Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
47 ten straffas nära dubbelt hårdare än den brottsligare (18 månaders fängelse i enrum emot 9 månader 21 dagar). Ännu hårdare kan tillämpningen blifva vid sammanläggning af straff för flera smärre förbrytelser, hvilka hvar för sig ansetts förtjena fängelse. Genom sådan sammanläggning af straff för smärre förbrytelser kan en person komma att undergå ända till fyra års fängelse i enrum, under det att han, vid sammanläggning af straff för gröfre förbrytelser, ej kan komma att undergå längre tids sådant fängelse än ett år sex månader och 21 dagar. Har den, som för flera smärre förbrytelser, efter sammanläggning, skolat straffas med tre års fängelse i enrum, tillika lyckats begå ett brott, för hvilket honom ådömes straffarbete i sex månader, skall han derigenom få sin fängelsetid förkortad till ett år sex månader och 21 dagar. Inför dylika orimligheter måste lagskipningen blifva vacklande, lagens och domarens anseende nedsättas och lagens syftemål förfelas. Redan nu har man en daglig erfarenhet af brottslingars försök att genom pådiktande af brottslighet förskaffa sig ett i lagen såsom svårare ansedt, i verkligheten lindrigare straff. Inom straffarbetet, för sig betraktadt, förefinnes samma olägenhet, som vid jemförelsen mellan fängelse och straffarbete, i följd deraf att straffarbete under två år verkställes i enrum, derutöfver gemensamt; ett allmänt öfverklagadt sträfvande finnes derföre hos brottslingar att komma utöfver de två åren. Dessa olägenheter kunna endast undvikas genom upphäfvande af skilnaden emellan "fängelse" och “straffarbete11 samt derigenom att man vid alla frihetsstraff använder ensamhetsfängelse så långt, som man i allmänhet anser detta kunna användas, så att, om man antager sådant fängelsestraff utöfver två år vara fysiskt eller psykiskt vådligt, det aldrig må tillämpas utöfver denna gräns, men deremot alltid intill denna, när frihetens förlust för längre tid blifvit ådömd. Den, som blifvit dömd till 4 års frihetsstraff, skulle, enligt denna grundsats, undergå två af dessa i ensamhetsfängelse, do öfriga tvänne under gemensamt arbete.
Styrelsens till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga Berättelse, angående fångvården i Riket för åren 1841 och 1842, visar, att kostnaden för en fånges underhåll, beklädnad, sängkläder samt öfriga utgifter utgjort: - — 182 — Vid Södra KorrektionsInrättningen „ Norra Dito „ Norrköpings Dito „ Götheborgs Dito „ Pionnier-Corpsen å Carlsborg „ Carlstens fängelse . Christianstads Dito „ Ny Elfsborgs Dito „ Landskrona Dito „ Malmö Dito „ Waxholms Dito . Fästnings - Undcrhåll. Beklädnad. Debet. Balans frän föregående året: år 1S49. Tillgångar Inkomst: Anslaget Balans från föregående äret: Utgift: Balans till följande äret: Dessa hufvudböcker hafva befunnits upprättade med ordning och redighet. Hvad deremot de särskilda Länsfängelse-byggnadsräkningarna, som blifvit reviderade i Kongl. Fång-Styrelsen, angår, hafva Revisorerne funnit desamma, med undantag af den för Gefle, icke vara förda i öfverensstämmelse med gifna föreskrifter och formulärer. St uteri-Öfv er-Styr elsen. Räkenskaperna, hvilka blifvit i Kongl. Kammar-Rätten granskade för år 1842 utan och för år 1843 med anmärkningar, utvisa: år 1S4Ä. år 3843. Debet. Utgift: Leverering till Strömsholms Stuteri 5,164: 5,164: Dito till Ottenby Dito 5,881: 3. 2. 6,000: Dito till Flyinge Ilingstdepot 1,584: 8. — 1,584: 8. — Aflöning och arfvoden — Hästinköp 500; 350: Ersättning för hushyra och expenser 166: 32. — Transportkostnad för hingstar . •—- —• 36: 38. 4. Anmärkningsmedel 1: 4. Bulans till påföljande året:
