Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och beträffande de utgifter, hvilka blott för en gång förekomma, såsom Riksdags-kostnaderna jemte några dels af Riksens Högloft, ötander redan beviljade, dels ännu på pröfning beroende mindre summor, så skall Utskottet, när Statsregleringen i Speciella delarna blifvit fullbordad, uppgifva tillgång härtill, utan rubbning af ifrågavarande Bevilltiings Summa af Två och en half Million Riksdaler( / 1 Statr.-Utskottet hemställer detta allt vördsamt till Riksens Höglofl. Ständers närmare bepröfvande; hvarjemte en liedamots särskildta tanke, genom Utdrag af Protocollet, bifogas, Stockholm den 17 Juni 1815. På Höglofl. Ridd, och Adelns Ledamöters vägnar Carl De Géer, På Väiiofliga BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fred, Landberg, På Högvörd. PrestStändets Ledamöters vägnar Gustaf Murray. På Hedervärda Bond© Ståndets. Ledamöters Vägnar Jon Jonsson. C, Tunelius, Den 20 Juni. Utdrag af Protocollet, hdllet uti Riksens Högloft. Ständers Stats-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 17 Juni 18iSt S. -P.
Stig på och sitt ned: var så god — så god. » » G å », upprepar Euth, häftigt, skarpt; och hon lyfter sin hand och pekar emot dörren. » Se så, se så », lugnar pappa Eebolledo, » var nu snäll och förståndig, min kära flicka. Herr Kruse vill dig så väl; inte sannt. » Men plötsligt, när hon inser, huru litet hon förmår mot dessa två män, som sammansvurit sig, brister det förtvinade modet inom Euth som en skör bubla, hon sjunker samman, förkrossad, trycker händerna för sina ögon, i tårlös, öfvergifven klagan. » O, pappa Eebolledo, hur — hur kunde du göra mig detta? Du, den ende som stod mig qvar. » Och hon springer, utan att få händerna från sitt ansigte, öfver golfvet in i sitt rum; de båda männen, som hälft brydda, hälft obeslutsamma, betrakta hvarandra, höra regeln skjutas för bakom henne, och allt blir tyst. D e stå en stund, slagne, utan ett ord. Så säger Kruse: » H o n har dock ett satans humör, er kära fosterdotter. » Och pappa Eebolledo stammar ett ursäktande svar. Men der inne i mörkret får Euth i brådskande hast sin hatt och kappa på. H o n känner en isande, smärtsam, förtviflad tomhet inom sig, ett mörkt svalg, genom hvilket ropar en röst, ropar och ropar med befallande magt: bort, bort! H o n måste det; hvart, huru, det vet hon ej, frågar sig ej. Som i en medvetslös sömngång smyger hon sig ut genom den lilla butiken åt gatan, ensam ut i vinternattens kyla, snö och mörker. H o n flyr efter de tomma gatorna, der ingen möter, ingen ser henne, ingen hör henne. Hennes tinningar bränna; hennes kjortel fladdrar för den kalla vinden. H o n känner det ej, förnimmer intet! Allt snabbare jagar hon för hvarje minut på sina steg — bort från hemmet och utan m å l. (Slut på första delen.)
