Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den utgör, såsom författaren ock själf betecknar den, en psykologisk studie, ehuru i romantiserad och därför lätt tillgänglig form. Såsom titeln angifver sysselsätter den sig med ett fall inom den abnorma psykologiens svårtillgängliga område, viktigt, dels såsom i flera afseenden belysande den normala, dels och icke minst i pedagogiskt afseende. I sådan psykologisk analys, framställd just i denna form, äro ryssarne som bekant mästare, och författaren af detta arbete sviker ej deras traditioner. Yi referera ej arbetet, utan hänvisa fast mer till det samma. Men ett par anmärkningar vilja vi framställa mot det resultat, hvartill författaren kommer. Längtar, kan man fråga, den blindfödde efter ljuset på sådant sätt som författaren tyckes vilja göra gällande, eller gestaltar sig ej för honom världen till ett helt, som öfverhufvud tillfredsställer honom d. v. s. hans omedelbara uppfattning lika väl, som vår värld oss? Först genom andras meddelande torde det väl bli klart för honom, att han äger ett lyte, saknar ett sinne, som hans. omgifning äger, men hvars egentliga innebörd evigt blir honom en hemlighet. På samma sätt torde fallet vara med oss alla, i fråga om de portar till yttervärlden, som vi sakna eller äga blott i mycket latent skick, men som måhända i utvecklad form finnas hos andra sinnevarelser än vi, till och med här på jorden hos flera bland de från oss mer aflägset stående djuren (Jmfr » De lägre djurens själslif » af O. M. Reuter), och hvilkas sporadiska framträdande hos en eller annan individ stundom förekommer och då förefaller oss abnormt och obegripligt. Inom ett samhälle af idel blindfödda skulle ingen tanke uppstå på ljus och färger, ingen den ringaste längtan efter synförnimmelser, intet medvetande om mörkret. Komme en seende dit, skulle han allmänt betraktas såsom abnorm, troligen inspärras på dårhuset, i fall man inom de blindes samhälle kommit så långt i kultur, att man hade dylika anstalter. Detta betraktelsesätt är ingalunda främmande för författaren, tvärtom antydes det på mer än ett ställe, men själfva grundtanken tyckes vara en annan.
Till hvilken olycka är du född, då du kallar på din moder, som farit ur de lefvandes värld?» Svipdag svarade: »Hon, som efter dig famnade min fader, har illslugt ålagt mig att söka ett oupphinneligt mål.» Men rösten från grafven uppmanade honom att icke tveka. »Bidar du själf en gynnsam utgång, skall nog nornan leda dig på rätt stråt.» »Sjung då», bad Svipdag, »goda galder öfver din son!» Och Groa sjöng, att Urd skall upprätthålla honom, då han glädjelös vandrar sina stigar; att om underjordsälfvar svälla och hota hans lif med sina flöden, skola de sjunka och strömma ned till Hel; att om han råkar ut för fiender och slås i bojor, skall fiendtligt sinne vända sig till förlikning och bojorna lossna för hans andedrägt; att om han hotas af orkan på hafvet, skola i världskvarnen vind och böljor endrägtigt gånga samman och gifva honom trygg färd; att om hans väg går genom Nifelheim, han där må vandra trygg i nattligt mörker, samt om han kommer till Mimers rike och har att samtala med den vapenrike jätten, mannavett och vältalighet må vara honom rikligt gifna. Groa gaf Svipdag sin välsignelse till afsked, och han gick tröstad därifrån. Följande morgon fick han veta, att Ull ville följa honom, och att föräldrarne tillåtit det. Egil gick med sina söner till en af sina skattegömmor och lät dem välja åt sig hjälmar, brynjor och svärd. Dagligen förde han dem till lekvallen, lät dem där pröfva alla idrotter, hvari han själf var mästare, och lärde dem mången fint, hvarmed en snarrådig och spänstig kämpe kan öfvervinna starkare motståndare. När de hunnit den fullkomlighet han önskat, bestämdes dagen för deras affärd. Sköldar, sådana att de kunna göras till skidor och båtar, gaf han dem äfven. Vid afskedsmåltiden hade Sif tillredt en visdomsrätt. I Midgard tro många, att den rätten beredes genom kokning på ett visst slags ormar. Hon kunde icke låta bli att ställa fatet så, att den starkare delen af visdomsfödan kom framför Ull.
