Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förutom den generella uppgiften af att ifcgna och bedira publik och kritik med sin talang och sin älskvärda apparition har fru Hartman under det nya systemet fått sig anförtrodt två extraordinära missioner: l: o) att lära hrr tidnings recensenter att studera Gervinus och 2: o) att göra gamla Shakespeare popul&amp;r både hos publiken och dioskurerna V. S. och C. L., hvilkas intresse för Shakespeare hittills varit temligen ljumt, hvarpå re * prisen af » Mycket väsen » är ett ganska fferskt exempel. Båda sakerna äro högst förtjenstfulla, icke minst n: r 1, ty ehuru, tack vare examensböcker och kompendier} de lärda laterna nog icke saknas på Bina håll, är det alltid roligt ju mer lärdomen tilltar. Apropos tidningsrecensenter och Gervinus har änd&amp; saken artat sig något komiskt. Gervinus kom ut 1849, » En argbigga » har i den nuvarande teatergenerationens färskare minne spelats 1880 och 1885 med fruarne Bosin och UlfF såsom Katarina. Och riskabelt torde ej påståendet vara att ingendera dervid återgaf Katarinas roll i enlighet med den nu proklamerade enda saliggörande uppfattningen eller, för att låna formuleringen ur Sv. DbL, som en vanlig » Backfisch », hvilken tagit på sig en renässans-kostym. Att ej båda eller endera utgick från den uppfattningen synes ju ock deraf, att då ej nu skulle kunna föras ett s&amp; förfärligt väsen om att fru Hartman haft äran att slå in på en ny väg. 1880 regerade hrr C. L. ooh Ä. F. i D. B. och A. B. såsom recensenter och i de 20 — 30 rader de hvar egnade pjesen uttalades ingen missbelåtenhet med fru Bosins uppfattning af sin roll, 1885 hade de båda resp. tidningarna fått andra recensenter, hvilka visade vida större intresse för pjesen, men inte heller de, lika litet som D. A: s dåvarande recensent, lyckades observera det grundfalska i fru U: s uppfattning af rollen, utan tvärtom berömdes hon lifiigt och än i dag talas i A.
Om denna sålunda i Nåder stadgade föreskrift, fastän snart ett halft sekel gammal, i anseende till förändrade omständigheter, såsom i synnerhet tillökte nya Hemmansdelar, m. m. äfven sedermera blifvit tillämpad, torde mången förment utöfver hufvan ålagd hå 11- skjutsskyldighet, ofta inemot hela 3:ne mils väg till sjelfva skjutsstället, kunnat närmare jemkas, och det så mycket mera tillbörligen, som de skjutsandes hemvist är så aflägse, 3:110 dygn för framoch återresan, samt väntning på stället, åtgå för intet, utom erforderlig kost och foder för karl och hästar, samt sålunda hälften af den å hela året för ett Hemman påräknade nödiga bruknings-och odlingstiden, fruktlöst förspillas, på sätt jemväl, en det Hedervärda Bonde-Ståndets Medlem, Pehr Jansson, uti ett under N:o 6 af LandtbruksTidningen infördt Memorial, ej mindre än en annan Landtman, under N.o 12, sådant omständligare uppdagat. Ett så besvärligt skjutsnings-åliggande har ock oftast föranledt till underslef med Hållkarlen, om någon viss andel till honom, 584 Den i9 ^ m; af den stadgade plikten för nteblifvandet i svårt väglag och af jordbruket utmattade hä. Star; men så får då åter reserven värre betala laget, och i det stället utan skonsmål och krus utköras, samt, fastän just vid sakta bör* jadt regn, ihån gärdet med torra sädeslasset, och afven ofsast från plogen, afspännas, till mindre behörigas skjutsande, som vid Gästgifvaregården efteråt fått stundom erfaras, hafva blott varit vägfarihandlande Vestgöthar, sta !. depå s>na så kallade uppbördsfärder, attutpreja betalning lör de vintertiden hos Allmogen ut* prånglade, fast förbudne linne och sidentyger:
Af enahanda tanka förklarade sig ock wara Lars Larson frän Skaraborgs Län, Olof Carl Hon frän Upsala Län, och en större del af Ständet. Eric Anderson och Longberg äskade äterremisi till Expedttions-Utskottet. Secreteraren upplyste Ständet derom, att frägor om anwändande af Statens medel afgjordes genom Trenne Ständs bestut, enligt 69. §. af Regerings-Formen, hwilken ock upp lästes. Att winna tiden hade wäl ExpeditionsUtskottet, utur detta skäl, författat underdäniga Skrifwelsen likasom pä förhand. Men Anders Joakimson förmente dispositionen af Statens medel bero, ej af endast irenne, utan af alla fyra Riks-Ständen. Pttcrligare öfwerläggningen afbröts wid Talmannens ankomst och hans erinran, att Ständet mäste, pä Kongl. Masts Nädigstekalleise, nu, klockan innemot Tolf begifva sig till Rrte Salen; Efter äterkomsten hwärifrän, kloc kan - Den 15 October. 251 kan nägot öfwer Elt, och sedan Talmannen in. tagit sitt rum, Ständet beflöt ait till Expedi. kions - Utlkoltet ätersända den i fräga komne, föreflagne underdäniga Skriswelsen, med anino, dan att upplysa, huru Utskottet, innan BondeStändets beslut än möieligen war kändt, kunnät försatta och till Justering insända samma Skrifvelse, i Riksens Ständers namn. Ut supra. Ux UrotocoIIcr Labrisl Oclmarm. Utdrag af Protokollet, hället hoS Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen i Örebro den 15 October 1810. S. D Upplästes det yttrande, Statsutskottet, pä äterremisi frän Bonde Ständet, den 12 den. nes meddelat öfwer gjorde anmärkningar wid Utskottets Utlätanden' i särskild Memorialer af den 27 och den 29 sistl.
I Rig-Veda säges: i begynnelsen uppstod källan till det gyllene ljuset.144 Och Manus lagar framhålla, huru i begynnelsen genom urväsendets tanke uppstod ett ägg, glänsande såsom guld, lika lysande som stjernan med tusende strålar. Ännu andra beröringspunkter finnas, som härmed stå i sammanhang. I finska mytologin finnes neml. ett ord, Kave, hvartill man förgäfves i finskan söker en etymologisk förklaring. I Nya Kalevala heter Kave luonnon tytti och ensin emä itselöitä,145 på andra ställen åter säges: Kave ukko pohjan herra, Ikäinen iku Turilas.146 Vidare berättas huru han efter 30 somrar befriar sig ur sin moders sköte. Ordet är således ett appellativ, i sednare fallet för urgudomens första inkarnation. Och märkvärdigt nog finna vi en anknytningspunkt härför i Indien. Bhrgu, den "lysande glänsande," enl. Kuhn blixten, framgår ur Brahmas hjerta som klyfver sig, hans son är Kavi. "Det ligger nära till hands, att förbinda denna åskådning af det sig klyfvande hjertat med den af det bristande ägget, ur hvilket verlden blef skapad".147 Och enl. Ganander förstås ofta med Kavet "en mäktig förste i månan, som hjelpte den mot kuumets anslag".148 I den finska föreställningen fattas sålunda Kave såsom härstammande från urmodren, eller från det lysande himlaklotet, Försöka vi etymologiskt undersöka ordet, så finna vi väl i Jen. Sam. kábe, död, Tungus. kovi, kuvi, lycka, Ostj. kava, kevi, hammare, kavi, gök, Burat. kube, del, kubânam, dela. Närmare sammanhang har dock Jenis. Ostj. kip, farfar, hyp, son, ja med det förra betecknas äfven månen. Alla dessa kunna dock icke utan vidare förklara det finska kave; man kan hos Germaner, Greker och Romare ännu mindre finna någon motsvarighet, hvarigenom det kunde förklaras för ett lån. Enda utvägen blir derföre att enl. omnämnda myt vända blicken till Indien.
