Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cecilia hade redan miirkt en förtidmjukande skillnad i verldens siltt att &amp; handla henne nu och förr, hon fasade vid blotta tanken pil ett regelbundet arbete i frilmmande omgifning och hon egde dessutom ingen-kunskap eller fardighet, som hade n9got värde pil arbetsmarknaden. Hon antog saledes slitgtingarnes anbud. ehuru hon väl k5nde det förödmjukande i ett sadant heroende. Hon kunde atminstone nu utan t v h g hängifva sig &amp; sin sorg och den grlrnslösa bitterhet, som det bmtna kärleksförhtlllandet lemnat i hennes sinne. Smhingom drages hon likväl in i familjens lif, märker med ett visst nöje, att den af alla tillbakasatte sonen i huset egnar henne en vbande böjelse och hon mottager den utan att erfara ntgon genkärlek blott, af dennn svaghet för det erotiska, som är oskiljaktig fran ett passioneradt qvinligt väsende .. Slutligen fordrar dock Ernst ett afgörande; hon tror sig ett ögonblick kunna bli hans, men rysande rid hans första smekning stöter hon honom brutalt tillbaka, hertager sitt löfte och beslutar att 295 söka sig en anställning, heldre än att bära med sig genom lifvet den förnedrande vissheten: * Jug hur sålt mr!, t ' t Nu börjar ett nytt skede af Cecilias lif, i det hon lemnm Billners hus. inackorderar sig hos fru Orii och söker bereda sig tillfälle att arbeta för sin utkomst. Allt, som möter henne hrr, viicker hennes hemliga afsky, och tanken p i detta arbete, som hon söker, gör henne förtviflad. Endast tvenne af d e personer, hvilka tillika med henne gästa inackorderings-heminet! lyckas hos henne Wcka ett visst intresse, den ena fröken Zelow, i följd af ett intasllsarnt \ .asende och ett halft magnetiskt inflytande, den andre, iiigeniör Vigert, genom sitt krmfriska, frimodiga, arlietsglaila v: isende. Det itr han, som lofvat söka arbete i t henne, p i samma g b g han begagnar hvarje tilliälle att varna henne för fröken Zelows osunda inflytande.
Directeuren och båda Suppleanterne skulle genom döden eller någon annan orsak gå undan, eller ock genom andra inträffade omständigheter alldeles frånträda sin befattning, det i sådan händelse tillhörde Bon-* de-Ståndets Cancellie-Direction, att, efter derom erhållen underrättelse, genast välja ny Suppleant; och skulle Statssamt Barico-Utskotten äfvensom Bonde-Ståndets Cancellie-Direction genom Protocolls-Utdrag erhålla del af detta beslut. S. D. Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets Betänkande, N:o46, innefattande Utskottets Berättelse till Rikets Ständer om den af Utskottet förrättade granskning af Banco* Verkets Räkenskaper samt Styrelse och Förvaltning efter sista Riksdag, beslöt Ståndet, att den uti nämnde Berättelse framställda anmärkning emot Herrar Banco-Fullmägtige, i anledning af de ifrån Götha Canal-anläggrtings ArbetS-Cassa för Motala Central-Verkstads inrättande använde medel, skulle förfalla, hvaremot Ståndet i öfrigt biföll hvad uti Berättelsen af Utskottet blifvit tillstyrkt. pik. till R St. Fröt. 1828 och 1829,9 Sami, 2 Rand, Ha H af t • 13 gS lyrot. Utdrag dan 26 Junii 182g. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Lag■ Utskottet: Herr af Sillens, Georg Axel, Anförande, innefattande anmärkningar vid Lag-Utskottets, under N:o 63, afgifna och, den g dennes f. m., till Utskottet återremitterade Betänkande, i anledning af åtskillige Motioner örn ändringar, dels i Concurs-Lagen den 13 Julii 1818, och dels i Kongl. Förordningen den a a October Samma ar om Eds-Formulaire i Concursrnål. Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottet:
