Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid det förra förhållandet åligger det ConstitutionsUtskottet, att inför RiksRätt låta den brottslige tilltalas; vid det sednare är det Folkets öfvertygelse om verkningarne af Rådgifvarnes negativa förhållandes som utgör hela grunden för missnöjet med Styrelseorganerne; hvadan beslutet om någon åtgärd i likstämmighet med den hänvisning ta fall aldrig kan blifva något annat äta ett opinions yttrande; och då jag erkänner rigtigheten af den tanke jag här vid något tillfälle hört uttryckas, att Representantens öfvertygelse tillhör Fäderneslandet, kan jag icke neka mig att äfven framlägga mina åsigter rörande detta lika vigtiga som grannlaga amne, oaktadt äfventyret att, uti mine omdömen mycket kunna misstaga mig om det fatta. Då ConstitutionsUtskottet ansedt 6itt Betänkande påkalla en så Omständlig inledning, så torde det äfven benägit ursäktis mig , om jag sökt följa ett sådant efterdöme att, i förväg förklara grunderne för mine anmärk - Den iö Jutii /. m. *95 fiitigar, oeh för den tankeyttring jag öfver Sm-» het går att afgifva. jag förbigår alldeles ds delar, hvaruti ConstitutionsUtsköttet efter min tanka äger att handla med Riksens Ständers rätt, nemligen de fall för hvilka Utskottet funnit anledning ställa den felagtige under RiksRätt efter den lo6;te §. jag åsidosätter äfven att anmärka de tillfällen, för hvilka det möjligen kan synasmig> att Utskottet ägt anledning att, vid tillämpningen snarare afse den 106 än den 107 §., och jag anser mig af den Ordning Utskottet iakttagit böra hemta vägledningen vid uppställandet af mina anmärkningar. ConstitutionsUtskotfet har funnit anledning att. emot StatsRådets Ledamöter och vederbörande föredragande göra åtskilliga anmärkningar, med hänsyftning till den påföljd 107 §. innebär.
Detta är, efter mitt förmenande och så vidt jag kan begripa en aldeles ny npfiuning af de H. Utskm. Jag vet icke att man hittills har ansett andra vara medlemmar af familjen än föräldrar, barn, syskon och andra anhöriga, då tjenstehjon deremot måste anses såsom en tillhörighet till hushållet men icke såsom medlemmar af familjen. Det är således genom en oegentlighet, i uttrycket, som Utskm här hafva beredt sig en praeraiss, hvarpå Utskm hafva byggt hela denna konklusion. Utskm fortfara sedan vidare: ”Med grundsatsen, att tjenstehjonet är familjemedlem, sammanhänger pä det närmaste föreskriften, att tjenst ej bör, utom i Slockholm, antagas på kortare tid än eli år, och från nämnde föreskriflerne för husbonde, att förse tjenstehjon med kosthåll; att vårda sig om sjuka och arbetslösa tjenstehjon o. s. v.” Uti de motioner, som blifvit väckta i delta ämne hafva likväl desse betänkligheter blifvit undanröjda, derigenom att uppmärksamheten blifvit riktad på den omständigheten alt det kan bero på husbonde och tjenstehjon sjeifve å ömse sidor alt träffa ett sådant aftal, alt tiden för Ijenstehjonels qvarblifvande i Ijensten icke behöfver räcka eli år, utan alt det beror på deras fria vilja all derom öfverenskomma; hvaremot del icke beror på den enes fria vilja, sedan han tagit tjenst, alt undandraga sig husagan, ty i det fallet lärer lagen inträda i all sin stränghet. Utskm säga vidare: ”Sedd i denna synpunkt, förlorar husagan mycket afden förhatlighel, som annars vidlåder densamma.
