Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bonde-Ståndets genom prolocolls-utdrag af den 19 dennes meddelade inbjudning lill Med-Slånden att lorena sig i det af Bonde-Ståndet fattade beslut, att, med afslag å della utlåtande oell upphälvande af nyssberörde Författning, de före är 1841 i ämnet gällande stadgandet skulle åter träda i verkställighet, afsiog Ridderskapet och Adelli Utskottets uti utlåtandet N:o 95 vidhållna betänkande JN:o 60, och fann Ridderskapet oell Adeln sig ej heller kunna antaga Bonde-Ståndets inbjudning, men bi fotis del af Grefve Mörner, uti samma betänkande vid fogad, reservation, afgifna förslag till förändrad lydelse af 4 § uti förenämnde Forordning. S. f). Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 16 dennes i. m. på bordel lagde betänkande N:o 97, i anledning af väckt motion, att mannen må tillerkännas en rätt i bo, motsvarande ilen, som medelst morgongåfva är förunnad hustru, blef detta betänkande bifallet, dock med törkla1 ande, att de till stöd för detsamma anförde skäl icke af Ridderskapet och Adeln godkändes. S. L). Remitterades lill Slats-Utskottet Herr von Troils, Samuel ljuslaf. den 18 dennes f. m. på bordet lagda motion, angående den blifvande Banco-vinstens användande till större arbetsförslag. S. D. Föredrogos ånyo och lades lill handlingar ne la g-U'iskallets nedannämnde den 18 denius f. m. på bordet lagde memorial och utlåtande: N:o 100, i anledning af skedd återremiss utaf Utskoltels betänkande N:o 84, öfver vackt 111 olion om förändring af 12 Cap. 4§ HandelsBalken; och N:o 35, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets memorial, N;o 79, med förslag till sammanjemkning at de inom Riks-Slånden fattade skiljagliga beslut vid förehafvande al
»Mor gör allt hvad jag ber henne om», sade han mycket lågt och med sitt mjukaste tonfall. Marianne kände en förskräcklig lust att flyga honom om halsen, så midt på promenaden det var; ty det der ansigtsuttrycket förskönade honom i ill den grad att – »Men hvarför vill du inte?» Nu såg hon upp i hans ansigte helt gladt och förtroendefullt. »Mor är en vanlig bondqvinna. Hon har inte bland er att göra. – Nej tack!» Han såg så vänlig ut igen. Det andra hade varit en öfvergående sky. »Men just derför att du håller så mycket af din mor, kan du väl tänka att också jag gerna ville se henne.» »Framdeles ja, men inte nu. Seså, liten, nu bråka vi inte mer om det!» Ändtligen voro de inne i tamburen och kunde få den kyss de båda i hemlighet gått och längtat efter en lång stund. Och så blef det icke mer tal om Börjes slägt. Det fans ett slags bekymmer, som allt sedan Marianne blifvit vuxen vållat henne ständiga slitningar. De härrörde af att hennes skönhetssinne icke kunde fördraga någonting fult, och hon plågades af allt som var bristfälligt eller omaka. Detta gälde icke mindre hemmets möblering än hennes egna toiletter. Men på samma gång visste hon att den minsta lilla bandstump kostar penningar, och hon gjorde sig inga illusioner beträffande faderns affärsställning. Hon visste att allt hvad hon ville skaffa sig måste komma från honom, – köpas med hans bekymmer. Och hon kunde förstå att en sådan hushållning icke vore att hålla ut i längden, derför hade det allt sedan hon började tänka öfver någonting känts som att gå på underminerad grund. Att bli förlofvad med en förmögenhet var derför det samma som att för första gången på lång tid få dra ett fritt andetag. Och det kändes så icke allenast för hennes egen skull. Fadern rätade redan upp sig vid stödet af en solid svärson, modern såg länge närda framtidsplaner gå i fullbordan, bröderna gingo och drömde om ferier på landet, om ridhästar, hallonbuskar och sparris. I allas ögon lyste en outtalad tacksamhet mot Marianne, och hennes sinne badade sig med välbehag i all den afgudande ömhet, hvaraf hon mer än någonsin kände sig omgifven.
