Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hrr Elektorers listor vid val af Utskottsledamöter, under permilterade ledamöters frånvaro; och hade dertill blifvit utsedde i Constilulions-Utskottet : Under den ordinarie-ledamoten n:o 2071, Hr af Petersens, Johan August, beviljade ytterligare 3:ne veckors ledighet; N:o 128. Gr. Barnekow, Fullm. Gr. Wachtmeister, Alarik. Stats-Utskotlet: Under den ordinarie-ledamoten n:o 792 Hr Lagerhjelm, Pehr, beviljade 3:ne veckors ledighet; N:o 1284. Hr Rappe, Carl Gustaf Fabian. Allm. Desv.- o. Ekon.-Utskottel: Under den ordinarie-ledamoten n:o 1753, Hr Hedenstjerna, Wilhelm, beviljade ytterligare 3:ne veckors ledighet; N:o 208. Frih. Wrangel von Brehmer, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Claes Magnus. Äfvenledes öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en Suppleant i StatsUtsk., efter N:o 262. Frih. Klinkowström, Rudolf Mauritz; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 406. Hr Fahnehjelm, Anton Ludvig. Uplästes ett af Frih. Åkerhjelm, Fritz, inlemnadt sålydande mern.: 424 Den 16 April f. m. Hindrad af enskilde angelägenheter, att fortfara med förtroendet, att vara Elektor, får jag vördsamt härmedelst afsäga mig detsamma, under anhållan, alt vara bibehållen vid min riksdagsmanna-rätt. R. o. Ad. biföll denna anhållan; hvarefter H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Bankmän, att vid lägligt tillfälle sammanträda till val af en Elektor i st. f. Frih. Åkerhjelm. Fortsattes pröfningen af BankoUtsk:s d. 5 och 9 dennes på hordet lagda betänk. n:o 24, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse.
»Men är detta rätt?» sporde skalden. »Rätt eller icke, så är det ett sakförhållande,» svarade väderlekstillverkaren, »och vi vilja ej nu komma in på den sociala frågan. Äfven ni, min vän, kan sannolikt taga er en fridag när som hälst, hvilket visserligen ej häller är rätt, men som kan falla sig lägligt i morgon, i fall ni då vill deltaga i en utflygt med oss.» »En utflygt!» utropade Aromasia. »Hvart då?» »Jag hade tänkt, att vi skulle fara till Nordamerika. Vi få tort väder ännu i flera dagar på hela norra halfklotet, och det vore just lagom att hälsa på vid Niagara!» »Ack ja!» utropade Aromasia och klappade händerna af glädje. »Till Niagara och se stället, där det märkvärdiga vattenfallet fordom brusade. Men skola vi icke taga tant Vera med oss?» »Det skulle jag visst vilja,» förklarade Oxygen, »men jag fruktar, att gumman icke förmår göra den tämligen långa luftresan.» »Du har kanske rätt,» medgaf Aromasia, »men det är skada. Tant Vera är ett mycket snält gammalt fruntimmer.» »I forna dagar gjorde sådana gamla fruar ännu längre resor i luften, påstås det, och det till och med endast på kvast,» skämtade skalden. »Det är ett dåligt skämt,» menade Aromasia, »och förskrifver sig från den tiden, då man icke hade aktning för kvinnorna och minst för de gamla af vårt kön.» »Nu ärar man den gamla kvinnan,» inföll Oxygen, »lika mycket som den ålderstigne mannen, liksom man ej häller håller ungdomen till baka. Det är vår tids vana.» »Och dess utom,» tillade Aromasia, »har tant Vera uträttat ganska mycket i yngre dagar. Hon var verksam delägare i sin mans grosshandelsrörelse, och efter hans död förestod hon själf kontoret i många år. Det var ingen dag som man ej fann henne vid pulpeten och ingen afton som hon ej samlade omkring sig alla de yngre delägarne af bägge könen, då man sysselsatte sig med föreläsningar, samtal, lekar, någon gång en liten dans och andra nöjen. Hvar och en var medlem af familjen.