Hela linien emellan Örebro och Askersund kommer således att erfordra en banbyggnad af 4 mil 18650 fot med en beräknad anläggningskostnad af 4,309,964 R:dr, blifvande transportvägens längd emellan båda städerna, med tillägg af distansen emellan Halsberg och Gatugårda på Vestra stambanan, 5 mil 14650 fot. Ehuru Kommittéen, såsom förut vid Vestra stambanan är anfördt, ansett den norra grenen af ifrågavarande föreningsbana såsom den vigtigaste och derföre föreslagit dess utförande samtidigt med Vestra stambanans fullbordan, så är dock Kommittéen öfvertygad, att fortsättningen af samma linie till Askersund både är af behofvet påkallad och kommer att blifva lifligt trafikerad till både allmän och enskild fördel. Om också en del af den trafik, som nu tager vägen öfver Askersund emellan vestra orterna och Orebro, kommer att i framtiden begagna jernvägen från Töreboda, så återstår dock för denna bana transporten af bergsbrukets alster från norra delen af Orebro län och möjligen från andra bergslager till trakterna omkring sjön Wettern (hvaribland jernmalmsförsändningen från Nora till Lerbäcks bergslag intager ett icke obetydligt rum), dit den öppnar den kortaste inre förbindelsen, äfvensom den rörelse med spannmål och brännvin, som från sistnämda orter äger rum uppåt landet. Betydelsen af denna bana för det allmänna ökas ock derigenom, att Karlsborgs fästning endast är några få timmars ångbåtsväg aflägsen från Askersund. Då ingen af statsbanorna leder direkt till denna för rikets försvar vigtiga punkt, är det af vigt, att kommunikationen med densamma likväl så vidt möjligt underlättas, hvilket ändamål väsendtligen vinnes, då de föreslagna jernvägarne komma att beröra Göta kanal vid Töreboda på 21 mils afstånd från fästningen samt Wettern både i dess norra och södra ända. Derest i en framtid exporten från östra kusten öfver Östersjön skulle af en eller annan orsak blifva hindrad, så bereder denna bana, i förening med Vestra stambanan och jernvägarne från Örebro uppåt bergslagerna och norra orterna, den kortaste och billigaste jernvägstransport från berörde trakter till den stora inre segelleden.
För att kunna fullgöra detta åliggande, måste alla häradsboerne presenteras för upbördsmannen, så att han blefve bekant med utseendet på dem, som ägde rättighet att afgiftsfritt passera bommen. En sådan presentation torde i många fall blifva förenad med besydliga svårigheter. Åtminstone skulle en bomvaktare vid en till Stockholm ledande väg få temligen svårt att taga reda på alla dess 100,000 innevånare, och utan en sådan kännedom kumle tjensten så mycket mindre behöi igen skötas som det kan anses vara utan tvifvel, att till undvikande af den tidsutdrägt och det besvär som erläggandet af vägafgifterne medföra, skulle mången resande som ämnade sig till Stockholm, föregifva, att han vore derstädes bosatt, och då gällde det för bomvaklaren att bevisa motsatsen. Uti första punkten säges, att tillsynen öfver vägarne i ett härad, tingslag eller stad skulle utöfvas af visse, utaf de väghållningsskyldige sjelfve utsedde personer. I afseende på lämpligheten af att stadga att de personer, som skulle hafva tillsynen öfver vägarnes skick, äfven skulle vara vägbållnings-skyldige, kunde jag visserligen åberopa ett gammalt, allmänt bekant ordspråk, men, utan att göra detta, tilltror jag mig att ådagalägga stadgandets otjenlighet genom ett exempel, hämtadl från min egen erfarenhet. Inom det län, hvaröfver jag är styresman, fanns söder ut en väg, soto var särdeles illa underhållen, och orsaken dertill var den, att en dålig Länsman som sjelf hade en större del af denna väg att underhålla, fullgjorde sitt eget åliggande så illa, att han naturligtvis ej fann möjligt att, sin pligt likmätigt, tillhålla andra vägbyggnadsskyldige att upfylla hvad dem tillhörde. Kunde alltså denne tjensteman, till hvilkens åliggande det hörde att vaka öfver vägarnes goda skick, af egennytta upoffra hvad pligten bjöd, huru mycket snarare kan man ej befara detta af de personer som utan laglig förbindelse ikläda sig ett bestyr som i allt fall ådrager dem andra jordägares ovilja och missbelåtenhet.
