Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tjenstedrängar och pigor i Städerne: se Drän, gar och Pigor pä Landet. Timmerhandlande: se Handlande. Timmer, och Murkarlar: se Arbetsfolk i Städerne. Tobaks -plantörer och plantage-ägare taxeraS till afgift efter deras Jordlägenheters wärdénTractöcer, som ej äro Borgare: se Krögare. Trägärdsmästare, som ej äro Borgare, i Fyra . Eluser: 5, z, 2 och » N:d. Akare, som e> äro Borgare: I Stockholm och G ötheborg, i Fem Claster: is, ro, 5, z och 2 R:d. I de öfrige Städerne. t Fyra Claster: 6R:d. ,2 st. 4, 2 och i N:d. Innehafware af Fabriker, Werk och Inrättningar i Städerne taxeras efter de grunder som för Borgerstopet i allmänhet bliftvit faststalde, i mohn af den Inkomst som de genom Rörelsen wunnit, och bör dä för Fabriken ingen annan BewillBjhang. N:o 172. nings 27ZS Den ig Augusti. ninas-afgift äga rum, än i anseende till Aöyggnadeus warde. De af Städernes Jnnewänare, som här icke blifwir nämnde, taxeras i förhållande till dcn i hwarje särskildt fall här föressrifne grund för afgiflens beräknande. För Fastigheter k Städerne, Hus, Tomter och Gardar, Stadsjord, Skog och Mark erlägges Bewillningcn med Tolf skillingar för hwarje Hundrade Riksdaler, eller Twa och en half Riksdaler för hwarje Tusende af det uppskattade sammanlagde wärdet. §- z. Bewillning för Jordbruket. Af alla Hemman och Lägenheter, ssattlagde eller ofkattlagde, som med ägande rätt innehafwas, erlägges i Bewillning, utan afseende pa deras natur.
Den förstnämnde erindringen är i denna kika som ! iy § iakttagen; hwad den senare beträffar, an fer - Den ro Oclober. 1395 ser Utskottet Tjenstens förlust för M Man, hwars hela wäl oftost beror af betz bibehållande, wara ej mindre, utan nästan härdare straff än Watn och Bröd för en annan Person, som tilläfwcntyrS ej hade nägot synnerligt att förlora. Straffet kan i alla händelser lätt undwikaS igenom lättheten att undwika förbrp. telscn. Bonde-Ständet; "Att Urfwodet borde ^'bestämmas efter, men ej före Walet, samt att Kro"livfogdarne knnde äläggas, akt utan särskild betar? "ning uppbära och redpwisa Riksdagsmännens Urs? "moden." Hwad det yrkande angär, att Arfwydek mätte efter Walet bestämmas, anser Utskottet ej nägot kunna winnås genom ett sädant undantag frän den all? wänna principen. Hfwerenskommclser om Arswodet kunna sä wäl i det ena som andra fallet äga rum, och dä härtill kommer, att den Walde ej kan utan Laga förfall undandraga sig förtroende, synes des af Utskottet föreslagna stadgande närmast leda till Andamälet. Med anledning af den senare Anmärkningen, rörande Kronofogdarncuppbördsstylldighet, har Ut stöttet ansett det tillägg nödigt som nu mera i § finnes infhrdt. §. IZ 'De wid denna F uppstädde olika Meningar ^om behörig Slder för Riksdagsman, äfwcnsom An? I'märkningklr, huruwida ben uppä lbwars Cesstons ansökning befriande
Sifa. mcb fruab föregåénbe åren ägt rttnt, hafina åt* ffillige utbetalningar till eftra utgifter fclifroit å io:be ljuf5 imtb*2!ifelnS anflag till oförutfebbe utgifter amrifabe till @encral*2lbiutanteit för Slottan, nejni, enligt Äoitgl, 23ref Steviforer, aninärfte enabanba förs fåtlanbc uti ben öfwer famina Steviforerä Söerättelfcr, un* ber b. 11 gebruarii betta år afgifne utlåtanbe 9f:o 62, föreflagit, att enär, utom 8:bc $ufmubs£iteln$ anfag till extra utgifter, öfrige på öpufmttb SJ?aj;t, enligt £e£ Ståbiga ©frifmclfe till gönvaltningen af @jijs&renbcrna b. 24 2lug, 1826, af gun(f och nåb eftergifmit benna erfättning, till £3efänfanben, 9tio ?55, lxix ln»ar§ gälbanbe
