Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag ej vill bestrida, att tilläfventyrs det ej är obilligt, att, om enskild person i skrift angripes, han må äga rätt att erhålla qvarstad å denna skrift, så kan jag likväl ej gå längre än till det medgifvande, att denna quarstad må äga rum emot vederhäftiga mäns borgen för den ersättning, som kan författaren tillerkännas; men jag skulle tro, att, då tryckfriheten varit hotad nied så många inskränkningar vid denna riksdag, R. o. Ad. gjorde bäst att icke lägga något band på densamma genom ifråga var. förändring, utan afslå Utsk:s förslag. Jag yrkar således för det första, att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke förklara, att Ståndet ej anser denna grundlagsförändring nyttig; men i händelse R. o. Ad. ej dertill vill lemna sitt bifall, förbehåller jag mig att få yrka, det R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanka må förklara, att den enskilde, som å tryckt skrift begär qvarstad, skall ställa vederhäftig borgen för den ersättning, honom kan åläggas. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Det är en temligen allmän erfarenhet, att ganska få personer i vårt kära fädernesland förstå att sätta riktigt värde på tryckfriheten, och om man går till grunden för detta förhållande, torde en stor del of anledningen dertill bestå deri, att de finna sig icke för sina personer äga tillräckligt skydd i tryckfr.förordn. I denna förordn. är allt gjordt för att inskränka tryck - Din g April e. ra. friheten och gora missbruken omöjliga eller strängt straffade, då de åsyfta Styrelsen, men icke det minsta lill skydd för den enskilde, sorn angripes i tryckt skrift. Han får icke upplagan belagd med qvarstad, utan den kan utspridas under rättegången, så att, då rättegången är slutad och domen innehåller, att upplagan skall confiskeras, det ej finnes något att confiskera. Ändamålet med processen blir således förfeiadt. Skall derföre något skydd lemnäs åt den, som sålunda angripes, så måste han erhålla rätt att belägga upplagan med qvarstad, tills rättegången blir afgjord. Jag föreslog visserligen i Utsk., hvad Hr
Inbjudningen blef icke antagen, men den föreslagna voter.s-propostn godkändes. 6 och 7 punkterna. De föreslagna voterts-propostna godkändes. I 8 punkte n. Hr von Hartmansdorff: SlatsUtsk. har, uti upp giften om förhållandet med delta anslag, först ornförmält, huruledes både R. o. Ad. samt PresteSt. beviljat andaget, med det uttryckliga förbehåll, att de i 2Öo r:dr, som Utsk. antager skola utgå ifrån 4 oc^‘ 9 hufvudtitlarna, ej måtte tagas i beräkning. Derefter har Utsk. uppgjort förslag till voter:s-propos:r och i hufvudsaken föreslagit följande: ”Den sorn bifaller att till aflöning för en ny styrelse för allmänna arbeten, med derunder lydande district-chefer, beviljas ett extra anslag af 9766 r:dr 3a sk. årligen, att utgå i 4 är, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, 4 Den i5 April f. m. (lia alternativet) antages PresleSCs beslut (se bär ofvan); (s:a alternativet) antages BorgareSt:s beslut (se likaledes bär ofvan).” Jag anser, att här borde bestämdt uttryckas hvad de tvänne Stånden enligt Utskls egen uppgift beslutat, nemi. att delta skulle ske ulan beräkning af de tillgångar å 4 och g hufvudtitlarna, som Ulsk. derunder innefattat. Derigenom blir saken klar; men i annan händelse befarar jag att misstydning kunde uppkomma, samt tvekar om hvad meningen vore. Jag anhåller således, ali Utskis betänk, i denna punkt måtte blilva återremitterad t. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Jag hemställer till den värda talaren, huruvida någon misstydning är möjlig, då StatsUtsk., uti ingressen till sitt tillstyrkande i denna punkt, bar omnämnt det förhållande, som den värde lölaren trott böra innefattas i voter:s-propos:na
