Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De glödde och doftade som vallmon och rosorna i en trädgård, där han sprungit som barn; orgeln brusade under hans fingrar. Han spelade så att han själf blef rörd, medan en hand lätt lade sig på hans skuldra, icke en moders, systers eller älskarinnas, nej, en okänd, osedd kvinnas, som en inskrift på en votivtafla i San Giusto ofta lät honom drömma om, ty den obekanta hade lofvat att aldrig utan en handtryckning af tröst gå förbi en sjukling, en betungad eller en ensam, och själf var han allt detta. Den lärde och smutsige Pomponaccio, hvilken tack vare sin fåfänga som kritiker och sitt starkt parfymerade spanska snus hållit sig längst uppe, hade till slut också dukat under, gifvande vika för värmen och mandarinlikören, som stod bredvid på bordet. Nu lät han sång och spel plaska utan att höra på, medan han med en kvast af brokiga pappersremsor höll de närgångna flugorna från tonsuren. Med hviskande röst underhöll han sig med Alessandro om skandaler vid kurian, men denne, hvilken hellre försjönk i betraktande af sina tre målade damer, svarade kort och tankspridt. Den lärde och smutsige benediktinern blef till sist förargad och kände sig manad att strö en nypa peppar på denna själfbeundran. »Min unge vän betraktar sina helgon,» hviskade han. »Ja, vördade fader.» »De äro vackra och fulländade till ansiktsbildning och kroppsform.» Alessandro nickade jakande med orubbligt allvar, liksom det varit en synd att jäfva ett så befogadt omdöme. »Men,» fortsatte benediktinern och gadden började synas genom honungen, »mig synas de väl världsliga. I all synnerhet Theodora, som trots sina – låt vara profana äfventyr – borde hafva en heligare uppsyn. När kyrkan hedrar konsten med sina uppdrag, bör konsten uppträda decore et reverenter.» »Kyrkan får våra tacksam, om målarne vilja lysa upp hennes väggar med sina färger,» svarade Alessandro torrt. »Hvad vore kyrkan utan konsten?»
Ank till Exp.-Utsk. denl3 Dec. 1865, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning a[ väckta motioner om ändringar i gällande förordning angående expeditionslösen. De i detta ämne inom llederv. Bonde-Ståndet väckta motioner hafva blifvit öfverlemnade till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet och äro följande: l:o af C. J. Benglsson från Kronobergs län : att Rikets Ständer måtte besluta. alt den i Kongl. Förordningen den 30 November 1855 bestämda expeditionslösen måtte med tjugufem procent nedsättas, samt i vanlig ordning anhålla om Kongl. Maj:ts nådiga bifall härtill; 2:o af Åke Andersson från Malmöhus län: att Rikets Ständer ville besluta en underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t, af innehåll, att Rikets Ständer lör sin del ansett, att lösen för bouppteckningar bör beräknas och utgå endast för den dödes egendom, samt i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit ville meddela nå - 4 Allmänna Besvärsoch Eicon.-Utskottets Betänkande No 8. dig rättelse uti expeditionstaxan i öfverensstämmelse härmed och derom låta utfärda nådig kungörelse. Hvad angår den förra motionen, till stöd hvarför motionären hufvudsakligen åberopat dels den förändring, som numera skulle inträdt i priserna å lifsförnödenheter, dels obilligheten deri, att en expedition, som endast upptager några få rader, måste betalas med så dryg lösen, som för närvarande är stadgad, får Utskottet till en början erinra, att framställning i enahanda syfte, som det nu omförmälda, vid sistlidne riksdag gjordes af en motionär inom Bonde-Ståndet, men af de tre öfriga Riks-Stånden ogillades.
Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. i6j De, sora ej finna sig öfvertygade af dessa grunder, invända deremot: att det skäl, man trott sig finna i uppställningen af 4i Kap., ej kan antagas såsom gällande, enär straffbestämmelserna för ljufnadsbrott i allmänhet icke blifvit i lagen med fullständig systematisk noggrannhet ordnade: att det af 42 Kap. 1 §. nämnde balk hämtade exempel deslomindre innefattar något bevis för den förra satsenS riktighet, som de i 3, 4 och 5 §§. af samma Kapitel uppräknade förbrytelser, likmätigt Kongl. Brefvet den 17 Januari 1741» anses såsom stölder, ehvad mycket eller litet blifvit tillgripet: alt beskaffenheten af ifrågavarande brott, med afseende på det nedriga i bevekelsegrunderna hos förbrytaren, otvifvelaktigt förtjena!’ sträng bestraffning: att detta lagrum endast omtalar tvenne straffbestämmelser, af hvilka den sednare är jemförlig med den för tredje gången stöld stadgade bestraffning: att sålunda, om snatteribot här skulle äga rum, en lämplig gradation emellan straffen för dylika brott, första och andra resan begångna, saknas, odlingen grund gifves för bedömande af itererad brottslighet, i fall det stulnas värde ej öfversliger 10 daler; samt sluteligen, alt lagens uttryckliga bud: ”slånde samma rätt, som den der andra gången stulit*” måtte lösa hvarje tvifvelsmål, sedan det genom Kongl. Brefven den 16 Februari 1788 och den 16 Maj 1764 är vordet förldaradt, alt den, som en gång straffad för stöld, sedermera föröfvar snatteri, skall straffas lika, som hade han begått stöld andra gången. Vid öfvervägande af dessa å ömse sidor anförda skäl, synas de sednare äga företrädet af en närmare öfverensstämmelse med Lagens rätta mening och förstånd.
» J ^ ä r i huset går väl allt på sin hals, nu sed-in tant har rest? » » H u r så? » ljöd det kallt afvisandi från ena soffhörnet. » Hushållet i två öfvermaga jäntungars händer — jag säjer inte mer. M e n stackars farbror beklagar jag af allt hjärta. U n d e r dessa fjorton dagar k o m m a ni att göra kål på hans mage sju gånger o m, det spår jag. Och inte har han heller tid att hålla er i tukt. Tänk så m y c k e t ofog ni ska hinna göra, medan tant är borta! Väl emellertid, att kusin Ture kan skänka er en smula tillsyn då och då o c h vara er i fars o c h mors ställe. Och i dag har j a g. till på k ö p e t litet extragöra åt er. H v a s a? » Intet svar. » Medicinaren Ture Gran trummade myndigt på divanbordet. » En tråkig gammal måndag, lika odräglig s o m du själf », ljöd det fnarrigt från andra soffhörnet. » Misstag, fröken Örfilstäck. Det är den första april, då man narrar sin vän m e d rätta, o m blott man forstår ' et ', s o m det heter i visan, och v.lja ni s o m jag, så ska ' vi ta o c h lura vår gemensamma vän E n o k H o l m, så han vet sig hvarken ut eller in. Se så, sitt nu inte där som ett par gamla nuckor o c h häng näsan öfver böckern a! Opp m e d er i rykande rappet, o c h högerom vänsterom marsch, pannkakor! Om två minuter ä ni här igen med skrii ' don till aprilbrefven, annars blir det rammelbuljong o c h smällpällavälling. » I nästa sekund yrde trion g e n o m rummen, snattrande s o m vildgäss o c h härjande s o m E g y p - tens gräshoppor.
