Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid, sedan Scheldetullens kapitalisation omsider af Nederländerna blifvit till principen godkänd, och ytterligare underhandlingar derefter egt rum med Kongl. Storbrittanniska Regeringen, hvars bifall Belgien i främsta rummet var angeläget att utverka, enär Englands andel i aflösnmgskapilalet blefve det jemförelsevis drygaste, förklarade bemälde Regering sig i början af innevarande år villig att på uppgifna vilkor bidraga till Scheldetullens aflösning och, uppmuntrad af denna framgång, beslöt Kongl. Belgiska Regeringen att göra förnyade framställningar till öfrige i frågan intresserade Magter och till en början till dem, som garanterat traktaten af den 19 April 1839. Äfven dessa började då visa sig gynnsamt stämda för förslaget, och med åberopande häraf inledde Kongl. Belgiska Regeringen derefter nya underhandlingar med Kongl. Maj.ts Regering, hufvudsakligen på följande med de af Kong). Storbrittanniska Regeringen betingade vilkor öfverensstämmande grunder. Aflösmingskapitalet, i afseende hvarå Kongl. Nederländska Regeringen yrkat att det måtte bestämmas till 46,000,000 Francs, motsvarande 25 gånger medeltalet af de fem sednaste årens uppbörd, skulle upptagas till endast 36,000,000 Francs, utgörande blott 20 gånger de sex sednaste årens medel-uppbörd. Detta kapital hade blifvit bestämdt tili 20 och icke såsom vid Stadetullens aflösning till endast 15i gånger uppbördens medelbelopp, af det skäl, att inkomsten af Stadetullen icke, hvad dess progressiva stigande beträffar, kunde jemföras med inkomsten af Scheldetullen, som under de sednaste tio åren i det närmaste fördubblats, då deremot Stadetullen, under de sednaste tio åren af dess tillvaro, endast ökats med något mera än 50 proc., och att, då värdet af tullen stöde i direkt förhållande till densammas afkastning, det vöre rättvist och billigt, att afseende blefve fästadt på den hastigare och mera bestämda tillvexten af den inkomst, som skulle försvinna.
Sedan beslut öfver alla dessa ärenden äro fattade, böra de öfriga, så vidt tiden medgifver, behandlas; 2:0 att alla Riks-Stånden ville anmoda samtlige Utskotten, att i samma ordning målen handlägga, samt att Utskotten måtte, så vidt möjligt är, lika med hvad hos de fleste Biks-Stånden vanligen sker, till arbete sammanträda före och efter middagarne, så ofta Plena i Riks*Stånden icke inträffa; 3:o att dagarne för Riks-Ståndens Plena matte i möjligaste måtto så afpassas, att Utr skotten, serdeles Stats-, Bancooch Bevillnings, måtte få tillfälle att med görligaste första förbereda allt hvad ännu kan återstå;utaf ofyan uppräknade ämnen; 174 P>"otUtdrag den 23 October 1&29. 4;o att Voterings-propositionerne till förstärkta Stats-Utskottet måtte snart, och så fullständigt ske kan, öfverlemnas, och detta Utskott sammanträda både före och efter middagar, för att, utan tidsutdrägt, afgöra målen; 5:o att samtlige Riks-Ståndens och Utskottens Cancellier måtte åläggas och alfvarligen tillhållas, de förre, att skyndsamt expediera Besluten och Protocollen med anmärkningar, i händelse af återremiss, de senare alla Betänkanden, för att af Stånden afgöras. Genom sådan ordning och arbetsmethod vid ärendenas behandling, kunna Rikets Ständer möt3 Kongl. Maj:ts ofvanbemälde landsfaderligen yttrade afsigt, och befrämja livad af hvarje Riksdagsman lifligt bör önskas och Svenska Folket inom alla Fäderneslandets serskilda bygder redan länge högljudt yrkat, nemligen Riksdagens afslutande, icke med oförrättade ärenden, utan efter moget fattade beslut. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets Utlåtande,N:o 255, i anledning a£ Kongl. Majtts Nådiga framställning till Rikets Ständer om beviljandet af serskildt anslag till Försvarsverkets iståndsättande , blef detsamma af Freste-Ståndet bifallet.