Rdr, som utlånats till Kommilterade för förvaltandet af Statstidningens anslag, fem procents ränta ordentligen blifvit erlagd för åren 1838 och i83p med 1,080 Rdr. Derjemte äro den 17 Januari i83q lill bemälte Herr Presidents odi Stats-Sekreterares disposition ytterligare utbetalda 2,5oo Rdr, deposilionsmedel, för hvilka jemväl inköpts, Revisorerne företedda, 5 st. lika beskaffade obligationer, å 5oo Rdr hvardera , löpande med 5 procents ränta; men, i afseende å Statens säkerhet för lånet till Statstidningen, anse Revisorerne att föregående Revisorers anmärkning ännu qvarstår, äfvensom alt de ifrågavarande obligationerna, likasom andra allmänna medel, böra i Rikets Ständers Bank insättas. i 1®. Under hvartdera af åren 1838 och i83q äro utbetalda 1,000 Rdr till Öfver-Ståthållare-Embetets disposition, såsom hyra för de embetsrum, Öfver-Ståthållare-Embelets Kansli samt SLotts-Rätten för Stockholms Slott och Stad begagna uti den så kallade Westinska egendomen; och synes det Revisorerne, sora funnit berörde utgift stödja sig på Kongl. Brefvet den 3r December 1828, att under den längre tidrymd, som förflutit sedan hyreskontrakt med husägaren första gången upprättades, eller den 6 Mars 1817, tjenlig lokal i Kronans hus kunnat för dessa Embetsverk anskaffas, utan Indragnings-Stalens betungande med en årlig, icke obetydlig, hyres-ersättning. i 30. Å anslaget för blesserade Officerare och Underofficerare, 5,000 Rdr årligen, finnas reserverade vid i83c> års slut 16,152 Rdr 9 sk. 4 rst., .till hvilket reserverande Revisorerne likväl ej kunnat finna något gilltigt skäl, enär Rikets Ständer icke vid detta anslag, mera än vid anslagen i allmänhet, medgifvit besparingarnes reserverande från ett år till ett annat.
Men det dröjde dock icke länge innan han måste återtaga sina nya lagar, ehuru de voro i theorien riktiga. Till theorier räknar jag den, som Hr Fåhraeus anfört, nemi. att det vore högst orättvist att högt beskatta de vigtigaste förnödenheterna för lifvet. Denna sats i och för sig låter ganska vacker, men i verkligheten tål den så många modifikationer, att af sjelfva satsen, såsom sådan, ingenting blir öfrigt. Jag var år 1844 ledamot i Bevilln.Utsk:t, och då på den tiden frågan om spanmålstullarne förekom, ansåg Utsk:t sig böra höra åtskilliga sak-kunniga män, ibland andra nuv:de Sekretm i K. LandtbruksAkademien, Hr Nathorst, emedan han rest vidt omkring och mycket vistats utrikes. Man ansåg att de uplysningar, som dessa personer hade att meddela, borde vara verkande på Utsk:ts beslut. Då Hr Nathorst tillfrågades ronde spanmålstullarne. yttrade han, att det alldeles icke bevisar någou olycka för ett land, att lifsförnödenheterna stå högt i pris, och såsom exempel derpå åberopade han det förhållande, att i Bessarabien och andra delar af Ryska riket stod spanmålen mycket lågt, hvaremot i Belgien den gällde högre, än i något annat land. Och ändå var fattigdomen hos folket ytterlig i Bessarabien, under det att i Belgien välmåga rådde öfver allt. Således håller Hr Fåhraei yttrande om vigten af låga pris på lifsförnödenheterna alldeles icke stånd. Det måste ju också vara helt naturligt, att om den, som producerar dylika artiklar, får dem någorlunda väl betalda, så beredes honom tillfälle att anlita andras arbetskraft, och således har den arbetande klassen en fördel, som den eljest kommer att sakna. Dessutom är det en af erfarenheten styrkt sanning, att i samma mån lifsförnödenheterna falla, stiga arbetslönerna, så att det blir stor svårighet att erhålla arbetare för en måttlig dagspenning.
