Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan uppoch afskrifningsräkning skulle äfven vara så mycket mera oläglig i Rikets Bank, då en depositrörelse utan ränta redan der bedrifves. Man skulle genom ett sådant stadgande förvandla en stor del af Bankens nu ägande depositum till en räntebärande statsskuld. Detta depositum öfverstiger redan dessa föreslagne 2,000,000, och någon ny insättning skulle således icke efter förslaget äga rum, utan hela följden blifva den, att redan gjorda insättningar förvandlades till räntebärande. Den fråga, som Frih. Palmstjerna framställt, huruvida liqviden till Riksg.cont. af circa 2,000,000 r:dr borde verkställas, enligt Utsk:s förslag, med nya sedlar, måste jag jakande besvara. Det tinnes i Utsk:s betänk, pag. 54 tydligen uttryckt, att dessa 2 millioner inberäknas i sedelstockens tillökning. BancoUtsk:s mening i afseende på de i Hamburg deponerade 500,000 r:dr sp. är endast den, att då ett beslut i denna fråga redan är af Ständerne fattadt, återstode ingenting vidare alt derom yttra; men emedan Utsk. i sitt föreg:de betänk, hade förbehållit sig att taga denna fråga under ny pröfning; så har Utsk. nu ansett sig icke kunna förbigå densamma, utan uttryckt, att Utsk. förblifver vid sin förra åsigt. I afseende på bildande af hypolheksföreningar, hvarom tvenne talare, Hr von Troil tinder f. m:s plenum och Frih. Palmstjerna nu sig yttrat, måste jag bekänna, att jag med dem är af motsatt mening. Jag tror, att sådane hypotheksföreningar visserligen kunna hafva skäl för sig, när någon olycka öfvergått landtbruket, vare sig att krig, missvext, eller någon annan orsak rubbat harmonien landtbruket och öfriga näringar emellan; men i öfrigt anser jag desamma vara principvidriga och endast ledande till jordens ökade skuldsättning. Det är icke lån, som brister Svenska jordbruket, ulan möjligheter till amorterande deraf.
FT (2) 136 — 138 Lindroth, Ludvig, Vår tid och ungdomen. TKT (2) 162 — 164 Die Berichte des Kaiserlichen Gesandten Franz von Lisola, aus den Jahrén 1655 — 1660, hrsg. von A. F. Pribram. HT (7) ö. &amp; g. Ljungqvist, E. G., Det evangeliskt-lutherska kyrkosamfundet och sekterna inom Sverige jämte ett tillägg om den kyrkliga gudstjensten och kyrkoåret, Upsala 1890. Ljungstedt, K, Språket, dess lif och ursprung. ST (5, 6) 191 — 192 Lucius, E., Die Zukunft der Heidenmission. SM (3) 260 — 264 Lumholtz, C., Bland menniskoätare, fyra års resa i Australien. Lundgren, Fredrik, Katekesens vanrykte. TKT (1) 79 — 80 Lundin, Claes, Nya Stockholm. Lyall, E., Skvallerormen. Lyth, F. G., Ordförteckning till Aeneidens två första sånger. Läsebok för småskolan, utg. af E. A. Zotterman. Madsen, Karl, Holländsk Malerkunst. I. Kbhvn 1891. NT (4) 376 — 378 Mechelin, L., Står Finlands rätt i strid med Rysslands fördel? Merensky, A, Europäische Kultur und Christenthum gegenüber dem südafri kanischen Heidenthum. Morgenstern, Gustav, Oddr Fagrskinna Snorre. ANF (4) 386 — 387 Munch, Anna, Kvinder, et stykke Udviklingshistorie. Le Mystère de Saint Laurent, publié d ' après le seule éd. gothique et accom pagné d ' une introduction et d ' un glossaire par W. Söderhjelm et A Wallensköld. En månad på Amphion. Minnen från sjötåget 1790, upptecknade af en del tagare. Möller, Henrik, Fransk elementarbok. Nansen, F, På skidor genom Grönland.
