Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa be stämmelser och deras tillämpning har nu handt, att Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län upphäfde ett beslut, som af de från urminnes tider flskeberåttigade uti Insjön, Siljan och Orsasjön samt deremellan och intill liggande vattendrags fiskevatten (utgörande dessa till fiskeri-idkande berättigade större delen af Åhls, Leksands, Rättviks, Mora, Sophia Magdalena och Orsa socknars fattiga allmoge) enhälligt fattades vid ett af Konungens Befallningshafvande genom utfärdade kungörelser påbudet och af Herr Landshöfdingen sjelf såsom ordförande hållet sammanträde i Rättviks socken under förlidet års sommar — och i dess ställe, genom en dess kungörelse af den 3 September 1861, stadgat att uti berörda sjöar, deremellan och derintill liggande vattendrag, vare allt fiskande förbjudet under våren före den 1 Juni vid vite af, så vidt jag kan erinra mig, 30 till 50 R:dr och fiskeredskapens förlust. Detta stadgande synes mig (om jag så må säga) gå ut på att sleka dea fattige för sakta eld — synnerligast som berörda kungörelse är alldeles obestämd lill sina gränser — enär efter den vidsträckthet, som Herr Kronofogden i NederSiljans fögderi vill gifva den, nemligen att förbudet skall sträcka sig elter elfven nedom Insjön, så långt fögderiet räcker, så inträffar den renlaf löjliga företeelsen i lagstiftningsväg, att då Åhls socken, såsom hörande til! sistnämnda fögderi, slutar mot Dalelfvens östra sida, så vidlager Gagnefs socken, hörande till ett annat fögderi, men å vestra sidan fortsätter Leksands sockens område af samma fögderi som Åhls socken, tills Gagnefs socken möter, ungefär en half mil längre ner efter Dalelfven, som på samma sträcka således utgör gränsen emellan ofvanberörda och Säthers läns fögderier, hvaraf följer att Gagnefs socknemän å sin sida af elfven året om åro beBih. till Ii. St.
Utrebnings»2lfbe(ning l)är neban omnämnbc an» flag för inttetvaranbe år, icfe (Julle till fullo anjlåS; läranbe Äongl, 93iaj:t ^ärtvib ivilja fäjta Slitets ©tänberS uppmärffamljet berpå, att ifragatvaranbe tillöfningar l)afiva filt grunb i öfabe prifer, ett förfämrabt mynt od) beraf för» anlcbba yögre papevolancc»anfpråf, famt t bet tillivärta antalet af SetväringS» manftapet, för (jivarS bel)öriga befläbitab od) utruftnittg mebel l)ivarfen böra eller funna fparaS, od) att fålebeS be uppgiftte utgiftö»fummorne icfe tåla nå» gon ncbfättning.” ”Uti f)är ofivan berörbe utgifter är för öfrigt icfe beräfnab bett fumma af 10,000 9l:br i runbt tal, forn förut, tncb 7,900 9t:br af anflagct för .trigS» Cfotlegii ^Departementet, od), meb 2,100 af färjTilba anflagct till tveb od) lysningS» ämnen för gäjtnings» od) ©atnifottS»orterna, årligen utgått i od) för .frigs»Co(< (egit förut f)afba, men på gång»®tyrc(fert numera ÖfiPerflyttabe, befattning meb gäflningö»fångarncS bcfläbnab, fängfläbcr, tveb od) lyS»l)ållning ttt. m., famt meb byggnabcr od) reparationer af fättgclfcr för fåbane fångar; od) blifiver bet fålebeS nöbigt att Slitets ©tänber låta förftberörbe belopp för betta änbamål å 9lifS»@tatenS 8:be Jjufivubtitcl till beftåenbe uppföra.” ”gör inbelbta 2frmettS Siftnunberittg torbe bibcl)ållaitbet af bet förra an» Ilaget, 71,000 9t:br, i Slåber föreflås.” ”©ivab för öfrigt beträffar be på benna titel förefonttnanbe bivcrfe an|lag till ©panmå(S»upp()anbling ocf) bagcri»foftnab 25,000:
Då, enligt Departements-chefens betänkande, sid. 54 och 55, lill aflönande af 7 Stabs-chefer och 7 Adjutanter vid Generalilets-staten en summa af 12,150 R:dr erfordrades, men nuvarande stat endast består för 7 Förste och 6 Andre Adjutanter ett sammanlagdt belopp af 6,900 R:dr, hvarförutan en till - Slats-Utskotlets Utlåtande N:o H. n gång förefinnes i et.1 odisponeradt fördelnings-Iäkare arfvode h 150 R:dr, eller tillhopa 7,050 Ridr, har Kongl. Maj:t äskat tillökning i Generalilets-stalens anslag med 5,100 R:dr. Den föreslagna slaten (se den nämnda Betänkande bifogade tab. litt E. e.) synes Utskottet påkalla följande förändringar. n) Nuvarande arfvoden för de 5 hos General-befälhafvarne anställde Stabscheferne, utgörande 900 R:dr hvardera, äro föreslagna att utgå med 1,200 Ridr, men, i betraktande deraf, att dessa platser icke fordra ständig tjenstgöring, att deras innehafvare vanligen bibehålla sina liiner vid de regementen eller korpser, der de äro anställde, och att de åtnjuta skjutsoch traktaments-ersättning för resor, som de i sin ifrågavarande egenskap företaga, anser Utskottet, att beloppet skäligen kan nedsättas lill 1,000 R:dr R:mt för hvardera, hvilket belopp Utskottet således föreslår. b) För Slabs-chefen hos Chefen för Lifgardes-brigaden är arfvodet, litt utgörande 600 R:dr, i slaten uppfördt med enahanda belopp, som för Generalbefälhafvarnes Stabs-chefer blifvit af Kongl. Majit föreslaget, eller 1,200 R:dr.
Rättigheten till böld var nu icke mera slägtens, utan endast de medlemmars, hvilka i skyldskap stodo närmare säljaren. Men denna inskränkning blef dock ej genom lag fastställd, förr än man insett nödvändigheten att jemväl uppställa vissa vilkor för bördsrättens begagnande till förekommande af dess missbrukande; och alla författningar, som i detta ämne utfärdats under sednare sekel, vittna om ett tilltagande behof i berörda hänseende. Också väcktes inom Lag-kommitléen, då den lör mer än fyratio år sedan var sysselsatt med våra lagars förbättring, fråga om institutionens uppnäfvande. Man tvekade likväl. Men trettio års ytterligare erfarenhet var tillfyllest för undanrödjande af all tvekan bos de män, som hade fått sig uppdraget att revidera Kommittéens förslag. Röster hade jemväl under tiden esomoftast höjt sig inom representationen emot bibehållande af en institution, som allt mer och mer visade sig för samhället menlig. Man anmärkte nemligen, att den sällan begagnas af annat än egennyttiga beräkningar: att den väcker split och oenighet emellan medborgare, att den såmedelst verkar demoraliserande och alt den medför en osäkerhet i egendoms besittning, som åter på jordbruksnäringen skall utöfva ett högst skadligt inflytande. Men hittills hafva dock alla försök att ens i någon mån rubba ifrågaställa rätt varit förgäfves. Och deri ser man ett bevis, huru djupt rotfäste institutionen haft i allmänna tänkesättet, hvilket städse uttalats kraftigast inom just det Stånd, som i National-representationen företrädesvis måste betraktas såsom representerande berörda näring. Tänkesätten undergå dock småningom förändring likasom seder och vanor; och derom är förenämnda, inom Bonde-ståndet förefallna diskussion, i hvilken de flesta af Ståndets ledamöter deltagit, ett ojäfaktig! vittnesbörd. På sätt redan är nämndt, hafva emellertid meningarne om institutionens utplånande ur lagstiftningen varit delade; men i ett har man dock blifvit ense, nemligen i nödvändigheten att sä inskränka rättigheten, så binda densamma i utöfningen, att olägenheterna och missbruken deraf, så vidt möjligt är, förekommas. Längre torde ej heller lagstiftaren för det närvarande kunna gå.