"dess angelägenheter, eller den nyligen föpelnpna "Regements - förändringen rc." Illskefulla angrepp äro ytterst swära att bestämma, eller ätminstone gränsen emellan dem och andra klander, i hwilka brottet ofta ligger i otillbörlig» helen af framställningssättet, hwilkct, som sagdt är, bör motas, ehuru det kan blifwa swärt att göra dek genom en bestämd Lag; Men akt ocksä ben nyligen fö, relupna Regements - förändringen skulle sättas under ett särskildt beskydd, är nägot som fä lära hafwa wäntat. Om den är det mycket, som kan och kanske bör sägas, men alt bör och sägas med fog och beskedlighet. Illskefulla angrep äro alltid och allestädes straffbara genom deras egna natur, men hwarföre just nämna dem emot cn witz handling, och synnerligen denna; Dernäst: "Jllwilligt och till utspridande af wä, ''deliga farhägor eller annan dylik Ssyftad skada, up"diktade händelser och föregifva nyheter, rörande dek ' allmänna tillständet och hwad dermed omedelbar gemenskap äger." All denna obestämdhet skall blifwa af mycken brydsamhet för Domaren wid Lagens tillämpande. 10 Mom. handlar om angripelser emot Personer, eller utgör hwad äfwen hoS Otz fbrstäs under Ordet: libell. En wäsentlig anmärkning förekommer härwib: Lagstiftaren antager lögnaktiya beskyllningar, ak utgöra brottet. Men om nu beskyllningen icke wore lögnaktig, utan kunde bewisas, skall den dä wara til, Elig. — Swarrk ligger i begrepek om Tryckfrihetens ändas Den 12 (vctober. 4?3Z ändamäl: detta är jn att sprida en allmän nvtti^ oä) nädia uplvSnmg; niea hwad nyttig och n^dig uplysning kan bibringas allmänheten genom framställande af enskild mans fel eller oc? laster, är swärt att förstä. Det är likwäl detta som icke förbjudes, dä här endast lögnaktig beskyllning kommer under Lagens beifrande.
Det approximativa förhållandet med minskningen och för vissa kreatursslag tillökningen visar sig af följande, enligt uppgifterna uti de vid 1822, 1832 och 1842 årens samt denna berättelse bilagde tabeller, upprättade jemförelse: ■ ■ ■ 1822. 1832. 1842. 1847. Får ... 67,312 69,260 74,077 74,100 Svin 22,317 25,489 25,891 23,933 Getter 212 326 126 72 Skogame hafva fortfarande förminskats, till någon mindre del genom odling, men mera genom afytlnng af virke, förnämligast ved, som till stor mängd Berättelse öfver Stockholms Län för åren 1843—1847. 2 10 afsättes i Stockholm. Isynnerhet vid sjökusterna äro skogarne strängt anlitade, så att någon afkastning till afsalu derifrån snart nog icke torde erhållas. I Södertörn medtages granskogen äfven genom sommartiden mycket utöfvad barktägt för garfverierna, dertill ung skog mest användes. Åt skogsvården egnas i allmänhet alltför ringa uppmärksamhet och omtanka för framtiden. Skogsmarkerna i större delen af länet äro eljest af den vidsträckthet, att med behörig skötsel och hushållning någon brist å skogseffekter icke borde befaras, som' likväl nu är förhållandet. Endast vid få egendomar är en efter plan ordnad skogshushållning införd, såsom vid Wallox-Säby i Östuna socken, Lockstaholm och Åby i Husby Långhundra socken och i synnerhet vid Schebo bruk i Ununge socken, der skogsvården besörjes af en deruti kunnig person från ett utländskt skogsinstitut. De allmänna skogarna i länet utgöras endast af fyra häradsallmänningar, hvilka af länets jägmästare, biträdd af skogvaktare, vårdas omsorgsfullt och derifrån virke utsynes efter behörigen fastställd indelning till trakthuggning. Rymden af dessa allmänningar och den skogbärande marken å desamma är uppgifven i seduaste Femårsberättelsen.
Dessa sednare stå i ett så innerligt sammanhang med hvarandra, att man icke kan fatta beslut om det ena, utan att tillika, eller i och med detsamma, fatta beslut om det andra. Skulle Sverige t. ex. beträda den bana, som utaf en ledamet af detta Stånd blifvit föreslagen, eller att utvidga sin handelsrörelse och till följd deraf sina handelsförbindelser, samt på detta sätt småningom utbilda sitt sjöförsvar, så att i en framtid detsamma, åtminstone i en ganska betydlig mån, blefve Sveriges värn, så följer deraf, att flera andra förslag blifva mer eller mindre obehöfliga, såsom t. ex. Hr Mannerskantz motion om en allmän folkbeväpning eller K. M:s Propos. om utsträckning af Beväringens exercistid, hvars antagande skulle för Svenska Statsverket möjligen medföra en kostnad af omkring en millin Rdr rmt. Vill man åter ej beträda denna bana, utan fullfölja den redan under en längre tid följda, eller att försvara sig inom sitt eget land, så är det naturligtvis nödvändigt att så mycket som möjligt öfva Beväringen o. s. v. samt deremot inskränka sjöförsvaret och göra detsamma till endast ett bihang till landtförsvaret. Dessa frågor äro den Svenska sjelfständighetens verkliga lifsfrågor och böra således utgöra första föremålet för den Svenska Riksförsamlingens öfverläggningar. En annan principfråga är den, som rörer anslag till våra fasta platser. Jag tror att detta Stånd, inom hvilket så mycken sakkännedom i militära ämnen finnes, bör inbjuda de öfriga Stånden till gemensam öfverläggning om vårt befästningsväsende och framför allt om Frih. Sprengtportens förslag att befästa hufvudstaden. Vidare anser jag det vara lämpligt att öfverlägga om Arméens pensionering. Vi veta alla, att för det närvande en officer, som tjenstgjort i 30 år och hunnit till Kaptens-graden, vid afskedstagande! får en pension af endast 400 Rdr bko, en summa, som den simplaste dagakarl årligen kan förtjena, samt att en soldat, efter 20 ä 30 års tjenstgöring, afskedas med en pension af 12 till 20 Rdr.
Dessa små varelser behöfva, för bibehållandet och stärkandet af sin helsa, endast den gymnastik, som kroppens fria rörelser i den friska luften skänka; och härtill är tillräckligt tillfälle på barnhusets rymliga gård. Vill man ändteligen hafva en gymnastik, så vore en under bar himmel fristående, sådan som funnits förut, allt hvad som kunde behöfvas. På ömse sidor om delta hus, äro smärre tillbyggnader vidfogade, hvilkas ändamål är sådant, att det åtminstone ej tillåter att direktionens omtanka om barnens hälsovård ens här kan framstå utan klander, så vida n. b. frisk luft anses för barns sundhet vara oundgänglig. — Gymnastik - 240 Den 15 Mars f. m. byggnaden kunde således helt och hållet varit hörta. Af de byggnader som blifvit gjorda, återstår således endast barnhuskällaren, såsom den enda, hvilken man kan säga är väl bygd och hvarå kostnaderne blifvit väl använda. Utom dessa framlagda fakta har jag, om så påfordras, en mängd andra att anföra, som t. ex. det högst oriktiga arangementet med mathållningen, anläggningen af gasberedningsboden alldeles utmed barnens logementer m. m., men vill jag dermed ej nu upptaga tiden. Om dessa betydliga summor, som på detta sätt nära nog onödigtvis blifvit förslösade, i stället användts till en ändamålsenlig utvidgning af lokalen för de späda barnen, inrättandet af ett barnsjukhus eller till ökandet af fosterlönerna, för att befordra en lifligare omsättning af barn m. m., så hade mycket verkligt nyttigt och godt dermed kunnat uträttas och vinnas, samt en mängd späda lif kunnat räddas till framtida utveckling för fosterlandet.