Om då de öfrige misstagit sig, så borde väl icke han dragas inför Riksrätt, eftersom hans yttrade mening varit den rätta. Detta torde tydligt bevisa att en solidarisk ansvarighet, der olika meningar kunna och måste uppstå, icke kan inför Riksrätt göras gällande. Jag låter min anmärkn. gerna förfalla. Gr. Frölich: Om jag än skulle i princip instämma med Gr. Horn, finner jag mig dock för närvar., och på de skäl Hr von Hartmansdorff framställt, icke kunna yrka tillämpning deraf: hvarvid jag dock icke åbe ropar 1720 års Reg.F., utan finner ett hinder deruti, att ännu är oafgjordt och icke genom någon ändring af ifrråga var. § lärer kunna blifva afgjordt, huruvida ordalagen i 4 §:n Reg.Ftn, att Konungen äger allena styra Riket, skola förklaras eller icke förklaras annorlunda, än nu vanligen sker. Då jag således anser mig förhindrad att nu ingå i något detaljerad! yttrande 0111 Gr. Horns förslag, och anser mig blott böra hålla mig inom de gränser, som nu af grundlagen äro föreskrifna, nemi. inom den del deraf, som Const.- Utsk. framställt i sitt förslag; så kan jag ej annat än tillstyrka att delta förslag må blifva hvilande till nästa riksdag, helst det innefattar, så långt det går, åtminstone en väsendtlig förbättring; och då nu Hr von Hartmansdorff afstått från att yrka motsatsen, synes intet hinder möta forén propos. af Hr Landtm., att förslaget må hvila till nästa riksdag. Gr. Horn: En värd ledamot har verkligen gjort ett stort misstag, då han trott att jag skulle vilja yrka en ju ridiskt, solidarisk ansvarighet för samtliga Statsrådets ledamöter. Det var just motsatsen jag afsåg; men jag säde, att en solidarisk ansvarighet i moraliskt afseende är hvad jag yrkar och önskar att Statsrådets ledamöter måtte underkasta sig.
Prot. 1856—1858. 10 Sand. i Afd. 2 Band. Supp/. 28 218 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 248. förpligtelse emot staden fullgjort: — varande omförmälda af Köpings stad bestridda utgifter till inköp och expropriation af behöfliga stations-, magasinsoch hamnplatser, anläggande af skeppskaj och lastbrygga m. m. uti den underdåniga ansökningen upptagna till ett belopp af 40,648 R.dr 16 sk. B:ko, deruti dock inberäknats 13,333 R:dr 16 sk. af det stats-anslag å 40,000 R:dr, som till upprensning af Köpings å blifvit staden beviljadt med skyldighet att deraf återbetala en tredjedel. Af hvad i delta ärende förekommit visar sig, hvad Direktionen i sina särskilda ansökningsskrifter äfven medgifvit, att de från bolagets sida nu gjorda framställningar om ytterligare understöd af Statsverket för denna jernvägs-anläggnings fullbordande icke grunda sig på något rätts-anspråk emot Svenska Staten, enär upphörandet af de förmåner, hvilka från början varit bolaget tillförsäkrade, desto mindre kan löras Staten till last, som den en gång medgifvit, att bolaget finge åter inträda uti sina redan förverkade rättigheter, hvadan och dä bolagets fortfarande oförmåga att uppfylla sina förbindelser åtminstone i hufvudsaklig mån ej vållats af sådane inträffade händelser, som bolaget ej kunnat förutse eller förekomma, kunna Rikets Ständer icke heller erkänna någon på dessa omständigheter grundad förpligtelse för Statsverket att åtaga sig ytterligare uppoffringar för att understödja ifrågavarande jernvägs-anläggning, ulan anse Rikets Ständer de härom gjorda framställningar böra bedömas endast med hänsigt dertill, huruvida det må finnas öfverensstämmande med statens verkliga fördel att medgifva hvad i ena eller andra hänseendet blifvit framstäldt och föreslaget.
Af Herr Grefve Frölich: ”Det skäl, som, jemte de af Öfriga reservanter anförde, mest verkar på min öfvertygelse om olämpligheten af förestående Banco-Utskotlets tillstyrkande, är rent af skadligheten för de mindre jordbrukarnes sanna intresse att inledas i skuldsättning till Rikets Ständers Bank, der de svårligen, utan att ega serskild Commissionär i hufvudstaden, kunna genom räntans precisa inbetalning åtnjuta fördelarne af dylika lån, men väl utsätta sig för en af dem icke beräknelig ökning genom räntans läggande till capitalet. Alltid villig att, der det sig göra låter, bidraga till den mindre jordbrukarens lättnad, hvilken bäst vinnes genom skatternas förminskning, och dernäst genom ändamålsenliga credit-anslallter i landsorterne, hvilka, genom alt i låneväg lemna förlag åt induslri-idkare, bereda allmogen förtjenst och penninge-tillgång, utan att den sjelf behöfver göra lån annorlunda, än sins emellan, kan jag likväl desto mindre instämma i ett förslag att utsträcka Bankens utlåning på fastigheter, som en sådan åtgärd, stridande mot alla sunda grundsatlser för Bank-förvaltning, troligen skulle minska den credit, som den både utrikes och inrikes bör söka bibelrå lia.” Af Herr Lector Bråkenhjelm: ”Emot Utskottets förslag att medgifva belåniugsrätt till halfva taxerings-värdets belopp, reserverar jag mig på den grund, att revisionerna ådagalägga, det Banken redan nu, då faslighet endast till i af taxerings-värdet får belånas, lidit förluster vid försäljningen af fastigheter å landet (1837 års Re visions-Berättelse, pag. 30.) Heldre skulle jag tillstyrka, att fastighets-lånen beviljades mot 3 procents årlig ränta och 3 procents årlig afbetalning å primitiva capitalet, hvarigenom lånet skulle amorteras på 23 år.