Medelst de af Utsk. nu föreslagna ökade utvägar att stipendierna begagna, harUtsk. trott sig göra dem mer eftersökta af de bildade classerna och hoppas äfven alt R. o. Ad., i en framlid, må räkna af näringarna högt föi tjenta män b^nd dem, som för utveckling af sina anlag haft understöd af dessa stipendier. Utsk. föreställer sig deremot, att en ovillkorlig föreskrift om kunskaper hos den sökande, motsvarande dem, som erfordras för student-examen , icke skulle befrämja det egentliga ändamålet med stipendierna, nemi. att företrädesvis understödja adliga ynglingar med fallenheter för teckniska studier. Ty om studentbildningen skulle lemna ett ovillkorligt företräde framför den teckniska, så torde följden deraf blifva den, att sökande med anlag för de praktiska yrkena (inge slå tillbaka för några studenter, som, då de icke kunnat lyckas på den litterära banan, tagit sin tillflyckl till näringarna, der, efter hvad erfarenheten vitsordat, dylika personers framgång visat sig temmeligen problematisk. Gillas den åsigten , som Hr von Hartmansdorff framställt, så torde det enda rätta vara alt belt och hållet afskaffa närings-stipendierna och med desamma öka antalet af de s. k. academiska stipendierna —r ett förslag, som vid en föregående riksdag blifvit af sammi ledamot vackt, men af H. R. o. Ad. då afslaget. Utur dessa grunder anser Utsk. sig icke äga skäl att, i anledn. af de vid Utskts förra förslag gjorda anmärkntr, föreslå någon annan förändring, än att redactionen af Utsk:s motionerade tillägg förtydligas genom åberopande af den iöieskrift, att den sökande, som tillerkännes rätt att begagna sitt stipendium utrikes, utom hvad särskildt finnes i det Den i5 Juli e. ra. 95 tillagda momentet stadgadt, skall visa sig i öfrigt öga de kunskaper, sorn för erhållande af stipendium enl. 5 mom. anses nödiga; och skulle, i följd häraf, det ifrågavar, tillägget erhålla följande lydelse:
Man eger sedan rättighet att, på grund af ett pastorats alltför stora vidd, fördela detsamma uti tvenne tax:s-komitéer; äfvensom att, då flera smärre pastorater ligga nära till hvarandra samt förhållanderna i öfrigt dertill sig lämpa, sammanslå dem till ett enda gemensamt tax:s-distrikt. På dessa skäl anser jag, för min del, denna § vara ganska riktigt uppställd, samt anhåller, på sätt jag förut nämnt, om bifall till densamma. Frih. Hermelin, Carl Samuel: Intill 1840 års riks dag hade man s. k. berednings-komitéer, om icke uti hvarje socken, dock i hvarje pastorat. Detta befanns då mindre lämp - Deli 18 Maj f. m. 207 ligt, utan man sammanförde dessa komitéer till större distrikter, Min tro är, att man i allmänhet dermed varit ganska belåten. I öfverensstämmelse härmed, skulle jag ook helst önskat, att dessa s. k. bevillms-beredningar, isynnerhet på slättbygderna, der socknarnes arealer vanligen äro ringare och folkmängden mindre, kunnat vara större än föreslaget blifvit; men vill dock icke nu derom orda, utan förenar mig med de Herrar, som yrkat återremiss i nämnde syftning. Man har sagt, att, om distrikterna blifva mindre, så skola ock svårigheterna att bedöma enskilda personers ställning i samma mån minskas. Jag anhåller att härjemte få yttra den öfvertygelse, att häradsskrifvarne troligast vore lämpligare än kronofogdarne att använda vid de förberedande taxeringarne, såsom äfven förhållandet varit före 1840, bland andra och flera skäl äfven derföre, att kronofogdarne höras ofta, om cck med mera eller mindre skäl, beklaga sig öfver sina många och efterhängande göromål. När ledamöterna väljas från hvarje socken, hvarje pastorat, och den större komitéen sålunda sammansättes, kan man ock förutsätta, att de skola kunna ega all den kännedom, som är behöflig för att bedömma ställningar och förhållanden. Gr. Lagerbjelke:
när det föreslog en så stor förändring af vår tull-lagstiftning, icke var med detsamma betänkt på en mot friheten svarande förändring och skärpning i tull-kontrollerna och dithörande föreskrifter. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 7 Maj. 2fJ0 Jen 2:dra i r:dr 16 st. b:co, den 3:dje 16 sk. b:co, den/}:de 10 sk. B rst. b:co. Jag hemställer, om det går an, att ett folk, som säger sig vara på vägen att reglera sitt mynt, lemnar Europa exempel af sådant barbari, som det skulle vara, om man antoge en myntenhet, hvars multipler och underafdelningar icke svarade emot landets preglade silfvermynt. En sådan barbarism lärer icke af någon kunna försvaras. Hvad den omständighet beträffar, som Hr Cederschjöld anmärkt, att nemi. de nya sedlarna icke behöfva maculeras, om myntenheten antages till i r:dr b:co, och att i sådant fall plåtarna fortfarande kunna begagnas, får jag upplysa R. o. Ad. om ett förhållande, som jag hade önskat kunna förtiga. R. St. beslöto nemi. vid förra riksdagen, hvilket äfven inflöt i bancoreglementet, att Bancofullmägtige borde besörja redactionen af de nya sedlarna och att i densamma jemväl borde införas myntets silfvervärde i öfverensstämmelse med Ständernas fattade beslut. R. St. beslöto i afseende på alhagen, att myntet skulle vara 12-lödigt, och härtill har K. M. lemnat sitt bifall; men uti andra frågan, ronde vigten, begagnade R. St. icke deras rättighet att för deras del besluta, utan öfverlemnade åt K. M. att, efter vetenskapsmäns hörande, bestämma något afdrag i vigten, dels till vinnande af en med Sveriges hufvudvigt mera öfverensstämmande beräkning, dels till bidrag i myntningskostnaden.
SeraphimerOrdens-Gillet förvaras, hafva blifvit af Revisorerne genomsedde. Någon anledning till anmärkning vid desamma har icke förekommit, utan hafva berörde handlingar, likasom Kongl. SeraphimerOrdens-Gillets egne räkenskaper, i fullständigt skick befunnits. Hvad de ifrån Länen i Riket inkomne Lazarettsoch KurhusRäkenskaper för bägge åren 1827 och 1828 beträffar; hafva Revisorerne, i afseende på Kurhus-afgiften, i Kurlius-räkningarne funnit samma skiljaktighet emellan dem och Riks-Hufvudböckerne, sorn af Rikets Ständers åren 1825 och 1827' församlade Revisorer blifvit anmärkt, enligt deras Berättelser pag. 52 och i32. Berättelse för år 1828 ifrån Gefleborgs Län, angående förutgången granskning af Läns-Committeerne, har icke funnits bifogad. För år 1827, men icke för år 1828, hafva räkenskaperne i Kongl. KammarRätten till ziffran blifvit reviderade. ( i3o ) Kongl. Invalid-Inrättningen å Ulricsdal. I afseende på den till denna Inrättning anslagne Fond, bestående af de genom Adelsfane-Regements-Indelningarnes indragning Staten tillfallande räntor, visa Riks-Hufvudböckeme: 1826 den 3i December: Contante behållningar 19,783: r6. ir. Utgift 'er m. m. år 1827 afkorrtning 1,112: 3p. — Anordning utom Stat 46: 4- 9- Leverering KX>J: ■}— u ogi. 2 ^ år 1828 afkorrtning 872: 32. 9, Anordning utom Stat 223: \i. 4. Til/gångar till dr 182g. Behållning i StatsVerkets Cassör 28,470: 3.— Innestående Kronouppbörd, lefvererad inom Augusti 1829 .. 13,875: 9. 11.