Låtom oss tillse huru härmed förhåller sig: uti instruktionens rubrik talas om en kommission till svenska bibelversions förbättrande, och i dess ingress säger Kongl. Majit sig genom dess tillsättande sökt uppfylla det, som i flera tidehvarf varit påtänkt till nödig förbättring uti den svenska bibel-version. Nu kan förbättring icke komma i fråga på det, som ännu ej är till, hvarje sådan måste afse något förhanden varande, här den gamla svenska bibelöfversättningen. Redan härutaf ville det synas att fråga är icke om en ny öfversättning utan om en s. k. revision. Men säger pluraliteten: föreskrifterna i de särskilda §§ äro sådane, att de nödvändigt föranleda en ny öfversättning; och citeras till bevis derpå början af l:a §, der hufvudändamålet säges vara, att uti svenska språket få en så riktig öfversättning af den H. Skrift, som i det nogasle är både till mening och uttryck alldeles lika och öfverensstämmande med det, som de af Guds anda rörde män verkligen hafva talat och skrifvits”. Hade pluraliteten trott och yttrat, att vår n. v. bibelöfversättning vore mycket origtig, till både mening och uttryck alldeles eller åtminstone mycket olika sitt heliga orginal, då skulle ofvan citerade stadgande inneburit nödvändigheten, enligt denna åsigt, af en ny öfversättning; men nu, då den lika med minoriteten tror och erkänner den gällande bibelöfversättningens förträfflighet, dess i allt väsendtligt djupa trohet mot bibelordet i dess grundspråk, hvilka brister än dervid såsom vid allt menniskoverk kunna anmärkas; så borde de anförda orden bevisa äfven för dem möjligheten, ja nödvändigheten deraf, att instruktionen, rätt förstådd och rätt tillämpad, föranleder icke en ny öfversättning, utan blott en s. k. revision, som lemnar den nuvarande i de flesta fall oförändrad. Föreskriften, att kommitterade vid sin jemförelse af bibel-versionen med originalet borde begagna en i möjligaste måtto rigtig och ”till sin rätta lydelse återställd grundtext”, synes icke i ringaste mon böra väcka fruktan för något otidigt nyhetsmakeri uti öfversättningen.
Jag begär altså ändring i dessa delar af Utskrs tillstyrkande, så att båda sidornas skäl och bevis må varda så fullständigt, sorn sig göra later, i tableaun upptagna, samt alt de personer, åt hvilka författandet uppdrages, må äga begagna biträde af de i hufvudsladen varande ledamöter af fordna Lagcommittden, men deremot vara pligtigaatt, iden mån tableaun medhinnes, lemna dem del af densamma, på det att de må komma i tillfälle att dervid göra de erinringar, hvartill de kunna finna skäl vara; hvarefter alltsammans borde i tryck allmänheten meddelas, En så beskaffad codifiering af gamla lagen, med inta-, gande af alla dithörande, men särskildt utkomna allin, författningar, som Utsk. i tredje punkten föreslår, skulle medtaga mycken tidsutdrägt och blifva ett öfverflödigt arbete, d i i alla fall allt, hvad de särskilda författningarna ännu förmå, måste inom tablcauns ena sida upptagas. Om obekantskapen med de förtjenster, som nya lagförslaget verkligen innebär, kunde föranleda till den olyckliga mening, att det borde i allo förkastas, vore den föreslagna codifieringen ett nödvändigt företag; men då jag, med full öfvertygelse, både önskar oell hoppas, att vi få tillegna oss, d. v. s. antaga, hvad nya lagförslaget har af förbättring åt vårt lagverk, stadnar jag i det omdöme, att den föreslagna codifieringen vore utan ändamål, och jag begär altså, att Ulsk:s tillstyrkande derom måtte försvinna, Frih. Boye tiIlade derefter muntligen: Jag var ej tillstädes vid början af Hr Stråles yttrande; men jag har hört en del deraf, äfvensom jag hört Frih, Elirenborghs sista anförande, och jag begär att i anledning deraf få yttra några ord. Jag tror icke, att sjelfva arbetets sammanställande lill ett godt ändamål blefve så svårt, som dessa Ilrr synas hafva föreställt sig.
