Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan södra stambanan sålunda blifvit bestämd att förena Skånes största stad, Malmö, dels med den vid Wetterns sydliga ända belägna staden Jönköping, dels med den vester om nämnde sjö fullbordade stambanan vid Falköping, har Utskottet funnit betänkligheter möta vid att nu vidtaga en så stor förändring i dess riktning och en så betydlig tillökning i dess längd och anläggningskostnad, att den lörst efter en stark krökning åt öster och på en omväg af 2V2 mil skulle lorås fram till Jönköping och derifrån vidare åt vester till Falköping. Mot denna förändring anser sig Utskottet böra först erinra att Jernvägs-kommittéen, vid framställande af dess ofvananförda förslag att afvika från den tillförene afsedda och af Kongl. Majit jemväl vid sednaste riksdag föreslagna riktningen för södra stambanan, har utgått från en synpunkt, som icke obetingadt lärer kunna af Rikets Ständer gillas. Kommittéen har nemligen antagit att det af Kommittéen föreslagna system af stambanor, hvilka skulle af Staten och på dess omedelbara bekostnad utföras, skulle af Kongl. Majit äfvensom af Rikets Ständer godkännas och på denna grund lämpat södra stambanans sträckning hufvudsakligen efter den riktning, Kommittéen ansett den blifvande stambanan öster om Wettern böra erhålla, från Katrineholm genom Södermanland och Östergötland till Småland. Då likväl den södra stambanan städse förut varit ämnad att förena Malmö med Wetterns södra ända, eller, i vidare utsträckning, med vestra stambanan vid Falköping, och då Kongl.
Människolifvet i dess åskådliga verklighet, dess konkreta konflikter, var det, som intresserade Anne Charlotte; lifsgåtan grep henne ej så, att den aldrig lämnade henne ro; blott en kort tid i ungdomen var hon upptagen af religiösa frågor; hon försjönk sällan i den outsägbara känslovärld, hvilken för stämningsmänniskan är den verkligaste tillvaron. Hon hänrycktes ej lätt och i hennes skaplynne fanns ingen musik: hon lyssnade sällan länge ens på den musik andra utförde; den bildande konsten däremot intresserade henne. Sonja, som genom sin nämda närsynthet blott undantagsvis kunde få ett helhetsintryck af bildande konst, blef dock alltid gripen af det verkligt geniala i ett ämne, medan hon erkände sig ej förstå utförandet; hon hade emellertid afgjorda, ehuru outvecklade anlag för teckning. Det blef sålunda egentligen blott poesien och musiken, hvilka kunde gripa henne på det djupa sätt, som gör konsten till en lifserfarenhet lika väl som lidandet eller lyckan; en af hvilken man kan växa eller vissna, blekna af kval eller gråta af glädje. Och framför allt var det den poesi och musik, som, likt hennes egen andes, bröt sig i rytande bränningar mot lifvets mysterium eller bredde sig till ro inför »de saligas ö» eller »de dödas ö» – såsom Böcklin skapat dem. Den med Böcklins verk förtrogne, kan bilda sig en slags föreställning om Sonja Kovalevskys fantasioch idévärld. För henne, som för honom, var lifsgåtan centrum. Också Sonja hade isats af de fasor, som han koncentrerat i Medusas stelnade, halfslocknade blick; också hon hade brunnit af de himmelsstormande kraf, som till klippan smidde hans Prometheus; också hon har skälft af den intensiva och melankoliska lifskänsla, som han uttryckt i sina vårlandskap, där stilla bäckar bukta sig genom högt gräs, i hvilket knubbiga barn plocka vårens blomster och där, mellan halflöfvade popplars smärta stammar, nakna ungdomliga lemmar framskymta.