Hela den civiliserade världen jublar nu vid Robert Kochs namn, och i tallösa skaror strömma från alla håll sjuke till Berlin för att hos honom hemta bot för sina lidanden. Det är som om något blifvit lättadt af den börda vårt släkte fått att bära, och en suck af lättnad vidgar millioner bröst. Så får vårt släkte under sin ökenvandring en gång då och då stanna för att andas ut och vederkvicka sig vid en ny stor tankes friska källsprång. Godt att så är, ty det går lättare sedan att med friskt mod vända åter till lifvets dagliga id. Emil Svensén. " jfveriugeniör S. André höll i tisdags afCi£r ton i Vetenskapsakademiens hörsal ett föredrag öfver detta ämne och lemnade däri en högst intressant kulturbild. Tal. uppehöll sig en längre stund med en skildring af det betungande hushållsarbete, som fordom var lagdt på kvinnans axlar. I hvarje hushåll ålåg kvinnan brygd, bak, slakt, spanad, väfning, bränvinsbränning, den senare i stor utsträckning (Kajsa Warg beskrifver sålunda icke mindre än 27 sorter af bränvin), såpsjudning, tillverkning af tvålspiritus och tvålpulver, färguing m. m. Man kan få en tydlig föreställning om den mängd af åligganden, som en husmor hade att bestrida, om man ger sig tid att bläddra igenom den ofvännämnda Kajsa Wargs digra handledning för husmödrar. När man besinnar, att kvinnorna på den tiden voro alldeles i saknad af de fulländade hjälpmedel, som nu stå dem till buds, exempelvis järnspisar, isskåp, konserveringsmedel och dylikt, är det förvånansvärd!, huru de kunde på ett tillfredsställande sätt fullgöra sina åligganden. En följd af denna öfveransträngande verksamhet blef masstillverkning af lifsförnödenheter; så t. ex. måste man baka så mycket, att förrådet skulle räcka halfva år o. s. v. Det är föga mer än 60 år sedan detta hushållssystem var gällande i familjer så väl på landet som i staden. Efter hand lättades dock de bördor, som hvilat på husmödrarna, och som gjorde dem likställda med deras tjänarinnor.
Hvad Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern sålunda hemställt och deruti Stats-Rådets öfrige Ledamöter instämde, täcktes Kongl. Majit i nåder gilla samt bifalla att Proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bifogad, skulle till Rikets Ständer allåtas. Ex Protocollo E. Halling. Bihang till K. Sl. Prot. ms9 ii meo. I Sami l Afd. 2 Band. 15 Uäft. 4 STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 April 1860 kl. 12 middagen. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer om anslag, i anledning af ifrågasatt förstärkning af Kongl. Maj:ts Högsta Domstol; Gifven Stockholms Slott den 13 Mars 1860. För verkställande af den uti nåd. Proposition till Pikets Ständer af denna dag föreslagna förstärkning af Kongl. Maj:ts Högsta Domstol, erfordras medel ej mindre lill löner för fyra nya Justitie-råd å 8,000 R:dr, än ock till arfvoden för lyra tillförordnade Revisions-sekreterare med 4,500 R:dr för hvardera och för Iva tillförordnade Protokolls-sekreterare med 3,500 R:dr för hvardera, äfvensom till bestridande af de tillökade Kanslistoch Kopistgöromålen med '11,200 R:dr och till arfvoden å 500 R:dr, allt Riksmynt, för en Vaktmästare vid Högsta Domstolen och en vid Justitie-Revisions-Expeditionen; och vill Kongl. Maj:t alltså af Rikets Ständer äska ett årligt anslag af 69,200 Riksdaler Riksmynt att utgå till ofvanberörde fördelning, under innevarande år från och med månaden näst efter den, under hvilken Stadga angående Högsta Domstolens tjenstgöring på två afdclningar kommer att utfärdas, och vidare intill slutet af nästa slatsreglerings-period. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Louis De Geer. Bih. lill B.