19 å den indelta och oindelta spanrnål, som i en del anslag ingår, blifvit, i enlighet med den af Rikets Ständer redan fastställda beräkningsgrund, i tabellen utfördt efter ett pris å 2 R:dr Riksmynt per kubikfot, dels ock att förslagsvärdet å indelta räntorna under anslaget till »Städers friheter» är vordet ökadt i den män sådant måst blifva en följd af den utaf Rikets Ständer godkända beräkningen af indelta andelen utaf ordinarie räntan. Uti Sin Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof har Kongl. Majit jemväl tillkännagifvit, att, utöfver de för 7:de Hufvud-titelns ständiga behof nödiga anslag, följande summor för samma Hufvud-titels tillfälliga behof erfordrades, nemligen: a) För ombyggnad af Drottningholms bro på vägen emellan hufvudstaden och nämnde lustslott 61,000 R:dr. Rörande detta anslag har Utskottet inhemtat, att, uppå Ståthållare-embetels vid Drottningholms lustslott gjorda framställning derom, att i stället för den mellan nämnde slott och Kersön flytande träbro, hvilken vore nära oduglig, en chaussé i stället för flottbro måtte byggas öfver sundet i samma riktning som bron ligger, Styrelsen öfver allmänna vägoch vatten-byggnader låtit genom Distrikt-chefen, Majoren F. N. Leijonancker, i berörda hänseende verkställa undersökningar och utarbeta plan till chaussé-byggnad öfver Drottningholms-sundet, hvilken, enligt ritning och uppgjordt kostnadsförslag, skulle kunna verkställas för en summa af 80,662 Ridr 32 sk.
– Nej visst, svarade Petter och suckade. Han följde henne tillbaka öfver vedbacken, under björkarna och fram till rättarns trappa. Men när hon skulle gå in, sade han eftertänksamt: – Och så är det en sak till. – Hvad då? frågade Klara och blef litet röd. Hon tänkte på helt andra saker. – Jo, sade Petter långsamt, och hans ögon stretade förtvifladt för att komma rätt. Du får aldrig säga om det där, som du sa’ åt mig en gång, du mins? – Hvilket då? upprepade hon förvånad. Petter blef eldröd och svarade häftigt: – Att jag tittar i nordvest, sade han. Klara stod aldeles mållös. Hon kom rakt inte ihåg, att hon hade sagt någonting. – För då slår jag dig, tillade han hårdt. Och han kände med sig själf, att den gången skulle han hålla ord. Han vände sig hastigt om och gick utan att säga adjö. Nästa söndag klädde Petter sig fin. Han tog fram den brokiga västen och den granna halsduken, som lågo på botten af kistan. Och vid middagstiden gick han upp till herrgården och bad att få tala vid patron. Han insläpptes i ett stort rum med kartor och bokhyllor rundt omkring väggarna, och han stod en lång stund med mössan i hand och bockade sig nere vid dörren, oroad af en stor hund, som morrande nosade omkring hans ben. – Gå och lägg dig, Rappo, sade patron, som kom ut från ett inre rum. God dag, Petter. Hvad vill du? – Jo, jag skulle så gärna vilja be patron om en sak. – Hvad är det då? sade patronen välvilligt. Ty han tyckte bra om Petter. – Jo, svarade Petter och lät ögonen löpa omkring, hvar på sitt håll. Jag hade tänkt att söka mig om efter ett torp. – Du, sade patronen öfverraskad. Du är ju bara tjuguett år. – Tänker du gifta dig? tillade han leende. – Ja, svarade Petter och såg ned. – Med hvem då? frågade patronen. Petter såg åt alla möjliga väderstreck, innan han svarade. – Med Klara hos rättarns, sade han till sist med en röst, som om han sagt något opassande. – Med Klara hos rättarns upprepade patronen förvånad. Är du alldeles tokig?
