Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Döderhultsvik från äldre tider tillbaka varit en under Calmar lydande köping, hvarest ingen egt att lill handels idkande sig nedsätta, utan att vara edsvuren och bosatt borgare i Calmar samt der ega hus och gård; att, sedan underdåniga ansökningar], tid efter annan, blifvit gjorde om upphäfvande af nämnde inskränkning i rättigheten för handelns idkande i Döderhultsvik, Kongl. Majit, uti Nådig Skrifvelse till Collegium den 7 October 1800, förklarat, det Kongl. Majit icke funnit några skäl sig förete, sorn kunde verka ändring i Dess redan meddelade beslut, innehållande afslag å förut ingifne ansökningar om stadsoch stapel-frihet för nämnde köping, helst err stad derstädes svårligen skulle kunna bringas till den rörelse, som förtjenar afseende; men då Kongl. Majit deremot ansett, alt en väsendtlig nytta kunde tillskyndas det omkringliggande landet, derest rättigheten till inrikes handelsidkande i berörde köping mindre än ditintills inskränktes, i afseende på dem, som för sådant ändamål sig derstädes nedsatte, blef i Nåder förordnadt, att de, hvilka kunde vara hugade att,^ till idkande af inrikes handel, uti Döderhultsvik sig bosätta och dertill hos Magistraten i Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande j N\o 119, 19 Calmar sig anmälte, skulle en sådan rättighet erhålla, utan att vara hvarken hindrade af de Reglementen och Författningar, tjenande lill efterrättelse för dem, sorn i Calmar stad ville idka handel, eller bundne vid det föreskrift!» vilkoret a t i samma stad vara bosatte borgare och der ega hus och gård, dock att en sådan handlande inom Döderhultsvik skulle anses såsom borgare i Calmar och i denna egenskap derstädes för sin rörelse undergå den allmänna taxeringen, samt i öfrigt, lika med andre borgare, bidraga till stadens upprätthållande genom i delta afseende erforderliga utsiylder; och att uti detta stadgande någon annan ändring sedermera icke skett, än att genom Kongl.
Hvad som till följd af lagsökning, vidtagen före nämnde tid, till Rikets Ständers Bauk ingår, aflemnas till Allmänna Hypotheksbanken, för att i räkenskapen intagas, och redovisas räntor, upplupne före 1864 års utgång äfvensom lånepåkostnader, derförinnan tillkomme, sedermera till Rikets Ständers Bank i här ofvan stadgad ordning. 4:o) A hela det af de ifrågavarande fordringarne vid 1864 års utgång återstående kapitalbeloppet afgifver Allmänna Hypotheksbanken till Rikets Ständers Bank eller dess ordres en hufvudförbindelse, innefattande utfästelse för Allmänna Hypotheksbanken att betala samma belopp tillika med 4 procent årlig ränta samt att fullgöra liqviden under loppet af 25 på hvarandra följande år, räknade från och med 1865, och att för sådant ändamål erlägga efter hvarje års slut senast å den 15 påföljande Januari det belopp, som genom särskildt uppgjord och ömsesidigt godkänd amorteringsplan kommer att bestämmas. 5:o) Derjemte aflemnar Allmänna Hypotheks-banken såsom pant för Bankens nyssnämnde fordran med ränta och till säkerhet för fullgörande af liqviden på föreskrifvet sätt, Allmänna Hypotheksbankens obligationer, löpande med 5 procent årlig ränta och af alldeles lika beskaffenhet med dem Allmänna Hypotheks-banken utställt för redan upptaget lån samt utgörande ändelar af sådant lån. Dessa obligationer beräknas till värde af 92 procent utaf deras nominella belopp, och bör värdet, sålunda beräknadt, motsvara Rikets Ständers Banks kapitalfordran. A dessa obligationer uppbär Rikets Ständers Bauk räntorna, då de förfalla, och afräknas beloppet deraf å årets inbetalning.
