Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers pröfning vördsamligöÄ Understälät; Stockholm den 16 jan. 1818; ,rv ,“rrT‘” N:r 5. Memorial till Hedervärda Bonde Ståndet med återlemnamde af Erik Svenssons Memorial om Kyrko Ordningens eft er lefnad och verkställighet. B*sv. och Ekon. TJtsh. Betänkanden. Under den 12 uti innevarande Manad har till Riksens Högloil. Ständers Allmänna Besvärsjjoch Economi-Utskott inkommit ett Utdrag af Protocollet, hållit hos Hedervärda BöttdeStåndet den 5 föregående dato, hvaruti Réspective Ståndet till Utskottet remitterat ett Memorial af Riksdagsfullmägtigen från Bohus Län Eric Svensson, yrkande en underdånig anhållan hos Kong!. Maj:t, att låta sig föreläggas omständeliga upplysningar om Kyrko-Ördningeris efterlefnad och verkställighet i hvarje Stift, på det frugten och följderne af denna höga omvårdnad må af Riksens Högloil. Ständer vid nästa Riksdag med underdånig erkänsla kunna emottagas. Efter Memorialets föredragning har Utskottet jemfört dess innehåll med de ämnen* som utgöra föremålet för Utskottets verksamhet, och hvilka bestämmas uti Grundlagarne* särdeles uti 54 §. uti Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers fastställda Riksdags-Ordning^ Men som allt hvad Kyrko Lag och Ordningar vidkommer, hvarken linnes ibland dessa ämnen, eller lämpligen med någon analogi af Grundlagen kan dit hänföras, och än mindre redogörelsesättet för deras handhafVande, hvilket likväl är egentliga föremålet för det uti remitterade Memorialet uppgifna Förslag; Så får Utskottet, enligt Riksdags Ordningens 44 §•> detta Memörial, såsom ej tillhörande dess befattning, vördsammeligen återlemna. Stockholm den 19 Januari 1818* 64 Eesv, och Ekotu Utsk. Betänkcttiäen.
Liggarne och de efterhand offentliggjorda Generalsammandragen, under hvilken sysselsättning hans syn, efter hvad vederbörlig läkareattest gifver vid handen, till den grad försvagats, att han numera icke kan företaga något skrifgöromål, som fordrar synförmågans starkare ansträngande. I sitt 57:de år med en ringa lön såsom vågskrifvare och utan all utsigt till vidare befordran, befinner sig derföre Montelius, jemte hustru och 3:ne barn, i för framtiden ganska bekymmersamma omständigheter. Det är visserligen sannt att Montelius icke innehaft någon ordinarie befattning på rikets stat, ehuru de tjensteåligganden han bestridt under en så lång och berömligen vitsordad tjenstebana synas tillhört en ordinarie befattning och det årliga arfvode han dervid i så många år uppburit kunde betraktas såsom verklig lön: men efter min tanke är det icke Staten värdigt att, på grund af förstnämnda omständighet, lemna helt och hållet utan afseende och understöd en man, sorn uppoffrat en sä stor del af sin bästa ålder i dess tjenst, i förväntan att vinna en stadigvarande utkomst, hvilken, till följd af verkets ombildning och dess nya arbetsordning, gått för honom förlorad. Jag tager mig derföre, i betraktande af anförda skäl och ömmande omständigheter, friheten föreslå: att ' ikets Ständer måtte bevilja förre e. o. Kammarskrifvaren vid f. d. Kongl. Tabellkommissionen Lorens Ferdinand Montelius en pension al 500 H:dr R:mt årligen. Om remiss till Högled. Stats-Utskottet får jag vördsamt anhålla. Stockholm deri 29 November 1862. Ljungberg Bih, till JR. Af Herr B61'0IlillS* Angående nuvarande 26 extra prnvineialläkarehefattnihgars uppförande på ordinarie stat med lön, af 1,500 H:dr för hvardera samt anslag af medel dertill.
