Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så hafva defle oiägenhe» ter varit mindre märkbara de tider, då FoD kets Reprefentanter föga varit annat an medel, hvaraf ftundom Envåldsmagteit betjenat fig efter godtycko, ftundom utländlka Magter un» eter frihetens larf, till utförande af fine aflig» ter; men nu, då man fäkert utan öfverdrift kan låga, att Folkets Reprefentanter ärö mera ärt någonfin fig fjelf lemnade, utan all ladan in* flytelfe, vifar fig ock briftfälligheterna i den» na organifation tydligare. Konungs och Ständers förhållande till hvarannan, hvardera få» forn ett helt betraktade, är onekeligen uti vår nuvarande Statsförfattning upprättadt på grunder, vida öfvert!ättande hvad vi förut ägtj men om denna inrättning, lorn rätt fÖrftådd och rätt handhafd, lakerligen förvarar åt Folket all den frihet, förn är förenlig med tide* hvarfvets befkaffenhet, utan att Ikada den Verk* ftällande Magtens oumgängeligä kraftfullhet, Ikall lända Riket till åfyftadt gagn, böra de Drifter 1'orgfälligt botas, hvilka icke otydeligen vifa fig uti fjelfva fammanfättningert af Folk-reprefentationert, forn dels ett fordom ötatt forflått interefte, dels fördomar, kanlke toil det mälla Humpen tilldanat, forn åtminfi©* ne ~— '33 “ ne aldrig varit beräknad efter Landets behof, och alldeles icke ftår tillfamman med närvarande tidehvarfs upplysning. Deftomera ett Folk återfått af fin tillftändiga frihet, med dello ftörre omtanka bör det löka att undanrödja de faror, lorn hota den uti inbördes mifshälligheter, hvilka direfte eller genom ariarchiéns förvillelfer eljell oundvikeligen Ikola kalla Landet åter under ett defpotifk ok.
” Ått ”byte,” ehuru i denna §. icke serskildt upptaget, likväl under paragrafens stadgande är inbegripet, måtte finnas uppenbart, om man eftersinnar, att de sätt eller så kallade laga fång, hvarigenom fast egendom kan förvärfvas eller i afseende å äganderätten öfvergå i annan mans hand, uti 1 Kap. 1 §. Jordabalken af allmänna Lagen uppräknas och äro fem, nemligen arf, skifte, köp, gåfva och pant: att uti 77 Regeringsformen af dessa olika förvärfningssätt, med undantag af arf, hvilket der ej kan ifrågakomma, köp har sin motsvarighet i ordet försäljning samt pant och gåfva blifvit serskildt nämnda; och alt således bland de uppräknade fern laga fång endast återstår ett, nemligen skifte eller, såsom det i kameralstil äfven kallas, ”byte,” hvilket kan med de i sislherörde §. förekommande orden ”eller på något annat sätt” vara afsedt. En lika ordställning med den i åberopade grundiagsparagrafen finnes äfven uti nästföljande 78 §., der det heter; ”Ej må någon del af Riket kunna derifrån söndras genom försäljning, förpantning, gåfva eller å annat dylikt sätt;” men att genom denna sednare §. det icke skulle vara Regeringsmakten förbudet att bortbyta en provins eller någon del af Riket till någon utländsk Makt, endast motsvarande vederlag i någon utlänsk provins eller landsträcka erhölles, lärer vara högst betänkligt att antaga. Och då således torde få anses otvifvelaktigt, att föreskriften i 77 §. Regeringsformen äfven angår byte i allmänhet, eller den handling, allmänna Lagen under benämning af skifte omtalar, men uti detta mål fråga icke är om sådant ägoutbyte, som enligt Skiftesförfallningarne i vissa fall bör äga rum, derest påstående af någon jordägare derom väckes, synes en undersökning, huruvida elt dylikt ägoutbyte, då Kronans jord är i fråga, kan lagligen stå tillsammans med eller vara stridande emot bestämmelserna i nyssnämnde vid detta tillfälle ej heller erfordras.
Hvad - grekiskan beträffar, så har hon just aldrig gjort några synnerliga anspråk i den vägen. Latinet deremot har ofta framhållits för sin formelt bildande förmåga, och såsom språk betraktadt erkänna vi gerna, att det har åtskilliga företräden framför de andra. Men vi anse språken i allmänhet vara af föga värde såsom formela bildningsmedel. Till bestyrkande häraf tillåta vi oss anföra hvad Spencer skrifver i sitt förut nämda arbete: “ Det skulle vara ytterligt stridande mot den sköna hushållning, som är rådande i naturen, om ett slags bildning vore erforderlig för vinnande af kunskap, och ett annat slag behöfdes såsom själsgymnastik. Öfverallt i hela skapelsen finna vi, huru förmögenheterna utvecklas genom utförandet af de förrättningar, hvilka det är deras pligt att utföra, icke genom utförandet af artificiella öfningar, som uttänkas for att göra dem tjenliga för dessa förrättningar. Indianen uppnår den snabbhet och vighet, som bringar honom framgång på jagten, genom verkligt förföljande af djur; och genom sitt lifs vexlande sysselsättningar vinner han en större krafternas jemvigt och harmoni än gymnastiken någonsin kan gifva. Den skicklighet han ådagalägger att uppspåra fiender och byte, och som han efter lång öfning uppnått, förutsätter en iakttagelseskärpa, som vida öfvergår allt hvad artificiell dressyr kan åstadkomma. Och på samma sätt förhåller det sig alltjemt. Från buschmannen, hvars öga under ständig sysselsättning med att söka igenkänna aflägsna föremål, som böra förföljas eller undflys, vunnit ett teleskops synvidd, till räkenskapsföraren, hvars dagliga öfning sätter honom i stånd att summera ned flere kolumner på en gång, finna vi att hvarje förmögenhet uppnår sin högsta utveckling just genom fullgörandet af de åligganden, till hvilka lefnadsvilkoren uppfordra densamma. Och vi kunna a priori vara förvissade .om, att samma lag håller streckäfven i fråga om uppfostran. Den uppfostran, som är af största värde för vinnande af kunskap, måste på samma gång vara af största värde för själskrafternas uppöfning. Låtom oss se, huru detta kan ' bevisas.
Hvad som dä kunnat finnas bristfälligt i deras bildning bar blifvit ersatt under utöfningen af statsmannavärf. Engelsmannen har således i sjelfva ver ket erhållit samma uppfostran, som de gamle Greker och Romare. Han har utbildat sig på forum. Vore påståendet sanni, alt den klassiska bildningen vöre den som frambragt statsmän, skulle samma orsak äfven å andra ställen hafva samma verkan. Låtom oss dä vända oss lill ett land, hvars klassiska bildning ingalunda är Englands underlägsen. Tyskland är klassiciletens hemvist. Hvilka stora statsmän har del frambragt? Se i detta afseende 1848 års Frankfurter-församling. Den bestod hulvudsakligen af lärde; men jag belviflar högligen att något annat land förmår framställa en sådan samling af statsmanna-karrikaturer, som denna. Vända vi oss till vårt eget fädernesland, finna vi väl, alt i förra tider våra statsmän samtligen egde klassisk bildning, men den tiden fanns ingen annan bildning, och later således förhållandet deraf förklara sig. Men se vi på sednare tider, skola vi finna, att flere af dem. sorn så väl i Konungens rådkammare, som på detta hus, utmärkt sig för större statsmanna-egenskaper, just varit sådane sorn saknat klassisk undervisning. Och i närvarande stund utgöres Riddarhusets prydnad af män, hvilka aldrig erhållit klassisk bildning. Al allt detta torde med någorlunda säkerhet kunna slutas, det statsmanna-duglighet kan vinnas både med och utan klassiska studier. Det har blifvit yttradt af personer, som haft praktiskt inflytande på frågans lösning, alt om ynglingen icke tvangs läsa de gamla språken, tillräckligt antal prestämnen komme att saknas. Finge ynglingen i skolan grundlig undervisning i de s. k. realstu - 14 Allmänna Besvärs■ och Ekonomi-Utskotlets Betänkande N;o 116. dierne, skulle han, efter fulländad lärokurs, besitta den grad af bildning, att det stöde honom fritt välja bland yrken, som hade att erbjuda en mera lockande framtid än prestembetet.
Nämnde §. lyder sålunda: ”Försummar den som egendom förvärlvat genom fång, derå Lagfart ske bör, att, i Staden inom Tre månader och å landet sist vid det Ting, som infaller näst efter sex månader, sedan han lörvärfvade, uppbud taga, och kommer då eller framdeles (NB ickedåeller dess förinnan, i fall af hvilken lydelse LagUtskottets tydning varit riktig) innan uppbud sökt är, förre ägarens borgenär med skuldebref eiler annan handling, derföre inteckning tilläten är håfve rätt »tt den erhålla; och söke nye ägaren, för den intecknade skuldens belopp, skadestånd af sin fångesman.” Härigenom är dock, som mig synes, endast förordnadt angående inteckningsrätt för förre ägarens skulder idet fall, dä nye ägaren försummar att i behörig tid taga uppbud, men icke, huruvida den inteckning, 50m lör sådana skul der kan varda beviljad emellan den tid då köpet skett och 6lutet ai procscriptipn^tiden, för lagfarten skall gälla emot egendomen i den nye ägarens hand. Motsatsen synes kunna Den 11 Junii J. m, 93 slutas af 17 Cap. 12 § HandelsBalken, som stadgar att ”ej gifver inteckning förmonsrätt, utan i fast egendom, den gäldenär ägde då inteckningen fktdde” ett stadgande, hvilket, lika med hela berörde capitlet, lärer, enligt 16 §. af ofvannämnde Föroidning, få anses gällande i alla de delar, der undantag derifrån ej blifvit gjordt.
Jag gör det än mer af det skäl, att SlatsUtsk. utalat helt andra åsigter än Bevilln. Utsk. Förenämnda Utsk. anser nemi. att fjerdingsmännen böra befrias från allt besvär, som tillhör kronobetjeningen, då deremot Bevilln.Utsk. öfverlemna!’ sådana besvär, som åligga kronobetjeningen, till fjerdingsmännen. Det står nemi. tydligen i StatsUtsk:s utlåt. N:o 4i> att fjerdingsman icke må besväras med sådana göromål, som tillhöra kronobetjeningen. Till följe af hvad jag nu haft äran yttra, anhåller jag om återremiss. Hr von Rosen, Georg: Jag anser mig skyldig att begära återremiss af detta betänk. Den erfarenhet har redan stadgadt sig, att stämmoböterna tili en del uppfyllt ändamålet, hvarföre de bestämdes, så att de mindre debetsedlarne vanligtvis betalas vid uppbördsstämmorna, men deremot sällande större, och dertill anser jag orsaken vara, att 12 sk. varit bestämdt som det minsta bötesbeloppet för uraktlåtenhet härutinnan; hvadan jag befarar, att det skulle gå med de mindre som med de större debetsedlarna, att de icke gäldades vid uppbördsmötena, derest plikten nedsattes från 12 lill 4 s^- -Det är icke alltid behofvet, som hindrar inbetalningen; det är ofta bristande vilja att gå till uppbördsmötel, sorn ligger i vägen, ty det är beqvämare alt låta kronobetjeningen komma för att uttaga skatten, än att uppoffra ett dagsverke för att infinna sig vid uppbördsstämman. 4 s'4, motsvara icke ett dagsverke, 12 sk. äro närmare deremot svarande, och jag tror, att den skattskyldige räknar efter denna norm. Alt de större debetsedlarna icke liqvideras vid uppbördsmötena, skulle kunna afhjelpas dermed, att icke samma progression följdes, som Bevilln.Utsk. föreslagit. Jag tillstyrker således, att 12 sk. må blifva det minsta bötesbeloppet; annars befarar jag att plikterna icke motsvara sitt ändamål i större mån än hittills, utan att uppfylla det fullkomligt.
Vid betraktande af hvad i Öfver-Ståthållare-Embetets förnyade underdåniga framställning om vissa förhöjningar i Aflöningsstaten för bemälde Embetes Kansli blifvit, i afseende å behofvet af en dylik lönereglering, anfördt, har Kongl. Maj:t väl erkänt billigheten af samtliga föreslagna löneförhöjningar, men likväl funnit Sig nu endast böra förnya Sin vid sednaste riksdag gjorda hemställan, att å Staten måtte uppföras: а) för ytterligare fyra Executionsbetjente, löner, likasom för de förut å Staten upptagne, å 108: 16. eller tillsammans 433: 16. — б) för en Kanslist till biträde åt Fogaten, lön 300: e) för två Undervaktmästare, hvilka å Stat nu åtnjuta endast 89 rdr i lön hvardera, tillökning å -50 rdr 100: samt d) för fyra Vaktknektar vid Gäldstugan, hvilka å ordinarie Transport rdr 1,047: 16. — Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. Transport rdr 2:o Ersättningsanslag å Staten för Landshöfdingen i Kopparbergs Län. I enlighet med Rikets Ständers Beslut, anmäldt i underdånig skrifvelse den 22 Oktober 1848, har den så kallade Fahlu Kungsgårdshjelp blifvit från och med år 1849 afskaffad, emot samtidigt försvinnande af derför medgifven lindring i bevillningen, men med iakttagande, att för den del af räntan, som är Landshöfdingen i Kopparbergs Län på lön anslagen, ersättning honom lemnäs efter årlig markegång, och hvilken godtgörelse, intill dess anslag dertill kan varda å Stat anvisadt, utgår af öfverskotten å Statsverkets inkomster, samt att kostnaden för embetsrummens eldning bestrides af det anslag, som för dylika utgifter uti öfrige Län är afsedt. Berörde åt Landshöfdingen i Kopparbergs Län anslagna indelda s. k.
Jag hsr deltagit i Höglofl. LagU t skot tets Betänkande, tom ogillar det af Herr TheologiteDoctorn och Domprosten Lamér föreslagne Correctiv emot Ägtenskapwkilinad för e-' genviiligt öfvergifvande, emedan jag trott mig se ett bättre. Jag vill nemligen häldre helt Och hållit'utestänga misfibruken, än sätta straff fet till deras väktare. Herr Domprosten Limér har föreslagit idit Correctiv, att den, som öfvergifvit sin Maka, borde ick^ mera få gift# sig» Men mången skulle icke bättre önska sig än friheten att få lefva huru som helst, utan att vidare kunna komma under oket af ett ägtenskap, och straffet blefve således stundom en belöning. Endast på denna grund har jagstadnat i det slut LagUtskottets Betänkande inne« fattar, och min Reservation emot skälen dari. 4 Den 5 Maji f. ml hvilken ej behöft att mer än på ett ställe upptagas, ligger i denna min Motion. De öfverklagade missbruken härleda sig från Lagens misstydning, hvilken i så måtto ägt rum, att, då lysning till upplösning af ägtenskap är tillåten endast i den händelse, att den, sorn öfvergifvit sin Maka, rest utrikes, har man sträckt tillämpningen så vida att, när ena Makan blott begifvit sig i nästa Härad eller Län, man förfarit så som hade den afvikne lemnat Riket i uppsåt att ej mera återkomma; och missbruken hafva gått så långt, att den efterlysta ofta sjelf suttit i Kyrkan hördt på huru det blifvit honom förelagdt, att, vid äfventyr af Ägtenskapets upplösande, inställa sig hos den hemmavarande Makan, inom natt och år, och när detta förflutit, har domaren dömt till skillnad.
Och finner Utskottet för sin del betänkligt, att tillstyrka bifall å den del af motionen som rörer inskrifnings penningarnes och famillegåfvans nedsättande, enär ifrågavarande förhöjning utgör en icke obetydlig, inkomst för cassan, hvarigenom Stiftspensionernes antal årligen kunna ökas, och stiftningens ändamål befordras på samma gång, som en större möjlighet beredes för de inskrifne, att varda af pensionen delaktige; men beträffande skyldigheten att lösa Qrdenskorsset och Bandet, så emedan stadgandet i denna del, hvilket tillkommit i grund af RiddarhusUtskottets vid 1812 års Riksdag gjorda hemställan, egentligen har till föremål, att förbättra StiftsCassans vilkor derigenom, att densamma skulle erhålla skillnaden emelian det belopp, som Or. denskorsset och Bandet vid inköpet verkligen kostat, och det som vid inskrifningen derföre erlägges, samt att å nyo utlemna de korss, sorn blifvit tili Stiftet återsände för Fröknar, sorn derutur afgått, men dessa båda utvägar att öka Cassans inkomster synts Utskottet mindre låmp-' lige att bibehålla, hålst den vundna tillökninven i och för sig sjelf varit obetydlig, såsom vanligen endast uppgående till emellan So å 4o Ven 20 Augusti e. m. R-.dr om året, och StiftsCassan genom den år 1818 vidtagna och här ofvan omnämnde åtgärd i allt fall vinner en förkofran, som med redbarhet i fördel, förenar mera värdighet i sättet, att den åstadkomma; ty hemställer Utskottet, att stadgas måtte, det de Fröknar, hvilka hädanefter inskrifvas i Stiftet, icke må vara förpligtade att lösa Ordenskorsset och Bandet, der* est de icke sjelfve skulle sådant åstunda. § 3.
R:dr, och i räntebärande obligationer 372,900 R:dr, samt bankens enligt reglementet och bolagets beslut afsatte reservoch besparings-fonder 35,434 R:dr 15 sk. I rst Banko. Och synes häraf, vid jemförelse med bankens rörelse år 1850, att densamma sedermera egentligen å kreditiv-räkningen tilltagit, Sedan reglemente för den i förra berättelsen omnämnde Hagstedtska arbetsinrättningen å Smedjebacken i Norrberkes socken år 1852 blifvit faststäldt, trädde densamma i verksamhet den 1 April 1853. Vid sistlidet års slut utgjorde dess behållne tillgångar 137,372 R:dr 38 sk. 2 rist. Riksmynt, deraf byggnaderne beräknades till ett värde af vid pass 40,000 R:dr. På inrättningens bekostnad underhållas och uppfostras 22 värnlösa barn hos välkända arbetarefamiljer, och hafva i medeltal 18 af ålderdom försvagade eller eljest mindre arbetsföre personer årligen varit vid inrättningen till bostad och underhåll intagne med en kostnad af 126 R:dr 32 sk. för hvardera om året, hvarförutan understöd blifvit lemnadt åt behöfvande enkor samt i fattigdom varande arbetares hustrur och hemmavarande barn genom tillhandahållne spånadsarbeten, hvartill, med en uppoffring af ungefärligen 600 R:dr berörde mynt, årligen blifvit använde omkring 180 Lpd lin. Länets brandstods-bolag till försäkring af åbyggnad och lösegendom har fortfarande åtnjutit ökadt förtroende hos allmänheten, och i bolaget vid sednaste brandstodsårs utgång den 14 Mars detta år delägande 18,800 försäkringstagares ansvarighetsbelopp utgjorde 28,782,580 R:dr Riksmynt, utvisande under sistförflutne fem år en förhöjning i delägarnes antal af 8,800 och i ansvarighetsbeloppet af 4,839,100 R:dr Riksmynt, 23 Städer.
309 frågan icke under förmiddagens plenum kunde hinna afgöras, hvadan H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. hehagade uppskjuta denna öfverläggning till eftermiddagens plenum, hvilket bifölls. Lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne ullåtm betänk., och mern., nemi. från Stats-Utskottet: N:o 134, ang:de disposition af de å hufvudlitlarne uppkommande besparingar; N:o 135, i anlcdn. af väckt motion om inrättande af en dubbel postgång mellan Gottland och fasta landet; N:o 136, i anledn. af väckt motion om bidrag af allmänna medel till anläggande af ett magasin för kronotioude-spanmål vid Mörbylånga köping å Oland; La gUtskottet: N:o 61, i anledn. af väckt motion, ang:de vadepenningars och revisions-skillings afskaffaude samt förändring af 30 cap. 6 § Rälteg.b:n; N:o 62, i anledn. af väckt motion, ang:de gemensam lag för inrikes och utrikes vexlar; N:o 63, i anledn. af väckt motion om tillämpning af 15 cap. 5 § Arfdab:n, sådan den lyder i K. förordn. d. 30 Maj 1835, äfven på det fall, då inländsk arfvinge begifvit sig bort, utan alt lyfta det arf, som veterligen honom tillfallit och ej sedermera återkommer; samt N:o 64, med förslag till samman jemkning af de inom RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:s, genom betänk. N:o 30, framställda förslag till förklaring af K. kungör. d. 1 Oct. 1812, rör:de vissa iakttagelser vid besvärsskriflers och ansökningars inlemnande, så lill K. M. som till collegier och embetsmäu. H. R, o. Ad. åtskildes kl. nära 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 18 Januari 1845. Plenum kl. 6 e. m.
Och sade: Statt upp, och tag barnet och dess moder till dig, och far in i Israels land; ty de äro döde, som foro efter barnets lif. Han stod upp, och tog barnet och dess moder till sig, och for in uti Israels land. Men när han hörde, att Archelaus var rådandes i Judiska landet, i sin faders Herodis stad, räddes han fara dit; och fick befallning af Gud i sömnen, och for in uti Galilee landsändar; Och kom, och bodde i den staden, som heter Nazareth; att det skulle fullkomnas, som var sagdt genom Propheterna: Han skall kallas Nazareus. I den tiden kom Johannes Döparen, och predikade i öknene, i Judiska landet; Och sade: Görer bättring; himmelriket är kommet hardt när. Och han är den som Esaias Propheten talade om, och sade: Ens ropandes röst är i öknene: Bereder Herrans väg, görer hans stigar rätta. Men Johannes hade kläder af camelahår, och en lädergjording om sina länder; hans mat var gräshoppor och vildhannog. Då gick Jerusalems stad ut till honom, och hela Judiska landet, och all land som ligga utmed Jordan; Och läto döpa sig af honom i Jordan, och bekände sina synder. Då han såg många utaf de Phariseer och Sadduceer komma till sin döpelse, sade han till dem: I huggormars afföda, ho hafver eder föregifvit, att I skolen undfly den tillkommande vrede? Görer fördenskull sådana frukt, som bättring tillhörer; Och tänker icke, att I viljen säga vid eder sjelfva: Vi hafvom Abraham till fader. Ty jag säger eder, att Gud är mägtig uppväcka af dessa stenar Abrahe barn. Nu är ock yxen satt till rotena på trän; derföre hvart och ett trä, som icke gör goda frukt, blifver afhugget och kastadt i elden. Jag döper eder i vatten, till bättring; men den efter mig kommer, är starkare än jag, hvilkens skor jag icke är värdig att bära; han skall döpa eder med den Heliga Anda, och med eld.
Men hvarför » tala o m den snö, som föll i fjol? » Numera ha vi perioder, 3 o c h 3 minuter i hvarje och en viss afgift för hvar period. Om ni talar en half minut öfver de 3 första, fördubhlar ni genast afgiften, och om ni talar en enda smula öfver 6, så blir hon 3-dubbel, och så vidare. Ja, är ni rädd o m edra slantar, så ge bara telefonisten en liten påstötning, o c h hon är lika villig s o m skyldig att varsko er några sekunder, innan de 3 eller 6 minuterna tilländalupit — allt efter s o m ni själf förordnat —. » Tiden är slut » — ödesdigra ord! Ber ni icke telefonisten att ingripa, så brytes samtalet först efter 6 minuter, dock endast o m andra » talare » vänta. Det är nog troligt att en hel del personer hädanefter komma att noga akta sig för att tala mer än 3 minuter eller åtminstone icke stå och » prata i o n ö d a n ». På kortare linier blir j u emellertid afgiften för två perioder icke särdeles stor. Här vilja vi nu beräkna den längsta möjliga tid, som ni, min herre, kan få vänta på ert samtal. Vi tänka oss därför att hvart och ett af de 5 samtal, hvilka skola gå före ert, räcker i 6 minuter. 30 minuter, eller en halftimme, j a det ginge väl för sig, om ni aldrig behöfde vänta längre än så. Ser ni, olyckan är den att på ömse sidor om er centralstation finnas andra centralstationer, hvilka äro berättigade att med sina samtal transitera » er station ». Låt oss för större klarhets skull kalla dessa stationer: A., B, C, — E. o c h F. Er station, belägen mellan C, o c h E., heter förstås D. Nu vill ni tala med hr. Y. i A. Alltså, telefonisten Lar två mellanstationer att passera för att komma fram till A. Ponera nu att A. har samtal till alla de öfriga stationerna — för att ej allt för mycket skrämma er, skola vi säga: endast ett samtal till hvar station — och alla äro begärda ungefär samtidigt med ert. Liknande är förhållandet med B. och dito med C.
Utskottet, som tagit detta i öfvervägande, anser, lika med motionären, en till besparing ledande förenkling af uniformerne vara både nyttig och nödvändig; men då Kongl. Maj:t, under den 17 sistlidne Juni, genom Nådig General-Ordres förklarat, det Kongl. Majit, som vore betänkt på att för Armeens serskilda vapen antaga ett förändradt, enkelt, till mera enbet och besparing ledande, beklädnadsätt, emedlertid velat anbefalla, det anskaffning af nya lifmunderings-persedlar icke skall vid något Regemente eller Corps ega rum utan föregående förfrågan i Landtförsvars-Departementets Cornmando-Expedition, så anser Utskottet, att, enär Kongl. Majit på berörde sätt gifvit tillkänna, det Kongl. Majit redan fästat Sin Nådiga uppmärksamhet å detta ämne, en underdånig framställning derom från Rikets Ständers sida för närvarande ej är af behofvet påkallad, hvadan Utskottet vördsamt tillstyrker, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp. Utsk. d. 24 Sept. kl. 1 e. ra. Betänkande j i anledning af väckt motion om sammanslående af 3:ne Länsmanstjenster inom Östra Härad af Jönköpings Län till a:ne sådana. Uti en från Ilederv. Bonde-Ståndet till detta Utskotts handläggning remitterad af Petter Persson från ofvanberörde Län väckt motion, uti hvilken Riksdags-fullmägtigen från samma Län A. F. Sandstedt sig förenat, har motionären, under anförande, att, då inom Östra Härad af nämnde Län för närvarande funnos trenne Länsmän med lön på stat, men öfverflödig kronobetjening förorsakade kostsamma besvär i flera hänseenden, såsom onödige brefbäringar, m. m., samt Östra Härad ej vore mera vidsträckt, än att 2ine