Vill man hafva ett exempel, huru långt detta sätt att behandla den konungsliga personligheten sträckt sig inom Representationens, inom Const.Utskts höjder; behöfver man mer än erinra sig det ryktbara statsreglerts-förslag , sorn motionerades i början af denna riksdag, och hvari en nedsättning i det K. apanaget grundades på det förmenta ouppfyllandet af vissa förhoppningar man skall hafva gjort sig, då en motsvarande tillökning blifvit beviljad, — ett eget sätt att tillämpa'den så ofta från samma håll yrkade lära, att allt kläder för regeringsåtgärder i constitutionella länder endast kan afse rådgifvarne? Från uråldriga tider har grundvalen för Svenska sam hällsordningen varit en tät sammanfogning af lagbunden konungamakt och lagbunden folkfrihet. Men hvem af oss, mine herrar! har dock ej läst de framställningar, hvarmed den fria pressens heroer undfägnat Svenska allmänheten om nödvändigheten att utbyta den monarkiska statsformen emot den republikanska, äfven om derföre behöfdes en liten tid af anarki, — eller de förutsägningar, som förkunnat oss, att inom en mansålder i Sverige republiken skall hafva efterträdt monarkien, — eller de råd , som visat Representationen vägen, huru den skulle göra konungamakten omöjlig, och sålunda i en slags laglig ordning förbereda förändringen, — råd, som beklagligen icke tyckas öfverallt hafva blifvit utsådda på hälleberget? Månne denna slags loyaute'blifvit något upphjelpt med de förklaringar , hvarmed den någon gång omvexlat , att under Europas närvarande förhållanden det vore löjligt alt tänka sig der någon annan statsform än den monarkiska , — förklaringar, som merendels varit åtföljda af yrkanden, att den konungamakt , man för det närvarande täcktes vilja bibehålla, skulle blindt följa de föreskrifter den s. k. allmänna opinionens organer behagade lemna, —.eller med den smekning, hvarmed den stundom omfattat den s. k. framtiden, likasom den upphöjda personlighet, som derunder brukar förståts, icke visste att för honom och hans ättlingar icke finnes något intresse, skiljdt från deras ädle Stamfaders.
Så fann man ock, när han vid inledningen till ”Spastara” ställde sig fram i en vida utförligare sjelfspegling, med skäl den i spegeln framträdande bilden romantisk och älsklig. Ännu i dag läser man rörd dessa vackra verser, från begynnelseljuden ”På Nova Zemblas fjäll” m. m. ned till det ryktbara stället: Jag i ett afgrundsdjup mig skulle lycklig kalla, Om ingen dödlig fanns olycklig, mer än jag Af andras nöd allt hvad jag får erfara, Min blod till is, hvar puls till marter gör ... Jag kan ej säll i himlen vara, Om der jag jordens klagan hör. Stränge granskare hafva i de sist anförda försäkringarna velat finna en blandning af moralisk och poetisk svulst. Näppligen borde dock någon sätta i fråga äktheten af skaldens känsla i det ögonblick, då han så yttrade henne. – Men han går än längre: han inblandar sig och sin bild äfven i sjelfva handlingen, med detta utrop af deltagande: Spastara! om jag varit der, – Jag vid ditt helga stoft, vid mina känslor svär: Jag trotsat eld och död, i faror mig fördjupat! Och fast en yngling än, månn jag ej lefvat nog, Om, för att frälsa Dig, jag under gruset stupat? Mer ärorikt en hjelte aldrig dog. Likväl kan äfven en sådan bedyran tålas: hvad den innebär, är icke något i sig sjelft otänkbart eller ogörligt. Det kan till och med synas stegra föreställningen om den Olyckligas våda och nöd, att skalden sjelf vill hasta till hennes bistånd, vill dö för hennes frälsning. Läsaren känner som han, och vill göra honom sällskap. Men skalden stannar ej ens vid denna gräns: han fortfar ytterligare att inblanda sig i sitt ämnes målning – såsom en åklagare af Guds handlingssätt; och höjer mot hans försyn allahanda förebråelse-rop, hvilka, gång efter gång, afbryta den eljest så intagande skildringen med missljudande störelser. Vårt klander skulle tiga, om han velat hejda sig vid att låta missnöjet smälta i ömhet, – såsom här: Ja, om på detta klot, der brott och öden rasa, Spastara, du ett menskligt fel begått:
Min öfvertygelse är dock, att man med det anförda utlåtandet gör Svenska soldatesken och det Svenska armébefälet stor orätt, och att ingen soldat i verlden öfverträffar den Svenska i mannamod och ädelt sinnelag. En förmodan, som på de sednare dagarna gifvit sig luft, den nemi. att H. M:t Konungen sannolikt skulle afslå Ständernas underd. anhållan att få prygelstraffet afskaffadt, på grund deraf, att Högstdensamme helt nyligen afslagit Norska Storthingets begäran i samma väg, är en slutsats med många slägtdrag af en villfarelse. Jag hade ej fästat migvid detta taskspeleri att kalla fram olycksbådande spöken midt på ljusa dagen, om jag ej så väl hade mig bekant, att fruktan för dessa spöken varit tillräckliga att mången gång afskrämma rättänkande men klentrogne från att tjena en god sak. Hvad nu den Norska militärlagstiftningen angår, så står den ännu ej på samma grad af rättstillstånd som vår. Det har varit vår förbehållet att så gradvis lyftas ur mörker och barbari, och troligen afser afsiaget att så äfven skall ske i grannriket. Må nu vara härmed huru som helst, så har prygelstraffets bibehållande i Norge ingenting att göra med prygelstraffets afskaffande i Sverige. Och hyser jag det fasta hopp, att om Svenska folkets representanter vända sig till sin ridderlige Konung med den önskan, att han måtte göra ett efterlängtadt slut på käppväldet inom armén, så samtycker han nog till en så billig och sitt , fria folk värdig begäran. Liksom den ärorika bragdens utförande var Konung Oscar förbehållen att sanktionera afskaffandet af en lag, som anbefallde att öfverbevista brottslingar skulle piskas; så skall det förunnas Konung Carl XY att utföra det ännu ärorikare värfvet att aflysa en lag, som anbefaller att hederliga medborgare kunna piskas, endast pä grund deraf att de tillböra fäderneslandets försvar.
Uti särskilda, inom Ridderskapet och Adrin af Herr von Francken, G. W., (motion Nio '273), inom Preste-Ståndet al Prosten Mellqvist (motion N:o 100), samt inom Borgare» Ståndet af Herr A. Grenander (motion N:o 320), med stöd af 50 § Riksdags-ordningen väckta och till Stats-Utskotlel remitterade motioner har blifvit föreslaget, att Rikets Ständer, för alt i någon mån lindra den nöd, hvari större delen af staden Warbergs innevånare råkat, genom den svåra eldsvåda, sorn i början af innevarande månad ödelagt en betydlig del af nämnde stad, måtte, till understöd för de i följd af eldsvådan mest nödlidande, anslå en summa af 30,000 R;dr R:mt alt, utan återbetalningsskyldighel, genom den derstädes bildade nödhjelps-komité utdelas. Utskottet, som varmt behjerta!* den nödställda belägenhet, hvari nämnda samhälles innevånare i följd af den timade eldsvådan sig befinna, och som nogsamt inser, ali skyndsam hjelp är af beholvet högligen påkallad, för att i någon mån lindra den stora nöd, som genom en så svår olyckshändelse hårdt drabbat detta samhälle, hyser den vissa tillförsigt, att Rikets Ständer icke skola vägra att bevilja det al motion&rerne föreslagna understödet. Men då Utskottet anser lämpligast att, derest Rikets Ständer för ifrågavarande ändamål anvisa medel, desamma varda ställda till Kongl. Maj:ts nådiga disposition, för att, på sätt lämpligast synes, för det åsyftade ändamålet användas, får Utskottet hemställa, alt de gjorda frauiställningarne måtte sålunda varda bifallna, att Rikets Ständer ville till Kongl. Maj.ts nådiga disposition på RiksBih. till R. St.