Om det icke läge ett tillräckligt släckande medel för directeurernes enskilda credit i det förtroende, som de åtnjuta af hela bancobolaget, så bedrager jag mig mycket. Jag skulle tro, att den stora utmärkelse, som directeurerne derigenom fått af den mängd af personer, hvilka lemnat sin välfärd i deras bänder, är mer än fullkomligt motvägande det äfventyr de underkasta sig. Hvad återigen angår den andra frågan, att man genom detta stadgande skulle afskräcka redliga medborgare från att blifva directeurer, så tror jag det icke, såvida icke banken ville drifva en rörelse, som icke är redlig. Drifver banken en redlig rörelse, så måtte det ej heller vara någon fara för en redlig person att åtaga sig den. Skulle de derföie vilja betinga sig något arfvode, hvilket tilläfventyrs blir nödvändigt, då man fordrar mycken uppmärksamhet af dem, så har det ingen annan påföljd, än att bankens vinst blefve mindre. Att bankens vinst Liefve mindre vore visserligen en förlust för delägarne; men 0111 derigenom det allmänna bästa betryggas, så är detta af vida större vigt. Man har sagt en obillighet ligga deruti, att icke denna ansvarighet utslräckes äfven till öfriga lottägare i banken. Huruvida de, som drifva denna sals, tro sig derigenom bereda någon förmån åt directionen, lemnar jag åt dem sjelfva att begrunda, då det endast skulle hafva den påföljd, att ägare af invisning, som icke blifvit honorerad, ägde öppet att vända sig till hvilken person af bancobolaget han behagade, vare sig en lottägare eller directeur. Han nödgades icke vända sig till hela bolaget eller söka hvar och en lottägare särskildt, utan kunde vända sig till hvem han ville för hela summan. Således blefve del ingen lättnad för directionen, utan den som hade en sådan fordran skulle vända sig till den han ansåge mest vederhäftig.
Dih, till 7t. St. Lag-V; skei tits Utlåtande N:o 168. oell 6:0 att utur den i senare alternativet föreslagna \\ §. i 3 Cap, Ärfda-Balken ordet lösören borde utgå. I fall den mellanperson, hvarom här är fråga, varit Prest, så ärfdes hans fasta egendom på landet lill hälften af son och dotter. Stadgandet komme således för denna händelse att tillämpas i afseende å icke blott lösören utan äfven fastighet. Vigten af de skäl Utskottets förra Betänkande upptager, för tillerkännande af lika giftorätt och arfsrätt åt qvinnukönet som åt manskönet, finner Utskottet ingalunda minskad af ofvanberörde, emot en sådan grundsats gjorda anmärkningar, hvilka alla äro på föi liand besvarade och undanröjde. Utskottet anser sig nu endast behöfva i korthet bemöta de mesa speciela erinringar, sorn emot dess förslag finnas framställde. Man har invändt, hvad serskildt vidkommer frågan om giftorätten, att lagförändringen ej borde sträckas till de äktenskap, som äro ingångne före densammas kungörande, emedan ingen Lag finge hafva retroactiv verkan. Detta inkast torde likväl, vid närmare eftersinnande, finnas böra förfalla. Vid de fleste äktenskaps ingående har något aftal om giftorätten icke egt rum, utan makarne Ömsesidigt underkastat sig de vilkor Lagstiftaren pröfvade enlige med rättvisa och billighet. Hade Lagen utgått från en annan åsigt, och hade den förutsatt, att lill giftermålet fordrades ett uttryckligt eller tyst Contract om giftorätten, borde den hafva påbjudii, såsom en väsendtlig åtgärd före giftermålets afslutande. att Contrahentemes nppmäi ksambet fastades å detta ämne, hvarom de nu ofta veta litet eller intet. —- Men detta liar icke funnits nödigt, och Lagen ger ej någon anledning att anse, hvarken 10 Cap. Giflermåls-Balken, eller andra Cnpitel i samma Balk, mera oföränderliga i afseende på redan ingångna, än i afseende å blifvande äktenskap.
