Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 afseende på brottmål kan jag icke föreställa mig, att det vore skäl, att, då saken möjligen kan gå å lif, nedsätta nämndens antal, och derigenom minska kontrollen öfver domaren. Då ransakningar med häktade personer ofta hållas på cellfängelset, der kanske inga andra personer än domaren, nämnden och de inkallade vittnena äro tillstädes, skulle saken erhålla alltför liten offentlighet i närvaro af endast 3 nämndemän. Dessutom är det tänkbart att med ett så ringa antal som 3 personer är det. lättare att tillvägabringa ett öfverröstande af domarens mening än om minst 7 af nämnden äro närvrde. En minskning af kostnaden skulle vara det enda skälet för denna förändring och detta skäl finner jag icke vara af nog stor vigt i jemnförelse med olägenheterna deraf. I afseende på urtima ting i civila mål, så måste anmärkas att sådana begäras af enskild part och detta sker vanligtvis endast vid saker af större vigt, och om parten då lår bekosta resa för 3 eller 7 nämndemän, kan icke vara af särdeles inflytande, alldenstund reseersättningen åt domaren, som är den drygaste utgiften, alltid blir densamma. Men det vöre inkonseqvent, omen sådan vigtig sak, för hvilken urtima ting är sökt, skulle afdömas med endast 3 134 Den 7 Mars f. m. nämndemän, då 7 måste vara närvide vid de mindre vigtiga mål, som vanligen förekomma vid tingen. På grund af hvad jag nu anfört, anser jag icke skäligt att göra någon reduktion i nämndens antal, och får hemställa att R. o. Ad. ville afslå denna punkt. Frih. Leuhusen: Förekommen af Hr Olivecrona, ber jag att med honom få instämma. I hvad Ilr Olivecrona anfört i afseende å syn i jordatvister, kan jag dock ej helt och hållet instämma.
Jag åsyftar dermed icke i allmänhet någon strängare behandling af de ämnen, som Utskottets handläggning tillhöra: så mycket mindre, som jag af enskilt erfarenhet känner, att flere delar af administrationen, och synnerligen handläggningen af de egenteliga inrikes årenderne under sistförflutne åren varit utmärkt af en drift, verksamhet och uppmärksamhet å Landets angelägenheter, som förut varit mindre vanlig; utan derföre, att Utskottet Den to Jul ii c, m. Utskottet bör, efter RegeringsFormens anvisning; urskilja hvad sorn tillhör behandling efter 106 eller efter 107 §., att den sistnämnde icke bör tillämpas på ärender, af helt annan beskaffen* het, än de, hvarom §:n förmäler, eller på Embetsmän, sorn nu mera icke kunna till ändtledigande anmälas. Att en och samma Embetsman» förseelser böra, så vidt ske kan, i ett sammanhang åtalas och pröfvas, om ett säkert omdöme skall kunna grundläggas, > huruvida han är skicklig att vidare förestå sitt inneliafvande Embete, eller förverkat detsamma; och att det Utskott, som det åligger vårda formernas iakttagande , icke bör sjelf gifva ett föredöme af deras åsidosättande. Hit hörer ock, att Utskottet bör lemna ett så bestämdt yttrande, om hvad det tillstyrker eller icke tillstyrker, att proposition till bifall eller afslag å Betänkandet i hela' dess sammanhang kan äga rum; och om dervid föreslås en sådan adress, som Herr Grefve von Schwerin för sin del ansett lämpelig, tvekar jag för min del icke att i tillstyrkandet deraf instämma. Grefve Horn, Claes Fredrict uppläste föl.' jande: (Se Bilagan N.o 3.) Grefve Mörner, Carl Stellan, anförde skrif-* teligen: (Se Bilagan N.o 4.) Ridd. 0. Ad, Pr. VI. Band. Sf. 4i* ©*« io Julit e. m. Friherre Cederjiråm, Jacob:
Andra åter sakna fortfarande alla dylika, och att dessa sednare, tillfölje af denna olikhet, icke allenast äro i saknad af de fördelar, som de förra i mer eller mindre rikt mått tillgodonjuta, utan äfven äro tillbakagående, faller af sig sjelft, enär jemnlikheten emellan båda mer och mer aflägsnas. Midt igenom landet och till åtskilliga orter vid kusterna går redan det anlagda jernvägsnätet. Den icke obetydliga och ganska vigtiga delen öster om detsamma, nemligen södöstra delen af Småland samt Blekinge län, är dock fortfarande lemnad åt sitt öde i afseende på inre kommunikationsmedel, oaktadt både flottans station i Carlskrona och den för ortens handel vigtiga staden Calmar äro belägna å dess kust. Det är derföre, som jag anser mig pligtig att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten af en jernvägs anläggande å denna ort. Undersökning är verkställd och kostnadsförslag uppgjordt för en sådan från Wexiö till Carlskrona och med en utgrening till Calmar; och är det denna undersökning, detta kostnadsförslag, som jag härmed vördsamt underställer Rikets Ständers pröfning, förvissad att ett noggrant öfvervägande af frågan skall ådagalägga ämnets vigt. För jernvägens anläggning från Wexiö till Carlskrona torde den enda omständigheten, att rikets örlogsflotta vid sistnämnda stad har sin station, vara tillräckligt talande, enär denna omständighet är allmänt känd. Hvad åter beträffar den öfriga delen af den föreslagna jernvägen, så enär jag icke får antaga att de för densamma talande skälen äro lika allmänt bekanta, tillåter jag mig i afseende på denna anföra, dels att den skulle på ett närmare sätt sammanknyta Carlskrona med den folkrika och sädesproducerande ön Öland äfvensom med det inre af landet, hvarigenom utbyte af detta sednares nu mindre afsättliga, men icke obetydliga skogsprodukter, fabriksoch 310 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Och detta är oberäknad! alla ertra utgifter af personella utstylder, krigsgarder, Wargeringömanstapcts lega, beklädnad och utredning, sä katlade friwilliga gäfwor, full beklädnad at Landtwärnct, inqwarteringar och otroliga durchmarscher, hwilka i är stigit til en förlänande summa; säledcs betalar Hemmansägaren endast i ordinarie utlagor och bcswär, all brukningskostnad oberäknad, som hwarje Landtman känner/ nära upgar til wärdet at halfwa grödan, til det allniänna hwarje är öfwer 5 R:dr co för hwarje tunna Spannemäl, som stördas pä Hemmanets jord; af detta är lätt funnit, at sädane Hemman äga litet eller als intet wärpe, och som de flesta hemman i Wäla äro af sä swag beskaffenhet, är jorden bebodd af Laggare och SlLjdemän, som genom Handarbeten dä Jordbruket icke päkallar hjelpen, kunna bereda fich utkomst, och derföre innehafwa jorden för -at äga bostäder, icke desi mindre händer at Syner til förekommande af Skattevrak mäste hällas, och at Hemmansdelar för felande Utlagor wid Tings Rätter uvbjudes At detta alt är enligt med cbarcD-bestrifningen, Jordboken och ankomne Restlänqder, samt förhällandet sädant det af mig blifwit tecknadt, intygas pä Ämbetes Ed. Wäla den 6 Maj iLos. L. lVI. fl2N880N. Krono-Länsman. Detta anförande, som af Ridderstapet och Adeln med utmärkt bifall blef afhördt, utbad sia likwäl Herr
Hvarken Tuilerierna, Place de la Concorde eller industripalatset, som vi foro förbi, väckte några minnen eller intryck hos henne. Paris, det stora, glada Paris, som alltid varit hennes älsklingsstad, där hon helst af allt skulle velat ha sitt hemvist, var för henne i detta ögonblick en död massa likgiltiga byggnader och platser. Ty brefvet var icke från honom, men från en hans vän, och nyheterna voro allt annat än tillfredsställande. Så tillbragte vi då några egendomligt oroliga, jäktande veckor i detta Paris, som året förut öfverhöljt Sonja med smicker och hedersbetygelser, men