De förra äro stiftade och garanterade af statsmunicipaliteterna, och de sednare af kretsmyndigheterna, men alla stå de under administrationens uppsigt. Enligt en lag af år 1838 äro bankstyrelserna förbundna att till öfverstyrelse i provinserna årligen insända berättelse om sin förvaltning och jemväl offentliggöra den i orternas officiella blad. Ar 1859 utgjorde det i de Preussiska sparbankerna insatta kapital 44,709,310 Thaler. Men vi behöfva icke gå längre än till brödrariket, för att finna ett både ändamålsenligt och betryggande sparbanks-system. Den första norska sparbank inrättades år 1822 i Kristiania, och redan 1824 utfärdades en lag om vissa förrättigheter för de sparbanker, som då voro eller framdeles kunde komma att inrättas. Denna lag medgaf sparbankerna, bland annat, högre ränta än den lagliga och att utom de i lag stadgade formaliteter utsöka sina fordringar. Finans-departementet, under hvars närmare uppsigt sparbankerna höra, har sedermera för deras inrättande och förvaltning utfärdat allmänna föreskrifter, som åsyfta att betrygga deras ställning. Yi äro icke i tillfälle att bestämdt uppgifva de norska sparbankernas antal, men de uppgå säkert till 150. Yi kunna icke heller uppgifva det belopp, sorn i dem nu finnes insatt, men som detta belopp år 1855 utgjorde 8,803,279 speciedaler, så måste det efter ali anledning nu vara betydligt större. 1 Kristianias sparbank, som arden betydligaste i Norrige, voro vid 1860 års slut insatta 1,326,914 speciedaler, eller omkring hälften mer än hvad som fanns insatt i Stockholms sparbank. Den danska sparbanks-inrättningen har likhet med de norska och äfven de danska sparbankernas verksamhet har varit mycket betydlig.' Ar 1857 funnos i Danmark 55 sparbanker, med ett insatt kapital af 39,548,663 R:bdr, i Sleswig 39, med 3,216,452 R:bdr och i Holstein och Lauenburg 72, med icke mindre än 12,719,273 R:bdr.
Sjelf var Armfelts älskarinna en af konungens ifrigaste be-undrarinnor och förblef det äfven efter 1789 ars händelser, då nästan alla hofvets damer gjorde gemensam sak med oppositionen. Dertill kom, att Gustaf den tredjetidigt erfor, att fröken Rudenschöld egde nog förstånd och takt att ej missbruka vigtiga förtroenden rörande politiken. Konungen gynnade derför på allt sätt denna kärleksförbindelse. » Jag önskar », skref en gång Gustaf den tredje till Armfelt, » att den sköna Magdalena måtte länge förblifva synderska och att ni icke måtte göra henne botfärdig. » Dessa konungens önskningar uppfyldes också. Visserligen afbröts kärleksförbindelsen för någon tid, då fröken Rudenschöld hösten 1787 företog en längre resa till Quedlinburg och Berlin och Armfelt våren 1788 * gick öfver till Finland för att såsom öfverste för Nylands regemente öppna kriget med Ryssland. Men hösten 1788 återsågo de båda älskande hvärandra, och Magdalena Rudenschöld blef åter Armfelts älskarinna samt började derefter allt mer invigas i hans och konungens politiska planer. Armfelt hade icke gillat Gustaf den tredjes och Tolls plan att angripa Ryssland. Men sedan kriget var beslu-tadt, kämpade han med lika mycken tapperhet som trohet. Anjala-förräderiet fann i honom en beslutsam och oförskräckt motståndare. Men framför allt utmärkte han sig, då det, efter Danmarks krigsförklaring, gälde att organisera frikårer i Vermland och Dalame. Samma dag, som konungen utfärdade sitt manifest och kallade svenska folket till vapen mot rikets yttre och inre fiender, den 29 september 1788, förordnades äfven Armfelt att vara brigadchef för den i Dalame upprättade frikåren och att föra befäl öfver trupperna i Vermland. Hans förmåga att, när det så behagade honom, vinna menni-skörs hjertan visade sig nu i en glänsande dager. * Hälften allvarligt, hälften humoristiskt skrifver han från Eda skans: » Alla bondgubbar och bondgummor gråta, så fort jag öppnar munnen.