I början af Storthingens hållande, då man ännu icke fått rätt smak på begäret att vara ordför. eller att vara firad af mängden, bibehölls i Norrige samma Storthings-president; —- men icke så i sednare tider. Då hafva sjelfva Storthings-presidenterne ansett sig för popularitetens skull icke böra bibehålla sin befattning längre än i/j dagar i_seiuler, äfven om de blifvit dertill ytterligare valde. Den 5 A u g ö s t i e. m. 1 *9 Jag har till och med seli i Norrige den händelse inträffa, att någon, som ingalunda var presidentskapet vuxen, men likväl trodde sig derom, oell genom sina förbindelser med dem, hvilka icke förstodo att bedomina hvad som erfordras för ait vara ordför. i en national-församling, der presidenten är föredragande i ordets strängaste mening, lyckades alt blifva vald till Storthings-president, men vardt ett föremål för deras förlustelse, som gingo att höra derpå. Det räckte ej heller längre än 8 dagar. Sådana hastiga ombyten uro icke fördelaktiga, hvarken för ärendenas gång eller den national-församlings anseende, der de tilldraga sig. Gr. Horns anmärkt!., alt man borde utse äfven en vice ordför., ifall man ntsåge en ordför., är ganska riktig. Men i det hela instämmer jag med honom deruti, att en sådan partiel förändring, som den ifrågavär., icke bör antagas. Sjelfva Utskrns organisation bör, på sätt han sagt, visserligen betydligt förändras, om man skall vinna hvad som med en förändring åsyftas. Jag tror således rikligast vara att uppskjuta detta, lills begge delarne kunna på en gång förekomma. Försöket att inympa dessa nyheter på den gamla stammen blefve utan tvifvel temmeligen fruktlöst. — En ledamot har omlörmält, huruledes, genom brist på adelsmän, det nära nog bade inträffat, att något Ulskts sammanträden ej kunnat hällas. Under de riksdagar, då jag hade äran silla i Utsk., inträffade det äfven med de öfriga Stånden utom BondeStåndet.
Raab, hvars förslag redan blifvit omnämnt, hade Ilr Weidenhjelm afgifvit det förslag: ”Att jemväl öfrige embetsman, som icke innehafva börd eller jord, må i representationen beredas inträde”; vidare hade Ilr Rrakel föreslagit, att 12 § Riksd.- Ordn. måtte få följande lydelse: ”1:0 R. o. Ad. representeras enl. De egare och Fideikommiss-innehafvare af i mantal satt jord, hvilka till ofrälse stånd höra och på grund af Kongl, fullmakt innehafva eller förut innehaft tjenst å rikets stat, välje inom sig, distriktvis, riksdagsmän. 3:o De enl. 2:dra mom. af denna § valde riksdagsmän vare femton och intage säte och stämma bland R. o. Ad. för den riksdag, till hvilken de blifvit befullmäkligade. 4:o R. o. Ad. välje, på sätt Ridd.Ordn. föreskrifver, sextio Adelsmän, hvilka jemte de enl. 2 mom. af denna § valde män utgöre R. o. Ad. inora den i 23 § stadgade Riksnämnd”; derjemte hade Hr Brakel aflemnat följande förslag till redaktion af 23 § Riksd.Ordn. ”R. o. Ad., Preste-, Borgareoch BondeStm utgöra R. St. De enl. 12 §:s 2 och 4 morn., 13, 14 och 15 §§ valde trehundrade män skola till öfverläggning och beslut sammanträda gemensamt som Riksnämnd. Dessutom sammanträde hvarje Stånd serskildt för sig.” Hr Printzensköld hade föreslagit: 7 II. 20 306 Den 28 Maj f. m. "Att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke förklarar, del Stan* det icke afsäger sig sin sjelfskrifvenhet, utan att det åligger Const.- Utsk. att, med sjelfskrifvenhetens bibehållande för Adele, upgöra ett representationsförslag, hvarigenom alla de orepresenterade samhällsmedlemmar, som på grund af sin samhällsställning dertill äro berättigade, må, medelst valda Ombad, vinna inträde i representationen.