som nu tycktes redan ha glömt henne. Hon hade haft sin »quart d’heure»! Vi uppsökte alla både Sonjas och mina vänner, gjorde äfven nya bekantskaper, voro oafbrutet i rörelse från morgon till midnatt, icke som turister, ty af staden och dess märkvärdigheter fick jag under denna tid intet se, icke ens Tour Eiffel. Allt vårt konstigt uppskrufvade intresse gick ut på att studera människor och teatrar, att komma in i hvirfveln, för att där hämta en väl behöflig stimulus för vårt slocknande litterära intresse. Vår bekantskapskrets bestod också af en mycket brokig och intressant blandning af nationer och typer. En rysk-judisk och en fransk bankir-familj i den stora stilen, beboende hvardera ett ensamt för detta aristokratiskt slott med lakejer i kortbyxor och silkesstrumpor samt hela den traditionella aristokratiska lyxen. Svenska och ryska vetenskapsmän och ryska vetenskapskvinnor, polska emigranter och konspiratörer, franska litterära herrar och damer samt af skandinaver Jonas Lie, Valter Runeberg, Knut Wicksell, Ida Erikson och åtskilliga andra vetenskapsidkare, konstnärer och litteratörer. Sonja gjorde naturligtvis också besök hos de franska matematiska koryféerna och mottog några bjudningar af dem, men de intresserade henne mindre denna gång, då hon hade allt annat än matematik i tankarna. Bland intressanta typer från denna studietid vill jag särskildt nämna den sedan så ryktbar vordne Padlevsky. En ung man med ett osundt utseende och fängelsehy, som talade dålig fransyska, men som dock strax intresserade genom den hänförelse och glöd hvarmed han omfattade de revolutionära idéerna.
Om ett yttrande, afgifvet föie discussionen, men nu intaget efter discussionen, kommer att innehålla anakronismer, så torde detta icke innebära någon olämplighet, då det skäl, jag nu anför, upplyser orsaken dertill. För resten anser jag öfverflödigt att särskildt reservera mig emot de flera beslut, hvaruti jag icke deltagit, men anhåller endast att få antecknadt att många af R. o. Ad:s beslut hafva icke af mig blifvit gillade. Denna begäran blef af R. o. Ad. bifallen, i följe hvaraf ifrågavar. anförande skulle i prot. intagas, så lydande: Af tillfälliga förhållanden förhindrad att deltaga i öfverläggningen, så väl då K. Mts nåd. skrifvelse med Tulleotnilcens förslag till tulltaxa remitterades, sorn då Bevilln.- Utsk;s första betänk, i ämnet förevar, anhåller jag om ursägt, att jag före pröfningen af Utsk;s speciella förslag tillåter mig en granskning af frågan i sin helhet. I allmänhet afser tull-lagstiftningen tvänne föremål, beredandet af en lämplig och för de skattdragande mindre kännbar utväg att fylla statscassans behof, och skyddandet af inhemska näringar emot en obillig täflan af utländska. Såsom bekant är, antogs under förra åi hundradels allmänt herrskande prohibitiv-systeme, såsom ett axiom, att man, så vidt möjligt, skulle utestänga all utländsk taflan af förädlade vaior, under den förutsättning att arbetsvinsten eller det förökade värdet af förädlingen, äfven 0111 denna med allmänna uppoffringar vore framkallad, skulle alltid utgöra en nationalvinst. O111 man än i våra tider, med svårligen vederläggbara skäl, yrkat förkastandet af denna sats oell dess tillämpning på tullagstiftningen, återstår dock alltid pligten att vakta sig för den andra ytterligheten, alt genom frammau - 8 D en 9 Januari f. tu. de näringars producters lemnade tillträde till den inhemska marknaden, mot mindre afgifter till slatscassan, än den inhemske producenten betalar, eller med mindre inskränkningar än denne är underkastad, bereda den utländska näringsidkaren företräden framför den inhemska.
