Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kyrko-lagen, om upphäfvande af Kap. 10 i » om ändring i Kap. 24 § 10 af Kyrkomöte, om stiftande af lag angående allmänt Svar på återremiss Förslag till sammanjemkning af beslut och Vote rings-proposition Voterings-resultat Kyrkooch Skol-byggnader, om anvisande af medel för lån till Kyrko-Räd, om ändring af Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843, om Köpings å, om jordafsöndring till rötning af, se Hushagen. Köpings-ön, om jordafsöndring från, se Hushagen. Lagar och Författningar, om utarbetande af sammandrag utaf Lagberedning, om tillsättande af ständiga ledamöter uti en Lagfart af fast egendom, om ändrade föreskrifter angående . Lagförändringar, angående åtskilige vid sista riksdag föreslagne » Kongl. Majis svar på åtskilige af Rikets Ständer nu föreslagne Lagsamling, om utarbetande på allmän bekostnad af en Lagskipning en, om åtgärder till befordrande af skyndsamhet i Landsfiskals-tjensterne, om indragning af eller lön för Landsflykt, om upphörande, såsom påföljd för brott, af Kongl. Proposit. ■ eller Skrifvelse!-. Samling. Afdelning. eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. g Sr CO pp 0 Prés teStåndet BorgareStändet. BondeStåndet. N:o N-.o Sid. I Kongl. Proposit. 1 eller Skrifvelse!-. CO ss 3, a F t» 5' jq Utlåtande, Betänkande eller Memorial. Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. w CO Pj P rq CO w 10 B* . Kidd. 0. PresteBorgareStåndet. BondeN:o | N,o 1 Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet.
I öfrigt får jag, till svar å hvad sorn nämndes af Frih. Boye, tillkännagifva, altman ingalunda går nya lagförslaget i förväg, emedan skärpning uti straffet för åverkan icke hindrar antagande af nya lagförslaget, då detsamma en gång lill pröfning förekommer. 3g6 Den 14 November f. m. Hr von Hartmansdorff, A 11 g.: Då denna fråga första gången förevar, framställde jag anmävkn. emot Ulsk:s betänk., hufvudsakligen i afseende på sättet att med arbete aftjena böter. Denna del af frågan liar Utsk. uti sednare betänk, underkänt. Jag lemnar s iken derhän, i förhoppning alt ett nytt bestrafFningssvsleme icke långt härefter varder iufördt. Ehuru således Utsk. icke såsom jag önskat behandlat ämnet, anhåller jag likväl alt R. o. Ad. icke ville förkasta betänkandet. En hvar som äger erfarenhet om de ofog, som med skogsåverkan bedrifvas, har äfven insett nödvändigheten alt genom skärpta straffbestämmelser hamma dem till värn af en egendom så väsentlig som skogarna. Jag tillstyrker derföre bifall å betänkandet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt R. o. Ad., då under discussionen blifvit yrkadt dels bifall dels afslag å Utsks förslag till ändring i skogsordningen, men Utsk. afven särskildt afstyrkt åtskilliga till Utsk. remitterade motioner, behagade finna, att det blefve nödigt vid propositionens framställande skilja frågorna, hemställande nu först om R. o. Ad. behagade bifalla Utskts yttrande, hvarigenom Utsk. afslyrkt bifall till en del motioner. Ropades ja. Uppå derefter framställd propns. biföll R. o. Ad. de förändringar i skogsordningen Utsk. föreslagit. Företogs till pröfning LagUtskts den io och i/j dennes på bordet lagda utlåt. N:o i/jo, i anledn. af'återremisser utaf Utskts betänk. Nto 5g, öfver väckta motioner om upphörande af en del särskilda domstolar. Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Friherre Adlerbeth, Jacob: I det ämne, som nu sysselsätter Högloft. Ridderskapet och Adeln, är så mycket redan taladt, att jag, för min del, skall blifva så korrt, sorn möjligt. Blott vid ett och annat yttrande ämnar jag fästa uppmärksamheten. Herr Hammarskjöld har sökt roa Ridderskapet och Adelil med ett urval af anecdoter från hans Upsala-tid. Deribland förekommo berättelser örn sättet, hvarpå en Professor uppfyllde sitt, hvarje termin förnyade löfte, Den 18 Decemberi att gifva sina åhörare ett ungefärligt begrepp om skapelseverket, och om en annan Professors i ett tryckt arbete införde anmärkning, att getter äro skadedjur på skoglös mark, hvarest de bita barken af träden. Härvid får jag blott erinra, att, mig vetterligen, ingen Lärare vid våra Universiteter numera finnes, som i tal elier skrift bibehållit samma åsigt af getter och skapelse verke t. Till ett bevis af Academiens försumlighet, att belöna den sanna förtjensten, har Herr Hammarskjöld anfört exempel af en bland våra lärde, som, då han vid Upsala icke kunde blifva Magister Docens, nödgades mottaga en Skolmästare-syssla på Wermdön. Jag känner icke alla omständigheter vid denna händelse; men anser mig tills vidare, såsom ett enkelt skäl, hvarföre ifrågavarande Vetenskapsman sökte sig till Wermdön, kunna antaga, att Skolmästaretjensten derstädes gaf honom ndgon inkomst, då deremot en Docentur vid Universitetet gifvit honom ingen. För öfrigt har denne man för sitt missöde längesedan vunnit ersättning igenom en lyckligare skickelse, emedan han, om jag rätt minnes, redan i mer än Herr Hammarskjölds halfva lifstid, vid Upsala Academie innehaft ett Lärare-embete, hvartill han från Skolmästare-sysslan på Wermdön förflyttades. Vi hafva hört Herr Hammarskjöld yrka, att Latinskrifveriet vid Academierne motverkar det skönas utbildning. Jag kan icke med - 142 Den 18 December. gifva, att förhållandet i allmänhet är sådant, Skulle skrif-öfningar på Latinska språket hafva ett så menligt inflytande, vore väl detta språk längesedan utdömdt från Läroverken.
— Församlingarnes pastorer, kyrkoråd och sockne-nämnder åligger sedlighetens vård samt tillsynen öfver heisovården och kommunala angelägenheter. Till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga stadga om folkundervisningen i riket, af den 18 Juni 1842, hafva fasta skolor i alla länets socknar, med undantag af en, blifvit ordnade och med skollärare försedda. Afgiften för folkundervisningens befrämjande, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse af den 13 Mars 1846, hvilken Berättelse öfver Upsala län för åren l843-~-1847, 3 18 afgift i medeltal uppgår till Åtta tusen tre hundra femtiofyra Riksdaler, tolf skillingar banko årligen, är till det afsedda välgörande ändamålet använd. Någon annan allmän anstalt för meddelande af undervisning i nyttiga slöjder, än den som Ultuna Landtbruks-Institut kommer att lemna, är icke i länets landsförsamlingar att tillgå. — Helsovården skötes af tvänne ordinarie provincial-läkare, hvarförutan en, af enskilde personer lönad, vice provincialläkare är stationerad i Iiåbo och Bro härader, samt särskilde läkare, till gagn äfven för omkringliggande socknar, underhållas af Dannemora grufvor samt Örbyhus sätesgårds, Söderlbrss, Leufsta, Wesslands och Gimo bruksägare. Allmänna farsoter hafva icke inträffat under dessa ur. Barnmorskor aflönas af de llesta församlingar. Jemväl finnas tvänne djurläkare. Fattigförsörjningen bestrides nu öfverallt, i enlighet med Eders Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 25 Maj 1847, efter särskilda af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande granskade och fastställda reglementen. Ett Central-hospital, gemensamt för detta och närliggande län, hvarest nu Ett hundra nittiotre, men i medeltal Ett hundra åttatiofem, hjelpbehöfvande sinnessjuka äro inrymda, är nära vid Upsala stad inrättadt. Länet har ett på sistnämnda ställe befintligt Lazarett, till hvars behöfliga förbättring och utvidgande fond insamlas genom årliga bidrag.
Följande dag steg Truls af på Stehags jernvägsstation. De begge systrarne voro honom till mötes. Redan då tåget brusade in på perrongen, hade han genom kupéfönstret uppfångat en skymt af Clara: spejande och misstroget mönstrade hon den ena vagnen efter den andra. Ett trött tillfreds leende gled öfver hennes ansigte, när han med kappsäcken i hand sprang ut. «Jag trodde inte mer på, att ni skulle komma,» sade hon, då han tog henne i hand, och vände sig med det samma om för att gå genom väntsalen ut till vagnen. Ebba stod bredvid, tvunget småleende, som om hon visste med sig, att hon icke kunde dölja den besvikenhet och det groll, hvilket hon kände emot gästen och hvilket hon sjelf icke rigtigt visste om hon skulle dölja eller icke. Det var en vacker dag; det hade med ens blifvit full högsommar igen: luften var tryckande. Komna halfvägs stego de ur, läto ekipaget fara i förväg, samt begåfvo sig in i skogen för att tillryggalägga återstoden af vägen till fots. Det skymde tidigt; mörkret föll på, den begynnande höstens tunga mörker. Månen var redan uppe, och lyste klart. De gingo mest tysta vid sidan af hvarandra, alla tre fylda af höstaftonens stämning. Villan skymtade upplyst och inbjudande fram mellan trädstammarne; fru Hjort tog emot dem på verandan, rund och nyter som alltid, sjelfva oföränderligheten och goda humöret; och aftonbordet stod dukadt och väntade dem. Efter måltiden gingo de in i salongen; dörrarne ut till verandan stodo vidöppna; då och då gick en vindflägt prasslande genom trädkronorna; annars allt tyst, tryckande, mörkt och månljust. «När reser ni, fröken Ebba?» sporde Truls. «Icke så snart väl?» Truls såg upp till henne och läste i hennes ansigte, att hon gladde sig åt att taga hämd på honom, medan gråten satt i halsen. Det låg feber i blodet, oro i naturen; och det blixtrade borta öfver Ringsjön. Man satt och väntade på att höra åskmullret; väggklockan knäppte och knäppte, det kom intet muller, men efter en stund blixtrade det till igen.
De betänkligheter jag yttrat rörande rättigheten för Judarne att få besitta jord, är anledning hvarföre jag önskar, att ont Betänkandet skulle vinna bifall, det må ske med förbehåll, att de från denna rättighet må uteslutas. Herr Munck af Rosensköld: Jag an fiåller att Herr Grefven och LandtMar - 502 Den 7 Juli. f, m. skalken behagade göra proposition till bifall ä Utskottets Betänkande, nied den tilläggning som af Friherre Staél von Hollstein blifvit framställd. Herr Gr ef-v en och Landb Marskalkers. erinrade, det förevarande ämne vöre af natur, att endast sorn önskan kunna till Kongl, Maj:t framställas. Herr Adlerstam, Johan rätvik: I bland andra anmärkningar, som jag med: skäl tror kunna göras mot Utskottets Betänkande, är äfven den, alt det blifver Judar tillåtet, att tillförordna förmyndare för sina barn; en rättighet som åf Lagarna förnekas infödda Svenskar. Detta äi en olikhet, hvilken, jag ansett mig böra anmärka,. Äfvenledes kunde der. orimlighet Ilända, att Judar till förmyndare för sina barn för-, ordnade utländska Judar, hvilka, under förevändning af att sköta sina myndlingars angelägenheter, inkomma i Landet, och undandraga sig fullgörandet af de andra inflyttande Judar åliggande prestanda. Ehuruväl det visserligen icke är nödvändigt, att då man afslår ett tillstyrkande anföra de betänkligheter ro; n dervid kan hafva funnit, har jag likväl velat anföra denna, som dervid kan göras, hvilken visserligen ej är den enda, och i anledning af hvilken jag anser mig böra afsiå Utskottets Betänkande. Den 7 Juli e. m. Friherre Boye, Ludvig.
Med tillfredsställelse bar jag förnummit Frih. Kantzou m. fl. affärskunniga män hylla enahanda åsigt; Frih. har galt ända derhän, att efter vexlingens början icke någon viss proprotion i detta afseende bör vara bestämd, utan att regleringen bör åt Bancostyrelsens omtanka öfverlemnas. Hr Hegardt bar alternativt framställt proportionerna 1 till 4; och 1 5. För min del anser jag också proportionen af 1 till 4 vara fullkomligen betryggande, om den alltid bibehålies. Hr Skogman liar i det närmaste varit af samma tanka; men ett uttryck i hans anförande beder jag att få, såsom princip, vederlägga. Han har sagt: ”att under vexlingens första ”tider är bättre att antaga en högre proportion ”än en lägre.” I min tanka är det just då, som det är farligast att fixera denna proportion hög, och under alla lider innebär ett sådant förfarande ett verkligt misstag. Bancostyrelsen, som efter första utvexlingens påkänning möjligen blefve satt i nödvändighet att genast begagna sig af utländska silfver-creditivet för att upprätthålla en onyttigt hög proportion emellan cassan och sedelstocken, skulle derigenom på ett ganska förderfligt sätt oroa sinnena och undergräfva föi troendet till Banken, hvaraf oväntade olyckor lätt kunde följa. Deremot örn proportionen emellan den ständiga cassan och sedelstocken antages tillräckligt låg, kan man vara viss på, att creditivet aldrig behöfver anlitas, synnerligen om detsamma ställes paraderande medgifvet till dubbelt belopp emot det, Utsk. föreslagit. För de Hrr, som hafva i sigte stora lånetillgångar, bör det vara välkommet, om förenämnde proportion nedsätt ■ ju lägre, dess bättre, emedan Bankens behållna räntevinst då vore mera alt påräkna för näringarnas behof, än om den skulle hällas fastläst uti en onödigt stor silfverfond. Ur alla synpunkter anser jag proportionen af 1 till 4 vara tillfyllestgörande vid bestämmelsen af cassans storlek efter vexlingens början. En tredjedel af nuvarande sedelstock kan inlösas, förrän silfverlillgången hinner nedsättas till detta minimiförhållande. Hr von Troil, Emil:
Finner Constilutions-nämnden eller Utskott sig behöfva af någon Konungens Förslag till ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. publikt Verk, inhemta muntliga eller skriftliga upplysningar, hegare genom sin Ordförande, hos den Stats-Rådets Ledamot, Konungen vid hvarje Riksdag dertill förordnar, Konungens Nådiga befallning till vederbörande, om de äskade underrätte!-* sers meddelande. Galle likväl ej detta stadgande i afseende pä Stats-Contoret, hvilket, likasom Bancooch Riksgälds-Verken, bör, i frågor om sjelfva redovisningen af, medlen, alla äskade upplysningar omedelbarligen meddela. §• Skulle ett utskott anse nödigt att, till öfverläggning om något ärende af särdeles vigt, med annat eller andra Utskott sammanträda, vare det tillätet, på säll Utskotten öfverenskomma, antingen in Plenis, eller fast heldre genom Deputerade. Finner Banco-Utskottet de ämnen, hvilka utgöra föremålen för dess sammanträde med annat elter andra Utskott, vara af sådan beskaffenhet, all de fordra Tgsthets-ed, af/ägge sammanträdande Ledamöter af andra Utskott densamma. Emellan Hemliga Utskottet och annat Utskott äge ej sammanträde ruin. §. 44. l:o. Konungens Propositioner, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtliga Riks-Ständens öfverläggning och pröfning, må ej i Riksens Ständers Plena lill omedelbarligt afgörande upptagas, utan'skola Öfverlemnas lill utredande af behöriga Utskott, hvilkas yttranden, hvaraf alltid eli exemplar må hvarje Stund tilldelas, böra, enligt hvad här ofvanföre samt embetsman, eller af något publikt Verk, inhemta muntliga eller skriftliga upplysningar, begäre genom sin Ordförande, hos den Stats-Rådets ledamot, Konungen vid hvarje riksdag dertill förordnar, Konungens Nådiga befallning till vederbörande om de äskade underrättelsers meddelande.
Utlandet har i detta fall gifvil föredömen, som visa, att qvinnor på ett tillfredsställande sätt fullgöra de åligganden, som blifvit dem anförtrodda; och då Statens och individernas förbindelser mot hvarandra äro ömsesidiga, och Staten i detta afseende icke mera i förhållande till qvinnan, än tiil mannen, eftergifven något af sina anspråk, samt Statens pligt är, att i möjligaste mån befrämja alla sina medlemmars välstånd, synes häraf löija, att då, enligt den rigtning samhällsförhållandena antagit, alla qvinnor ej blifva i tillfälle att verka inom den kreis och för det kall, dem naturligen tillkommer, och der af deras verksamhet de rikaste frukter kunna skördas, Staten bör i stället, i den mån det kan väl stå tillsammans med ändamålet af dess framåtgående i andlig och materiel utveckling, lemna utväg åt qvinnan att bereda sig den förbättring i ekonomisk ställning, hvartill hennes anlag och insigter kunna berättiga henne. Det ligger likväl i sakens natur, att en del befattningar icke kunna af qvinnor lämpligen skötas, då deremot andra äro af beskaffenhet att af dem lika väl, som af män kunna bestridas; och som bland de befattningar, för hvilka användandet af qvinnor nu blifvit yrkadt, Rikets Ständer funnit Organisttjenster företrädesvis lämpliga, men ock ansett det ifrågaställa medgifvande för närvarande icke böra längre utsträckas, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. Majit täcktes i nåder utfärda en författning, hvarigenom qvinna berättigas varda antagen att föreslå Organistbefattning, der denna icke är förenad med klockaresyssla, såvida betyg företes om erforderlig skicklighet för bestridande af ifrågavarande befattning. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 15 Oktober 1860. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln deri 22 Okt. tRBo.
Fastmer skulle jag tro, att orsaken ligger deri, att de frukta att okunniga lärare skola gifva barnen en oredig eller missriktad religionsundervisning och derigenom göra större skada, än om, som nu är fallet, föga eller ingen verklig undervisning bibringas. Ja väl, sådant kunde vid den här föreslagna förändringen inträffa; men om själasörjaren är samvetsgrann i sina pligters utöfning, tillhör väl honom att tidt och ofta besöka skolan, handleda skolläraren och följa hans undervisning och såmedelst förhindra dylika följder. Vid nattvardsberedelsen skulle nog sedermera vinnas en ersättning för detta besvär; och i det samvetslugn, med hvilket eli prest kunde framsläppa till Herrans bord på detta sätt från spädaste åren undervisade barn skulle en rik vedergällning härför skänkas. Slutligen får äfven jag anmärka, att det förefaller mig besynnerligt, att ej Utsk;t tagit under behandling på samma gång som nu förevarande motioner äfven Frill. Creutz’s, hvilken i ändå vidsträcktare form omfattar det ämne, som nu varit under diskussion. Hvarföre detta ej skett, stiger öfver min förmåga att begripa; följden häraf skall troligtvis blifva, att vi ännu en gång få en öfverläggning rörande detta ämne. Hvad man vinner, tid vilmer man De ii 18 Februari f. m. icke genom eu dylik behandling. Jag anhåller om återremiss å Betänkit. Gr. Taube, Henning Adolf: Sedan jag begärde ordet, hafva flere talare uttalat de åsigter, jag hyser i detta ämne; och då jag således icke vill trötta K. o. Ad, med att uprepa samma skäl, har jag, under förklarande, det jag till alla delar instämmer uti nämnde talares yrkanden, endast velat omnämna, att orsaken, hvarför jag icke reserverat mig mot detta Betänk, är, att jag vid det tillfälle, dä beslut i frågan fattades, icke var i Utsk:t närv:de.
Så ropade en liten man, klädd i den vanliga borgerliga drägten, i det han lade en hand full silfvermynt på disken och derefter återvände till en talrik, midt på golfvet samlad grupp, med hvilken han under lifliga åtbörder underhållit sig. – En förbåldt frikostig karl den der! Han måtte vara rik som en grefve, yttrade en gråhårig borgare, som helt lugnt drack sitt öl i ett hörn af salen, till sin granne. – Känner ni honom? Denne granne var en ung man af tyst och tillbakadraget väsende. Likasom gråhårsmannen bredvid sig hade han hitintills inskränkt sig till att likgiltigt höra och betrakta scenen framför sig. – Nej, svarade han, – jag vet mig aldrig hafva sett honom. – Hm, det var besynnerligt. Han säger, han som ni, att han fått sitt mästarebref i Lübeck. Jag tycker derför, att ni borde känna hvarandra, då ni som landsmän och yrkesbröder vistats i en främmande stad. – Säger han det? Då ljuger han. Jag har aldrig förr sett hans ansigte. Ja, jag misstänker, att den karlen aldrig i sin lefnad gjort så mycket som en becktråd. – Ja, jag tror nästan detsamma, men karlen har i alla fall rätt i hvad han säger. Vi ha stora orsaker till missnöje, och här behöfs en regementsförändring, det är visst och säkert. Om bara unge kungen snart vore myndig! Men innan den tiden kommer, ha väl de förnäme herrarne ätit upp oss med hull och hår. Ja, här är mången bland oss, som vill, att yxan skall gå, men det är få, som töras fatta i skaftet ... och derför håller jag mig undan, jag också. Den unge mästaren från Lübeck svarade intet härtill, utan skådade tankfull i sitt stop. – Ni synes ej vara road af politiskt tal, fortfor gubben; – nå, låt oss då tala om annat! Har ni hört, att trollpackorna i morgon skola brännas? – Jag har hört sägas det. Ämnar ni er ut att se det skådespelet? – Ja, det bör ingen försumma, tycker jag. Verkstaden får i morgon hvila; jag och mina gesäller vilja i daggryningen bege oss på väg till afrättsplatsen.
Han tror och njuter mångdubbelt, han skakas djupt och oförgätligt af konsten, och beundrar den dock icke; och om ett skönt anlete, en skön utsigt af ett herrligt land, hastigt framstår för oss, så utropa vi förtjusta men ändå lugna, eller i en lugn förtjusning: «Hvilket Skaparens, hvilket naturens mästerverk!» Men ack! vi falla ej ned i stoftet och tillbedja, ty i våra alldeles förbildade och för-rika för-aningar och förespeglingar hafva vi dock alltid föreskådat något dylikt, och säkert är: att om de vältänkta, välmenade, mycket öfveroch omtänkta «folkskolorne, folkundervisningen, läsning för folket», folkets bildning med ett ord, en gång kommer i fart och bär någon frukt, så kommer den att bestå uti: en stor och väsendtlig minskning i ohyggliga, afskyväckande brott, större – på vetande grundad – sedlighet, mycket moral, mycket tänkande, mycket talande, mycket godt måhända, men stor minskning på känsla, instinkt, illusion och poesi, och såmedelst försvinner äfven denna sednare från jorden; ty i vår tanka finns den ännu blott der qvar, der den aldrig talas om, ty med poesien likasom illusionen: der ordet finns, är saken redan till en del försvunnen. Men så godt kan detta kanske vara: i poesien ligger ingen verklig lycka, i prosan ligger ingen olycka, så länge likväl den sednare låter Gud vara Gud och himmel vara himmel, och låter Gud bo i himmelen, och icke kallar denna för en blå, lufttom rymd, och Gud för en naturkraft. Men skulle prosan hinna dit, då blir det ledsamt att gå och lefva på jorden. Åtminstone var för Gunnar ännu Gud en Gud och himmelen en himmel, ty han ilade ut i natten, så som vi det sagt, blickade upp till detta höghvälfda, stjernprydda fäste, som för honom var en så herrlig himmel, och tyckte sig der «se Gud» (ty han var renhjertad), och tyckte sig genom moderns och Elins mun så nyss hört Hans egen röst, och kastade sig ned i stoftet och anropade Honom och sade: «Gud Fader i himmelen, upplys mig hvad jag skall göra och icke göra.»
Då denne såg henne återkomma, hoppade han, nyfiken efter tidningar, uti sin skeppsbåt och lät ro sig till fartyget. Svenskarne tego och höllo sig stilla. Då Junker Thomas kom till fartyget, frågade han dem, huru det stod till. Allt väl, svarade de, hvarpå han steg med ena foten inom skeppsbord, men i detsamma märkte han de främmande ansigtena och sitt misstag. Hastigt ville han då kasta sig tillbaka i sin slup; men blef fasthållen och fängslad af svenskarne, allt med största skyndsamhet och tystnad. Derpå vände de om med fartyget och seglade inåt sundet igen. Finska flottan, troende att Junker Thomas styrde tåget, följde efter; men snart fann den sig helt och hållet instängd af den svenska. Alla fartygen eröfrades hastigt, blott ett enda, kalladt den Finska Prinsen, försvarade sig hela dagen, till dess slutligen svenskarne sköto eld deri, och det nedbrann med gods och manskap. Junker Thomas kunde, för sin myckna föröfvade grymhet, ej få någon nåd. Han utfördes till Tynnelsö, och blef der upphängd i en ek. Då han såg tillredelserna härtill, harmade det honom mest, att han ej aktades värdig ett tåg af hampa, utan skulle hängas i ett “bastrep“. En varnagel för alla fosterlandsförrädare ligger i de olyckliga öden, som nästan alla de svenska män, hvilka understödde Christian II, fingo upplefva. Till dem hör Hemming Gadd. Han hade i sin ungdom vistats såsom kammarherre hos den eländige, i laster och brott försjunkna, påfven Alexander VI, och blef sedermera, år 1502, utnämnd till biskop i Linköping, ehuru han aldrig tillträdde detta embete. Emellertid visade sig Gadd såsom god svensk och en ifrig anhängare af Sturarne. Då Christian begärde gisslan för sin tillärnade underhandling med Sten Sture, och sex svenska ädlingar för detta ändamål afsändes till hans flotta, var Hemming Gadd, hvilken af riksföreståndaren blifvit upphöjd i adligt stånd, äfven en bland dem, samt fördes jemte de öfriga fången till Danmark.