Nitiske förmyndare skulle hädanefter mindre än tillförene hafva anledning att sjelfve söka förränta sina pupillers arfsmedel till högre procent, än Förmyndare-kammaren lemnade; och då tillförene enkling eller enka, som ville bibehålla boet orubbadt, kunde vinna ändamålet genom att afgifva förskrifning å barnens andel deri, och mot kostnaden för deras underhåll och uppfostran i många lall qvitta räntan, måste nu förval tili ngs-procent erläggas å den förskrifna summan, af hvilket allt kunde föranledas, att stora arfsmedels-belopp kontant till Förmyndare-kammaren inbetalades och det sålunda blefve för denna svårt att fruktbärande placera medlen. Vore anledningen till denna beskattning att genom ökade inkomster öka beloppet af de öfverskottsmedel, som från Förmyndare-kammaren komma Allmänna Barnhuset till godo, så syntes densamma ytterligare anmärkningsvärd i anseende dertill, att den icke drabbade omyndige af frälse stånd, ehuru något skäl icke vore för handen, hvarföre medlemmar af detta stånd i Stockholm mindre än ofrälse personer borde bidraga lill Barnhusets upprätthållande, hvartill ytterligare komme, att ifrågavarande beskattning tillkommit sedan det gagn, Stockholms kommun tillförene af Allmänna Barnhuset hemtat, blifvit genom det sednaste Reglementet för detsamma, af den 28 December 1850, i betydlig mån minskadt.
Hoffstedls den 24 Oktober 1862 uthändigade betyg, Hoffstedt, som, under den tid han var Länsman inom distriktet, flere gånger besökt Fångåmon och i Augusti månad 1860 derstädes förrättat syn och besigtning, då befunnit hemmanet vara af en ytterst usel beskaffenhet, hvad jordmånen beträffade, så att derstädes under vanliga år ej kunde födas mer än 1 häst, 2 till 3 kor och 8 lår, och det endast med starreller myrfoder, hvarförutan hemmanets läge ej vore sådant alt förbättringar medelst odling af jorden kunde åstadkommas, hvilket visat sig deraf ali, vid anställda odlingsförsök, säden nästan aldrig blifvit användbar; varande något lönande fiske eller annan näringsgren icke att tillgå, så att åboen derstädes blott med mycken möda kunnat lifnära sig; alt ett af nuvarande Länsmannen i Undersåkers distrikt V. Forssbergsson den 14 November 1862 gifvet intyg ytterligare bekräftade svagheten af hemmanets jordmån såväl för sädessom gräsodling, med tillägg det hemmanet vore företrädesvis bloltstäldt för frostskada, äfven då på andra ställen inom socknen försvarlig sädesafkaslning erhölles; samt att, enligt protokoll öfver sockenstämma med Undersåkers församling den 6 Oktober 1861, socknemännen då rnedgifvit alt åboen ä hemmanet Fångåmon finge åtnjuta nedsättning i afseende på vägunderhållet lill en tredjedel af det åsätta skattetalet, enär de ansägo hemmanet, genom något misstag af Afvittringslandtmätare!!, vara alltför högt uppskaltadt i förhållande till dess verkliga värde och till den afkastning det kunde lemna; hvarförutan, och då det, i betraktande af de vidsträckta tjell, floar, mossar och träsk, hvaraf hemmanet förnämligast bestode, tillika vore mindre troligt att hemmanet ens i en framtid kunde upphjelpas, socknemännen uppmanat och tillstyrkt, del hemmansåboen borde så fort ske kunde, å vederbörlig ort söka erhålla rättelse i misstaget eller nedsättning i sina onera.
