Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordforanden for D the International council^ Br lady Aberdeen, irlandska och sedan en foljd af i r bosatt i Kanada, shorn maka till vicekonungen for denna brittiska provins. Hufvudandamillet med forbundet ar att inom alla kulturlander verka for en sammanslutning af kvinnof oreningar, vare sig dessa arbeta for s. k. kvinnosaksintressen eller deras verksamhet ror sig inom mera idmanna omrkden, dessa sammanslutningm skola under namn af nationalforbund ingA som en lank i den af internationella, kvinnoforbundet bildade systerkedjan. Det ar med kraft och energi ledarne for detta vidlyftiga foretag vetat att verka for dess idhers forverkligande och numera har detsamma vunnit anslutning af nationalforbund ej endast i Amerika utan afven i Frankrike, Tyskland, Greklend, Belgien, Sverige m. fl. lander. Samrbetet p&amp; frilietms grzclnd ar, sager den af v&amp;r svenska afdelniag utgifna beriittelsen ofver det internationella kvinnof orbundet, sja2fva hufi; ud !1.inc@en for detsamma. Under den korta tid sarnfundet agt bestDnd kan visserligen ej s i stdeles minga synliga resultat af detta samarbete framlaggas, vi vilja dock pHpeka hurusom det under det turkisk-grekiska kriget f r i n s i godt som alla civiliserade lPnder utgkende korstiget till hjalp for de af krigets hemsokelser lidan.de grekerna, till stor del varit framkalladt af en f r i n de grekiska kvinnornas nationalforbund utsand viiltaliga vadjan till systerforbund ofver hela varlden. Detta blott som ett exempel pH hurusom vid de tider, dB mera viktigcz varldshiindelser phkalla nationernas uppmarl-samhet, en sammanslutning af kvinnor, sidan som den har Bsyftade, kan vara af stor betydelse. Att afven en dylik sammnnslutnirmg maktigt kan komme att inverka pH losningen af mingen for kvinnofrAgan viktig pnnkt, hoppas vi framtiden skall utvisa. Hvart femte Hr anordnar Internationella Forbundet kongresser.
Het vore då icke väl betänkt, att, för att få ett högre läroverk i Christianstad, minska lärarnes antal i Malmö skola, och nedflytta den till en lägre rang. I min tanke fordrar rättvisan ovilkorligen, att Malmö får behålla sitt högre läroverk, och jag kan ej finna, att den ena staden bör riktas på den andras bekostnad. Att, såsom ett skäl mot Malmös bibehållande vid ett högre läroverk, åberopa det förhållande, att ett sådant finnes i det närbelägna Lund, är i min tanke icke heller rätt. Ty har erfarenheten ådagalagt, att det ena läroverket är besökt af omkring 200 och det andra af omkring 300 lärjungar, så är ju alldeles gifvet, att båda läroverken behöl vas för undervisningens behöriga uprätthållande i dessa städer. Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i denna punkt, under det att jag, lika med Hr Lilljehöök, är beredd att, när frågan om Christianstads skola förekommer, tillstyrka densammas upflyttande i den högre klassen. När Skåne är en provins med nära million innebyggare, så är det sannerligen ej för mycket, att den får tre högre lärdomsskolor, helst då man besinnar, att folket nästan öfverallt derstädes är välmående, och således i stånd att åt det upväxande slägtet bekosta en mot tidens kraf svarande bildning. Hr Prytz: Jag kan ej annat än instämma i de skäl Gr. Liljencrantz och Prih. Cederström anfört i afs:de å behofvet af ett högre läroverk i Christianstad, och om än jag skulle gilla Gr. La - Den 20 November e. m. 547 gerbjelkes anmärkn., att man, i afs:de å dessa läroverks belägenhet, mera borde taga i betraktande stifts-indelningen än läns-indelningen, så kan jag doek ej finna annat än att det är mindre riktigt, att hafva 2 skolor så nära hvarandra, som Lund och Malmö, under det att ingen sådan finnes på det stora afståndet emellan Lund och Carlskrona.