I afseende å denna utaf de tre öfrige Riks-Stånden hufvudsak ligen afgjorda artikel har Ridderskapet och Adeln för de olackerade Bleckslagarearbetena bibehållit 1 S/fi års taxa, och för de lackerade godkänt det af Utskottet föreslagna värde, men bestämt införsels-tullen till endast r5 sk. fi(; Borgare-Ståndet för begge slagen vidblifvit gällande taxas bestämmelser, samt Bonde-Ståndet bifallit Utskottets förslag. Enär icke närmare blifvit ådagalagdt, att de af Utskottet åsatte värden varit felaktige, och de införsels-afgifter, Utskottet föreslagit, utgöra 331 procent derå, eller hvad i sådant afseende vanligen plägat högst utsättas, har Utskottet, med fästad uppmärksamhet derjemte å de högst ski 1 jagliga beslut, hvaruti de öfriga RiksStånden i denna fråga stannat, trott sig sakna anledning att afvika från dess förra tillstyrkande angående denna artikel. Broderade arbeten, andra slag. Al den anledning, alt under den vid broderade arbeten förekommande rubriken ”andra slag” kunde, enligt nuvarande taxa, inkomma broderier, anbragta äfven å till införsel förbjudne ämnen, hade Utskottet’ hemställt, att ^ med borttagande af den nu gällande införsels-bestämmelsen utaf 33 R:dr 16 sk. på 100 R:drs varuvärde, stadgas mätte, att andra slag broderade arbeten, än de af guld och silfver, borde ’’draga tull lika med det tyg eller annat ämne, hvarå broderiet är anbragdt, med tillägg af 20 procent, såvida sjelfva det broderade tyget eller varan är till införande tillåtet.’’ Preste-Slåndet har återremitterat denna punkt i anledning dels af framstäldt yrkande, att, i stället för orden med tillägg af 20 procent, borde insättas med tillägg, af 331 procent af broderiets värde, och dels af gjord erinran derom att Utskottets ordställning
September 1743 utfärdade perpetuela arrende-kontrakt blifvit försäkradt; hvarförutan silfververket, emot ett årligt arrende af 6,715 Daler Silfvermynt, innehar rättigheten att disponera räntepersedlarne af ofvannämnde så kallade sex nedra socknar af Salbergs län, eller Sala, Möklinta, Norrby, Kihla, Kumla och Tärna, med undantag endast af grufvedrängs-hjelpen samt jordeboksoch mantals-dagsverkena, hvilka inbegripas uti anslaget till konst-statens och hyttornas underhåll; att, hvad beträffade de af dessa räntor, som äro påförde ät silfververket donerade hemman, hvilka med full eganderätt innebafvas, det, efter kommitterades åsigt, vore lämpligast om samma räntor blefvo i jordeboken förde inom kolumn och ifrån räkenskaperna uteslutna; hvaremot, vidkommande alla andra räntor, som af vederbörande hemmansegare skola till silfververket utgöras, kommitterade ansett, det borde, så vidt ske kan, sådan öfverenskommelse med silfververket beredas, hvarigenom de kunde till Statens disposition återgå och med deras förenkling förfaras på lika sätt, sorn i allmänhet blefve förordnad!, samt följaktligen nämnde hemmansegare i detta afseende komma i åtnjutande af enahanda fördelar som de öfrige; att, i fråga om de af ofvanberörde räntor, som äro silfververket donerade till konst-statens underhåll och under anordnings-titel afförde, kommitterade trott ändamålsenligast vara, om dermed kunde förfaras på lika sätt, som angående vissa andra räntor blifvit föreslaget, eller att öfverenskommelse träffades om deras afstående emot skälig kapital-ersättning; att, hvad åter anginge de öfriga, som silfververket under arrende åtnjuter, dervid förekomme det särskilda förhållande, att, sedan, i anledning af Rikets Ständers dels vid 1810 års riksdag och dels under den 4 Oktober 1823 derom gjorda underdåniga framställningar, fråga uppstått om vidtagande af sådana åtgärder, hvarigenom silfververket, utan dvlika betydliga understöd af Slaten, skulle i framtiden kunna underhållas, så bade, jemlikt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 10 September 1829, blifvit besiutadt, att, på sätt bergslaget, i ämnet bordt, sig åtagit, genom afsättande af viss andel af silfververkets afkastning, efter då tillika stadgade grunder, en fond borde bildas och i jordegendom nedläggas, hvarefter sedan denna fond vunnit sådan tillvext, att/deraf erhölles en årlig afkastning af 1,100 tunnor spanmäl, hälften råg och hälften korn, som bergslaget, efter beräkning af 6
