Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och när jag inom mig sjelf har afgjort, att den Adeliga yngling, som skulie erhålla ett sådant Stipendium, i verkställigheten vore ganska illa belåten dermed, Står jag fritt till ansvar inför allmänheten för min tanka, i hvilken jagännnicke blifvit rubbad. En Ledamot har framställt min mening på ett sätt, att jag deröfver högeligen måste beklaga mig. Jag skulle blygas, om jag haft den mening som man, med afvikande från sanningen, velat tillägga mig, den nemligen: alt det vore oförenligt med en Adelsmans känsla och rygte, att ingå i handtverkerierne. För alt återkalla orden i Edert minne, mine Herrar, är jag färdig att upprepa dem å nyo. Jag sade: ”fåfängt må man vänta att en ”Yngling, som i Tecknologiska Scholan el”ler Scholan i Fahlun, der lian en tid fort”farit att formera sitt begrepp efter sina ”kamraters, och med en rigtning till nå"got högre mål, sedan skall frivilligt ingå i ”Handtverkerierne.” Sådane voro mina ord, och jag tager Eder alla till vittne derpå. Nu frågar jag, har jag då sagt hvad man pådigtat mig? Man kan hafva fattat galit, men månne det icke är en plikt, om man, genom den oriktiga fattningen, ger talarens me - Oeii Mars e. ni. 3oS mening ett syftning, som nedsätter honom inför allmänheten, månne det icke då, säger jag, är en plikt att erindra sig sjelf, att man kan hafva uppfattat orätt meningen, och då förfar orätt emot talaren. Slutligen skall jag tillägga hågra ord» Jag har hört flera kalla min mening en fördom. Å ja? det må man! Jag fördömer dock alla fördomar, och bland dem mäst den, som, under sken af att bortjaga alla andra, botar ätt taga väldet öfver Våra öfverlägghingar» Jag menar den olyckliga fördom, att förälska sig i alla nya ideer i och som vill, att våra förfäder, voro, i alla deras begrepp, dumhufvudeh, och att nu ingen ting är klokt, som icke är nykläckt.
Arbetet hade nedfallit på hennes knä, en och annan tår stal sig tyst utför kinden, och med återhållen andedrägt lyssnade hon på den i orolig feberslummer försänkte sjukes halfbrutna meningar. Efter en stund såg hon på klockan, och fann tiden vara inne, då Gustaf borde intaga ett af sina pulver. Hon blandade det tyst uti litet vatten, väckte honom och stödde hans hufvud, medan han nedsväljde det, hvilket emot all vana skedde utan gensträfvighet. Han kände tydligen igen henne; ty han behöll hennes hand i sin, och sade knappt hörbart: ”Gå ej bort, i fall jag somnar,” hvarefter han åter straxt inslumrade. Carolina satt der nu i en lutande, rätt brydsam ställning, utan att våga röra sig, samt blyg och rädd, att någon skulle komma. Hennes hjerta slog så fort, hvar gång det gick öfver förmaksgolfvet utanföre, att hon tyckte den ankommande gerna kunde höra dess slag innan han öppnat dörren. Denna fruktan var dock förgäfves. Unga bruksherrn befanns kinkig och svår att göra i lag, då han var frisk; när han nu låg sjuk, kunde man vara mera än säker, att ingen af den lägre personalen inkom, utan att behörigen kallas. De hade hellre sprungit en fjerdingsväg i det grufligasle oväder för sin unge herre, än för en qvarts timma bytt plats med mamsell Carolina framför hans sjuksäng. Husets öfriga ledamöter voro deremot sysselsatta på sätt redan nämndt är. Men Carolina, som ej kände detta, kunde ej längre uthärda sin ångest, utan drog sin hand tillbaka. Genast vaknade Gustaf, såg upp med en misstrogen blick, och hviskade: ”Du vill göra dig lös; hvarföre vill ej Carolina vaka en stund hos mig?” ”Ack! säg icke så, Gustaf!” svarade hon, glad att höra honom tala redigt, men likväl ledsen öfver det missnöjda uttrycket i hans blick. ”Jag har ju vakat alla nätter och dagar; Brink, Julie och jag och vi alla,” tillade hon, rädd att hafva sagt för mycket. ”Ack, huru länge har det varat?” frågade han. ”Fyra dagar; men tala ej mera, Gustaf; det är farligt, säger doktorn.”
Föredrogs 3 nyo och bifölls; Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, Nio 30, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ökadt anslag till understöd för utflyttningar och vid egoskiften in, m. S. X). Föredrogs å nya och bifölls Alllmänna Besvärsoch Oeconornie-Utskottets Utlåtande, Nio ilo, rörande väckt fråga oin Skattelösen af Ecclesiastique-heraman i Skåne. S, D. På grund af gjorda anmärkningars återremitterades Allmänna Besvärsoch Qeconomie - Utskottets Utlåtande, N:o 109, ani gående föreslagna åtgärder, till inrättande af en Låneanstalt till förmon för TackjernstilU verkarne i Riket. D, Till Constitutiona-Utskottef remitterades af Stats-Utskottet , uti Memorial , No n8, anmäld anledning till anmärkning emot Stats-Rådet samt Föredreganden för Han-« delsoch Finance-Ärenden. Prat. Utdrag den a5 Maji 1829. l»9 Från Eledervärda BondeStåndet. S. D.
I följd häraf reserverar jag mig mot ett förslag i dess helhet, som saknar all rationel stats-ekonomisk grund, och som endast stödjer sig på den, som rättsfråga betragtad, mest rättsvidriga, på den, så väl för jordbruk som för jordbrukare och hushållningen i allmänhet mest skadliga, och på den i moraliskt afseende, och för folkbildning och seder mest förderfliga Svenska husbehofs-brän ningen. Ifrån den tid, lagstiftpingen bemödat sig att ordna husbehofs-tillverkningen , som ett privilegium för jordbruket, har också denna lagstiftning varit nödsakad, för att förekomma en total förstörelse af hvad vi ega, att lägga band på tillverkningen genom författningar, hvilka, oagtadt alla de mångfaldiga omstöpningar, de vid hvarje Riksdag erhållit, ännu aldrig bidragit till det åsyftade ändamålet, och ännu aldrig motsvarat, hvarken det allmännas intresse, eller tillfredsställt enskildes anspråk. En större missbelåtenhet har vanligtvis varit följden. Sådant blir ock förhållandet, när man bygger på en origlig och osäker grund. Ehuru Utskotten för öfrigt med ali omsorg nu utarbetat ett ytterligare nytt förslag, skall äfven detta troligen på samma sätt emottagas, och samma missbelåtenhet fortfara. Om deremot bränvins-tillverkningen gjordes fri, med derefter lämpade skatter och controller, skulle den fria speculations-andan slutligen sätta denna tillverkning, i likhet med alla andra fria närings-grenar, i ett bestämdt förhållande till tillgångar på rå-ämnen, och rätta sig efter dessa rå-ämnens värden. Den fria tillverkningen skulle gifva jordbrukaren utväg att afyttra sina alster åt bränvins-tillverkaren. Detta naturliga förhållande inträffar aldrig under en privilegierad husbeliofs-bränning, som cirifves utan någon egentlig beräkning, och ofta med verklig förlust; hvarföre ock ett mångdubbelt större capital inkastas i denna rörelse, än som under fri tillverkning hade behöfts.
Det är den danska som afviker från den basis, med hvilken broderiandens regering gjorde sig solidarisk och som hon konseqvent intog, då alliansfrågan anknöts. Man har under intrycket af de olyckor, som stormat fram öfver Danmark, ej lagt märke dertill. Man har ock för den skull, när alliansen uteblef, gifvet ensamt Sverige skulden derför. I verkligheten förhåller det sig, såsom nu mig synes, ganska annorlunda. 1 Postoch Inrikes-Tidningar den 9 apr. 1864.Ett slägs slitning framskymtar redan ur de anförda depescherna till Wien och Petersburg. Strax efter det Hall tillstält Hamilton förslaget till allianstraktat, spreds genom pressen ett rykte, att alliansen redan var fullbordad. Jemte det Manderström försäkrar, att Sverige-Norge ej skall passivt bevittna ett angrepp på Slesvig, visar han sig äfven angelägen om att förklara, att ryktet om alliansen är » förhastadt *. En inblick i anledningen till alliansens uppskjutande far man dernäst genom en af danska sändebudet i Paris, grefve Moltke-Hvitfeldt, den 7 oktober aflåten rapport angående svaren på tvänne af grefve Manderström den 11 sept till engelska och franska kabinetten aflåtna depescher, hvarom Moltke underrättats genom svensk-norska sändebudet i Paris, baron Adelsvärd. Moltke skrifver: » Enligt hr Adelsvärds åsigt, skulle den franska depeschen vara gunstigare för det stockholmska än för det köpenhamnska kabinettets politik, för så vidt som den gillar den hållning som det förstnäm-da kabinettet intagit i frågan, och förkastar tanken på att från dansk sida göres väpnadt motstånd mot en fbr-bundsexekution i Holstein.
Sökandernc hade jemväl hos Kollegium visat, att de i flera år till Kronan erlagt bevillning för fastigheten efter ett antaget värde af 15,000 Rdr Banko; och dä det icke heller borde lemnäs utan afse ende att sökanderne, i och för de till följd af föreskriften i 1840 års bref vidtagna väsendtliga förbättringar å appreteringsverket, nedlagt betydliga kostnader, för hvilka de hvarken genom erlagd betalning för det obetydliga appreteringsarbete, hvarom de varit anlitade, kunde anses hafva fått ersättning, eller, i händelse af verkets nedläggande, genom en blifvande försäljning af inventarierne kunde påräkna godlgörelse, så ansåge Kollegium sig sakna anledning frångå sitt förut gjorda tillstyrkande, att den af sökanderne för egendomen erbjudna löseskilling må varda antagen. I följd häraf har Kollegium i underdånighet hemställt, alt Expeditionssekreteraren Westberg och Majoren Westberg mätte, emot erläggande af 10,000 R:dr Riksmynt, tilläggas fri dispositionsoch 'egande-rätt till meranämnde fasta egendom samt appreteringsverk med dertill hörande inventarier; att Kollegium matte ega, å statens vägnar, lyfta och qvittera nämnde löseskilling samt till betna Ide personer utfärda en så beskaffad handling, som för erhållande af lagfart och lasta kunde för dem vara erforderlig; att, om Stockholms Sidenfabriksidkare inom två år elter erhållen kännedom af Kongl. Maj:ts beslut i ämnet, hos Kollegium behörigen styrkte, det de i hufvudstaden för allmänt begagnande inrättat ett mot tidens fordringar och allmänhetens bphof svarande sidenappreteringsverk, de måtte varda berättigade att hos Kollegium utbekomma förenämnda 10,000 R:dr; meri att, om detta vilkor af dem ej fullgjordes, ifrågavarande medel finge ingå till och förvaltas i sammanhang med öfriga under Kollegium ställda allmänna medel till manufakturernes befrämjande. Kongl.
Men då å ena sidan Frilen omtalat att icke i denna kalkyl influtit den inkomst, som RiksgisKont. får genom upsagde obligationer, har en annan talare å andra sidan uplyst, att i kalkylen icke ingått andra utgifter än de som redan, enl. reghtet, vore beslutade, således icke de, hvilka denna Riksdag framkallat, bland hvilka utgifter förefinnas poster så betydliga, som ^ millin Rdr Rmt redan utbetalte i och för Jernvägsarbeten, men deremot har samme talare misstagit sig i afseende på att de 135,000 lldr upsagde obligationer, på hvilka Riksg:sKont. lernnat anstånd, skulle i någon mån förändra kalkylen. Förhållandet var nemi. att dessa obligationer voro förfallne omkring d. 1 Maj; men den, sorn skulle betala dem, anhöll om anstånd till Juni månads slut, och som Fullmäktige på förhand visste, att dessa penningar skulle komma att behöfvas för att betala k red i t i vet till Banken, hvilket är förfallet till betalning d. 30 Juni, så kunde Fullmäktige ganska väl medgifva upskof med dessa obligationers inlösen till d. 29 Juni, utan att summan af Riksg:sKont:s kontanta inkomst under första hälften af detta år, genom samma upskof, undergått någon förändring, med undantag att Kont , genom det beviljade upskofvet, gjort någon, ehuru obetydlig, räntevinst. Hvad åter beträffar den af den siste talaren omförmälta större behållning, som förefanns i Riksg:sKont. d. 1 April, så är det naturligtvis för mig, mera än för honom, omöjligt att lemna några bestämda uplysningar i det hänseendet, men hvad I) ö ii 22 A piil. jag af gammalt vet är, att denna större behållning visserligen kan betyda alt större tillgångar än man påräknat (örefinnas, men den kan också betyda att vissa utgifter, som man trodde skulle komma något tidigare, kommit något sednare, eller några inkomster, hvilka man icke kunnat påräkna förr än en eller annan dag sednare, kommit något tidigare, och det är derföre icke sagdt att Kont:s ställning är bättre än Fullmäktige vid årets början föreställt sig.
Beträffande såväl vilkoren för erhållande af statsbidrag till allmänna arbeten af ofvanomförmälda särskilda slag, som kontrollen å arbetenas utförande enligt fastställde planer, tillstyrkte Stals-Rådet, alt Kongl. Majrt måtte föreslå Rikets Ständer bibehållandet i allmänhet af de i berörde afseenden nu gäilande föreskrifter, endast med iakttagande, — hvad de här ofvan under mom. 3 omförmälda arbetsförelag angick, — af sådana undanlag, som kunde påkallas i anledning af hvad StatsRådet i afseende å dessa arbetsföretag nu föreslagit; dock som det för närvarande vöre, icke blott för enskilde och bolag, utan äfven för städer och menigheter föreskrifvet, alt, för fullgörande af ingånget arbetskontrakt och lyftade statsmedels återbäring i händelse af kontraktsbrott, skall, utöfver förpligtelserna i nämnde kontrakt, ställas sådan särskild säkerhet, som af Kongl. Majit godkännes, äfvensom att för lyftning af medel, som utgå i egenskap af lån, skall lemnäs godkänd borgen eller säkefhetshandling för den afgifna skuldförbindelsens uppfyllande; men det flere gånger yppat sig svårighet för städer och menigheler att förmå enskilde personer till sådane ansvarsförbindelsers afgifvande, så att, vid särskilda tillfällen, i fråga om vägförbätlringar, Landshöfdingen i länet måst för vinnande af verkställighet å arbetsplanen ikläda sig personlig borgensansvarighet, ansåg Stats-Rådet alt, enär tillräcklig trygghet i omförmälda hänseenden kunde antagas vunnen genom stadens eller menighetens eget åtagande alt genom utsedde ombud arbetet utföra, till Rikets Ständers pröfning borde öfverlemnas, huruvida icke för de statsbidrag lill allmänna arbeten af förberörde särskilda slag, som hädanefter till städer och menigheter ullemnas, omförmälde åligganden kunde från de allmänna vilkoren för medlens erhållande uteslutas.
Ananas, skuren i tärninir, inblandas i riset och sist cle till irdt skum slagna ägghvitorna. Smeten älles i med kallt smör smord och med •ossade bitterbiscuit beströdd form. räddas i ugn i en timme. Sås kokas; 3 — 4 renetter eller andra fina äpplen, &gt;m med 200 gr. socker, ett hälft glas, tten och två glas franskt vin, kokas Q mos och passeras genom sikt, utspä-: s med ananaslagen och slås öfver den » pstjälpta puddingen. n Utmärkt för sårbehandling. JpNIIVAR at Iduns läsarinno r äger at å denna afdelning erhålla fria läkarråd. Förfrågningar insändas till redaktionen med påskrift: » Till Iduns läkare ». Kassörska. Sannolikt intet att betyda, men undersökning är naturligtvis önskvärd. I alla händelser gör Ni klokt uti att följa anvisningarna för Hilma N — g i n:r 11. Vally. 1) F ö g a sannolikt. Öronläkare. 3) och i .. Olika för olika fall. Ska.dar åtminstone ej. Ja, i regeln. Sannolikt halsfluss. Sä- krast genom att låta borttaga mandlarna. En 3 proc. stark lösning af klorsyradt kali. Nej. Aina. Helt säkert ett mycket opålitligt och svagt medel. Jämför därför svaret till Hilma N — g i n:r 11. Uppgifterna äro för ofullständiga för att däraf bilda sig ett omdöme om sjukdomens art. Och äfven om de vore fullständigare, skulle nog ändock behöfvas undersökning. Det vore önskligt, att hon kunde bli undersökt af specialist (öronläkare). Möjligen behöfves ett litet operativt ingrepp. Se svar till Hid i n:r 7. Tvätta flere gånger dagligen med en lösning af 2 gram borax. 5 gram cartolsyra, 203 gram vatten och 10 droppar pepparmyntolja. Hilda Amalia. Vi skulle vilja tillråda Eder att låta henne byta om vistelseort på nä gra veckor, t. ex. vistas hos släktingar eller vänner, hos hvilka hon trifves väl. Fästmö. Det är knappast sannolikt, att detta har något att betyda, men visshet kan naturligtvis vinnas blott genom undersökning. Sju frågor utan signatur.
Vidkommande dernäst Soldaternes förpligtande, att i fredstid sjelfve hålla i laggildt stånd deras Torp-byggnader, sedan Soldaterne dem i sådant skick emottagit af Rotarne, hvilkas skyldighet det dock bör vara, att framföra de materialier, som till Torpens reparerande erfordras ;' så enär icke allenast uti 3:dje Delen 5 Cap., ^5 §, 2 Mom. af Kongl. Maj:ts för Armeen utfärdade Nådiga Tjenstgörings-Reglemente, utan äfven genom Kongl. Resolutionerne, uppå Allmogens Besvär, af d. 18 November i6p3 § 3, den 3 Junii 1719 § 21, d. Besv. och Oecon. Ut sk. 17 September 1723 § 20 och den 17 Augusti 1762 § 75 är stadgadt, att Soldaten skall, sedan Torpet i godt stånd blifvit lemnadt, detsamma vidmagthålla och svara för derå nödige mindre reparationer, samt Högstberörde Kongl. Resolutioner jemväl föreskrifva, alt, då Ryttare, Soldat eller Båtsman till sine Åkrars eller Täppors uppkörande vilja af Rusteller Rotehållarne njuta någon hjelp eller handräckning, de derom böra med dem. öfverenskomma på sätt de bäst kunna, följer ock deraf, att om Rusteller Rotehållare utöfver de med manskapet ingångne Contract lemna något bidrag till Torpens underhållande och skötande, sådant är ett frivilligt begifvande och bör icke blifva anledning till klagomål å de Rustandes sida. — Likväl och som Utskottet funnit, att klagomål öfver hvarjehanda oordentligheter dels vid Torp-Syner, dels ock i anseende till Torptfnderhållnings-skyldigheten blifvit vid 180g, 1818 och 1823 årens Riksdagar anmäldte., fastän någon underdånig framställning derom hos Kongl.
Det går icke an att göra sockennämnden till förman för pastorsembetet i socknarna, emedan sådant vore att förrycka den ordning, som bör äga rum. Gr. Spens, Carl Gust.: Jag är visserligen i några hänseenden af olik”, tanke med Utskln; men som de frågorna icke förekomma i denna §, bör jag nu icke uppehålla mig dervid. Deraf följer dock, att jag icke med fullt in* tresse kan deltaga i den fråga, som nu är under öfverläggning; men så mycket synes mig gifvet, att om man väll inrätta en sockennämnd, som skall motsvara sitt ändamål, måste den icke ställas uti ett subordinerande förhållande till pastor, på sätt Frih. Gederström föreslagit, lika litet som pastor bör subordinera under sockennämnden. Jag tror det vara nödigt , att vid inrättningen af sockennamnd ställa så till , alt man så mycket möjligt är undviker den bestämda collision emellan pastor och sockennämnden , som ovillkorligen skulle uppstå, om pastor någon gång vägrade sockenstämma, hvarpå vi snart skulle få se flera exempel, om tillfälle dertill öppnas. På denna grund ville jag föreslå en medelväg emellan Frih. Cederströms och Ulskrns förslag, bestående deruti, att ur första mom. skulle uteslutas orden ”eller dess ordförande,” så att det fordrades begäran af sockennämnden en corps till sockenstämmas hållande, såvida densamma af pastor icke skulle kunna vägras. Med denna rättelse tillstyrker jag 3:dje §:ns antagande. Hr von Rosen: Med det begrepp Utsk:n gjort sigom sockennämnd, d. v. s. styrelsen i socknarna, skulle det förefalla mig besynnerligt, om den styrelsen kunde vara utestängd från rättigheten att begära sockenstämma. Jag tror att det är egentligen denna myndighet, som bör äga rättig - Den 6 Ma rs. i33 het att få begära sockenstämma; ty eljest vet jag icke hvartill sockennämnden tjenade, då sockennärnnden är verkställande makten af sockenstämmornas beslut. Huru skal! delta beslut kunna verkställas? Skall det ligga i pastors skön alt besluta verkställighet deraf eller icke? Det kan jag icke inse. Om vi vilja göra sockennämnden till hvad den rätteligen bör vara, så bör den hafva ovillkorlig rättighet att begära sockenstämma, utan att sådant af pastor må kunna vägras.
Domaremaktens pröfning understälda; jag fann mig föranlåten, å Embetets vägnar, underdånigst yrka, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes pröfva och förklara, att de Ledamöter af Kongl. HofRätten, hvilka bidragit till ofvanomförmälda dels i rättegången och dels i sjelfva saken fattade beslut, i sina berörde domareåtgärder orätt förfarit; och hemställde jag fördenskull derjemte i underdånighet, hvad ansvar för dessa HofRättens Ledamöter, en hvar i mån af dess deltagande antingen i bägge åtalade åtgärderna, eller blott uti endera af dem, borde, i anledning af 1 Kap. ia §. Rättegångsbalken och med afseende å hvardera frågans beskaffenhet, lagligen äga rum. Svaranderne, hörde öfver dessa slutpåståenden, hafva uti ytterligare förklaring i underdånighet ingifven den 9 April sistlidna år, beträffande första anmärkningspunkten, under åberopande af hvad förut blifvit åderas sida anfördt, hufvudsakligen tillagt: dels alt de, som i fråga om rätta förståndet af 1777 års Kongl. Bref, på andragne grunder yttrat sig icke kunna inse vigten och bevisningskraften, hvarken af Tryckfrihets-förordningen den R. St. Just. Ombudsm. Kungörelsen den 7 December 1787, rörande min uppgift om nämnde Kongl. Brefs tillämpning i tryckfrihetsmål, angående Majestätsbrott, under tiden från dess utfärdande till >809, oaktadt anställde forskningar i tillgänglige handlingar, icke funnit, att i tryckfrihetsmål 1777 års Kongl. Bref någonsin varit af domstol tillämpadt och i följd af sakens beskaffenhet betvifiade, att jag kunde äga kännedom om alla tryckfrihetsmål af ofvannämnde art, sorn i Sverige möjligen varit anhängige under nämnde tidrymd samt huru de blifvit behandlade, deremot Förklaranderne, i anledning af min historiska framställning om tillkomsten af 1777 års Kongl. Bref, ingalunda ville bestrida uppgiften, att detsamma borde tillskrifvas Statskonsten, helst
Man märker ock dessa hennes konsts bästa egenskaper framför allt i porträtt af de medlemmar dels af vår svenska aristokrati, af hvilka vi meddela en afbildning, det med den mest delikata pensel målade och af finaste uppfattning präglade porträttet af friherrinnan Ellen Gyllenstierna, född Stjernstedt, på Krapperup, dels på de bilder från Eysslands förnäma värld, med hvilka hon under det sista året var sysselsatt. Ett prof på dem är det lilla porträtt af den unga prinsessan af Leuchtenburg, som våra läsarinnor äfven finna som en illustration till denna artikel. H. A. RING. 2 Jag darrande dem förde till mina läppar då — i blåa rymden hörde jag nyårsklockan slå. DANIEL FALLSTRÖM. KONVENANS. M ED » K O N V E N A N S » betecknas j u i dagligt tal de former i fråga o m skick och belefvenhet i umgängestonen, som bland oss civiliserade människor småningom utbildats till praxis. Former, sedvanor och bruk, hvaribland många visserligen kunna förefalla ytliga och småaktiga samt förestafvade blott af flärden, men hvaraf det stora flertalet dock torde vara dikterade af klokhet, takt och fin känsla. Bland unga liberaler har det så godt som i alla tider hört till jargonen att ondgöra sig öfver konvenansen samt en » bornerad hvardagsmorals småsinta skrankor ». Och så låter det naturligtvis äfven i våra dagar, ehuru den » bohémerörelse », som väckts till lif af senare årtiondes starkt sensualistiska o c h individualistiska strömningar dock med nästan enastående hastighet nedbrutit den ena efter den andra af en äldre tids åsikter och skrankor, och detta utan att några nya konventionella former ersatt de gamla. Upplösningen af äldre tiders föreställningar är verkligen så genomgripande, att man m e d Ejnar i » Brand » vore färdig att utropa: » Slukk ikke Stikken, skj0nt den oser, for Lygten viser Vejens Spor; stryg ikke Sprogets gamle Gloser, f0r du hav skapt de nye Ord. » T y i fråga o m det passande, såväl som i fråga o m så mycket annat, hafva vi behof af någon norm, hvilken vi kunna följa.