Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 31 Maj f. m. 513 för enskilta, samt åstadkomma en till lättnad vid karantäns-författnmes tillämpning bidragande öfverensstämmelse med de i andra länder och serdeles i grannstaterna i samma afseende gällande författningar; och 2:o med uphäfvande af K. Commerce-Colkii Kungörelser d. 22 och 23 Sept. 1834, om hvad i hänseende till farsoten, kolera, och landvägaoch sjö-kommunikationerna inrikes orter emellan iakttagas bör, under det denna farsot är i Riket gängse, meddela förnyade Nåd. föreskrifter, hvarigenom de hittills medgifna spärrningarne mot kolera må kunna undvikas, samt sådane åtgärder anbefallas, hvilka, enl. vunnen erfarenhet, må anses mest verksamma till förekommande af ifrågavar:dc farsots upkomst och spridande, äfvensom lill minskande af .dess härjningar, der den yppats. Efter upläsningen häraf yttrade Hr Ribbing: Som förmodligen denna votering blir den sista, så vill jag blott nämna att för mig var den första voter:spropos:n obegriplig, likasom jag icke begriper att mitt förslag alldeles icke kommer fram. Vid upläsningen af den första voter:sproposm, hvaruti det heter: ”vinner Nej antages till contrapropos. vid voteringen om contra-propos:nen, alt Utsk:s Betänk, på grund af deremot gjorda anmärkn:r återremitteras”, kunde jag ej förstå annat än, att fastän deri blott Nej-propos:nen nämndes, Ja-propos. äfven derigenom var bestämd. Den upläste voter:s-propos:nen, blef uppå härefter framställd propos., godkänd och efter det voteringen försiggått befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 24. Nej — 16.
Redan detta ar, med hänseende till behofvet att icke alltför länge fördröja befästningarnes fulländning, lågt tilltaget, och dess ytterligai'e nedsättning till hälften skulle i sanning hänskjuta denna nödiga fulländning till en alltför aflägsen tid, inom hvilken ett krig sannolikt kunde inträffa. Om deremot det anslag, K. M. för denna arbetsstation begärt, af R. St. bifalles, så uppkommer deraf den beräknade väsendtliga fördel, att hamnens hufvud fäs te Carlsten inom korttid kan sällas i fol I färdig t skick, hvarefter de öfriga befästningarfle, utan särdeles våda, kunna småningom förbättras och Den a5 November e. m. 3oi fulländas. Under förutsättning således alt underhållet af arbetscompagnierna i Carlskrona, såsom utgörande en fångvårdsutgift, bekostas med 16,5oo rtdr årligen af 8:de hufvudtiteln, skulle det erforderliga anslaget å 3:dje hufvudtiteln, till bestridande af utgifterna för arbetenas bedrifvande vid Carlskrona och Carlstens stationer, tillsammans blifva 53,5oo rtdr, eller i3,5oo rtdr högre än Utsk. tillstyrkt. Häruppå anser jag mig böra fästa IJtskts benägna uppmärksamhet, förvissad att de af mig anförda skäl icke skola af Utsk. jäfvas. 2.0 Rörande anslaget för gevärs t/liner k ningen. I K. propostn äskas ett årligt anslag för detta behof af 126.000 r:dr; TJtsk. har föreslagit mindre lin hälften, nemi. 60.000 rtdr. Det af Konungen begärda anslog är afsedt för tillverkning af sablar och pistoler för cavalleriet, samt studsare för amieens skarpskyttar, men hufvudsakligast för att bereda en högst nödig tillökning af armeens reserv-gevärsförråd.
