Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Räntetngarnes rättigheter pä ett ensidigt och den inbördes jemlikheten störande sätt blifvit uppoffrade genom den R: tVegifvarne uti första punkten af ifrågavarande förslag tillagda optionsrätt till Thomasdag, emedan den, uti 2:dra punkten, Räntetagarne medgifna optionsrätt till den 2 5:te Januarii endast vore en synvilla, som, långt ifrän att kunna kallas likhet i rättigheter, vöre eft i bakhåll lemnadt tillfälle att begagna Räntegifvarens enfaldighet eller försummelse, om den någon gång inträffade, till chican och äfven till förlust, i händelse spannmålsprisen i Januarii månad af någon tillfällighet stegras; att om, på sätt Utskotten yttrat, all förän-, dring uti Skattefrälse - spannmålens utgörande och liqviderande rubbar eganderättens helgd, sådant äfven gäller om den öfriga tiondeoch afradsspannmålen, enär de hemman och lägenheter, hvarifrån spannmålen bör in natura utgöras, icke under andra vilkor af deras egare eller brukare innehafvas och besittas; att de klagomål, som af Räntegifvare höjaS; Öfver Räntetagares egennyttiga försök, icke för-, tjena afseende, då Fprfattningarne till deras fö-, rekotnmande innehålla inedal och föreskrifter, sorn kunna ytterligare bestämmas och skärpas, öm si behöfves; I StattBevja/nr Oec.-Utsh. Uti. N:o 128. 5 att, sä länge ett löningssätt fortfar, sorn nödgar löntagaren att vara "hökare" och underkasta sig allt deraf följande besvär och osäkerhet, så fordrade billigheten, att honom förunnades hökarens rättighet att disponera sin egen yara det éna året såsom det andra; att Utskotten alldeles förbisett de fall, då Räntegifvare och Räntetagare sins emellan upprättat på vinst och förlust ständiga confract, hvilka borde anses lika orubbliga som frälseräntorne.
5’ ännu en längre tid måste noininelt existera, icke skulle verkligen finnas att tillgå; på hvilka grunder Utskottet, lika med Herrar Revisorer, vördsamt tillstyrker, att Runstycks-mynt äfven hädanefter bör preglas och till dpt belopp rörelsens behof oundgängligen kräfver,' hållas i Banquen tillhanda; men, för att dels minska den betydligare förlust, som en utpregling af blott 100 R:dr af skeppundet skulle ådraga Stats Verket, och dels förekomma alL begärlighet efter Runstycken för annat ändamål, än såsom ett nödvändigt bytesmedel, anser Utskottet dessa nya Runstycken böra i storlek och vigt lämpas efter de senaste hela, halfva och fjerdedels skillings-stycken, så att Etthundrade Sextiosex och två tredjedels Riksdaler utpreglas af hvarje skeppund koppar. Och tillstyrker Utskottet, att underdånig skrifvelse tili Kongl. Maj:t må, i öfverensstämmelse härmed, från Rikets Höglofl. Ständer expedieras. En och annan Eedamots särskilda tänka varder, enligt förbehåll, härjemte bifogad. Slockholm den 3 Sept. 1825. Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Högloft, Ständers Banco Utskott den 3 September 1823. S. I). Vid justeringen af Höglofl. Utskottets Utlåtande öfver den uti 1822 års Re visions-. Berättelse, §. 1, gjorde framställning, i 6 "Banco Utskottets lietiinkanden. fråga om pregling af Runstycken, reserverade Hetr Nilsson dess i ämnet yttrade särskilda mening, af följande innehåll: ’Jag anser, att den kostnad, som myntningen af en ny sort Runstycken skulle medföra, kan helt och hållet undvikas.
Hwilket allt Riksens Högloflige Ständers närmare ompröfwande wördsam, mcligen underställes. Orebro den 22 Julii 1812. Ha Högt. Ridd. och Adelns Pä Hdgwörd. Prest-StändelZ Leham. wägnar Lcdam. wäqnar XI. V. 77 n § 6 rn. 6 u 8 tLk Xl urrL Pä Wikloff. Borgare-Stän» Pä Hedcrw. Bondc-Stän, dets Ledaw. wägnar dets Lcdam. magnar 7. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 23 Znlil. Prest-Ständet den 2; - Borgare-Ständet d. 2; - « » » Bonde,Ständet d. 2; - , Riksens Ständers Scarscklrskotrs Urläran, de, angäende gjorde anmärkningar uri Hcderwärda Bsnde-Grändet rvid StatsUrskortecs Betänkande af den -4 i denne mänad, kärande Herr General-Adjucan, rens och Oswerstens m. m.