Utskottet nu antagit, skulle finnas l2lo Den 14 Juli. finnas origtiga, och nyttan af Folkoch ArbetsSkolors iniättande anses såsom gifven, tror Utskottet likväl, att under en tidpunkt, då all omtanka och sorgfällighet erfordras till öfversigt och förbättring af redan inrättade Läroanstalter, det ej torde vara lämpligt . att företaga införandet och regleringen af nya , hvilkas organisation ostridigt skulle borttaga en stor del af den tid och uppmärksamhet , soin odelade hehöfde egnas at dé förra. Huruvida ett sådant samman hopande af vigtiga företag skulle medföra den ordning och den enhet i verkställigheten, hvilka äro hufvud vilkor för lyckliga resultater af hvar och en plan, hemställer Utskottet till Riksens Höglofl. Ständers egen profning, med tillägg af den slutliga anmärkning, att om de anslag, som S atén af sina sparsamma tillgångar nyligen beviljat, till de, redan existerande Skolinrättningarnas förmån, skulle delas roed de nya Skolorna, torde denna summa blifva alltför otillräcklig, och hela det nyttiga ändamålet dermed antingen forfelas, eller högst ofullkomligt uppfyllas. Det är pa dessa nu anförda skäl, som Utskottet ansett sig ej kunna tillstyrka bifall till Herr Lector Silversmlpes uppgifna Förslag, om Allmänna Folkoch Arbets Skolors inrättande. Vidkommande den andra frågan, som åligger Utskottet att besvara, nemligen , huruvida Riksens Ständer böra hos Kongl. Maj:t anmäla sin underdåniga Önskan, det Kongl. Majrt.täcktes, i Nåder anmana Kongl. Uppfostrings - Comi téen, att med möjligaste forsta inkomma till Riksens. Den 14 Juli. I 211 Riksens Ständer med en fullkomlig Berättelse om allt hvad intill denna dag blifvit vidgjordt, till undersökande af Uppfostrings-anstalternäs tillstånd o<rh förbättrande; så får Utskottet härvid framföra sin öfvertygelse, sorn äfven vid läsningen af Herr Protocoils Secreteraren Adlerbeths
Jag anhåller att få sluta mig till den mening, som af Hr von Hartmansdorff blifvit uttalad. Jag gör det derför, att jag har mig bekant åtskilliga fall i landsorten, då föräldrarne afträdt sina hemman till barnen mot en ganska ringa fördel. Denna fördel har sedermera icke befunnits tillräcklig för föräldrarnes underhåll, och de hafva då blifvit kastade på fattigvården, hvars Styrelse icke kunnat tvinga barnen att gifva sina föräldrar nödtorftigt underhåll. Jag anser det fördenskull, på sätt flr von Hartmansdoiff yrkat, vara nödvändigt att det för sådana fall i faltigvårds-lagen inrymmes en bestämdt uttalad skyldighet, hvarföre jag också anhåller, ali med nämnde välde talare fä mig förena. Hr von Troil, Sam. Gust.: Så framt frågan här vore alt skrifva «n helt och hållet ny fattigvårdslag, skulle jag icke hafva något att tillägga eller anmärka mot införandet af del stadgande, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, ehuru jag hade önskat, att den ifrågavande §:n blifvit gjord något tydligare, än som nu är förhållandet. Det blir nemi. för de tillämpande myndigheterna alltid svårt att bestämma, huruvida en person kan bidraga till en annans underhåll eller iclye; men då jag anser nu gällande stadgande alldeles tillräckligt i delta afseende och då jag tillika anser det vara olämpligt att, derest icke högst trängande omständigheter sådant bjuda, söka vid hvarje Riksdag tumma på en så ny författn., sorn den ifrågavar:de, hvars verkställighet blifvit så nyligen påbjuden, tror jag del vara bäst alt bibehålla paragrafens stadgande sådant det f. n. är, och anhåller fördenskull om bifall lill Utskms hemställan. Gr. Sparre: Om någon olikhet i den praktiska tillämpningen, isynnerhet inom den högsta instansen, gör sig gällande, då kan det vara skäl för den lagstiftande maklen att träda emellan; meningen af mina värde motståndare har anfort något enda exempel på en sådan tillämpning, tvertom, alla af K. M. i delta afseende gifne resolutioner öfverensstämma deruti, alt eu så beskaffad skyldighet, som den ifrågavande, finnes.