Utskottet anser sig således äfven i denna del böra afvika från den nådiga Propositionen genom förordande af den grundsats, att den ifrågavarande regleringen bör sä ordnas, att alla prebende-pastorater kunna från Biskops-lönerna skiljas och med egna pastorer förses. Detta mål torde dock icke kunna genast eller på en gäng ernås, utan allt för kännbara uppoffringar för Statsverket, hvarföre Utskottet, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med den nådiga Propositionen, anser de med ett Biskops embete för närvarande förenade prebenden endast i den mån böra derifrån skiljas, som embetets Öfriga inkomster lemna tillgång till bestridande af den för detsamma bestämda lön, med eller utan tillhjelp af öfverskott från annan Biskops-lön; och vill Utskottet längre ned yttra sig om sättet för fyllande af den brist, som efter regleringens fullbordande tilläfventyrs kan finnas vara förhanden. Hvad dernäst angår förslaget att pastorer i alla de frånskiljda prebendena skulle tillsättas i den ordning, som för regala gäll är stadgad, så kan detta förslag visserligen till en viss grad anses grunda sig på nuvarande förhållanden, då nämnda pastoraters Kyrkoherdar, d. v. s. Biskoparne, utnämnas af Konungen. Men dä, enligt hvad Utskottet har sig bekant, det bland dessa prebende pastorater finnas flera, hvilka, innan de anslogos till prebenden, haft rätt att sjelfva välja sina Kyrkoherdar, enligt de för konsistoriela pastorater gällande föreskrifter, har Utskottet ock ansett det billigt, att dessa pastorater, då deras prebende-egenskap upphörer, återfå sin förra rätt i afseende på tillsättande af deras pastorer. Något särskildt aflöningsförslag för de nya Kyrkoherdarne i prebenden, som Rikets Ständer begärt, bar icke funnits erforderligt, då, enligt hvad Herr
Det är visserligen sant, att detta skulle kunna inträffa; men jag tror icke, att man äger rättighet att förutsätta ett grundlagstridigt förfarande, och deremot lära 446 Don 26 Mars f. m. dessutom inga RiksStrns beslut kunna välja. Jag vågar derföre bos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propos. på afslag å Const.Ulslcs förevarande mern. Hr Stjerngranat, Georg Gust. Henr.: Till en början torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, att Ulsk:s betänk, alldeles icke innebär något förslag att, då tvä Ständ stanna emot Iva, ronde en grundlagsförändring, frågan skall förfalla. Detta anfördes endast såsom ett motiv för hvad Utsk. hemställt till R. o. Ad.; ett motiv, som naturligtvis icke kan vara gällande vid andra tillfällen, än der RiksSl:n fallat sådana beslut öfver principfrågor, som här varit fallet. Någon förkänning, som Hr Cederschjöld uttryckt att detta skulle innebära, och någon afsigt att bana en väg för en lika behandling^af representationsfrågan, kunde således icke ligga i Ulsk:s afsigt. Åtminstone anser jag mig kunna fritaga mig ifrån en sådan afsigt, och jag torde så mycket hellre böra förklara delta, som jag var den, hvilken inom Utsk. framställde det förslag, sorn nu blifvit så mycket klandradt. Dessutom fattades vid samma till lalle inom Utsk. det beslut, att det icke skulle lända lill något slags prejudicat vid andra frågor; men efter denna sak ansågs vara af sådan beskaffenhet, alt den verkligen kunde förfalla, och efter det syntes vara en omöjlighet alt sammanjemka RiksSt:ns i detta läll sä stridiga äsigter, så beslöt Utsk. att afgifva betänk, sådant det nu är. Frih. Hermelin har trott sig i Utsk:s förfarande finna ett bemödande att tillbakabåila den utveckling, som lagar böra vara underkastade.