Han har därföre skyndat att förvärfva sig medverkan af fru Lotten Dorsch och fröken Anna Zetterberg, två skådespelerskor, som gifvit många och stora prof på hvad de förmå i stora roller; vidare af herr Holmquist, hvars populära komik alltid kan påräkna gehör hos publiken, och som måhända under arbete med roller af annat slag än Lundström och Bräsig kan få en » seconda primavera », samt af herr Hjertstedt, som ej är mycket känd af Stockholmspubliken som skådespelare, men som i » Broder Rus » och » Elljungfrun » visat prof på flera förutsättningar att kunna bättre än någon annan, som för närvarande står oss till buds, fylla våra anspråk på en romantisk älskare. Sedan nu dessa finnas att tillgå för de större rollerna, har operans ledare tänkt sig, att de öfriga rollerna skulle kunna fyllas af operansteater-r * evy. egna artister, bland hvilka flere visat sig mäktiga af god dramatisk aktion och, hvad nästan ännu vigtigare är, godt tal på scenen. På det sättet skulle nu de dagar, då herr Ödmann och fruarne Östberg och Edling m. fl. behöfva hvilasig, några dramatiska verk, som kräfva den stora ramen, helst sådana, som böra beledsagas af orkestermusik och balett, komma till uppförande. Det återstår nu att se, om vederbörande kunna undvika en frestelse, för hvilken mången fallit, nämligen att gå utom den ursprungliga planens ram, vare sig genom öfverflödiga eller olämpliga engagement eller genom att välja stycken, som ej » höra dit ». Början har i det afseendet varit god. Den har omfattat tvänne skådespel; ursprungligen skrifna som tillfällighetsstycken för att illustrera högförnäma personers förmälning, i olika land och på mycket olika tid, hafva båda på grund af egna förtjänster och författarnes lysande namn blifvit klassiska och fått en förträfflig bundsförvandt i en vacker, stämningsfull musik. En repris af den odödliga » Midsommarnattsdrömmen », som i våras gafs med så stor framgång, var ju själfskrifven.
Uti 12 § af nästlidet års revisionsberättelse omförmäles hurusom, sedan genom nådigt bref den 18 Mars 1856 blifvit stadgadt, dels att en svensk prestman skulle årligen af Erkebiskopen utses och förordnas till predikantsbefattningen för de vid Carlbads helsobrunn i Böhmen vistande svenskar, dels ock att, för den händelse de till hans vedergällning af brunnsgästerna påräknade bidrag något år icke uppginge till 750 gulden, underdånig anmälan finge göras om det bristande beloppets ersättande af allmänna medel, stats-verket intill 1858 års slut härigenom fått vidkännas en kostnad af sammanlagdt 3,407 R:dr 90 öre R:mt. Jemte anmälan, att ersättningsbeloppet till predikanten vid Carlsbads helsobrunn utgjort för revisionsåret 1,121 R:dr 15 öre, anse nu församlade Revisorer sig böra meddela, att, enligt hvad Revisorerne erfarit, Kongl. Majit, jemlikt nådigt bref den 12 nästlidne Januari, funnit godt att, med ändring af den uti först åberopade nådiga bref stadgade grund för stats-verkets bidrag till bemälde predikants aflönande, förordna, det skall samma bidrag från och med innevarande |r utgå med ett bestämdt belopp af 600 Ridr R:mt. § io. Sedan, till förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för utgifvande af lämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorna, Rikets Ständer dels beviljat och till Kongl. Majits disposition ställt ett årligt anslag af 12,000 Ridr R:mt, att utgå under ^statsreglerings-perioden 1858—1860, dels medgifvit, att de besparingar, som under ett år uppkomme, linge under ett följande år för ändamålet användas, har, enligt hvad räkenskaperna visa, Kongl. Majit, jemlikt nådiga bref af den 8 April och den 30
Sådant motsäges ju af alla Bilaga C till Mern. N:o 9. 447 tiders Grundlagar, och Ståndens Plena skulle ju då inskränkas endast till den angenäma sysselsättning att höra sig föreläsas, hvad Utskotten beslutit, och dertill yttra de enstafvige orden Ja eller Nej. Med än vidare yrkande af ett orubbligt bibehållande af 56 § i Regerings-Formen efter dess ordalydelse, förenar jag mig i öfrigt med hvad Herrar Lagmännen Sandberg och Landberg i detta ämne yttrat. Herr Commerce-Rådet Nordlindh: Hvad de Tre Herrar Ledamöter, som sist talat, anfört, instämmer så fullkomligen med min öfvertygelse, att jag skulle fela mot den Riksdagsmannapligt jag nu äger och förmodligen aldrig mera kommer att utöfva, om jag icke dermed förenade mig till alla delar. Med Herr Lagmannen Landberg, Herr