Violinbilden, sådan Paganini gifvit den, stod lefvande for hans föreställning, och under intrycket häraf skapade hans fantasi den på nytt genom en process, hvarunder violinbilden förvandlades till en pianobild, utan att den förra förlorade sin karakter eller den senare nedsjönk till en blott fotografi. Och med detta första försök att öfversätta från ett instrument till ett annat öppnade han nu nya banor äfven för den skapande fantasien; ur detta växte upp hela den rika pianoliteratur af transkriptioner, i hvilka orkesterns klangeffekter och den menskliga sångdeklamationens alla stämningar fingo lif under pianots döda mekanism. Så förkättrad den från det konservativa hållet än blifvit, har den med det ursprungliga konstverkets sjelfständighet burit ett nytt innehåll fram, och gjort det så, att ingen, som vill vara ärlig mot sig sjelf och mot samtidens konst, kan förneka dess betydelse — lika mycket ur inre som ur teknisk synpunkt — för den musikaliska utvecklingen. I stillhet arbetade Liszt nu under nära fyra år på det mål, han satt sig före, och ju längre han nådde i sitt arbete, desto starkare växte vingarne, desto djupare trängde han från den glänsande ytan, som han nu lärde sig fullt be-herska, in i sjelfva konstens anda. Och att? betydelsen af Liszts pianospel blef så oerhörd, som den verkligen gjorde, berodde väl förnämligast derpå, att han aldrig blef sin vackra devis otrogen, att han i hvaije ögonblick kände de höga förpligtelser, snillet pålad^e honom, och att dessa voro bestämmande för hela hans verksamhet .. Också var det aldrig tekniken såsom sådan han efteijagade, utan tekniken såsom andens språk. Redan fadern hade hos honom inskärpt, att virtuositeten var berättigad endast såsom medel att deri-gerom nå fram till det sjelfständiga skapandet, och hans sträfvan var nu att utveckla denna till en sådan höjd af uttrycksförmåga, att den slafviskt kunde lyda och återspegla äfven den finaste skiftning i hans inre lif: den skulle vara ett medel för det stora målet, men målet sjelft var konstinnehållet » Det är denna princip, som gjort Frans Liszt till det moderna pianospelets heros och till grundläggare af en ny epok på detta område. »
Sepr 8ckmittelövv, skenning Llrriliirrn, anmälte ett af honom författadt diktamen, hwilker pä Hans begäran, af Herr kahlman uplästes, sä lydande: Wördsaml Memorial! Ett land kan icke wara lyckligt ulan genom en wis och kraftfull styrelse, där goda lagar befrämja samhällsordning, och där äkcrbrnk och näringar skyddas, upmnntras och understödjas; denna grundwal för medborgerliga sällhem» är dock icke den enda säkra och nödwändiga. Sjelfständighet är etk wacken, men tomt ord, dä en ädel naiionalanda saknas till ett kraftigt förswar mot utländskt wald och förtryck. Narurcn har i anseende till wart lands lage gifwit ost en lyckligare utsigt att derföre wara mindre blottställde än flera andra nationer, men wi weka derjemte alt delta skydd af naturen icke gör tillfyllest, hwadan wi skyndar ost att med erkänsla möta Konungens landsfader li - 2Z4 Den rZ Maji. liga proposition, innefattande det wigtiga ämnet af ett mer utsträckt nationalförswar. — Alla hofwa funnit dest politiska nödwändlghet men meningarne warit fkiljaktige, om legning bordt äga rum eller ej; för min del har jag trott densamma i flera hänseender mera skadlig än nyttig, men ocks» till en början oundwikelig och intill dest, att erfarenheten och upfostran i framtiden hunnit bered» och lifiva den fosterlandskänsla, hwars nuwarande brist och wärma (jag tror mäst härrörande af fordna bistra och tunga öden) snarare bör förlätas, än granskas. Ingen skall häldre än jag önsta Riksdagsärenderneö lyckliga fortgång man tidens utdrägt. Onyttige memorialer, jag menar sadane, hwilkas innehäll wiker frän ett bestämdt hufwudäm» ne hafwa alltid förhalat Ridderskapet och AdelnS dyrbara lid. Nu under detta urtima Riksmöte, hwem njuter icke en förr nästan okänd glädje af den lugna och enstämmiga ton för ett älskadt fäderneslands wäl och uprätthallande?