(Beviljadt vid 1850 och 1851 års riksdag samt utbetaldt år 1852) till staden Norrköping, å ett ursprungligt belopp af 200,000 R:dr, för denna stads återuppbyggande efter den derstädes år 1822 inträffade eldsvåda, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf beräknas 3 procents ränta för återstående kapitalbeloppet. (Beviljadt vid 1823 års riksdagoch utbetaldt under åren 1824 och 1825) „ staden Borås, å dito af 100,000 R:dr, för denna stads återuppbyggande efter 1822 och 1827 års eldsvådor, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf beräknas 3 procents ränta för återstående kapitalbeloppet. (Beviljadt vid 1828—1830 års riksdag samt utbetaldt under åren 1830 med 1832) „ staden Öregrund, å dito af 5,000 Rdr, för återuppförande af stadens år 1829 nedbrunna allmänna byggnader; skolande detta lån, som är räntefritt, återbetalas med ^,Tr:del årligen. (Beviljadt vid samma riksdag och utbetaldt år 1830.) „ staden Wenersborg, å dito af 150,000 R:dr, för stadens återuppbyggande efter 1834 års eldsvåda; för hvilket lån den lindring i betalningsvilkoren under riksdagen åren 1840 och 1841 medgafs, att stadens skuld vid sistberörde års slut får godtgöras med 6 procent årligen af den ursprungliga lånesumman, hvarvid skall beräknas 4 procents ränta för det o gnidna kapitalbeloppet. (Beviljadt vid 1834 och 1835 års riksdag samt utbetaldt under åren 1835 med 1837) , staden Söderhamn, å dito af 12,000 Rdr, för stadens nya reglering och dess allmänna byggnaders uppförande efter den år 1835 der inträffade eldsvåda; å hvilket belopp ärligen inbetalas 7 procent, deraf såsom ränta beräknas 4 procent å kapital-återstoden. V — 17 Transport: men kapital-afbetalningen först från i samma dag 1846.