Må jag icke ändå kan vara din bror?” ”Åh jo, Veli.” ”Syster, snälla syster, nu kallar du ju mig din Veli.” ”Ja, vet du att bror, heter på finska Veli?” ”Nej, nå det låter ju vackert. Kom nu ihåg att alltid kalla mig så.” Några dagar derefter satt, en vacker morgon, fru Ebba jemte hennes båda döttrar och Sigrid i samma rum, der de sednast arbetade på mattan. Peder var sysselsatt med att läsa öfver en läxa. Flickorna höllo just på att fullborda mattans blommor. Hastigt slogs dörren opp och in trädde, med lätta, lifliga steg, en lång och smärt yngling. Han sköt med handen undan de rika lockarna, som af den hastiga rörelsen kommit i oordning, gick gladt fram till fru Ebba och sade: ”Här är jag nu ändå. Guds fred morkär; och mina syskon.” Vördnadsfullt bugade sig sonen och kysste sin moders hand. Systrarna sprungo opp med ett utrop af öfverraskning. Hebla klappade gladt ihop sina händer och ett silfverklingande skratt ljöd från de fylliga läpparna, i det hon slog båda armarne om brodrens hals. Derpå tog hon med sina små händer på hans båda friska kinder, vände hans ansigte emot sig, tittade honom skälmskt i ögonen och sade: ”Se, du fågel, du kom ändå!” ”Käre min son”, sade nu fru Ebba, ”välkommen till hemmet. Var jagten ej lycklig, efter du kommer så snart åter?” Johan vände nu bort sitt leende ansigte ifrån sin syster, och ställde sig inför fru Ebba. ”Se, morkär, icke ernade jag komma hem ännu, men jag gick i morgons från Qvidja, för att söka spåra opp en varg, som jag i går aftse kastade en kula uti. Skaran bar lätt, och skidorna foro som på glas. Det var så vackert derute. Spåren förde mig ned på den vida Vapparn. Fjärden låg så bländande skär, endast lätt rodnad af ett svagt återsken från skyn, och ikring mig blänkte och gnistrade snön likt millioner diamanter. På afstånd susade vinden svagt i de snötyngda granarnas och furornas kronor. Det var så vackert, så friskt, så lifvande.
Björnstjerna omtalade »felaktiga tankegång» var den, att det här i landet finnes allt för få homöopathiska läkare för deras behof, hvilka af dem vilja sig begagna. Genom en dylik sjukanstalts anläggning ansåg jag mig, så vidt möjligt är, hafva funnit rätta sättet att få några läkare här i landet att vinnlägga sig om homöopathiens studium, hvilket annars här kan blifva undanskjutet till en obestämd framtid. Huruvida homöopathien, utan allt stöd af staten, skall kunna med någon fördel inlåta sig i någon tällan med den här i landet allherrskande allopathien, tillåter jag mig, oaktadt General-Direktör Huss’ stora auktoritet, underställa Eder pröfning, Mine Hrr! Huru General-Direktör Ekströmer i lifstiden, Duben m. fl. upplättade denna fråga, torde icke vara ur vägen att, i sammanhang härmed, påminna. Fanns det väl någon humanitet i deras uppträdande? Att Prof. Cederschiöld vid sista riksdagen hade ett ganska humant yttrande i frågan och utlät sig i enlighet med de af General-Direktör Huss nu gjorda koncessioner, anser jag ock vara en skyldighet att tillägga och erkänna. Gr. Björnstjerna har utaf det förhållande, att min motion icke rönt någon framgång vid föreg:de riksmöten, dragit den slutsats, att det icke bort väcka min förundran, att denna min motion jemväl nu blifvit på enahanda sätt behandlad. Denna den värde Grins deduktion tror jag icke vara så särdeles lycklig, åtminstone icke såsom horoskop betraktadt, för dem, som hoppas på representations-förslagets genomförande. Med en i sitt yrke så lärd man, som Hr Gen.-Direkt. Huss, vågar jag naturligtvis icke tvista om homöopathiens och allopathiens olika förtjenster. Dertill anser jag så mycket mindre skäl förefinnas, som de koncessioner, hvilka Hr Huss nyss gjort, äro mig en borgen derför, att han finner något verkligt godt hos homöopathien. I sinom tid skall nog den läran ock göra sig gällandel Då jag nyss talade om de 4000 läkarena, nämnde jag ingalunda Amerika — jag har, mig veterligen, icke nämnt Amerika i dag.
Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets, den lo sistlidne December, under N:o 086, aflåtna och, den 15 i samma manad e. m , på bordet lagda Memorial, i anledning af alerremisi utaf Expedit tions-Uukottets, under N:o 216, förut afgifna förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag för Undervisningsverken i Riker, fann Ridderskapet och Adeln för godt godkänna Expeditions-Utskottets berörde Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, likväl under iakttagande af det förtydligande, att näst efter orden: Tillämpnings -Scholornes fullkomnande, borda införas: utan afseende derå, till hvilken Hufvud'1 itel de hora i uti hvilket beslut de Öfrige Riks-Stånden skulle inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Från Högvördige PresteStåndet* S. D. Då nu å nyo föredrogs Statsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 11a, i anledning af gjorda erinringar vid Utskottens Betänkande, N:o 71, angående sättet^för Prot. Utdrag den 8 Januarii 1830.' %$ Milit las Boställens utarrenderande samt Militise-Boställs Cassans förvaltning, biföll Preste-Slandet sistnämnde Betänkande med de för> ändringar, Utlåtandet N:o 112 innehåller. S. D. Beslöt Preste-Ståndet, att den af Ståndet frivilligt åtagna och erlagda 5-procentsafgiften till åldrige och blesserade krigsmän skulle intill nästa Riksdag fortfara, beläknad efter den bevillning, hvartill Ecclesiastique Erabetsoch Tjenstemän för deras löne.; inkomster blifva årligen taxerade; Och skulle skrifvelse om detta Ståndets beslut i underdånighet till Kongl. Maj:t expedieras, S. D.
Skall icke den, sora vet, att han sjelf och ingen annan skördar frugten till heder eller skam, till ansvar eller belöning af sina åtgärder, mera betänka sig på, hvad han söker befrämja, än den som på visst sätt endast kan anse sig ämnad till machin åt en annan; men som snart måste märka/ huru lätt det är för honom att tvärtom göra densamme andre till machin åt sig, som, antingen han eller den andre är den verkliga machinen, likväl alltid icke passerar för något annat. Man torde skylla äfven mig för den besynnerligheten, som nu verkeligen börjar blifva nymodig, att vilja vara gammalmodig. Man torde säga, att jag just då är inconseqvent, då jag ej går nog långt tillbaka, utan motsäger det nya systemet, hvilket i sig sjelft ej skall vara annat, än det som infördes i Sverige 1634- Om det än skulle vara fullkomligen detsamma, örn Europas, Sveriges och framför allt tidslynnets beskaffenhet skulle kunna medgifva ett återgående till fordna stadganden, så låtom oss just i denna händelse besinna, att den store Statsman, som skref och lät antaga i634 års så kallade Regeringsform , som dock egenteligen ej var annat än hvad som nu skulle kunna kallas en Instruction för Regeringen, rörande dess arbetssätt, just genom den lade grunden till en Aristokrati, som, ehuru Sverige i yttre hänseende under den såg sin mest lysande period, 324 Ben 27 Maji. ehuru en mängd förträffliga inrikes författningar sig derifrån härleda, Svenska Folket ändtligen 1680 måste anse för en lycka att få utbytt mot Souverainiteten. Låtom oss erindra oss alt man äfven 1772 sade oss, att det urgamla Svenska Regeringssättet var återfördt, sådant sorn det varit före 1680, och att 1772 års Regeringsform innehöll motsägelser, hvilka icke kunde lösas genom annat än 1789 års SäkerhelsAct, och att det fordrades 20 år, och hela Rikets bringande nära sitt fall, innan denna kunde afskaffas.