Om det sä förhåller sig, om den nuvar:de lagen ovedersägligen gifver domaren samma vägledning eller samma bemyndigande, som den föreslagna lagen: om dertill kommer, att ordalagen i den sednare, hämtade från Lagberedningens förslag, ingalunda äro lyckligt valda — ty man torde ej kunna påstå, att orden: ader rätt giftoman cj är i tillstånd alt giflomannarälten utöfvar: innefatta ett tydligt uttryck, då de skola betyda, så väl att giltomanncn af psykologiska hinder är oförmögen att utöfva sin befattning, som ock att han är derifrån hindrad genom vistande å aflägsen eller okänd ort —; så föranledes jag, som finnér det i den nu gällande lagen nyttjade ordet: fallen vara lika lämpligt som yttrycket: i tillstånd, ty en person, sorn vistas pä okänd ort, kail lika val sägas ej vara fallen alt utöfva giftomannarätt för en hemmavaride slägtinge, som en mindre vetande kan sägas ej vara i tillstånd dertill, alt i likhet med Gr. Lagerbjelke och ilr Carleson yrka afslag å Betänk. Hr Adlercreutz, Axel: För min del vill jag gerna med gifva, att den fråga, som nu utgör föremål för discussionen, icke är af någon riksvigtig beskaffenhet; men jag tror icke heller, att man endast af sådan anledn. hör afslå Betänk. Man bör väl i främsta rummet tillse, huruvida del nu gällande, stadgandet, till följd af otydlighet eller ofullständighet, förorsakat någon olägenhet, och om det befinnes, att så är förhållandet, bör stadgandet utan tvifvel förtydligas eller fullständigas. Är delta åter icke fallet, 326 I) en 7 Februari. mträder i sin fulla giltighet llr Carlesons sats, att man ej bör onödigtvis lappa den ursprungliga lagtexten Enl, mitt omdöme höra de personer, som stå i den närmaste beröring med de förhållanden, en lag afhandlar, jemväl vara de, sorn äro bäst i tillfälle att bedöma, huruvida lagen tarfvar förbättring eller icke.
Alla de talare, som i detta ämne yttrat sig hafva bestridt remiss af motionen. Det var att förvänta, att Hrr Possessionater icke skulle lycka om Gr. Posses motion, emedan det är onekligt, att den, äfven om än aldrig så obetydligt, inverkar på deras intresse. Jag tror också, att de, som yttrat sig, heldre hålla sig till sjelfva ämnet än jäfva motionen genom vägran af dess utredning. Sä åtminstone tror jag, att jag skulle hafva handlat, om motionen rört mitt intresse. Jag vill icke yttra mig 360 Dell 25 februari e. m. öfver remissens bestridande, ty på Hr Gr. o. Landtm, ankommer ensamt bestämmande, huruvida detta bestridande är lagligt eller icke. Den siste talaren yttrade, att motionen icke kan remitteras på grund af Riksd.Ordms föreskrifter. Jag tror, att han i stället bordt säga, att R. o. Ad. icke vill remittera densamma. Jag erkänner, att vid föreg:de Riksdagar man antagit som praxis att vägra remisser af motioner. De §§ i grundlagen, hvilka tala härom, hafva dock icke en sådan syftning enl. min upfaltning, och jag tror, att en dylik vägran af remiss aldrig blifvit ifrågasatt, då Hr Gr. o. Landtm, ansett sig icke tillsländigt att framställa propos. derå. På Hr Gr. och Landtm, beror det således, om vi kunna vägra remiss eller icke, och jag ernar icke deltaga i den discussion, hvars föremål är tolkning af grundlagen i ena eller andra afseeudel. Hvad sjelfva saken beträffar, måste man medgifva att mot motionen kunna anföras tre skäl. Det ena nemi. alt man genom uphäfvande af importtullen beröfvar Staten en inkomst. Detta är också i så målto en sanning, alt K. M. vid Riksdagens början visat, att den kassa, som bildats af tullen å inkommande spannemål, ökats derhän, att från den kunnat öfverlemnas flere tusen R:dr till olika ändamål. Detta ensamt är förtjent alt tagas i betraktande.