Lagmannen och Vice Talmannen Sandberg samt Herr Borgmästaren Kjellander instämde också Herr Borgmästaren Uddenberg. Flerr Commerce-Rådet Santesson förklarade sig vara af samma tanka som Herr Assessoren Arosenius. Herr Borgmästaren Ullberg: Jag är äfven ense med Herr Assessoren Arosenius, och skulle önska att de Herrar Ledamöter, som yttrat sig vara af skiljagtig tanka, ville uppgifva något annat sätt, än det Constitutions-Utskottet föreslagit, för att tillvägabringa enhet i beslut och bibehålla riktningen af projecterade ändringar i Rikets Grundlagar. Vid sista Riksdagarne har funnits exempel derpå, att Riksens Ständer förordnat ett särskildt, så kalladt Jemknings-Utskott, för att sammanföra till ett helt deras skiljagtige meningar i ämnen. Utskottets förslag åsyftar i sjelfva verket ej annat, än en rättighet för Utskottet att sammanjemka Riks-Ståndens olika tankar; och om en sådan rättighet ej skulle blifva tillagd Utskottet, så tviflar jag derpå, att fullkomlig öfverensstämmelse i meningarne möjligen kan vinnas. Jag anhåller derföre hos Herr Talmannen om proposition till bifall af Utskottets Betänkande. Herr Lagmannen Landberg:
Transumt af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs• och Oeconomic-Utskotts Plenum vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 3 April 1815- . Herr Assessoren Planck uppläste ett så lydande skrifleligt Dictamen: ”Lika med Herr Majoren Rayalin anserjag förändring af Tjenstehjons flyttningstid på Landet och i de Städer som hafva jordbruk vara nödvändig, och får vid förslaget endast göra den i an - Den 2 2 Maj, anmärkning, att flyttningen borde utsättas till den 25 eller slutet af Mars månad, på de grunder, att vinterarbetet då är gemenligen förrättadt och något mellanstånd, till utbytet af Tjenste-! hjon, inträffar, innan vårarbetet eller såningsti-, den infaller, och att, enligt min förmodan, de Tjenstehjon, som sjelfva mäste besörja jordens tillredning, såning, grödans afbergning och ,utfodring, skulle med mera flit, skicklighet och ansvar förrätta dessa på hvarannan följande vig* tiga arbeten, då de sjelfva i ena afseendet draga nytta af sitt välförhållande, eller, i det andra, skada af sin vårdslöshet, än om det ena Tjenste, hjonet förrättar utsädet och oftast blott till en del bergningen, samt det tillflyttande utfodringen och kreaturens skötselaned det foder som vårdslöst och illa blifvit bergadt: denna tid öfver, ensstämmer äfven med -Larjdtbrukares, A-boars och Torpares stadgade lämpeliga flyttningstid.” TJl supra, JEx Protocollo M, M, Rosbeck. Uppläst hos Högloft. Riddersk, och Adeln den 22.Maj, — de 3 andra Stånden den 29 — Riksens Häglof. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotts
Votering yrkades, hvarpå Herr Grefven och Ordföranden framställde följande Proposition: »Den som bifaller att den skillnad göres imellan Riksdagsmäns rättighet att väcka frågor vid Urtima och Lagtima Riksdagar, att vid de förra den skulle vara inskränkt till endast 14 dagar ifrån Riksdagens, enligt Riksdags-Ordningen räknade, början skrifver Ja Den det ej vill skrifver Nej, vinner Nej, så blir rättigheten att väcka frågor lika vid Urtima och Lagtima Riksdagar, efter nyss fattade beslut.» Behörig omröstning med slutna sedlar anställdes och befanns hafva utfallit på följande sätt: Ridder skåpet och Adeln: Ja 1. Nej 4. v Preste-Ståndct: Borgare Ståndet: Bonde Ståndet: Då Utskottet således beslutit en lika inskränkning i tiden för frågors väckande vid Lagtima och Urtima Riksdagar, så skulle 366 Den 7 Augusti 1812 bland öfriga förändringar i Grundlagarne, äfven denna till Riksens Ständers Plena anmälas. Uplästes Andra Fördelningens Protoeoll1 för den 5 dennes, innehållande dess Betänkande öfver de särskildta punkterna i Grefve Gustaf Luwenhjelms den 1 dennes ingifne Memorial; hvarefter Herr Grefven och Ordföranden deröfver upläste följande skrifteliga anförande till Protocollet (införes N :o 2)2 Det är vid granskningen af Lagar och Författningar, som vid nästan alla andra saker, att critiken merändels är lättare än försvaret, att åtminstone den förra, när den understödjes af snille och skicklighet, ger åt dessa egenskaper ett fördelagtigare tillfälle till utveckling. Man väljer de föremål man vill, man framställer deni ur den synpunkt man finner mest tjenlig, och snillets fintlighet förlorar ingen af fördelarne, hvarken för ämnet eller framställningssättet.
Satin; se Väfnader. Schellack; se Gummi. Segel, bergade från främmande förolyckade fartyg; se Inventarier. Segelduk; se Väfnader, Linneoch Hamp-. Sejdergarn; se Garn, Segeloch Bind-. Senetsblad, hänföras under Apotheksvaror. Shawlar och Shawleller; se Väfnader. Siktduk, af annat än metall; se Väfnader. Silfverglitt; se Glete. Sill; se Fisk. Sjökort; se Kartor. Skedvatten; se Salpetersyra. Skeppsinventarier; se Inventarier. Skiffer; se Slen. Skinn; se Hudar. Fisk-; se Fiskskinn. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 436. 339 Qvantitet för Inf. Tull. Tullberäkn. Banko. 11: dr sk. r. \ Skrif la flor : K: dr sk. r. — 8 — • af sten 1 skålp. — 1 — 40 — andra slag 1 skälp.
JEANNE En sorgklädd qvinna välklädd ligger på knä vid en blom går fram och åter som om hon väntade någon. MARION på gången. ABBÉN leker med vissna blommor, som hon tager ur en skräphög går längst bort i allén och läser sitt brevarium. VAKTEN in; till Jeanne. Hör nu, det är inte någon lekplats här. JEANNE undergifvet. måste vara här... Jag går endast och väntar någon, som snart BROTT OCH BROTT VAKTEN. blommor... Det är möjligt, men man får icke ta några JEANNE till Marion. Lägg bort blommorna, mitt barn! fram, helsas af Vakten. ABBÉN morna, vakt? Får icke barnet leka med de bortkastade blom VAKTEN. af de bortkastade blommorna, emedan de anses medföra smittämnen om det så är sant eller ej. till Marion. ABBÉN Reglementet förbjuder hvarje vidrörande äfven heter Du min lilla vän? I så fall återstår oss endast att lyda! Hvad MARION. Jag heter Marion. ABBÉN. Och din pappa, då? MARION tiger och biter sig i fingret. FÖRSTA AKTEN ABBÉN. och jag pratade endast för att lugna den lilla. Vakten har gått. JEANNE. Förlåt min fråga, fru; den var icke illa menad önskade Ni ville säga något lugnande åt mig också, som är mycket orolig efter att ha gått och väntat här i två timmar. Det förstod jag strax, ärevördige fader, och jag ABBÉN. skorna kunna plåga hvarandra. O Crux, Ave Spes unica! I två timmar, och på honom! Tänk hvad men JEANNE. verallt? Ja, hvad betyder det som står skrifvet här öf ABBÉN. Det betyder: O kors! vårt enda hopp! JEANNE. Är det vårt enda? ABBÉN. Vårt enda, säkra! JEANNE. Jag tror snart Ni har rätt, min fader! BROTT OCH BROTT ABBÉN. Vågar jag fråga hvarför? JEANNE. nan och barnet vänta två timmar på en kyrkogård, då är slutet icke långt borta. Ni har redan gissat det. När han låter qvin ABBÉN.
Jag tillägger, all eid. min innerligaste öfvertygelse, de hufvndgrunder hvilka uti detta förslag äro upställda, äro de enda möjliga på hvilka en förändring af vår representation kan byggas, enär dessa grunder, hvad möjligt är, betrygga hvarje Stånds sjelfständighet, en trygghet förutan hvilken intet representationsförslag af alla fyra Stånden torde gillas. Och dock måste jag rösta emot detta förslag. Det finnes nemi. uti detsamma en brist, hvilken ingen förtjenst kan ersätta. Denna brist är den på hufvndbeslämmanden för val-lagen, denna, — om jag så får uttrycka mig, — grundlagarnas grundlag, genom hvars förfoganden en representation, äfven till formen konservativ, lill sina verkningar kan blifva omstörtande, kan drifvas af stundens nycker och ingifvelse!-, och åter en annan, lill sin yttre skepnad ganska liberal, dock kan lemna Slaten full säkerhet, att sans och mogen besinning skola leda dess förhandlingar och afgöra dess beslut. Man säger, att denna brist uti våra nuvarande grundlagar finnes, och att Utsk., då det så mycket som möjligt varit velat bibehålla grunddragen af dessa, så litet som möjligt uti dem införa förändringar eller vid dem göra tillägg, saknat skäl, ali uti sitt för slag till ny grundlag nedlägga föreskrifter, hvilka, af den ömtåligaste art, lättast kunnat föranleda förslagets förkastande. Hvad sistnämnde farhåga angår, tror jag all den missledt Utsk. och så väl hvad man af åtskilliga ledamöter utaf de andra Stånden förnummit, som ännu mera de discussioner, hvilka under de 2:ne sista plena uti detta Stånd upstält, hafva ådagalagt, af hvad vigt man, temligen allmänt, anser val-lagen vara. Endast lältsinnighelen, •— jag anhåller att ingen af detta mitt ord må anse sig sårad, det uttrycker endast min enskildta tanke och är blott tillämpligt på dem hvilka lika med mig upfatta val-lagens betydelseendast lättsinnigheten kan antaga ett förslag för hvars skaplynne man icke kan göra sig reda.
(I A.) Uti en från Bonde-ståndet lil] Stats-ulskoftet remitterad motion har riksdagsfullmäktigen Peter Petersson från Jönköpings län, under åberopande af i samina ämne vid förra riksdagen väckt motion, anmält egarnes af hemmanen Tunnei sta, Skattegården, Torp Norregården och Ed Storegården anhållan alf få utgöra hemmansräntan, på sätt, sorn före år 1800 egt rum, med 6 ökeoch 12 drånge-dagsverke» årligen för hvardera af dessa 3 hemman, eller ock att blifva forsane i lika förhållande med skattehemmanen Tunnerstad Norrgården, Wrixlösa Runsk eg år den och Stigby Svenskgården, hvilka genom Kongl. Majrts nådiga resolution den 18 Juni 1842 fått rättighet att, i stället för hemmantafsräntans utgörande i penningar, utgöra densamma lika som öfriga hemman på Wisingsö med 104 dagsverken om året för hvarje helt hemman, eller i händelse dessa dagsverken af kronan icke utfordrades iis natura, då få lösa dem med en fjerdedelaf länets markegångspris å dränge-dags▼erken; till stöd för hvilken anhållan anföresr att hemmanen å Wisingsö i allmänhet vore så små och svaga, att flera af dem innehölle endast 34 k 36 tunnland, hvarå aaknades skog, så att åboerne måste från fasta landet förskaffa sig emot dryg betalning nödig vedbrand, gärdsel och byggnadsvirke, samt att härförutan det inskränk - Stati-Utskotle.li te egoområdet minskades genom de inkräktningar, som sjön Wettern gjorde å öns stränder; och har motionären, i anledning häraf, hemställt, att undersökning rörande ifrågavarande hemmanens beskaffenhet måtte varda verkställd, för åstadkommande af lindring i deras beskattning.
Då Mea återvände hem, var hon alldeles genomfrusen. Hon insvepte sig i flera varma schawlar och lade sig på soffan; men hon var ej i stånd att blifva varm, utan skakades under flera timmar af häftiga frossbrytningar, hvilka efterträddes af brinnande feber. Då hon om morgonen uppstod, hade hon en hufvudvärk, som satte henne ur stånd till hvarje redig tanke. Märtha omhuldade henne vänligt, öfvertalade henne att dricka en kopp kaffe och nedlade resten af frukosten, som hon lemnade orörd, i en korg till reskost. Derefter förde hon henne ut till vagnen, som väntade för dörren, samt kysste och omfamnade henne med verkligt systerlig vänlighet. Curt och Erik stodo på trappan och togo, äfven de, ett hjertligt farväl. Det gjorde dem ondt om deras lilla styfsyster, som såg så blek och lidande ut. Mamsell Ros satt i vagnen vid Meas sida. Hon hade blifvit anförtrodd vården om henne under resan. Vagnen rullade bort och Mea lutade sig tillbaka mot kuddarna och tillslöt ögonen. Hennes pulsar flögo, hennes tinningar bultade, och tankarna voro ett enda chaos. Hon trodde sig under hela resan vara i en elak dröm, ur hvilken hon förr eller sednare skulle uppvakna för att finna lifvet gå sin vanliga tunga och enformiga gång i det grå huset vid skogsbrynet. Mamsell Ros tillät Mea att ostördt öfverlemna sig åt sina tankar och yttrade knappast ett ord under hela resan. Först andra dagen på aftonen anlände de till resans för Mea obekanta mål. De foro genom en susande lindallée öfver en sandad och med sirliga blomsterrabatter prydd gård och stannade slutligen utanför ett litet hvitrappadt trähus med en bred veranda, omgifven af gröna slingerväxter. Mamsell Ros steg ur vagnen, men tillsade Mea att vänta. Hon gick in, och Mea kunde straxt derefter se henne vid fönstret till ett upplyst rum samtala med ett fruntimmer med silfverhvitt hår och ett obeskrifligt mildt och älskligt utseende. Det gamla fruntimret pekade lifligt utåt vagnen och försvann derefter genast från fönstret. Lilla Meas hjerta började att häftigt klappa.