Men dessa äro också - sh regellösa och trassliga, att de flesta manliga intelligenser uppgifvit hoppet att kunna vetenskapligt kartlägga dem. Men man kan också få höra kvinnor bedöma den manliga naturen, så som om den vore ingenting annat än en följd af omotiverade, i all evighet obegripliga afvikelser från d e n ur-mänskligt, d. v. s. kvinligt räta normalliiiien. Ater finnes det andra, som tanka sig de båda naturerna alldeles lika: samma krafter, samma mål, samma intressen, samma be.gåfning, med ett ord, som två paralella räta linier, om hvilka geometrien så skönt lär oss, att de aldrig råkas och aldrig behöfva hvarandra, och som äro en så, vacker bild af den .sanna sjalfstandigheten och jämlikheten. Nen rlita linier äro ändå bra tråkiga, låt oss hällre be teckna den manliga och den kvinliga själen som två halfva - icke cirklar, ty de ' äro för regelbundna, utan låt oss saga kometbanor. De ha sin egen väg, sin egen bana, äro båda lika berättigade, lika nödvändiga och - lika halfva. Omöjligheten att utreda hindrar inte att definiera, och .till allmänhetens bruk ha mannen i alla tider satt i omlopp vissa lättfattliga definitioner pL det kvinliga väsendet, t. ex. denna: " kvinnan har ingen logik, hon är endast känslan. Detta omdöme ar i sin halfsanning och sin själftillrackliga korthet samt i sin allmänna förekomst mycket retsamt, nästan lika retDnpy. samt som den nkvinliga doftenn, Iivilken damerna nu i hundra år förgäfves bedt herrarne definiera litet bestämdare. Kvinnan har ingen logik! Hvad ha då vi kvidiga skribenter gjort under detta sekel, som ätr fullt af vår ara, om icke bevisat, att vi ha logik! Kvinnan har alltid logik, när hon vill. Men hon vill inte i hvardagslifvet. Kvinnan bara, kansla! Hur star det tillsammans med ett allmänt rop fr&amp;n männens sida, som verkligen har nggot af allvarsklang i sig, att den moderna kvinnan ar kall - en klagan, som för öfrigt ljuder samtidigt med kvinnans evigt vemodiga bedyrande, att mannen ej Bar en aning om sann kiinsla.
Vid brandstods-årets slut 1855 utgjorde försäkringar nes antal 3,403, men ansvarighetsbeloppet, som år 1850 var 8,885,260 Ridr, hade vid 1855 års slut nedgått till 8,156,740 R:dr. Under åren 1851—1855 hade bolaget att ersätta inalles 61 brandskador med ett sammanlagdt belopp af 60,948 Ridr 15 sk. 6 rst., hvilket i förhållande till ansvarighetsbeloppet under samma tid utgör 7 sk. 2i rst. på hvarje 100 R:dr. Af anstalter, som afse besparingsoch understöds-ändamål, äro i öfrigt för landet icke andre att anföra, än socknemagasiner, för anläggande hvaraf detta läns allmoge visar föga benägenhet, så att vid 1855 års slut endast 8 sådane inrättningar funnos och som tillkommit under sednaste 14 år, samt 2me sparbanker, inrättade, den ena af Grosshandlanden D. Carnegie och den andra af Grosshandlanden W. Gibson till nvtta för det talrika arbetsfolk, som är anstäldt vid deras fabriksanläggningar å Klippan och Jonsered nära Götheborg. § 5. Wätter. Liölhebory. Länets residensstad, sedan dess anläggning en af rikets förnämsta handelsstäder, rättfärdigar numera äfven namnet af fabriksstad. In-„ byggarnes idoghet, lättad af stadens för deltagande i verldsmarknaden synnerligen beqväma läge, har knutit handelsförbindelser med alla folk, för hvilka Svenska flaggan hittills blifvit känd, och verkan deraf har varit ett ständigt vidgande af afsättnings-fället för inhemska arbetets alster. Följande 31 statistiska sammandrag öfver Götheborgs folkmängd, varu vexling med främmande länder, sjöfart, fahriksrörelse, tullintägt m. in. skola bära ojäfaktigt vittne om den jemn t stigande förkofran, som staden vunnit, äfvensom om den inhemska näringsflitens tillväxt, synnerligast från den tid, då rikets allmänna författningar öppnat en friare täflan för handel och näringar.