För mig återstår likväl alltid den rättigheten och den pligten att till R. o. A:s prot. reservera mig emot det beslut, som här blifvit fattadt, och förklara, att jag för min del har voterat för återremiss af betänk. Anmältes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne utlåt:n och mern. nemi. från Stats-Ut sko t te t. N:o 61, ang:de Riksg:s-kont:s förvaltning under den sedan början af 1847 och 1848 års riksdag förflutna tid. N:o 62, i anledn. af väckt motion om Magistratspersoners ersättning för eller befrielse från deltagandet i ränteri-inventeringar. N:o 63, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de tio års förlängning af det åt nämndemannen Jonas Fredrik jonsson uplåtna arrende af Motala Kungsfiske och Mjölqvarn i Östergöthlands län; N:o 64, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af salpeterhjelpen inom provinserna Småland och Oland. Banko-Utskottet: N:o 11, i anledn. af Bonden Carl Magnus Jonssons i Bistockskulla ansökning om eftergift af öfverränta för diskontlån; N:o 12, med upgift om och huruvida någon del af den sedan 1848 års början uplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande ; N:o 13, ang:de i Banken qvarstående äldre deposita; N:o 14, i anledn. af väckt motion ang:de begagnande af ett utaf L. W. Olde upfunnet sedelpapper; Den 5 Mars e. m. N:o 15, öfver väckt motion om utsättande af belöning för prof på förbättradt sedelmynt m. m.; samt N:o 16, i anledn. af f. d. Handlanden J. N. Petterssons ansökning om eftergift af öfverränta å 2:ne Handels-diskonllån. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 11 e. m.
Skulle åter den mera moderna s. k. personalprincipen i detta afseende införas i svenska lagstiftningen, eller vinna vidsträcktare tillämpning, än hittills, enligt 22 § 10 Kap. Rättegångsbalken och åtskilliga författningar vanligen skett; torde dock dels 1 § böra annorlunda redigeras, dels sednare delen af 2 § kunna uteslutas, dels ock bestämmelsen om utländningars brott mot hvarandra å svenskt fartyg i utländsk hamn eller vid utländsk strand närmare detaljeras samt icke göras så allmän och ovilkorlig. Äfven för detta ändamål torde blifva nödigt, att ifrågavarande 1 och 2:dra §§ af 1 Kap. till Utskottet återremitteras. 3 § hade måhända kunnat redigeras i sådana ordalag, att ej någon, ens den enfaldigaste, kunnat förledas till den villomening, att man för brott, begånget inom riket kan lagligen straffas, om hail förut efter laga dom straffats för detsamma. Härvid hade kanske ock kunnat göras det tillägg, att den som utrikes begått brott, samt för detsamma der blifvit af laga domstol frikänd, eller ock sakfälld men af vederbörande Öfverhet benådad, bör bär i riket tillgodonjuta den utrikes i laga ordning erhållna frikännelsen, ehvad den skett genom domstol eller sådan benådning. 2:dra Kap. 2 §. Något visst minimum af beredelsetid torde, till den dömdes säkerhet, böra i denna § bestämmas, och tager jag mig frihet fördenskull nu föreslå, att, efter de å andra raden i det tryckta förslaget befintliga orden: “lämplig tid“, insättas orden: minst en månad. 4 §. På det icke denna § må synas komma i någon, om än blott skenbar, strid med sista stadgandet i 25 § Regeringsformen, föreslås att vid §:ns slut, punkten (.) ändras till ett komma (,) och derefter sättes orden: eller den dömde det äskar. 9 §. Hå “böter hafva minsta rätt“, torde ej blott den sakfälldes oskyldiga makas giftorätt, utan ock hvad som åtgår till betalande af den sakfälldes skulder, böra undantagas från det, sorn får utmätas till böters gäldande.
Jag går så långt att jag ej en gång tror den värde ledamoten, hvilken yttrat denna sats, sjelf hafva menat så illa om andras afsigter, utan blott att han velat taga till med något som kan göra effekt, samt att han, hvad äfven en föregide talare påpekat, gjort hvad man kallar en petitio principii, d. v. s. alt han såsom skäl och bevis velat framställa hvad som egentligen skulle bevisas. Sådant är ock förhållandet med det anförande, som han uppläst från presterskapet i Marks och Bollebyds härader. Dessa vördiga fäder hafva begynt med att taga alldeles för afgjordt, att orten verkligen skulle blifva ruinerad genom upphäfvande af förbudet rör:de införsel af bomullsväfnader, och häröfver hafva de sedan anställt en rörande predikan med de mörkaste målningar: men jag tror att de hafva begått ett fel deruti, alt de taga för så alldeles afgjordt hvad de icke kunna veta. Men äfven om detta skulle vara så, nemi. att genom upphäfvandet af förbudet å bomullsväfnader den ifrågavar. orten skulle blifva ruinerad, sä kan dock den slutsats, som deraf drages, ej blifva gällande i annat afseende, än att man behåller förbudet på den speciela artikeln bomullsväfnader eller belägger den med en högre tull än den föreslagna. Detta synes mig ej böra, eller hafva rätt att hindra det H. Ståndet att pröfva tulltaxan i öfriga punkter. Sådant vore ju icke ens rätt konstitutionell.