Uti en hos Ridderskapel och Adeln väckt, till StatsUtskottet remitterad motion (JVs 163), har Herr von Troil, S. G., hufvudsakligen anfört, alt Landtbruks-instituten vid Ultuna och Alnarp ingalunda vore, i ekonomiskt hänseende så likställda, som Landtbruks-akademiens Förvaltnings-komité antagit. Hvad först beträffade de för egendomarue beräknade arrenden, vid Ultuna 6,000 R:dr, vid Alnarp 1,200 tunnor spanmål, så egde motionären visserligen icke den noggranna känuedom om Ultuna egendoms areal och öfriga förhållanden, som för en tillförlitlig jemförelse i detta hänseende vore erforderlig, rnen stor anledning vore förhanden att antaga det Ultuna vore i detta hänseende bättre lottadt, då arrendet för dess jordegendom för mera än 45 år sedan utgick med 603 tunnor säd. — Såsom stöd för sina beräkningar i afseende på Alnarps afkastning hade Förvaltnings-komitéen åberopat de gynnsamma åren 1859—1860, men om alla fyra åien 1858 —1861 foges i be - 48 Stats-Utskollets Utlåtande M 99. räkning, utgjorde årliga behållningen endast 471 R:dr, ehuru arrendet då varit 200 tunnor säd lägre, än nu och framgent vore fallet. Vid Ultuna deremot hade nettobehållningen af egendomen i medeltal för 11 år utgjort, efter afdrag af de såsom tillgång för Institutet beräknade 6,000 R:dr, årligen 5,745. Den i räkenskaperna synliga betydliga behållningen af tegelbruket hade erhållits hufvudsakligen derigenom, att teglet användts till egna byggnader och i räkenskaperna uppförts lill gångbart pris; men sedan nu mera i närheten af Alnarp ett tegelbruk för en årlig tillverkning af 3,000,000 tegel blifvit anlagdt, vore ovisst om dylik fabrikation vid Institutet ens kunde med fördel fortsättas.
IVwwtyaför Wermlands Fältjägare-Regementes vapenöfningarimarschpenningar R:dr 900: — För Regementsmötet » 4,200: — » Korprals-skola (från Yolontärvacansmedelsfonden) » 375: — Hvarjemte från särskilda medel bestrides kostnaden för befälsoch rekrytmötena utgörande omkring » 2,900: — g 37g. Således skulle för vapenöfningarna uppstå en ökad kostnad om året af R:dr 4,047: 74. Då det ansetts ändamålsenligast att Wermlands Fältjägarecorps deltager i den Korpralsoch Underofficers-skola, som för indelda Regementena inom Westra Militärdistrictet skiftevis bör hållas å Regementenas mötesplatser, har kostnaden härför blifvit inberäknad i den, som för nyssnämnda skolor i allmänhet upptagits bland utgifterna för indelda infanteriets vapenöfningar. 2. Portionspriset är beräknadt till samma belopp, som vid indelda arméen. 23 Bil. C. Approximativ beräkning af årliga kostnaden för Beväringsmanskapets vapenöfningar, ordnade enligt Kommittcradcs förslag. Rekrytskola med 5,000 man beväringssoldater. Marschkoslnad: Underhåll, beräknadt för 5 dagars marsch i medeltal för hvarje beväringskarl rram och åter mellan samlingsställena i hemorten och vapenöfningsplatserne, utgörande 25,000 portioner efter 54 öre (deraf 6 öre tobaksskilling) R:dr 13,500: — Skjuts-och dagaflöningsersättning till befäl och underbefäl samt kronobetjente för manskapets afhemtning och aflemnande »> 2,000: — 15500- Möleskoslnad:
Finnes nödfallsadress å en för bristande betalning protesterad vexel, eller är godkännandet till heder å vexeln tecknadt, och lyder adressen eller godkännandet å betalningsorten; vare innehafvaren förbunden att sist å andra dagen efter förfallodagen vexeln, jemte den för bristande betalning förut upptagna protest, till betalning uppvisa för den, å hvilken nödfallsadressen gifven är, eller som godkännande till heder tecknat, och att låta i protesten eller i ett bihang dertill intagas hvad vid sådant uppvisande svaras eller eljest förekommer. 59 §. Erbjuda sig flere att vexel efter protest betala; vare den närmast, som till heder för vexelgifvaren, och dernäst den, som till heder för äldre öfverlåtare betalning erlägga vill; erbjuda sig flera att betala för samma person, håfve innehafvaren valet dem emellan; dock om någon å vexeln anvist blifvit att den i nödfall betala, vare han dertill berättigad framför andra, som sig erbjuda att till heder för samma man vexeln inlösa. Skulle emellertid den, på hvilken vexeln är dragen och mot hvilken protest för bristande betalning skett, erbjuda sig att samma betalning fullgöra, vare han dertill berättigad. 60 §. Uraktlåter innehafvare af vexel att den till betalning förete hos någon af dem, som i 58 § omtalas, eller vägrar han emottaga betalning, som af annan, till heder, erbju des; vare han förlustig sin återgångstalan mot den eller de vexelgäldenärer, som genom betalningen skulle blifvit från ansvarighet befriade. 61 §• Hvar, som betalt efter nödfallsadress eller till heder, såsom i detta kapitel sägs, och som ersätter de genom protesten tillkomna kostnader, ege att fordra vexelns och 16 Log-Utskottets Betänkande, N'.o 39. protestens utlemnande och att sedan, med innehafvarens rätt, söka sin ersättning af vexelgifvaren och, der betalningen skett för öfverlåtare, af honom och dem, sorn vexeln förut öfverlåtit; håfve ock mot den, på hvilken vexeln varit dragen, lika rätt med förra innehafvaren. 62 §.