En helt ny smak i fråga om vitterhet och dramatisk konst gjorde sig gällande, och en stående teater bidrog till dess spridande. Så länge åskådarna mera allmänt funno sig roade af skolkomedierna, var man väl ock mera benägen att hålla på den pedagogiska nyttan af komedispelandet; men sedan en förändrad smakrigtning undandragit dem allmänhetens gunst, sedan yrkesskådespelare uppträdt, af hvilka troligen mången icke genom sitt lefnadssätt bidrog att höja yrkets medborgerliga anseende, och sedan man blifvit bekant med skådespel, hvilkas värde icke bestämdes af deras moraliska halt, om man än fortfarande i teorien höll fast vid den moraliska uppfattningen af skådespel, så började man mera allmänt tvifla på den stora fördelen af komedispelande med afseende på ungdomens bildning och uppfostran. Hufvudorsakerna till skolkomediens upphörande finna vi derföre ligga i en förändrad smak och i bekantskapen med främmande trupper och upprättandet af en stående teater. Hvad först angår den nya smakrigtningen, så kunna vi anknyta vår skildring af den till redogörelsen för en skolkomedi, hvilken tydligen visar öfvergången till det nyare från det gamla, på medeltidsgrund hvilande dramat. Vi hafva ofvan (sid. 427) angifvit de fyra på hvarann följande utvecklingsstadierna af antikens inflytande på den nya vitterheten. Det kan ej förundra, om man hos oss, som först sent blefvo dragna in uti den allmänna litterära rörelsen i Europa och då emottogo impulserna från utlandet, finner de olika rigtningar en tid bortåt löpa vid sidan af hvarandra. Humanistdramat fortfor århundradet igenom, under det att Stjernhjelm med sin skola arbetade i samma rigtning som Opitz, och andra åter togo till mönster den med Marinismen befryndade andra Schlesiska skolan i Tyskland, samt samtidigt dermed den franska klassi,cismenbörjadeslårötter.Detärendastdensistnämnda som är af betydelse för vårt drama, och vid hvilken vi derföre må något uppehålla oss. Äfven i Frankrike hade mot slutet af 15:de och början af 16:de seklet ”den nya vetenskapen” inträngt, och vid kollegier och universiteter spelades latinska humanistdramer.
44. 3 likhet meD l)maD ^ongl. 9)laj:t uti afiåten nåDig ^ropofttton Djj före» flagit, bafme *2Bi beflutat utfärDanDe af en författning, fjmilken ocf unDer Den éi 9 November 1844 ar af $ongl. 5)taj:t morDen utfärDaD, Deruti, meD upp» häfmanDe af ftjla punftcn i 15 § 1(5 fap. 3orDa»83alfen, fann af f)\t>aD an» gåenDc ItfétiDSfläDja är flaDgaDt genom ^ong(. §örflaringen Den 2 SDlarS 1802, förorDnaS font föijer: 1 §. f}3å fatt angåenDe arrenDe»afhanDltngar, ingångna för mifj tiD, före» ftrifmet är, fPall ocf annan [>anDiing, [)tparigenom befittningö» eller npttjanDe» rätt till ljuö eller jorD å lanDet blifmit på mijj tiD eller på lifötiD upplåten, hoS *£)äraDS»3lätten tntecfnaS od) intecfningett behörigen förnpas, för att, emot äganDe» eller intecfntngSrätt, hvilfelt tillkommer annan, än Den, forn upplåtit, eller lifa meD honom förbunDen är, l>afn>a beftånD. 2 §. äpar Den, font å annan öfmerlåtit fin äganDerätt till faft egenDom å lanDet, DervoiD fåfont unDantag förbehållit ftg npttjanDcrätt till flörre eller minDre Del af famma egenDom eller affomft Deraf, åge han fäferhet
En annan väsendtlig fördel af stamholländerierna har varit, att genom dem upmärksamheten blifvit ytterligare fästad på den vanvård Sveriges ladugårdar i allmänhet varit underkastade, på nödvändigheten att för deras uphjelpande välja goda afvelsdjur, och på värdet af ett sådant med mera utmärkande egenskaper. Om derföre kreaturs-skötseln hos oss visserligen ännu lemnar oändligen mycket öfrigt att önska, torde det vara öfverdrift, om man anser densamma icke under de sednare 10 ä 12 åren hafva gjort några framsteg, eller förnekar den förtjenst, stamholländerierna i detta afseende med rätta kunna tillegna sig. Hr Adelborg: Jag anhåller om ursäkt för det jag ånyo upträder; men jag skall endast yttra några ord. Jag tror att discussionen egentligen vändt sig omkring ett misstag i sjelfva hufvudsaken. Jag har aldrig bestridt att man icke borde införskrifva utländska kreatur, och att dessa icke skulle kunna åstadkomma någon nytta. Det är nemi. klart att om här på hundra ställen, eller vid hundra ladugårdar införskrifvas kreatur, blefve ett sådant förhållande till stor nytta för 20 å 30 år; men att derigenom skulle grundläggas någon säkerhet för bildandet af en framtida konstant race, det är det som jag vågar bestrida. Att således ingen nytta åstadkommes genom Upsala läns holländerier, har jag icke bestridt; men jag bestrider att man kommit till något resultat i afseende på bildandet af en egen inhemsk konstant race. Föremålet för min motion är, att vi måtte skapa någonting, som i detta afseende kan gifva oss säkerhet för framtiden, det är endast denna sats, som jag velat framställa, och hvilken jag skulle önska, i den af mig gifna gestalten, kunna drifva igenom. Ty vårt Iand är rikt på alla möjliga fördelar, och är i många afseenden det första land i verlden ; det eger också mycket som vi sjelfva kunde begagna, derest icke sinnet för det utländska hade bos oss fått alltför stort insteg. Remmitterades till StatsUtsk.