Genom dylika förespeglingar af tvångslån och stora uppoffringar till vexlingens bibehållande lär yä| ingen låta skräma sig: likaså litet, som någon lär kunna föreställa sig, huru äganderättens helgd skall kunna bevaras genom tvångslån, hvilka i sig sjelfva äro föga annat än just densammas uppenbara kränkning. Hr von Troil, Emil: Till hvad jag rédan förut an-, fört skulle jag nu icke tillägga något, om jag ej hört Hr Nordenanckar yttra, att öfverensstämmelse ville finnas emellan hans och mina åsigter i denna fråga. Jag kan icke inse någon sådan i mer än en enda punkt, och det är den, att vi troligen båda önska realisationens bestånd, sedan den blifvit verkställd. Hr Nordenackar har sagt, att vexlingsgrunden lika väl nu kan förändras ifrån 128 sk., som den vid sista Riksdag förändrades från 4$ sk* Jag skulle tro, att det är en himmelsvid skillnad emellan dessa jemnförda förhållanden. År 1828 kunde Banken icke göra rätt. Det hade till och med varit omöjligt att uträkna, hvad de särskilda försträckningsgifvarna, i förhållande till de olika försträckningstiderna, rätteligen bort hafva, För dem, sorn lånt ut sina penningar, tex. år 1808, och oafbrutet sedan haft dem utlånade, är förlusten visserligen högst betydlig; men desse äro få: och då man ej kan göra al(a fått, har man icke annat val, än att söka göra hvar och en så litet orätt som möjligt. Enligt sådana åsigter fattades realisationsbeslutet; och under de fyra år, som förflutit, sedan ett lagligt tillstånd bestämdes, hafva förhållandena ingalunda förändrat sig. Skulle man då nu, utan ringaste anledning, rubba detta lagliga tillstånd? Jag befarar, att följderna deraf klefve Den ao Februarii f. m. 4? högst betänkliga. De intecknade fordringarna i landet uppgå till öfver 70 millioner; de icke intecknade säkerligen till dubbelt, så att man kan antaga sammanräknade beloppet till öfver 200 millioner.
Då emedlertid panträtten är utsträckt till fulla inteckningen, och rättigheten att pantsatta en af gäldenären sjelf utgifven och i hans egendom intecknad revers icke lagligen kan honom betagas, torde anmärkningen derom, att stadgandet saknar rättsgrund, förtjena lika litet afseende, ,som det på bevisning blottade påståendet alt detsamma skulle leda till vingleri. Också är någon dylik anmärkning, som kden nu ifrågaställde, den der utgått från Herr Björck, inom Borgare-Ståndet, icke framställd inom något af öfrige Riksstånd, hvilka lemnat omförmälte stadgande utan anmärkning. Hos två af Riks-Stånden, nemi. Borgareoch Bonde-Stånden, hafva anmärkningar förekommit i afseende på dessa §§. Herrar Wetterberg och Rudling hafva nemligen vidhållit de åsigter, hvilka blifvit framställde uti deras emot Utskottets betänkande i denna del afgifna reservationer; hvarjemte Herr Björck anmärkt att olämpligt vöre det två olika värden, eller taxeringsoch försäljningsvärdet, tjena till grund för bestämmande af fordringsegares rätt till betalning i de, fall 18 § afser; att emellertid annat värde ej borde antagas, än försäljningsvärdet, såsom det enda verkliga; samt att någon lag knappast är erforderlig för den händelsen att en intecknad fastighet styckas, enär den ej kan inverka på inteckningshafvarens rätt och »öfverenskommelse således måste fylla det behof af reglering emellan egarne, som förslaget för sådant fall förutsätter.» Inom Bonde-Ståndet åter har man endast åberopat förenämnde reservationer, såsom grund för ärendets återförvisning. 1 berörde reservationer är yrkadt att den så kallade delningsprincipen måtte införas, då flere fastigheter skola på en gång för samma fordran intecknas, i stället för den solidaritetsprincip, som ligger till grund för förslaget i denna del. Reservanlerne hafva likväl varit af olika åsigter i afseende på principens tillämpning.