Stockholm ut supra C E v WEIGEL Kungörelse angående Universal angående Överjägmästaren i Örebro län skiljande från förmånen att uppbära Kronans andel av böter i vissa åverkansmål. Stockholm den 29 augusti 1822 Överhovjägmästare ämbetet har infordra upplysningar om överjägmästarnas beställningar i riket och därvid framkom att överjägmästaren i Örebro län inte är berättigad till förmånen att få andel i böterna till Kronan vid åverkansmål. Han är anställd med lön från staten och får inte uppbära några böter, som tillhör Kronan. Stockholm den 29 augusti 1822 H A v STROKIRCH Kungörelse angående vissa förmåner för dem, som vid Veterinär inrättningarna i riket förvärvat sig insikt i hovslagarhantverket. Stockholm den 3 september 1822 Den gesäll som genomgått hovslagar hantverket vid någon av veterinär inrättningarna i riket får, när han skall avlägga mästarprov borträkna ett eller två års tid från skråtiden. Var och en vid veterinär inrättning utexaminerad djurläkarelev tillåts att bosättas sig i stad eller på landet och obehindrad betjäna allmänheten med hästskors och söms förfärdigande samt med hästars skoning om han anmäler till magistraten eller Befallningshavande. Stockholm den 3 september 1822 C LENNGREN, S N CASSTRÖM, J A HERTZMAN Kungörelse angående den, under Kongl Maj: ts resa till Norge, samt de Västra delarna av riket, i Nåder tillförordnade regeringen. Stockholm den 17 september 1822 Under Vår resa till Norge och Västra och Södra delarna av riket tillförordnas följande personer att sköta regeringsärendena så att de inte hindras i sin vanliga gång.
Af Kongl. Svea Hofrätt afgjordes samma mål uti dom den 7 Juni 1853, hvarigenom förklarades, att då ostridigt vore, det i fråga varande penningar och obligationer varit Riddarhuskamreraren såsom sådan anförtrodda, med förbindelse för honom, jemlikt 45 § af Instruktionen för Riddarhusets Direktion och Tjenstemän af den 2 Februari 1835, att medlen behörigen förvara, samt af hvad i saken förekommit antagas måste, att penningarne och obligationerna, hvilka i kassakistan å kamrerare-kontoret legat förvarade, derifrån förkommit genom stöld, föröfvad efter uppdyrkande af en till rummet ledande dörr, men med begagnande, till kistans öppnande af den dertill rätteligen hörande nyckel, och kamreraren icke allenast medgifvit, att, då han dagen före stölden från stället sig aflägsnade, han qvarlemnat nyckeln till kassakistan i samma rum, der kistan stod, utan äfven, enligt hvad af Rådstufvurättens i Hofrätten företedde protokoll i ett ransakningsmå! angående en f. d. fästningsfånge, tilltalad bland annat för omförmälda stöld, inhämtades, i anledning af bemälte fånges uppgift, det han, efter att hafva uppdyrkat dörren till kontoret, påträffat ofvanberörda nyckel liggande i en icke igenläst bordslåda, erkänt möjligheten deraf, att nyckeln blifvit af kamreraren i den olästa bordslådan inlagd, samt detta kamrerarens förfarande, hvarigenom han undanröjt den större säkerhet mot olofligt tillgrepp, som varit med anskaffandet och användandet af ett förvaringsmedel utaf nämda beskaffenhet afsedt, uppenbart vore att såsom vanvård och vangömo anse, blefve Rådstufvurättens domslut af Hofrätten gilladt. Målet fullföljdes likväl ytterligare, och Kongl.
Ehuru Herr Hjerta invänt, att man nu icke borde befatta sig med ett anslag, som förekommer i ett efterföljande Utlåtande, tror jag, att afseende på detta anslag här är så myeket nödvändigare, som Statens knappa tillgångar ej medgifva beviljandet af något anslag, utan att man vet, hvarest medel dertill äro att tillgå; och då jag anser, att ett anslag på förhand åt en okänd författare af Carl XI:s Historia ej medförer den nytta mari åsyftar, hemställer jag, under förutsättning af åfslag på Utskottets tillstyrkande i den delen, att 1000 R:dr här må beviljas åt Herr Strinnholm, hvarigenom man sluteligen kommer derhän, att äfven kunna bevilja 1000 R:dr till fortsättning af det arbete Herr Cederschjöld börjat. Herr Rothlieb, Carl Fredrik, förenade sig till alla delar med Herrarne von Hartmansdorff och Crusenstolpe. 8 Den 13 October f. m. Herr Brummers Carl Magnus^ uppläste Ehuru tvänne Stånd redan bifallit StatsUtskottets första Betänkande i frågan om understöd af Statsmedlen för befrämjande af Herr Strinnholms så allmänt värderade Historiska arbetes fortsättning, och det således ej nu står i Ridderskapets och Adelns förmåga, att genom sitt beslut i anslagsvägen bereda den förtjenstfulle författaren en välförtjent uppmuntran, vågar jag dock hoppas, att Ridderskapet och Adeln fästar sin uppmärksamhet vid en af StatsUtskottet i nämnde dess Betänkande gifven anledning, huruledes ändamålet på annan väg kan vinnas. — Rätteligen har StatsUtskottet ”fun*’nit pröfningen af arbetets beskaffenhet sig ”icke tillkomma, och ej eller bordt låta det ”enskilda omdömet derom allena tjena sig ”till ledning för tillstyrkande af den begär”da Statsutgiften, helst från Kongl. Maj:t "någon Nådig framställning till Rikets Stan”der i detta afseende tillika icke blif vit gjord.”