Efraim Rosenius. Blomstervännens pröfvotid. Vinterfunderingar af iS — 222. a, nu står vintern för dörren, nu blir det en hvilans tid för våra blommor och en tid, då ' vi ej ha mycken glädje af dem — men dess större blir glädjen i vår öfver hvart litet ljusgrönt blad, hvart uppspirande skott! Denna pröfvotid, om jag så må kalla den, som nu kommer för blomstervännen, kanske är den dock nyttig — man värderar aldrig en sak så mycket, som då man varit nära att förlora den. Men huru skola vi nu som bäst skydda våra blommor för » Gubben vinter » och alla de faror, han har med sig. Framför allt vill jag råda: vattna dina blommor sparsamt, eller bättre uttryckt: vattna icke i tid och otid! Här är naturligtvis icke fråga om hyacinter och andra sådana blommor, hvilka under vintern hafva sin egentliga blomningstid, eller om en eller annan lilja, som helt apropos tar sig det orådet för att knoppas. Utan jag talar om de blommor, hvilka redan haft sin blomningstid och nu vilja » hvila sig ». Isynnerhet om man bor i ett kallt klimat, bör man vattna ytterst försiktigt. Exempelvis Coleus — vattna sådana jämmnt och nätt så ofta att du förundrar dig öfver, att de icke torka ut. När en Coleus är förvattnad, får dess stam — åtminstone hos unga exemplar — mörka, liksom klara fläckar, hela växten börjar se sjuk ut och fäller bladen, det ena efter det andra, tills stammen står där naken och lutande. Hvad angår den mängd vatten, som för hvarje gång bör gifvas åt en blomma, gäller det både för sommar och vinter att: när man vattnar, skall man vattna grundligt, d. v. s. bäst torde vara att på vinterdag akta sig för att taga ordet grundligt för mycket efter ordet. De finnas, som påstå att det enda rätta i fråga om vattning är att först låta blomman bli alldeles torr och sedan ge henne så mycket vatten, som jorden i krukan drar i sig. Så många olika arter af blommor, som det gifves, är det dock tydligt, att icke alla kunna behandlas lika. Växter finnas t. ex., hvilka icke tåla vid att bli fullkomligt torra. Hit höra Acacia och Adiantum.
När dagens kommers var slutad, knöt hon in kassan i en af sina tusende bomullsdukar, och så lästes knytet in bland de packade kamraterna i en byrålåda. Ack, denna gamla byrå, som nu äges af en af mig mycket väl känd person, har i sina fem lådor under loppet af ett hälft sekel inhyst skatter å la Monte-Christo, ehuru betydligt verkligare! När de blefvo för fulla, gick hon till de stora kontoren och växlade in sedlar, hvilka begrafdes i dukar af siden. Det var klart, att jungfrun blef rik. Efter föräldrarnas död ärfde hon huset, så att lokalen kostade ingenting. Hennes personliga lefnadskostnader voro ytterligt ringa. Hon lefde uteslutande på kaffe och dopp. Någon annan näring sågs hon ej intaga. Hon måtte ha haft en formlig järnkonstitution. Nöjen bestod hon sig aldrig annat än en kort stunds tidningsläsning. Däremot var hon otvifvelaktigt den regelbundnaste kyrkobesökerskan i hela staden — hon och hennes syster, hvilka man under hvarje årstid och väderlek kunde se i femte bänken från predikstolen, ottesång, högmässa och aftonsång. Till skrift gingo de två gånger, påsklördagen och Mikaelisaftonen. I själfva verket var denna » outvecklade » kvinnas enskilda lif det enligt vår vanliga mondäna uppfattning sterilaste och glädjelösaste man gärna kan tänka sig. Endast arbete och hvila. Att tillvaron äfven har något, som heter fröjder, tycktes hon aldrig ha vetat af. För kärleken var hon otillgänglig. Hon saknade ingalunda friare. Dem svarade hon blott med ett egendomligt, kallt skratt. För vänskap var hon lika kylig. Sin enda syster, som kämpade med stor fattigdom och tidigt blef änka, saknande alltför sina barn, bistod hon aldrig, ehuru de följdes till och från kyrkan hvarje söndag under minst 35 år. Men hon var artig och jämnmodig, så att säga glatt som en älfenbensboll, och denna kyliga glatthet gällde alla. Hon hade också mångåriga biträden. Hon var artig emot dem, men intresserade sig för ingen.