B:ko, men då, på sätt den af Eders Kongl. Maj:t den 50 sistlidne November förordnade Kommitté till ordnande af Förenade Rikenas Konsulsväsende föreslagit, KonsulsFongden med 5,000 R:dr samma mynt skulle bidraga till aflöning af Ministern i Washington, blifver det endast återstoden eller 5,000 R:dr som kommer att uppföras på Minister-Staten. Detta traktamente fruktar jag dock skall befinnas ganska otillräckligt å en ort, der lefnadskostnaderne äro högre än i de fleste andra hufvudstäder, och jag skulle derföre hafva önskat att i stället kunna uppföra 10,000 R:dr om icke andra lika trängande behof emedlertid förmått mig att för närvarande inskränka mig till att föreslå endast 8,000 R:dr. — Detta traktamente uppgår endast till något mera än hälften af Franska nuvarande Ministerns aflöning 80,000 francs, och är jemväl betydligt mindre än hvad de fleste i Washington varande Ministrar af andra rangen åtnjuta. — Att vid denna beskickning blifvit till Ministerns biträde å staten uppförd en Legations-Sekreterare rättfärdigas tillräckligt af den högst betydliga skriftvextling Ministern nödgas föra, och nyttan för våra unga diplomater af att under några år vistas i Nord-Amerika och göra sig förtroliga med detta märkvärdiga lands förhållanden lärer icke eller böra lemnäs utur sigte. Hvad derefter angår Beskickningen i Konstantinopel, så har för den samma personal blifvit föreslagen som förr fanns derstädes anställd, innan de finansiella svårigheterne och nödvändigheten, till följd af dem, att inskränka alla utgifter, gjorde det nödigt att. låta posten stå ledig och att anförtro ärendena åt en Chargé d’Afl'aires ad interim. Då äfven för denna Beskickning blifvit af Kommitterade för Konsulsväsendets ordnande föreslaget, att Konsuls-fonden skulle bidraga till beskickningens aflöning, har jag å Minister-staten uppfört för Ministern 5,000
RiddarhusSekret. uplyst, att PresteSt., med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut, lagt såväl R. o. Adis som BorgareStis inbjudning till handlingarne, och att BondeSt. antagit R. o. Adis inbjudning, men BorgareSt. beslutat att låta med pröfningen af R. o. Adis inbjudning anstå intilldess R. o. Adis svar å BorgareStis inbjudning i ämnet blifvit meddeladt, yttrade Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då, efter hvad som blifvit til 1— kännagifvit, R. o. Ad. afgifvit inbjudning i samina ämne, hvilken af ett annat RiksSlånd antagits, lärer det falla af sig sjelft, att R. o. Ad. icke kan frångå detta beslut. Jag anhåller derföre vördsammast att R, o. Ad. täcktes, med vidblifvande af sitt beslut, lägga BorgareStis inbjudning till handlingarne. Uppå härefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt att med vidblifvande af sitt förut fattade beslut lägga BorgareStis förevide prot.-utdr. till handlingarne. Föredrogs ånyo Högv. PresteStis den 25 och 28 sisth Nov. på bordet lagda prot.-utdr. Nio 401. innehållande inbjudning till MedStånden alt förena sig i det vid föredragningen af StatsUlskis Utlåt. Nio 148, af PresteSt., med alsing å Utskis i 12:te punkten gjorda hemställan och med bifall till Prosten Wåhlanders der omförmälda förslag, fattade beslut, det skulle ett reservations-ansiag af 75,000 Rdr Rmt under förestående statsreglerings-period ställas till K. M:s Nåd. disposition för att användas till löneförbättring åt svagt lottade Komministrar och Kapell-predikanter. Den 2 December. 5 Gr. Lagerbjelke., Gust.:
De punkter, som af Sammans. Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t i Betänkt N:o 7 hafva blifvit behandlade, anser jag för min del vara i och för sig sjelfva icke allenast goda, utan befrämjande det åsyftade ändamålet med en skogslag, men jag tror likväl icke, att med dessa punkter ensamt man L . Den 23 Maj. 453 kan komma derhän, att de kunna anses ange hufvudgrunderna för en allmän skogslag. Nu innehåller visserligen Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 16, att man har att förvänta en fulländning i detta hänseende, men, som jag tror, att dessa punkter i Betänk:t N:o 7 till en god del tillkommit genom en fullständig utredning af frågan, dels genom en komités, dels genom R. St:rs behandling, så finner jag icke något skäl för R. St:r att nu icke göra annat än fatta beslut öfver de af Regeringen framstälda punkterna, derföre att de äro i och för sig goda, utan jag tror fastmer, att R. St:r böra i samma rigtning som hittills upptaga de punkter, som de hittills upptagit genom sednaste riksdagsbeslut af 1863, och fulländande dessa punkter genom detta riksdagsbeslut i de fall, der förbättring af det sednaste riksdagsbeslutet genom dessa punkter icke förhindras. Jag anser således, att först och främst punkterna böra antagas, men att de böra fulländas genom de punkter, som af R. St:r för sin del, hvilka äro berättigade att deltaga i lagstiftningen i detta ämne, beslutat, och som sednaste riksdagsbeslut innehåller. Så länge man lefver, gör man emellertid nya erfarenhetsrön. Det finnes i sednaste riksdagsbeslutet en punkt, som lyder sålunda: »R. St:r hysa alltså den åsigt, att i orter, der sådant af klimatiska eller ekonomiska orsaker kan vara erforderligt och tillfälle dertill sig yppar, skogbärande eller till skogsodling tjenliga marker, må för Kronans räkning förvärfvas, i den mån medel för sådant ändamål redan af K. M:t disponeras eller af R. St:r dertill anvisas.»
Djur-, sjukdomar, visat lyckliga följder, men deremot bedrölliga motsatser vid dylika händelser, der man ännu är i saknad af sådana Läkare, har hos R. St. hemstäldt blifvit, att Staten måtte anvisa nödiga anslag för en DjurLäkares aflönande i hvarje Län, och hvilken Läkare borde bo i midten af Länet samt anses förbunden att genomresa Socknatue 2:ne gånger om året, för att vara de behöfvande till biträde. R, St., sorn anse DjurLäkares antagande och aflönande böra, uppå Länsinvånarnes enskilda försorg, hufvudsakligen ankomma, hysa likväl 54 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifv. N-o 259. den öfvertygelse, att Statsverket, dels för att inom de Län, der DjurLäkare ej redan finnas anställda, uppmuntra till deras antagande, dels ock för att, då E. K. Maj:ts Befallningshafvande eller andra Autorileter inom Orterne i allmänna angelägenheter behöfva påkalla dessa Läkares biträde, de må af dem kunna förvänta nit och hörsamhet, hör till deras aflönande meddela ett afpassadt understöd, utan att detta bidrag likväl må såsom det hufvudsakliga lönebeloppet för dessa Tjenstemän kunna betraktas.
Jag hade trott mig deruti kunnat förvänta understöd af hvarje person, som förer räkning öfver sine egna affairer. Hvilken köpman nyttjar val en 5 års medelcours uti sin Cassaräkning, öfver ingående och utgående främmande mynt? och i den allmänna uppbörden, samt i redovisningen derföre, bör förhållandet ej vara skiljaktigt från den enskiltes: en-i kelhet och tydlig reda böra utgöra vilkoret! för begge Hade Höglofl. Statsutskottet inskränkt sig att tillstyrka denna calculation blott inom Riks; Staten, skulle jag dervid fästat mindre betänklighet; men då det tillägges, att den äfven skall äga rum uti de till grund för RiksStaten liggande räken/kaper ^och således uti sjelf.! vi uppbördsräkningarne, emedan desse utgöra RiksStatens grund) så måste jag högeligen afstyrka densamma. Skälen dertill äro nästan till alla delar här förut utvecklade. Om, uti Kongl. Räntekammarens Hufvudbok, inkomsterne af vexlar Och silfver debiteras och afföras efter en af Riksens Ständer fixerad oföränderlig cours, så måste likväl diftlerencen deremellan och den verkeliga/producten, vid hvarje förvandling särskilt debiteras eller afföras: icke kan årets Bil. till Ridd, 0. Ad. Pr, lil Band. 4 Åo Den 4 April f. m. medelcours få något inflytande på den verkeliga uppbörden eller utgiften ; icke heller kan StatsContoiret uti liqvid med RiksgäldsContoiret, godtgöra det ena eller andra verket efter årets