— N:o 63. i anledning af väckt motion om tillämpning af 15 Cap. 5 § ÄrfdaBalken, sadan den lyder i Kongl. Förordningen den 30 Maj 1835, äfven på det lall, då inländsk arfvinge begifvit sig bort, utan att lyfta det arf, som veterligen honom tillfallit, och ej sedermera återkommer. B. 309. A. 636. VIII. U. 61. A. 418. — N:o 64. med förslag till sammanjemkning af de inom RiksStånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets, genom betänkandet N:o 30 framställda, förslag till förklaring af Kongl, kungörelsen den 1 October 1812, rörande vissa iakttagelser vid besvärsskrifters och ansökningars inlemnande, så till Kongl. Maj:t som lill Collegier och Embetsman. VI. — N:o 65. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 14, öfver dels Kongl. Maj:ls nådiga Proposition angående förändrad lydelse af 1 § i 23 Cap. ÄrfdaBalken och tillägg till 7 § i 20 Cap. samma hålk, dels ock väckt motion om inrättande af förmyndarekamrar. — N:o 66. i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 15, öfver Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående ändring af 8, 9 och 10 §§ i 17 Cap. HandelsBalken samt förklaring af 2 § i samma capitel och balk. VI.
Ja, han kände, att det var Karin! Så ropade han. Snabbt, som när en lom dyker, sköt Karin nedöver berget. Besinna sig gav hon sig inte alls tid med. Sten slöt ögonen; det gällde livet, detta, om hon föll. Men Karin var säker på foten och kände vägen. Stugan i fattigfärg hade varit hennes enda gillestuga under alla dessa år. Mitt i språnget kastade hon omkull sig; så en häftig vridning på kroppen, ett kraftigt tag i en buske — och så stod hon helbrägda bredvid Sten på hans säkra plats. Ja, sju år är en lång tid, längre än en människoålder ibland. Där stodo de nu öga mot öga, de två, som bara levat livet för att åter träffas — och de kände inte varandra! Stens Karin, dagbokens Karin, hon, som stått på krönet i alla dessa år och vinkat, hade format om sig allt efter hans egen bildningsgrad — växlat typ allt efter hans smak. Det sista året hade hon varit späd, ljus, med händer som blomblad, lockar av silke och ett väsen mjukt och smidigt som en handske. Och denna Karin — en fager, men grov, tarvligt grov säterjänta? För Karin var besvikelsen än större. Sten, sådan han var, hade så växt in i hennes hjärta och tankar, att han blivit en del av henne själv. Och denna Sten — en blek, hålögd herreman med glasbit på rocken? De stirrade på varandra. Men så grep ungdomsyrseln och stämningen omkring honom, Sten. Det var ju kärlek och jubel i varje träd och vår och ungdom i luften. Hon var ändå en flicka! Han slog armen kring henne och kysste henne häftigt på de fulla läpparna. Karin vred sig blodröd undan. Hon, kysst av en herreman? Då började Sten att tala, övertyga och berätta — allt under det han i tysthet sökte övertyga sig själv. Det var ju bara dumheter det där. Hon var ju ändå hans Karin, den Karin han strävat och slitit ont för — som han arbetat för, längtat till! Han ville känna vad han sa’; hans ungdom var så törstig! Ty så hade han älskat Karin, att han icke vidrört ett par kvinnoläppar under alla dessa år. Vi män vilja ju gärna ha betalt för slikt. Ju längre han talade, ju vidare tyckte Karin att den smala remsan på stenen blev mellan dem.