Går det icke an att resa en om vår tids långt hunna konstutveckling vittnande mausolé öfver den snillrike mannens ben, så kommer kanske någon antiqvitetsälskare och föreslår att sänka dem ned i en nybyggd gånggrift, som genom sin konstruktion och konstlösa sammansättning skall erinra om längst förgångna tider. Ja, hvarför icke? Det är inte mer att skratta åt än bautastenarne på Skeppsholmen äro. Eller ock vill någon svärmare för medeltiden att vi skola innesluta denstore uppfinnarens knotor i ett helgedomakar eller reliqvarium, exempelvis en s&amp;dan der arm af metall med tittruta af glas, som vi litet hvar sett i statens historiska museum. De som lida af bautastenspassion skulle måhända vara nog fördomsfulla att opponera sig mot något sådant Men det vore inkonseqvent af dem. Härmning som hfirmning. Mera välvilligt skulle de kanske ställa sig till ett förslag att låta våra öfveråriga tjenstemän, folkskoll ärar ne icke att förglömma, gå lefvande i hög liksom de gamle nordiske kämpame. Det vore billigare än att pensionera dem — och tänk så tilltalande för den antiqvariska känslan! Men skämt å sido! £fterapning har alltid kännetecknat tider, som icke sjelfva egt förmåga af initiativ. Men icke är vår tid så hågoch dådlös, oaktadt den låtit ifvem att bevara slå öfver till imitationsvurm. Det är vackert, att man har blick för utvecklingen och icke föraktar något af skedena i det förgångna, hvartill frestelsen ligger nära då man föres med af en kraftig och ursprunglig kulturströmning. Men lika visst som det är farligt att blott lita på den egna ingifvelsen och förmågan, lika säkert ligger det ett frö till försoffning, en början till sterilitet i en starkt utvecklad reciptivitet. Om man i sin ofta vackra entusiasm bara kunde akta sig för att förfalla till meningslös vurm, som väcker de tänkades löje! De många öfverdrifter som föranledts af imitationsraseriet skola väl slutligen medföra, att allt flere och flere få ögonen öppna för det rent af ovärdiga i det aperi som nu är så modernt.
En hundraårig lagskipning har gifvit lagbudet denna utsträckta betydelse; och derföre har ej heller, på sätt Justitie-Ombudsmannen äfven medgifvit, någon domare eller Konungens Befallningshafvande, i saknad af lag, undgått ansvar för i embetets utöfning begånget fel. Dessutom får man ej förgäta, att lagstiftaren, under tidernas lopp, fullständigat ansvarighetslagen genom åtskilliga författningar, som bestämma ansvar för vissa försummelser af domare. Så t. ex. är bland annat särskild påföljd stadgad för underdomares underlåtenhet att i rätt tid insända till vederbörande Hof-Rätt ransakning och utslag i Hof-Rättens pröfning understäldt brottmål samt renoveradt exemplar af vissa protokoller, till Justitie-Stats-Ministern förteckningar öfver civila och criminela ärenden, och till Justi ti e-KanslersEmbetet dagböcker öfver handlagda skiftesmål. Dessa författningar hafva emedlertid blott haft sin grund i nödvändigheten att påskynda insändandet, men de höra likväl till den lag, som nu är i fråga; och de fylla en förut befintlig brist i lagstiftningen. Om man nu gjorde de tillägg till ifrågaställda lagrum, som Justitie-Ombudsmannen föreslagit, kunde emedlertid tvifvel lätt uppstå, huruvida omförmälda särskilda författningar qvarstå. För ny lag måste dock gammal alltid Lag-Vtsk. Betänkande N:o 10. 11 vika, men då skulle de föreslagna tilläggen medföra verkliga olägenheter; och som de, på sätt Utskottet redan anmärkt, ingalunda för ändamålet äro behöfliga, anser sig Utskottet eg a tillfyllestgörande anledning för sitt vördsamma tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte förklara, att ifrågavarande förslag ej kunna bifallas. Stockholm den 23 Januari 1857. Betänkande, i anledning af vackt motion, angående förklaring af i6 Kapitlet i § Arjda Balken. 1 fråga huruvida qvinna må antagas såsom giltigt vittne, angående testamente, hafva olika meningar sökt göra sig gällande.