Nå, hvad nu då? Nu k ommer de ! KARLSSON. (hotar vidare) (Emmy går till vänster. De andra komma brådskande in jämte henne. I detsamma tittar baron Fredrik v. Brinck in från tamburen med mössa och päls uppå). BARON. Aj, aj , aj! Nå, där är ni allihop! God kväll på Sätra! ELISE. (springer dit) Kusin Fredrik! GENERALEN. (efter) Så, där är du ju mi n käre Fredrik ! hans rörelse och skyndar ut i tamburen. Baron kommer in, sedan doktor Segerstedt och hans mor). BARON. Och jag kommer inte ensam som ni ser. J ag har med mig ingen mi ndre julklapp än vår berömde landsman, dokto r Segerstedt själf. Inte sant, en riktig julöfverraskning ? (som trycker Segerstedts hand) (För honom fram till generalen, som står stel. Plötsligt likasom vaknar han och räcker doktorn ceremoniöst handen). GENERALEN. (tvunget) Trifsammare här än i England! Välkommen! Ja, det var värkligen en öfverraskning! Vi kunde ju inte vänta ett s å rart julbesök. SEGERSTEDT. Nej, jag ville öfverrask a min mor, därför skref jag ingenting. (Hälsar på de öfriga och stannar hos modren). GENERALEN. (kallt) Men ni har lyck ats öfverraska också oss andra rätt myck et. Nå, se där ha vi ju herr Karlsson, god afton, vi behöfver er för en undersk rift och kanske... VAHRMAN. Nej, Alma och Karl , nu måste vi skynda oss! Hvad tänker mamma om oss där hemma? GENERALEN. Ska bror fara nu? Just när herr Karlsson kommit fö r att bevi tna handlingarna? VAHRMAN. (Samtidigt till Emmy, som han hälsat på) Nej, nej , nej, jag försäkrar, att ni är riktigt saknad i Helsingfors! GENERALEN. (till Vahrman) Än maderan då? VAHRMAN. Ja, den är det synd om, men när de väntar oss hemma, s å mås te vi fara. VAHRMAN.
Och då med hänsyn dertill att omständigheterna framdeles kunna föranleda stiftandet af internationella lagar jemväl i förhållande till andra stater än Danmark, hvilka, i fråga om fortvaron af domars exsekutiva kraft, ega dermed likartade institutioner, det synts Kongl. Maj:t gagneligt om den författning, hvaraf behofvet nu närmast är forhanden, affattades i så allmänna ordalag, att författningen kunde äfven å dylika möjligen uppkommande förhållanden ega tillämplighet, har Kongl. Majit låtit ett efter denna syftning lämpadt lagförslag uppgöras; och vill Kongl. Majit alltså, med öfverlemnande af de i Stats-Rådet och Högsta Domstolen i ämnet förda protokoll, härmed, enligt 87 § Regerings-formen, föreslå Rikets Ständer antagande af följande Förslag till Förordning angående förnyande af svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat: Bih. till It. St. Proposition M 3C>. »Vill någon å svensk embetsmyndighets dom eller utslag söka verkställighet genom utmätning i gods, som finnes i främmande stat, hvars lag medgifver sådan verkställighet; och har från det domen eller utslaget meddelades den tid förflutit, efter hvars förlopp beslutet, enligt den främmande statens lag; ej må verkställas, med mindre detsamma varder genom nytt beslut åter försatt i exsekutiv kraft; då må sådant nytt beslut sökas hos Öfverståthållare-embetet eller annan Konungens Befallningshafvande; och varde gäldenären, så vida han, efter erhållet tillfälle att öfver ansökningen sig yttra, icke deremot framställer sådana jäf, att handräckning till domens eller utslagets verkställande ej skulle enligt svensk lag kunna beviljas, å nyo ålagdt att utgifva hvad genom förra beslutet blifvit honom ådömdt.» Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Louis De Geer. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-rådel å Stockholms Slott Tisdagen den 18 Mars J862.