Vidkommande vidare Revisorernes anmälan, att vid Konsistorii räkenskaper saknas specifik uppgift om förhållandet med Konsistorii utlånta medel, så har det icke varit vanligt, att den i Konsistorium förvarade förteckningen på låntagare i kassorna blifvit de särskilda årens räkenskap i afskrift bifogad. Det låter sig väl göra att insända denna förteckning, som likväl månadtligen förändras; men jag kan ej inse till hvilket gagn det skulle tjena Revisorerne att se en förteckning på för deni sannolikt okända namn, hvilkas innehafvares för lånen ställda säkerhet endast af Konsistorium pröfvas. Westerås den 31 Januari 1854. Gustaf Törnstrand. Wexiö stifts Konsistorii underdåniga utlåtande, i anledning af 1853 års Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung! I anledning af nådigst. remitteradt transsumt af Rikets Ständers Revisorers berättelse om verkställd granskning af statsverkets m. fl. fonders förvaltning åren 1850 och 1851 samt dervid gjorda anmärkningar mot Wexiö Konsistorii räkenskaper, får Konsistorium afgifva underdånigt utlåtande. Hvad angår den första anmärkningen, att, vid värdeberäkningen af tvänne poster spannmål, utgörande en del af ecklesiastik-årets, 1850—1851, inkomst för utarrenderade komministersbostället Hof-dalbogåiden, värdet blifvit för litet uppfördt med 5 Rdr; så får Konsistorium, med öfverlemnande af Notariens förklaring, underdånigst anföra, att Konsistorium ej har något att densamma tillägga. — 220 — Det har äfven ådragit sig Revisorernes uppmärksamhet, att Wexiö gymnasie kassa under revisions-åren, medelst lan från öfriga under Konsistorii förvaltning ställda fonder, åsamkat sig skuld till belopp af 100 Rdr hvartdera året. Räkenskaperna utvisa, att förenämnde kassas årliga utgifter betydligt öfverstiga dess inkomster, hvadan antingen något af dess utlånta kapital måst till inbetalning uppsägas eller lån göras.
Emedan derföre i den föreslagna Instruction för Riksens Ständers Banco - Utskott förekommer åtskilligt dels mörkt och otydligt, dels mindre lämpadt efter tidens och omständigheternas fordringar, och dels sådant, att det kunde betaga Utskottet möjligheten att medverka till allehult väl, synes den nu tarfva vissa förändrings I i:sta §. heter det: ”Det bör ålig ga Banco-Utskottet i det nogaste följa BancoInrättningens hufvudgrunder, hvilka omständligen äro* utstakade uti Riksens Ständers Beslut och Förordning om Banquen af den 22:dra September 1668, och hvilket Riksens Ständers Beslut Den 6 December. bör anses och gälja såsom en orygglig lag utj alla de puncter, som angå Banco - Verkets pa-, tur och egenskap, så väll anseende till sjelfva grunderna af dess inrättning, som till Banco, operationernes styrelse och ändamål j i synnerv het som Riksens Ständers säkerhet för deras garantie, och Banco Verkets bestånd och förkofran i den nion förvaras och vinnes, sonj detta Verk återlöres till dess primitiv* inrättning och skick.” Jag har genomläst der» å beropade Banco Ordningen och tyckt mig deraf finna, att Banquen då egentligen var blott en Depositions och Afskrifnings-Banque, med rättighet att utgifva lån, på pant och mcg Caution, på halft och helt års tid , mot g, ända till io ,!2 proCents årlig Ranta; hvilken Ränta Ständerna likväl önskade måtte med tiden kunna nedsättas till 6 procent. Jemte denna utlånings rättighet var det äfven Banquen tillatfe att sjelf upptaga lån mot lägre ränta.
Fem hufwudafdelningar, nemligen: r.o Om Inrättningens Fond. -:o Om Directionens sammansättning, des och Betjeningens aflöning, samt pensioner för dem, som reduceras. z:o Om Branwins bränning för Kronans räkning. 4:0 Om hwad wid Spanmals - handel m. m. bör iakttagas, samt om Werkets redogörelse. Och zw om rättighet för Directionen att i Riksens Ständers Bank upptaga län. Och hafwe Wi i Noder funnit lämpligast att yttra Osi serskildt öfwer hwar och en af besia Afvel ningar. irsta Afdelningen. Gm Allmänna Magazins - Inrättningens Zond. Denna förut betydliga Fond, som under sista Kriget till största delen medtogs genom Förstärkningar, dem Riksens Ständer ej funnit utwägar alt ersätta, kunde, enligt Eder underdåniga uppgift, ar »gro icke med säkerhet beräknas till mer än 572,129 R:dr 46 H. 7 r:st., hwilken Summa, bestående af wärdet för Magazins - Inrättningens Werk och VM - >622 Den 17 Julik. Byggnader, saints Förlager af Spanmäl och Branwin jemte utestående Fordringar, likwäl sedermera blilwit tiilökt med warder af de behållningar, som wid krigets sint i Magazinen wörö att tillgå. — Riksens Ständer hatwa insett, att denna återstående Fond icke ar tillräcklig för ofwanberökde de-med äsyftade angelägna ändamål; men da Statens tillgångar för del narwarande icke medgiswit hwarken att ven öka, eller att till desi underhjelpande ansta någon ärlig inkomst, och Riksens Ständer ej heller surmit stal, att till understöd för Magazms-Jnrättningen bibehålla den wid uteslutande rättighet lill försäljning af Bränwin i Slockholm och Götheborg; sa haswa Riksens Ständer trott det wara lämpligast att samma inrättning med sm nu »varande Fond pä försök fortfar till nästa Lagtima Riksdag, om också Fonden skulle under uden genom oundwikeliga förluster än ytterligare förminskas.
Aug. 1823. Preste-Ståndet d. 18. Borgare-Ståndet d. 18. — Bonde-Ståndet d. 20. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande tillägg till 25 Cap. 1 /. ByggningaBalken m. m. S. AVK. I betraktande deraf, att underlättade Communi. cationer äro kraftiga befordringsmedel för lif och rörelse uti alla Näringar, samt att desse vigtiga ändamål böra af Lagstiftaren omfattas och genom tjenlige stadganden befrämjas, hafva Riksens Ständer med anledning af hvad uti ämnet blifvit framstäldt, väl, å ena sidan, funnit, dels att, vid uppkommande frågor om anläggning af vägar för Varu-transporter till och ifrån Magazin, Hamnar och Lastage-platser, eller för SegelBåt. och Flott-leders sammanbindande, enskilde jordegares vägran att afstå den jord, som för sådane väg-anläggningar kunde komma att behöfvas, icke mera i sådane fall, än eljest, när allmänna vägar pröfvas nödvändige, ensamt bör blifva hinderlig!, dels ock att, utan afseende å Strandegares bestridande, nya Lastage-platser må kunna anläggas, samt Träl-vägar varda utstakade, och Kappståndare upprättade uti Båtleder, der strömdrag kräfva sådane åtgärder; Men, å en annan sid3, hafva Riksens Ständer äfven an - 348 Underdåniga Skrif v elser. sett nödigt, så väl att dylika väg-anläggningar icke vidtaaas eller förordnas förr, än deras behof och allmänna nytta blifvit behörigen pröfvade och erkände, sorn ock att, i denna händelse, den enskilde jordegaren försäkras om ersättning för de förluster, hvilka genom minskning uti jordrymd eller annorledes kunna honom tillskyndas. På dessa grunder få Riksens Ständer till E.' K. M:ts Nådiga bepröfvande i underdånighet föreslå, ej mindre, att l §. uti 25 Cap. Byggninga-Balken måtte erhålla följande tillägg:
Den enda afsättningsorten är Stockholm, men dit inkommer dagligen och säljes i stora qvantiteter ganska dålig Holländsk ost. Den tull, som här är ifrågasatt, är icke stor — endast tre öre pr skålpund — men den är tillräcklig att förekomma det vanpris, hvari skumosten sig nu befinner. Man önskar att jordbruket skall gå framåt, men man vill icke gifva efter något af förut fattade meningar för att komma till detta resultat, ehuru det är alldeles nödvändigt att ladugårdsprodukterne uppmuntras och underhjelpas, om man skall kunna nå det önskade målet. I sista plenum hörde jag en talare yttra att det medlersta Sverige har andra intressen än Skåne i afseende å landtmannaprodukter och att Skåne icke behöfver denna tull. Låt så vara, men Skåne kan icke heller hafva någon skada eller förlust derutaf att det öfriga Sverige, sig till nytta, får denna tull åsatt. 1 sådant fall vore jag färdig att gifva efter, men jag tror icke att någon på alivar kan påstå att Skåne skall Den 23 April f. m. 439 lida deraf. Det finnes således, enligt min mening, icke den ringaste anledning att motsätta sig ett så billigt anspråk som detta, och jag ber att få nämna huru härmed förhåller sig i några andra länder Så har t. ex Frankrike 90 öre. Belgien 60 och Tyska Tull-föreningen 89 öres tull pr lispund ost, och alla andra länder hafva högre tull än den här ifrågasatta. Lefva vi då verkligen under sådana gynnsamma förhållanden att vi icke behöfva det skydd andra rikare länder anse sig nödsakade att föreskrifva? I så fall skulle det vara lärorikt att få veta de skäl hvarpå de stödja sin åsigt, som anse att vi icke be höfva lika tull som de andra länderna. För min del åtminstone hoppas jag, att R. o. Ad. bättre afser landtbrukets fordringar, hvarföre jag anhåller om bifall till Betänkd. Gr. Posse: Mot den siste värde talarens anförande an håller jag få göra den anmärkningen att jag icke nämnt ordet »Skäne» sedan diskussion om tulltaxan började.
Med ett ord, allt är för ändamålet passande och kan lämpligast jemnföras med ön Indret, der Frankrike har sin stora verkstad för ångmachinbyggeri; med den skillnad likväl, att vid Indret gå machinerierna med en dyr ångkraft, då de vid Motala gå med en intet kostande vattenkraft. Jag skall nu återgå till frågan om en stor del af vårt sjöförsvars beräknande på ångfartyg. Man har såsom motskäl åberopat andra länders ringa begagnande _ af ångfartyg. Jag tror likväl, att få uppfinningar blifvit med sådan hastighet af, snart sagdt, alla natioqer antagna. Engelska flottan har 20 ångfartyg; Franska flottan 20, Portugisiska och Gre - Den 3 Mari f. ra. Grekiska flottorna hafva ångfartyg; och dessa nationer hafva kanske ångfartyg att tacka för den grad af sjelfständighet, de äga. Amiral Napiers ovanliga bragder tillskrifver han sjelf och hela Europa hufvudsakligen ångfartyg. Man säger väl äfven, att Portugisarne äro så dåliga sjömän, att det icke var svårt taga deras flotta. Man må, så mycket man vill, nedsätta deras sjömansskap, så qvarstår likväl det factum, att utan ångfartyg hade Don Miguels flotta icke vid tillfället blifvit tagen. Dessutom skola Portugisarne ej vara så dåliga sjömän. Danskarna och Ryssarna hafva ångfartyg; och vi skulle, af motvilja för detta vapen och förkärlek för ett annat, ej vilja medfölja våra grannar i detta fäll, dä våra tillgångar sådant tillåta? Man behöfver blott betänka, att ett ångfartyg kan, med ett och annat transportfartyg på släp, utrustadt i Cronstadt, på 3:ne dygn utan hinder vara i Stockholms hamn. Ihågkommer man dertill, att vi icke äga, såsom vi fordom ägde, några telegrapher, som i tid kunna underrätta oss om en fiendtlig flottas ankomst, så finna vi än ytterligare nödvändigheten af ångfartyg för oss, som, under det en fiende något uppehälles, kunna från skärgården inrapportera ankomsten samt lemna oss möjligheten af ett communicationsmedel, hvilket på timma och minut kan gå med underrättelser eller med hjelpsändningar och som tillika sjelf äger ett positivt försvar. Frih.
För en förlagsgifvare synes det ock i allmänhet böra vara likgiltigt, vid hvilken domstol lian söker inteckning n, — antingen den, hvarunder gälderiären lyder, eller den, inom hvars domvärjo lösegendomen finnes. Emot stadgandet i 4 §, alt inteckning af pantförskrifning skall förnyas inom två år, har inom Bonde-Ståndet blifvit anmärkt, alt denna tidrymd vore för inskränkt och borde utsträckas till fem eller tio år. Den af Utskottet föreslagna lid är emellertid dubbelt längre än enligt Lagberedningens förslag, hvilket föreskref inteckningens förnyande hvarje år, — och Utskottet anser icke rådligt att än ytterligare modifiera förslaget i denna del. Förnyandet måste nemligen ske vid den Kätt, hvarunder gäldenären lyder, dä förnyelsen sker, — och om lian ofta ombyter bostad, skulle det, om en längre lid medgåfves emellan hvar intecknings-förnyelse, ofta uppstå svårighet att bevisa för huru stort belopp egendomen vore pantförskrifven. Den kortare tiden är således i den allmänna kreditens intresse och bör i allmänhet icke kännas tryckande, då, med afseende å den hastigare förändring, lösören öro underkastade, lån emot underpant väl icke kunna blifva lika slående, som fastighetslån. Om likväl erfarenheten skulle visa, att ifrågavarande stadgande skulle föranleda alltför stora kostnader för den mindre bemedlade, lärer väl denna olägenhet böra afhjelpas genom en förändring i Expedilions-taxan, men icke genom en rubbning i principen om ett hastigare förnyande af dessa inteckningar. Vid 6 § har en ledamot af Ridderskapet och Adeln, i anledning af den der gjorda förutsättning, alt pantförskrifning skulle kunna lyda å utgilvarens »lösa egendom i allmänhet,» yrkat alt nämnde ord måtte utgå, hufvudsakligen af det skäl att en sådan pantförskrifning skulle strida emot »den princip, hvarpå hela inteckningsinstitutionen hvilar.» Enligt samme talares åsigt skulle likväl, såsom Utskottet jemväl föreslagit, »visst slag af egendom eller egendoms a/ko7nst» kunna utgöra föremål för pantförskrifning.
De sammansatte Utskotten hafva icke blott åtnöjt sig med att ej göra synnerligt afseende på min motion, utan ock påbördat mig en mening, som jag aldrig yttrat. Utskotten anföra, att de ansett sig icke tillständigt , att föreslå några directa utvägar till inskränkning, af Finska handeln , emedan genom den emellan Kongl. Svenska och Kejserliga Ryska Hofven den 10 September 1817 slutade additionel-Act till fredstractaten i Fredrikshamn, en fullkomlig frihet till införande bär i Riket af alla slags Finska Naturoch Konstproducter , med un-t dantag af Bränvin och Saltpetter, blifvit Finlands innevånare, Under loppet af 8 år från det närvarande räknadt, å nyo medgifven. Jag känner alltför väl denna Handels-Tractat, och jag har ej begärt, ehuru jag visst inom mig önskat, någon inskränkning i de förmåner, sorn Finland derigenom blifvit ti Hägde. Jag känner likaväl Stockholms behof af ved och victualier, men jag inser tillika angelä-j genheten, att genom inhemsk production småningom bereda tillgång inom landet på dessa varor, samt att genom tillåtelse af en likså fri export från de Provincer, som hafva ett öfverskott af sina producter, söka göra den fria importen från Finland till Stockholm mindre skadlig. Min motion gick derföre icke ut på en direct inskränkning af Finska handeln utan på vidtagande af correctiv deremot * så Dm 09 Majk 535 vidt det stod att förena med nu gällande han-J delsförbåilanden. Det första correctivet jag föreslog var, att exporten från Sverige borde blifva lika fri, som importen från Finland till Sverige. Så olika systemerne varit och än äro i St»ts-Ekonomien , så bar dock den satsen al-i drg blifvit bestridd, att exporten i allmänhet måste vara åtminstone lika så mycket tillåten, som inporten; den inrikes handeln åtminstone likaså fri, som den utrikes, i fall man vill med allvar befrämja ett lands välstånd. Enligt denna i alla tider och i alla länder antagna princip, böra således från de Södra Provincer i Skåne, deras producter likaså fritt få utföras till Danmark, som Finlands producter få införas till Sverige.
Likasom i nästföregående mål hade jag, i anledning af Kämnersrättens i Norrköping den 13 April 1843 meddelade utslag, anmärkt, att sedan Kämnersrätten ansett smedslärlingen Carl Englund förvunnen att hafva från sin husbonde tillgripit trenne till 3 sk. banko uppskattade dyrkar, i afsigt att dem vid förekommande fall begagna, hvilka dyrkar, jemte en fjerde, den Englund, enligt uppgift, skall sjelf förfärdigat, han vid häktandet jern väl innehaft, utan att dock veterligen hafva med dem någon skada föröfvat, och Englund derförinuan, för det han å söndag genom inbrott föröfvat stöld till värde af 13 R:dr nämnde mynt, blifvit, medelst Bråbo Häradsrätts utslag den 2 nästförutgångne Mars, förklarad saker till ansvar för sabbatsbrott, första resan inbrott i afsigt att stjäla och första resan tjufnad till omförmälda belopp, Kämnersrälten, med åberopadt stöd af 3 kap. 6 §, 40 kap. 1 och 6 §§ samt 42 kap. 1 § Missgei ningsbalken, Kongl. Förordningarne den 9 December 1756 och den 10 Juni 1841 samt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, dömL Englund, som skulle hafva gjort sig förfallen att böta för sabbatsbrott 3 R:dr 16 sk. och, för första resan stöld, tjufnadens tredubbla värde 39 R:dr 18 sk., med iakttagande att stölden från husbonde låg i tväböte, samt att straffas, 27 för första resan inbrott, med nio dagars fängelse vid vatten och bröd och, för innehafvande af dyrkar utan husbondens vetskap, fastän skada ej derigenom skett, likaledes med nio dagars fängelse af enahanda beskaffenhet, att i en bot umgälla berörde förbrytelser med tjugufyra dagars fängelse vid vatten och bröd samt derefter undergå uppenbar kyrkoplikt; Ådagaläggande fånglistorna från Norrköpings stadshäkte, att detta utslag, hvarmed den sakfällde låtit sig nöja, blifvit till verkställighet befordradt.
I lifvets sommardag jag glömde Än aldrig hennes dyra namn. Min barnsko bland de små jag nötte I lekarnc, så yr och glad. Min docka och mitt slångrep skötte I parkerna kring Birgers stad. Blef aldrig trött på » vaktparaden » » / torget " nere vid allén, t Blef stor » — tog del i promenaden Bland Djurgårdsslåttens gröna trän Hur Och Och Och väl jag minns Bcrzeliiparken Blanchs kafé och Behrns salong blomguirlanderna på marken sången! Nordens trolska sång! De gröna bänkarne och borden Och Jakobs kyrka, där jag gick Och iläste franvu. Jag ån hör orden, Som i » Välsignelsen " jag fick Jag minns Norrström, där månen blänkte Norrbro ... jag hör musiken, lyss! Minns Mälaren, som Saltsjön skänkte I strömmens hvalf sin afskedskyss. Hotellet, Brunkebergshotellet, Där skolan var. Från barnaår Jag ser en bild så kär af stället. Men ack, hvad föll väl hår? En tår. Jag Att Allt Och måste sluta, ty hvad gagnar spinna längtans trådar mer. år förskingradt liksom agnar, minnen, minnen blott jag ser. Dock dessa minnen jag bevarat På lifvets bana, vid och vill, Ej för enhvar jag dem förklarat, Men Idun lyssnar nog därtill. Ty uti hennes kära spalterSå månget älskadt namn jag sett, Så många slöjade gestalter, Som mig cn vemodsnjutning gett. Med glädje har jag sett, hur kvinnan I hemmets land en ställning fäll, Som hon i forna dar — förinnan Jag måste bort — ej ännu nått. Med stolthet sett, hur hon med åra I mödans karga jord kan så Att själfberedda skördar skära — Och hedras af en hvar ändå. Hur Vid Hur Där lika hyllning henne gifves hemmets härd, på forskningsfält, fördomen rj gärna trifves, kvinnan sitt baner har ställt. Rosenius. Hur sjukdomen och nöden Jinna Sin tröst i hennes ömhetsspår, Bannhertighet och kårlek brinna, Där hon det godas stigar går-. Från fjärran kust.
Malmö Correctionella Fängelses byggnad 6,000: 116 °30‘ \ g samt i öfrigt till Smedjegårdsoch Läns-Häktena jemte Dessutom förekomma följande Brister, hvilka icke uti liquiderne med Rikets Ständers RiksgäldsContor blifvit upptagne A Första Hufvud-Titeln År 18 2 9. Anslaget lill Yed och Kohl för de Kongl. Hofven, hvilken brist, jemlikt Kongl. Brefven den 20 November i83o och den a3 April 1831 kommer att ersättas genom årlig innehållning af 5oo R:dr å samma anslag - 1,156: 12. 7. „ Andra HufvudTiteln, jemte den från år 1828 inbalancerade, 1,872: 16. — en dylik af enahanda art för år 1829, stor 2,639: 44- 2i> uppkommen derigenom, att författningarna likmätigt, Begrafningshjelp anordnat af besparingarne, utan afvaktan af den tid motsvarande Lönebesparing till StatsVerket ingår, och hvilka brister dessutom af i83o års besparingar å 2:dra HufvudTiLelns anslag blifvit ersatte med tillsammans . 4,512: 12. 2. „ Sjette Hufvud - Titeln. En Brist, uppkommen derigenom, att Anslagssumman för Götheborgs Hospital, hvilken före nu gällande Statsreglering från Tull-Verket årligen bordt utgå, men sedermera, efter det den å RiksStaten blifvit särskildt uppförd, bordt af StatsVerket utbetalas, för detta år genom misstag blifvit både från Statsoch TullVerken utanordnad; kommandes, genom framdeles skeende återbetalning denna brist att försvinna. 500: —- — S:r 4,512: 12. 2. 1,656: 12. 7. (3*) ( 20 ) Besparingar hafva på följande Titlar uppkommit och uti Liquiderne med RiksgäldsContoret blifvit vederbörligen iakttagne, nemi.