Maj:ls Nådiga Proposition upptagen till 280 Skepprd å i3o R:dr; men då de å ifrågavarande artikel 1 handeln allmänt gångbara priser under de sista åren icke öfverstigit 122 R:dr per Skepp:d, anser Utskottet det föreslagna värdet å kopparen böra minskas med 10 R:dr per Skepp:d; i följd hvaraf Utskottet tillstyrker Koppar-räntans beräknande till 280 Skepprd, å 120 R:dr för skeppundet, eller 8:0 Tiondeoch Hainmar skalis-Jern. iTionde-Tackjernet, hvilket vid sistlidne Riksdag upptogs till 17,000 Skep:d, å 6 R:dr, med 102,000 R:dr, har under åren 1838 —18421 medeltal utgjort 17,888 Skeprd. Med afseende å den minskade tackjerns-productionen och prisens å nämnde vara betydliga sänkning, har denna inkomst uti Kongl. Propositionen ansetts icke böra calculeras till högre än 16,000 Skepp, å 5 R:dr, med 80,000 R:dr. Men då Utskottet, enligt dess under Lit. C härbos bilagde utlåtande, med anledning af serskilda i ämnet väckta motioner, tillstyrkt, att tionde-tackjerns-afgiften mätte från och med instundande år 1845, intilldess den vid nästa Riksdag blifvande Stats-reglering träder i verkställighet, utgå med hälften af det belopp, hvartill densamma nu, efter de i serskilde delar af Riket gällande olika grunder, erlägges, så får Utskottet i följd häraf föreslå, att omförmälde afgift må uti förevarande beräkning upptagas till hälften af den uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition uppförda qvantitet, eller till 8,000 Skeppund, hvarå värdet, efter 5 R:dr per Skeppund, utgör 40,00a.
Derest den af Kongl. Maj:t anbefallda utredning i afseende å boställsuppskattningen vid förlidet års Taxeringsoch Pröfnings-komitéer varit så fullständig att, på grund deraf, kunnat föreslås definitiv reglering af lands-statens aflöning, så hade ock, i sammanhang dermed, för alla de fäll, der Kongl. Maj:t, på grund af vederbörande embetsmyudigheters tillstyrkande eller eljest förekomna förhållanden, funnit sådant böra ske, framställning till Rikets Ständer lämpligast bort göras om uppförande af kontanta lönefvllnadsbelopp och hyres-ersättningar för de kronofogdar, häradsskrifvare och länsmän, hvilka sjelfve förklarat sig villige att sina boställen afträda. I sammanhang med de infordrade yttrandena i förevarande ämne, hafva nemligen Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i flera län tillstyrkt indragningar af boställen, som funnits obeqvämt liggande eller äro obebyggda eller eljest otjenliga, och hvilka indelningshafvarne förklarat sig benägne att afstå. Yid föregående riksdagar hafva Rikets Ständer i flera fall medgifvit sådana utbyten af boställen mot kontant aflöning jemte liyresersättning efter fastställd grund; och ehuru den åstadkomna utredningen icke lemnar tillfälle till en fullständig specifik framställning i ämnet samt tiden icke heller medgifvit Kamimar-kollegii och Stats-kontorets hörande, anser Kongl. Majit att, då hvarken det allmänna eller indelningshafvarne kunna hafva annat än olägenhet af dessa boställens bibehållande till ändamål, hvilka de icke uppfylla, utväg bör sökas att i detta förhållande vinna ändring. Kongl. Majit vill derföre äska Rikets Ständers medgifvande, att i sådana fall, der vederbörande indelningshafvare förklarat sig villig afträda innehafvande boställe och Kongl. Majits Befallningshafvande i länet indragningen tillstyrkt samt Kongl. Majit, efter förbemälda