Ridderskapet och A - ao Bancooch Lag-U(skottens Utlåtande N/o 80, deln bifallna Memorial, N:o 3^ , hvarigenom blifvit föreslaget: ”Att en Lagförklaring må, i Grundlagsenlig ordning, blif”ya utverkad af innehåll : att Lagens föreskrifter, om fordringars bevakande i Gonius och efter års-stämning, ické må läro”pas till sådana från Banken mot Pant ut”gifna, af serskild beskaffenhet varande, ”Lån , för hvilka Gäldenär icke aflemnar ”någon förbindelse, utan deremot sjelf af ”Banken erhåller ett Bevis eber så kallad ”Pantsedel”, har af Högvördiga Preste-Ståndet och Väliofl. Borgare-Ståndet blifvit återremitteradt för gemensam behandling af Banpooch LagrUtskotten, och af Hederväryärda Bonde-Ståndet har förslaget till Lagförklaringen blifvit remitteradt till LagUtskottets handläggning; i följd hvaraf detta ämne blifvit af Bancooch Lag-TJtskotfen gemensamt taget under pröfning. Då erfarenheten visat, att Banken, ehirru bevakning i Concurs och efter årsStämning för så beskaffad fordran mot Pant, som nu blifvit omnämnd, af ingen Lag är ålagd, ieke destomindre i och för dylika fordringar erhåller kallelse, oell dess För-, vältning således stannar i villrådighet, om ej bevakning^, till undvikande af all an - Banco-och Lag-Utskottens Betänkande N.-oSt. 21 Utskotten lios Rikets Ständer vördsamt tillstyrka , att en Lagförklaring , sädan den i Banco-Utskottets förrberörde Memorial, N:o 37, blifvit föreslagen, må i Grundlagsenlig ordning blifva utverkad. Stockholm den 9 September 1829. Antom till Exp.-Utsk. d. 17 Sept. 1829. Betänkande, i anledning af Herr Hjertås, Gustaf, väckta Motion, innefattande Förslag till ny Lag för privata Banker. Från Höglofl.
Sedan ÖLskottet sålunda redogjort för hvad författningarna, rörande de serskilda slagen af nyodlingar och presterskapets rättighet till tionde af dem, till vederbörandes kännedom och behöriga efterrättelse, innehålla och föreskrifva, finner Utskottet, å sin sida, icke något vara att härutinnan vidare åtgöra, än att vördsamt hemställa, det motionen icke må anses påkalla någon serskild åtgärd å Rikets Ständers sida. Stockholm den 5 December 1844. Reservati o n e r. Af Herr Lector Ljungdahl;*om ansåg den föreslagna underdåniga skrifvelsen rörande comministers-lonerne böra innehålla en önskan, att Kongl. Majit, efter infordrande af nödiga upplysningar i ämnet, måtte i Nåder täckas göra de förändringar uti 1681 års förordning, sorn kunna finnas vara af behofvet påkallade. Häruti instämde Herr Prosten Carlander samt Herr Rådmannen Lagerstedt. Af Herr Comministern Hardin samt Herr Comministern Hedin , hvilken sistnämnde yttrade: ”.Jag han icke instämma i Utskottets betänkande, angående presterskapets aflöning, hvarföre jag anhåller alt reservationsvis få anföra följande: Sju motioner äro i detta ämne ingifna, hvilka alla tydligen ådagalägga, att motionärerna finna sig obelatne med nu gällande författningar och yrka, att någon lättelse och förbättring måtte deri af Rikets Ständer tillvägabnngas. Hvad serskildt angar comministrarnes loner, har jag funnit syftemålet af förenämnda 7 motioner vara: 1 :o alt en bestämd författning måtte utfärdas, som kunde undanrödja all anledning till tvister och rättegångar, hvilka ofta, till följd af nu gällande mångtydiga och otydliga författningar, uppkomma; 20 Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskollels Blänkande, N.-o tog.