Pä allt detta swarar jag, att Utländska Cabinctterne ofta äga lika säker kännedom om wära werkliga tillgångar, som wi sjelfwa; och om Europa wet, att Konungen i Swerige kan, dä han Llifwer med krig anfallen sätta i fälttroo,000 man, vere, xeradt folk, utan Bcfäl, utan discipline och hwarmed Riket icke länge kan uthärda, emedan för manga händer frän Åkerbruk och Näringar äro bortryckte; sä stall sadant imponera wida mindre än öfwertygelsc derom, att Konungen i Swerige, när som hälst, kan möta sin fiende med en wäl organiserad, till krig härdad och öst ad Annee af 50 L 60,000 man, och till hwars complett rande 000,-000 personer äro att tillgä. Att Utlän sta subsidier aldrig mätte inleda ost uti krig, är en önskan, so m Hwarje red^ lig Medborgare icke kan undgä att göra; ty dä krig, arwén de segerrika alltid för ett, Samhälle äro stadliga, sä gifwes ocksä ingen föreställning grymmare än den altför Ut Aidd. sch Ad. pr»t. kke Land. s:dra Afd. Utländska penningar sälja det dyrbaraste ett Nike ägex, nemligen trogne Undersätares lif.. Med anledning af det pästäende, att med en mindre talrik, men österad och härdad Armee kan uträttas mer, än med en större sammanhopnd folkmasta, hwilkcn wäl bär namnet äf krigshär, men alldeles icke wet huru i krig tillgär, och som wid första ankomsten till krigsorten befordras till Sjukhushjon eller Åtminstone Matoder, tror jag att om det manskap, som wid utbrottet af ett krig bör ut, gä, icke under fredstid får öfmas i hwad som tillhör en Soldat att känna, sä är det huswudsakligasie af hela det stora ändamälct förfcladt.
M:ts förslag, att, under det, å ena sidan, i enlighet med samma förslag, stadgas, att hvarje stad skall för den tull-uppbörd, som öfverstiger medel-beloppet af samma stads likabeskaffade uppbörd under åren 1853—1855, undfå tillökning i sin tolags-ersältning med 5 procent af öfverstigande tull-beloppet, hafva Rikets Ständer ansett å andra sidan böra bestämmas, all, vid en under nämnde medel-belopp fallande tull-uppbord , afdrag å statens tolags-ersältning skall iakttagas och beräknas efter samma procent-förhållande, som egt rum emellan stadens lulloch tolags-uppbörd under omförmalda åren 1853—1855, endast med jemkning häri till närmaste fjerdedels procent; varande ledning för dessa procentbestämmelser berntsd från tabeller, upprättade i Kommerse-kollegium. Till följd häraf blifver det ock nödvändigt alt vidtaga någon ändring i det af E. K. M:t föreslagna stadgande, alt den lill visst belopp bestämda tolagen skulle af tullmedlen utgå qvartalsvis, och den på en stigande tull-uppbörd beroende tillökning efter hvarje års slut och sedan tull-uppbörden blifvit till beloppet bekant; men dä ordningen för tolags-ersättningens aflemnande till städerne lämpligast torde kunna och böra i administrativ väg bestämmas, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat, alt tolags-ersältningen skall af tullmedlen qvartalsvis utbetalas, på det sätt och i den ordning, E. K. M:t vidare förordnar, På gruud af hvad sålunda blifvit anfördi och E. K.
Giltigheten af den grundsats, som blifvit åberopad till stöd för motionärernes framställning, eller att lika rätt borde beredas alla räntegifvare, kan nemligen Utskottet ej bestrida; men Utskottet får dock erinra, att härvid så mycket mindre kan vara fråga om något rättsanspråk, som genom ränteförenklingen, hvarmed för de skattskyldige allenast varit afsedt att bereda en lättnad vid utgörandet af de utskylder, som dem af ålder ålegat, någons rätt icke leån hafva blifvit kränkt. Om, vid utförandet af en så genomgripande organisationsfråga, hvilken sammanhänger med en mängd från äldre tider bestående förhållanden af mer och mindre invecklad beskaffenhet, det skulle visa sig, att den åsyftade förändringen — hvilket med de flesta samhälls-förbältringar torde inträffa — icke kaij på en gång fullständigt sättas i verket, synes denna omständighet dock icke böra föranleda dertill, att förändringen uppskjutes till dess densamma kan komma alla samtidigt till godo, ej heller bör — då den förändrade organisationen endast småningom och i den mån sådant, utan kränkning af någons lagliga rätt kan ske, bringas till verkställighet — detta gifva anledning till klagomål öfver orättvisa å deras sida, hvilka, till följd af tillfälliga förhållanden, hvilkas möjlighet ingalunda vid den skedda regleringen varit förbisedd, något sednare än andra komma i åtnjutande af de med förändringen afsedda förmåner, som dock efter ej särdeles lång tids förlopp måste blifva för alla gemensamma.