Ester en Historia om Frälsejordens och Adcliga pnvllegierncs urlprung, ända iftän Konung HILAN! ^ggl!lZ8es tid till och med de af Ridderstopet och Adeln i delta afseende sednast widtagne mätt och steg, tillägger Herr koiklieb, "Dä Säterier nu of olla Medborgare fä besittas, kan Ridderjkapet och Adeln dä de förswara dessa Hemmans förmoner, icke beskyllas för egennyltiga assigler; Le förswara icke sina privileojer, Ridderskapet och Adeln har osstätt dem till sina öfriga Medborgares förmän; wi skydda hwar och en wid sin lagliga rätt, wi förekomma flera wära Medborgares undergäng, wi söcfwara Ägande Rätten, och detta är wär medborgerliga, wär ridderliga pligt, detta är ett af de stora föremäl, lör hwilka wi här äro församlade— Niddersk^pet och Adeln har under den 8 sistledne Jusii enhälligt fattadt del beslut, att icke enö till nägon del ingä i ffjutsnmgsbelwäret för Säterier. Wi böra päminna ost hwad wi hofwa want, hwad wi äro EttNiksSländ; och att wi i denna sjeisständiga egenstap böre hand, lo, icke blifwa en kastboll för andras ensidiga och missledda önskningar." Dä Herr Grefwe De la Lsillis härefter conformerade sig med Herr kotkliek, är anledning att förmoda att, dä ätmindstone, dessa moro hans tänkesätt. Emedlertid mätte min förundran ursäktas, att nu wid Riksdagens fluk, dä »lia sädgnr äNWN lyckles warg äsidosqtte, af sam - Den 15 Ianuarit. 791 ma Herr Grefwe höra wäckas frägan om en allmän uppoffring af rättigheter.
för Borås tidning, på hvilka tre herras fulla högaktning och gillande hr då varande justitieombudsmannen alltså fortfarande torde kunna sig förlita. Det roliga är emellertid, att Borås tidning i samma n: r, som den klandrande refererar mötesbeslutet, i sin ledande afdelning gör följande barska uttalande: » att det icke är tu tal derom, att justitieombudsmannens uppträdande här vid lag, så vida det är riktigt refereradt, visar en grof missuppfattning af einbetsoch medborgarpligt, en missuppfattning, som man i så fall må hoppas blifver af nästkommande riksdag observerad. » Men se saken är den, att le-darne i Borås tidning skrifvas icke utaf hr red. för Borås tidning utan af hr Axel Jäderin i Stockholm, hvilken ju icke i allo kan träffa rätta uppfattningen hos hederliga boråsare. Så vidt vi kunna finna har ock hela pressen, särskildt efter hr von Qvantens svaromål å justitieombudsmannens gensaga, med ett enda undantag — N. A., alltid pålitlig som den ståndaktige tennsoldaten, med sitt bekanta olyckliga, af Aftonbladet till sin rätta halt reducerade försvar — varit ense om att justitieombudsmannens ingripande i denna sak varit, lindrigt sagdt, en oegentlighet, illa stämmandeöfverens med värdigheten och innebörden af hans embete. Och de hafva insett, att bakom detta attentat mot tryckfriheten kan ligga en stor politisk fråga, att, såsom Norrlands-posten antyder, man nu velat hindra offentliggörandet af försök till Sveriges indragande i ett äfventyrligt förbund mot Tyskland, för att betaga lusten till dylik obehaglig indiskretion om ett måhända af någon person åtrådt, icke mindre äfventyrligt förbund med Tyskland. Medan vi äro inne på denna sak, tro vi oss tillmötesgå våra läsares önskningar genom att för dem presentera f. justitieombudsmannen Eskilander Thomasson. Vi meddela derför hans bild, som vi tro af illustratören mycket porträtt-likt återgifven. Han ser ju ganska bister ut, hr Thomasson, och icke alls så välvillig och hjelpsam som man kunnat förmoda. Hr Th: s offentliga bana torde få räknas från den tid, då han som borgmästare i Lund af nämda stad invaldes i Andra Kammaren.