Fosses afgifne förslag till rättigheten att idka slöjder, hvilket tvänne Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adebi ansett böra komma i närmare öfvervägande hos Utskotten, såsom egande företräde framför det af Ut - Lag Utskottets Betänkandtnl loé skotten foreslagne HandtverksReglemente, hafva Utskotten, med uppgift af dess hufvudsakliga innehåll och syftning, förut meddelat sitt omdöme och dervid tillika anfört de skäl, hvarföre Utskotten icke kunnat lemna samma förslag det afseende, som det må handa förtjent, derest det kunnat lämpas till de inom Riket existerande samhällsförhållanden. Sjelfva denna förklaring förutsätter, att Utskotten icke, så. som förment blifvit, underlåtit taga nödig kännedom af förslaget; och endast denna erinran anse Utskotten nödig att, såsom svar å den uti ifrågavarande afseende gjorde framställning, anföra, enär Utskotten i hufvudsaken icke funnit skäl att ändra sin förut uttryckte öfvertygelse. Att Utskotten, såsom villkor för inträde i Handel och Handtverk samt Burskaps erhållande derå, föreslagit, att den sökande borde Vara af Christna trosbekännelsen, har ansetts stridande emot den genom Regeringsformen försäkrade Religionsfrihet; och har särskildt blifvit yrkadt, dels att bestämd frihet måtte förunnas Judar att ingå i Näringarne i allmänhet, dels att samma frihet villkorligtvis, eller såvida Kongl. Majit dertill skulle lemna särskildt tillstånd, måtte medgifvas äfven andre Religionsbekännare, som ej äro af Christna Läran. Hvad nu förstnämnde omständighet beståffar, hafva Utskotten af 16 §. Regeringfformen, der det heter ”att
Utskottet 4 1:0 Tjuguen serskilda Motioner, angående ändring i författningarne rörande skjutsningsskyldigheten samt om förhöjning i skjutslegan. >:o Sune Nilssons från Kronobergs Län m. fh Memorial, angående ändringar i taxan j för Landtmäteri-förrättningar. fröt, XJtdr. <?, jj Dec, issi, 3o3 3.' 0 Johan Eric janssons från Carlstads Län Memorial, om inrätfande af en serskild Lånefond för Bergsmän. 4!o Peter Jömsom från Jönköpings Län Memorial, om lindring vid utgörandet af Bevärings-skyldigheten, '5:0 Peter Perssons från Jönköpings Län m, fl. Memorial, angående förbud mot införsel af Danska hästar in. m. 6:0 Cafper Wijhmans från Upsala Län Motion, att de hemman i berörde Län åliggande prsestationer af Kyrkoock Prestegårds-byggnader m. m. må inom by utgöras efter egolott eller öretal. - 7:0 Änders Johanssons från Bohus Län Memorial, rörande åtgärders vidtagande till förekommande af tiggeri m. m. 8:0 Änders ^Anderssons från Östergöthlands Län Motion, om upplifvande af förbudet mot hälften-sågning, g:o Änders Nilssons i Tottarp, Malmöhus Län, ■ Motion, o>m upplifvande af årligt kungörande af Kongl. Förordningen, angående Presterskapets i Skåne uppbörd den aS October 17*3. io!0 Nils Insulins från Stockholms Län Memorial, om uphäjvande eller förändring Vrot, Utdr. d. s» V)ec. , „ af Kongl. Stadgan om inrikes tullfötpas*. ningen och bevakningen.
Den 3 Mars f. m. >97 uppköp icke allenast för dessa, utan, snart sagdt, alla behof, emedan hela denna industri inom landet, om icke upphört, åtminstone i märklig mån aftagit, hvarigenom raan i behofvets stund sett sig helt och hållet beroende af tillgång utifrån; 2:0 emedan dessa remonteringsbehof, fyllda med hästar af inhemsk constant race, skulle, i anseende till dessa hästars större användbarhet såsom mest uthållande fälthästar, verka vapnens längre användbarhet och styrka; 3:o emedan Svenska inhemska liästracen, först upphjelpt ur sitt vanvärde genom bättre behandling, derefter förädlad och till öfverflöd att påräkna, skulle bereda en för flera Rikets provinser lönande näringsgren och, då de äfven allmännare blefve kända såsom ojemnförliga fälthästar, äga anseende och afsättlighet framför mängden af dem, Tyskland och Danmark nu på olika håll i hela Europa afyttra. Jag erkänner stor fördel deraf redan vara vunnen, att denna vigtiga angelägenhet är nu allmänt behjertad och mycket understödd. Frih. Hjerta har såväl i sin egenskap af chef för Styrelsen af de K. Stuterierna i Riket, som den utmärkta corps, hvars remontering med enfärgade hästar inom dess eget cantonnement verkställes, visat sin nitfulla omvårdnad för saken, och jag gifvethans sanna förtjenster i denna del ali rättvisa, likasom hela Svenska Cavalleribefälets omtanka att förnämligast antaga remonter af inhemska uppfödingar.— Jag känner äfven alla de enskilda företag, som till uppmuntran af denna fallna näringsgren i flera Rikets provinser åstadkommits, och kan ej uraktlåta begära uppmärksamhet åt stiftelsen af diligencefarten å flera af Rikets större vägar, hvilken, i det den bereder lindring i skjutsningsbesväret, äfven kan åstadkomma fördelar för allmogen, hvars behof af förtjenst i denna del bättre fyllas, om de genom accord få på vissa gifna dagar och timmar emot skjutslega fortskaffa diligencer, än då de, med beräkning af osäker förtjenst, få nöta bort sin tid på hållskjuts och borttaga onödigt foder från hemmanen.