Det finnes menniskor, hvilkas själar sakna vingar; det finnes andra olyckliga, hvilka genom uppfostran och ogynnsamma förhållanden fått sina vingar afklippta, må de trifvas inom den hvardagliga prosans sfer, må de tala om qvinnans pligt att inskränka användandet af sina gåfvor till den husliga trefnaden. Jag högaktar dem; men skall väl deras dygd falla som en förbannelse öfver dem, hvilka uppfatta lifvet annorlunda, och hvilkas hjertan förmå sträcka sin kärlek längre utåt? Det är möjligt att Glithingham är en bra karl, men hurudan han än annars må vara, så är han dock småsinnt och detta är ett fel som är ohjelpligt. En dag sutto Lorden och hans dotter tillsammans i trädgården; det var en vacker eftermiddag, solen belyste parken och alléerna med varma, glödande färger; den fina sanden på gångarne tycktes liksom uppblandad med mångfärgade ädla stenar. En näktergal i den stora eken sände genom luften en hög, vibrerande ton. En annan svarade på långt håll, och nu börjades i herrliga drillar en ljuft klingande konsert; det fortfor så en stund, och menniskan teg för att låta naturens halleluja uppstiga till skaparens lof. En snöhvit ros, som nyss blifvit vattnad, tycktes lyssna till naturens melodi; och en droppe vatten, hvilken hängde vid kanten af ett blad, var liksom rädd att falla för att icke störa andakten. Med ens brast förtrollningen; steg hördes närma sig ... Posten hade medfört ett bref till Lorden och ett till Lucy, båda ifrån fru Rush. Hon skref vidt och bredt om sin vistelse i London, det nöje hoppet att få återse Abbey-Hall skänkte henne, och framställde slutligen sin önskan att få föra Lucy med sig till Amerika. I sitt bref till Lucy behandlade hon samma ämne, men på ett annat sätt. Hon försökte att ingifva Lucy mod att utverka sin faders tillstånd dertill; alldeles som om det varit mod som fattades henne.
Den första redovisningen för dessa 70,000 R:dr, eller 1848 års till Kammarrätten ingifna redogörelse, utvisade, all för ändamålet ej åtgått större belopp lin 48,873 R:dr 3 sk. 3 rist, hvadan i redogörelsen ulbalanserades en behållning af 21,12(5 R:dr 44 sk. 9 rist, hvilken, såsom det ville synas, då icke var för organisationen behöflig. I 1849 års redogörelse balanserades en kapital-behållning i räntebärande obligationer, 21,000 Ridr, samt kontant 1,565 Hulr 8 sk., eller tillhopa 22,565 Ridr 8 sk.; och följande årens redogörelser visade icke heller behofvet af hela anslagets lyftning på en gång, enär räntebärande obligationer derunder ytterligare blifvit inköpta, hvilkas värde, tillsammans med de förut nämnda obligationerna, vid 1853 års slut utgjorde 28,750 Rnlr: hvarförutom, vid samma tid, en kontant behållning lörefuiinits af 95 Ridr 8 sk. 7 rist. Enär ifrågavarande anslag skolat i män af behof utgå, hade hvad för ändamålet ej erfordrats, enligt Rcvisorernes yttrade tanke, bordt ålerlevereras och öfverlemnas lill Riksgälds-konlorel, för all derifrån, så vidi vidare behof deraf gjordes, uppå förnyad reqvisition, åter i vanlig ordning utbetalas; och, jemte det Rcvisorcrne derföre ansett, alt det nu befintliga öfverskotta! borde lill Riksgälds-konlorel ålerlemnas, hafva Revisorerna hemställt, alt summan linge i Rikshufvudboken afskrifvas, helst densamma, om en dylik återleverering ej föreskrifves, i allt fall uti särskild redogörelse årligen redovisades 28,845: 8. 7. Till f. d. Dir ek Uonen för Riddarholrns-fci/rkans iståndsätta udo, återstående 114 Ridr 47 sk. 11 rist. Uti Nådigt Bref af den 2 Februari 1847 hade E. K.