Derföre tvekade ej heller 1849 års lagstiftare att, på sätt nämndt är, höja vadeskilllngen vid Härads-rätten; och sedan dess lärer ingenting förekommit till minskning i förtroendet för domare-makten. Att af åberopade anledning tillvägabringa en partiel förändring af lagen, skulle alltså, efter Utskottets åsigt, ingalunda vara välbetänkt. Sådant torde derföre böra anstå tills en allmän eller mera omfattande reglering af under-domares äflöningssätt kan komma i fråga. En förändring uti ifrågaställde hänseende kunde dessutom ej ske, utan i sammanhang med bestämmandet af ersättning för den förlust af inkomster, som förändringen komme att. medföra; men för detta bestämmande saknas för det närvarande tillräckliga och säkra upplysningar. Denna saknad är emedlertid vida större, hvad angår beloppet af den andel i böter, som årligen tillfaller domare och nämnd; och derföre är äfven Utskottet härutinnan hindradt att tillstyrka förändring af hvad lagen nu bjuder; ty om än denna andel i allmänhet är obetydligare, än beloppet af inflytande vadcskillingar, utgör den likväl afven en del af tillförsäkrade inkomster. Således får Utskottet vördsamt afstyrka bifall lill ifrågavarande motton. Stockholm den 28 April 1851. STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri 1854. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Maj 1854, kl. 2 e. m. Betänkande i anledning aj väckta motioner, angående en utvidgad testamentsrätt m. m. I afseende på testaments-rättcn har Sveriges lagstiftning utbildats i två väsendtligen skiljaktiga riktningar. Den kom i bruk under en tid, då land och stad egde särskilda lagar, och lämpades i hvardera efter de grundsatser, som i dessa lagar gällde. Så blef testaments-rätten efter lands-lag olik den efter stads-lag; och i denna del, likasom i flere andra delar, bibehöllo 1734 års lagstiftare, då de utarbetade en gemensam lag för hela Riket, de särskilda lagarncs grundsatser.
Ständer att bifalla, det medeltalet af Bevillningen, hvarefter båtsmanshålls-skyldigheten bestämmes, alltid skulle beräknas efter nästförutgående 5 är, i stället för de i Kongl. Circulairet bestämda åren 1828 till i832, likväl, att hvad sålunda livart 5:te år i delta afseende stadgades, skulle gälla oförändradt under de påföljande 5 åren; hvarigenom förra Ständers yttrade afsigt, alt den börda, som städerna hafva af Bålsmanshållet, skulle dem emellan fördelas och jemnkas efter deras stigande eller sjunkande välstånd , äfvenledes vore vunnen. Af Herr Engström: ”Emot Utskottens i öfrigt välgrundade beslut nödgas jag reservera mig af den orsak, att det ej upptager till besvarande den del af Herr Westlingers motion, hvarigenom lian yrkar befrielse ifrån Båtsmanshåll för tomter och hus i Fahlu stad, enär de förstnämnde äro, som den öfriga jorden, af Berg-frälse natur, hvilket likväl, såsom varande en aldeles speciel fråga, den der ej kan innefattas i det allmänna omdöme, Utskotten uttryckt, i min tanka bordt med mera omsorg till pröfning upptagas och behandlas. | Ank. till Exp. Utsk. den i5 Augusti, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om indragning af Biskopsoch Domprost-Embetena. Uti memorial, som blifvit dels lill Statssamt Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskotten, dels till endast det sistnämnde Utskottet remitterade, har blifvit föreslaget, Hos Höglofl. Ridder skåpet och Adeln: af Herr Rosenquist, Fredric Leonardj att såväl Erke-Biskopssom öfrige Biskops-Embetena måtte, efter nuvarande innehafvarnes afgång, indragas - Statssamt Allm, Besv,- och EleonUtskottens Betänkande, N:o 3f. g dragas och således icke vidare tillsättas, utan inkomsterne deraf, sedan stadgadt