Ensam ute på upptäcktsfärd och med min röda Bsedeker i handen hade jag långsamt vandrat uppför Unter den Linden; själf främling och helt likgiltig för de främlingars anleten, hvilka mötande ilade förbi, hade jag sett på prakten i butikfönstren, betraktat vimlet på gatan, där vagnar med guttaperkaringar kring hjulen ljudlöst rullade fram på asfaltbeläggningen, och så småningom nalkats » Kaiserpassagen », genom hvilken min väg förde till min bostad i ett hotell vid Friedrichstrasse. Helt nära denna var en af dessa praktfulla blomsterbutiker, på hvilka Berlin och särskildt Unter den Linden är så rikt. Jag hade stannat därutanför, slagen af beundran öfver blomsteryppigheten inom det stora breda fönstret, där alla årstiders blommor i oändlig mångfald ordnats i form af korgar, lyror, ymnighetshorn m. m. Mången annan hade liksom jag stannat vid detta fönster, yttrat ett ord af behaglig öfverraskning och åter fortsatt sin väg. Eu elegant herre i ljus sommarpaletå, högrest och smärt, hade blifvit stående alldeles vid min sida, och då jag vändt mig för att gå, hade min blick mött hans — ett par mörka ögon, hvilka oafvändt liksom forskande betraktade, icke blommorna i fönstret, utan mig. Ett ögonblick hade jag studsat, därefter vikit af in i den breda, öfverbyggda passagen, hvars elektriska ljus starkt belyste gnistrande juveler i butikerna, Ibsens vaxfigur i Panoptikon, Wienerkaféets tynande lagerträd och de lockande konfektyrerna i de stora konditorierna: » frisehe Kaiserkiisse » och » frische Kaiserniisse », båda delarne min specialitet, för mig ständigt utgörande en nästan oemotståndlig frestelse. Så ock nu. Då jag efter en mindre affärsuppgörelse vid den med marsipansaker af alla slag ötverfyllda disken vändt mig för att gå, hade genom konditorifönstret mött mig samma långa blick ur samma mörka ögon, och under hela promenaden hem till min bostad hade jag märkt mig så följd och observerad. En egendomlig känsla hade intagit mig; hvem kunde väl känna mig här, mig främling i denna stora stad! Främling?
Jag förbehåller mig ännu en gång, alt i nästa Plenum få, så grundligt jag kan, vederlägga mina motståndare, och förenar mig nu med de Ledamöter, som önska återremiss af Betänkandet. Herr Rosenbladj Bernhard: Hvar och en lugn granskare skall otvifvelaktig! anse den säkerhet Lagarnes hud fordra, kränkt, Den 14 September f. m. ’9l om, sedan Högsta Domstolen genom laga kraftvunnen dom afgjort ett mål, några anspråk på ersättning, stridande mot denna dom, väckas, ännu mera, om de upptagas och bifallas. Rättvisan af Högsta Domstolens dom ligger utom BancoUtskottets och Rikets Ständers bedömmande; men då Utskottet funnit Författningen, i sin strängbet tillämpad, vara olämplig, och i dessa dagar ytterligare blifvit styrkt deruti, då en inteckningsägare, som inropat en egendom på BancoAuction, för dess verkställighet blifvit nödsakad att insätta sina egna 46,000 R:dr Banco, så har Utskottet tillstyrkt förändring af författningen, och hvad nu förevarande fall beträffar, ehuru det icke kunnat medgifva någon rätt till anspråk, trott sig af medlidande med den talrika familj, hvars välfärd blifvit ett offer för författningen , böra tillstyrka såsom gåfva, skillnaden mellan de summor, hvartill egendomen på de båda BancoAuctionerna försåldes. Skulle man deremot såsom grundsats antaga, att alla, som förlorat på de författningar, hvilka man icke anser böra bibehållas, ägde rätt till ersättning, så torde man blott i afseende på de numera afskaffade BancoAuctionerne från 1668 få nog anspråk att af Staten betäckas. Skulle Ståndet vilja tillstyrka en större summa , änden nu föreslagna, är jag visserligen icke deremot; men med Herr von Hartmansdorff, utom hvars nit och välvilja för familjen 191 Den i4 September f. m.