För denna nationens stora välfärds-angelägenhet tror jag nemligen, att man bör offra de enskilda tyckena och betänkligheterna, väl vetande, att, med en representation byggd på nyss anförda hufvudgrunder, det icke kan dröja länge, innan folkets allmänna vilja gör sig hörd och skaffar sig ett uttryck uti de iagbestämda formerna. Jag vill nu slutligen i största korthet anföra några ord om de motiver, sorn föranledt mig att framlägga detta förslag. Sjelf, vid de många riksdagar medborgares förtroende kallat mig att bivista, af talrika företeelser öfvertygad, att den nuvarande Stånds representationen är i de flesta fall hinderlig för främjandet af folkets sanna och allmänna intressen: men deremot lätt brukad till sådant, som på det allmännas bekostnad främjar och befordrar enskilda korporationers eller andra mer eller mindre enskilda intressen, har jag äfven funnit att bland nationen utbildat sig en så allmän insigt om dessa förhållanden och en så allmän fordran, att de måtte snart till fäderneslandets båtnad ombiidas, att jag befarar, att ett längre uppskof med detta nationalverks utförande vid en af tillfälliga omständigheter upprörd tidsperiod kan. på ett för fäderneslandets sjelfständighet och bestånd såsom fri och oberoende konstitutionel Stat äfventyrlig! och farfullt sätt, föranleda en våldsam och brådstörtad omhvälfning.
Sjukhus, angående anslag af allmänna medel till inrättande af ett homöapathiskt sådant, m. m.; motion af Grefve Adolf Eugéne von Rosen: se Motioner. Sjöförsvars-Departemeutet: se Riks-Statens Eemte Hufvud-Titel. Sjölag, angående utfärdande af ny sådan: B. IX. 57, 109, 144, A. 144, E. 232. Skatte, angående försäljning dertill af de Danviks Hospital tillhöriga, med ständig st adjeoch besittnings-rätt på innehafvarne uppiåtne hemman och lägenheter: lil. 12, R. 12; B. VI. 87, 430; Vn. lil, A. 118; E. VIII. 3. Skatte-beräkningen, angående antagande, öfver hela riket, af mantalet såsom enhet dervid, och om reducerande af mantals bråken till deeimal-bråk: B. VII. 4, 137, A. 137, E. 226. Skatte-frihet för socken-allmänningar, angående tillgodonjutande af rätt till sådan: B. III. 206, A. 262- Skatte frnlse-hemman, angående befrielse för egare af sådane hemman från lifgifvande af forsellön å ränte-spaunmål: B. IV. 6, A. 39. Skatte förenklingens tillämpning på de till Sala silfververk anslagua räntor af det s. k. Salbergs län, angående ersättning till silfver verket för dess förlust i händelse af —: IV. 516; R. V. 10; B. VIII. 16, 164, 207, A. 211; E. IX. lil. Skattläggnings-method, angående ändring utaf den för Vesterbottens, och Norrbottens Skatt-skrifniug, olaga, samt lösdrifveri, angående införande af förändrade lagbestämmelser rörande: B. V. 240, 278, A. 278- _ s — 233 Skellefteå stad, angående befrielse från onera för ett af nämnde stad inköpt hemman ; B. IV. 6, A. 38.