– Jag tillstår gärna – säger prosten Münter – att de äro sällsynta. Men jag tror, att Gellert var en sådan kristen. Likväl är det ju icke möjligt, att alla kunna nå lika högt. Den här boken visar fullkomligheten, efter hvilken vi alla böra trakta. Enhvar som med all flit bemödar sig om att vara god och rättskaffens, lyckas däri, om han också icke helt och hållet uppnår det mönster, efter hvilket han bildat sig. Gör således också ni i den afsikten allt hvad ni ännu göra kan Struensees uppmärksamhet slappas ett ögonblick, hans tankar syssla med hvad prästen sagt om Gellert som den idealkristne. Det förefaller honom som om han för många år sedan skulle ha läst en roman af samme Gellert – »Den svenska grefvinnan G:s lif» – däri hans pojkförstånd tagit fasta på åtskilligt moraliskt kontraband – blodskam och tvegifte – midt i all den välmenande kristligheten Prosten börjar emellertid: – Ni erinrar er väl vårt aftal, i enlighet med hvilket vi i dag skulle bemöda oss om, att anställa en uppriktig pröfning af ert moraliska tillstånd? Ni skall därefter bli i stånd att rätt bedöma, om ni kan gå ur världen med lugn och hopp. Till grund för våra undersökningar skola vi lägga de moraliska regler, vi nyligen fastställt. Än en gång måste jag nu bedja er att komma mig till hjälp med uppriktighet och nödig öppenhjärtighet och icke tillfredsställa er själf med otillräckliga ursäkter. Misstro i det hela taget hvar och en af era handlingar, som ni måste söka ursäkter för. Jag känner er också icke tillräckligt. Ni skall icke tro, att det, jag kan säga er om era synders mängd och storlek, är allt hvad därom sägas kan. Ert samvete skall uppenbara er vida mera, om ni gör er mödan – som det är er plikt för er frälsnings skull – att tänka allvarligt öfver ert lif. Och Gud vet allt hvad ni gjort mot hans vilja: bekänn således också inför honom, att ni syndat vida mer, än ni själf vet af. Betänk, att hvarje enstaka öfverträdelse af Guds bud har sina svåra följder, som skola utbreda sig och fortlöpa vidare och vidare, ja, kanske icke ens upphöra, när världen går under.
Han blef mycket glad öfver att se henne och berättade allt som händt sedan de råkades, tillika beskrifvande det njutningsrika lif han nu förde, omgifven af all lyx och beqvämlighet. Hon uttryckte sitt bekymmer för det vågade i hans ställning, men han skämtade blott deröfver, menande att han nog skulle finna på råd. Han berättade derefter att man hvarje dag brukade servera honom trenne rätter, hvar och en buren af en page i lysande drägt. Hustrun slog händerna ihop av förvåning och i det samma öppnades dörren och en af de vackra pagerna trädde in, bärande en glänsande brunstekt gris på ett stort fat av renaste silfver. ”Der är den förste,” sade bonden. Pagen betraktade honom med någon förvåning, satte steken på bordet och gick ut igen. Strax derefter kom en ännu vackrare page och ställde en rykande soppskål på bordet. ”Der är den andre,” sade bonden och hans bustru betraktade med beundran de silfverstickade kläderna. Pagen rodnade starkt och lemnade rummet. Efter honom kom ännu en page, bärande deserten prydligt upplagd på ett fat och sjelf iklädd en lysande guldbroderad drägt, han bugade sig för bonden och visade på det nu färdigdukade bordet. ”Der ser du den tredje,” sade bonden. ”Ja nu ser jag försann att du är en stor man!” utropade hustrun men pagen bleknade märkbart, kastade en misstrogen blick på underdoktorn och aflägsnade sig. Glada och belåtna stego bonden och hans hustru till bords, men de hade icke hunnit till soppan förr än dörren öppnades och de tre pagerna bleka och förskrämda kastade sig till undergörarens fötter sägande att som de nu granneligen förmärkt att han kände deras brott och utpekat dem för sin hustru sågo de sig nu icke annan utväg än att genom en öppen bekännelse försöka att beveka honom till mildhet och skonsamhet emot dem, hvarpå de omständligt berättade hurusom de bortstulit och undangömt drottningens dyrbara ring. Ringen ville de gerna återlemna, men bådo honom under tårar och snyftningar att han för ingen måtte omtala deras brott, så ville de för framtiden städse visa sig ärliga och pålitliga.
Skulle Pröfnings-kommitté tillstyrka och Konungen bifalla, att Län för sådant ändamål indelas i distrikt, af hvilka dock hvartdera bör innefatta minst ett fögderi, utdelas, likaledes efter folkmängden, de från distriktet influtna 4/s emellan dess samtliga soknar. Hvad stad eller soken sålunda tillfaller, användes till kommunala behof inom staden eller soknen. 1 Stockholm tillfälle hela afgiften staden. § 24. o A landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbuden pä eller invid det ställe, der auktion, marknad eller mönstring med beväringsmanskap hålles, eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samlad är. Vid annan mönstring, uppbördsstämma, mantalsskrifning, ting eller annan till folksamling föranledande förrättning må ej bränvin försäljas annorlunda, än vid måltider åt spisande gäster. Ej må någon i landsbyggd fara med bränvin frän by till by eller från gård till gård, att dermed köpslaga. I stad må pä eller invid det ställe, der marknad hålles, bränvin icke genom minuthandel eller utskänkning försäljas. § 25. * På apothek må ej bränvin, med eller utan droguer eller andra tillsatser, i minut säljas, utskänkas eller annorledes till förtäring på stället utdelas. § 26. Under söneller helgedag må ej bränvin, som är föryttradt genom parti eller minuthandel, till köpare utmätas eller utlemnas. Å så väl gästgifvaregård, som annat näringsställe i stad och å landet, vare utskänkning då förbuden; dock må klockan mellan 1 och 3 eftermiddagen ut skänkning ske till spisande gäster. Under gudstjenst skall utskänkningsställe alltid vara tillstängdt. § 27. * Bränvin må icke utlemnas till den, som synbarligen är öfverlastad, ej heller å utskänkningsställe till den, som minderårig är. 8 Den, sora öfverlastad är, får ej utdrifvas från utskänkningsställe, der han starka drycker förtärt, eller utan vård lemnäs. § 28. Då minuthandel med eller utskänkning af bränvin sker, får dörren till försäljningsrummet icke vara läst. § 29.