Mankön 966 Qvinkön 1,572 Mantalsfrie: Mankön 174 Qvinkön . 232 Minderårige: Mankön 664 Qvinkön . 684 Tillsammans 4,292 personer, hvilken folkmängd i den generela uppgiften om öns befolkning redan blifvit upptagen. Stadens förnämsta näring är handeln, dernäst jordbruk med bränvinsbränning, sedan handtverksarbeten ocb slutligen fiske, hvaraf en del invånare hemta sin bergning. Fisket är dock icke särdeles lönande. Exporten består förnämligast af kalk, trävaror samt spanrnål. Importen består förnämligast i salt, specerier, men äfven uti alla slags fabriksförnödenheter, emedan, utom för snus och tobak, samt ett dåligt pappersbruk, inga fabriker finnas på ön. Handeln drifves af Wisby handlande, så väl här i staden som vid landthamnarne, genom expediter och af några, vid dessa hamnar bosatta, köpmän. Någre handlande deltaga äfven med sina fartyg uti den allmänna frakthandeln, så väl inom, som utom Europa. De på öns kuster ofta inträffande strandningar lemna äfven tillfälle till förtjenst genom upphandlingar i parti vid auktionerna, och åt några få uti kommissions-arfvoden. Exporten af trävaror sker till Lubeck och städerna i hertigdömena Holstein och Schleswig, samt till några af de Danska öarne. Packsten, eller osläckt kalk, utskeppas egentligen till Lubeck, Stralsund, Wismar och Rostock, hvilken sistnämnde stad är nästan den enda, som med egna fartyg här afhemtar osläckt kalk. En obetydlig qvantitet packsten afsättes ännu på Holstein, men denna afsättning minskas årligen. Fordom var 29 exporten af kalk på Danzig och öfriga Preussiska städer, äfvensom på Danska staterna ganska betydlig, men har mer och mer aftagit, sedan i nämnde Riken kalkbränning i stor skala blifvit införd. Lös kalk utskeppas mest på Stockholm och Norrköping samt Skåne, som till betydlig del afhemtar den med egna fartyg. Mindre qvantiteter afgå jemväl någon gång till andra Svenska städer.
Statsock Banko-Utskottets Utlåtande JVs 24. egarne ännu omedelbart eller genom dyrlegda biträden måste anlita kapitalisterne, blefve med allt större svårigheter och allt mer betungande vilkor förknippad, i följd af den oundvikliga stridighet, som förefunnes emellan kapitalistens önskan att öfver de medel, han utlånar, kunna utan stor tidsutdrägt vid förefallande behof förfoga och den fasta egendomens naturliga egenskap att endast småningom, genom förbättring och årlig afkomst, lemna medel till afbetalningar å den intecknade skulden, men icke att liksom handelsrörelsen hastigt återgifva eller omsätta deri nedlagda kapitaler; att följaktligen, i den mån andra kreditpapper med korta betalningstider blefve äfven hos oss, genom handelns och näringarnes stigande utveckling samt kreditbrukens förbättrande, mer och mer tillgängliga, i samma mån skulle också svårigheten att hos kapitalister omedelbart belåna inteckningar blifva allt mera kännbar, samt att Hypolheks-föreningarne, hvilkas vigtiga bestämmelse det vore att vara medlare mellan kapitalister och fastighetsegare och att förvandla så stor del som möjligt af den sväfvande skuld, som hvilade på jorden, till en fonderad skuld med lindrigare ränta och med småningom skeende amortering, hittills icke varit i Sverige, såsom i andra länder, af Statsmagterna understödda eller på ett likformigt sätt och med inbördes sammanhang ordnade till ett gemensamt helt, som kunnat med större framgång lin de särskilda Hypotheks-föreningarne hvar för sig vid upplåning betinga billiga vilkor samt afböja en både för landets kredit och för de lånbehöfvande sjelfve skadlig täflan emellan de spridda föreningarne.