Om jag icke misstagit mig uti att olägenheterne skulle förekommas på det af mig föreslagna sättet, skulle jag vilja föreslå följ:de lydelse af !:sta mom:t i nu ifrågav:d'e §: »Röstvärdet skall beräknas efter det en hvar röstegande åsätta fyrktal. Utgången bestämmes efter enkel röstpluralitet, utom i frågor, som angå beviljande af anslag till nya ändamål eller behof, för hvilka erfordras bifall af |:delar af de afgifna rösterna.» Jag anhåller om bifall till §:n med detta af mig föreslagna tillägget, och det så mycket mera, som ingen af Borgareeller Bonde-St:n reserverat sig, och det således är troligt, att om de i en framtid komma att utgöra majoritet inom representation, kommer den lag-förändringen att vidtagas. Frih. Cederström: Frånvarande, på sätt jag redan sagt, då Utsk:t behandlade detta ärende, kan jag nu ingalunda gilla Utsk:ts hemställan. Hr von Koch har framlagt ett förslag, hvari R. o. Ad., med alslag å Utsk:ts hemställan, skulle vidtaga en förändring i §:s nuvarande lydelse. Detta förslag har han redan på f. m. haft den godheten meddela mig, och jag erkänner gerna, att, om man stöde i valet mellan att antaga Utsk:ts eller Hr v. Köchs förslag, så egde det sednare ett obetingadt företräde; ett företräde, som han velat höja genom att sätta det i öfverensstämmelse med hvad som för stadsfullm:ge är stadgadt. Men jag tror man likväl skall finna, alt det företer sig ganska olika förhållanden i staden och nå landet; den rörliga förmögenheten representeras å ena sidan af stadsfullm:ge, och den lästa afkomunalstyrelsen på landet. De förra kunna vara mycket benägna för nya företag, men så torde väl i allmänhet förhållandet icke blifva med de sednare. Jag tror således, att R. o. Ad. handlade rättast och lämpligast, om det Höglofl. Ståndet genom afslag å punkten vidblilver §:s nuvarande lydelse, hvarom jag lår anhålla om Ståndets bifall efter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos.
Hvad beträffar de master och slorverksträd, som å Kronans ifrågavarande skogar förekomma och hvilka, likasom dylika träd inom det öfriga riket, äro enligt hittills gällande författningar Kronan förbehållna, anser jag desamma icke kunna för Kronan fördelaktigare användas, än om de, likasom allt annat Kronans virke^ åt den högstbjudande försäljas, och jag har derföre upptagit dem bland det utsyningsbara virket. Genom åtskilliga på sednare tider utkomna författningar, bar utsyning af brandskadad skog särskildt medgifvils. Så väl hos Rikets Ständer som i enskilda underdåniga framställningar har häremot erinrats, att dylika stadganden verkade såsom ett premium för anläggande af skogseldar. Ehuru detta förhållande väsendtligen förändras, om, på sätt jag i underdånighet föreslagit, lättade tillfällen beredas för erhållande af utsyning och frisk skog, så torde det emellertid till motverkande af skogseldars uppkomst och spridning vara lämpligt att låta i första rummet åt sökande utsyna just den brandskadade skogen. De reglementariska föreskrifter jag ansett författningen böra innehålla, äro hvarken talrika eller invecklade. Det har synts mig lämpligast, att de föreskrifter, som för tillämpning af författningens allmänna bestämmelser kunna befinnas nödiga, och som icke omedelbart beröra allmänhetens rätt inflyta i skogsstatens instruktion eller af Skogsstyrelsen särskildt, meddelas. Enär vidare författningens tillämpning, med särskildt afseende på den samtidiga regleringen och indelningen af de nya kronoparkerna sannolikt måste föranleda behof af en tillökning i skogstjenstemännens antal inom de ifrågavarande länen, samt det är af vigt att de i sådant hänseende nödiga åtgärder vidtagas i så god tid att hinder för författningens tillämpning den i April nästkommande år icke af brist på utsyningsförrättare må möta, så föranlåtes jag häraf att i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t mätte i nådigt Bref anbefalla dess Skogsstyrelse att inkomma med underdånigt utlåtande, i hvad mån förstärkning af skogsstatens personal i nämnda län med anledning af ofvanberörda förhållanden kan erfordras samt Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 54.