Direktionen i underdånighet hemställt, huruvida icke, med anledning af Kongl. Majits till Rikets Ständer framställda plan för nordvestra Stats-sfam-banan, det torde finnas lämpligt att staden Christinehamn blefve, i stället för Hult, utsedd till Bolagets jernbanas ändpunkt vid Wenern, i hvilket fall vid Stats-garantiens beviljande behörigt afseeude borde fästas på det högre miltalet och deraf uppkommande större anläggnings-kostnader. För den händelse åter, att hvarken förhöjd garanti eller andra motsvarande förmåner blefve af Svenska Staten Bolaget beviljade, hade
Skrifvelse, N:o 186. 29 S. E. Hallencreutz, —som af räntemedlen å-nämnda fond, tilljjföljd af nådiga Brefven den 1 Januari 1834 och 14 September 1843, uppburit ett gratial af 75 R:dr 12 öre årligen, hvilket belopp af E. K. Majit under den 13 September 1861 förhöjdes till 200 R:dr, att från och med sistnämnde års början utgå, — må för sin återstående lifstid från och med nästkommande statsreglerings-period få på allmänna indragningsstaten sig anvisadt ett årligt understöd, motsvarande den gratifikation, som ur nämnda kassa blifvit honom i nåder tillförsäkrad; och hafva Rikets Ständer till högstberörda nådiga framställning lemnat bifall. 46:o Efter det Svenska Akademien uti skrifvelse af den 5 Oktober nästlidet år hemställt, att, sedan en af dess ledamöter, Kommendören af E. K. Majits Nordstjerne-orden, Magister Anders Magnus Strinnholm, som, enligt Rikets Ständers beslut vid 1845 års riksdag, såsom understöd för lifgifvande af »Svenska Folkets Historia» åtnjutit ett årligt anslag af allmänna medel, hvilket vid 1854 års riksmöte blifvit, från dess första belopp, 1,000 R:dr Banko, förhöjdt till 1,500 R:dr s. m., motsvarande 2,250 R:dr Runt, och för Strinnholm, som icke uppbar någon lön eller egde enskild förmögenhet, utgjorde bans enda hufvudsakliga inkomst, under den 18 Januari nästlidet år med döden afgått och efterlemnat sitt bo i sådan ställning, att skulderna betydligt öfverstego tillgångarne, E. K. Majit måtte till Rikets Ständer göra framställning derom, att någon del utaf det Strinnholm i lifstiden förunnade understöd må fortfara till förmän för hans efterlefvande medellösa enka — har E. K.
Också jag önskar att minimi-tarifferna måtte borttagas, samt anhåller att få underkasta Utsk:s räsonnemang i denna del en något närmare granskning. Utsk. utgår från den för-, utsättning, att man vid förra Riksdagen, då Ständerna »beslutade nedsättning till hälften af bevillningsproc. för handel och rörelse Den 28 Mars f. m. 477 åsyftade bland annat, att derigenom skulle beredas samvetsgrannare upgifter och pröfning vid taxeringarne, äfvensom man föreställde sig att på sådant sätt bevillningen skulle komma att upgå till ungefärligen lika belopp som förut af stadsmannanäringarne utgjorts; men att denna förmodan endast i få fall blifvit förverkligad, och det oaktadt näringarne under den sista tiden vunnit synnerlig utveckling samt i allmänhet bedrifvits med stor fördel för sina idkare.» Härvid ber jag att i förbigående få anmärka, att om Utsk:s antagande till en del kan hafva sin riktighet, tål det dock en betydlig nedprutning i afseende på förhållandet med hufvudstaden. TaxeringsKomitéerna hafva i många fall gjort afseende på den nedsättning som Ständerna beviljat och höjt inkomstberäkningen, om icke till dubbelt åtminstone ganska betydligt. Följaktligen anser jag icke att det kan utgöra någon tillförlitlig grund för den slutsats som Utsk. gjort, då det yttrat: »då erfarenheten gifver vid handen, att flertalet näringsidkare påföras om icke den för hvarje klass stadgade minsta afgift, åtminstone föga derutöfver, har Utsk., med aktgifvande på ett sådant missförstånd af författningens mening, ansett minimi-afgifterna i förevarande §, den der afser de hufvudsakliga Stadsmannanäringarne, böra återföras till de belopp, som under en längre tid intill sistl. Riksdag voro bestämda;» hvarefter Utsk. fortfar: »endast i ytterst få fall torde dessa afgifter öfverstiga den proc., som i regeln bör hvarje skattskyldig påföras.»