Stiftarinnan kunde aldrig ens drömma om att en adlig afkomling och innehafvare af familje-egendomen Bergshammar skulle till den grad glömma sin ridderliga pligt mot förfädrens minne alt han, medelst underhålls-kassans spolierande, skulle låta inrättningen nedsjunka i det nuvarande skick, som bilagde handlingar gifva vid handen. — Nuvarande fideikommiss-innehafvarens och vårdarens af Bergshammars hospital, i bestyrkt afskrift bifogade relation, jemförd med Häradsdomarens Erik Eklunds och Nämndemannen Lars Anderssons bilagde syningsattest, visa ”att denna välgörenhets-anstait, alsedd till en fristad åt åtta gamla och orkeslösa fattighjon, befinner sig i så uselt tillstånd, att densamma, utom hvad ett mindre rum beträffar, är alldeles obeboelig” samt all ”för närvarande icke finnes å hospitalet inhyste flere ån tre personer.”-—-Herr fideikommiss-innehafvarens egennytta och ovårdsamhet om hospitalet, har således beröfval fem fatiighjon den lyckan att njuta hem och understöd vid denna vackra stiftelse, och hans plan, att låta stiftelsen, med hospitalshusets totala nedruttnande, helt och hållet tillintetgöras, ligger i öppen dag för alla hans grannar och socknemän. Af delta faktiskt bestyrkta exempel på ridderliga Sänkeoch handlingssätt i fordna och närvarande tider, och jag fruktar alt detsamma icke skall slå enstaka, täcktes Höglofiiga Rikets Ständer nogsamt finna alt det icke år obehöfligt att åt dess Justitie-ombudsman inrymma en rättighet såväl som en skyldighet alt vaka öfver samtlige inom riket befintliga fromma stiftelser för att åtminstone efter behörig anmälan stå som en målsman för de fattiges sak emot våldet och godtycket i delta såväl som i andra afseenden.
1 öfverensstämmelse med den af Borgare-ståndet uttryckte mening, anser Utskottet det vara med ordning förenligt och ledande till enkelhet i statens räkenskaper, att de i arrende för hofjakt varfvets tomt inflytande medel, lika med andra arrende-medel för kronans lägenheter, ingå till statsverket för att till statens allmänna behof användas; hvaremot, enär de å tomtenbefintliga byggnader torde kanna anses såsom tillhöriga flottans härvarande station, det synes Utskottet lämpligast att de belopp, sorn vid försäljning af någon del utaf dessa byggnader kan erhållas, må, enligt hemäldte Riksstånds yttrade åsigt och på sätt inom de öfrige Riksstånden jemväl blifvit föreslaget, tillgodokomma stationen och för dess räkning användas. På grund häraf får Utskottet, med åberopande af hvad i utlåtandet N:o 57 blifvit anfördt, afstyrka bifall till den af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna för säljning af hofjaktvarfvets tomt, samt hemställa, det Rikets Ständer måtte dels för sin del besluta, att berörde lägenhet må utarrenderas på sätt och under de vilkor, Kongl. Maj:t kan pröfva för staten mest fördelaktiga, dels ock till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att låta försälja eller på annat sätt använda de å tomten befintliga byggnader, som möjligen kunna anses öfverflödig»; börande de i berörde afseende inflytande arrende-medel ingå till statsverket för att till statens allmänna behof användas, men köpeskillingen för den eller de åbyggnader, deraf försäljning kan komma att ega rum, användas för Kongl, flottans härvarande stations materiella behof. Stockholm den 20 April 1848. Ant. till Exp. Utsk. den,21 April, kl. 10 C Bt, Utlåtande, angående väckt motion om inlösen för Statens räkning af framlidne Kanslirådet m. rn. O. Sundels manus kript-mmlingar, eller beviljande af pension ål kans enka. CU.
