Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det öfver var i Gilead, och hela Basan af Ogs rike, gaf jag den halfva slägtene Manasse; den hela ängden Argob med hela Basan, som kallas de Resars land. Jair, Manasse son, fick den hela ängden Argob, allt intill Gessuri och Maachathi landsändar; och kallade Basan efter sitt namn, HavothJair, allt intill denna dag. Men Machir gaf jag Gilead. Och de Rubeniter och Gaditer gaf jag en del af Gilead, allt intill bäcken vid Arnon, midt i bäcken, der landamäret är, och allt intill den bäcken Jabbok, der landamäret är för Ammons barn; Dertill den slättmarkena, och Jordan, den landamäret är, ifrå Cinnereth intill hafvet vid slättmarkena; nämliga salthafvet nedan vid berget Pisga österut. Och jag böd eder på samma tiden, och sade: Herren edar Gud hafver gifvit eder detta landet att intaga det; så drager nu väpnade för edra bröder Israels barn, alle I som stridsamme ären; Förutan edra hustrur, barn och boskap; ty jag vet, att I hafven mycken boskap; låter dem blifva uti edra städer, som jag eder gifvit hafver; Tilldess Herren låter ock edra bröder komma till rolighet såsom eder, att de ock intaga det land, som Herren deras Gud dem gifva skall på hinsidon Jordan; sedan skolen I omvända till edor besittning, den jag eder gifvit hafver. Och jag böd Josua på samma tiden, och sade: Din ögon hafva sett allt det som Herren edar Gud dessa två Konungar gjort hafver; så varder Herren ock görandes all Konungarike, dit du drager. Frukter eder intet för dem; ty Herren edar Gud strider för eder. Och jag bad Herran på den tiden, och sade: Herre, Herre, du hafver begynt visa dinom tjenare dina härlighet och dina starka hand; ty hvilken är den Gud i himmelen eller på jordene, som förmår efter din verk och din magt göra? Låt mig gå och se det goda landet, på hinsidon Jordan; de goda berg, och Libanon.
Emb.-Berättelse lill 1856 års riksdag. 7 — 50 — dringen är ställd på passevolance, och följaktligen någon offentlig redovisning öfver fourragepersedlarnes användande icke kunde i fråga komma, afgåfves endast en af Regementschef och Sqvadronsbefälhafvare till rigtigheten styrkt räkning öfver utfodringspenningarna; att deremot de från Kongl. Lifgardet till häst samt Svea, Göta och Wendes Artilleriregementen inkommande fourragemedels räkningar åtföljdes af fullständiga redogörelser öfver fourragepersedlarne, upptagande inoch utgående behållning, uppbörd, utlefverering och afskrifning; att uppbörden kontrollerades af medelsräkningen med de dervid såsom verifikationer bilagde lefveranskontrakter och qvittenser; utleinningen åter bestyrktes af Sqvadrons-, Divisionsoch Batteri-chefernes månadtligen upprättade, behörigen attesterade hästmönstringsrullor, hvilka utvisade både fourragebehofvet och att detta bekommits; att räkenskaperne icke upplyste, när och huru inventeringar blifvit hällne, men att som, jemlikt Kongl. Brefvet den 13 Fehr. 1830, fourrageredogörelserna äro inrättade efter kalenderår, hvaremot vid upphandlingsauktionerna året måste räknas från höst till höst, det vanligen icke läte sig göra att genom inventering vid årets slut af de då ölverlyllda magasinerna intyga den utbalanserade behållningens rigtighet, utan erhölle Fourragerings-Direktionerne kontroll derå under utvägningen det följande året, hvilket förhållande senast blifvit anfördt af Fourragerings-Direktionen vid Göta Artilleriregemente uti dess förklaring öfver en af Militiä-Räkenskapskontoret i detta hänseende gjord anmärkning vid nämnde Regementes fotirrageräkning för år 1853; att beträffande afskrifningen och de derå uppkommande öfverskotters hembjudande åt Kronan, vid Göta Artilleriregemente belöpande afskrifningsfourraget blifvit för Regementets räkning inlöst från Redogöraren emot i medelsredogörelsen afförd ersättning, och lagdt till utgående behållningen, men vid Lifgardet till häst samt Svea och Wendes Artilleriregementen afskrifningsqvantiteten endast blifvit i fourrageringsredogörelsen afförd, samt att detta senare redovisningssätt öfverensstäinde med Kongl. Maj:ts den 23 November 1824 i Nåder utfärdade Fourrageringsstat för Lifgardet till häst, emot tillämpningen af hvilket redogörelsesätt äfven vid Svea och Wendes Artilleriregementen någon erinran hittills icke skett; och har K.