Maj:t vidtagit förberedande åtgärder, hvarigenom socknarne på ön blifvit af vederbörande Landtmätare indelta i vissa skifteslag, och att, för utrönande af verkningarne af denna åtgärd, Kongl. Maj:t tillåtit att ett så kalladt profeller mönsterskifte först skulle i en viss socken, som utgör ett skifteslag, utföras; och då denna snart fullbordade förrättning gifvit stöd åt den öfvertygelsen, att laga skiften äro på Gottland verkställbara och nyttiga, men för dessas tillvägabringande stora svårigheter mötte genom de betydliga kostnader, som dylika förrättningar medföra och hvilka å Gottland, hvarest utgifterne blefvo än större genom der bruklige stenbyggnaders och stenhägnaders flyttning, icke kunde af de många små jordegarne bäras, har motionären, för befordrande af laga skiften på Gottland, begärt: att den del af landtmätare-arfvodet, som utgår kontant, må få af statsmedel förskottsvis utbetalas på det sätt att, sedan afgifven arfvodes-räkning blifvit i behörig ordning granskad och godkänd, beloppet anordnas från Landt-ränteriet, men att jordegarne, i likhet med hvad annars är vanligt, bestå kost och husrum åt Landtmätaren och gode männen samt arfvode åt de sednare, äfvensom erlägga lösen för kartor och tillhörande skifteshandlingar: att de i förskott lemnade stats-medlen, som i jordeboken antecknas, blifva räntefria och med det femte året sedan det nya skiftet vunnit laga kraft återgäldas med TV årligen tillika med kronoskatten och med samma förmånsrätt för Staten, som skiftes-arfvoden nu ega i den skiftade jorden: att utflyttnings-hjelpen beräknas till minst dubbla beloppet af hvad uti Kongl, kungörelsen den 25 Januari 1853 är i sådant hänseende bestämdt: att nödigt stats-anslag för flyttning af stenhägnaden, Stats-Utskottets Utlåtande JV§ 122.
Lpd 1 till följd hvaraf ock hammarskatten ökats från 872 Skpd 2 Lpd 2 'a till 1,120 Skpd 7 Lpd 11 a. Utur förr bearbetade grufvor har silfvermalm, ehuru icke till betydligare mängd, fortfarande brutits, men då såväl densamma som tillförene uppfordrad malm under nu ifrågavarande år blifvit tillgodogjord, har tillverkningen af silfver och bly till någon del ökats. Sedan år 1851 hafva tvänne skärpningar på nickelmalm inom Leksands och Stora Tuna socknar blifvit bearbetade samt af denna malm tillverkats vid Sågmyre nickelverk i Bjursås socken dels nickelspeiss, dels kopparnickel. Antalet af de inom länet varande bergverk är i tabellerna utfördt, och den personal, som vid bergshandteringen haft sin egentliga sysselsättning, kan fortfarande antagas till omkring 7,000 personer. Värdet af de tillverkningar, som länets bergsrörelse lemnat, kan för det sednaste af de år, denna berättelse omfattar, eller år 1855, beräknas till följande belopp: 72 ort 90 korn guld ä 700 R:dr Skålpundet 510: 14. 4. 336 Skålpund 13 ort 60 korn silfver ä 44 R:dr 14,7 8 9: 46. 3. 220 Skeppund 14 Lpd 10 bly å 45 R:dr 9,932: 30 — 5,046 Skeppund 6 Lpd 10 & koppar, garad samt till en del valsad och smidd vid Avesta, efter medium af priset i Stockholm, då transport och öfrige omkostnader ersättas af det högre manufaktureringsvärdet 842,736: 13. 2. De fabriker, bruk och näringar, hvilka icke tillhöra bergsrörelsen, äro till antal och beskaffenhet i tabellerne upptagne. Till någon del utvidgade under ifrågavarande period, torde desamma kunna anses hafva lenmat tillverkningar för ett värde af omkring 150,000 Riksdaler Banko.