C. derå utelöpande och till capitalet lagde räntor uppgår till 200,000 R:dr B:co, hvarefter räntan må komma att inberäknas bland Canal-verkets inkomster; att utlåningen af dessa medel samt bevakning af låneoch säkerhels-handlingar besörjas af Bolaget på eget ansvar, hvaremot handlingarne komma att blifva under Riksgälds-Contorels vård, och att, då denna fonds capital för större reparationer antingen hel och hållen eller till någon del medtages, skall räntan åter läggas till capitalet och af canal-inkomsterne å nyo afsättas 5ooo R:dr årligen, till dess fonden åter uppgått lill samma belopp, eller 200,000 R:dr; men alt deremot årliga underhålls-kostnaden och mindre reparationer bestridas af canal-inkomsterne för året; 4:o att, efter byggnadstidens förlopp samt från och med det år, då Canalen är fullt färdig och farbar, skola actieegarne — sedan kostnaderne för Canalens och Slussverkets samt Canal-fartens ändamålsenliga vidmaglhållande, allöningar oell arfvoden, bevillning, jemte allt hvad till årlig kostnad för canalverket kan hänföras (samt således äfven afsättning för reparations-fonden) blifvit afdragne och godtgjorde — såsom ränta och utdelning på deras adier af canal-inkomsten, så vidt den dertill lemnar tillgång, åtnjuta ett belopp af högst i5,ooo R:dr om året, och alt deremot all öfrig inkomst skall tillfalla Staten, såsom godlgörelse för hvad till Canal-byggnaden blifvit förskjutet; 5:o att Bolaget, såsom säkerhet för ofvannämnde
Under åberopande deraf att läraren i Teckning vid Nya Elementarskolan i Stockholm J. G. Köhler, som redan år 1830 derstädes i sådan egenskap anställdes, sedermera under en tid af 35 år med undantag af åren 1832 och 1833, då han var stadd på en konstresa i utlandet, oafbrutet tjenstgjort; att denna tjenstgöring, ehuru skolans lärjungeantal i början var ringa, likväl i anseende till den vigt, som vid Nya Elementarskolan sedan långliga tider fästats vid undervisningen i omförmälda ämne, varit mer än vanligt trägen; att Köhler genom utgifna lärokurser och särskildt genom sitt undervisningssystem för frihandsteckningar utöfvat en för den sköna konstens allmännare utbredande i Sverige gagnande verksamhet, samt att hans aflöning, som år 1830 bestämdes till 300 R:dr årligen, först med år 1861 blifvit förhöjd till 500 R:dr — har Direktionen för nämnda läroverk underdånigst anhållit, att då Köhler, som vid 62 års ålder efter en långvarig och synnerligen väl vitsordad lärareverksamhet först med år 1866 blefve berättigad att uppflyttas i 2:dra lönegraden till ett lönebelopp af 750 R:dr, nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas i syftning att bemälda lärare måtte förklaras berättigad att genast åtnjuta lön i den för lärare i teckning fastställda 3:dje lönegraden med 1,000 R:dr årligen. I betraktande af de utaf Direktionen anförda skäl, och då, antagligen med hänseende till det förhållande att lärjungarnes antal i Nya Elementarskolan töre år 1859 var begränsadt till endast 100, någon aflöning för lärare i teckning vid detta läroverk icke förr än vid 1859—60 årens riksdag blifvit å stat uppförd, samt i följd deraf Köhler, som genom sin långvariga och gagnande lärareverksamhet väl må anses vara förtjent af den förmån, hvilken för honom nu blifvit ifrågaställd, ännu befinner sig i lägsta lönegraden, tvekar jag icke att tillstyrka bifall till
Den i O c tobe r. 3i Sedan Voterings-propositionen blifvit anslagen, börjades voteringen klockan half till 8, och slöls klockan tre qvart till g e. in., hvarvid, efter det en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfriga voteringssedlarne öppnade, rösterne hefunnos hafva utfallit, sora följer: Ja —• 137. Nej — 65. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln till contra-proposition antagit det förslag, som i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innefattas. Derefter framställde Hans Excellence> i afseende å hufvudsaken, följande voteringsproposition: Den, som bifaller, att, på sätt StatsUtskottet tillstyrkt, ett arfvode af TreHundrade Riksdaler Banco i månaden må för GeneralAdjutanten å Stat uppföras, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer, på sätt Kongl. Majrts Nådiga Proposition innehåller, att för GeneralAdjutanten å Stat uppföras ett 3a Den i October. arfvode af FyraHundrade Riksdaler Banco i månaden. Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan tre qvart till g; och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 94. Nej — 104. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoil blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskvlhen förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bestämt arfvodet för GeneralAdjutanten till FyraHundrade Riksdaler Banco i månaden.