Så väl för mantals-kommissariernes och de vid taxeringsoch pröfningskommittéerne i Stockholms stad biträdande personers tjenstgöring, som ock till kostnaders bestridande vid taxeringar, bestås En och, en tredjedels procent af hufvudstadens hela taxerade bevillningssumma, hvilken procent af pröfnings-konirnittéen fördelas; derom protokollsutdrag, som innefattar fördelningen, aflemnas till fullmäktige i Riksgälds-kontoret, hvilka genast låta utbetala summan, som i kontorets hufvudbok redovisas, hvaremot all den bevillning, som till uppbördsverket i Stockholms stad inflyter, skall, utan afdrag, lill Riksgälds-kontoret levereras. Om Edgång vid Taxeringar. § 122. Ordförande med rösträttighet, och ledamöter, så i taxeringssom pröfningskommitlé, skola, då de första gången träda i utöfning af sådan befattning, aflägga följande ed : »Jag N. N. lofvar och svar vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag som Ordförande (ledamot) i taxerings(pröfnings-) kommitté, skall, efter bästa förstånd, påföra hvarje förekommande skattskyldig person den beskattning, som han bör vidkännas, så att, under ett noga iakttagande af föreskrifterne i BevillningsSladgan, hvarken kronan eller de skattskyldige förnärmas i deras tillsländiga rätt. Denna förbindelse skall jag på heder och samvete, utan ensidig afsigt och mannamon, redeligen uppfylla; så sanni mig Gud hjelpe till lif och själ.» Om skydd för Taxerings män. § 123- Ledamöter af taxeringssamt pröfnings-kommitté njuta, i och för ulöfuingen af deras kall, enahanda skydd och säkerhet, som uti lil § Regerings-formen och 77 § Riksdags-ordoingen är åt Riksdagsmän försäkrad. Om ändrings sökande i Debiteringsoch Taxerings-mål, samt om besvär öfver ådömde böter. § 124. l:o.
Man har egentligen önskat nedsättning i myntenheten, för att icke åstadkomma någon ore - Den 14 Mars. 349 oreda uti den mindre rörelsen man och man emellan. Men det är just i denna rörelse, som sktssedlarna begagnas. Ätt nu utställa dem på b:co och de större sedlarna på courant skulle otvifvelaktigt leda til! motsatsen af det mål, som man åsyftat. Dessutom linner jag det så onaturligt och olämpligt, att samma Bank skulle utgifva särskilda slags sedlar, af hvilka den ena sorten korame att vara 5o proc. bättre än den andra, att jag anser Utskts förslag om couraoträkningens antagande, äfven för dep händelse, att IL M. icke sanctionerar B. St:s beslut om myntenhelen, böra, såsom i alla hänseenden förkastligt, af R. St. ogillas. — Jag anser således Utsk. böra taga i närmare öfvervägande, huruvida icke 4^de punkten må kunna erhålla en lydelse, hufvudsak-4 ligen öfverensstämmande med den Hr Rosenblad föreslagit, nemi. att, i afseende på sktssedlarna, det skulle öfverlemnas åt Bancofuilmägtige att införa all den förbättring till papper, tryck och deras öfriga beskaffenhet, som kan linnas ändamålsenlig, vare sig genom att tillverka dem på lamelierädt, färgad t eller ofärgadt papper, eller på hvad annat sätt som bäst motsvarar Bankens och allmänhetens iuteressen. Dessutom får jag föreslå, att, derest K. M. icke skulle fastställa R. St:s beslut om en förändrad myntenhet, valören å Bankens smärre sedlar måtte lämpas efter de nu brukliga riksgtsvalörerna. Jag anser i sådant fall högst nyttigt och nödvändigt, att sedlar komme att utgifvas på, 32 sk., 2 r:dr och 6 r:dr 32 sk. b:co. Jag tror, att derigenom kunde i hufvudsaklig mån vinnas det resultat, som med den förändrade myntenheten varit åsyftadt, eller att, sedan riksgtssedlarna försvunnit ur rörelsen, Bankens sedlar, sådant oaktadt, skulle komma att benämnas efter deras värde enligt riksgtsberäkningen.
Del är 111ig nödvändigt vid detta tillfälle att, i anledn. af det yttrande af mig ifrån en föregtde riksdag, som Ilr Gripenstedt behagat uppläsa, förklara, alt om delta yttrande än ilia anses något öfverdrifvet, innebär det likväl den sanning, som jag i denna stund uttalar, alt vår representation, i den form, hvaruti deri nu rör sig och agerar, är förstörande för landet och Regeringen; att den ej kan göra Regeringen stark eller åstadkomma en god lagstiftning eller conlroller på Regeringen, eller hos nationen ingifva den aktning, som representationen bör hos henne äga, för att något för fäderneslandet verkligt godt må kunna åbanebi ingas. Men dermed är del ingalunda sagdt, ali de 4 Stånden utgöra representationens olycka, att dessa icke kunna uppfylla sina än - D c n ig Ap ril f. ra. 21 t d iinAI som folkets representanter; detta har jag ingalunda påstått: tvertom, jag har ytirat och älven i en liten skrift, som dock ej bär mitt naimi, förklarat, att jag ej anser det vara möjligt alt göra en representationsförändring på annan grund, än med bibehållande af de 4 Stånden, hvilka 4 Stånd jag dock önskade skulle inom sig sluta hvad man bör önska matie upptagas, nemi. hvad sorn finnes utom dessa Stånd af högt värde. Min fullkomliga öfvertygelse är, tit om man vill komma till något resultat i afseende på en representationsförändring, så måste man taga till grund vår nuvar. representatinnsform, såvida man ej vill taga impulsen utom oss. Det är. ungefär detta som jag yttrat i det anförande, som blifvit uppläst, Frihlne Sprengtporten och Hamilton hafva begge ansett mig begå ett stort misstag deruti, att nu vilja förkasta ifråga v a r. betänk.; men jag ber att få erinra dem om hvad som är i fråga att förkastas, nemi. ingenting annat än den orätta formen, den olagliga grunden, som tillskapat ifrågavar. betänk. Det är ett betänk., fotadt på en så falsk och olaglig grund, som jag ej tror vara behörigt att antaga.
RIKSRÅDET. B. LÖFVENSTRÅLE. RIKSRÅDET. Han skall stryka med. Han är förlorad. Vi skola aldrig återse honom. DEN TREDJE. DEN FJERDE. Hvilket mod dock, att vilja uppoffra sig, för att frälsa en annan. (B. Löfvenstråle synes uppe på taket hos Constans.) Hurra, hurra! FLERE (under utrop af glädje). RIKSRÅDET. Må himlen beskydda dem! (B. Löfvenstråle fattar Constans om lifvet, och försvinner med henne från taket.) Månne han skall förmå att tränga sig ned tillbaka genom elden. Se huru flammorna bölja ... se ... se ... De dröja. DEN ANDRE. DEN TREDJE. DEN FJERDE. Det är förbi med dem. 46 DEN FJERDE. Det var fan så synd om en så dugtig karl. Tyst! Tyst! DEN FÖRSTE. DEN ANDRE. DEN TREDJE. Sextonde Scenen. DE FÖRRE. HÖPPENER inträder. HÖPPENER (med stark och djup basröst). Tyst! (Djup tystnad.) Himmelens barmhertighet beskydde oss alla. (En stunds djup tystnad inträder åter.) Sjuttonde Scenen. DE FÖRRE. B. LÖFVENSTRÅLE kommer, med CONSTANS i sina armar, springande in genom fondporten. Lågorna fladdra efter honom i porten. Han bär henne fram till Riksrådet, vid hvars sida han nedlägger henne. De äro räddade, hurra, hurra! RÖSTER (af glädje). RIKSRÅDET. Ni har räddat min lefnads återstående fröjd. Må himmelen välsigna er! Jag känner er icke, men ni är en bra man, en förträfflig menniska. Hon är er... Nej, Ers Excellens! Jag hoppades icke att kunna rädda henne, eller att återkomma; men jag ville dö ... i den ljufva villan, att hon var min. Hon är frälsad ... jag fordrar ingenting. (Afsides.)
Visserligen hade hon icke någon annan rättighet än alt, såsom en talare skämtsamt yttrade, anställa spektakel i landsorten; men då man förbjudit henne att begagna denna sin rättighet, borde man lemna henne någon ersättning derför. Jag förenar mig i Hr Dalmans yrkande. Gr. Mörner, Carl Göran: I Hr Fahnehjplms yttrande inflöt ett misstag. Hr Fahnehjelm påstod nend. att det skulle hafva blifvit familjen Stenborg förbjudet att uppföra skådespel i landsorten. Detta är dock icke enligt med verkliga förhållandet. Det blef visserligen medgifvet andra att äfven kunna uppföra skådespel i landsorten, men något förbud stadgades icke för nämnde familj, utan förblef den fortfarande i besittning af tillåtelse dertill. Jag förenar mig med dem, som yrka bifall till Utsk:ts Betänk. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Ut - Den 28 September e. m. 437 sk:ts förevide hemställan och dels af Hr Dalman, aft R. o. Ad, med afslag derå, skulle för sin del bevilja framlidne Hof-sekreteraren Carl Stenborgs dotter, Carolina Stenborg, en årlig pension af 300 rdr, att ålnjutas så länge hon lefde ogift; Iramställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere ja och nej i blandning, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Hr Dalmans ofvanberörde förslag, då svaren likaledes utlöllo med blandade ja och nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
— Tjufven vet, när det blir något af med den trollpackan. — Derpå blinkade hon förstulet åt honom och tillade: Kan tro, han hör till rättstjenarne? Men detta gjorde icke Anders och icke heller hörde han, som hon derefter trodde, till stadsvakten, eller var någon profoss, gevaldiger eller slottsfogde. Hon skakade visserligen misstroget på hufvudet åt hans nekande svar, ty hon hade sin tro för sig, tyckte hon. Men då han inte heller tycktes vara någon af borgarvakten, gjorde det henne det samma, sade hon, hvad han var. Borgarvakten var deremot alls icke i hennes smak. Sålunda hade hon enkom rest in till staden för att få se en riktig trollpacka, som denna Elsa Larsdotter väl skulle vara, om någon vore det, men hon hade icke fått se så mycket som ett smörjhorn en gång, och detta var endast borgarvaktens fel, ty den der “gnidaren” Fibiger hade ju trängt sig uti sjelfva mästermannens embete och tagit till sig justitiesvärdet och skulle nu processa derom vid rätten. Det var icke nog med att han lagt sig i hembageriet, tyckte hon, för att tvinga ärbart folk att tigga, i stället för att försörja sig på hederligt vis, utan nu ville han ock hafva en gratifikation eller frihet från accisen under ett helt år, om han skulle lemna justitiesvärdet åter. Och blåbukarne — dermed menade hon stadsvakten — som de skickade dit för att taga det till baka, fingo endast svedde tassar — ty hela borgarskrået mötte naturligtvis med blankt stål, som det osade annat af än af ugnsrakor och brödspadar. Anders tackade henne och fortsatte vandringen till sitt hem. Det dröjde någre dagar, innan han åter vågade sig ned i staden. Men inga vidare efterspaningar hördes af. Tack vare den kälkborgerliga processlystnaden, hade hans slagsmål med mäster Hvittlock helt och hållet trängts i skuggan för tvisten om justitiesvärdet. Allas tankar voro riktade på denna märkliga fråga.
Fullmäktiges åtgärder öfverensstämmer ieke med allmänna fordringarne på elen kraft och verkan ett Rikets Ständers Beslut bör äga, hälst inför Rikets Ständers egne Fullmäktige; Och Revisorernes åliggande är, att förklara: det Fullmäktige väl hafva upfyllt ordalydelsen af de föreskrifter Rikets Ständer dem gifvit, men likväl icke befordrat Rikets Ständers afsigter med den nit och omtanka, som af dem kunnat förväntas. •Härmed hade sig förenat Herr Bruks Patronen Hisingerj Herr Dom Prosten, Doctor Heurlin, Herr Professoren, Doctor Engeström samt Herrar Rådmännen Frick och Lindeberg. (Bil. N:o 1. till 1832 års Revisions-Berättelse om Riksgälds-Verket.) Afskrift. CARL JOHAN &c. W år Ynnest &c. Som WI, sedan hela Stals Rådels tankar deröfver blifvit inhämtade, på sätt det Protocolls Utdrag utvisar, som, genom Wår Stats Secreterare för Handelsoch Finance Ärenderna, Eder meddelas, funnit oundvikligen nödigt att till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, än utomordentliga anstalter för Rikets försvar, nu disponera Två Hundrade Tusende Riksdaler af den, jemlikt Regerings-Formens 63 §., anvista mindre Creditiv-Summan; så gifve WI Eder härmed Wår Nådiga vilja tillkänna, att J, enligt Rikets Ständers vid sista Riksdag fattade och hos OSS i underdånighet anmäldta Beslut, tillhandahållen förrberörde 300,000 R:dr, för att till Wårt och Rikets Stats Contoir, uppå dess requisilioner, utbetalas. WI befalle Eder &c. Stockholms Slott den 20 Augusti i83i. GARL JOHAN. C. D. Skogman. Fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-Contoir, om disposition af 200,000 R:dr af mindre Creditiv-Summan. vidimeras C. Sjlvan.
Under vitsordande af de flera olägenheter, som af det närvarande behandlingssättet härflutit, synes en förändring deraf från stycke och band till vigtbestämning och gemensam tull, till likhet med hvad i norska, danska och tyska tullföreningstariferna äger rum, vara af behofvet högt påkallad, och då genom anstäld profvägning blifvit utrönt, att nuvarande införselstull å glas af den allmännaste storleken, nemligen af icke öfver 27 tums höjd och 22 tums bredd, motsvaras för det gröna af något mer än 1 sk. och för det hvita af något mer än 2 sk. per skålpund, föreslås, att å allt slags fönsterglas må bestämmas en gemensam införselstull af 40 sk. lispundet. Optiska, monterade eller infattade glas, som äro fördelade i två klasser »glasögon och lorgnetter» samt »andra slag», synas lämpligen kunna på detta ställe utgå och i noten hänvisas till instrumenter, matematiska, optiska m. m. samt der upptagas; äfvensom urglas icke torde tarfva särskilt specifikation, utan kunna under den nästföljande rubriken »andra slag» inbegripas. För oslipade och slipade glasflusser synes införselstullen icke böra antagas till högre belopp än 46% procent å värdet, enär varan kan vara underkastad smuggling och erfordrar ytterligare bearbetning, samt således böra nedsättas från 48 till 42 sk. å de förra och från 36 till 24 sk. å de senare, eller lika med hvad Tullkommittecn föreslagit. Då införsel af granatäpplen på den senare tiden icke ägt rum, synes specifikation deraf i taxan icke behöflig, utan med artikelns uteslutande ur texten densamma böra hänvisas till frugter och bär, ej specificerade, hvilken åtgärd torde kunna äga rum äfven i afseende å pistacier. 1 öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit redan behagat särskilt i nåder förordna, torde under artikeln gryn böra upptagas oskalade risgryn eller s. k. paddy med 4 r:dr 24 sk. införselstull per tunna och med den förändrade redaktion för artikeln gryn, som taxeförslaget utvisar.
Sl:r besluta, ali actorals-arfvode, beräknadt efter det belopp, houptecknings-instrumentet efter framlidne Kansli-Rådet Valerius uptager såsom tillgång för gäldande af kronans fordran, må få af Statsmedel utbetalas. Det är pä detta sätt jag tror frågan bör afgöras i enlighet med rättvisan och Ständernas värdighet, och får jag, på grund af hvad jag nu anfördt och af hvad öfriga talare i hufvudsaklig öfverensstämmelse med mig yttrat, vördsamt anhålla om Hr Gr. 0. Landtnäs propos. å återremiss af ifrägavaride Utlåt. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Till en början får jag uttrycka min förvåning deröfver, att StatsUtsk. bland sina Den 8 Februari. 409 motiver till Utlåt, uptagit hvad som en och annan ledamot härstädes jemväl åberopat, eller att Hr Printzensköld redan förut uti ifrågavar:de balansmål erhållit ett icke obetydligt honorarium. Ett sådant förhållande måtte väl icke hafva något med denna sak att skaffa. Har Hr Printzensköld rätt alt utbekomma actorats-arfvode å medel, hvilka till följd af hans handläggning Staten tillfalla, så kan denna rättighet honom icke betagas, äfven om han derigenom skulle erhålla en vida större summa, än här är fallet. För öfrigt skulle jag tro, att denna fråga aldrig bordt blifva dragen under Ständernas pröfning och jag hemlar stöd för denna min mening från 90 §:n Reg.F., som föreskrifver, ”att under Ii. St:rs eller deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning icke må komma, bland annat, enskildta medborgares förhållanden”. Att denna min upfaltning af Grundlagens ord är för sträng, torde väl vara möjligt, efter som remiss af frågan till Ulsk. blifvit beviljad, men jag tror att nämnde § åtminstone bordt afhålla Utsk. ifrån att ingå i pröfning af Hr Printzenskölds anspråk samt alt Utsk. med afseende härå endast bordt förklara, att deröfver må Rätten döma.
Ingen skulle derföre högre än jag önska, att något blefve bestämdt huru desse män böra försörjas, då de blifva gamla; men Utsk:ns förslag är så obestämdt, alt jag icke anser det vara möjligt för K. M. att på grund deraf utfärda något reglemente; ty likaväl kan ■för detta ändamål erfordras 5o,ooo r:dr som 100,000 eller 200,000 r:dr, om icke Ständerne någorlunda uttrycka huru de vilja hafva det. Till en början skulle jag tro, att man borde stadga en viss ålder, efter uppnående hvaraf soldaten vore berättigad att, i händelse af behof, njuta fattigvård. Nu tillgår på det sätt, att unga män om 20, 21 års ålder komma in på ett värfvadt reg:te; de taga värfning på 3 högst 6 år. JNär capitnlationsliden är slut, gå de vanligen från reg:tet och taga tjenst hos enskilda personer. Man vet sedermera aldrig af att de varit soldater, förrän de blifva gamla och orkeslösa; då anmäla de sig som soldater och begära understöd. Äfvenledes händer, att synbart friska personer anvärfva® på ett reg:te, men sedan de tjenstgjort några dagar, finner man att de äro behäftade med någon chronisk sjukdom och således odugliga till krigstjenst. Desse måste då afskedas , men komma sedermera och begära understöd såsom soldater. Äfvenledes har det händt, isynnerhet linder de svåra åren 182.6, j 831 och 18 58, att torpare och backstugusittare, sorn haft någon vigor, för alt frälsa lif vet från hungersnöd, tagit värfning på 3 å 6 år vid Götha art i I leri reg: le, för att kunna för värfningspenningar-na köpa några tunnor spanmål och skicka hem till de sina. Sedan taga de afsked och bära namn af artillerister, och anhålla i sådan egenskap om understöd. Skulle då desse personer och deras familjer vara berättigade till åtnjutande af fattigvård på Kronans bekostnad? Jag afstyrker det. Hurudant skulle t. ex. föihållandet blifva på Carlstens fästning?
Alla dessa skäl tala ock otvifvelaktig! för fördelning af arbetet på flera ställen af de bansträckningar, som till utförande kunna blifva fastställde; men om man deraf vill draga den slutsats, att endast för detta ändamål flere olika banor böra tagas under arbete, torde man verkligen förhasta sig. Innan en sådan slutsats kan vära tillåten, måste det visas, att samma fördelar, med beräkning af användbar arbetskraft och medels tillgång, icke kunna vinnas, om arbetet sker på en bana i en sträckning; och derefter måste slutsatsen lämpas. Man må icke glömma, att frågan i alla händelser gäller en bansträckning af flere mil och att, om än hvarje arbetsföretag i en större skala i allmänhet är lättare och kan utföras med mindre kostnad, än ett mera inskränkt, ingen deraf låter bestämma omfånget af sina företag. Det är således nödvändigt att beräkna summan af de medel och af den arbetskraft, som skall användas, innan man talar om arbetets fördelning på flere ställen; och ehuru jag anser hvarken lämpligt eller ens rådligt, att under instundande statsregleringanslå de belopp, Utskottet afselt, torde äfven denna summa kunna användas i den sträckning, som af mig anses för den rätta, utan att gå miste om någon annan af de uppgifna fördelarne, än att naturligtvis Bill. till fl. St. Brot. 18SG & 1857, 4 Sami, 1 Afd. 29 Haft. 9 66 Bil. lill Slats-Ulskollets Ullålande M 62. något förberedande arbete icke kan ske i öfrige riktningar. Arbetet kan nemligen fördelas på omkring 60 mil i provinserne Skåne, Småland, Westergötland, Nerike, Westmanland och Upland, samt inom hvardera af dessa verkställas på flere olika ställen på sådant sätt, som en lättad transport kan fordra. En förståndig och beräknande omtanke, sådan sorn den, hvilken leder Statens jernvägs-arbete, skall otvifvelaktig! finna tillfälle och utvägar att fördela arbetet lika ändamålsenligt, som om derjemte ett slycke vid Södertelge, i stället för någon punkt i Westmanland, inginge i planen.