Förordning afsedda anordningar utan synnerliga olägenheter beredas, derest domare och målsegare, hvilka billigtvis ej böra mera än nämnd, åklagare och vittnen betungas derför, att ransakningarna för - Sammans. Statsoch Lag-UtsTcottets Betänkande N:o 37. 19 läggas från deras rälta tingsstad, berättigas lill ersättning för derigenom uppkommande kostnader, har Kongl. Maj:t härmed velat i nåder föreslå Rikets Ständer dels att, i öfverensstämmelse med hvad redan är i Förordningen den 17 September 1851 stadgadt om ersättning till Nämndemän i de fall, då flere härader hafva gemensam tingstad i brottmål, vederbörande domare, som der håller ransakning med häktad person, må ega att af allmänna medel lill det belopp, som för resor i Kronans angelägenheter enligt författningarne domare tillkommer, undfå ersättning, beräknad efter den väglängd, hvarmed afståndet från hans hemvist till den gemensamma tingsstaden må öfverstiga det till häradets eller tingslagets vanliga tingsställe, dels ock att till målsegare, som å gemensam tingsstad personligen sig inställer vid ransakning angående gröfre, lör allmänna säkerheten vådliga brott, ersättning beräknad efter skilnaden i väglängd, såsom nyss är sagdt, får för resekostnad och uppehälle, derest den tilltalade icke frikännes, af allmänna medel utgå efter enahanda grund, som angående sådan ersättning åt vittnen är föreskrifven. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Louis
Majit i dess nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit, alt enär Direktören vid läns-celifängelset i Christianstad, Adolph Trotzig, elter att under en tid af något mer än sex år halva tjenslgjort såsom vaktmästare vid fäslningsfängelset i nämnda stad, samt från December månad år 1646, då läns-cellfängelset i Christianstad försl till begagnande upplåts, hafva innehaft direkförs-befallningen derstädes, numera, enligt hvad prestbetyg och tjensteförteckning utvisade, snart i 50 år varit i Statens tjenst oell vid en ålder af nära 65 år befunne sig med sex oförsörjda barn i högst knappa lefnadsvilkor samt, enligt hvad afgifvet läkarebetyg jemväl gåfve vid banden, vore sjuklig, så att mer än sannolikt vore, att han icke lång lid härefter blefve oförmögen alt sköta sin ansvars fulla direktörs—tjenst och att han tillika vid afskedstagande icke komme att ega tillräcklig förmåga att genom annat arbete bereda sig bergning, Trotzig, hvilken, enligt Fångvårds-slyrelsens vitsord, under sin tjenstgöring vid fångvården med utmärkt ordning och pålitlighet samt lill Styrelsens fullkomliga belåtenhet sina åligganden fullgjort samt, enligt hvad bemälde Styrelse jemväl upplyst, såsom Direktör åtnjöte i lön 1,500 R:dr och i skrifvarearfvode 500 l\:dr jemte andra förmåner, mätte berättigas att från och med månaden näst efter den, då han erhåller afsked från direktörs-befallningen vid läns-cellfängelset i Christianstad, å allmänna indragningsstalen uppbära årlig pension för sin återstående lifstid till belopp af 1,500 R:dr.
Af egen lust öppnade hon aldrig en bok eller tog ett handarbete, men hon spelade på luta med sina smala hvita fingrar och sjöng därtill med en mjuk, beslöjad stämma. Det var hennes fars störsla nöje alt lyssna till henne, och när han om vinteraftnarne sitt vid kaminen, lät han Tony hämta sin luta och sjunga franska romanser. Han sade om henne, att hon hade en röst » som blå sammet ». När hon sjöng, slöt han ögonen, och när hon hade slutat, suckade han och sade: » Ack ja! Då man var sjutton år! » Tony var också som född till att dansa, men hon dansade helst ensam, slöjdansen och dansen med dolken. Det var egentligen ett slags dramatisk dans, som med gester och pantomimer uttryckte en hel historia. När det vid jultiden var främmande vid ArvidsDe 24 tomma rutorna i ofvanstående kvadrat skola ifyllas hvar och en med en bokstaf sålunda, att de 6 vågräta raderna utgöra bekanta ord. Orden, men i annan ordningsföljd, betacksamhet. teckna: en dryck, «n stad i Sverige, en fågel, en socken i Dalarne, ett fångstmedel, en järnvägsstation. näs och alla gäster sutto församlade i de stora salarne, då var det festens glanspunkt, när baronen satte sig vid pianot och Tony kom sväfvande in i sin smala hvita klädning och med en blå slöja slingrad kring halsen och dansade slöjdansen. De gamla fruarne runkade sakta sina turbaner med paradisfåglarne; de gamla herrarne gräto, snusade och torkade ögonen; barnen stodo och gapade i andlös förvåning, och de unga herrarne i sina kortlifvade frackar och stora krås flockade sig i dörrarne och hviskade till hvarandra. Tony var för dem icke en ung flicka, utan ett andeväsen; men de tyckte mera om att dansa med Anne Sophie. Hon var roligare och bade kvicka svar på allt hvad de sade. De tre systrarna lefde egentligen hvar för sig sitt eget lif, då de inbördes voro så högst olika, men i en sak förenades de alla, det var i sin kärlek till onkel Jonas. Onkel Jonas var en kusin till deras far, en ogift äldre ungkarl, som bodde en mil från Arvidsnäs på det glada vackra Aby.