Sednare på aftonen fick jag se på en aflägsen bänk, en hopkrymt ofärdig varelse, hvars alla lemmar voro förvridna; – han höll Ellnas bukett mellan sina vissnade händer, och upprepade sagta, med ett uttryck af tillbedjande: „engeln – engeln! hon trodde, sade hon, att blommor skulle göra mig godt, – ja, hon gjorde mig godt, – o den engeln!“ Hvad de voro lyckliga, dessa så unga, så sköna och så goda syskon, hvad de voro älskansvärda, och hvad de voro älskade! I hela trakten omkring berömde man sig af Edward och Ellna, som man berömmer sig af gåfvor, som naturen skänkt vårt land eller vår nejd, dem vi kalla våra, och äro stolta öfver. Man kallade dem Englarne, och i sanning, då man såg dem, då man hörde deras melodiska röster, förena sig i en enkel låfsång till Skaparens ära; kunde man glömma allt annat, och för några stunder tro sig vara i himmelen. Denna ömhet, som vanligtvis tvillingar hysa för hvarannan, var mellan Edward och Ellna så djup, så innerlig, att jag tror de hade föga begrepp om en tillvarelse, den ena utan den andra. De tänkte, de handlade tillsammans och tycktes vara sälla, att alltid vara hvarandras vittnen. De sade alltid Vi; blott i hvarandra kände de sitt Jag; detta Jag, som, då man känner det rätt ensamt blott i sig, än en så tung och plågsam börda. Utan ett moln, hade tvillingarnes sköna lif framflutit. Ingen sjukdom, ingen sorg, intet missnöje, hade öfver deras rena pannor kastat en skugga. Lifvet, denna så stränga uppfostrarinna, tycktes vörda sina barn, och för första gången ej våga vara hård. Hvar dag som gick förbi gaf något till att försköna dem. Deras ansigten blefvo mera ovala och antogo allt mer den sköna Grekiska formen. Deras växter höjde sig i behaglig smidighet, lika tvenne unga träd, som sammanflätat sina kronor. Deras leenden voro mera uttrycksfulla, och ur deras stora blå ögon strålade allt klarare deras hjertans godhet.
Mit, lili en ilen 19 December 1856 lill Rikets Ständer afbiten nådig skrifvelse förmält, hade, vid pröfning af denna fråga och sedan Statskontoret nied underdånigt utlåtande i ämnet inkommit, E. K. M:t, med afseende å de för Ertibefsoch Tjenslcmäns ölVerllytlande pä Indragningsstat gällande föreskrifter, oell enär Fxpediliotiscliéfcrne i Stals-deparleliientens expeditioner äf K. K. Mils Kansli, såsom icke thnéliåfvatide löner, utan arfvodeti på stat, ej äro berättigade att4 vid den för pensionens ferhål - 140 Expeditions-Utskotlets Färsing till underd.
Enligt Statistiska Central-byråns sednast utgifne Berättelse, funnos vid 1835 slut 3,893 vansinnige inom hela riket, eller en vansinnig på 935 invånare. Om rikets folkmängd vid 1862 års slut antages uppgå till fyra millioner, skulle antalet af vansinnige, efter beräkning af en på 935, då uppgå till 4,278; — men som sannolikt de 94 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 39. vansinniges antal stigit i högre progression an folkmängden, torde deras antal approximativt kunna antagas uppgå till 4,500 vid sistnämnda tid. Enligt upplysningar, erhållne från Serafimer-ordens-Gillet, funnos å rikets samtlige hospital, vid 1861 års slut, endast 1,074 platser för sjukas intagning, sålunda en plats för ungefär hvar fjerde beräknad sinnessjuk. Enär ej alla sinnessjuka äro i behof af hospitalsvård, utan kunna mel mer eller mindre lätthet vårdas utom hospital, hafva approximativa beräkningar i de liesta Europeiska riken visat, att minst en tredjedel af ett lands sinnessjuke böra, antingen såsom vådlige för sig sjelfve ock andra eller för att kunna återställas till helsa, vårdas å hospital eller andra inrättningar för sinnessjukes vård och behandling. Om denna beräkningsgrund tillämpas på vårt land, hvilket med största sannolikhet torde kunna ske, skulle, då de sinnessjukes antal antagligen är 4,500, 1,500 hospitalsplatser vara behöiliga. Då vid 1861 års slut endast 1,074 dylika funnos å hospitalen, uppgick bristen till ej mindre än 426 platser, hvarvid dock bör anmärkas att under loppet af detta år 120 nya platser lära blifva att tillgå, hvadan den nuvarande bristen blir omkring 300. Vid betraktande af ett dylikt förhållande synes den klagan, som derstädes inom riket förspörjes öfver otillräckligt utrymme för sinnessjukas vård, vara fullt befogad.
Då nemligen namnen å utgifvare och emottagare samt å den, på hvilken invisning lyder, summan, hvarå invises och dagen då invisning utgifves med handskrift utsättas, äro handlingens väsendtligaste delar äfven handskrifna; och lagen kan således medgifva att handlingen i öfrigt må vara tryckt eller graverad, utan minskning af den säkerhet emot förfalskning och bedrägeri, som man, genom de rörande formen nu gällande förskrifter, sökt vinna; Och som ett dylikt medgifvande ostridigt är för affärslifvet behöfligt, samt Herr Wallenberg uti en af Vällolliga Borgare-Ståndet till Lag-Utskottet remitterad motion yrkat alt oftanämnda förbud må upphäfvas, får Utskottet vördsamligen tillstyrka, Lag-l'lskottets Betänkande, No 67. 3 det måtte Rikets Ständer besluta en författning så lydande: Med ändring af dels Kongl. Kungörelsen den 2 Augusti 1192 och Kongl. Förklaringen den 27 Mars 1817, hvilka förbjuda utgifvgnde af tryckta eller graverade invisningar, dels ock Kongl. Kungörelsen den 20 Maj 1835, angående beskajfenheten af handskrifven invisning, varder förklaradt, att såsom handskrifven invisning må den anses, uti hvilken namnet å den, som invisningen utgaf, å den, som den emoltog, och å den, på hvilken den lyder, samt värdet, hvarpå den invisar jemte utgifningsdagen, blifvit med handskrift införde. Ställes invisning till innehafvaren, bör ordet »innehafvaren» ock med handskrift införas. Stockholm den 29 November 1854. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. i t Lag-Utskottets Betänkande, .Vo 08. 1 Wo 08. Ank. lill Exp.-Ulsk. d. so Nov. 18S-4, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om för hoj dt ansvar å den, sorn utsläpper oringadt svinkreatur, sedan kjäle är ur jord.
Sig finna, att det tills vidare borde förblifva vid Fältjägare-Regementets till 800 man nedsatta styrka, samt att nedsättning uti rustningen icke kunde medgifvas eller någon förändring i sjelfva indelningen böra ega rum; men en mot nedsättningen uti roteringen svarande lindring äfven i rustningen beredas, och föreslog Kongl. Majit då Rikets Ständer, att de rustande, utom ersättning för de dem frångångne 444 R:dr 42 sk. 2 r:st uti augments-räntor, som augments-hemmanen, då de kommo att i roteringen deltaga, kunde sjelfve få innehafva, måtte, med bibehållande i öfrigt för hvarje numer af dittills varande rustnings-understöd, tilldelas i contant ett årligt bidrag af 2,000 R;dr; i sammanhang hvarmed Kongl. Maj:t jemväl föreslog Rikets Ständer att vidtaga det beslut, att de nyhemman, som dädanefter i Jemtland upptogos, skulle, efter tilländaluperi frihetstid, till Statsverket erlägga årlig vacanceafgift med 40 R:dr för hel rote, intill dess Kongl. Maj:t med Rikets Ständer kunde besluta om pirestationens utgörande med manskap. Men Rikets Ständer förklarade sig, uti underdånig skrifvelse af den 5 Januari 1835, icke kunna antaga denna Nådiga Proposition, utan ansågo, att den lindring uti Jemtlands rotering, sorn af behofvet så högt påkallades, kunde lika enkelt som billigt och rättvist till vägabringas på det sätt, Rikets Ständer förut föreslagit, eller att roteringen och rustningen jemuades till likhet med densamma i det öfriga Sverige; hvadan Rikets Ständer, under åberopande af hvad förut varit uti ämnet anfördt, hos Kongl. Majit
Tändstickor, jemväl af annat material än trä, äfvensom Tändsvamp, närmaste emballagets vigt inberäknad 1 skålp. 2 Ull, alla slag —• Fri. Ur: fickmed boett af guld eller annat ämne 1 stycke. 1 boetter, lösa; förtullas såsom det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå. skeppskronometrar 1 stycke. 1 väggoch studsare i foder: af brons eller annan metall, äfvensom af alabaster och porslin 2) 1 skålp. — 40 *) Enligt Traktaten nedsättes tullafgiften från och med år 1868 till 12 öre. 2) » JJ n >> » n 55 55 1868 55 30 öre. 86 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 85. Qvantitet för Införselstullberäktull. mngen. Riksmynt. Ur: väggoch studsare i föder: af trä eller andra slag 1 skålp. R:dr öre. 20 urfoder, lösa, lod till ur, äfvensom tornur eller delar deraf; förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå, lösa eller oinfattade urverk, eller delar af ur, ej specificerade 1 skålp. 75 Urglas; se Glas. Vadd: silkes1 skålp. 1 50 andra slag 1 skålp. — 10 Vagnar och Ahdon: arbetsfordon och lastvagnar 1 slycke. 5 tvåhjuliga samt droskor, trillor och slädar . 1 stycke. 20 — öfriga slag 1 stycke. 100 — synbart brukade, som af resande, för eget behof, medföras, eller som blifvit ur riket bevisligen qtförda Fr a. Vagnmakare-arbeten, oj specificerade, hänföras under Slöjdvaror, ej specificerade. Vagnsmörja; se Machinsmörja. Valnötter; se Nötter. Vanilj 1 skålp. 5 50 Vantar: heleller halfsiden') 1 skålp. 2 andra slag 1 skålp. — 50 öfverklädda med skinn; tullbehandlas lika med Handskar.
Deremot anmärktes, att sedelmyntets försämring och coursens stegring, samt följagteligen realisationens fördröjande eller förliindring skulle förvållas genom den utelöpande sedelmassans ökande med 5y millioner R:dr nya sedlar, eller med mera än £:del af hela det gamla rörelsecapitalet, innan man börjat med silfverutvexlingen, hvarigenom sedelvärdet kunde upprätthållas eller de möjligen öfverflödiga sedlarne indragas. Utan att egenteligen upptaga denna anmärknings yttrar Utskottet nu, ”att då förslaget om lånets ”upptagande, fastän dess hufvudsakliga syftemål är att ”bereda understöd åt gäldbundna jordägare, skedt jem”väl under förutsättning alt R. Stjrs beslut om mynt”bestämning och realisation går i verkställighet, hvil”ket beslut blifvit till K. Mets bifall öfverlemnadt, får "Utskottet, i anseende till den inverkan, som dessa "bägge åtgärder på hvarannan äga, föreslå, att R. St. till K. M;ts nådiga, ompröfvande i underdånighet öfverlemna, att i sammanhang med dess nådiga sanction å den af R. St.'r i underdånighet föreslagna myntbestämning och realisation, äfven utsätta tiden då det nu fastställdta lånet må taga sin början, Genom denna ordalydelse synes man väl hafva med lånets upptagande så förknippat Konungens sanction af realisationen, att det förra icke skulle kunna ske, utan i förening med den sednare. Men som sjelfva realisationsförslaget är obestämdt, och villkorligt: så kan en fullkomlig sane - 5i6 Stats-Utslottets tion deraf icke blifva annat än liba sädan. R. Sttrs förslag angående realisationen innehåller i 6:le punkten : att ”tiden för silfverutvexlingens början ej må af ”R.
5:o att Rå-ämnen för inhemska Fabricat och tillverkningar beläggas med den möjligaste minsta tull; 6:0 att tullen å alla, enligt förra Författningar, till utförsel tillåtna varor, i allmänhet bibehålies, men i annat fall jemkas och ändras, med hänsigt till den mer eller mindre nytta eller skada varans utförande möjligen kan tillskynda landet; Bevillnings-Utskoltets Utlåtande N.o 44- 7:0 att Skydds-tullen bestämmes å sådana varor, som förr varit till utförsel förbjudna, till betryggande mot de olägenheter, som man förut, genom förbuden,sökt förekomma; 8;o att all tull för utgående oell inkommande varor, äfvensom skeppsumgälderna, bör i Svenska BancoSedlar utsättas och erläggas; ego att vid alla tillfällen, då en bättre vara af samma slag kan förblandas med en sämre, eller då icke erforderlig Controll står att vinna, det förtullningen svarar emot varans verkliga egenskap af finare eller gröfre, en medeltull bestämmes, som skyddar emot införsel af den gröfre varan och är lämplig för det slag, som behöfves att in-. forsk rifvas; lo:o att den fastställda tull-procenten utsättes till bestämdt belopp uti Riksdaler, skillingar och runstycken, efter mått, mål och vigt, på alla sådana varor, hvilka icke ega hufvudsaklig skiljaktighet i qvaliteten; i hvilken senare händelse de mäste förtullas efter värde, och. Bevillnings-UIskof tets Utlåtande N-o 44- Tullen bestämmas till viss procent af detta värde; j 1:0 att då Rikets Höglofl. Ständer uti den Tull-Taxa, som nu kommer att utfärdas, icke kunna bestämma annan tull å varor, än den, som efter närvarande omständigheter bäst försäkrar Statens inkomst och med Statens interesse öfverensstämmer; men det på Kongl. Maj:t endast ankommer att, i afseende på utländska magter, bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, Rikets Höglofl.
Jag har nu haft tillfälle att enskildt göra mig bekant med den siste värde talarens hufvudsakliga åsigter i ämnet, hvilka jag hoppas skola göra sig gällande i det embetsverk han tillhör, och i det blifvande reglemente som derifrån motses. Jag förenar mig derföre med honom deri, nemi. alt genom underd. skrifvelse få frågan hänskjuten till K. Sundhets-colhm, som skulle till K. M. inkomma med ett reglemente i delta afseende, hvari alla härtill hörande detaljer kunna inrymmas; hvarefter K. M. nog befaller erforderliga åtgärder. Till vinnande häraf anhåller jag, lill en början, om betänk:s återremitterande till Utsk., och vill nu endast tillägga, det jag anser saken sä vigtig, att jag tillstyrker det Utsk.i i sitt förslag om skrifvelse lill K. M., inflickar en underd. anhållan derom, att K. M. läcktes i nåder förordna, att det meranämude förslaget till reglemente blifver afgifvet inom den tid, sora K. M. dertill kan finna lämplig. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Ett Utslcs betänk, kan naturligtvis icke vara annat, än eli uttryck af de åsigter, som gjort sig gällande inom Utsk., och jag ber att få förklara, att delta betänk. framställer i modifierade uttryck de åsigter, som inom Utsk. varit rådande i afseende på betänklighelerne ronde beskaffenheten af det vaccin-ämne, som i sednare tider varit begagnadt. Sjelfva förslaget innefattar icke alla de. delaljbestämmelser, som inom Utsk. ifrågasattes. Jag nämner detta i anledn. af Hr Ekslrömers yttrande, att Utsk. ingått för mycket uti detaljer. Hr Ekströmer har synnerligen fästat sig vid en omständigheten, att Utsk. har tyckts vilja tillkännagifva alt förtroendet för vaccinationen i sednare lider aftagit. I slutet af betänk., der sjelfva förslaget förekommer, har Utsk. icke uttryckt något sådant, hvilket äfven vore förhållandet med den föreslagne skrifvelsen till K. M.