Jag vet val, att man ej vill bestrida Konungen räliighet alt nedså Ila en af Ständerna i delta afseende föreslagen afgift, om Man linner den för hög; men, efter min åsigt, bör man icke, genom alt bestämma ('n afyift sä /teg alt man nära nog kan förutse, alt Konungen densamma icke bifaller — blottställa den höga Personligheten för det obehaget att ändra eli af Rikets Ständer fatladt beslut. — Dessutom, då Utskottet trott sigvara förbundet ali för de fyra ofvannämnde värdigheterna föreslå enahanda ehartse-belopp, som vid de begge sist förflutna Riksdagarne af Ständerna bestämdes, ehuru de icke af Kongl. Majrt sanctionerades, hade Utskottet nu äfven, som mig synes, bordt föreslå samma förhöjning, som Ständerna vid 1 834 oell 1840 årens Riksdagar anlogo, å chartae-afgiften för Commendeursoch Riddare-brefven af de Kongl. Ordnarne; men delta har icke skett — och denna inconsequens kan jag icke eller gilla.” Häruti instämde Herr Friherre Raab_, Herr Friherre Hermelin och Herr Biskop Bruhn. A ( lien Doctor Sandberg-. ”Jag får vördsamt reservera mig emot Utskottets beslut, alt först sammanslå 5 och 10 §§ i nu gällande författning, och sedan åter efter en annan fördelningsgrund sönderdela dem uti a:ne, den 5 och 6 § i förslaget. Genom sammanslagningen komma fullmagts-chartorna att synas orimligt stora, och en ökad anledning uppkommer att deruti söka nedsättning, sedan man af den nya nu föreslagna författningen icke mera kan erhålla den upplysning, att en del af charlas-beloppet skall, enligt Ständernas beslut, utgå, för att ersätta statsverket, hvilket godtgör tjenstemännen i Konungens Canzli för sportler och canzli-gebuhr, sorn upphört. Sammanslåendet är icke heller fullständigt, ty sigilipenningarne äro serskildt upptagne, och man har för Ådels-bref räknat bort 4 R:dr 8 sk., emedan man ansett 1 33: 16 för en jemnare summa än 13y: 24.
Enär berörde motion icke, såsom fallet är med åtskilliga under denna riksdag i enahanda syftning till Utskottet hänvisade motioner, tillika innehåller den framställning, att privatbanks-rörelsen måtte, genom Filialkontor, af Rikets Ständers Bank ersättas; så anser ULskottet sig ej kunna med nämnde motion taga befattning, utan får, med åberopande af 44 § ^ mom. i Riksdags-ordningen, återlemna densamma till den åtgärd, Rikets Ständer finna med nämnde § öfverensstämmande. Stockholm den ii Januari 1848. Ank. till Exp.-Utsk. d. 15 Jan., kl. 1 e. m. Memorial. Uti Vällofl. Borgare-ståndet har Herr C. G. Indebetou väckt en tilt Utskottets behandling hänvisad och nästlidne dag inkommen motion, deruti hemställes, att någon del af bankovinsten måtte afses till praemier åt dem, som anställa försök att bereda socker af potatis. Likmätigt 2 § i den för Banko-utskottet gällande instruktion, åligger det väl Utskottet att till Rikets Ständer ingå med uppgift, örn och huruvida någon del af den upplupna bankovinsten erfordras för Bankens konsoliderande; men som det ej tillkommer Utskottet att behandla frågor, angående dispositionen af den del utaf berörde vinst, hvilken Rikets Ständer icke anse för omförmäldta ändamål behöflig, har Utskottet, som sålunda saknar anledning att yttra sig öfver ofvanberörde, för bankoförvaltningen i öfrigt främmande, förslag, skolat, med stöd af föreskriften i 44 § 3 inom. Riksdags-ordningen, återlemna samma motion, för den åtgärd af Rikets Ständer, hvartill åberopade § kan föranleda. Stockholm den u Januari 1848. Banko-Utskottets Memorial, N:s Öy iO. 3 N:o 9. Ånk. till Exp.-Utsk. d. 15 Jan., kl. 1 e. m. Memorial.
December afflulad samt ratisicarioncn dera ä SwerigeS sida redan expedierad: Hwaricmte i sin behöriga ordning, sä wäl Successions - Ordningen som FrcdS»Instrumentet af HostCancelleren upläste». Ridderfkapet och Adeln lämnade Riks, Salen kl L. Tisdagen den 19 December. Plenum kl. r till iv förmiddagen. Uplästeö ett af Herr 8noilsl</ inlämnadt, sä lydande.; öd - Den 19 December. H2Z Eidmjukt Memorial! Det är i allmänhet cn ostridig sanning, att hwar medlen! i ett Samhälle äger en naturlig rättighet, atk fä draga all möjelig winst cch nytta al hwad han sjelf genom odling producerar. Pä denna grund städer äf» wen dei pästäende, otc hwar och en svin oklar läd bör, utan .wang af författningar lä anwända denna läd till brainv!'!, emot erläggande as en derföre i wederbörlrg ordning stadgad skatt eller afgift. Häremot torde dock med skal kunna äberopas en annan lika helia och 0, stridig sanning: Allmänt wä! är bällsta Z.aF. Pä testbä''a samunaar, med uplyst urffilning jrmkade efter hw rantra, böra i min ranka alla oeconomrska författningar grundas för att leda till allmän bäknad. At denna orsak har i alla tider och i flere olika nial den egna dispositions rätten mäst tala inskränkningar till minnande af någon »lystad nytta för det Allmänna. De manga här i Landet, under olika Regeringssätt wikt igne författningar och Utfärdade förbud, rörande branwms tilwerkande cch försäljande, witt» na tydligt, ett d-hsak r allid warit ansedda såsom Economica, dem RrklS Lagstiftare och Regering knm de inskränka ejler spuniemäls utgången eller päräknad större , winst för Staten och allmänna hushall-ftngen.
Lartlieleni^ är l)estänidt köi delaktigare, än pä någon ak lie Vestindbka öar, bvarom jag eger kunskap. Arbetet är der lättare, bebandlingen niilllaie, skilliiaden emellan lii ocb slak i praxis minclre sträng, oclr pä iaullet, åtminstone i vanliga körbäilanden, nästan ingen. I vissa bänseenllen ar slakvcns j>ä 8t. ikartbelem v tillstänrl bättre, än lie nvligen krigiknes pä Dngelska öarne, ja till ocb med bättre, än krie aibetares i tlere Duro^>eiska länrlei. Dartlielein^ linnas ej sockerocb calle-plantatione>g liet lilla äkerbruk, som diilves, liknar inera trädgårdsskötsel; bske ocb busbällssvsslor äro derekter lierås körnämsta äligg,inden. Dessa bindras äkven i moraliskt bänseende pä landet, derigenom att egaren sjelk ocb de bvite i allmänbet deltiiga i alla körelällande aibeten, bvaikore också dessa öns invånare allticl mera liknat lien Europeiska landtmannen, än den Vestindiska plantören. Detta, som alltid varit bruk, är nu mera en > ödvändigbet, sedan genom populationens starka aktagande sä ak krie som slakvar, arbetsstvrkiiii blikvit mein otillräcklig kör bebokvet. ^ibetstiilen vid sä väl allmänna som enskilda aibeten i stallen är ak bruket bestämdt lika kör den krie dagsverk-aren ocb slalven, eller ikrän klockan 6 om morgonen till klockan ^ ektermiddagen, med en timmas lippeball kör krukesten, ocb man skulle näppeligen pä något villkor kunna lorina bvarke» den ena eller andra i angelägna kall ökverskiida denna vanliga tid. Dä landet är a, betstimmarnes antal nästan enabanda, men lördelningen olika ekter olika local ocb olika slags arbe - ^curg/.