Pris å billiga Handskar, gratis o c h för uppdrag åt andra A l l a saker skickas m o t efterkraf o c h få returneras (dock genast) m o t fraktkostnaden. C A R L abonnenter Dubbelt porto torde medsändas. ocli SACHSISKA HEZocll [241] ZTAZJFTZZED. 2: — O-knapps Mousqnetaires kr. Ständigt lager af Svarta äkta Lyoner-Sidentyger o c h äkta Schalar. [162] PABAJfZYJEn och 1 ' AMASOZZER. Handskar hemsändas vid rcqvisilion pr Telefon: 22 46. [262] ' • * TTJumpernickel är ett Öfver hela Tyskland välbekant, af räg tillverkadt bröd, som alldeles skiljer sig från vanlig ankarstock derigenöm, att det h a r undergått en särskild b åknings metod, som gör det värdefullare som näringsoch samtidigt mycket lättsmält. Dessutom har mitt fabrikats näringsvärde genom tillsättning af Maltextrakt blifvit ytterligare förhöjdt. Maltose Jfumper nickel häller sig frisk i tid, Försäljes å 25 öre pr st. i miu hufvudförsäljning och filialerna. Undervisning meddelas i alla merkantila ämnen, hvaribland språk och stenografi. &lt; Inträde i läroverket kan ske vid hvilken tidpunkt på året som helst, så långt utrym| me t medgifver. A n m ä l n i n g s t i d: under sommarmånaderna kl. under vintermånaderna hvardagar kl. / lO — l och samt söndagar kl. Dugliga biträden anbefallas i Herrar Affärsmäns benägna åtanke. Revisioner verkställas af pålitliga personer. JSj * W^ A skrifvelser anhälles om fullständig adress. 8 — Vi? 1 2 10 — V_2, Vi&gt;9 — Val - [539] j§ | D v BÖR Ej SAKNAS I NÅGOT HEM. •REDAKTÖR:TRITHIOF j-JELLBERG • l i Största oeh rikhaltigaste lager af Pelsfodrade Kappor. SF l 1 Stort urval | Pelsbräm.
Berätt. II: 123. — S. U, Bet. IV: 1688- Besh IX* 556. 557. Skrif. X: 439, — -skatten, dess utgörande, Remiss II: 537. Skrif. X: 264. Salvius, Friherre Adler, Riks-Råd, dess Arfvingars Kronofordran, Remiss II; 713, S. U. Bet, IV: 182. Sch even, von, Regerings-Råd, dess Arfvingars fordran, S, U. Bet. IV: 29. Först. S. U. Mern. IV: 1214. Besl. IX: 404. 4i3* Skrif. X* 303, Sedlar, Bankooch Riksgälds-, se Banko-Verket, och Riksgälds-Verket. Segelled, genom Baggens-Sundet och Södra Stäket, S. U. Bet. IV: 168. Bet. IV: 439. Soglations-frihet, Vesterbottniske Allmogens, Remiss II: 492. E. U. Bet. VIII: 5oo. Besh IX: 346. 360. 364. 378. — mellan Blekinge ocb Skåne, Remiss II: 4g8. L. o, E. U. Bet. VII: 258. Skrif. X: 191. Ordningen, ändring deri, se Märk-Rulla. Sekreterare. Ståndens och Utskottens, se Kanslier. Silfver, arbetadt, förbudet bruk af en del, E. U. Bet, VIII: Skrif, X: g3. — Formulär till Skuldsedlar derå, Remiss II: 763, L. U. Bet. VII: 660. Besl. IX: 6£3, 667. 669. 675. ■— inköp deraf att förstärka Bankens fond, Remiss II: 564. B. U. Bet. VI: 678.
