Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Thollander, uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion, hemställt, att Rikets Ständer till fullbordande af nämnda, under arbete varande företag, måtte bevilja ett anslag utan åtcrbetalnings-skyldighet till det belopp, som den underdåniga undersökningen upptager, eller 70,000 R:dr Riksmynt; varande af motionären i afseende härå anförd t, att, då det vid sistlidnc riksdag för företaget ifrågastållda statsanslaget varit begärdt af enskildt bolag, och de vid den härom gjorda underdåniga ansökningen fogade handlingar utvisade att staden icke egde den hamn, dit don föreslagna kanalen skulle ledas, men Rikets Ständer likväl beviljat lånet åt kommunen, hade staden uppfattat detta såsom en anvisning att söka återförvärfva cganderätt till hamnen, likasom staden ansett sig kunna antaga, att, då kostnaden för inlösen af hamnen icke var beräknad uti det förslag, som var Rikets Ständer till granskning förclagdt, staden kunde ega hopp att till betäckande af denna nya kostnad vid företaget erhålla anslag utan återbctalnings-skyldigliet, helst, enligt hvad motionären erinrat, andra städer, hvilka företagit sig hamnanläggningar och förbättringar, med högst få undantag, af en dylik förmån kommit i åtnjutande. I anledning af den sålunda utaf Carlstads Hamnbyggnads-dircktion gjorda samt af Kongl. Maj:t till Rikets Ständers pröfning öfverlemnade och af ofvanbemäldc motionär förordade framställning om statsanslag till fortsättning och fullbordande af det med bidrag af allmänna medel påbörjade hamnoch kanalbyggnadsarbetet vid staden Carlstad, har Utskottet ansett sig böra i minnet återkalla de förhållanden, af hvilka Rikets Ständers vid sistlidne riksdag fattade beslut om anvisande af sagde bidrag varit föranledt och hvarå samma beslut sig grundar, äfvensom fästa uppmärksamheten å beskaffenheten af de förbindelser, staden Carlstad med hänseende till företagets utförande sig iklädt. Enligt hvad Kongl.
Den, forn i fifa eummet böe tillgeipaö, odj Det enbaf, Då ^Sanfenö fäfeel)et fåDant otrilfoeligen foeDeae. 9:o SSefämtnanbet af fyvoilfen elke f)te>ilfa blanD De öfeiga, föe eealifationettö triDntagt^ållanDe, tillåtna meDlen må föe tillfället begag* naé, fall maea f>eft od) f>åUet öfmeekmitaDt åt 33anco*0ti)ee(fen, font DeeroiD ide läeec ttttDeelåta att affe Q3anfené egen föeDel, od) Det forn DeemeD fåe i näea fatttbanD, inbufekttö oföeDa föefofean. I0:o 2)å Den ^etallifa (Eafan, ftroaeuti äfrcen ompntaDt 0t(f* roee ocf) ©ulD fåe ittbeeäfnaé, ej öfrocefigee troå femteDelae af 0t* Delfoden, må Denna fifnäntnDa i intet fall öfaö. lito Dm odfå Sftetallifa QCafan någon tiD fulle wifa fig foet* faeanDc öfrceefiga | :Delae af 0eDelfoden, må 35anco*0tpeelfen ej, på geunD Deeaf, miDtaga någon åtgäeD till eöeclfenapttakté öfanDe i an* nan vpäg, ätt meDelfl belåning af ©ulD, 0ilfroee, -Stoppae, Seen od) öfeiga effectee, forn finnas uppeäfnaDe i 1830 åeö Q3anco*9tcgktncnteS 4 Slet. 4 5lfD. §§. 10—15, föee, än ett åe förflutit feån SöanfenS öppnanDe till uttrejclittg af 0ilf»et.
Månader måste iuaeslutas uti fängelse, under a£« Lagutskottet! Eetånkanien. 27 bidan pä ÖfverRättens beslut, och emellertid beredas de tillfälle , att sällskapa med andre Förbrytare, hvilka, under en längre fort vandring pä Lastens bana, hunnit förvärfva ökade insigter till meddelande och uppmuntran för yngre stallbröder af en fortsatt efterföljd. Jag öfverlemnar dessa mina vördsamme Anmärkningar till Högloft, Ridderskapet och Adelns vidare ompröfvande, sedan Riksens Ständers Lagutskott deraf erhållit del, och med sitt Utlåtande inkommit* Stockholm den 10 Februarii 1823. J. H. von Strokirch. Detta Memorial har Utskottet till öfvervägande förebaft; och öå ej mindre i afseende på Fångspillning eller då, enligt ig:de Cap. 3 §. MissgernicgsBalken, Vaktkarl af försummelse eller vangömmo släpper Fånge lös; än äfven i hänseende till hustjuf» Bader, straffen dels äro i Lag och Författningar tydligen bestämda, dels icke öfverstiga högsta kroppsplikt, den UnderDomaren, i flere andre fall eger ådömma , utan att behöfva underställa dess Utslag Öfver» Domarens vidare pröfning, samt det i öfrigt är ej mindre KronoÅklagsren öd den tilltalade öppet lemnadt, att, i händelse a£ missnöje, i vanlig besvårsväg underkasta förste Domstolens Utslag OfverDomarens vidare pröfning; så har Utskottet, så väl ä stöd häraf, som de flere af Herr von 28 Lagutskottets Bctankandett.
U. A. Sedan Rikets senast församlade Ständer, genom underdåniga Skrifvelser den 30 November 1829 och den 19 Mars 1830, tillkännagifva sitt beslut om anslag af serskilde medel, dels i allmänhet till Försvars-verkets iständsättande med 2,820,000.' dels ock för Garnisons-Sjukhusets och2:dra Lif-Gardets Caserns fullbordande „ 152,000: tillsammans 2,972,000: att under loppet af åren 1830—1834 af Riksgäldskontoret hållas Kongl. Majit tillhanda till det belopp hvarje år, som i Nåder kunde finnas böra till ändamålet användas, samt derjemte uti underdånig Skrifvelse den 17 Mars 1830 anmält, det Rikets Ständer funnit billigt, att den möjligen uppkommande räntevinsten å hvad af berörde, Försvars-verket anslagne medel icke uttagits jemväl må komma detsamma tillgodo, och i sådant afseende medgifvit desse medels förräntande i Banken, men Rikets Ständer, i afseende på medlens fördelning för vissa serskilda ändamål, och hvilka uti dåvarande Stats-Utskotts förslag äro uppförda, sig icke utlåtit; så har Kongl. Maj:t, genom serskilde Nådiga Bref, å desse medel gjort följande dispositioner: Bihang till R. Sl. Fröt. 1834• 4-’de Sarai. 1 yifd. a.dra Bandet. 2l:sla Häftet. Stafs-Utskottets Utlåtande N:o '251. " 1 Å I Capital-Anslaget. j Å Räntc-Vinsten. Summa. Till Kongl. Krigs-Collegii Utrednings-afdelning: För bildande af ett persedelupplag i reserv 900,000 — 1— hvarifrån till Artilleriafdelningens detail sedermera blifvit öfverförde 20,000 880,000 880,000 Till Kongl. Krigs-Collegii Artilleri-afdelning:
Så vidt jag förstår att göra en enkel logisk slutsats, måste det likväl förhålla sig alldeles omvändt; ty när ett gammalt har visat sig vara oriktigt, så måtte det väl också vara klart att för att vara riktigt, mäste det som föreslås vara nytt, och således denna egenskap i och för sig sjelf icke vara ett fel utan en förtjenst. Detta visar sig äfven tydligt vid minsta 'eftersinnande. Ty antagom att förslaget, sådant det blifvit uppgjordt, icke kommer att visa sig fullkomligt riktigt vid verkställighet, (hvilket jag också på intet vis tilltror mig att bedöma). Hvad blir då följden? Alldeles ej någon förlust för Slaten, men väl för aktieägarna. Slaten betalar i intet fall mera än den åtagna bestämda summan. Räntan är således fixerad, och aktiernas kapital-värde ställa sig i förhållande derefter, så alt den aktie som efter 4 proc. räntefot gifver 4 r:dr i ränta, kommer ock att i kurs gälla 100 r:dr, han må nu vid arbetets fullbordan hafva kostat mer eller mindre. Det är således tydligt att om byggnadsförslaget kommer alt kosta dubbelt, enligt beräkningen så blir effekten den, att aktierna falla lill hälften af sitt nominel-värde, så alt den aktie, som måst inbetala 1000 r:dr, i st. f. beräknade 500, efter 4 proc., kommer att återfalla till dessa 500 efter samma ränta. Detta är helt enkelt och naturligt. Så har äfven förhållandet varit t. ex. med Södertelje kanalaktier, som raan vet nedfallit från 500 till 100, just derföre att den ränta som hvarje aktie lemnar ej motsvarar ett högre kapital, 302 Den 29 Juli f. m. fastän det nominella beloppet är femdubbelt. Då Staten således genom den form af garanti för en viss summa, som blifvit vald, på intet vis sammanbinder sitt biträde med den större kostnad, hvilken kan ifrågasättas såsom möjlig, så synes det mig också deraf följa, att Slaten vid detta tillfälle alldeles icke har behof af den visshet om förslagernas tillförlitlighet sora varit nödvändig, om hjeipen lemnats genom kontanta tillskott såsom förr varit brukligt vid likartade företag, och alt man således gerna kan förtro sig lill de beräkningar som blifvit framlagda.
Gitter han ej någotdera, som nu sagdt är; sälte för hvad dömdt är full borgen. Kan han ej eller det; ställe då borgen för sig sjelf, eller träde i fängelse till sakens slut. Ar i ett utslag öfver flera särskilda mål dömdt, och häfver den, som ändring sökt, det lell eller flera fullgjort; gäl/e andringssökan det deri, och håfve i de andra ingen talan. Huru det lyftas må, sorn ut gifvet är, sägs i 3 Kap. 5 § Utsökningsbalken. Häfver den, som gifvit gods, hus eller gård upp, till doms fullbordan, ej annat hemvist att tillgå; då förhålles dermed, som i 5 Kap. 8 ^ samma .Balk stadgadt är. Kill den, som vunnit, ej lyfta det, som utgif vet är, eller kan han ej borgen sätta; kungöre det straoct Konungens Befallningshafvande, eller Domaren: och vederdelomannen tage det äter, och sätte han borgen i stället. Om pröfning af borgen sägs i 26 Kap. 8 : äge ock Konungen alt borgen, godkänna, när så omtränger. 32 Mais. 3 § skall, efter dea förändrade redaktion, som densamma, genom Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, erhållit, lyda sålunda: Af Häradets lott i sakören behålle en tredjedel Häradshöfdingen, annan Hämnden, tredje Häradet. I Rådstufvurätt tage Borgmästare dubbel lott emot Rådman. Häfver någor vunnit hos Underrätt, och varder deremot vudjadt; njute ändå utmätning, och ställe borgen för det han om Itänder får, eller läte godset sättas i qvarstad. Här godset sä utmätt är, må det sedan ej skingras, eller utom ägarens vilja föryttras, förr än saken i Hofrätten af dömd varder. Tappar han der; gånge det, som utmätt, eller i qvarstad salt är, äler, med dess ränta och afgäld. 68 R. St. Jast. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847.
Sutthoffs et C:ie konkursmassa skulle genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, som genom Sökandens försorg borde 3:ne gånger införas i Postoch Inrikestidningarna, kallas och föreläggas att å 3:dje rättegångsdagen af det lagtima ting med Gottlands Norra härad, som infölle först sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos Häradsrätten anmäla, huruvida emot ofvanberörda intecknings dödande kunde vara något att påminna; och ville Häradsrätten då, ehvad bemälta konkursmassa begagnade rättigheten att varda hörd eller ej, och jemväl utan hinder deraf, att originalinteckningshandlingen icke uppvisades, angående inteckningens dödande sig utlåta; hvarefter Sökanden vid påföljande hösteting den 11 Okt. 1848 anmält, att han på kallelse af tillf. Domhafvanden infunnit sig, för att fullgöra honom i ärendet gifven föreskrift, utan att detsamma likväl då, i anseende till tillf. Domhafvandens frånvaro, kunnat förekomma; men å vintertinget 1849 hade, efter det Sökanden företett bevis öfver fullgörande af föreskriften om kallelse i tidningarna, Häradsrättens hufvudsakliga beslut blifvit fattadt samt den i fråga varande inteckningen till all dess kraft och verkan dödad och upphäfven; och hade Häradsrätten så väl vid detta, som vid förra rättegångstillfället, dömt Sökanden att godtgöra tillf. Domhafvandens reseoch dagtraktamente, ena gången med 9 R:dr 7 sk. och andra gången med 18 R:dr 12 sk. banko. Då jag, vid detta förhållande, ansåg Kongl.
Min hustru Henriette von Bosenberg afled stilla natten emellan den 4:de och 5:te Maj. Gud vare evigt tack i sin nåd, som gaf oss 14 lyckliga års samlif. Majoren kom aldrig mer till Stockholm som riksdagsman. Han hade lagligt giltiga skäl att afsäga sig förtroendet. Hans ekonomi hade blifvit intrasslad under den tiden han måst anförtro egendomens administration åt främmande händer; jordens värde hade sjunkit år från år; han måste sätta in hela sin energi och arbetskraft på att rädda välståndet åt de två barn, hon lemnat efter sig innan hon gick bort. Det fans icke stort slägttycke mellan bröderna Sixten och August von Rosenberg, och det hade aldrig funnits någon sympati. Sixten var mörk med bruna ögon, undersätsig och liflig, en sydländing med varmt och rödt blod. August deremot var ljuslätt och lång, hans figur var gänglig, ögonen, vattnigt gråblå, gåfvo intryck af något kallt och halt men också af viljekraft och förståndsskärpa. Dragen voro hårda; icke ens ett leende kunde göra deras uttryck mjukt. Han blef student vid unga år och tog sin juridiska examen på kortast möjliga tid, lemnade universitet och blef auskultant vid Göta hofrätt. 26 år gammal gifte han sig med en rik och högboren dam. Från första stund han såg henne hade han — efter egen utsago — fattat det oryggliga beslutet, att hon skulle bli hans hustru. Han visste hvad det beställsamma ryktet hade att förtälja: att hon som ung flicka skulle ha sett för djupt in i ett par ögon, som tillhört ingen mindre än Sveriges kronprins — och han var icke okänslig för den stelnade köld, som tycktes strömma ut från hennes väsen; men han anade ett lidelsefullt sinne der bakom och han trodde sig kunna frigöra dess bundna värme. Hon var 29 år gammal, då hon gaf den unge vice häradshöfdingen sitt ja, och hon tycktes ha gjort det af en ren nyck.
Den 2 November e. m. 41 Uppå härefter framställde särskilde propos:r bifölls, alt, på sätt SlatsUtsk. tillstyrkt, så väl den Advocatfiscalen Hedenstjerna tillkommande sporlelersättning, som hushyresmedel för landtstaterne och löneersättning åt öfvertalig^ tjenstemännen i Kammarcoll. skulle å Allmänna Indragningsstalcn uppföras, men alt med pröfningen af hvad Ulsk. derjemte, i fråga om Invalidhusfondens hemmansräntor, tillstyrkt, skulle uppskjutas tills R. o. Ad. pröfvat SlatsUtsk:s serskilda utlåt., aiig:de upphörande af Iuvalidinrältningen å Ulriksdal. Litt. a) ang:de anslag elds lill fortsalt understöd för ett arbete i Sveriges Flora och dels till uppmuntran för ut gifvande af teckningar utaf zoologiska föremål. Hr von Hartmansdorff: I afseende på sjelfva redaclionen är här ett misstag. Jag vet icke om det härrör från SlatsUtsk. eller från Exp.Utsk., men det torde böra rättas i afseende på den framställning, som kommer alt göras. Det heter nemi.: ”Då såsom Vetenskapsacademien, uti dess und. skrifvelse d. 21 Juni delta år, yttrat, det blefve för det allmänna nyttigt, om, jemte anslag för anskaffande af teckningar till ett nytt arbete i Sveriges Flora, understöd äfven gåfves för sådane arbeten, som utgifva teckningar af zoologiska föremål” ele. En arbetare kan utgifva teckningar, men ett arbete kan ingenting utgifva. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Delta är ett skrif eller tryckfel. Meningen är: sådana arbeten, som utgifvande af teckningar öfver zoologiska föremål. Uppå härefter framställd propos., biföll R. o. Ad. Utsk:s onder Litt. a. afgifnc yttrade, med den af Frih. Palmstjerna uppgifne rättelse i redactionen.
Ofvanförmälda anföranden i protokollet undertecknas hvarje gång såväl af vederbörande kontrollör, som af den person, hvilken, efter hvad förut sagdt är, mäste vara tillkallad, och som skall deltaga i uppmätningsoch profningsförrättningen, äfvensom af bränncriegaren eller en af hans folk å hans vägnar. När öfverkontrollören öfvervarar dessa förrättningar, bör han likaledes underteckna protokollet, samt tillika undersöka om de i bränneriet af underkontrollören begagnade instrumenter likaledes äro i fullkomlig ordning, till hvilket ändamål han städse för ett sådant med sig. Derest lanken icke i kontrollörens närvaro göres obrukbar till bränvinsbränning, eller, såsom förut är sagdt, bringas på det i bränneriet varande afbränningsredskap, för att ånyo destilleras, måste den likaledes uppmätas och beräknas till skatt, hvilket allt på förut uppgifvet sätt anföres i protokollet. Emedan afgiften beräknas efter de af kontrollören och derjemte närvarande person uti protokollet anförda qvantiteter, och det sålunda kunde stå i bränvinsbrännarens förmåga att genom förstöring af i hans händer varande protokoll göra sig fri från afgift, eller försvåra dennas beräknande, måste kontrollören vid hvarje uppmätningsoch prof Bil. till Särskilda Ut sk. Mern. N:o 4. 5 Norska Kommiss. Betänk, äng. Bränvinsbränningen. ningsförrättning taga en afskrift af hvad i protokollet blifvit infördt, hvilka afskrifter han har i sitt förvar till veckans slut. Med så väl protokollerna som afskrifterna förhålles sedermera på sitt uti mäskebeskattningen är antydt. Sedan kommissionen sålunda i korthet antydt, huru hon tänkt sig att kontrollväsendet borde ordnas, öfvergår hon till beräkningen af de utgifter, som dermed äro förenade. Såsom förut är anmärkt, när mäskebeskattningen afhandlades, kan man antaga, att högst 50 brännerier på landet och 50 i städerna komma att vara i verksamhet, hvarjemte dé förra antagas komma att vara i gång högst 5 och de sednare 5 månader på året.
Betänkande N:o 70. dertill fälla eller ådöma böter till högst en månads lön, eller suspension från tjenst och lön på högst tre månaders tid.” 1 afseende å denna § är af Herr Dalman anmärkt, att den Landshöfdingarne deri tillagde suspensions-rätt vore sträckt vida utöfver hvad föregående Instruktion medgifvit och i allmänna Lagen vore i sådant hänseende stadgadt. 1734 års Landshöfdinge-instruktion tillerkände visserligen Landshöfding rättighet att ”der Lands-kamererare, Fogdar och Häradsskrifvare icke efterlefde de för dem utfärdade Instruktioner, den felaktige efter sakens omständighet vederbörligen tilltala, näpsa eller inmana låta och, derest han sig då icke rättade, honom i Kammar-revisionen strax angifva, äfvensom att, intill dess svar kunde följa, emellertid en sådan brottslig från tjensten suspendera, ifall dess brott det förtjenade”, men detta, som afsåge de fall, då anmälan skulle göras hos Kammar-revisionen (motsvarande Kammar-rätten eller Stats-kontoret) vore i följd häraf, enligt motionärens tanke, inskränkt till de frågor, der det gällde upphördens redovisande och der det kunde vara af nöden att genom skyndsam och kraftig åtgärd undanrycka det allmännas medel en osäker uppbördsmans vård; och Lands-sekreterare samt öfrige Landtstatens tjenstemän vöre, enligt sistnämnde Instruktion, icke underkastade suspension. Allmänna Lagen innehöll åter i 1 kap. 7 § Utsöknings-Balken, att om de, som al Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i bud och ärender brukas, af sjelftagen myndighet öfverskrida eller eftersätta det, som dem i hvarje mål hefaldt är. Kongl.
Majits Kansli, såsom icke innehafvande löner, utan arfvoden på stat, ej äro berättigade att, vid den för pensionens erhållande stadgade lefnadsoch tjenste-ålder, efter afskedet undfå pension till högre belopp, än som motsvarar lönen för det embete eller tjenst, den afskedstagande å ordinarie stat före Expeditions-chefs-beställningens tillträdande innehaft och hvartill han kunnat återgå, funnit godt i nåder entlediga Expeditions-chefen Meinander från hans då innehafvande Expeditions-chefs-embete och derjemte beviljat honom afsked från Expeditions-sekreterare-beslällningen på stat vid samma Departements kansliexpedition, med rättighet att derefter på allmänna indragnings-staten åtnjuta pension, motsvarande beloppet af den med nyssnämnda beställning förenade lön, jemte derunder inbegripen spanmål; men då billigheten fordrade, att Meinander, som i 7 års tid innehaft en tjenste-befattning af den mödosamma och maktpåliggande beskaffenhet, som Expeditions-chefs-embetet, komme i åtnjutande af något högre pensionsförmån, än den honom nu såsom Expeditions-sekreterare författningsenligt tillerkända, synnerligast om, i följd af Kongl. Majits vid innevarande riksdag gjorda nådiga framställning om löneoch pensions-förhöjningar, högre pensions-belopp för hädanefter afgående Expeditionsekreterare blefve bestämda, har Kongl. Majit, genom högstberörda nådiga skrifvelse öfverlemnat till Rikets Ständers afgörande, huruvida, med afseende å de för bemälde f. d. Expeditions-chef förekommande omständigheter, sådan tillökning i den Meinander, enligt författningar ne, redan tillagda Expeditionssekreterare-pension må kunna beviljas, att denna pension kommer att uppgå till det för Expeditions-sekrtterare i allmänhet af Kongl Majit vid nu pågående riksmöte föreslagna pensions-belopp.