R:dr; men att reparationer under samma tid å byggnaderna vid Näsgård, hvilka samtlige voro af hög ålder, kunde beräknas till samma belopp, som under de sistförflulne tio åren egt rum; att Chefs-embetet, dels, på grund af hvad synerätts-protokollet salunda gifver vid handen, uppställt en beräkning öfver reparations-kostnaden under sednast förflutne och näst derefter följande tio år, enligt hvilken densamma i medeltal årligen uppgick till 562 R:dr 41 öre, dels ock, med antagande, att en del byggnader, efter deras uppförande ånyo, skulle ega bestånd under en tid af 200 år, men en annan del åter kortare tid, kommit till det resultat, att årliga nybyggnadskostnaden skulle belöpa sig till 150 R:dr, hvadan sammanlagda årliga reparationsoch nybvggnads-kostnaden utgjorde 732 R:dr 41 öre; att de nuvarande särskilda arrendatorerna af dels Näs kungsgård, dels Mölnarbo tullqvarn hvar för sig åtagit sig alt under återstående arrendetiden, hvilken tilländagår för Näs midfastan 1878 och för Mölnarbo samma tid 1875, besörja husbyggnaderna vid förra stället mot 500 R:dr och dammarne vid det sednare mot 75 R:dr i årlig ersättning, eller tillsammans 575 Rdr och således 7 Rdr 41 öre mindre, än hvartill densamma af Synerätten uppskattats; samt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i dess underdåniga utlåtande föreslagit, bland annat, att derest allmogen blefve för framtiden befriad från berörda reparationsoch nyhyggnads-skyldighet, denna befrielse måtte beviljas endast med förbindelse för de byggnadsskyldige att behörigen fullgöra ej mindre de reparationer och nybyggnader, 8 Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 28. som af Synerätten redan äro ådömde att utan medgifvet uppskof verkställas, men vid slutet af år 1861 möjligen icke blifvit fullbordade, än äfven de ytterligare underhållsarbeten, sorn tilläfvenlyrs enligt blifvande ny syn funnes hafva tillkommit intill slutet af år 1861.
Frih. Cederström, Rudolf: 1 likhet med de reservanter, som bifogat Konst.-Utsk:ts Mern. sina skiljaktiga meningar, anser jag förevarande förslag vara hvarken högst nödigt eller ens nyttigt. Man har under nu pågående öfverläggning här mest fästat sig vid den sidan af frågan, som berör mosaiske trosbekännare. Jag vill likväl först yttra några ord om de kristna trosbekännare, som icke tillhöra den rent evangeliska läran, och 4 isynnerhet om katholska lärans utbredare. Gr. Björnstjerna anser det icke vara med någon fara förbundet, att för alla dessa öppna dörren på vid gafvel. Men, Mine Hrr! då vi finna, att oaktadt påfvestatens sjunkande tillstånd i våra dagar, katolicismen är så vaken, att äfven i ett så upplyst land som England, hvarest protestantismen borde förmodas hafva företrädesvis och i sekler slagit särdeles djupa rötter, de katolska lärosatserna utbredt sig på ett sätt, som man för några år sedan knappt skulle hafva ansett möjligt, men som i viss mån förklaras, då Den 18 April e. m. 303 vi besinna huru än mer djupa och tidiga rötter denna katolska lära eger i historien och folkens lif, och att den till sitt förfogande eger nitiska hjelpare i de enkom lör katolicismens spridning stiftade andeliga särnlund, dominikaner och jesuiter, hvilkas åsigter, så alldeles skiljaktiga med våra egna, vi icke kunna godkänna, — men hvilkas nitälskan vi måste beundra — och hvilkas inverkan vi icke desto mindre ansåg mycket skadlig lör oss; emot en sådan lära böra vi vara på vår vakt. Adla, uppriktiga katholska kristnas värde och förtjenster förnekas visserligen icke af någon rättsinnad ; de vördas och skattas högt af oss; men sjelfva läran kunna vi icke sätta i paritet med den evangelisk t-lutherska.