Till förbättring af allmänna landsvägarne inom Länet äro dels 7,500 R:dr B:ko anslagne, att användas å vägan emellan Westerås och Fahlun, samt, efter fastställd plan derför och upprättadt kontrakt med vederbörande menigheter, arbetet innevarande år företaget, att fullbordas nästa år; dels undersökningar hällne: l:o om några backers borttagande invid tvänne flottbroar öfver Dalelfven inom Gagnefs socken; 2:o angående omläggning af landsvägen från Fahlun till Gefle, för undvikande af de svåra backarne emellan Fahlun och Lumshedens gästgifvaregård; 3:o angående omläggning af vägen emellan Säters 6tad och Gustafs socken, samt vidare till Smedjebacken uti Norrbärkes socken samt derifrån till Grangärdes kyrka. I afseende på de båda förstnämnde företagen kommer, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader att, då medel saknats lill de statsbidrag, sora af menigheterne blifvit begärde för dessa arbetens utförande, efter de dertill fastställde planer och kostnadsförslag, hes Kongl. Majit göra underdånig anmälan, om behof af Nådig proposition, till Rikets Ständer, angående anslag af allmänna medel till dessa företag. I afseende på det tredje af ifrågaslällde vägomläggningsaibeten fortgå ännu vid domstolarne i orten undersökningar, rörande menigheternes bidrag och åtaganden derför. ö § 4. Politisk Författning. I Länets Kammarverk har sedan sista berättelsen afgafs, icke inträffat annan förändring än att 5 3- rekognitionsskogshemman tillkommit, äfvensom 8 nya qvarnar. Genom laxfiskets upplåtande till åtskillige strandägare inom Kopparbergs och Näsgårds fögderier, uppbäres en årlig arrende-afgift af 7 L# 15 & sallad lax efter årlig markegång. Till jordbrukets upphjelpande i de delar af Länet, som lidit genom ea obegränsad hemmansklyfning och deraf uppkommen ägoblandning, hafva de med olika bidrag af staten socknevis före tagne storskiften under ifrågavaran - 14 de år blifvit fullöljde.
Vi gä man ur huset när fienden komniei', hade en hög betydelse på de tider, då hvar man sjelf kunde tillverka sina vapen och egde förmåga att föra dem, men äro i närvarande tid tomma ord, sedan kngförandet undergått så väsendtliga förändringar och krigskonsten inom alla Europas länder blifvit så utvecklad och fullkomnad, att det folk otvifvelaktig!, vid första pröfning, blifver fiendens rof, som under freden försummat vapenöfningarne, sorglöst förlitande sig, antingen på den villande föreställningen, att krigen, i följd af de industriella intressenas öfvervägande vigt, skola uteblifva, eller på sin i vapen oöfvade råa styrka och på fastheten al’ sin vilja, sin föresats, att manligen möta farorna, som likväl sviker, då förmågan att dem bekämpa saknas. Helig pligt är derföre att allvarligt fästa folkens uppmärksamhet på denna lika enkla, sorn till sina följder vigtiga sanning; på erfarenhetens varnande vittnesbörd, att föreställningen om en evigt fortfarande fred är en from önskan, som aldrig uppfylles, samt på tillförlitligheten af den uråldriga gyldene regeln: att det folk > sorn vill bevara freden, måste städse hålla sig beredt till krigatt det ena svärdet håller det andra i skidan. Men om det således, å ena sidan, är oeftergiflig pligt att varna folket för vådorna af försvarsverkets försummande under freden, och att äska beviljandet af de medel, som för dess betryggande erfordras, så är det, å den andra, en lika helig pligt, att så ordna försvarsanstalterna, att de, utan ändamålets förfelande, blifva för folket så litet betungande som möjligt. Vid ordnandet af ett lands försvarsverk måste irenne lnifvudomständigheter tagas i öfvervägande: l:o Grannstatens krigsstyrka, eller rättare den del deraf, de sannolikt kunna på en gång använda lill anfall; 2:o Eget lands vidd och beskaffenhet, betraktade med hänseende till försvaret; Bil. Europeiska krigssättets närvarande beskaffenhet, samt tidens allmänna politiska förhållanden. Samtliga Europas