U i 8- Z. tillägges, at Landshöfdingen ej har röst uti Upstattnings - LommittLerna och at de 180 I4Z4 sammanträda i hwart Härad, Tingslag eller Skeppslag. §. §. 6. och 7. biföllos. g. bifölls med den förändring, Mt af orden laga förfall det förra mätte ulga, och at i §. utsäites at förrättningen för sig gär, ehuru Ordföranden eller någon af Ledamöterna skulle wara fräuwarande. §. §. 9. och ro. biföllos. §. ra. Wid de orden: och äger hwarje person som beskattas bör, at antingen personligen tilstädes komma, ansags nödigt at tilläggas: eller genom ombud; afwemväl, at dä den person som beskattas bör sig ei infinner, äger Konungens at ofördröjligen inkomma med förklaring. §. §. 12. och ig. biföllos med den förändring i iz. §., at de deruti utsatta graäsr, hwarefter wärdet af Bruksfmidet och förädlingsrättigheten för hwarje fteppund Hammarskatt skulle beräknas, böra förswinna, och Taxeringsmännen fä efter wanliga grunder wärderingen förrätta. §. §. 14., iZ. och 16. biföllos. Wid 17. ?. anmärktes, at under Skolor, som här undantagas frän skyldigheten at erlägga sörmögenhets-afgift, ^.calleinier och icke böra innebegripas. §. §. 13. och 19. biföllos. §. 2o. bifölls med den utwidgning, at hwar och en, af hwad Ständ svin häldst, mä kunna ä - läggas, at med Ed styrka upgiften af sm förmözenhet. §. §. 21-, 22., 2Z. och 24. biföllos. §. 25° bifölls med tillägg, at den som har egendom ä flera orter får sticka Fnllmägtig för at aflemna uplysmngar.
Att bränvin, äfven utan öfverdrift brukadt, ovilkorligen är för menniskan skadligt, är ett påstående, som icke blifvit allmänt erkändt; men hvad som icke lärer kunna betviflas, är att öfverdriften i dess bruk kan leda och har visat sig leda till de fördärlligaste följder. Det vore, under sådant förhållande, olyckligt, om en hus-slöjd, en i folkets hemlif så djupt ingripande och med dess första och vigtigaste hushållning förknippad tillverkning skulle för sin trefnad och framgång hafva såsom vilkor, att ett samhälls-ondt allt mer och mer tilltager. Fristående och med ingen annan näring, intet annat interesse sammanbundna fabriker kunna förkofras eller falla, efter som smaken för deras tillverkningar eller öfvertygelsen om dessas nytta förändras; och inga för landet i det hela känbara rubbningar uppstå, Särskilda Utskottets Betänkande IV:o 8. 45 med undantag af hvad en eller annan orts arbetande befolkning kan för ögonblicket lida af minskad arbets-förtjenst. Men skalle brist på afsättning inträffa för en vara, som frambringas öfver bela landet genom folk-slöjd, så kunna verkningarne af stockningen blifva vådligen kännbara, åtminstone till en tid, och den icke allt för kort. Ingen skilnad ligger däruti, om varan är nyttig eller icke, om behofvet är verkligt eller genom vanan tillkonstladt. Sålunda, pm förnuftet och sedlighets-känslan skulle en gång komma att allmänt uppresa sig mot bruket af sprit-drycker, så inträdde en bekymmersam ställning för tillverkarne däraf; och om desse tillverkare då vore endast några fabriker, så hände dem blott, hvad dylika ofta äro, genom sakernas vanliga gång, un derkastade. Men är hela landets vigtigaste och mest spridda näring, moder-näringen, såsom hon med skäl kallas, sammanvext med fabrikationen, så finnes ett alltför mägtigt interesse, som måste önska motarbeta, hvad förnuftet och sedligheten sträfva att befordra. Hus-slöjden vore försatt i den ställning, att om hon skall kunna uppblomstra, måste en vara, som i stort afsatt, utgör en samhälls-olycka, vinna en allt mera utsträckt afsättning.