Den få kallaDe ©tatSfpllnabSSumman, att från SKikSgälDSkontoret utbetalas af Den utaf Cg åtagne allmänna 33eroillning meD 1,505,500: - — 3\;Dr 10/742,880; «£)ärwiD anmärkeS, att Då De, uti föreftåenbe fummor inbegripna, förljöjDa infomffcbelopp af ^ullbewillningen odj (Eljart® ©igiHat®>afgifter, emot IjroaD roiD ftjla ©tatSmgleringen beräknaDeé, förfl unDer loppet af inneroaranDe år blifnoit af Djj faftftällDa, Ijafroa Defamma uti SKikS»©taten för Detta år blifvit upförDa utan föränbrtng, o<$ följaktligen ©tatöfpUnabSSumman för år 1841 uptagen till 1,608,500 «K:Dr. gör
Resolutionen den 2 Juli 1816 bestämda distrikt, för framtiden upphöra; hvaremot Kongl. Majit finner den utaf bergs-frälsejorden vid Fahlun utgående vedhyggslerränlan, 5 sk. \ rst. för harje durktågsspanneland, eller tillhopa 1 165 11 dr i5 sk. 2 rst., böra i qvittning emot den. enligt Kongl. Brefvet den 2g December 1820, afrads-kassan tills vidare ålagda, men egentligen för denna kassas ändamål främmande utgift, 1200 r:dr, till aflöning åt förste läraren vid bergsskolan i Fahlun, bergslaget fortfarande tillgodokomma, intilldess annan lämplig utväg för bemälde lärares allönande framdeles kan utfinnas: viljande, hvad beträffar bergslagets anhållan att icke några nya koltärande verk måtte inom ofvannämnde skogsdistrikt privilegieras, Kongl. Majit framdeles, vid förekommande frågor örn dylika verks anläggning, i hvarje särskildt fall tillse, om eller I hvad nion å de utaf bergslaget till stöd för berörda anhållan uppgifna omständigheter afseende må kunna fästas.
Det stadgande, Utskotten föreslagit, pag. 36, rörande sådana enskilda Banker, som redan uppstått, är bifallet af Ri iderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet, men dels uteslutet och dels afslaget af de öfriga Stånden; förslaget pag. 36, rörande Bolag, som ingås i ändamål att bedrifva uppoch utlånings-rörelse, utan dermed förenad rättighet att utgifva tryckte eller graverade sedlar, är bifallet af Presteoch Borgare-Stånden, men dels uteslutet och dels afslaget af de öfrige Stånden; och Utskottens hemställan, pag. Z7, om ansvar för efterapning och förfalskning af enskild Banks tryckta eller graverade Creditsedlar, är gillad af Ridd. och Adeln samt Preste-Ståndet, men dels utesluten och dels afslagen af de öfrige Stånden; hvadan dessa 3:ne frågor, enär de hvarken utgöra delar af Lagen för enskilde Banker eller finnas slå i något oskiljaktigt sammanband med densamma, torde böra anses hafva förfallit. Behofvet af den i Uilåt. N:o \ slutligen föreslrgne underd. framställning till Kongl. Maj:t med afseende på den händelse, att Kongl. M.ajrt skulle vägra Nådigt bifall lill Rikets Ständers hemställan, om antagande af Riksdaler Curant såsom mynt-enhet, har numera upphört, sedan Kongl. Maj:ts Nådiga Svar i berörde ämne till Rikets Ständer ankommit, och de i Rikets Ständers blifvande förslag till Privatbank-Lag förekommande penningebelopp följaktligen höra i annan myntsort uttryckas. Stockholm den 18 April i835. STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinska Boktryckeriet t835. Bil. till Bancooch Lag-lTtsk• Mern. N:o G. Sammandragen jemförelse emellan Riks-Ståndens beslut i anledning af Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N:o 4- Utlåtandet W:o 4 Ridderskapet och Adelil. Prest e-Ståndet. Borgare-Ståndet. Bonde-Ståndet.
Man har här anmärkt mycket mot vald istri k terne och det är verkligen en sak, som kan omtvistas, men jag anser att den’ kommer nog att blifva föremål för en framtida representations pröfning och beslut, när PresteSt. fått åt sig inrymdt dessa élementer. Mig svnes, att om man vill förbättra vår nämde representation, är det ganska oegentligt att alla förslag, som gå ut på ett sådant mål, skota förkastas. En total omstöpning tror jag att hvar och en inser vara omöjlig, partiela förändringar är det riktiga sättet att förfara. För min del anhåller jag således att få förena mig med de 2:ne sista talarne. Gr. Sparre: Jag ber att få fästa upmärksamheten på, att jag börjat med att erkänna lämpligheten af ifrågav:de lärares inrymmande i representationen. Det är blott mot realiserandet på detta sätt, som jag opponerat mig, och då det redan är uplyst att förslaget fallit och det sålunda kan blifva fråga om att Konst.Utsk:t vid en kommande Biksdag, då förslaget otvifvelaktigt ånyo bringas å bane, blir upmärksamt på att meningarne ang:de lämpligheten af denna method för inrymmande af nämnde lärare i PresteSt. äro delade, kan jag icke finna något hinder för sjelfva idéens genomförande deri, att R. o. Ad. förklarar att den nu föreslagne utvägen är icke lämplig. Då man redan vid antagandet af ett Grundlagsförslag hänvisar derpå att det skall ändras, så är det i sanning sjukt. Jag har åtminstone icke det begreppet om grundlagsförändringar, att man skall antaga sådana, som äro af beskaf - Den 14 December e. m. fenhet att snart behöfva ändras. Isynnerhet då ett förslag fallit, synes mig icke vara ur vägen att göra dem, som ånyo komma att handlägga detsamma, upmärksamma på att det är behäftadt med fel. Det kan ej undgå att förundra mig att en ledamot af Konungens konselj, som otvifvelaktigt sedan sista Riksdagen har sä stor erfarenhet om svårigheten att tillämpa den nya 14 §:n R.O., icke hyser någon tvekan mot antagandet af ett förslag, sorn, jag är säker derom, snart kommer att göra lika mycket omak.
