Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Carl Johan Georg; angående införande i Bevillnings-stadgans 76:te § af en föreskrift om tillskott för taxerings-koslnadernas bestridande inom rikets fyra nordligaste län. Uti § 118 af 1858 års Bevillnings-förordning finnes stadgadt att, jemte den procent af Bevillnings-summan, som för hvarje län är afsedd till kostnaders bestri■ dande i och för taxeringen, får af Bevillningsmedel särskildt användas 800 R:dr R:mt inom Norrbottens län, 300 R:dr R:mt inom Westerbottens län, 300 R:dr R:mt inom Jemtlands län samt 200 R:dr R:mt inom Wester-Norrlands län. Detta stadgande blef af Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag uti förslag till Bevillnings-stadga icke infördt under förutsättning att, genom den nya grunden för taxeringen, Bevillningssumman för hvarje af dessa län skulle blifva så mycket större än förut, att nämnde tillskott vore obehöfligt; men då uti en i dag af Herr von Hedenberg afgifven motion blifvit begärdt anslag för Westerbottens län till fyllande af den ersättning, som Pröfnings-kommittéen inom sistnämnde län ansett erforderlig till taxerings-kostnadernas bestridande, och således det af Bevillnings-Utskottet vid sistlidne riksdag förutsatta förhållande sig icke visat, så får jag föreslå: att uti 76:te § af Bevillnings-stadgan inrymmes en likartad föreskrift om tillskott i och för detta ändamål för ofvannämnda fyra nordligaste länen, som förstnämnde Bevillnings-förordning uti § 118 innehåller. Stockholm den 29 Novemher 1862. Georg af Schmidt. 472 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Af Grefve Jtlörner, C'arl (■ioruni Detlof? angående anslag lill uppsättning af mindre schäferier. Såsom bidrag till införskaffande af utländska får af utmärktare race har Kongl. Majit täckts af Rikets Ständer begära ett ärligt anslag under nästa statsregleringsperiod af 2,000 Ridr, eller för 5 år 6,000 Ridr.
Plötsligen skakades hela byggnaden af en våldsam skräll, huset darrade i sina grundvalar. Werenius rusade ut och såg, att blixten antändt stallet, ur hvars tak lågorna redan slogo ut. Han ropade till Clara, som äfven störtat ut, att stallet visserligen brann, men att ingen fara vore för själfva hufvudbyggnaden, då vinden låg åt motsatt håll. Han skyndade in uti den brinnande byggningen och fann där Järnfält och några drängar i färd med att utföra de af rädsla alldeles vilda hästarne. Lyckligtvis började ett häftigt regn att falla, och efter en stund var man herre öfver elden, hvars framfart sprutorna i förening med regnet lyckats hämma. Hästarne fingo placeras på ridbanan, och vakter utsattes vid det rykande brandstället. Herrarne skyndade därefter in, sotiga och våta som de voro, för att öfvertyga damerna, att all fara vore öfverstånden och åskvädret snart alldeles förbi, samt funno dem hälft medvetslösa af skräck. Järnfält tvang dem att nedsvälja ett skedblad kognac och försäkrade, att skadan ej var stor, då stallbyggnaden var assurerad samt hä- starne räddade, » och således », tillade han skämtande, » när jag kan taga det lugnt, kunnen I väl göra sammaledes! » » Hvad fattas häradshöfding Werenius? » frå- gade Bella plötsligen. Werenius satt uti en länstol med bleka drag och sammanbitna tänder. » Jag har skadat mig något i högra armen, men det är alldeles ingenting », frampressade han, hvarpå han sjönk afdånad ned på mattan. Alla störtade fram, och man fann, att hans högra arm blifvit illa bränd, och att glasskärfvor inträngt uti brännsåren. Järnfält ilade efter kalkliniment och Clara efter linne till kompresser. Bella bemödade sig förgäfves att återkalla honom till lif. Till slut uti sin ångest och förtviflan visste hon ej annat råd än att med sina varma, friska läppar trycka en kyss på hans kind.
Statsanslag från riksstatens 6:te hufvudtitel, undervisningsanstalter för bergsbruket: Till aflöning och stipendier - — 2,000: — 2.000: — Transport: 2,000: 2,000: 152 — Transport: 2,000 Till materiel 500 „ resekostnader - 300 Befrämjande i allmänhet, af bergsbruket : Till byggnader oell reparationer 1,000: Af utländska elever inbetalda (600: Anmärkningsmedel 2: 24. Utgifter: — Balans till påföljande året: Af statsanslaget för denna skola, utgörande 3,800 Rdr årligen, äro, såsom ofvanstående tabell utvisar, endast 2,800 Rdr i räkenskaperna redovisade. Rdr, bar utgått till aflöning åt 2:dra läraren vid skolan, hvilken aflöning afKongl. Statskontoret anordnas å Kopparbergs läns Ränteri och derifrån utbetalas. Det vore, enligt Revisorernes tanke, mera med ordning öfverensstämmande om bela statsanslaget i Bergsskolans räkenskaper redovisades. Någon erinran vid räkenskaperna har för öfrigt icke förekommit. Revisorerne anse, att, för bedömande af Bergsskolans förvaltning i sin helhet, det vore nödigt att hädanefter erhålla redovisning öfver densammas alla inkomster, vare sig af allmän eller enskild natur. Anslaget lill Svenska Trädg*årclsförening*ens Elevskola. Räkenskaperna äro för båda åren granskade i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, och hafva icke heller till någon erinran af Revisorerne föranledt.1 Af desamma inhemtas följande förhållande: »ebet. år 1350. år ISSI. Balans frän föregående året: Behållning 43: 20. 4. — 153 — Uppbörd: Credit. Balans från föregående äret: Utgift: För elevernas undervisning och underhåll m. m. 1,173: 9. — 989: 35. - Balans till påföljande året: Gymnastiska Central-institutet. Från Kongl.
Naz införskrifna får samt för en bageri-machin och en valkmachin, som vid samma tillfälle från Frankrike hitkommit, ännu uti Fondens räkenskaper balanceras, får Collegiuin i underdånighet upplysa, att, sedan Collegium numera erhållit de närmare uppgifter, som varit nödige för bedömandet, huru mycket af kostnaden för ifrågavarande fåroch machin-transport sig belöper särskildt för fåren och särskildt för hvar och en af nämnde machiner, har blifvit utredt, att transporten genom FrankFåren. Bag.macli. Valk-mach. Då förenämnde 6 st. får inkommit för Kronans räkning och transportkostnaden för desamma således bör, i likhet med hvad i afseende på sjelfva inköpet redan ägt rum, drabba UllDiscontfonden, har Collegium beslutit, att den derför ofvan upptagne summa, 518 R:dr 9 sk. 11 r:st. B:co, bör utur Fondens räkenskaper afskrifvas. B:co, som af Fonden blifvit förskottsvis utbetalde för hittransport af bagerimaehiuen, hvilken inkommit, för att såsom modell vid brödbakning härstädes begagnas, hafva numera blifvit Fonden ersatte af Manufacturmedlen, hvarå kostnaden för samma machins inköp blifvit genom Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 18 September 1829 anvisad.
Öfver denna underdåniga framställning har Kongl. Majit derefter låtit infordra underdånigt utlåtande af Krigs-kollegium, som i anledning deraf anfört: att enär statsverket, utöfver hvad af Sekund-chefs-embetet från början blifvit föreslaget och tillstyrkt, fått till kostnadernas bestridande för ifrågavarande rustkammare-byggnad, utom det årliga hyresbeloppet, 320 Ridr, från den 1 Juli 1842 till 1851 års slut tillskjuta ej allenast 280 Itidr årligen, hvilket således för hela tiden utgjorde 2,660: utan ock de, genom afvikelser från den fastställda ritningen, ökade kostnader, enligt ofvan åberopade Kongl, bref den 12 Juli 1845 och 1 September 1846, 6,492: 40. — eller tillsammans 9,152: 40. —, samt antagas kunde, att, för den händelse byggnadsföretaget blifvit från början afpassadt efter verkliga behofvet samt till verkställighet åt Kollegium anförtrodt, Svea Lifgarde kunnat erhålla rustkammare-byggnad för mindre kostnad än hvad statsverket sålunda redan måst vidkännas, funne Kollegium betänkligt att å Sekund-chefs-embetets förevarande hemställan tillstyrka nådigt bifall; men för den händelsen att Kongl. Maj:t, med afseende å Kollegii tillförene yttrade, af Kongl. Maj:t i nåder gillade, åsigt, att rustkammare-byggnaden bordt på stats-verkets bekostnad uppföras, skulle anse ytterligare utgifter för ifrågavarande byggnad böra af allmänna medel utgå, fann Kollegium, då kostnaden för samma byggnad, enligt den uttryckliga föreskriften i Kongl.
Har hon dock icke under största delen af tiden varit suspenderad, och den intimare administrationen anförtrodd åt andra? MAX. Kanske. Jag nekar inte till, att jag har gjort hvad jag har kunnat för att trösta mig. Men ni har varit drottningen, och om ni förstod er litet på män, skulle ni veta, hvad det vill säga. LEONORA (efter en paus. Sakta). Jag försöker inte att säga emot er, Max – men jag ville önska, att ni icke hade sagt detta ... fullt så allvarligt. MAX. Jag tycker jag har tjänat länge nog för den fattiga rätten att säga det. LEONORA (halft i tankar). Och så en vacker dag, så tycker ni, ni har tjänat länge nog för att vara i er goda rätt att drifva saken till sin spets. Ni kommer att tvinga mig till ett val ... MAX (lågt). Är det möjligt, att ni kunde frukta det LEONORA (raskt. Vänder sig emot honom). Ja – men inte som ni menar. För att komma tillbaka till det, vi talade om: jag har alltid önskat detta parti. Jag önskar det nu mera än någonsin. MAX. Jag vet inte, om det är min intelligens, som igen klickar, men jag vore er förbunden, om ni för en gångs skull ville låta mig se edra kort. LEONORA (breder ut händerna framför honom). Var så god! För det första önskar jag det för bägges eder lycka. Jag tror fullt och fast, att Emilie är en hustru för er: representativ, förmögen, förträffliga förbindelser. En hustru, som en sjöofficer lugnt kan lämna bakom sig ... MAX. En hustru, som han i det hela kan lämna – mycket lugnt. LEONORA. För det andra – önskar jag det för min egen lycka. MAX (nära henne, lågt). Törs jag uppfatta det så, som om jag kunde vara farlig för er lycka, Leonora. LEONORA (skakar på hufvudet, drager sig tillbaka. Långsamt). Nej, tvärtom – Max. Jag ber er, missuppfatta mig inte, det låter så underligt, när jag säger det, men det är den renaste egoism. Ibland tycker jag, ni är nästan nödvändig för mig. Jag saknar er så förfärligt, när ni är borta. MAX (obehärskadt.
F. f. d. tillfördnade StatsSekreteraren, ExpeditionsSekreteraren och R. af K.N. O., Herr Carl Wilhelm Riben, i punkten N:o 4 i ansökningen Lit. E. I anledning häraf och sedan, uppå Herr Presidentens och Ordförandens hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorda anhållan om uppgift å de personer, hvilka för närvarande åtnjuta Kongl. Maj:ts förtroende att vara Högste Befälhafvare öfver de i hufvudstaden tjenstgörande trupper och den härstädes förlagda del af Kongl. Maj:ts Flotta, Kongl. Maj:t låtit genom Chefen för Landtförs varsDepartementet, jemlikt skrifvelse den 17 innevarande månad, till nådigt svar meddela, att Herr GeneralLöjtnanten Lorichs och Herr Vice Amiralen XXII Coyet innehafva nämnde befäl, den förre vid trupperne och den sednare vid flottan, hade Herr Presidenten och Ordföranden utsatt RiksRättens sammanträde till denna dag, klockan 12 på dagen, uti Riddarsalen å Stockholms Slott samt dertill kallat RiksRättens ofvauupptagne Herrar Ledamöter, tillika med Herr KaromarRättsRådet och R. af K. N. O., Göran Gustaf Uggla och Herr AmiralitetsKammarRådet Johan Carl Widin, äfvensom Herr Justitieombudsmannen derom blifvit underrättad.
Jag kan så mycket mindre godkänna giltigheten af dessa skäl, som de förespeglade fördelarne af förändringen ingalunda motsvara de upoffringar, Statsverket måste göra. Införandet af frimärken åstadkommer, enl. min åsigt, vida större besvär, än att vid Postverken inlemna brefven och för portots erläggande der vexla penningar. Vill man nödvändigt efterapa andra länders exempel, så borman bifalla K. M:s förslag. Det är ju, för att nyttja ett här begagnadt uttryck, ett framåtskridande. Genom antagande af K. M:s för - D«.n 16 A ugu s li e. m. 405 slag får man erfara hvilka följder dessa 2:ne olika postporto kunna medföra, och, i händelse fördelarne blifva de här förespeglade, kan man sedermera vidtaga den af Utsk. föreslagna åtgärd. K. M. har noga beräknat sitt förslag. Jag betviflar, att så är förhållandet med Bevilln:sUlsk. Jag förnyar alltså min anhållan om afslag å denna punkt. Gr. Gyldenstolpe: Jag nästan tror, att Hr Printzensköld uttömt alla sina skäl, då han åberopat Grundlagen såsom hinder mot bifall till Utsk:s Betänk. Postmedel lära väl icke komma att saknas, så länge som de skrifvande icke få afgiflsfrilt inlemna bref å posten, och intilldess de vunnit denna befrielse, mäste de väl erlägga afgifter, som kallas postmedel. Samme talare har äfven sagt, att det af mig för förändringens införande framdragna skäl äfven_ borde befria rättsökande från erläggande af stämpladt papper. Ar detta logiskt? Har jag sagt, att brefskrifvande icke skola erlägga afgifter? Jag har endast sagt, att rättvisan fordrar, att de icke betala de nuvar:de höga afgiflerna, utan de böra undfå nedsättning deri. Jag anhåller om bifall lill denna punkte
Jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på bifall till Utsk:s betänk., helst ärendet är af vigt och för vigtigt att längre uppskjutas. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då jag nu börjar med den förklaring, att jag hufvudsakligen instämmer med Hr v. Hartmansdorff, har jag redan tillkännagifvit syftningen af mitt anförande. Jag skall emedlertid' ej våga' mig in i ämnet för att undersöka rättsgrunden eller afgöra, orri' qvinnan ej bör hafva någon arfsrätt, utan jag vill blott tillse, om det finnes någon grund för en annan fördelning, än den af Utsk. föreslagna, och ur denna synpunkt anhåller jag att få yttra några ord or» Utsktsr betänk. Utsk.' har lagt till grund för sitt förslag de» åsigfen,' alf lika’ skyldigheter böra medföra lika rättigheter*' och att äktenskapet' Vöre ett contract, som borde gifva lika fördel åt begge'parterna. Denna åsigt om ett contract har i sednare tider sökt göra sig gällande i både" större och mindre scala, ja, äfven i afseende på sjelfva samhället; mert jag hemställer, om t. ex. husbondeväldet och alla de förhållanden, sorn äga rum emellan chef och underlydande, krinn» anses som ett contract? De' skulle då vara bestämbar» genom öfverenskommelse; men de' äro det icke' och icke heller äktenskapet. Jag skulle trogott detta kan vara nog angående' sjelfva grunden för Utsk:s åsigt; ty då jag ej kan erkänna' äktenskapet såsom ett contract, förfaller också allt, hvad Utsk. derpå byggt om lika rättigheter.
Maj:ts Höga vägnar, kallade Ridderskapet och Adeln, att i morgon Tisdag, den 21 Julii, kl. 11 f. m. infinna sig i Storkyrkan till Riks» dagsPredikans afhörande, samt efter förrättad Gudstjenst inställa sig å RiksSalen, för att låta sig RiksdagsBeslutet föreläsas, och af Kongl. Maj;t i Nåder hemförlofvasj hvarjemte Her* 39° Den 20 Tulli, ÖfversteKammarjunkaren bjöd samtlige Ridi derskapet och Adeln, att samma dag spisa middag på det Kongl. Slottet, samt tillkännagaf, att Riksens Ständers underdåniga afskedsuppvaktningar hos Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen kommo, efter ceremoniens slut på Riksalen, före middagsmåltiden att äga rum. Hans Exeellenee Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar ÖfversteKammarjunkare, att till Kongl. Majit framföra Ridderskapets och Adelns uhderdåniga vördnad och tillgifvenhet 9 jemte försäkran om efterkommande af Kongl. Maj ts nådiga befallningar. Sedan Herrar ÖfversteKammarjunkare blifvit på vanligt vis utbeledsagade, hemställde Hans Exeellenee Herr Grefven och LandtMarskalken, om icke Ridderkapet och Adeln uti de till Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen i morgon efter ceremorliens slut å RiksSalen afgående afskeds-deputationer behagade mangrannt deltaga; hvilket bifölls. Hvarefter Hans Exeellenee tillkännagaF, att som Hennes Kongl. Höghet Prinsessan för närvarande vistas å Tullgarns Kongl. Lustslott, kunde, af denna anledning, någon afskedsuppvaktning hos Hennes Kongl. Höghet icke Iga rum. Den 21 Julii. ggi Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. half tili i e. m. In fidem Protocolli O. J, Lagerheim. Tisdagen den 21 Julii.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade till grundlagsenlig behandling efter 56 5 Reg.F. godkänna TJtsk:s förslag i g:de punkten. Ropades ja och nej. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposrn: Den, som till grundlagsenlig behandling efter 56 5 Reg.F. godkänner det af Constit.Utsk. i (pde punkten af Utsk:s me rner. N:o 41 framställda förslag till tillägg i 5g § Riksd.- Ordn., voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, förklarar R. o. Ad. som sin gemensamma tanka, att ofvannämnda förslag för det närvar, är oantagligt. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 34. JVej — 24. to:de punkten. Utskrs förslag godkändes till den behandling, 56 § Reg F. föreskrifter. Den 27 Octo b er c. ra. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, erinrade, att It. o. Ad. i sammanhang med 3:dje punkten fattat sitt beslut, rörtde litte punkten. iatte punkten. Ilr von Hartmansdorff: Har är vä! i denna § föreslaget, att icke inbjudningar Stånden emellan må föranleda upphäfvande af fattade beslut; men derigenom har man icke förekommit, att XJtsktn göra inbjudningar, hvarigenom samma oordning uppkommer, som man velat förebygga. Vid denna riksdag har handt, att R. o. Ad., på en inbjudning från StatsUtsk., frångått ett en gång fattadt beslut. Jag skulle derföre tro, att hvad Constit.TJtsk. här föreslagit i afseende på Stånden äfven borde äga rum i afseende på XJtsktn, emedan man i annat fall icke kan vara säker, huruvida icke de beslut, som fattas, skola tillintetgöras, synnerligast som man icke alltid gifver så noga akt på de framställningar, som göras från Utsk. genom prot.utdr., hvaraf skulle kunna hända, att
Riket under den tid han haft styrelsen om händer, saint de underrättelser Riksens Ständer derom blifwit kemnade; hwilket genom utdrag af krotocollet stulle de öfriga kekp-Äivs Ständen »vördsamt och »vänligen meddelas. kuprs. klx protocollo. Lexsrstrom. Andra punkten af detta LxrrsQum krorocolli ladeö pä Vordet. Högloflige Ridderskapet och Adeln atskilldes klockan half til Tu. Silverstrrlxs. Fredagen den 21. Martn, klenum klockan 10 förmiddagen. !^pbröts Herrar ksteLborarnas Lista til Wal af Ledamot i Hemliga-Utskottet efter Herr lerlmeiäen, och befanns Herr L.enck Fullmägtig Herr Uagerbjelm, kslrr^ Qsneral-lVIrjor, hafwa undfått detta förtroende. ?6 Likaledes hade Friherre l-Iamiltor», Larl Oiärio, Dfwerste Kammar-Junkare blifwit wald til Ledamot t Lag - Utskottets efter Friherre Secler i Oeconamie-Utskåttek efter O siversten von VVrigiir Herr Ujun^kslt, henric, Rntkmästare, och efter Herr von ^acobslon Herr von ^/Villsdranä, jsokrn k'roäric, iVlstor; uti Bewillnings-Utskottet efter Lagmannen l^alkenlieär Herr Lursnlism, Olof, Bruks.-k-uron, san-t i Riddarhus» Utskottet efter Ofwerstelckeurensnren Srjernblsä Herr von Ostrlkiisrston Fullmägtig Herr LerLenliräio, boklån, Ofwerste. Herr ^minotk, k-soäor, Ofverste - Uisurensnk och Herr Osneliwaräk, lVkaxnus Lutias, Lagman, afs sade. sig det dem »visade förtroende ai wäljas lil Leda, möter j Lag tltskoctet.
Hans krigsmän äro tillika komne, och hafva lagt sin väg öfver mig; och hafva lägrat sig allt omkring mina hyddo. Han hafver låtit komma mina bröder långt ifrå mig, och mine kände vänner äro mig främmande vordne. Mine näste hafva unddragit sig, och mine vänner hafva förgätit mig. Mitt husfolk och mina tjensteqvinnor hålla mig för främmande; jag är vorden okänd för deras ögon. Jag ropade min tjenare, och han svarade mig intet; jag måste bedja honom med min egen mun. Min hustru stygges vid min anda; jag måste knekta mins lifs barn. Förakta också mig de unga barn; om jag uppreser mig, så tala de emot mig. Alle mine trogne vänner hafva styggelse vid mig, och de jag kär hade, hafva vändt sig emot mig. Min ben låda vid min hud och kött; jag kan med hudene icke skyla mina tänder. Förbarmer eder öfver mig; förbarmer eder öfver mig, ju I mine vänner; ty Guds hand hafver kommit vid mig. Hvi förföljen I mig såväl som Gud, och kunnen af mitt kött icke mätte varda? Ack! att mitt tal måtte skrifvet varda; ack! att det måtte uti en bok satt varda; Med en jernstyl ingrafvet uti bly; och till en evig åminnelse hugget i sten: Jag vet att min Förlossare lefver; och han skall på sistone uppväcka mig af jordene; Och jag skall sedan med desso mine hud omklädd varda, och skall i mitt kött få se Gud. Honom skall jag mig se, och min ögon skola skåda honom, och ingen annan. Mine njurar äro upptärde uti mino sköte; Ty I sägen: Huru skole vi förfölja honom, och finna en sak emot honom? Frukter eder för svärdet; förty svärdet är en hämnd öfver missgerningar; på det I veta mågen, att näpst är till. Då svarade Zophar af Naema, och sade: Deruppå måste jag svara, och kan icke bida; Och vill gerna höra, ho mig det straffa och lasta skall; ty mins förstånds ande skall svara för mig.
Där funnos skarpa armbågar och bistra tungor; gatpojkar och knektar, pigor och hjälpkäringar; fredsam polis och stormig pöbel. Armén var ny och modern. Balerna förvissnade, krogarna försmäktade. Eleganter och hamnbusar, alla gingo på frälsningsarmén. Inne i salen var lågt i taket. Längs bort fanns en tom estrad. Omålade bänkar, lånade stolar. Uppflisadt golf, fuktrosor i taket, lampor, som rykte. Järnugnen midt på golfvet spred värme och kolos. Alla platser blefvo fyllda på ett ögonblick. Närmast estraden sutto kvinnor, anständiga som i kyrkan, högtidliga som i brudstolen, och bakom dem sjåare och syflickor. Längst bort sutto pojkarna, gatpojke i knä på gatpojke. Och i porten var det slagsmål mellan dem, som ej kommo in. Estraden var tom. Klockan hade ej slagit, föreställningen ej börjat. En hvisslade, en log. Bänkar sparkades sönder. »Stridsropet» flög som en drake mellan hoparna. Publiken roade sig själf. Sidodörren öppnades. Kall luft strömmade in i rummet. Kaminelden blossade upp. Det blef tystnad. Uppmärksam väntan drog genom salen. Ändtligen kommo de, tre unga kvinnor, bärande gitarrer och med ansiktena nästan dolda af bredskyggiga hattar. De störtade på knä, så snart de hunnit upp för estradens trappsteg. En af dem bad högt. Hon lyfte hufvudet, men slöt ögonen. Stämman skar som en knif. Under bönen var det tyst. Gatpojkar och hamnbusar voro ej ännu komna i farten. De väntade på bekännelserna och de upplifvande melodierna. Kvinnorna grepo sig an med sitt arbete. De sjöngo och bådo, sjöngo och predikade. De logo och talade om sin lycka. Framför sig hade de en parterr af hamnbusar. Dessa började resa sig, de stego upp på bänkarna. Det drog ett hotfullt larm genom skarorna. Kvinnorna på estraden sågo skymtvis förskräckliga ansikten genom den rökiga luften. Männen hade våta, smutsiga kläder, som luktade illa. De spottade tobak hvarannan sekund, svuro vid hvarje ord.
Men han dolde den sorgfälligt för allas ögon, endast till sin ungdomsvän, Titus Wozciechowski, skref han, att han » kanske till sin olycka funnit sitt ideal »; denne hans ungdomsvän blef allt framgent hans förtrogna i han växande böjelse för Konstantia, hvilken ej var likgiltig för den unge konstnärens eldiga hyllning. Efter afslutade studier uppträdde hon på operan i Warschau; liksom förhäxad satt Chopin i salongen och efter föreställningens - slut sprang han genom gatorna » i ett tillstånd af salig själsfrånvaro ». Hans kärlek till henne bildar underströmmen i alla hans tonskapelser från denna tid; med Konstantia i sina tankar skref han en af sina graciösa valser och adagiot i sin f-moll-konsert. Länge uppsköt Chopin att företaga den italienska resa, som hans lärare tillrådt ho — 4 — n o m; slutligen måste den dock ske. Konstantia medverkade vid hans af skedskonsert; hon såg » förtrollande » ut i sin hvita klädning och m e d en ros instucken i de mörka hårmassorna. Den 2 november 1830 ägde hans afresa rum, efter en högtidlig afskedsfest, som hans vänner föranstaltat till hans ära. Men nu greps han af en aning, att han aldrig mer skulle återse Warschau och Konstantia, en aning, som också gick i fullbordan. Xut3ens koral i *? * ' ^ ^äufletrt flein! " Så ärt ert sång fyörs Ijuöa, öå nejöerna fring Scfyrceöenftein t fyöftens öräft sig sfruöa. Den rull, när öfper Sugens slätt nopemberöimmor falla, 6ef hjältes böb l) os senfööö ätt för minnet återfalla. (Bläös, Sperige, att öitt bästa bio b på pärlöens slagfält flutit ocb, nattnat tegar, som öitt moö åt mänsfltgtjeten brutit! 0m tjotfutlt sfum iblanö sig ter öen öag, öit öu f / ar funnit, ej glöm, att unöet öitt baner b,ar ljuset segrar runnit!