Inte derföre, att ni, som ni sade, skulle vara för ”simpel” åt mig. Jag vet ju inte hvem jag är sjelf, ty Konsulns, hvarifrån jag kom, hade ju uttagit mig från Barnhuset. Kanske är jag ett barn af armodet, kanske ock af synden. Således är hvarje hederlig karl, som vill ta’ den fattiga Erika till hustru, äfven god nog. Men det är något annat, Birger, som både nu och framdeles hindrar mig att tänka på detta förslag. Det är er vilda och syndiga lefnad som skrämt mig. Ni har alltid framstått för mig såsom en man, hvilken omöjligt kunde vinna mitt förtroende, och för den jag inte känner sådant, kan jag ju inte heller älska. Birger. Detta svar har jag väntat men jag är äfven beredd, att inte anse detta såsom ert sista beslut. Erika. Jo, jo Birger, – detta är mitt enda och sista svar. Min vänskap vill jag likväl inte undandra er. Gör er genom godt uppförande värdig både min och andra menniskors aktning, så skall jag alltid behandla er som en bror. Birger (med bitterhet). Tack, tack ni är allt för god, Mamsell Erika Låt mig likväl ännu säga er något, som kanske kunde vara värdt att tänka på. Kom ihåg, att ni nu, nu i denna stund, har en menniskas framtid, och troligen också dess välfärd i ett kommande lif i edra händer. (vekt.) Erika! ni är ju gudfruktig, ni önskar att omvända syndare – nu förmår ni det ty jag svär, vid min salighet! att om ni vill blifva min hustru, skall jag, från denna timme, aldrig vandra på sådana vägar, der jag inte med lugn kan möta er blick. Men stöter ni mig bort! då, ... då fins inte heller något som håller mig tillbaka! – Hittills har jag endast varit vild och öfverdådig; det onda jag gjort, är inte sådant, som bestämdt skadat någon menniskas lif; – det är inte något brott mot annat än Lagarna. Men utan er, Erika! – förtärd af de känslor, ni föraktar; – hatande mig sjelf, er och hela verlden, skall Birger Haraldsons namn blifva en skräck, för hela kusten. Erika (i våldsam skakning). Hör upp, Birger, af barmhertighet, hör upp!