A k t a är denna balsam endast, om hvarje flaska är tillsluten med en silfverkapsel, som bär m i n firmastämpel: Adolf Thierry, Apotheke zum » Schutzengel in Pregrada » och är försedd med ofvanstående gröna skyddsmärke. Hvarest ej depöt linnes torde man beställa direkt under adress: Sehvtzengel-Apothéke des JL. Thierry in Pregrada bei Mohitsch-Sauerbrunn, Österrelch, Franko hvarje poststation i Skandinavien kosta 12 små eller 6 dubbelflaskor kr. Mindre sändas icke. Sändas mot efterkraf. Kraft och verkan Barnkläder för alla åldrar till billigaste pris. 1 t r. Nancy Cederberg. Med denna salva blef en 1 4 år gammal för obotlig ansedd benröta fullkomligt läkt, nyligen äfven ett 2 2 årigt svårt kräftartadt lidande. Engelsk undersalva är ett vid de svåraste, äfven gamla skador med det bästa resultat användt medel med utmärkt dragningskraft. Engelsk undersalva finner användning v i d: ondt bröst hos barnsängskvinnor, stockning i mjölkflödet, förhårdnader i bröstet genom ros, v i d allehanda gamla skador, öppna fötter eller ben, sår, eksem, svullna fötter, t. o. m. v i d benröta, vid hugg-, stick-, skott-, snitt-, krossår; for utdragning af alla främmande ämnen, såsom: glas, träflisor, sand, hagel, JesäJHlERRYTs törne m. m. ; vid alla bulnader, växter, karbunklar, nybildningar, t. o. m. k r ä f t a; mot fulslag, nagelbulnader, blåsor, onda fötter, alla slags brännsår, förfrusna lemma &gt; ™ " " K£ år hos sjuka, svullnad i halsen, mot spikbölder, mot örsprång, v i d hudlöshet h barn m. m. m. m. Ju äldre den engelska undersalvan bllfver, desto bättre resultat! I hvarje f a m i l j bör alltid finnas ett förråd a f detta enda hjälpmedel.
Län för Loos Socken 1 d:o i Kalmar Län, lör Stranda härads Norra distrikt; och 151,526 176 Expeditinns-Ulskoltets Förslag till undmi. Skrifvelse \:o 106. R:mt. 1 Läustnansljenst i Christianstads län, för en del af Åsbo och Bjäre Häraders fögderi, eller tillhopa 6 sl. Länsinaits-Ijonsten Löner, k 450 R:dr Hant årligen 2,700 Löntillökning ä 250 H:dr do 1,500 Llyres-ersätlning, å 150 R:dr dro 000 5,100 oell 1 Länsmans-!jensi i Gudhems härad af .Skaraborgs län: Lön i 450 Afgår: afkastning af bostället Barkebo N:o 5 Thorbjörns-gården .] mantal (se Statsutskottets Utlåtande N:o 12!.) 240 återstå 210 Löntillökning 250 460 1 Vaktmästare-syssla \id Läns-styrelsen i Upsala, oell 1 d:o vid do i Jönköping eller 2 Va k I m ä s t a re-sy ssl o r: Löner ä 270 R:dr H:mt årligen 540 Löntillökning å 130 ILdr d:o 260 5,560 800 12:o Till hjlin tid. i samtelige tillgångarna för den af Slals-konloret på nådig befallning utarbetade nya adönings-staten, hvarpå de nu föreslagna lillökiiings-summorna äro beräknade, erfordras ett belopp af 13:o ut följande tvenne Lutt dsh ufding ar årligen.
Han insattes i Bevilln:s-Utsk. för att der hafva tillfälle ombilda våra beskattnings-lagar. Men han hade icke länge varit i Utsk. förr än han klagade deröfver att man där föga befatlade sig med allmänna grundsatser, utan nödgade honom yttra sig om den eller den skulle betala 20 R:dr eller 200. Jag befarar att så kommer att gå med en hvar sorn blot t sysselsätter sig med grudsatser, utan afseende på deras användbarhet, vare sig i lagskipningen eller beskattningen. Frih. af Ugglas har ytterligare sagt, att om det i RegeringsR:n ginge en part emot, kunde han hos Konungen söka nåd. Jag har icke hört talas om nåd i förvaltnings-mål, utan endast i brott-mål. Jag skulle således tro, att nåd här icke kan komma i fråga och alldraminst att Konungen skulle, till följe afförfattnmes misstydning genom RegeringsRm, utfärda lagförklaringar under form af nådebevisningar. RegeringsRm, sade samme talare, borde sammanföra Kolhnas yttranden till ett helt. Jag har icke förstått meningen med RegeringsRm vara att bilda ett Kolhm generale, som skulle vara öfver alla de andra och sammanföra deras yttranden till ett helt, utan att RegeringsR:n borde i högsta instans afgöra mål, som af något särskildt Kolhm blifvit pröfvade. Hvartill skulle det tjena att blott 2 RegeringsRåd borde vära tillstädes vid förvaltnings-måls föredragning i StatsRådet, om man tillika ville hafva hela Rättens yttrande. Möjligen skulle de båda ledamöterne bara tillse, om vederbörande Depart:s-Chef dragit nytta af den undervisning han fått i RegeringsR:n, när han der afhört öfverläggningar och beslut. Gr. Lagerbjelke har anmärkt olämpligheten att hos Konungen föredraga de små och obetydliga ärender, som nu i StatsRådet förekomma. Såsom exempel derpå har han anfört frågan om ett fönsters anbringande på ett plank. Ja, det är just felet, att man envisas med att låta sådana mål komma till högsta instantien. Hvarföre skulle de icke kunna stanna hos något Kolhm, som ägde att slutligen afgöra dem?