Arméen» pen sionering. lntendents vätendet. Arméen» sjukvård. afsedt, nu icke kan ega rum, hemställer jag, det Eders Kongl. Maj:t måtte föreslå Rikets Ständer att medgifva, att berörda anslag, äfven efter nu löpande statsregleringsperiods slut, tillsvidare må utgå med oförändradt belopp och enligt förut meddelade föreskrifter Angående pensioneringen af Arméens befäl anhåller jag att få särskildt mig yttra, samt dervid få föreslå den framställning i ämnet till Rikets Ständer, hvilken, med afseende på förekommande förhållanden, jag anser böra ega rum. Beträffande åter pensioneringen af Arméens manskap, hvaruti en förbättring, i mån af tillgångar derför, borde beredas, och som kunde ske, om den del af krigsmanshusinkomsterna, hvilken nu aflemnas till Arméens pensionskassa, blefve, i sammanhang med öfverflyttning på statsverket af Armébefälets hela pensionering, i stället afsedd för manskapets pensionerande; så, enär i allt fall, innan pensionerna för manskapet förhöjas, en noggrann beräkning af tillgångarna måste föregå, samt Krigs-Kollegium. hvars utlåtande öfver Landtförsvarskomiténs förslag i detta hänseende blifvit infordradt. ännu icke sig utlåtit i ämnet, torde med pröfningen häraf tillsvidare få anstå. I fråga om Intendentsväsendets ordnande vid arméen har komitén föreslagit, att förvaltningspersonalen vid de indelta trupperna må komma att utgöras af en Regements-intendent med arvode af 2,000 rdr vid regemente och 1.600 rdr vid korps samt en Förrådsförvaltare med arvode af 500 till 600 rdr efter förrådens betydenhet. — Ett af de vigtigaste bestyren vid en armée på fältfot är intendentsväsendet, På dess ändamålsenliga skick beror i väsendtlig mån möjligheten för öfverbefälet att i rätt tid kunna verkställa de af omständigheterna påkallade rörelser.
Med anledning deraf, att min vid början af detta plenum gjorda hemställan, ang:de gemensamma öfverläggningar inom Stånden för behandling af K. M:ts Propos. ang:de deri med Frankrike afslutade traktaten, blifvit bordlagd, får jag anhålla, att denna fråga mätte sättas främst på föredragningslistan vid nästa plenum. Till detta förslag lemnade R. o. Ad. sitt bifall. Anmäldes och bordlädes Bevilln.-Utsk:ts Utlåt. N:o 2, i ani. af K. Propos. ang:de med Frankrike afslutade Han delsoch Sjöfartstraktater. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem, 0. Brakel. Onsdagen den 31 Januari 1866. Plenum kl. 6 e. m. Justerades profit för den 22 December sisth år. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 24 och 27 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 36, i ani. af väckta motioner rörande ej mindre 230 Dea 31 Januari e. in. Norrmans och Danskars, än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken. Utskits första hemställan å sidan 5. Bifölls. Utskits sednare hemställan å samma sida. Frih. Cederström, Rudolf: Inom Utsk:t har jag slutit mig till den reservation, som Hr von Ehrenheim afgifvit. Den är helt kort och lyder sålunda: »Instämmande uti Utsk:ts yttrande, att Regeringen bör antagas vara bäst i tillfälle alt bedöma när i hvarje särskildt läll rätta ögonblicket är inne för öppnande af underhandlingar med främmande makter, rörande ömsesidig näringsfrihet, och att
Då emellertid ett öfver beräkningen, vid årets början, så fortskyndadt arbete fordrade ökadt anslag, så underrättades Kongl. Majit, i underdånig skrifvelse af den 9 November, att Westra stambanan efter all sannolikhet kunde fullbordas redan 1862, derest ett särskildt förskott af 500,000 R:dr Rimt kunde för arbetets oafbrutna fortsättning utbekoinmas; och i nådigt bref af den 15 November 1861 anbefalldes Kongl. Stats-kontoret att af under händer varande medel, för ifrågavarande ändamål, låta utbetala detta belopp, hvaraf dock endast 400,000 Ridr före årets utgång hunno användas. Genom denna af Kongl. Majit beviljade tillökning i årets anslag för jernvägsarbetena blef det möjligt att för år !86‘2 upprätta en arbetsplan, hvari hela Westra stambanans hufvudsakliga fullbordan och öppnande för trafiken kunde upptagas. Vid årets utgång var denna stambana till nästan hela sin längd terrasserad eller, hvad som är detsamma, sjelfva banvallen anlagd; endast mellan Krigsberg och Billsbro, på gränsen mellan Nerike och Södermanland, samt vid Höganäs, vester om Sparreholm, återstodo tillsammans omkring 44,218 fot eller icke fullt 1 j mil af hela den 42 mil 21,600 fot länga banan mellan Stockholm och Göteborg. I arbetsplanen för 1861 var en sammanräknad längd af 8 mil 14,927 fot bana upptagen till terrassering; nära 7 mil borde enligt samma plan ballastas, och en sträcka af^ 5 mil 9,000 fot beläggas med sliper och räler, men af redan anförda skäl blefvo utöfver arbetsplanen verkställda icke mindre än 2 mil 20,172 fot terrassering, 2 mil — 126 23,758 fot ballastning samt 4 mil 18,710 fot nedläggning af sliper och räler, hvarjemte 3 lokomotiver och 13 passagerarevagnar utöfver det i arbetsplanen för året beräknade antal anskaffades.
Detta är tvänne inskränkningar, hvilka hvar för sig gälla millioner. Den gifna följden af dylika besluts verkställighet blefve antingen, att kreditivrörelsen, som lagstiftningen förut sökt att främja, betydligt kommer att inskränkas eller ock att ett stort antal bank-kontor i de smärre städerna måste upphöra, sedan de icke vidare tillåtas att hafva kassareserv i banksedelutgifningsrätten. Den mycket omtvistade sedelutgifningsrätten bör man väl se från mera än en svnpunkt, den, huruvida densamma ökar de enskilda bankernas inkomst; man torde jemväl böra taga i betraktande i hvad mån den är gagnande för allmänna rörelsen eller kan utaf densamma umbäras. Dervid förekommer först, att man i alla kretsar, hvarest denna fråga ventileras, åberopar Sir Robert Peel’s bank-akt i England, som lastspikade sedelutgifningsrätten vid hvad den var år 1844. I sjelfva England äro nästan lika många emot berörda bestämmelse, som för densiamma, och hade man icke der den utväg att för någon tid upphäfva lagen, så hade den längesedan varit helt och hållit undanröjd. Inom den jemförelsevis korta tiden af 14 år har berörda lag 2 gånger varit suspenderad. Låtom oss nu tillse i hvad mån våra förhållanden äro jemförliga med Englands. Enligt de mest moderata beräkningar lägger England årligen upp såsom besparingar omkring 80 millioner Pund Sterling. En så stark kapitalisering kan icke ega rum utan att nästan hvarje bank får tillräckligt med rörelsemedel mot 2 å 3 procents ränta. De betydliga belopp, som sålunda ständigt i bankerna innestå, göra det för bankerna möjligt att hålla kassa, utan att behöfva biträde af sedelutgifningsrätt och utan att göra ränteförluster. Om nu detta sakförhållande icke kan bestridas, dristar man jemföra vår knappa tillgång på rörelsekapital och i följd deraf svårighet vid ytterligare kapitalbildning med ett så rikt land som England, der stundom penningar utlånas mot 2 procents ränta pro anno.