Färila och Hogdahls socknar, vägunderhållning derstädes 210. Fästningsbyggnader, anslag för 11,13,38, 161,224,261. Forberg, O. H., pension för 90. Förmälningsomkostnader för II. K. II. Kronprinsen och II. K. II. Förskott å aflöning för Riks-ståndens och Utskottens betjening 12. Föivaltande lVerks inkomsters utbyte mot statsanslag . 51 a. 219. ij Förvaltningens af Sjöärenderne räkenskaper, anmärkningar vid 30. G. Gate boställes öfverlåtande till Arvika köping 279. Gefle och Fahlun, Jernvägsanläggning deremellan 254, 300. Gerningsören, Ilandtverkares, upphörande af 51 a. 219. Hummern ä Betänkandet Gierts, N J, pension för 90, 155. Gottland, kostnaden för vägdelning derstädes Gottlands Nationalbeväring, förhöjdt dagtraktamente för. 35. förhöjdt anslag till ... 85. Gottska Sandön, fyrbyggnad vid 14. Grenna, anslag till hamnbyggnad derstädes 163, 226. Gripsholms slott, kontant anslag i stället för indelningar 82. Gråda Kanal, rifning af kajdammen derstädes 163. Gråå, C. W., arfvode till 311. Götheborg, Jernväg deremellan och Mölndahl 65, 124. utbyte af en derstädes för Götha Artilleriregemente upplåten tomtplats 26. upplåtande af derinvid belägen kronojord, e mot vederlag 103, 127. Götheborgs och Bohus Län, flyttning af dess Landshöf dinge-residens till Uddevalla 34. Götheborgs fögderi, eftergift för skattskyldige derstädes af ersättningsskyldighet för en del af Öhboms balans 282. II. Hackefors Mjölqvarn, lån för återuppbyggande deraf 192. Hafverö och Ofvansjö, väganläggning deremellan 163.
Underlärarens plats är också, för undervisningens jemna gång och danandet af skickliga navigatörer, relativt lika vigtig, som öfverlärarens. Lika stor skicklighet hos lärarne fordras vid alla Navigationsskolor, derest icke man vill påstå att undervisningens värde och framgång bör betingas af städernas storlek och betydenhet, — ett påstående, som väl icke lärer kunna framhållas än mindre försvaras. Skall Svenska Handelsflottans anseende behörigen bibehållas på den höga ståndpunkt, den för närvarande innehar, så erfordras väl att skolorne i landets skilda delar tillförsäkras åtminstone relativt lika goda och starka lärarekrafter. Uppenbart måste det Motioner i Borgare-Såndet 1862. JVs 169- 329 måste det också vara att dugliga och nitiska underlärare icke rimligen kunna i en aflägsen landsort erhållas och längre tid påräknas för det nuvarande låga arfvodet, 625 R:dr Runt, och sålunda mäste väl ett sådant arfvode skäligen höjas. I annat fall qvarstadna icke de dugliga underlärare, som nu finnas på dessa platser. Att äfven anslaget för de materiela behofven, på sätt Kongl. Kominers-kollegium antagit, är alltför lågt, lider icke heller något tvifvel, då man betänker hurusom förnyade uppfinningar och grundliga forskningar allt mer och mer öka behofvet af instru menter, kartor och böcker, så vidt eljest undervisningen skall kunna hålla någorlunda jemna steg med vetenskapen. På grund af hvad jag nu haft äran anföra vågar jag vördsamt föreslå: att det årliga löneanslaget för öfverlärarne vid Navigationsskolorne i Kalmar, Hernösand, Westervik, Wisby och Carlshamn måtte ökas till 2,000 R:dr och arfvodet för underlärarne till 1,000 R:dr samt det årliga anslaget för de ma teriella behofven vid samma skolor till 750 R:dr, allt Riksmynt. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Pehr Staaff. JW S«9. Af Herr Staal?: Om antagande och användande, särskildt för hvarje församling, af tryckta eller Hthografierade formulär till prestbetyg m. m.