Från Kongl. Konvoj-kommissariatet 13,611: 32. — Försäljningsmedel m. m 32: 26. 8. Balans till påföljande året: Balans från föregående året: Utgifter: Extra statsanslag 13,187: 8. 6. Sjökarteverket 1,474: — 7. Af räkenskaperna inhemtas, att Kongl. Förvaltningen af sjöärendena, den 27 April 1847, afslutat kontrakt med Grosshandlaren Joli. E. Unman, hvarigenom denne åtagit sig att, under loppet af Fem år, från och med år 1848 räknadt, förse Storjungfruns fyrbåk i Gefleborgs län med goda och för fyring fullkomligt tjenliga Engelska stenkol, emot 2 R:dr 40 sk. tunnan, lefvererade i magasin vid båken. Jemte det att det betingade priset synes alltför högt, har det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att Kongl. Förvaltningen, utan afseende å priset, afslutat ofvannämnda kontrakt på den långa tiden af Fem år. §. 2. Å det af lotsverket i Riksgäldskontoret upptagna lån, 120,000 R:dr, till uppbyggande och förbättrande af fyrbåkar, hafva under åren 1848 och 1849 ytterligare afbetalningar ägt rum, så att af detta lån, vid 1849 års slut, återstodo obetalda 75,591 R:dr 40 sk. 10 rst. Kongi. Sjöförsxars-departementets Kommandoexpedition. Dess räkenskaper, hvilka i Kongl. Kammarrätten blifvit för båda åren granskade utan anmärkning, utvisa: Debet» år 184$. år 1849. Uppbörd: Från Kongl. Förvaltningen af sjöärendena 800: 800: För försålda exemplar af en rulla 65: 26. 165: Summa 865: 26. — 965: Credit. Utgifter: — Tryckningskostnad för en rulla 37. 6.
Men hon skall äfven inse det dåraktiga uti att förspilla sina bästa ungdomsår under afvaktan på ett ovisst önskningsmål. Skulle hon efter slutad lärotid omsider hamna vid det egna hemmets härd, så kan hennes utbildning likväl ej anses förfelad. All kunskap är ett oförstörbart kapital, och hvem vet för öfrigt, om hon icke i en framtid kan behöfva tillgripa det såsom familjeförsörjerska! Jag tror fullt och fast, att den praktiska, strängt arbetande kvinna, jag här drömmer om, under utöfvandet af sitt lif skall, oaktadt dess mången gång tröttsamma tyngd, aldrig skall få skäl att ångra sitt val. Tvärtom skall hon dagligen varda lyckligare i känslan af sitt personliga värde och oberoende, och jag tror, att hon vid slutet af sin lefnad af hjärtat skall instämma i Goethes o r d: » Ingen välsignelse är större än arbetets; blott den människa, som under all sin lefnad har arbetat med lif och lust, kan säga: jag har lefvat! » * Att vara rik. G uldtörsten har aldrig förr varit så förtärande och jäktandet efter rikedom så rastlöst som i vår tid, då millionernes härskarmakt är oerhörd. Den spirituelle franske författaren Francisque Sarcey har emellertid funnit intresse i att samla uppgifter om de ryktbaraste mångmillionärernas — deras på andra sidan Atlanten — sätt att lefva och njuta sin tillvaro, och Sarcey kan sålunda genom oväntade afslöjanden göra reflexioner öfver, huru lyckan antager, liksom olyckan, de mest oberäkneliga former. Se här exempel som bekräfta den satsen. En af de främsta penningfurstarne i Nya världen — känd liksom Kung Midas i den gamla gre i D U N 11 kiska fabeln för att förvandla allt hvad han vidrör till guld — beklagar sorgsen för den intervieivande europén, förbländad af hans skatter, sitt lifs elände och mödor.
Enligt hvad de till i §:n i Utskottets förra förslag anförda Motiver utvisa, liar Utskottet funnit lämpligt att flytta alla stadganden angående sättet för Introductions meddelande från RiddarhusOrdningen tilllnstructionen för RiddarhusDirectionen, hvilken myndighet Utskottet ansett ensamt böra tillkomma alt, så väl emellan som under Riksdag, bevilja Introduction. Utskottet äger C 4 ) neuri, den öfvertygelse, att den så kallade Introductionen, eller nied andra ord in-numereringen på Riddarhuset, icke kan nekas någon, af Konungen uli Adlig, Friherrlig eller Greflig värdighet upphöjd person eller hans efterkommande, så framt de i och för introductions vinnande meddelade föreskrifter varda behörigen iakttagne, och Utskottet håller således före, att formaliteten af sjelfva Introductionen numera endast åsyftar, dels att controllera ali de till Kronan och Riddarhuset bestämda afgifter i och för den erhållna upphöjelsen vederbörligen erläggas, dels att förse den upphöjda slagten med det Numer, under hvilket densamma, enligt RiddarhusOrdningen, bör representeras; hvadan berörde åtgärd, i Utskottets tanka, ingalunda är att anse såsom ett nytt prof, som den upphöjda personen har att undergå, innan han kan anses värdig till inträde på Riddarhuset, och vid hvilket tillfälle hans personliga behörighet till ett sådant inträde skulle kunna pröfvas och bedömas.