medelcours; utan måste all sådan liqvid nödvändigt verkställas efter den effectiva producten, på skilling och runstycke, för hvad sorn, genom försäljning eller annat användande från vexlar eller metaller, till Bancosedlar förvandlas och uppkommer Den Statitiska upplysningen, hvarpå fästes så mycket afseende, må vid intet tillfälle föredragas ordliingens fordringar i vigligare sak. Här är redan förut den Statistiska upplysningen till alla delar vunnen, efter de förvandlingsutredningar öfver SjöTullsuppbörden och annan inkomst i vexlar och metaller, som uti RiksStaterne och dess materialer finnas, så att ingen som velat taga kännedom om den verkeliga uppbörden
Bergslagets lill förmyntning inlemnade silfver; Bifölls. N:o 90, angående Kållands liareds invånares rättighet lill utsyning" på Kronoparken Hiida Ås; Bifölls. N:ö 96,• i fråga nili hegardt anslag af allmänna medellill en brobyggnad i Carlskoga IIfirad; Bifölls. N:o 97, i fråga - om • begärda anslag för anläggningen af en ny väg inom Calmar I.än; Bifölls. N:o 98, i anledning? af Herr Montgomerys1 motion, om belöning åt Kammar-Ilälls-Bådet Ekholm, för utarbetandet af eltförslag till Fällför Vultnings-Regleménte; Bifölls. K:u ()n, i anledning af väckt motion,-’ omlöneersättning åt Amiralitets»'' Kammar-Rådet Strandberg ^ Bifölls. N:o 100, i anledning af vackt motion, om inrättande af ett curhus i Sundsvall för Medelpad; Bifölls. f\:o i ox, i anledning af Herr Lintis motion, om anslag till; upprens» ifiitg. af no ia inloppet lill’Gefle; Bifölls. 'N:o 100, i anledning af väekle motioner, om ersättning för bestridde quaranlaines-kosthader; Bifölls. Nio ir/p i anledning af 'väckt fråga, • om .anslag af 2000 tunnor säd åt de nödlidande i de norra Länen; Bifölls; och N:o mä; i anledning af Sven Jönssons ifrånJemtlands Län motion, om anslag för anläggningen af en ny väg i Jemtland; Bifölls. S. ■ D. Vid förnyad föredragning af Banco-Utskottets den 26 i denna månad på-bordel lagde Memorial JN:o ir, i anledning af ifrån Vällofl.
Jag tror nemi., att det brott som här omtalas, eller att man försäljer veterligen förfalskad vara eller deri flärd är, såsom ondt för godt, mängdt för omängd!, är en så beskaffad förbrytelse, alt densamma bör allvarligen bestraffas. I nu gällande lag bestraffas den såsom stöld, och jag för min del finner ej något skäl att i straffskalan nedsätta detta, efter min åsigt, ganska afskyvärda brott. Jag anhåller om §:ns godkännande. Den 31 Augusti. IRt Hr von Koch: Jag vill gerna, lika med Gr. Sparre, med gifva, att detta brott i sig sjelft är ganska afskyvärdt, men jag mäste tillika erinra derom, att det, tyvärr, finnes åtskilliga förbrytelser, hvilka, ehuru de af juristerna anses ganska svära, likväl af den stora allmänheten icke så betraktas, och förekomma så ofta, att man just till följd deraf har svårt att få dem bestraffade. Till detta slag hörer den här omtalade förbrytelsen, och jag anser derföre alt den bör hänföras till oredlignets-kategorien, ty jag befarar, att om man med ett alltför hårdt straff belägger ett brott, som af den allmänna opinionen icke anses vara af någon svårare beskaffenhet, så äfventyrar man att brottet merändels får strafflöst aflöpa. Det torde således vara bättre att bestraffa detsamma något lindrigare, så att straffets tillämpning ej råkar i strid med allmänhetens, om än mindre regelräta upfattning af brottets art. Vi veta alla, att det är ett temligen allmänt förfarande, alt t. ex. upblanda mjölk med vatten eller alt i allmänhet försämra qvaliteten af till försäljning afsedda födoämnen. Jag anser det vara högst nödigt att sådana tilltag åtalas och näpsas, men just för att vinna detta ändamål torde det vara nödvändigt att, åtminstone lill en början, låta dem aflöpa med en mera lindrigbestraffning, så att de kunna försonas med böter eller fängelse under längre eller kortare tid, allt efter omständigheterna, i st. f. att, enl. Utslcs förslag, ådraga straffarbete.