Det kunde ingen människa stå och vänta ut, tills hon blef färdig, utan till slut må- ste jag naturligtvis själf slå några slag, så att smeten gick upp. » » Ack ja, mina vänner, » suckade den gamla hennes nåd Svalstjärna och skakade sitt gråa hufvud, så att de äkta strutsfjädrarne i hårklädseln behagfullt vajade af och an. » Hofrättsrådinnan har alldeles rätt: vår tids unga flickor äro ofta alldeles bortkomna i de enklaste praktiska saker, som det i vår ungdom hade varit en skam att ej känna till, att ej äga talang i. Men dessutom har jag tyckt mig finna, att de i allmänhet hafva synnerligen lätt för att glömma, så att, om man också vet, att de verkligen kunna en sak, vågar man sällan alldeles säkert lita på, att den blir ordentligt utförd, och jag nekar icke för, att jag anser, att skolorna hafva sin icke ringa skuld i denna minnesslöhet, detta mångläseri, som gör, att alla möjliga ämnen surra rundt i våra stackars flickors hjärnor som bin i en kupa. • » De skola lära sig så mycket, att intet blir grundligt, de skola läppja på så m y c ket vetande, att intet hinner fastna ordentligt. Deras fattiga hjärnor måste oupphörligt stå redo att mottaga nya intryck; däraf blir förmågan att mottaga och hastigt smälta i hög grad uppdrifven, men de kunna ej länge bevara sitt vetande, — jag skulle vilja säga, att de unga flickorna i våra dagar hafva riktiga hönsminnen. » » Det var ett sant ord, Konstance, » — den gamla hennes nåd mötte fröken Helenas sympatiserande ögon tvärs öfver bordet — » det är verkligen så. Jag kan le nu, men i sanning var jag ej grundligt förargad på min systerdotter Metta häromdagen. Jag sitter och stoppar duktyg, fina damastservietter, som skulle med på mangeln dagen därpå, och då jag just tar sista trådänden, ber jag henne, som i alla fall skulle ut i några ärenden, att skaffa mig mera tråd.
Om ock kristendomen ej på ett direkt sätt befordrar konsten och den vetenskapliga bildningen, så är den dock det väsentliga villkoret och underlaget därför. Man kan till och med säga, att under medeltiden klostren stundom voro kulturens enda tillflyktsort. IJtan kristendomens helgande, renande och förmildrande inverkan skulle mänskligheten varit för låg, rå, obändig och själfvisk för att kunna alstra den civilisation, som under de senaste seklen blomstrat inom kristenheten. Vetandets portar äro i m upplåtna äfven för oss kvinnor. Äfven vi få numera ingå i dess tempel och fröjda oss i dess ljus. Men må vi aldrig glömma, att samhällsbyggnaden, bur härlig den än ter sig i hvalfbågar, spiror och ornament, dock aldrig kan bestå utan en fast grand, på hvilken den hvilar. Civilisationens frakter, vetenskap, konst och industri, äro de ögonen fröjdande sköna hvalfbågarna och spirorna, men gudsfruktan och de fasta rättsbegreppen utgöra den nödvändiga granden, förutan hvilken allt störtar samman. Medföljer Idun enligt Kungl. Generalpoststyrelsens medgifvande. En fast punkt. Ur Svenska JVykterhetssällslcapets » / j u est la femme? » » Hvar hafva vi kvinnan? » Så lyda de bevingade ord, vi så ofta använda om någon uppseendeväckande tilldragelse, och hvilka tvifvelsutan innebära en djup sanning. I våra dagar talas och skrifves tidt och ofta om kvinnans höga begåfning, om hennes uppgifter äfven i det offentliga lifvet, om hennes rättigheter och skyldigheter så i socialt som ekonomiskt afseende. Man kan hoppas att dessa frågor alltfort må få stå på dagordningen till ytterligare gagn för båda könen; men här är ej stället för deras utredande. Det finnes däremot en annan sida af hennes individualitet, hennes förhållande till samhället, som mera sällan afhandlas, men som icke förty är af allra största vikt för det hela, nämligen kvinnans karaktärsbildande inflytande såsom maka, moder, syster, dotter. Hon har såsom sådan en makt långt större än de flesta ana. Denna makt utöfvas i det tysta, men är därför ej mindre betydelsefull, och det är på den vi här vilja fästa uppmärksamheten.