Om jernvägen således skall kunna medföra en för rörelsen i vårt land nödvändig beqvämlighet och fördel, erfordras otvifvelaktigt lokomotiver, sådana som de vid Statsbanorna nu använda, af 20 till 22 tons vigt, och då erfarenheten lärt, att för sådana lokomotiver bör rälernas vigt vara omkring 21 //. och deröfver på hvarje löpande fot af banans längd, så torde väl det å Statens jernvägar tillämpade förhållandet mellan lokomotivernas tyngd och rälernas styrka få anses vara det rätta, Man har på sednare tider vid nya jernvägars anläggning alltjemt ökat rälernas vigt, och om det absolut rätta förhållandet emellan lokomotiverna och rälerna har man ingen fullkomlig visshet, enär detta beror på flere omständigheter, som äro svåra att bestämma, men det nu anförda förhållandet är dock det allmännast antagna. Rörelsen å de för trafik öppnade stambanorna har redan lemnat den erfarenhet att densamma icke utan största svårighet, i synnerhet vissa dagar skulle kunnat bedrifvas med svagare lokomotiver och således i mindre tåg på enkel bana; och det torde innan kort visa sig, att man i hufvudstadens granskap behöfver framila med tränger, bestående af 20 till 30 vagnar; och med täta stigningar al 1:100 kommer man då snart till den erfarenheten, att lokomotivernas antagna storlek och rälernas styrka äro lika nödvändiga, som de i ekonomiskt afseende äro mest fördelaktiga. 14 Bilaga till Siats-Utskottets Utlåtande N:o 86. Litt. II. Enligt till Chefen för Statens jcrnvägsbyggnader inkomne rapporter för Januari månad detta år från de för trafik öppnade bandelarne, hafva inkomsterna af den approximativa driftkostnaden för trafiken under samma månad varit följande: Vestra Stamb anan jr ån Göteborg. Inkomster: För 11,646 st. försålde passagerare-biljetter R:dr R:mt 14,364: 41.
Stockholm den 20 December 1844- Reservationer: Af Fredrik von Zveigbergk från Skaraborgs Län: ”Emot Lag-Ulskottets Betänkande N:o 54 rörande upphäfvande af allmänna Lagens stadgande i 25 Cap. 7, 11 och 16 §§. Rättegångs-Balken angående summa appellabilis får jag mig reservera. De motiver, Lag-Utskottet vid sistlidne Riksdag framställt, så lydande: ’'Då i allmänhet icke antagas får, att ett domslut måste blifva mera ofelbart i sak af lägre penninge-värde, än der det omtvistade uppgår till högre belopp, och följaktligen den inskränkning i rättigheten att söka högre Rätt, hvilken grundar sig å beloppet al hvad som omlvistas, ej kan ega rum utan på bekostnad åt rättvisa; då, beträffande det med ifrågavarande lagstadganden afsedde mål, alt Öfver-Rätts verksamhet må varda inskränkt till behandlingen al endast vigtiga mål, i betraktande måste tagas, att hvad för en rik man är, 1 alseende pa penningevärdet, en obetydlig sak kan för den fattige vara en välfärdssak och alltså i sjelfva verket af stor vigt; samt enär det med berörde stadganden jemväl åsyftade ändamål att minska rättegångarnas antal ej bör vinnas derigenom, alt någon betages möjligheten att söka sin rätt”, äro så talande och med rättvisa öfverensstämmande, att det bör falla förunderligt, det någon kan dem söka sig motsätta, utan andra skäl, än en förmodan, att Öfver-Rätt skulle möjligen blifva besvärad med flere rättegångs-ärender. — Jag yrkar derföre, all Lag-Utskottets vid sistlidne Riksdag gjorda tillstyrkan i detta ärende N:o 55 måtte blifva antaget, hvarigenom ofvanskrifne lagrum till all kraft och verkan blifvit föreslagne alt upphöra.” Af Johan August Zetterberg från Stockholms Län, Nils Nilsson från Wermland och Sven Isacsson från Öland, hvilka biträdde Fredrik von Zveigbergks mening.; 7 Lag-Utskottets Betänkande , N\o SS. N: o 55.