Vill man låta ljus skimra genom denna, vill man betrygga samhällenas grund, må man icke främst söka den makt, som förmår åstadkomma detta uti statsinstitutioner och borgerliga lagar. Det är icke ytterst på dessa, det är på medborgarenas inre kraft, på deras dygd, som samhällenas enda säkra grundval kan byggas. Och att lifva denna kraft, befästa denna dygd, finnes endast ett enda osvikligt medel. Detta heter religion. För dess anda flyktar egoismen, slocknar afunden. Dess ljus förbränner icke rikedomen, förtärer icke arbetsamhet och verldsliga sträfvanden, men tjenar dessa till ledning, lärer dem, att icke i sig sjelfva se sitt eget tillfyllestgörande mål, men ett medel till ädel, gagnelig, hjelpsam verksamhet, lärer den framför allt, att emot pligt aldrig våga upoffring. Dess kärlek förbrödrar menniskorna och gifver åt samhället den kraft, dygd och samhällighet alltid skänka. Må derföre framför allt annat religionens kraft och anseende stärkas, och allt, som kan hämma eller förminska hennes inflytande, aflägsnas, på det att uti vårt land icke allenast välstånd, utan ock inbördes frid, kärlek och enighet må blomstra, på det att lagarne må stå trygga, icke våldförda af passioner, och hängifvenheten till vår fädernebygd aldrig kallna genom sjelfviska beräkningars inverkan. Begärdes på bordet. Hr Anrep, Gabriel, upläste en motion af följande innehåll: Då jag vid förra Riksdagen blef nekad ett lån till utgifvande på eget förlag af Svenska Adelns Attartaflor—jag hade i motsatt fall icke allenast haft till mitt uppehälle under utarbetandet af desamma, utan ock kunnat spara något för kommande dagar —, så måste jag nu hos R. o. Ad. begära anvisning på ett månadtligt understöd af Riddarhuskassan, att utgå ifrån och med nästa års början., och så länge jag med sjelfva arbetet är sysselsatt, för hvilket ännu en tid af två år torde åtgå. Mitt behof är lOOrdrrmt pr månad, derförutan jag icke ser någon möjlighet för mig att kunna fortsätta.
Sluteligen yrkar jag med hänseende till de begärda tillfälliga anslagen: att följande belopp, nemi.: till bestyckning af strandverken vid Carlstens fästning 50,000 r:dr, samt (ill fortsättande af fästningsbyggnaderne vid Waxholm, Carlstén och Carlskrona 315,000 r:dr, eller lillsammanlagdt 365,000 r:dr under loppet af 3:ne år, måtte till det upgifna beloppet oförminskade utgå, såsom varande, efter mitt förmenande, af ett verkligt och trängande behof påkallade; att följande anslag, nemi.: lill äldre gevärs förändring till slagkruts-antändning 50,000 r:dr och till kompletterande af reservförrådet för beväringsmanskapet 80,000 r:dr eller tillsammanlagdt 130.000 r:dr, måtte sammanföras till ett anslag och förökas till 150.000 r:dr för 3:ne är eller 50,000 r:dr årligen, med anvisning att detsamma oafkorladt måtte användas till bildandet af ett uteslutande för krigsbehof afsedt reservförråd af vapen, beklädnad, utredning och tross för krigsreserven, hvilket i fredstid medelst erforderlig omsättning, ständigt bör underhållas i fullgodt och komplett skick. Innan jag lemnar Landt försvaret har jag ansett mig böra fästa upmärksamheten på ett förhållande, hvaruti rättelse tyckes vara af nöden. Före år 1830 var icke någon serskild lön på stat anvisad General-Fältlygmästaren, utan förenades förenämnde befattning vanligen med Chefsskapet öfver något af Art.-reg:tene. Uti detta förhållande får man söka anlednm till K. Brefvet d. 15 Februari 1820, hvarigenom d. v. General-Fälltygmästaren och Chefen för Art. von Cardell anslogs den s. k. Humlegården till boställe och underhåll af dess tjenste hästar, då han sig i hufvudstaden Den 11 Januari. 115 uppehöll. På grund af K.