Riks-stånden afgifna yttranden i denna fråga erfarit, att åtskillige talare derstädes framställt och förfäktat den åsigt, att Staten, fastän numera icke lagligen förbunden till någon ansvarighet för denna jernvägs-anläggning, dock skulle, på grund af billighets-skäl och bevekande omständigheter, anses förpiigtad att ytterligare bidraga till företagets fullbordande, samt att det icke vore Staten värdigt att emot ifrågavarande jernvägs-bolag påyrka en sträng tillämpning af gällande ansvars-bestämmelser, enär detta bolag genom olyckor, hvilka ej kunnat förutses, blifvit urståndsatt att fullgöra sina förbindelser samt derföre icke borde hafva förverkat den välvilja från det allmännas sida, hvarmed detta byggnads-företag från början blifvit omfattadt. Stats-Utskottet föranlåtes härvid erinra om den grundsats, Utskottet vid ilere föregående tillfällen sökt göra gällande, nemligen att det måste anses vara af synnerlig Stats-Utskottets Utlåtande N:o 260. 11 vigt för det allmänna, att de vilkor och föreskrifter, som vid beviljandet från Statens sida af ej mindre egentliga anslag eller låne-understöd än andra bidrag eller förmåner, blifvit antagna och fastställda, varda noggrant iakttagna, så alt befrielse från Ingångna förbindelser ej utan högst giltiga skäl må medgifvas. Angelägenheten af att denna grundsats vinner tillämpning, äfvensom de menliga följder ett motsatt förfarande skulle medföra, torde ock numera vara så allmänt insedda, att Utskottet här icke behöfver derom vidare utlåta sig. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 »lil ÄNG TILL SålHUMO IMSMöåHDBHS PROTOKOLL VID liantlina Riksdagen 1 Sliirkliolm Aren 1850 och 1851. Arik. till Exp. Utsk. d. 28 April 1851 kl. 1 e. m. Utlåtande, angående ett hegardt lån Jör fullbordandet af lasarettsbyggnaden i Lund. (R:gds. slfd.)
Likaså hade komitéen, som ansett af vigt, att norra stambanan, innan den 'uppnådde Grefie—Dala-jcrnvägen, från Upsala droges genom det inre landet rakt i vester öfver Sala, låtit, mellan nämnde städer undersöka och utstaka en linie i rakaste rigtning öfver Åland, Wittinge och Sörby öfver en i allmänhet gynnsam terräng, utom vid öfvergången af Löfstadalen, der betydligare jordarbeten förekomme. Liniens längd hade beräknats till 5 mil 22,500 fot och anläggningskostnaden till 4,217,239 Riksdaler. Enligt dessa båda Unior skulle sammanräknade våglängden mellan Stockholm och Sala öfver Upsala utgöra 11 mil 28,600 fot och anläggningskostnaden uppgå till 9,222,106 Riksdaler. Då emellertid komitéen fått sig öppet lemnadt att föreslå äfven någon annan sträckning för norra stambanan mellan Stockholm, Upsala och Sala, derest en sådan sträckning skulle befinnas vara ändamålsenligare, samt det blifvit ifrågasatt att leda samma bana från hufvudstaden öfver Almarestäke, Örsundsbro eller Giresta till Sala, med utgrening från trakten af Örsundsbro till Upsala, bade komitéen, för att så fullständigt sorn möjligt kunna framställa den ena eller andra linien i tekniskt och ekonomiskt hänseende, låtit ånyo dels undersöka och till anläggningskostnad beräkna -den af 1855 års jernvägskomité föreslagna linien öfver Järfälla, Stäket och Hjelsta till Örsundsbro och derifrån till Upsala, dels ock i fortsättning från Örsundsbro utstaka en ny linie öfver Thorstuna och Altuna till Sala. För denna bana skulle längden och anläggningskostnaden utgöra: från Stockholm till Örsundsbro, 6 mil 260 fot R:dr 4,330,890. „ Örsundsbro till Sala, 4 mil 21,450 fot „ 3,097,289. „ Örsundsbro till Upsala, 2 mil 11,600 fot „ 1,597,911.