Finner Committéen, sorn ej äger ingå uti någon pröfning utaf Politiska considerationer och förhållanden, att Skriften, efter Lagens bokstaf, ej åtalas kan, då ankommer det på Konungens Nådiga pröfning, om Förläggare eller Boktryckare må, i tby fall, till mer eller mindre del af Statsmedlen njuta någon ersättning för omkostnaden till tryckning och papper af hvad utaf Upplagan kunnat indragas. 13:o Skulle den oförmodade händelsen inträffa, att Tryekfrihets-Committéen, med anledning af 108 § Regerings-Formen, varder till ansvar stäld, upptages och afgöres målet af Svea Hof-Rätt, uppå åkäran af AdvocatFiscalen derstädes. Domen varder genast efter afkunnandet, med alladertill börande Protocoll och Handlingar, på publik bekostnad, genom trycket befordrad till Allmänhetens kunskap. Kommer saken till Konungens Högste Domstol, förhålles på enahanda sätt. Den man, som af Riksens Ständer blifvit tillförordnad att Justitise-Ombudsmannen i Embetet efterträda, vare vid sådant tillfälle pligtig att hans Embetes skyldigheter utöfva, föranstalta om tryckningen af Rättegångs-Handlingarne, samt bivista öfverläggningarne uti målet hos Högste Domstolen. 14:o Alla mål, angående förbrytelser emot denna Lag, skola, vid ansvar för Domare och Embetsmän, med största skyndsamhet afgöras, och vid alla tillfällen, då fråga kunde uppstå om flera olika brotts bestraffning, särskildt behandlas, äfvensom den brottslige, i alla de fall, då han ej redan gjort sig saker till dödsstraff eller fästning för lifstiden, skall särskildt undergå den bestraffning, som han, enligt denna Lag, sig ådragit. Böter efter denna Lag må ej förvandlas i annat straff än fängelse å fästning, efter beräkning af 16 R:dr 32 Sk., såsom svarande emot hvarje månads fängelse, månaden räknad till tjuguåtta dagar. Böter under ofvannämnde summa, svare emot fjorton dagars fängelse i orten, der förbrytelsen skett. 15:o Böter efter denna
Pension om förre Häradsskrifvaren Sjntesons; SfatsUtskottets betänkande bif, af Bondeståndet, s. 427. af Borgareståndet, s. 454- af Adeln, s. 469. -—• om, för StatsRådets ^Ledamöter. StatsUtskottets Betänkande, bif. af Bondeståndet, s. 634. bif. af Presteståndet, s. 719. Pension, om rättighet för Enkefru af Vibeli, att bibehålla hälften af hennes aflidne mans; StatsUtskottets Betänkande, bif. af Presteståndet, III. s. 152. af Bondeståndet, III. s. 171. betänkande, bif. af Adeln, s. 637. af Presteståndet, s. 665. af Borgareståndet, s. 657. om, åt JustiticeRådet Blom; StatsUtskottets be tänkande, bif. af Borgareståndet, s. 808. af Adeln, s. 839, om, åt Landshöfding Järta; StatsUtskottets betänkande, återrem. af Adeln, s. 482. af Preståndet, s. 488. bif. af Bondeståndet,. s„ 515. Ytterligare Utlåtande, bif. af Presteståndet, s. 905. af Borgareståndet, s. 907. af Bondeståndet, s, 927, af Adeln,' s. 9,68. ter; StatsUtskottets. betänkande bif. af Borgareståndet, s. 455. af Adeln, s. 468. af Presteståndet, s. 49*- Ytterligare Utlåtande, bif. af Prestesåndett, s. 872 af Borgareståndet, s.#8g5. Presteståndet kan ej i Borgareståndets inbjudning instämma s. 901. -— —• om, för Direcf.
Skälet dertill är att de flesta besvären medtagas af någon ledamot i Pröfningscomiteen, på det den klagande må slippa att sjelf gå dit, eller genom ombud föranstalta om sina besvärs inlemnande till landscancelliet. Jag tror icke att någon betydlig olägenhet uppstår, om de inlemnas då comiteen skall sätta sig. Let kan visserligen vara några besvär, som kunde behöfva genomses förut af landskamereraren och landshöfdingen, men sällan äro frågorna af den vigt, att de behöfva länge funderas på. Åtminstone har det sällan varit förhållandet, der jag suttit i Pröfnings-comiteen, utan klagomålen hafva varit af den beskaffenhet, att man någorlunda kunnat undersöka dem på stället. För öfrigt är landshöfdingen och landskamcrel-arens föreg:de undersökning tilläfventyrs icke mycket båtande; ty besvären skola ändå pröfvas af comite'ens ledamöter, som icke äro i tillfälle att granska dem förr än comiteen satt sig. Jag skulle önska den förändring, att som comiteen vanligen sätter sig kl. ro, denna tid utsattes till besvärens inlemnande, i stället för kl. 12. Då tror jag alt comiteen icke vore besvärad af nuvar. olägenhet, och de rättsökande voro lisade derigenom, att de lättare kunde få sina besvär ingifna af de ledamöter, som från deras ort reste till Pröfnings-comite'en. Så tillgår åtminstone i mitt län, att de flesta besvär till comite'en inlemnas af de ledamöter, som skola sitta der. Jag tror att vi äfven få något afse de skattskyldiges lättnad och icke ensamt Pröfningscomitéens. Jag tillstyrker således att besvären få inlemnas till kl. 10 å den dag comite'en sammanträder. Hr Ed en hjelm: