Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Stuart den rättvisa, att jag lätt fattar anledningen till hans förundran, och jag får derföre tillkännagifva, att jag ej motsatt mig principen i Utskrs utlåt. men att jag finner sådana brister i redactionen af detsamma, att jag anser Konungen ej dertill kunna lemna sitt bifall. Jag har alltid ansett, att här ej är rätta stället att ingå i speciösa juridiska deductioner, och skall derföre inskränka mig, endast till det påstående, att ett lagförslag bör vara uppfattadt i sådana ordalag, att det ord för ord kan antagas. Det är således mindre af farhåga för detta betänk., än af fruktan, att R. o. Ad. skulle antaga det nästa betänk, med det vilkor, deri föreslås, och sålunda tillintetgöra hoppet om de tysta förmånsrätternas borttagande. De correctiv, Utsk. här föreslagit, finner jag så oskyldiga, att de gerna kunna qvarstå, ehuru ej principen i juridiskt hänseende, om den genomföres, kan leda till särdeles resultater; men jag finner deremot, att Utsk. lågt för liten vigt på närmaste franders rättighet och skyldighet att granska förmyndares åtgärder, då första granskningen borde tillhöra dem och tillsättandet af gode män för detta ändamål bort blifva en cura posterior. Bien allt detta är, såsom jag redan sagt, endast specialiteter, för hvilka få af husets ledamöter kunna hafva interesse, eller hvari de kunna deltaga. Jag vill således afhålla mig från alla dessa juridiska specialiteter, och antingen R. o. Ad. behagar gilla eller ogilla detta betänk., skall jag ej vara deremot, endast vi ej binda händerna på oss vid pröfningen af det påföljande. Hr Strussenfelt: Jag är skyldig Frih. Raab ett svar, i anledning af hans anmärkn. mot min reservation. Hr Frih. har sagt, att då förmyndare ej fullgjorde sin skyl - Den i September. 13 dighet, vore det icke nödigt, att domaren uppträdde mot honom såsom åklagare, emedan sådant tillhörde gode männen; men Hr Frih. har alldeles förbisett, att gode männen icke skulle förordnas, förrän förmyndaren inlemnat sin redovisning till granskning.
Finnes vid denna revision något vid förmyndare-räkning att påminna, eller anmäler myndling sjelf, eller 4 Lag-Utskottets Utlåtande JY:o 10g. hans närmaste fränder sig hafva något att vid förvaltningen erinra; och skulle ej Förmyndaren, derest anmärkningen befmnes grundad, sådant genast inför revisionen erkänna och rätta, vare Domaren pligtig, att intaga påminnelsen i Rättens Protocoll och att tillse, att den omyndige rätt sker. Finna fränder eller flere Revisorer, eller den omyndige sjelf, om lian till 16 fyllda år kommen är, att Förmyndaren icke rätteligen förvaltar den anförtrodda egendomen, anmäles det hos Rätten, som pröfve af omständigheterna, om annan Förmyndare förordnas må.” På sätt af Utskottets ifrågavarande Betänkande inhemtas, har Utskottet erkänt sig dela Motionairernes önskan, det någon större säkerhet kunde beredas, att Förmyndare fullgöra deras åliggande, att tid efter annan aflemna redovisning för hvad de i sådan egenskap hafva om händer; och Utskottets betänkligheter, i afseende på antagande af Herr Holms förslag, voro egentligen endast de: i :o att en ovilkorlig förpligtelse för Domaren att vaka öfver uppfyllandet af Förmyndares omförmälde skyldighet, utan åtskilnad i afseende på tiden för förmynderskapens tillkomst, samt antingen de innehades efter Domarens förordnande, eller derförutan, till följd af Lagens allmänna bud, icke syntes kunna meddelas, med mindre man tillika insåg en säker möjlighet för Domaren, att om alla förmynderskap, utan undantag, erhålla skyndsam underrättelse; och 2:0 att åter ett stadgande af den beskaffenhet, att en mängd undantag derifrån måste, åtminstone till en tid, medgifvas, möjligen icke kunde med nog säkerhet och den kraft, som ett Lagbud hör ega, leda till det åsyftade ändamålet.
Jag finner så mycket mindre skäl dertill, sora dess egen generositet i intet afseende förtjenar att prisa*. Jag fortfar således att yi> D»n i5 Octo ber f. m. ka redaction sförändringen, i synnerhet da Bolagets hufvudman medgifvit densamma. Herr af Uhr, Gustaf', Det är si mycket meia skäl, att antaga ifrågavarande redactionsförändring, som äfven samma vilkor blifvit stadgadt för Hjelmare Slussverk, hvars Direction förklarade sig vara urståndsatt, att återgällda medlen. Då dessa likväl icke lémnades nämnde Bolag på annat sätt, än såsom lån, lärer väl enahanda förhållande, äfven i afseende på Götha Ganalbolag,’ böra ägå rum. Herr von Hartmansdorff; Én värd Talare har påstått, att uttrycket länebiträde icke vore lamp. ligt, emedan understödet icke kommer att gifvas directe från Banken, utan genom Statslån. Örn denna grund vors iicktig, borde ock alla de bidrag, sorti genom RiksgäldsContoiret skola lemnäs till den ena elier andra Staden eller InrättJ ningen, möt deras obligationer, icke meddelas i egenskap af lån, utan såsom anslag. Sådant är dock stridande mot det begrepp Riksens Ständer kynäs hafva gjort sig om de behofj för hvilka Statslån skola upptagas. Herr Rosenblad:
Om minime-tillverkningen för ångbrännerierne foges alltför låg, blefve deras antal så stort, alt det blefve nästan omöjligt anskaffa kontrollörer till dem; men säger man: bär är en bränvinsmälare på väg alt upfinnas. Jag frågar då om man kan grunda en lagstiftning på ett instrument, som är på väg att upfinnas; och som man knappt bar sett, mycket mindre försökt. Utsk:s förslag i afseende på de större brännerierna åsyftar alt få näringen, sammandragen pä färre ställen med en tillverkning af icke mindre än 300 k:r pä dygnet, hvilket gör 15,000 k:r, dä liden är inskränkt till 2 månader. Få ångbrännare torde f. n. finnas i riket, hvilka tillverka mindre än 15,000 k:r. Dessutom är inskränkningen af bränneriernes antal nödvändig för att undvika för dryg konlroilkostnad. Fribtn påstår, alt kostnaden för kontrollerne å ett verk af 125 k:rs tillverkning icke upgår till mer än af skatten. Vid jemförelse emellan skallens belopp och arfvodel för kontrollören, torde likväl en hvar af R. o. Ad. finna att kostnaden för kontrollerne npgå till ^ af skatten. Gr. Posse bar anmärkt, alt bränvinel borde räknas lill 7 grader. Det slår hvar och en fritt att tillverka 20-gradigt bränvin om han så önskar, men skatten beräknas efter förvandling till ö-gradigt; och då Grins förslag skulle föranleda en betydlig nedsättning i skatten, så förmodar jag att R. o. Ad. icke kan vilja antaga detsamma. Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag, Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.: Ulsk. bar sökt atl genom 5:te och 8:de §§:ne i förevända Betänk, ordna bränvinsbränningshandteringen på det sätt, som Ulsk. föreställt sig vara det rälta. I detta afseende har Ulsk., Som i ett par vigtiga punkter ansett sig böia fatta samma beslut, som K. M. i Sin Nåd. Propos. framställt, likväl frångått samma Nåd. Propos. i 3:ne punkter.
Begrepen husbonde och tjenstehjon hafva genom denna författning fått en utsträckning, helt och hållet oförenlig med de derom i lag och legostadga gifna bestämmelser. Till tjenstehjons-klassen hänföras nemligen bönder och torpare, som betjena med arbete. Den tillfälliga omständigheten, att afgäld af ett hemman eller torp, uti kontraktet emellan jordägaren och brukaren, blifvit utsatt i nämnde tjenstbarheter, kan likväl icke leda lill den slutföljd, alt den förre dermedelst undfått husbonde välde öfver den senare; ty om så vore, skulle satsen, följdriktigt genomförd, ej allenast vid hvarje arbetsaftal berättiga ena kontrahenten till det större personliga skydd, Lagen ansett böra husbonde tillkomma, utan ock kräfva tillämpning af de för åtskilliga brott och förseelser utsatta speciela straff på flera personer, hvilka icke äro eller någonsin kunna beLraktas såsom tjenstehjon. Denna uppenbara brist på öfverensstämmelse emellan ifrågavarande serskilda Lag oell allmänna Lagen blef icke afhulpen, utan ökades fastmer genom Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779- Ärelöshet, utgörande en tillsats till det fordna edsöresstraffet, fanns vara en olämplig påföljd i fråga om försåt i allmänhet; men ehuru 21 Kap. 6 §. Missgerningsbalken sålunda ändrades, synes afsigten likväl icke hafva varit, alt i sammanhang dermed göra ändring i straffbestämmelserna för försåt, anstäldt emot husbonde, ty om sistnämnde Förordning dervid skulle böra tillämpas, måste fängelsetiden förlängas i och med detsamma spöstraffet ytterligare förnyas, hvilket åter komme att medföra en skärpning i straffet, som svårligen låter försvara sig. Ickedestomindre är ärelöshet lika olämplig vid det ena, som vid det andra af dessa likartade brott. Härtill kommer vidare, att uli sjelfva bestraffningen röja sig en grymhet och hämndlystnad, ej mindre ovärdiga lagstiftarens hofsamhet, än lyckligtvis exempellösa i våra öfriga strafllagar.
För geologiska undersökningar inom Riket samt lifgifvande af derpå grundade kartor anvisade Rikets sednast församlade Ständer till E. K. Maj:ts disposition för nuvarande statsreglerings-period ett belopp af tillsammans 60,000 Ridr Runt, hvarvid Rikets Ständer uttryckte den önskan alt vid nästföljande riksdag resultaten af dessa undersökningar måtte varda för Rikets Ständer framlagda. I anledning häraf liar E. K. Majit uti en den 27 Oktober sistlidna år till Rikets Ständer aflålen nådig Proposition dels meddelat Rikets Ständer åtskilliga upplysningar om hvad för ifrågavarande ändamål hittills blifvit vidgjordt, dels ock framställt nådigt förslag till de geologiska undersökningarnes fortsättande, dertill E. K. Majit jemväl af Rikets Ständer äskat nödiga medel. Uti förstnämnda hänseende hafva Rikets Ständer af den Kongl. Propositionen inhemta!, bland annat, alt E. K. Majit, efter det Rikets Ständers olvannämnde skrifvelse inkommit, förordnat Professoren in. m. A. J. Erdmann att såsom Chef öfvertaga ledningen af ifrågavarande undersökningar; och hade E. K. Majit, sedan Professoren Erdmann uppgjort förslag och Vetenskaps-akademien, på nådig befallning, afgifvit underdånigt utlåtande i fråga om användandet af det beviljade anslaget, funnit godt all såsom allmän regel i afseende å dessa undersökningar förordna, alt de borde företagas efter en gemensam plan, som hade till hufvudsakligt syfte att, med iakttagande af vetenskapens fordringar och med särskildt fästad uppmärksamhet å jordoch berglagrens vigt och inflytande i ekonomiskt hänseende, uppdaga och genom fullständiga kartor och heslinfningar meddela kännedom om landels allmänna geognostiska beskaffenhet, och alt sålunda förbereda och underlätta de mera detaljerade forskningar, hvilka såsom 64 Ex'pedit iöns-Utskottets Förslag till under cl. Skrifvelse N:o 467. ländande till specielt gagn för skilda trakter af landet, borde tillhöra vederbörande kommuner eller enskilde att hvar oell en i sin ort föranstalta oell bekosta.
Den 12 Maj e. ra. 55 ordförande, hafva icke i lika mån blifvit allas lott, och den erfarenhet, den vana vid ärenders handläggning samt det omdöme och nit, sorn tillhöra en utskottsledamot, bibringa honom icke alltid beslutsamhet att åtaga sig ordförandet. Man har sett personer, hvilkas höga nummer på Riddarhuset skolat göra dem lill ordförander, rent af vägra att emottaga plats i Utsk., derest icke någon person af högre nummer funnes villig och tjenlig att derjemte inväljas. En annan gång hafva electorerna, sedan en skicklig ordförande blifvit utsedd för något visst Utsk., då dennes ordningsnummer varit låg, icke kunnat invälja ledamöter af högre nummer för att ej taga ordförandet från den utsedde, oaktadt dessa personers egenskaper ingifvit electorn all tillfredsställelse med deras val. Det saknas ej heller exempel, att personer funnits, som man önskat få till ordförander, men de hafva genom fullmagter eller genom sitt namn haft en så låg nummer, att denna önskan icke kunnat uppfyllas. Äfven hafva ledamöter bland R. o. Ad. funnits, hvilka för sin höga nummer, och då de icke hunnit förvärfva sig vana att föra ordet, icke kunnat inväljas i Utsk., med mindre de förskaffat sig en lägre nummer på Riddarhuset. Slutligen kan jag icke undgå att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den betydligt högre grad af sannolikhet att träffa ett godt val till ordförander, som fri valrätt öfver hela Riddarhuset bland ooo ledamöter måste medföra framför den inskränkning, som 22 §. Ridd.Ordn. nu innebär; och på alla dessa förenade skäl, hvilka under 3:ne riksdagar, hvarvid jag från början haft äran vara elector, stadgat min öfvertygelse, anser jag mig böra vördsamt föreslå följande lydelser af 22 §.
Iteservution er : af Riksdags-fullmägtige Per Nilsson, Nils Larsson, Sven Rosenberg, Garl Ander s Larsson, Per Persson, Måns Månsson och Jan Andersson, af hvilka den sistnämnde yttrade följande: ”Dä Utskottet genom votering med en rösts pluralitet godkänt detta Betänkande i strid mot de äsigter, jag anser vara förenade med rättvisa och billighet, nödgas jag på följande grunder häremot anföra min reservation: Bih. till R. St. Genom det af Bevillnings-Utskottet tillstyrkta uppgifvande af 145 § i nu gällande Bevillnings-forordmng, enligt hvilken Näsgards och Vester-Berglags fögderier, i anseende till det onus nämnde fögderier genom den sa kallade kungsgårdshjelpens utgörande till Näs kungsgård varit underkastade, blifvit befriade till en fjerdedel från allmänna bevillningens utgörande, komma nämnde fögderier att hädanefter icke allenast utgöra full bevillning, utan äfven fortfarande bibehållas vid utskylderna till kungsgården, och sålunda drabbas af ett dubbelt onus till dess frågan genom vederbörande blifvit till fullo utredd. Jag får med anledning häraf föreslå att ett årligt belopp af 5.000 Riksdaler Riksmynt, såsom motsvarande en fjerdedel al den bevillning, fögderierna under förlidet år utgjort, måtte å Riksgälds-kontoret anvisas till Kongl. Maj:ts disposition, till bestridande al de kostnader, som byggnadsskyldige vid kungsgården komma att utgöra.” STOCKHOLM, tryckt hos A. L. NORMAN, 1860. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 202. 1 J\:o £02. Utlåtande, i anledning aj Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående ifrågasatt upphörande aj de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk och socknarnes roterinq. (I. A.)
Varande de på omförmälda sätt anskaffade 9-tums kanonerna afsedda att tillsvidare och intill dess kanoner af svårare kaliber kunde inom landet tillverkas, utgöra bestyckning på de nya tornfartygen, hvarefter, sedan kanonerna för dessa fartyg icke vidare behöfdes, de skulle blifva särdeles användbara för sjöfästningarne, hvilka i allt fall måste, i den mån de hunne tidsenligt förändras, förses med kraftigare bestyckning än som nu å dem funnes. Då anskaffning af ifrågavarande materiel varit af den synnerliga vigt, att dermed icke bort i brist af särskildt för ändamålet tillgängliga medel anstå, och då, på sätt af punkten 9:o härofvan närmare inhemtas, det från fonden för krigsfartygs nybyggnad förskjutna beloppet blifvit vid bestämmandet af anslaget för nämnda fond såsom tillgång beräkuadt, hemställer Utskottet, att det af Kongl. Maj:t äskade beloppet, 94,200 R:dr, måtte af Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisas, att såsom ersättning för merberörda förskjutna utgifter till anslaget för krigsfartygs nybyggnad ingå. 15:o.
Jag påminner mig icke bestämdt Englands Ordinarie UtgiftsStat, men får likväl nämna, att endast extra utgifterne för år 1826 uppstego till 124,376 £ Stei - 3o Den 28 September f. m. ling. Preussens diplomatiska utgifter uppgå till omkring 600,000 R:dr Preussiskt Courant, eller 400,000 R:dr Hamia. B:co. Yill man åter jemföra den närvarande MinisterStaten med den af åren 1807 och 1808, visar sig följande förhållande: år 1807 uppgick Ordinarieoch ExtraOrdinarie-Staten lill ett sammanräknadt belopp af R:dr Hamb. Då dertill lägges rappellerade MinisterStaten 3459 R:dr Svenskt B:co, beräknade å 52 sk. Cours, uppkommer ett total-belopp af nära 101,000 R:dr Hamb. B:co. År 1808 utgjorde Ordinarieoch ExtraOrdinarieStaten 90,335 R:dr Hamb. B:co, samt rappellerade MinisterStaten 3863 R:dr Svenskt B:co. De på dessa Stater uppförda löntagare voro följande: 1 Ambassader, 7 Envoyés ExtraOrdinaires, 2 Ministres Residents, 3 Charges d’affaires, 10 Legationssecreterare, 4 LegationsPredikanter, 3 Drogman. — År 1828 uppgick AflöningsStaten för Beskickningarne till ir 1,100 R:dr Hamb. B:co och rappellerade MinisterStaten till omkring 5900 R:dr samma mynt, eller tillsammans 117,000 R:dr llamb. B:co. Derpå voro uppförda: 7 Envoyés ExtraOrdinaires, 2 Ministres Residents, 5 Charges d’affaires, 7 Legationssecreterare, 1 Legationspredikant och 2 Drogmän.
Vid sådant förhållande och då det förråd af äldre och nyare riksdagsprotokoller jemte bihang äfvensom komité-betänkanden samt öfriga böcker och tryckta handlingar, för hvilkas fortsatta vårdande detta arfvode vore afsedt, numera utgjorde nära 109,000 volumer, samt detta förråd komme att än ytterligare ökas genom protokollerna och bihanget vid innevarande riksdag, hade, i berörda skrifvelse, Fullmägtige hemställt, att ett belopp af Åttahundra Riksdaler Riksmynt måtte, såsom arfvode under tiden från 1865 års slut och till dess den föreskrifna utdelningen vid nästa riksdags början blifvit vederbörligen fullgjord, tilldelas den tjensteman vid Riksgäldskontoret, som af Fullmägtige fått. eller hädanefter får sig uppdraget att mottaga, vårda, utdela och redovisa ej mindre alla de tryckta riksdagsprotokoller med dertill hörande bihang än jemväl alla andra från trycket utgifna handlingar, som till följd af Rikets Ständers beslut böra i Riksgälds-kontoret förvaras. Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och enär de göromål och åligganden, som tillhöra ifrågavarande befattning och som, ehuru alltjemt fortgående, likväl företrädesvis vid början af hvarje riksdag genom då skeende utdelningar, liksom näst efter slutet af hvarje riksmöte genom då förekommande emottagningar af riksdagsprotokoller med flera handlingar taga tid och omtanka i anspråk, hädanefter, genom hållandet af årliga riksdagar, komma att på hvarje särskildt år fördelas mera jemnt än hyad hittills, med riksdagar endast hvart 3:dje år, kunnat vara händelsen, har Utskottet, för sin del, funnit lämpligast och med dessa göromåls blifvande beskaffenhet mest öfverensstämmande, om arfvodet för meranämnda bestyr blefve efter kalenderår beräknadt samt efter slutet af hvarje sådant år till vederbörande utbetaldt.
Utsträckningen af denna vårdnad ända till granskningen af de mindre förbrytelser, som för någon af de anklagade äro i fråga , skulle ock stundom leda derhän , alt för någon i ransakningen befintlig ofullständighet, som ock endast verkade på den med ringa penninge-böter, eller deremot svarande föga betydliga påökning i kroppsstraff, försonade förseelsen, Målet eller någon del deraf måste, utan att någon af Parterne sådant fordrar, för närmare utredande lill Under-Rälten återförvisas, samt den om gröfre och urbota brott förvunne en längre tid qvarblifva i häckte, under afbidan af en utveckling, som gör föga eller kanhända ingen förändring i bans slutliga bestraffning. I följd af hvad sålunda i underdånighet är anfördt, och då ett befaradt missförstånd bos den sakfällde örn den inskränktare betydelsen af Under-Domarens åtgärd, att underställa sitt Utslag Öfver-Domarens vidare skärskådande , ovedersägligen är förekommet med dexr underrättelse, som i af - Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o Si. 4^ seende å ändrings-sökandet i öfriga delar af Utslaget bör honom, på föreskrifvet sätt, meddelas , samt då , efter mitt begrepp , någon väsendtlig nytta icke af den föreslagna Lagförändringen åstadkommes, men snarare uppehåll och vidlyftighet i dessa grofvare Brottmåls handläggande och fortgång derigenom beredes, och Öfver-Domstolarne, utan behof, belastas med förökade göromål, anser jag, för min del, mig böra, i öfverensstämmelse med en Ledamots af Lag-Utskottet yttrade serskilda mening, i underdånighet tillstyrka, att, med afslag å Rikets Ständers Proposition, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder framställa det Förslag, att, till vinnande af enhet i Lagskipningen, hvad ifrågavarande omständighet angår, det må varda förklaradt: att, när UnderRätts
Att äfven på slättbygden under vissa omständigheter och vilkor, växelbruk kan införas, ehuru ännu är oafgjordt hvad förmån deraf i allmänhet skulle kunna dragas i denna del af Länet. Deremot har erfarenheten nästan i alla delar af Länet, så väl i Bergslagen som på slätlbyggden, ådagalagt den stora nyttan af Wasaoch NylandsRågs användande till utsäde. Desse, ifrån Finnlaud hemtade, ritorra sädesslag stå väl alltid betydligt högre i pris än den Svenska på Rior icke torkade Rågen, men dels den Finska Rågens egenskap att vara ritorr och dess vanligen utmärkta beskaffenhet, dels också den omvexling i klimatet, som rågen vid förflyttning ifrån ett kallare till ett något blidare luftstreck synes älska, gör att den Finska ritorra rågen, hvaraf på slättbyggden endast 16 kappar behöfver användas till utsäde på ett tunnland, lemnar så högst förmånliga och pålitliga skördar, vanligen icke under 15:de eller 16:de kornet och ofta det 20:de, samt derutöfver. Första skörden efter denna ritorra Råg är också ett, utom jemförelse, dugligare och pålitligare utsäde till det påföljande året, under namn afWasaoch Nylands harn, sorn äro lika, om icke mera fruktbara än den ifrån Finland hemtade säden; men barnbanen hafva redan förlorat det mesta af denna utmärktare produktionskraft och det är derföre nödigt att årligen så Finsk ritorr Råg till betryggande af en fortfarande förmånlig afkastning. Det mest brukliga sädesslag här i Länet är: Rdgerij ty den gifver de pålitligaste skördarne. Ungefär |:delar af åkerjorden och derutöfver begagnas till rågsåning; och den rådande jordmånen, som på slättbyggden är stark lera, synes dertill mest passande, hvadan äfven en och annan Landtbrukare, i ännu större proportion, egnat sin jord åt kulturen af detta sädesslag.
Den 2 April. 139 medel för detta stora och wigtiga ändamäl bordt i likhet med hwad förut warit manligt af Staten bestäs; hofwa Riksens Ständer af de blifwande besparingarne uppå Stats-Anslagen, härtill bewiljat en Summa af (12,000) Tolf Tusende RikSd. Banco om äret, att frän detta ärS början räknade till Hans Kongl. Höghet, cyrot Desi Egen Höga disposition och uppä desi derom skeende requifition af Stats-Contoirct anordnas och utbetalas; hwilket Riksens Ständer härmed fä hos Eder Kongl. Majit i underdånighet anmäla. Riksens Ständer framhärda, re. Stormägtigste AllerNädigste Konung! Sedan uti ett fran Riksens Stander ingiswir Memorial Llifwit yrkadt, att alla Znquarterings-styldige i Städerne och p§ Landet, med undantag af roterade Hem» ma's »Innehafware, mätte taxeras till en wisi ärlig Skatt, som under namn af Inquarterings - och Service» afgift borde uppbäras och anwändas till ersättning ät Inwanarne i de Fästningar och Stader, där Troupper af Landt-eller Sjö-Staten arv förlagde; hofwa Riksens Ständer tagit detta ämne under öswerwägande och der» wid ä ena sidan wäl funnit med rättwisa och en jämn fördelning af skyldigheter Medborgare emellan öfwcrens stämmande, att Inbyggare i de Stader, hwarest Garnizoner äro förlagde icke ensame böra widkännas kostnaden af en anstalt, som i stil män för Statens och alla 'desi Medlemmars säkerhet är widingen; mert äfwen ä den andra det wara betänkligt, att för narwarande gifwa ans ledning till nägon ny allman tunga och Nya pälagor för Rikets Inwänare.