Om Gummigutta gäller detsamma, jag förut anmärkt, att som det icke inom landet produceras, men är ett råämne, hvilket till förädling behöfves, och är dessutom ett oumbärligt medicament, det icke bordt erhålla 14 sk. tull på 2 R:dr. Jag anser 10 procent vara den lämpligaste tullen eller 10 sk. för Skålpundet. Herr af Billbergh: Jag vili endast upplysa, att tullen på Gummigutta är densamma, som år 1823 bestämdes, emedan samma skäl, som då förevar, äfven nu qvarstår. Uppå gjord proposition, blef Utskottets förslag till tull å Gummigutta af Ridderskapet och Adeln bifallit. Handtv erker ivar or. Herr Rosenqvist hade inlemnat följande, som upplästes: Jag har alltid ansett införande af handtverkerivaror ej böra tillåtas, emedan sådant Den 3o October f. m. 437 ofelbart skall förstöra våra inhemska handtverkare; och då de äro medlemmar, som ganska betydligt bidraga till Bevillningens utgående, är det icke rätt att undertrycka dem; då genom Ridderskapets och Adelns pluralitet i:sta BevillningsGrunden hlef bifallen, och således fri införsel beslutad, är äfven bandtverkerivarors införande af samma majoritet medgifven. Jag, såsom tillhörande minoriteten, anhåller derföre, alt få till protocollct antecknad min reservation mot utländska handtverkerivarors införande. Herr' Lefrén: I anledning af förevarande artikel får äfven jag reservera mig mot import af handtverkerivaror. Da inga åtgärder blifvit vidtagne, för att göra den inhemska productionen fri, och låta hvar och en på densamma försöka sina krafter, anser jag det vara högst orimligt, att släppa på denna inhemska production allt möjligt utländskt kram. Vill man införa täflan med. utlänningen, bör man åtminstone ej binda den inhemskes händel’. Humla. Herr Munck af Rosenschöld: Jag anser det vara så mycket nödvändigare, att bibehålla tullen på denna vara, som productionen deraf inom landet vårdslösas.
Den motion jag går att väcka, för hvilken jag anhåller om R. o. Ad:s upmärksamhet, rörer Gottlands provins, hvilken, måhända en ibland de hästa inom Sverige, med de största naturförmåner, länge halkat förbi den allmänna upmärksamheten, och vågar jag anhålla hos R. o. Ad., att den angelägenhet, jag nu går att vidröra, mätte af IL o. Ad. välvilligt omhuldas. Hr af Dalström upläste härefter följande mein.: Fördelen för hvarje landskap af kapitalers tillgång, efter ett på rättsoch lagenliga grunder af redbarhet och moralitet bedrifvit kreditsystem, är för mycket otvifvelaktig, för allmänt insedd och af andra orters erfarenhet bekräftad, att icke ernåendet af en god kreditanstalt för provinsen Gottland redan i flera år skulle hafva uptagit dess inbyggares önskningar och sträfvanden. De rika löften, som hågen för jordbrukets förbättring och öfriga näringars utvidgande under de tvänne sista decennierna derstädes gifvit, hvila duck ännu, till hufvudsaklig del hämmade, af bristen på kapitaler, oaktadt landets betydliga tillgångar af ograverade värden och egendom till säkerhet för sådana kapitaler äro oförnekliga. Det är i beräkning på dessa förhållanden och i öfvertygelse om nyttan för landet af delaktighet i Riksbanken genom ett Lånekontor med fond för kassakreditiver, som Gottlands jordbrukssamt industrioch affärs-intressen, nu gå att hos II. R. St. derom göra sin vördsamma anhållan. Ehvad nu denna begäran må bedömmas ur synpunkten af nytta 190 D en 14 December. för ön, eiler af antaglighet och gagn i Riksbankens eget intresse, anhåller jag få i båda dessa afseenden anföra de skäl och med sant förhållande enlige npgifter, pä hvilka jag stödjer denna vördsamma framställning. On med en folkmängd numera omkring 45,000 personer på en areal af 28 afseende fordell uti 3 jurisdiktioner, nemi. Wisby Rådhus-rätts och de båda Härads-domsagornas, och eger således inom sig de verkställande och domare-myndigheter, hvilkas befintlighet på stället i allmänhet betingas för bankrörelser.
Ther man haffwer öffwer huffuudh taak, Men vp i merssen att sittia och skiälffwa Att bäffwa må alla ens inälffwer, Thz haffwer tu kiäringh intet försökt, Så tala ey ther om tijn förbannade öök. Nu skal iagh och så löpa och renna, Aldrigh glömer iagh reesan thenna. Ty tycker migh herretiänst är ey godh När hon enom giffwer sådant modh. Men fingo iagh wara som iagh plägar förr, Aldrigh färdass söder eller nörr, Vtan ligga på gården och gödha migh ther Itt herra leffwerne thz wijst är. Om man än skulle effter herragårdz lagh Äta strömingh och wällingh huar eneste dagh, Så slinker doch mölia och flesket medh. Thz är och ickie nogon osedh, När fremmande kommer så skole wij Therass tiänare pläga frij, Men huru thz går wij plägom oss först Wij äre druckne och the haffwa törst. Ty will iagh Gudh och min siäl thz loffwa Att iagh ey länger skall tiäna till hoffwa, Vthan iagh får gårdzfougda welle, Thär till är iagh een vthwald sälle. Men sij fruen aff huset vthgår. Itt annat fotelagh iagh nu fåår, Nu måste iagh wäll fastare löpa Om iagh ey will en karbaass köpa, Sådant får man här offta nogh smaka. Doch tackar iagh fruen hon är nogh from Alt got troor iagh henne om. Gudh giffwe edher godh dagh nådighe frw. Sostrata. Ja Dromo, hwadhan effter kommer tu? Dromo. Nådighe frw iagh kommer från strand Ther min herre är kommin i land. Sostrata. Är min man kommin sägh migh för wist. Dromo. Jagh sägher edher sant för vthan list. Sostrata.
Då jag, till följd af enskilda angelägenheter, nödgas för en längre tid från hufvudstaden afresa, anhåller jag ödmjukast hos II. R. o. Ad. att få afsäga mig det gifna förtroendet af ledamot uti Ridd.Utsk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade tillåta Frih. Posse att, oaktadt denna afsägelse, bibehålla sin riksdagsmannarätt. Bifölls. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Berg von Linde, ledamot af Ridd.Utsk., Hr Tersmeden, ledamot af Const.Utsk., samt Frih. Rappe, ledamot af BancoUtsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet, räknade, för de förstnämnde från d. 4 och för Frih. Rappe från d. 8 i nästa månad; i följd hvaraf H. Ex. anmodade Hrr Electorer att för dem välja suppleanter vid nästa sammanträde och att derjemte utse en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Gr. Lewenhaupt, samt en ledamot i Ridd.Utsk. efter Frih. Posse. Företogs val af de ledamöter, hvilka å R. o. Ad:s vägnar borde deltaga i den nämnd, som, enligt 64 § Riksd.Ordn., äger att dömma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas; och befunnos följande llrr genom de flesta rösterne hafva blifvit utsedde till Ordinarie ledamöter: N:o 69 Gr. Cronhjelm till Hakunge, Polycarpus Erik, 122 röst. » 110 „ von Lantingshausen, Albrecht, 132 „ Cederström, Jacob, 125 röst. 5? Frih. Fullm. Hr v. Schantz C. J. och N:o 128, Gr. Barnekow, Kjell. Upplästes till justering 4 prot.-utdr. för d. 27 dennes.
Centner försålde på ön Madera emot R:dr 1,757: 24. - 2 d:o af Capitaine Tybell liquide rade med 95: — - 1766 d:o utbytte emot 200^ Pipor Madera-vin, hvaraf en del blifvit åter förbytia mot Rumm, Socker, Tobaksblad och Risgryn , och hafva större delen af dessa varor, äfvensom återstående 92 pipor Madera-vin, enl. företedda quittencer, bär blifvit försålde för elt sammanräknadt belopp af 91,378: ro. q. samt för på Barthelemy föryttrade 16 pipor Madera-vin och ett större partie Risgryn, m. m. influtit 9,026: 24-4- äfvensom till uppbyggande af elt Kruthus å nämnde Ö, af Capitaine Tybell utbetalts 4>486: 38. 8. 196 Centner, aflemnade till Gouverneurens disposition; i afräkning å hvilket partie redan ingått 7,862: 34- 8. hvarjemte såsom oredovist balan ceras 777* - S:a 2000 Centner Krut — R:dr B:co 115,383: 36. 5. Härifrån afgå följande utgifter; Det för Expeditionen begagnade fartygets redning 955:46. r. Transport 950:46. Fraktomkostnader för utoch hemresan samt emellan de flera utländska hamnar, som blifvit besökta 17,759:47-6* Sundsk tull för utoch ingåendet 1*987: 39. — Tullumgälder för hit ankomne och här förlullade varor 17,93?.: 5. —- i):o d:o för å Barthelemy försålda varor, äfvensom kostnaden för en Kruthusbyggnad 4,486: 3S. 8, tillsamts 7,337:24.— Capitaine
«Du pratar ju bara pro domo, för dig och dina consorter.» Truls skrattade öfverlägset. «Nej, inte alls. Det fins inga ’oss’. Jag finner ingenstädes det nya positiva, icke hos mig sjelf heller. Men jag är på det klara med, det der duger inte; och jag kan derför åtminstone gå på upptäckt efter annat.» «Lycka till,» sade Isinger galligt. «Tack,» svarade Truls allvarligt. Men något fattades dock. Det var icke så lätt att säga, hvad detta något var; men när det föll öfver Truls, tyckte han, att han helst ville med samma uppgifva allt. Det kunde komma öfver honom, när han efter en sådan vistelse inne i städerna vändt tillbaka hem på landet; han hade längtat efter att åter komma bort och hem, längtat derefter, som om derute kärestan sute och väntade på honom; men när han så väl var der, hade tomheten följt med honom. Det upprepades alltjemt; ständigt samma historia; han längtade alltjemt, i trots af sitt bättre vetande, och han kände sig för hvarje gång på nytt besviken, ehuru han kunde ha sagt sig i förväg, att så skulle det komma att gå. Det måste vara en invärtes tomhet, denna tomhet, hvilken följde honom såsom en själens skugga och som han aldrig blef kvitt ... Värst var det, när kvällen kom och skymningen föll på, i dessa Skånes blida, stilla, skumma vinterdagar af en melankoli utan gränser och utan botten. Då miste lifvet och alltsammans sin mening för honom; och han tyckte sig till öfvers i allo. Ty allt det, som låg der öfverallt omkring honom, den grå luften, den vida horisonten, den platta slätten, pilvallarne, landskapet, naturen, – det var alltihop det som han älskade men som han icke kunde komma öfver till, liksom en kvinna, hvilken i den jungfruligt omedvetna väntans sorgmodiga lycka låg och väntade på honom, att han skulle komma till henne, men till hvilken han icke kunde komma, ehuru hans själ stod full af trånad derefter; – hvarför? Ja, hvarför, hvarför?