För öfrigt har jag ingenting att anmärka) Utan tror Gr. Spens hafva rätt i sin erinran. Uppå derefter framställd propos. godkändes lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag förslaget till förändring af 3g J:n Reg.Fin. Likaledes godkändes till enahanda behandling, på dör-* Olli framställda särskilda proposir, förslagen till förändring i 42, 61 och 81 §§:na af Reg.Fai. Föredrogs ånyo Const.Utskts den i4och 18 sisth November på bordet lagda mein, N:o 58, med förslag till ändring Uti Reg.F:ns 3g och 43 §§• Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Jag tror att den nyss af iiiig gjorda anmärkning nu kunde komma under öfvervägande, Hr Frih. o, Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå, alt uti detta inna. den förändring, hvarom Hr Aminoff talat, icke varit föremål lör Utskis behandling, utun hade samma förändring blifvit af Utsk. i mein. N:o 56 föreslagen. I det nu föredragna mera. vore de omtalade orden De ii i December. endast intagna sådana sorn de nu uti grundlagen förefinnas oell till fyllande af §:ns redaction. Uppå derefter framställd propos., blef Utskts i mein. N:o 58 framställda förslag godkiindt lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Ånyo föredrogs Const.Utskts den l4 och 18 sistl. Nov. på bordet lagria meni. N:o 5g, med förslag om tillägg lill Reg.Ftns 6 §. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Genom det ringa antal, som är bestämdt för Statsrådets ledamöter i Sverige i förhållande till departementernes mängd, är det utan tvifvel nödvändigt att vidtaga någon sådan åtgärd, som den Coust.Utsk. här föreslagit. Vida lämpligare vore likväl, efter min förmening, om Coust.Utsk. hade föreslagit oss en § af samma lydelse, som I2§:n i Norriges grundlag.
Härifrån undantagas dock de Comracter eller Afhandlingar, som af Husbönder asslutas med underhafwande Bönder, Torpare, Tjenstefolk eller andre Arbetare, till hwilka Stämpladt Papper ej erfordras, förr an de hos Domaren eller Executor» till Laglig åtgärd kunna företes. Det Exemplar af Hyrcs-Conttacket i Städerne, som Husägarne innehafwa, ssrifwas pa Stampladt Papper ester den betingade Höres, Summans hela belopp, utan afdrag af Husets Onera, wiv den i 24 §. stadgade påföljd, och ware Husägaren skyldig Contractet wid Mantalsskrifningen uppwisa. De Contracter, som enligt i8->z och »8i» arens Författningar blifwit stämplade, gälla med den Stämpel de hafwa. Af de Contracter, som af wederbörande för Kronans samt KvrkorS, Academiers, Gymnasiers, Scholors och Hospitalers rakning, ekler af Officerare, pa Notcbönders och Rusthallarcs wägnar, warda afstutade, angående Arrenden af Kronans och desi Inrättningars jord, ekler hwad annat fräsan röra kan, skall den, som med Kronan, desi Ombud eller Officeraren i något af förenämnde ämnen contraherar efter nu förcskrifne grund, bestå Stämpladt Papper till det Exemplar han undfar; Bärande ej någon betalning af större eller mindre summa till Contrahenten erläggas, innan han, derest Csntractet ej more pa erforderlig Charta strifwit, detsamma med behörig Fyllnads-Charta beiagdt; och skall Contractet, sedan detta blifwit fullgjordt och den rontraherade summan fulleligen betald, honom af - Dek »8 Augusti. 29^ fordraS och rakenssaperne biläggas, pa det wid Revisionen deraf utrönas ma, att förordnandet härutinnan blifwit iagttagit.