Den tog anledning af ett fönster, som skakades af blåsten, af en flöjel, som jag hörde gnissla på taket, och det hvinande ljud, som vid stark blåst pressas fram ur en lång skorsten. På utsidan af väggen, alldeles ofvanför min hufvudgärd, fanns ett särskildt rör, hvilket ledde ut röken från kakelugnen till mitt sofrum. Det hade blifvit uppfördt när jag flyttade in, och man varit tvungen att insätta en kakelugn för att göra rummet beboeligt under vintern. Från detta rör hörde jag ett svagt tjutande ljud, hvilket blandade sig med de öfriga. Mina öron voro i öfrigt nu så känsliga, att jag förnam alla de ljud, hvilka annars genom vanan pläga undgå oss, och jag inbillade mig till och med, att jag hörde rörelser och stämmor inifrån min värdinnas rum, från hvilket jag var afstängd genom dubbla väggar. Om jag verkligen hörde något eller blott inbillade mig det, är mig omöjligt att afgöra. Men jag förnam en konsert af ljud, som om min hjärna flyttat sin verksamhet från synen till hörseln, och ju mera jag sökte döfva min egen känslighet, desto starkare opererade mina nerver. Jag vet ej hur jag skall kunna skildra hvad som nu följde. Det var en så egendomlig serie af förvånande samstämmighet i händelsernas gång, och ändå störtade intrycken öfver mig i ett virrvarr, som blef mig alldeles öfvermäktigt. Jag hade visserligen länge lagt märke till några egendomliga, långt utdragna skrik, hvilka ibland syntes komma från själfva luften utanför mitt fönster, ibland ljödo som om de kommit från en annan del af byggnaden, i hvilken jag bodde. Dessa skrik kunde ej komma från någon människa, de ljödo snarare som om de utstötts af någon fågel, och några gånger tyckte jag mig utanför fönstret eller uppe vid takrännan – jag kunde ej afgöra hvilketdera – höra ett prasslande, hvilket var helt olika det enformiga rasslet af grenarna, som ströko öfver tegeltaket. Dessa ljud kommo med långa mellanrum, och jag var i början öfvertygad om, att de härledde sig från ett par ugglor, hvilka under vinternätterna plägade hålla till i de gamla träden utanför min bostad.
M:t tillika i Nåder stadgat, att desse Anslag böra städse hållas afskiljde från öfrige under Directionens administration stående medel, och kommer jemväl hädanefter K. M:ts Nåd. pröfning vid Pensionernes tilldelande att förblifva orubbad. I afseende på otillräckligheten af dessa Anslag, som med sistlidet års början blifvit af Directionen vid nämnde Cassa öfvertagne, har Hr Frih. Sparre, B. Franc, uti ett från H. R. o. A. till Utskottet remitteradt Memorial andragit, att efter nämnde års Pensions-reglering, samma Anslag icke är tillräckligt för mera än ett antal af 273 Enkor och Barn efter Embetsoch Tjenstemän samt 200 af UnderOfficerares Enkor och Barn, men att derutöfver befinnas 118 Enkor och Barn efter Officerare och deras vederlikar och 114 efter Underofficerare, hvilka icke kunna af förutnämnde Summor förrän vid blifvande ledighet Betänkande n, N:o ifå. 2gt erhålla något understöd. För sistnämnde Enkor och Barn, som icke utan serskildte extra Anslag kunna till något understöd förhjelpas, och hvilka, efter den i Nåder faststäldta PensionsStaten, skulle, för att kunna komma i åtnjutande hvar och en af full Pension, fordra en Summa af 6,889 R:dr *6 sk., föreslår Hr Friherren, i ansende till den tilltagande mängden af Pensions-bei ättigade, att R. H. St:r antingen ville föröka Anslaget från 16,000 till 24,000 It:dr, eller till K. M:t i underdchet öfverlemna, att af Öfverskotten på InkoinstTitlarne disponera de till fyllnad föreslagire 8,000 R:dr, så vidt behofvet det påkallade, för att föihjelpa alla till full Pension. På sätt K. M:ts Högstberörde Nåd. Proposition omförmäler samt K.