Rektorerna vid de högre elementarläroverken få någon, sorn, mot skäligt arfvode, biträder dem i allt hvad till skrifverioch bokhålleri-göromålen hörer; att Rektor sjelf får, helst bland lärarne, utse detta biträde, -samt att Rektorsarfvodet bestämmes i proportion af lärjungarnes talrikhet. För att anföra blott en bland de många fördelar, som skulle vinnas, om Rektorerna finge egna sin tid hufvudsakligen åt sina vigtigaste åligganden, vill jag nämna, att man då ej så ofta skulle få höra klagas öfver det förvända sätt, hvarpå undervis - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,J\? 26. 51 ningen ofta i våra skolor bedrifves, i det läraren tror sig uppfyllt sin pligt, då han upphört lärjungarnes lexa och gifvit dera nya, ej besinnande att detta är blott en ringa del af hans åliggande, och att den vida vigtigare är att läraren i skolan skall så handleda barnet och ynglingen att de, utan ätt få hjelp i sådant, hvari de kunna hjelpa sig sjelfva, utom skolan ej behöfva och ej få begagna främmande hjelp. 18:o. För att sätta själ och lif i hela vårt undervisningsverk är det derföre nödvändigt att detsamma får en egen Öfverstyrelse, som har både tid och förmåga att taga vård om denna för landet kanske vigtigaste institution, i hvilken jag inbegriper folkskolan, elementar-läroverket, universitetet och alla andra för det uppvexande slägtets bildning och under,visning nödiga inrättningar. Särskildt ^ör elementarläroverket föreslår jag en i hvarje stad befintlig Lokal-styrelse, u sdd a lärjungarnes föräldrar och målsmän. Nu blott några ord till slut: Genom detta nu föreslagna läroämnenas anordnande blifver undervisningen vid våra Elementarläroverk lämpad efter pluralitetens af de kunskapssökande behof, ty många års erfarenhet har visat att icke ens j:del af skolungdomen stannar qvar i läroverkens 4 öfre klasser, utan lemnar redan tidigare till mer än J:délar läroverken.
Ppo 359, * anledning af er hållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 297, lades lill handlingarne; N:o 36o, i; anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N;o 3a5, Indes till handlingarne;g N?o 361» rörande verkställd omröstning i fråga om; arfvodet till Bönde-Ståndets Secreterare, lades, till, 64 Prbt.
Jag har begärt ordet endast för att säga, att ingen kan mer än jag önska att denna bana med del snaraste måtte fullbordas, dels på det vägen mellan Stockholm och Christiania måtte blifva färdig, och dels för Wermlands skull. Men skäl kunna finnas, som göra ett uppskof nödvändigt. Den förre värde talaren har gifvit åt min anhållan härom en tydning, som jag icke kan gilla, då han säger, att jag velat uppskjuta saken på obestämd tid. Jag har endast begärt uppskof till nästa riksdag, hvilken efter antagande af nya R. 0:n inträffar den 15 Januari 1867, icke blott af de utaf Hr Oldevig upptagna skäl, utan ock derföre att penningemarluiaden nu är tryckt och vår kredit i utlandet så sjunken, att våra obligationer, hvaraf marknaden är full, noteras lägre än det lilla nyss krigförande Danmarks. Jag tror att det vöre både Den 17 Januari. 115 nyttigt och behöfligt för upphjelpande och stärkande af vår kredit, att R. St:r en gång åtskiljdes, utan att hafva beslutat om upptagande af något nytt lån. Genom de utkomna skrifterna och afgifna Utlåt.-na i denna sak är det enligt min tanka ännu icke tydligt utredt, hvilken sträckning af banan är den så val för landet som provinsen fördelaktigaste — åtminstone har jag icke kunnat fatta någon bestämd åsigt härom, oaktadt jag ganska noga sökt att studera mig in i saken. Skulle, mot förmodan, fullständig utredning af denna för hela landet vigtiga fråga under innevrde riksdag ske, då anser jag visserligen något uppskof icke längre behöfligt i afseende å bestämmande af sträckningen. Hr Linroth, Carl Johan Gustaf: Jag instämmer med Hr Oldevig deri, att icke något uppskof med fullbordande af nordvestra stambanan må ega rum; ett sådant skulle icke kunna blifva kortare än två år. För öfrigt har jag begärt ordet med anledning af ett ytrande af Hr von Koch om den betryckta penningeställningen. Jag tror den icke vara så farlig, då en omkastning snart nog kan ske; och om R. St:r besluta öfverlemna till K.