Hvem som hade rätt, lemnar jag åt hvar och en att bedöma efter sina åsigler, såsom icke hörande hit. För renheten i mina afsigter torde tala, att jag alltsedan stålt i vänskapliga förhållanden till individerne af det handelshus i England, hvars agent jag var, och hvilket hus likväl förlorade så stora summor på skeppshandelns återgåug, att hvarje Svenskt hus kunnat deraf äfventyra sitt bestånd. Att åter det sätt, hvarpå jag handlar i denna saks utförande, var det rätta, vågar jag hoppas, då jag ända till hans dödsdag ägde Högstsalig Konung Carl Johans välvilja, och under min mångåriga frånvaro i främmande länder, dock ofta hade lyckan att erhälla vänliga hälsningar från honom, — och tillika har jag varit nog lycklig att kunna bibehålla nyssnämnde mina förmäns välvilja, oaktadt vi hade så olika åsigter i sjelfva saken; såsom bevis hvarpå jag vill taga mig friheten nämna, alt, då jag för någon tid sedan beklagade mig för H. Ex. amiral Lagerbjelke, alt han reste åt landet, innan jernvägsfrågan var afgjord, svarade han mig, ”åh för en sådan fråga kunde jag väl komma lill staden”. Afven det Engelska huset, hvilket, såsom jag nyss sade, förlorade så stora summor på affären, erbjöd mig tvenne år sednare att för dess räkning och med ett arfvode af 2000 P. St. om året afgå till Peru, för att derstädes uppgöra deras affärer med Regeringen och grufvokompagnien. Då jag på detta sätt lyckats bibehålla alla de olika Den 29 Juli e. m. 303 parternas välvilja, vågar jag också smickra mig med hoppet, alt mitt tillgörande varit klanderfritt, äfven om jag genom mitt deltagande i denna sak skulle hafva förverkat Hr von Hartmansdorffs vänskap. Jag hade hoppats på grund af denna vänskap, på hvilken jag öppet tillstår, jag sall ett stort värde, att Hr von Hartmansdorff velat på förhand med mig ingå i pröfning af den fråga, hvilken vi nu hafva under handläggning, hvilket Hr von Hartmansdorff äfven lofvat mig.
Angående denria förändring, hvad afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden angar, hafva några menings-skiljaktigheter icke förekommit. Kommitterades, af Kommers-kollegium understödda förslag, är af Kongl. Maj:t godkändt. De skiljaktiga förslag åter, som Kommilterade och Kommers-kollegium framställt i fråga om beräkningen af den ersättning, hvilken för tolags-inkomslerna skulle stapelstäderna tilldelas, äro i åberopade Statsråds-protokollet fullständigt omförmälda; likasom der närmare redogöres för grunderna lill den från begge dessa förslag afvikande mening, som Kongl. Maj:t gillat. Ltskottet delar fullkomligt den af Kongl. Maj:t uttalade åsigt, enligt hvilken rättvisa och billighet kräfva, att den verkliga inkomst, hvarje stad af tolagen uppburit, varder till sitt fulla belopp ersatt; äfvensom att en tillökning i denna tolags-ersättning bör tillgodokomma hvarje stapelstad, i mån af rörelsens tillvext derstädes, med fem procent af stadens stigande tulluppbörd; samt att, med iakttagande af de särskilda omständigheter, som, hvad angår städerna Sundsvall och Haparanda, föranleda - Bevilinings-Utskotteis Betänkande M 10. 9 anleda till en från 1855 års förhållanden hemtad grund för bestämmandet af tolags-ersättningen till dessa städer, nämnde ersättning i allmänhet bör, med utjemnande till närmaste hundratal, bestämmas att utgå efter medel-beloppet af hvarje stads samtliga tolags-inkomster och tull-uppbörd för åren 1853, 1854 och 1855. Men den i Statsråds-protokollet anmärkta oegentlighet, som med obetingadt godkännande af Kongl. Maj:ts förslag skulle förknippas, att en eller annan stad, der rörelsen kunde komma att aftaga, ändock blefve vid sin nuvarande inkomst bibehållen, intilldess Kongl. Maj:t och Rikets Ständer annorlunda förordnade, har synts Utskottet både kunna och böra i sammanhang med förevarande tolags reglering förebyggas, så att den alltid ömtåliga frågan om rubbning af samma reglering må i möjligaste mån för framtiden undvikas.
Vår indelta Armé söm vid sin Inrättning icke var annat ari en Milice, är kanske nd för tiden en af de bäst hällne stående Arméer i Europa; och det;: ta kan ej vara utan en ökad kostnad för jord* ägaren, som håller den, Stora Jäger, långväga marcher och Canaiarbeten draga nu för tiden en stor del af deå indelte Arméen ifrån Jordbruket; man uppgör beräkningen af millioner dagsverken utgjorde af den indelta Arméen, såsom vittnande otri en stor nytta, och man synes ej ihågkomma, att dessa Dagsverken utgjorde på inproductiva företag, äro direct tagne ifrån Jordbruket, som nödvändigt häraf mäste häfva sin känning. Fordom fästade mari i anseende till indelta Arrnéens excercitier och rnöten ofta afseende å förevarande mera eller mindre godä årsväxter, samt andra tillfällige Economiske förhållanden: nu mera göres intet afseende bära; man klagar öfver strängare behandling ia Den 5 Maji e. m. 33 än Indelningsverket vid sin inrättning åsedt; och man beviseg genom ziffror, att man saknar allt fog till klagan, efter de beräknings* grander man efter godtycke för tillfället finner för godt att stadga; ju mera man klagar ju hårdare hemsökes man, och exempel torde kunna företes å orter, sorn för stdje året se sine Ryttare beordrade till långväga Lustläger, under en tid då foderbristen år så svår, att man näppeligen minnes den sådan, hvaraf följden måste blifva, att Hästame utsvult* ne komma att göra en långväga marche, och derpå följande exercice, till säker olycka för mången fattig Jordbrukare, som härifrån kan komma att räkna sin undergång. Fordom hade man under sådane förhållanden åtminstone fördröjt mötet till Hösten, nu icke mera sä, sedan man har en Statsförfattning med ansvarige Rådgifvare, förpliktade att sjelfkrafde påminna om Rikets rätt och bästa; Kkatterne kunna sålunda vara desamma och skillnaden i sättet att utkräfva dem, likväl betydligt förändra deras egenskap af mera och mindre tryckande; af mera och mindre utarmande.
Ett så allmännyttigt företag som denna sjösänkning har länge varit önskad t ; men de dermed förenade kostnader och svårigheter hafva deremot uppstäldt hinder, som verkat afskräckande intill dess år 1854 egarne af 50^1 hemman, belägna till största delen inom Istorps pastorat af Elfsborgs län och återsto den inom Weddige socken af Hallands län, ansågo sig icke längre böra tveka att äfven med de känbaraste uppoffringar, och, med hänsyn till företagets stora, allmänna och framtida nytta, i förlitande på det understöd, som företaget från det allmännas sida billigtvis kunde påräkna, vidtaga de för sänkningen erforderliga åtgärder. Ett bolag bildades derföre af ofvannämnde strandoch jordegare och undersökningar verkställdes som visade, dels att påräknade landvinsten och jordförbättringarna omfattade cirka 2000 tunnland jord och dels att kostnaderna ansågos uppgå till 168,083 R:dr R:mt, deri inberäknade expropriation af fiske och qvarnverk omkring 43,000 R:dr, och dels att den vid undersökningarne då beräknade sänkning af sjön uppginge till 12 fot under sjöns förutvarande vattenyta. Hvad som dock icke tillfullo beräknats eller troligen kunde beräknas såsom förhållandena sedermera i verkligheten visat sig, var den för gräfningen utomordentligt svåra jordart, hvari sänkningsarbetet måste verkställas, såsom bestående, ju djupare man kommit, af nära nog bergfast sammansatt sten och grus, hvarigenom kostnaderna uppgått vida utöfver beräkning och hvartill kommer att sedan sänkningsarbetet fortgått derhän att den i det af Kongl. Maj:t i nåder gillade förslag och arbetsplan upptagna sänkningen till 12 fot vunnits, det afsedda ändamålet med landvinsten och dess försättande i odlingsbart skick icke var säkert och i sig förenade den påräknade framtida nyttan, med mindre ytterligare sänkning egde rum. Men denna åtgärd påkallade dels expropriation af Nyqvarns qvarnoch fiskverk och dels y tterligare försvårad rensning längs hela den nybildade kanalen. Motioner i Bonde-Ståndet 1865.