Summa 17,236: 59. b) Den af Landshöfdingen 8. P. Bergman afgifna redogörelse. jD ebet. Uppbörd. Kredit. Utgifter. För verkställda kartarbeten m. 18,017: 79. Kongl. Post-verket. Utaf räkenskaperna, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade utan an märkning, inhemtas följande förhållande i afseende på inkomster och utgifter: Debet. Balans från år 1860: Uppbörd Porto för inrikesbrefvexlingen 866,678: 66. Dito för utrikes dito 438,675: 84. Balans till år 1862: Ofverl evereringar och skulder 41,272: 55. Kredit. Balans från år 1860: Ofverlevereringar och skulder 38.700: 91. Afkortningar: Porto för qvarliggande bref 4,558: 37. Portoandelar för ångbåtsoch diligensbref 2,041: 47. Åklagar jandelar af böter 201: 80. Utgifter: Kontorshyror och expenser m. m 72,816: 83. Provision för försålda frimärken 19,973: 87. Postiljoners resetraktamenten och beklädnad m. m 102,414: 97. Brefdragares beklädnad 2,158: — Postiljoners beväring 675: — Hyresersättning för stallrum åt postförares hästar 1,282: 50. Postföringskostnader inom riket 430,984: 48. Posthusens underhåll och onera 1,057: 50. Skrifmaterialier, ved, ljus m. m 18,999: 59. Ersättning till Beskickningar och Konsuler för utbe taldt porto 34: 2. Förlust på paketposten 31,403: 25. Nybyggnad och reparationer af Post-verkets ångfartyg 26,250: — Till upphandling af postvagnar 25,457: 30. Leverering:
Enrot Hr Stråles yttrande om varm mat vill jag hafva anmärkt, att detsamma kringgås på det sätt, att, om strömming finnes å krogar, så lägges de på några varma kol, hvarigenom den malen blir varm, och hvartill det tjenar alt stifta lagar, hvilka fordra så ringa skarpsinnighet för att kringgås, kan jag sannerligen icke inse. Bättre då att skrifva en lag, som kan tillämpas sådan den är, utan att föranleda krångel eller dess beständiga kringgående. Derföre tror jag, att de, som ifra för nykterheten, böra medgifva uteslutandet af ordet varm, ty eljest blir det ingen svårighet att till utminuterings-ställena skaffa varm mat från något ställe i grannskapet, emedan det står alldeles icke i §:n, såsom Hr Stråle synes förutsätta, att det skall vara någon matordning på utskänknings-ställena, utan man kan taga den varma maten från något ställe i grannskapet. Då meningarne äro så delade, tror jag bäst vara att återremittera §:n. Hr von Hart mansdorff: För min del tror jag, att denna omständighet icke förtjenar så många eller långa tal, som här äro hållna, och alt Ståndet gerna kunnat antaga §:n sådan han är. Men om R. o. Ad. vill göra någon ändring deri, anhåller jag nu, att det mätte blifva den Hr Cederschiöld föreslagit, nemi. att det må heta: ”å ulskänknings-ställen skall varm mat vara att tillgå för den, som sådan begär.” För gästerna är det likgiltigt, om den varma maten hemtas från ett annat ställe eller tillredes på 38 Den 5 Augusti f. m. krogen, och jag forslar i sanning icke, huru en så skarpsinnig man, som Gr. Sparre, kunnat göra denna anmärkn., såvida han icke varit föranledd af nöjet att klandra. Hvad återremissen beträffar, anhåller jag, att Hr Cederschiöld måtte afstå från begäran derom.