Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prop. JW1 om Statsverket 1862, 9 hufvudtiteln. antaga, gagneliga verksamhet i Statens tjenst, måtte täckas nådigst föreslå Rikets snart sammanträdande Ständer att en årlig pension till det belopp, Kongl. Maj:t funne för godt bestämma, kunde Sökanden och hennes barn tillläggas; varande uti det åberopade transsumtet af bouppteckningen efter Excellensen Gunther uptaget, bland annat, att han, som den 22 Juli 1861 aflidit i Stockholm, efterlemnat, jemte enkan, omyndiga barnen, sönerne Claes August, född 1846, Ernst Axel, född 1850, Carl Oscar, född 1854 och dottren Agnes Mathilda, född 1848; att tillgångarne i boet utgjort 31,134 R:dr 17 öre, skulder och afgående poster uppgått till 20,784 R:dr 21 öre samt att boets behållning beräknats til 10,349 R:dr 96 öre. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern anmälde tillika att, enligt vunnen upplysning, enkefru Gunther uti Civil-Statens Pensionsinrättning för närvarande i årlig pension åtnjuter, dels från enskilda Enkeoch Pupillfonden 600 R:dr, som dock komma att ökas till 750 R:dr, sedan genom innehållande af skillnaden mellan dessa belopp blifvit jemlikt 27 § i Reglementet af den 30 December 1858 till fonden inbetaldte 389 R:dr 87 öre, dels ock från Allmänna fonden enligt Kongl. Brefvet den 25 sistlidne April 450 Riksdaler.
Skrifvelse, IV. o 4->. skola, för bestyrkande af samma Stat tillhöriga fartygs drägtighet och nationalitet, förevisas, för att de, genom gällande Handels-Traclaler, dem tillerkända förmoner matie komma dem till godo, samt för utländske Skeppare svårighet ofta måste uppstå att förskaffa sig kännedom om dessa spridda, å serskilda tider af General-Tull-Styrelsen meddelade, Gircuiairer, ansett det vara ändamålsenligare, om E. K. M.:ts och Rikets Commerce-Collegium, uti den Kungörelse angående förmoner, som i Sveriges hamnar äro främmande nationers fartyg beviljade, hvilken, enligt Kongl. Brefvet den 6 Juli 1833, bör vid hvarje års början utfärdas, jemväl införde föl teckning på de handlingar, hvilka i ofvanberörde ändamål erfordras, hvarigenom den fördel vunnes, att alla desse stadganden, sådana de för hvarje år äro gällande, blefve att på ett ställe igenfinna; och få Rikets Ständer, på grund häraf, i underdånighet anhålla, det E. K. M. läcktes i Nåder anbefalla Commerce-Collegium att, vid utfärdandet af dess ofvanomförmälda Kungörelse, deruti hvarje gång införa förteckning å de handlingar, hvilka utländska Skeppare böra, vid ankomsten hit till Riket, medföra, för alt komma i åtnjutande af de uti gällande Handels-Traclater dem tillerkända fördelar. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 December 1844. Uppläst och godkändt Los Ridd. och Adeln den 4 Dec. »844. Presle-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upphörande af den nedsatta tullen å från Finland inkommande varor. (Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:s Betänkande, N:o 76). S. A. K. Hos Rikets
Afgiften för tobaks nyttjande påfördes en hvar, som ej uttryckligen afsade sig begagnandet deraf. Den, som, utan att vid mantalsskrifningen hafva sig dertill angifvit, nyttjade någondera af öfriga här uppräknade artiklar, skulle, utöfver den stadgade afgiften, plikta dess fyradubbla belopp. Den vid 1815 års riksdag påbjudna fyllnadsafgiften bibehölls af 1817 och 1818 års Ständer, enligt deras bevillningsförordnings 4:de artikel. Till förut meddelade stadganden angående fast egendoms uppskattning tillädes uti 5:te artikeln af sistnämnda förordning: att Beredningskomitén på ära och samvete vöre pligtig tillse, att icke någon egendom åsattes lägre värde, än det densamma ansåges ega, om den utan tvångsmål måste försäljas. Deremot uteslötos föreskrifterna: att vid värdering af egendomar, som under längre tid icke blifvit försålda, borde tagas i betraktande det under de två sednaste åren i orten gångbara försäljningspriset å andra jemförliga egendomar, samt medelvärdet deraf tillämpas, äfvensom att vid all egendoms uppskattning noggrant afseende skulle göras på egendomens beskaffenhet, åbyggnad, afsättningstillfälie samt förmåner och onera, så att den möjligen största öfverensstämmelse komme att ega rum vid lika beskaffade egendomars värderande. För öfrigt ålades Beredningskomitéerna att, vid den enligt 1818 års bevillningsstadga först skeende uppskattning, fästa afseende å den samma bevillningsstadga bifogade tabell samt lika noggrant som allvarligt utreda de orsaker, hvilka i vissa orter, mer än i andra, åstadkommit nedsättning i fastighetsvärdet, och derjemte sorgfälligt tillse, att, i den mån dessa orsaker upphörde eller icke instämde med antagna grundsatser, detta värde återfördes till dess rätta belopp, så att alla medborgare finge draga lika bördor å sin egendom. Merbemälda
De särskilda årliga berättelserna angående skörden visa, hurusom de hufvudsakliga sädesslagen ansetts gifva i korn tal: år 1856: hvete 6:e ä 12:e, råg 6:e å 9:e, vårsäd, bestående af råg, korn och hafre, 5:e å 7:e, bönor 8:e och ärter 8:e å 9:e, utom i Warbergs fögderi, hvarest endast 3:e kornet af ärter kunnat påräknas, samt po tates i Fjäre fögderi 6:e, i Warbergs 8:e, i Halmstads 8:e å 9:e och i Laholms 10:e å 15:e; år 1857: vinterhvete 5:e till 7:e högst 8:e och i nordligaste delen af länet endast 3:e å 4:e, vårhvete, som egentligen endast förekommer i Fjäre och Warbergs fögderier, 6:e å 8:e i det förra och 4:e i det senare fögderiet, vårråg, korn, blandsäd och hafre 6:e å 8:e i Fjäre, 4:e i Warbergs, 3:e å 5:e i Halmstads och 5:e ä 6:e i Laholms fögderi, bönor och ärter, som endast i Halmstads fögderi lemnat anmärkningsvärd afkastning, 5:e å 8:e, samt potates 5:e å 10:e; Hallands län. Sädespriser. Understöd för missväxt. Mejerier.
Målet, som härutinnan bör sökas, är att, med bibehållande, så vidt möjligt är, Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 67. J3 af allas lika ratt, och utan att afstå något som för Rikets försvar är nödigt, få det nu alltför stora antalet af årligen exercerande hevärings-skyldige förminskadt, dels för att bereda Statsverket besparing i de härmed förenade kostnader, och dels för vinnande af den ur militärisk synpunkt vigtiga fördel, att de, som til! vapenöfning sammandragas, må kunna uti krigstjensten bättre inläras än som med det nuvarande stora antalet i jemförelse till det fåtaliga befälet skäligen kan förväntas. Detta syftemål anser Kongl. Majit till icke ringa del kunna ernås, om den nuvarande legningsrätten komme under fredstid att upphöra, men i stället de beväringsskvldige medgåfves att emot erläggande af en lämplig afgift till Staten vinna befrielse från vapenöfningarne. Likasom det skulle vara mindre välbetänkt att för krig minska tillgången på manskap, så är det under freden måhända mindre behöfligt att hafva manskapet vid vapenöfningarne talrikare, än som eifordras för den aktiva arméens sättande på krigsfot, och åtminstone alldeleles opåkalladt att öka antalet af årligen exercerande med legokarlar, hvilka för öfrigt vid flere tillfällen, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, medföra verkliga olägenheter. Kongl. Majit anser derföre såsom en vinst för bevärings-inrättningen att under fredstid alldeles befrias från legda karlar. Men om legningsrätten under fredstid skall upphöra, är likväl under närvarande tidsförhållanden, då behofvet af arbetskrafter för jordbruket och öfriga näringsgrenar är särdeles stort, samt då bland de bevärings-skvldige kunna finnas sådana, hvilka, inlärde i vissa yrken, äfven under en kortare frånvaro icke lätteligen kunna af andra ersättas, onekligen med billighet öfverensstämmande, att icke helt och hållet tillfälle betages hevärings-skyldige, som sådant önska, att frigöra sig från vapenöfningarne.
Hade så varit, så hade privat-bankerna bordt vara förbjudna att tillvägagå på samma sätt, som lånediskonten med sina lån och omsättningar. Om de hade insett den allmänna nyttan af ordning och bestämdhet i lånerörelse, så hade de icke bordt hufvudsakligen bedrifva detta slags rörelse på ifrågavar. sätt. Att privatbankerna någon gång för sin egen fördels skull begagna sig af sin rätt, att vägra lån, samt att de äfven stundom helt och hållet upphöra med låns beviljande, det är en särskild sak, som icke står i sammanhang med sjelfva principen, ty det är behofvet, som föranledt dem dertill, men när icke ett sådant behof förefinnes, så följa privatbankerna samma princip som bankodiskonten, och bidraga i sin mån rätt betydligt till fortfarande af det onda, som Frih. Palmstjerna talat om. Alt ju mer den allmänna diskontens fond blir inskränkt, desto mer får den alla låntagare i sina liander, det faller af sig sjelft. Jag tror icke att diskontlånerörelsen är riklig och det bör visserligen göras en förändring i hela vårt kreditförhållande och förfaringssättet dermed. Det var endast för konjunkturens skull, som jag ansåg det vara betänkligt alt med mera än ^ million, i st. för en hel, såsom Utsk. föreslagit, minska denna fond, och det är derföre jag önskat återremiss. Frih. Raab, Adam Christian: Afven jag tillstyrker bifall till BankoUtskis förslag i denna punkt, d. v. s. till indragning af en million på diskontlånefonden. Jag kan icke neka, att jag fallit i förundran öfver den stora liberalitet, man visat i afseende på denna lånegren, men i Hr von Hohenhausens sista yttrande finner jag gåtan löst, då det nemi. går derpå ut, att, genom någon större fond för utlåningen än BankoUtsk. har tillstyrkt, hindra privatbankerna ifrån sådana utlåningar.
Då således Stats-Utsk:t i detta hänseende gjort sig alltför ljusa illusioner, måste jag yrka afslag å dess Den 28 Maj. 523 hemställan, dock, jag upprepar det, utan att derigenom på något sätt ogilla den tanke, som legat till grund för K. Jag tror tvärtom, att den är fullt rigtig och att den förr eller sednare måste göra sig gällande. Gr. Sparre, Erik: Om den idé, som ligger till grund för ifrågav:de K. Propos. är rigtig, kan jag omöjligen begripa, hvarför tillämpningen deraf skulle blifva origtig genom tidningens gratisutdelning till kommunalstyrelsernas ordförande. Har icke hittills Posttidningén varit gratis utdelad till embetsverken på det sätt att de hafva haft rätt att prenumerera å densamma. Jag tillstår, att jag icke kan fatta den siste värde talarens argumentation. Han har medgifvit, att Regeringen bör hafva en organ, och att denna bör spridas för ett billigt pris, emedan det är den enda utvägen att få en tidning spridd. Den värde talaren borde således vara nöjd med K. M:ts Propos., ty, om den antoges, crhölle Regeringen en organ, som blefve spridd för billigt pris; men den värde talaren bar ansett sig böra uppträda mot K. M:ts Propos., derföre att den afser kostnadsfri utdelning af tidningen till vissa myndigheter. Det vore besynnerligt, om denna omständighet skulle kunna göra Regeringens idé rörande framställningen af sina åsigter origtig. Jag tror tvertom, att efter den långa erfarenhet man har om tidningar af olika färger, man i allmänhet icke bryr sig om de s. k. ledande artiklarne, utan endast vill hafva faktiska uppgifter; jag har anledning att tro, det sådane skulle blifva mindre vanställde uti den ifrågav:de tidningen än uti en tilläfventyrs i ett samhällsfientligt intresse utkommande tidning, och jag kan icke annat än antaga, att den tidning, som skulle föra Regeringens talan, skulle uppträda och förfäkta samhäll snyttiga läror. Man kan vara af olika åsigter med Regeringen i många frågor (jag har varit det sjelf), men jag kan icke finna annat än nyttigt, att Regeringen har en organ, hvari Regeringen kan framställa sina tankar.
Ilan gör möjligen upp en plan, så godt han kan, men han tilltror sig knappast alt kunna för representanterna och folket framlägga en sådan, som skulle kunna sägas vara generell för hela försvaret; ty hur skulle han kunna lia varit så djerf medan Carl Johan lefde? Denna anmärkning tror jag är tillräcklig att förklara, huru det tillgick i denna konungs tid. Under vår nuvande Konungs tid är ämnet måhända mycket ömtåligt alt vidröra; jag skall också endast be-att få anmärka, att de minst fyra om icke fem gånger under konung Oscars regering inträffade skiftena i valet af Chef för Krigs-Depart:n mäste ådagalägga, att det verkligen icke funnits eller linnes någon konstant plan. Det är nemligen att förmoda, säger jag, att om den ena haft en plan, som icke kunnat utföras, eller som kanska icke smakat, han derföre måst lemna rum åt en annan, hvilken åter i sin ordning måst afträda för en tredje, o. s. v. Att den nuvide Depart:ts-Chefen skulle i detta hänseende införa en annan sakernas ordning, vore för mycket alt begära, och jag får derföre säga, att mina anmärknrr mot planlösheten icke varit riktade emot honom, personligen likasom jag jemväl får förklara, derest jag är trodd i hvad jag säger, att jag icke lillskrifver detta förhållande ens den höga person, som presiderar i konseljen; ty att förändra en gammal roudrie, det må den försöka, som tror sig hafva krafter dertill; dermed häfver sig icke så lätt. Den som vill reformera möter ideligen motstånd, och i den mån, man älskar att se en glad, i st. f. en missnöjd omgifning, är det klart, att man häldre lyder ordspråket: ;de.döinge apres nous.a Emellertid liar under delta system en oro väckts hos folket, som måhända icke Hrr Depart:s-Chefer och icke Konungen Sjelf, ja möjligen icke ens Riddarhuset märkt; oro nemligen derföre, att vi måhända segla något för mycket vind för väg, när det gäller våra försvarsanstalter.
Vid öfvervägande af dessa anmärkningar har Öfverdirektören trott det blifva tydligt, att nuvarande organisation vore bristfällig, samt att Öfverdirektören behöfde en opartisk Under-chef i hvart län, om han skulle kunna utöfva den honom åliggande allmänna uppsigt, huru de vid Landtmäteriet anställde tjenstemän uppfyllde sina skyldigheter. Sådana Under-chefer vore äfven beböflige såsom biträden åt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Domstolarne, — i förra afseende! på det att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande måtte hafva tillgång till understöd och råd af en föredragande, som egde förmåga att säkert bedömma, om klagan öfver förment obehörigt dröjsmål med förrättnings handläggning vöre befogad och örn Landtmätare borde anförtros flera förrättningar, än dem han redan hade; och i sednare hänseendet, på det att domare måtte kunna påräkna en och samme Landtmätare till hjelp vid Häradssynerätter samt vid Egodelningsrätter, hvarigenom enhet och lika åsigter vid göromålens handläggning i viss mån kunde vinnas och de olägenheter fullkomligt försvinna, som vore en följd af nuvarande sätt att förse Domstolarne med Landtmäteribiträde; och hade Öfverdirektören ansett Förste Landtmätarne lämpligast kunna till berörde Under-chefsplatser förordnas, men att, då de icke kunde anses opartishe, så länge de egde att med enskilda förrättningar sig befatta, detta hinder borde undanrödjas.' På grund af dessa med flera anförda skäl hade Öfverdirektören framställt följande förslag till ordnande af Förste Landtmätarens tjensteåligganden, nemligen : ”lro. Att Förste Landtmätaren skall vara Provins-Landtmäteri-kontorets föreståndare* på sätt hittills varit stadgadt, och derutöfver förman för Landtmätarne i länet, så vidt fråga är om desses redovisningsskyldighet; 2:o. Att han äfven skall under Konungens Befallningshafvande vara föredragande af alla de mål och ärenden i Landtmäteri,väg* som af Konungens Befallningshafvandes beslut 4 Lagsamt Albin.
JTufvud-Titeln, aflöning för cn Fångpredikant i Carlskrona 380; (med derunder inlicgripne 30 T;r Spanmål) samt cn Fång-Vakjnästares arfvode (utom 3 T:r Spanmål in natura åöRldr l:n, hvarigenom 1842 års RiksStatsanslag 12 T;r, med värde 72R:dr, ökas till 15 T:r, med värde 90 R:dr) 200: ggj). 450,000: 19,221; 16. 470; (mod tillsammans 901 T;r Spanmal under lönerna) c) Skarprättare och Profosser • * Jemte Indelta Räntor i Kronovärdi 45: 23. 5., upptagna efter Markegång till • • • »arnt Indelt Spanmål, 15 T:r, å 6 R:dr l:n ll;o Medico-legala besigtningar, FÖTslags-anslag . ■ 12:o Skrifmaterialier och Expenser, Ved och Fjus, m. m., Förslags-anslag • • • ' 13:o lieseoch Tractaments-ponningar, lör slags-ans tag lfct-o Oförutsedde Utgifter , . Slockholm den 30 Januari 1845. Expeditions-Utskottcts Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 83. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Jan. i845. Preste-Slåndet den 29 Borgare-Ståndet den 29 Bonde-Ståndet den 3o — •—■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel. (Stats-Utsk:s Utl:de, N:o 36 och Mern. N:o 70.) S. A. K. Uti Tredje Hufvud-Tilelns anslag, som afsa Utrikes
Palmstjernas förslag att nemi. hålla sig vid den summa af 700,000 r:dr, som Utsk. tillstyrkt men med det tillägg och de ordalag, som Frilen upgifvit, emedan då blir tillfälle antingen att kunna lemna återstoden åt Staten, om det sig göra låter, eller ock att bibehålla henne åt Banken. Många ledamöter hördes ånyo ropa på propos. Hr Hjert a: Jag beklagar att sedan jag yttrade mig, -hafva nödgats härifrån aflägsna mig för att bevista cn begrafning, hvarigenom jag gått miste om alt få afhöra de säkert ganska sakrika anföranden i ämnet, som under liden härstädes blifvit afgifne och innefattat kritiker mot mitt yttrande. Den enda replik derpå, som jag fått åhöra var den, som Frih. Fleetwood nyss framställde och den har visserligen icke varit tillräcklig att komma mig ifrån den tanka, som jag förut yttrat. Jag ber derföre blott, efter här nu är fråga om att koncentrera sig, att i några ord korteligen få sammanfatta hvad jag förut sagt, som började dermed, att jag icke tviflar på Bankens förmåga alt deflnitift kunnat honorera sina förbindelser. Det ärende, som nu är under öfverläggning, synes mig kunna subsumeras under några enkla och korta frågor. Ar det möjligt, alt samma förhållande, som här inträffat under de 3:ne sistförflutna åren, i afseende på silfver-uttagningen, äfven kan inträffa under de påföljande? är möjligheten af ett sådant förhållande erkänd, eller åtminstone antydd af Utsk:s majorite och en del af reservanlerne? är det af denna ma - 474 Den 15 Mars f. m. jorite erkändt, att försigtighet bör iakttagas till förebyggande af en kris för landet i händelse att silfver-fonden skulle utgå? I besvarandet af dessa frågor synes man ock hafva svaret på den fråga, som är under öfverläggning.
IX. U. 105. A. 199. E. 413. — N:o 16. till Rikets Ständer, angående clt lån af allmänna medel för ^uppförande af en gymnaslikbyggnad för lärdorosskolan i Malmö, I. R. 140. VII. B. 469. Å. 477. VIII. E. 548. IX. U. 342. A. 662. — N:o 17. till Rikets Ständer, angående den så kallade Ollongäldens upphörande. I. II. 181. III. B. 93, 157. IV. E. 3. — N:o 18. lill Rikets Ständer, om upphörande af den så kallade Sölfeller Ilusmansskatlen i Bohus Län. I. R. 181. III. IV. E. 3. — N:o 19. till Rikets Ständer, om rotehållarnes vid Forssa, Delsbo och Jerfsö compagnier af Helsinge regemente befriande från åtagandet att förse underofficerarne vid nämnde compagnier med hus och ved samt mulbete för deras kreatur. I. R. 181. VI. B. 280. VII. E. 335. VIII. U. 391. A. 428. — N:o 20. till Rikets Ständer, om upplåtande lill Solna församling af inalles 3 tunnland 7| kappland mark, tillhörande Carlbergs kungsgård. IV. B. 411. A. 453. V. E. 240. — N:o 21. till Rikets Ständer, angående afsöndring från f. d. Öfversteboställe! vid Dalregementet Näs kungsgård af 2:ne dithörande ålfisken. I. R. 181. IV. B. 35. A. 109. E. 457. ■—• N:o 22. till StalsUtskotlet, angående de 3:ne Mötes-passevolance-fondernas sammanförande till en enda fond. IX. U. 3.
Min mening är, och den man jag åberopat har äfven så yttrat sig, att af det föl-brutna godsets värde har i medeltal y varit lull försnilladt och J lurendrejadt gods. Jag ber att få göra denna - D c n ag J u l i e. ra. 3g3 na rättelse, men har icke rätt alt göra den i sjelfva anförandet, emedan Gr. Posse derpå byggt ett svaromål; och jag önskar, alt denna förklaring matte öfvertyga R. o. Ad., alt jag i milt sednare yttrande förstärkt mitt påstående, långt ifrån att försvaga detsamma. Hr Lagerhjelm, Pehr: Under loppet af di.scussionen har en värd talare, sedan jag hade äran yttra mig, velat anmärka och beklagat, att man lyckats bibringa näringsidkarne ett felaktigt begrepp om deras egna intressen, hvilket skulle leda dem lill en oriktig öfvertygelse i denna sak, samt sålunda föranleda dem att sätta sig emot den fria bandeisprincipen, ehuru den vore äfven fördem fördelaktig; hvarjemte blifvit yttradt, alt den theori, man talat om, vöre grundad på erfarenhet. Jag har i mitt anförande sökt genomföra Utsk:s princip för någon viss af Svenska näringarna och exempelvis valt jernhandteringen, och jag hade väntat att den värde talaren, som förklarade sin theori grundad på erfarenheten, mött mig på detta fält och framställt hvilken erfarenhet han stödjer sig på. Det hade varit högst önskvärd!, om han det gjort, så mycket mera, sorn man ej ser tecken dertill hvarken i Tull-comiteens förslag eller i Utsk:s betänkande. När nu en talare stal11 sig på samma sida som dessa 2:ne auetorjteter, så hade jag väntat alt nu få se sammanhanget emellan den theori och den erfarenhet man talar om; ty kan man basera sig på en erfarenhet, så är jag nöjd. I stället för att komma fram med denna erfarenhet, som hade varit högst upplysande, har man fått höra talas om en motvilja för det fria systemet. En sådan motvilja känner icke jag; tvertom har jag en förkärlek för detsamma, såvidt det kan förenas med Sveriges väl. Men att blindt rusa in derpå utan pröfning, dertill liar jag icke mod.
Stat hvilket hittills ej på Riks-Staten varit uppfördt, samt att RiksStatens Inkomstsumma må deremot i samma mon, som Gymnasiioch Scholae-Verkens anordning utom Stat sig bestiger, förhöjas under de Inkomst - Titlar, dit den utom Stat hittills innehafde hörer, som lärår blott hänföra sig till Ordinarie Räntan, samt Afradsoch Kronotionde-Spa enemålen. För öfrigt lara Riksens Ständer, på Eder* Kongl. Majus Nådiga Proposition, finna oumgängeligt lemna sitt bifall dertill, att hvad som i ofvanberörde på ett och annat ställe kan extra ordinairt behöfva att anslås till dess de nuvarande högre löner, genom hvilkas nedsättning tillgång blifvit beräknad, kunna blifva ledige, jnå jemväl på Stats - Verkets öfverskott på lnkomsterne utgå, helst i annat fall, och om regleringens iverksättande skulle ankomma på enskilta Personers lifstid eller tillfäll ige befordran, densamma kunde för långt utdraga på tiden, till allt för stort förfång för de Personer, sorti blefve '1 väntan derpå. Hvad Stats-Beredningen nu i detta vigtiga ärende haft nåden i underdånighet andraga, varder så i det ena som andra Eders Kongl, Maj:ts Egen Nådiga pröfning och godtfinnande i underdånighet understäjdt. ^72 Stäts-Utskottets Bettini anden. Den Kongl. Remissen återställas härjemte i underdånighet; Och Stats-Beredningen fram. ihärdar rned djupaste Tördnad, nit och trohet Stormaktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj;ts XJnderdånigste tropligtigsta tjenare och undersåtare ¥ M. Rosenblad. Fr. Tersmeden. G. F. Wirsén. N. Frödelius. L. A. Lunnius. Stockholm den i November 1817. Tunelius. Uppfostrings-Commiténs underdåniga Utlåtande. Stormagtigste Allernådigste Konung! Kongl. Majtts