Det är ju bare fästman, som får ta ut lys-sedel, eller också ska han lemne liksom nå't skreftligt, att han inte är imot giftermåle? Hur ska vi ställe med dette? Sven. St! var du obekymrad; jag vet nock råd för den saka, jag. Men se der ha vi nu Ola i Gyllby och Britta. ANDRA SCENEN. OLA i Gyllby. BRITTA. De förra. Sven. Välkommen, käre fader Ola! Välkommen, Britta! Ola. Tack, tack vackert! Lisa. Pina rassa tre! hvad du är grann och fin, Britta! Du ser ståtlig ut som sjelfve Drottninga, när ho reste härigömmen Wermland. Britta. Jojomen, mor Lisa. En ska foll ta på sej det rareste en har, då en kommer te fästman sin. Sven. Och råd har du ock te vare grann, Britta. Är du nöjd med att få son vår te man? Britta. Det var e fråge, det. Jag kan fälle just inte se, hvem ann' utåf bonnfolk som skull' passe sej åt mej, än Erik. Lisa. Det kan du nock ha rätt i, käre Britta. Inte lär det vare värdt för nå'n trasdräng te komme steckandes och ville ha e så förmöga jänte, som dej, inte. Britta. Ne-ej, di noser inte dit, mor Lisa. Han får inte komme ur stalle den, som ska ha mej, inte. Sven. Tåcke tycker jag just om; det är rektigt taladt, lelle sonqvinna mi'! Erik ska bli fanken så galen efter att få dej, det är tvärsäkert. Britta. Åh, jag skull' foll inte ville tro anne, heller. Jag kan inte vete hvad han just annars skull' ville ha, som vore styfvere; så säjer åtminstone far min. Ola. Tyst, barn, med tåcke der tal; det låter så fult. Britta. Låter det fult?
Åh, jag har haft stunder som väl kunna uppväga många dars sjukdom. Arla. /reser sig och går bort från henne/. Du talar så ­ så ­ Cecilia. Du har ju sjelf dansat med honom; då måtte du väl veta... Arla. /vänder sig tvärt till henne och säger skarpt/ Hvad? Cecilia. Hur han dansar. Hur han lyfter och bär en, så att man knappt känner golfvet under fötterna! /lutar hufvudet tillbaka och småler med slutna ögon/ Åh! Arla. Cecilia! ­ åh, Cecilia! Cecilia. /lyfter ögonen/ Hvad är det? Arla. Cecilia, du älskar honom! Cecilia. /föraktligt/ Älskar! Ah! Arla. Säg mig allt ­ du älskar honom! Men han ­ det är inte möjligt, det der du nyss sade om hur han dansade. Så som du beskref det, så dansar man bara med en enda. Eller ­ säg mig ­ ha ni kanske varit förlofvade? Cecilia. Förlofvade? Hvad fantiserar du om? Tror du att man forlofvar sig med major Lagerskiöld? För resten ­ jag har inte lust att förlofva mig med någon. Jag har aldrig sett någon man, som jag skulle vilja binda mig vid annat än möjligen för en kort tid; men för hela lifvet ­ hu då! Arla. Men kärleken är ju det högsta af allt. Skulle inte den räcka för ett helt lif ­ och ändå längre! Cecilia. Är det baron Edelhjelm, som... Arla. Jag talar inte om någon särskildt. Jag menar bara i allmänhet. Cecilia. Såå ­ vet du hvad? Ju sämre männen ä' ju intressantare ä' de ofta. Se på baron Edelhjelm till exempel ­ han lär ju vara ett dygdemönster, men du himmel, så tråkig! Major Lagerskiöld återigen, som är den värsta roué man kan tänka sig. Arla. Roué! Hvad är det för något? Cecilia. /skrattar/ Vet du, du är verkligen naiv. Det finns ingen flicka eller fru inom hela societeten, om hon ser någorlunda bra ut, som han inte gjort en kärleksförklaring. Arla. Fy! så styggt du talar! /Cecilia höjer på axlarne/ Stackars Cecilia! Du är bitter ­ jag förstår alltsammans.