Herr Öfverste Schönström ansåg en sådan inskränkning innefatta en obillighet och förmodade, att ändamålet med den af en Riksdags-Fullmägtig fordrade egenskap, att 3 år i Staden hafva varit Borgare, ej kunde vara annat än att genom en således föreskrifven längre tid förekomma, det någon Städernes representant ej må vara okunnig om det Stånds intresse, hvaraf han blifvit vald till Ledamot, hvilken kännedom i hvad Stad som hälst, han i 3 år idkat Borgerlig rörelse, ansågs kunna inhämtas. Herr Borgmästaren Norström instämde i detta yttrande. Herr Kammarherren Silverstolpe erindrade, att enligt Riksdags-Ordningens 1 § Riksens Ständer äro Svenska folkets representanter, för hvilka något särskildt Stånds eller Stads interesse ej bör komma i öfvervägande mot det allmännas, som måste vara hvar och en Riksdagsmans första syftemål. Den, som i o år varit Borgare i någon Stad, hade dessutom haft tillräckligt tillfälle att göra sig bekant med de fördelar, han med afseende härå för sitt eget Stånd bör bevaka. Herr Doctor Wijkman |med flere förklarade sig vara af samma tanka. Riksdagsmannen Lars Israelsson anmärkte, att, om ingen Stad till Riksdagsfullmägtig kunde utse någon, som Bilaga B till Mern. N:o 12. 479 ej inom samma Stad 3 år varit Borgare, skulle deraf följa, att det ej kunde vara en Stad tillåtet att med en annan förena sig om en af denne lagligen vald Riksdags-Fullmägtig, hvilken aldrig i den förra Staden njutit Borgarerätt. Pluraliteten stannade i det yttrande, att vid slutet af denna §, näst före »Staden», skulle insättas ordet någon; men Herr Doctor Falk och Assessor Arosenius voro från detta beslut skiljaktige och förblefvo, af anförde skäl, vid deras förut yttrade mening." C.
Af Herr ContractsProsten Östberg jfr »len ändring isamma § föreslagen, "att Proclaman ej b'ör bestämdt utsättas till andra Rättegångsdagen af det Ting, som näst efter 6 månader infaller, utan till den dag af det Ting, som näst efter 6 månader fortgår, hvilken af Domaren utsattestill hvilket förslag de motiver äro uppgifne, att paxagrafens nuvarande ordalydelse skall förorsaka, att en tid af nio månader och derutöfver ålgar, innan inställelsedag i concurs, som hos H äradsliått är anhängig, infaller; att denna tidsutdrägt i synnerhet leder till skada för inteckni ngshafvare i concursmassans fastigheter, hvilkas försäljande derigenom fördröjes ; samt att gäldenär, som har tjenst och befinnes vara utan svek, hindras att, så snart, som eljest kunde ske, inträda i tjenstens utöfning,' hvilket medförer förlust ej blott för gäldenären och borgenärerne, utan äfven för den,' sorn blifvit förordnad att tjengten förestå. LagUiskollets Betänkande N:o 62. 4* Afven 1 denna fråga instämmer Utskottet i de skäl till förändrad redaction, som Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i afseende på inställelsetidens flyttande från klockan 7 till klockan 12 på dagen, innehåller; hvarjemte, enär föreskriften om borgenärernes kallande till andra rättegångsdagen af det näst efter sex månader infallande Tinget, icke grundar sig på någon anledning af vigt, men. ostridigt är, att samma föreskrift ej sällan vållar, att inställelsedag i concurs-sak inträffar ett lagtima Ting senare, än behofvet fordrat de, i fall det vore tillåtet att kalla borgenärerne till 3tdje, ,}:de eller någon senare rättegångsdag af det näst föregående Tinget, Utskottet anser sig böra jemväl den af Herr ContractsProsten Östberg härutinnan yrkade förändringen tillstyrka; hvarföre Utskottet till Rikets Ständers pröfning hemställer nedanstående förslag till ny redaetion af berörde 10