Jag har endast velat nämna, alt den högsta surtaxe, som i de hittills afslutade traktater - 67B Den 30 Maj. na blifvit af Frankrike medgifven, utgör omkring 18 öre pr kanna bränvin af 50 proc. styrka. I fråga om sidenväfnader och band, kan jag upplysa, att tullen i Belgien å dessa varor nu är fastställd till 3 francs pr kilogramm, eller omkring 92 öre pr skålpund. Enligt traktaten med Preussen uppgår tullen för helsiden till icke fullt samma belopp och för halfsiden till omkring 68 öre pr skålpund. Då man jernför dessa afgifter med den närv:de tullen hos oss, utgörande 6 rdr pr skålp. för helsiden och 3 rdr för halfsiden, så finnér man, alt om denna tull nedsattes till likhet med hvad nyssnämnda traktater bestämma, skulle densamma reduceras för helsiden till mindre än och för halfsiden till mindre än | af sitt nuv:de belopp. Ehuru en hög skyddstull, medförande ett betydligt öfverpris på varan, endast till båtnad för några få fabriksidkare på allmänhetens bekostnad, enligt min åsigt, hvilken jag redan förut vid flera tillfällen haft äran yttra, icke kan vara något för landet i sin helhet önskansvärdt, anser jag dock att det hvarken vore billigt eller lämpligt, att på en gång, eller allt för hastigt, åstadkomma en så våldsam rubbning i dessa förhållanden, som otvifvelaktig! skulle inträffa, derest tullsatsen nedsattes till likheto med den i Belgien och Tyska tullföreningen bestämda. A andra sidan kan dock förutses, att man i Frankrike, der denna fråga betraktas såsom en hufvudpunkt, icke lärer åtnöjas med någon obetydlig nedsättning i den nuv:de tullen; men äfven i detta hänseende, så väl som i hvad som rörer andra förekommande fall, finner jag mig för närv:de förhindrad att uppgifva den gräns, hvartill jag anser att våra medgifvanden skäligen kunna sträckas.
I berörda afseende har Utskottet från såväl städernas allmänna brandstodsbolag som försäkringsbolaget Seandia införskaffat uppgifter, som utvisa, att af dessa bolag det förra till följd al den i Carlstad timade brandskadan utbetalt ett ersättningsbelopp af 1,942,040 R:dr 66 öre och det sednare 384,255 R:dr eller tillsammans 2,326,295 R:dr 66 öre. Huruvida och i hvad mån egendom varit jemväl hos andra dylika bolag försäkrad, är Utskottet icke i tillfälle att upplysa, men nyss angifna förhållande mellan försäkrad och icke försäkrad egendom torde få anses ådagalägga, att de till ersättning oberättigade förlusterna, om äfven kännbara för dem, som deraf drabbats, likväl icke äro så svåra, att de i och för sig kunna antagas utöfva, någon på samhällets och dess näringars utveckling i väsendtligare mån eller för längre tid störande inverkan. Motionen lemnar icke någon upplysning om beloppet af de gåfvor och bidrag, hvilka genom allmän välgörenhet kommit de brandskadade till godo, men det torde kunna antagas att, sedan de behof blifvit fyllda, hvarom motionen främst nämner, berörda bidrag skola lemna ett till ersättning af oförsäkrad egendom icke obetydligt öfverskott. Vid sådant förhållande och då Rikets Ständer, genom bifall till Stats-Utskottets i 64 punkten af dess Utlåtande N:o 60 framställda förslag, i och för ny reglering af torg, gator och tomter i Carlstad, redan beviljat och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat dels 50,000 R;dr Stats-Utskottets Utlåtande N:o 121. 5 såsom understöd utan återbetalningsskyldighet och dels en summa å enahanda belopp såsom lån, har Utskottet ansett sig icke kunna förorda beviljandet af det särskilda förlagslån, som af motionären blifvit hegardt. Stockholm den 28 Maj 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Maj 1866, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om låneunderstöd för anläggning af en jernväg mellan Filipstad och nordvestra stambanan. (Rgs-Afd.)