Han försöker på latinskrifning, kemiska laborationer och estetik; skrifver och går igenom; tenterar och kuggas, tenterar och får i flera ämnen betyg, men »mindre betyg än som åstundas»; han får ett kungligt stipendium och mister det; han funderar på graden, men spelar bräde och blåser B-kornett och slår graden ur hågen; försöker sig som folkskolelärare och tycker det vara »idiotiskt»; försöker på läkareexamen men finner den »vetenskapens rötter torra». Han bryter åter af sin Upsala-kurs, går in vid teatern och uppträder som statist, hvilket också är tråkigt. Kommer åter till Upsala och skall ånyo läsa på graden, men skrifver i stället teaterpjeser, lyckas ömsom och misslyckas, – allt under ett ständigt »festande» i Stockholm och Upsala, i staden och på landet, med orgier, som icke synas lemna mycken kraft öfrig för studier. Midt uppe i denna uppfostran afbrytes alltsammans, – och så är det universitetet eller samhället som bär skulden. Så »uppriktig» har emellertid förf. varit i denna sin skildring af hjeltens personliga lefverne, att han svårligen kan räkna på tänkande läsares instämmande i den slutsatsen. Tvärtom, denne skall döma, att skulden till det som skedde i ovanligt hög grad låg hos det subjekt, som genomlöper hela denna utveckling; det är icke samhället och uppfostran som förderfva honom, utan det är han som försummar, försmår och förvänder den uppfostran, som honom bjudes. Förf. har nog härtill det beqväma svaret, att Johan »kommit på det klara med sin oansvarighet och är fullt medveten om sin viljas ofrihet». Men om också denna all mannakraft dödande lära redan skulle hafva vunnit någon anklang hos vissa vilsekomna ynglingar, är den svenska allmänheten helt visst icke beredd att godkänna en dylik individens bankruttförklaring. Den lägger blott ännu ett moment till allt det myckna i denna bok, som betager hjelten läsarens sympatier.
M:ts ifrågavarande Nådiga Proposition icke kunnat oförändrad bifallas, för sin del, besluta utfärdande af en så lydande Författning, angående ogift qvinnas rätt ali vid viss ålder vara myndig. Med ändring af 19 Kap. 2 § Arlda-balken och hvad för öfrigt i lag eller särskilda författningar varit stadgadt i afseende på ogift qvinnas rätt att råda öfver sin egendom, förordnas som följer: Ogift qvinna, som fyllt tjugufem Ar, vare berättigad alt sig och sin egendom sjelf rada och förestå; gore dock hos den domstol, hvarunder lion i förmyndaremål lyder, anmälan, att hon myndigheten sjelf utöfva vill, och varde intilldess sådan anmälan skett, såsom omyndig ansedd. Genom hvad här blifvit stadgadt, göres icke någon ändring uti hvad allmänna lagen om giftomanna-rätt. innehåller. Hvilket allt Rikets Ständer få hos E. Ii. M;t härigenom i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 8 Januari 1858. ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln deri is Jan. 1888.
Herr Öfver-Intendenten Edelcrantz anförde skrifteligen till Protocollet: »I anledning af den öfverläggning, som i Beredningen förevarit, om förra Constitutions-Utskottets redaction af 5 § i Tryckfrihets-Förordningen, der fråga om en Jury eller Nämnd förekommer, och hvaröfver jag förbehållit mig att särskildt yttra min tanka, får jag nu till Protocollet afgifva följande utlåtande: Denna nya redaction af 5 § består af 2 delar. Den första innehåller förslaget och sättet till Nämndens inrättning och användande, som förut i denna Förordning alldeles icke finnes vidrördt; den sednare utgör endast en ny förbättrad redaction af denna 5 § och äi så oberoende af Nämndens inrättning, att densamma förblifver oförändrad, antingen Nämnden sluteligen antages eller ej. I anseende till det förra, eller Nämnden, hvars föreslagna införande, enligt skedd Proposition, kommit under Beredningens pröfning, får jag äran anföra, att jag, i anseende till den vidlyftighet och den svårighet i verkställigheten, hvaraf en sådan inrättning vore åtföljd, anser en Nämnd endast i det fall kunna eller böra användas, då åtal på en förbrytelse emot 12 Mom. 3 §, rörande lögnaktige uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande och förledande, efter skedd laglig pröfning vid Under-Domstolarne, till Högsta Domstolen inkommit, och der icke större pluralitet än 5 Ledamöter förenat sig att anse den åklagade Skriften, i anseende till antingen sin syftning eller sin verkan, brottslig emot ofvannämnde 12 Mom. i 3 §. I detta fall, och emedan ett säkert bestämmande af den åklagade Skriftens brottslighet i afseende på allmänhetens förvillande synes genom flera upplysta mäns yttrande böra i större grad kunna vinnas, torde Kongl. Maj:t täckas i Nåder förordna om en Nämnds sammankallande, hvilken i min tanka borde bestå, utom den af Constitutions-Utskottet föreslagne TryckfrihetsCommittéen, af Justitife-Canzleren jemte Sex af Kongl. 376 Riksdagen 1812. Maj:t förordnade Ledamöter.
IAet har nemligen synts Utskotten nödigt, att, orri invexlings-anstal 1 en skulle medföra åsyftad fördel, någon n indre ombytlig grund må 5te finnas för de beräkningar, som skulle föranleda till Silfvers införande utifrån, x stället lör annan valuta for försålde exportvaror, eller^uiom Riket vunnen förkofran af åtskillig BancoUtskottets Betlinkanden. 783 åtskillig beskaffenhet, hvilket ej kunde ega rum, om antingen dagens cours, eller ett för kortare tider ari år bestämdt förhållande, skulle följas; förutan det, att sådant skulle lemna ökadt tillfälle att, genom en, för kort tid tillställd, onaturlig förhöjning i vexelpriset, förskaffa sig hög betalning af Banquen för det silfver, som inköpts efter ett vida lägre förhållande. Bestämmandet af de anförde gränsorne för prisets höjning eller fall, (emellan hvilka ock vexel-coursen med få förändringar nu en längre tid bibehållit sig, så att det vackt lande förhållandet deremellan egentligen kan sägas vara det hittills vanliga) hafva Utskotten derjemte funnit sig vara nödsakade att antaga, för att, dels å ena sidan förekomma det icke vid coursens oförmodade stegring Banquen må blifva belastad med silfver, hvarföre den utgifvit mera sedlar, än sorn kan instämma med den framdeles antagande realisationsgrunden, efter hvilken Banquen kommer att dem Eter inlösa; dels å den andra bereda någon trygghet för närings idkare, att icke genom coursens ytterligt hastiga fall och återförandet till förhållanden, sorn på längre tid icke egt rum, blifva lidande på företag, hvaruti ^le i sednare tider ingått.
Häremot har Utsk. endast åberopat den stora kostnad mitt förslag inedför, bestående deruti, att alla vid Akademien examinerade jurister måste resa till Stockholm för att der undergå den. slutliga examen; men hvad är denna kostnad emot de resultater. som deraf vinnas. Jag väntar mig här den invändningen, att det är med svårighet förenadt att erhålla examinatorer, men Hrr:ne torde inse, att det är en väsendtlig skillnad emellan, att förordnas till examinator vid ett visst tillfälle, eller att ständigt vara det. 1 förra fallet söker man, enär det ligger utom ens verkningskrets, att komma från besväret så lätt som möjligt. Helt annat är förhållandet, då man som examinator måste fortfara i flera år, hvarigenom man har tillfälle att sätta sig in i de särskilda ämnena och blir vand isa Den 17 Ok to ti er. att upträda sora examinator. Kostnaden för ynglingarne är icke heller af någon betydenhet, ty sedan de undergått den juridiska examen vid Akademien, begifva de sig vanligen till Stockholm, och detta Utsk:s motskäl är således af ingen vigt. Kör öfrigt afser mitt förslag endast att uphjelpa en institution, sorn redan finnes, och derföre anser jag förslaget äfven riktigt och lämpligt, hvarföre jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr Tersmeden: Jag måste bestrida denna del af Hr Cederschiölds motion. Jag tror, att det skulle vara ganska svårt att åstadkomma en sådan ExainensKomraission som den Hr Cederschiöld föreslagit. Det vore förmycket fordrat af de embetsman, som skola examinera, att nödgas underhålla sina skol-studier, hvilket är nödvändigt, om de skola fullgöra sina skyldigheter. Hr Cederschiöld har sagt, att embets-examina nu urartat snart sagt till intet. Jag tror att så äfven blir händelsen med ExamensKommissionen. Jag bestrider den begärda återremissen. Den härstädes till bifall å Utsk:s förev:de yttrande framställda propos. besvarades med starka Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade dét han funnit Ja öfvervägande.
Btoilfen febttare Bcräftiaö efter bet Belopp, ^tuarttlf ben året förut uppgått. 2:o $or ali bett tnfomft, font ttppBäreS af Sjenftetnäu, t följb af ettffilba uppbrag, utan att omebelBart tua ra förattlcbb af ©tat, ©vpcbitionöstaya eller färs fftlb Beftätittttelfe, eller i otutlforltg följb af inncljafmanbc tjenfteBefatttting, ut 5. ■fyör atta ©cclefiaftife GntBetSs cd) SKjenfkmätt BeräfttaS tarcringSsårct frän bett 1 iVlaj bet år, taxeringen ffer, titt fattima tib påföljanbc ar. §. 6. l:o 23oftätten ocf) på lön anflagttc Sinne,rs, äftcnfals od) ©tontspcmman, famt be ttnber ©ccleftaftifs, (Sinif 2:o yyör SlitlitiiEsBoftätten, ptoilfaS affomft ingar till getnéHfatit löittitgSs fonb, utgår 23etmttning, på fått uti 84 §. ftabgaö. §• 7. Watrom (yeclcftarum t ©fåne, ^allanb od) S3ol)itS Sätt, font njuta fpanmål af Ärottos eller Äprfostiottbc, Betala 0rcnt procent af fpaitmålenS luärbe, uträfs nabt efter bett för orten, ber fpaitmålcn utgår, näft före taxeringen fattc inarfcs gång.
Resv.- och Ekon.-Utskoitens Utiatandej N:o 83. Stomhemmanet Ögglunda i Ögglunda Socken, d:o 1 88 Pastoralier, enligt Taxerings-Längd N:o 2. 1,569 16 — Vederlag, enligt Special-Räkningen . — i 4 9 37 — Summa 1.1* ! 22d|24||i | 6,4091 4 7 Biskopeni Strengnäs: Krono-Tionde, eller egen, vid taxeringen godkänd, uppgift . — 402 26-ifi 16 0 3,424 3 7 Sundby Biskops-Säte, 4 procent af Taxerings-värdet 2 — 384 38 5 Boställe i Strengnäs Stad, enligt egen, vid taxeringen godkänd, uppgift 200 Embets jord till Dito, 4 procent af värdet 70 21 4 Åkers Prcebende-Pastorat: Boställef, 4 procent af Taxerings-värdet n —- — 271 36 6 Torpet Ribybi åten i Lenna Socken, d;o d:o — —■ 8 7 8 Vederlag, enligt Special-Räkningen . hvarå värdet, enligt egen uppgift, gör ■■ 22 16 191 12 —- IVansö Prcebende Pastorat: Pastors-Bostället, 4 procent af taxeringsvärdet i —.
Men bevars, kära Bertha, gör nu icke en så allvarsam min för det; jag ämnar visst icke blifva någon Xantippa, utan en mycket snäll liten hustru och en mycket öm styfmor, som rigtigt grundligt skämmer bort sina små älsklingar. Men det kan jag göra fullkomligt väl, om jag också har ett häfte af den nyaste romanlitteraturen mellan bladen på Aimé Martins odrägliga uppfostringsbok. Jag vet, att du är mycket sanningsälskande, min bästa Bertha, men nog måste du väl medgifva, att en liten nödlögn i ord eller i handling då och då kan vara rätt oskyldig, ja till och med alldeles nödvändig. Såsom t. ex., icke kan jag nu helt öppet säga min björn till fästman, att det är för hans pengars skull, jag gifter mig med honom. Jag måste naturligtvis låta honom tro, att jag är kär i honom, och det tror han också så fullt och fast. Icke är det väl nu något ondt deri? Kom till mig i afton, få vi språka vidare om saken. Hasteligen Signe.“ Signe kastade pennan ifrån sig, flög upp från stolen, slog ihop händerna och skrattade muntert och klingande. “Jag tycker mig se min kära Arthur, hvilken allvarsam min han skall göra, då han läser detta bref!“ utropade hon. “Han kommer naturligtvis genast till mig och frågar med sin aldra strängaste min, hvad detta skall betyda. Då kastar jag armarna om hans hals, bekänner alltsammans och ber honom ej vara ond på sin lilla Signe. Och då ljusnar hans mörka ansigte, han förklarar att jag är oemotståndlig, och att han måste förlåta mig mot sin vilja. Och så trycker han sin skäggiga haka mot min mun, och så är allt godt igen. Ack så roligt, så roligt!“ Signe lade armarna om Berthas lif och dansade, muntert skrattande, om med henne på golfvet. Då kapten Stjerne följande afton kom hem från ett besök hos sin fästmö, låg det olyckliga brefvet på hans bord. Han läste det, och ett dystert moln lade sig på hans panna, sorg och vrede kämpade om herraväldet i hans själ. Han var en man med stränga grundsatser och stora fordringar såväl på sig sjelf som på andra.