– Ser du Honom ej, då din mor släckt ljuset i din kammare, och du läser dina böner, just innan du somnar? frågade Ellen. – Gud är en osynlig ande, upplyste fröken Skytte; – det borde du veta, din lilla vildinna. Men om du, likasom de fleste allmogens barn, icke lärt att läsa, så borde ändå din mor ... – Läsa! inföll Ellen. – Kan du sjelf läsa? Och kan du ...? Hon vände sig med den sistnämnda frågan till Adolf, hvarefter hon hastigt öppnade en bordlåda och framtog några slitna blad af grått papper, på hvilka med suddigt tryck stod att läsa: ”Den bedröfliga historien om grefve Raymund och prinsessan Melusina.” Hon började med klar och välljudande röst uppläsa de första raderna af denna gamla saga, hvarefter hon med ett skälmaktigt tvifvel i sitt ansigte lemnade den till Adolf, för att pröfva hans förmåga i innanläsnings-konsten. Adolf, som tagit plats vid bordet mellan Maria och Ellen, kände i denna sednares grannskap en frisk vind från barndomens och den oförderfvade naturens Eden flägta genom sin själ. Medan Ellen läste, hade han följt hvarje rörelse af hennes små korallröda läppar. Nu emottog han leende det lilla häftet ur Ellens hand, genombläddrade det hastigt och valde den mest rörande episoden i sagan, då han nu skulle öfvertyga Ellen om sin bekantskap med grunden för alla bokliga konster. Grefve Raymund hade, om vi minnas sagan rätt, drifven af svartsjuka misstankar, brutit den ed, han svurit sin gemål att låta henne tillbringa en viss dag hvarje vecka i ostörd enslighet uti en af borgens aflägsna tornkamrar. Han hade spejat genom nyckelhålet och upptäckt den förvandling, som hans till hälften menniskoverlden, till hälften féeverlden tillhöriga maka på den dagen undergick, och hade, gripen af afsky och vrede, förbannat henne för det svek, hvarigenom han, sig ovetande, ingått det heliga äkta förbundet med ett halftroll. Han glömde i sin vrede, att det var hans egen häftiga kärlek, som stiftat detta förbund, att han med våld fört Melusina till sin borg och der påtvungit henne sin hand.
I grund häraf har jag trott, det Utskottet äfwen fa litet ssulle såsom behörige stadganden antaga, hwad i sadan wäg och pa sistnämnde sätt tilkommit, som de förordnanden, hwilka Scyrelse-Magren utan grund af Författningar blott såsom befallningar påbjudit. I anledning af hwad rm är anfört, får jag yrka, at alla i första gunckerne uptagne förslag til Rustoch Notehallares sammankallande til widtagande af bestut i nämnde afseende ma, såsom olaglige, aldeles förfalla, äfwenfom och uran ar twifla om Utskottets kännedom deraf, ar den waulige riden för Möten är för närwarande altför inssränkr, och under medgifwande af Utskottets Oecouomiffe bedömmande om Hemmanens genom odling wunne förbättring, jag för min del icke kan medgifwa den deraf dragne slutföljd, ar nämligen Rotehållare borde skäligen ataga sigen bestämd pa88LvolanLt;-afgift för Möten, pä den enkla grund, at Notehällare, enligt de contracker jag känner, icke äro til någon utgift för Möten ritan ersättning förbundne, hwarwid jag särskilt Den ZO Mars. 1421 får äberopa Rotehållare i Södermanland Kneckke-LoMlöHer af 1686. Dä lag således ickewantat fran Utssottet något förslag til ätagande af nya förbindelser, säsom utom kretsen af dest befattning, får jag med den erfarenhet jag säsom Rusthållare ager, harwid jemwal anmärka, at följden deraf skulle för Rotehällare blifwa en aldeles ny penninge-utgifr, ty de stulle icke i alla fall undkomma ven, at biträda soldaten med matsäck, dä han ingen annan tilgäng agde. Som Rusthållare erlägger jag x,i88Lvolgr>ce och likwäl särskildt biträde med matsäck eller motswaranve penningar, emedan jag icke vtydeligen försport, at er sädant extra biträde more behöflig! om ej päräknadr.