Stats-Contoirets försorg författade Rikshufvudboksslut utmärkte en Ökad förtjenst deri, att då detsamma upptoge och. redovisade, jemte den del af Kronouppbörden som tillhörer Stats-Verket, äfven den del deraf, som till andra Verk ingår, tillika med afkortningaroch dispositioner både utom och efter Stat, vunnes också dermed den stora nytta, att Revisorers Berättelse. 517 levereringar och påföringar olika Verk emellan, som, i anseende till förvaltning och redovisning ej hafva något gemensamt, här på ett ställe blifva controllerade; oeh som af den i Revisorernes Berättelse framställde sanna jemförelse emellan dessa särskilda Riks-Hufvudböcker, klarligen inhemtats, att den efter Kongl. Stats-Contoirets förslag upprättade RiksIlufvudboken, i afseende på ej mindre fullständigheten, hastigheten och säkerheten, som utgjorde syftemålet, än på fattligheten för Ögat och begreppet samt uppställningens enkelhet, hvilken utmärkte formens fördelaktighet, blifvit bragt till behörig fullständighet; så ansågo Kongl. Kammar - Collegium och Kongl. Kammar-Rätten den genom Kongl. Stats-Contoirets försorg författade Riks-Hufvudbok, för år i8i5, icke allenast företrädesvis, utan äfven i möjligaste måtto svara mot Riksens Ständers härmed åsyftade ändamål, samt till den grad närma sig fullständigheten af hvad i Räkenskaps väg kan väntas, att, då blott den förändring gjordes, att alla Intrader in natura, som deri finnas upptagne efter Kronovärdi, blefve redovisade till deras belopp, förvandladt efter Markegång, föga mer återstode att önska af livad som skäligen bör tillhöra en Riks-Hufvudbok, hvars gräns och omfattning, till undgående af förblandning och förvillelse, borde inskränka sig till upptagande och redovisande af alla de till penningar eller persedlar bestämde räntor eller andra onera, som directe eller indirecte bidraga till fyllande af Statsanslaget.
Ty, i hvilken styrelse-gren sorn helst, så snart en reform blifvit högtidligen såsom nödvändig annoncerad, så upplösa sig ock af sig sjelfva de gamla formerna 3 den ena väutar otåligt på de nya 3 den andra emotser dem med ledsnad 3 och den lätjetulle har en kärkommen förevändning att fortfara i försumlighet. Jag tadlar, att Kongl. UppfostringsComitéen genom sin Berättelse fästat Allmänhetens uppmärksamhet på endast små reglementariska detaljer, dem Allmänheten knappt behöfde känna, i stället för att rigta Allmänhetens blickar uppå nödvändigheten utaf att i undervisnings-verkens Styrelse införa samma enhet, som i hvarje annan styrelsegren befunnits nödvändig3 uppå origtigheten utaf att blottställa våra tvänne Universiteter för frestelse till afund, i stället för att väcka dem till en ädel täflan ^ på origtigheten utaf att låta Stiftens Läro-verk fortfara att bilda isolerade aristocratier, då de, såsom förberedande institut för Universiteterna, borde subordinera under dessa, eller åtmindstone under samma Chef, under hvars ledning Universiteterna aro ställda. Jag tadlar, att så många höga och med andra vigtiga befattningar sysselaatte embetsman, då de icke kunde lemna den lil. Den ii Maj. den tid och den uppmärksamhet, som behöfdes åt Comitéens vigtiga åtgärder -— vigtiga icke blott genom föremålet för dess under, sökning, utan vigtiga äfven derigenom, att Nationen så högtidligen äskat densamma, kunnat förmå sig att låta några få personer disponera om deras med så mycket skäl aktade och vördade namn. Allt detta har jag länge inom mig tadlat. Såsom Riksdagsman hade jag kunnat genom motion, om jag velat det, derpå fästa Riksens Ständers uppmärksamhet. Men jag älskar inga Scener.