Ständers egen omsorg lärer komma att saknas, någon hufvudsakligen vigtig förklaring eller annan tolkning, än den, hvilken i dessa, likasom i andra,' ofta lika magtpåliggande mål, kan med Författningens tillämpning och vederbörande Embetsverks pröfningsrätt förenas, icke torde blifva erforderlig; helst om nu gällande BevillningsStadga, äfven för kommande år, bibehålles, med de tillägg och förtydliganden, érfarenheten uu-l 36 Bevilln.-Utskottets Betänkande N:o ij. der flerårig tillämpning påkallat; anser Utskottet anledning icke vara för fränden, att hos Rikets Höglojl. Ständer den ifrågavarande, under namn af Riks-Pröfnings Comité, föreslagna hya Institution tillstyrka. Dock varder detta allt till vidare bépröfvande af Rikets Höglofl. Ständer hemstäldt; hvarvid de under öfverläggningen hos Utskottet yttrade skiljaktiga meningar och reservationer bifogas. Stockholm den 7 Mars 1829- Reservationer. Af Herr af Billbergh, J. P.; ’5Den tänka, sorn hos en och annan möjligen kunde uppkomma, då jag afgifver serskildt yttrande i detta ämne, att det föraniedes af någon nitälskan för det Verk, om hvars befattning med Bevillningsärenden nu är fråga, borde ma hända förmå, mig att med stillatigande låta de, efter min tanka, origtiga framställningarne afgå till RiksStåndens närmare bepröfvandej men, utom det, att jag inom mig bär ett eget Vittnesbörd, att jag hvarken eger eller någonsin kan få minsta Bil. tBevilln.-Utskottets Betänkande N:o 12. 37 böjelse, att vilja medverka till ett Större Revisions-ansvar tor Kongl. Kammar-Rättens Revisions* Contor eller ökadt arbete för Domstolen, genom ändamålslösa befattningar, bjuder mig min Representantspligt, att endast afse sak och icke låta andras omdömen verka på mitt handlingssätt.
Eder, mine Hrr, att i det citerade stycket icke, på sätt motionären tyckes vilja antyda, säges, att Landsh.-n kan skilja LandsSekretm eller LandsKamereraren från tjenstens utöfning, blott den förre i sammanhang dermed ställer den sednare under tilltal, likasom skulle det förra utgöra hufvudsaken, utan att det ifrågavide stadgandet innehåller, att om LandsSekretm eller LandsKamereraren beträdes med tjenstefel, som föranleder åtal, 'Landshm då äger att, om omständigheterne det påkalla, i sammanhang med åtalet skilja den felande ifrån tjenstgöring. Vidtagandet af en dylik suspensions-åtgärd är således endast en af Landshms pröfning beroende följd af åtalet, eller, med andra ord, Landshm äger att efter omständigheterna bedöma, huruvida felets beskaffenhet är sådant, att denna åtgärd tillika erfordras. Detta så häftigt angripna stadgande är till och med mindre strängt än de likartade föreskrifterne i de andra af mig omnämnda Instruktme, ty enl. de sednare, får den felaktige, om han skiljes från tjenste-utöfningen, ej åter tillträda densamma, förr än i saken blifvit dömdt, då det deremot, enl. LandshigeInstruktm, står den suspenderade öppet att serskildt söka ändring i suspensions-beslutet och således, om detta beslut befinnes obefogadt, kan vinna densamma, utan hinder af åtalets slutliga pröfning. Motionären säger vidare, att Landshm, enl. den nya Iustruktm, är berättigad att af den obetydligaste anledn., t. ex. på grund af hvad det kan falla honom in att rubricera såsom ohörsamhet eller vanvördnad, utan all slags undersökning, skilja LandtStats-tjenstemän från utöfning af deras befattningar, endast nied det vilkor att han, samtidigt med suspensionen, ställer den felaktige under tilltal. För min del kan jag ej förklara, huruledes motionären om 486 Den 6 December e. m. Insirukt:n fått en sådan föreställning, att det stöde Landslun fritt att ulan undersökning suspendera tjenstemän.