Naturen af en sådan Banque-inrättning är, att dé stora syftena för dess verksamhet böra vara bestämdt limiterade, men att förvaltningen i möjligaste måtto är fri uti åtgärderne, som leda dertill, emedan desse måste bero af allmänna händelser och conjuncturer. Dertill hörer väsendtligen pröfning vid disconteringar ej mindie af det total-belopp , som Banquen , utan att träda sina större ändamål för nära , kan utlemna , än äfven den summa , som med säkerhet kan åt en person försträckas. Ingen val or - 404 Betänkande cm Rikets Penninge-Verlt. ganisérad Banque utlånar, såsom den Svenska, pä fastigheter eller odlings företag, aldrig på långa terminer; men deremot inskränker den ej heller sina lån biträden inom ett maximum , otillräckligt för större industri-företag. Med ständigt ögonmärke på Banquens bufvud-föremål, att först svara för sedlarnes bestämda värde emot metallen, och sedan att på förmånligaste sätt biträda näringarne , bör det af dess styrelse bero att afgöra , om ock huru den vill i låne-väg använda sina tillgångar, utan att sådant må i förhand vara bundet af reglementariska föreskrifter, men med redovisnings-skyldighet inför principalerna genom anförande till protocoil af de skäl och omständigheter , som i hvarje fall till åtgärdeme föranleda. Af Banquens styrelse bör äfven bero, att för olika biträden och säkerheter stadga olika ränta, likväl inom sex för hundrade, så länge denna lagliga måttstock för penninge-räntan anses böra bibehållas. Genom tillökningen i Banquens capital, och den jemnare circulation, som bör blifva en följd af mymtbestämningen , kunde discont-rörelsen sannolikt erhålla större utvidgning och bättre rigtning, så att assignalioner, utställde på högst tre månader emellan särskilde orter i Riket och försedde med accepter och endossementer, under vexel-rätt, skulle belänas, äfvensom hypothicerade lager af vissa varor, efter Baneo-styrelsens bepröfvande.
Denna canal skulle blifva af oberäknelig vigt för Nerike, isynnerhet för Nora bergslag, sorn derigenom finge afsättning på tackjern och malmer; den skulle således undanrödja anledningen till denna orts begäran om laekjernsexport. Dervarande rika malmer, som i anseende till skogsbrisl ej nu tillgodogöras, sk ull e kunna förädlas vid kusterna af Venern. I samma mån som malmbrytningen i Nerikes bergslager uppmuntrades, skulle Vester» Jändska bruken, som nu sakna egna grufvor', komma i mera oberoende ställning och öka sina tillverkningar till fördel för exporten. Behofvet för jernhandteringen och deri statsekonomiska vinsten af en sådan reglering inses lätt, då man besinnar, att af tackjernsliliverkningen i Nerikes bergslager (enligt Landsh.embetels sista 5 års berättelse, uppskattad till -i46,444 skepptd) icke inom samma län till >långji-rn utsmides mera än 63,670 skepptd, hvaremot VVei inländska smidet, utgörande circa 120,000 skepptd, icke inom länet finner större tackjernstilIgång än circa 38,000 skepptd och således måste fylla bristen genom landttransport ifrån Nerikes bergslager. Dessutom måste 5o härdar inom Dalsland och Skaraborgs ian stödja sig på samma tackjernstiilgång. Den ojemförligt största nyttan erbjuder likväl ifrågnvar. cana Hedning, i händelse af en fiendtlig flottas öfvervigt i Östersjön. En blokad af Stockholms skärgård och Söderteljeoch Götha-canalers utlopp skulle hämma jernexporten och afbryta Stockholms handel, ett förhållande så menligt för den del af Riket, som deraf är i beroende, att man endast derutaf skulle behöfva hemta skäl för öppnandet af en ny helt och hållet inländsk segelled lill vestra kusten. Ifall de skäl, jag anfört, vinna bifall, återstår att undersöka, huruvida canalanläggningen bör ske genom Staten ensam eller genom enskildt bolag, med understöd af Staten. För min de! tvekar jag icke alt rös,ta för det förra, eller att följa Amerikas och Frankrikes exempel i fråga örn de stöl re communicalionerna.
Och då det blef ett uppehåll i musiken, hade den sköne advokat Favara, som varit klädd i svart sammetsrock och stor röfvarhatt och lysande röd halsduk, gått fram till don Ferrante och visat ut öfver den öppna sidan af torget, där man såg Etna och hafvet. »Don Ferrante,» hade han sagt, »ni lyfter oss mot himmelen såsom Etna, och ni bortför oss till det eviga såsom det oändliga hafvet.» Om Gaetano hade sett don Ferrante i dag, hade han måst älska honom. Åtminstone hade han måst erkänna, att han var en ståtlig man. Då han för en stund lade ner taktpinnen och tog advokaten under armen och gick fram och tillbaka med honom på de släta stenarna mellan den romerska porten och palazzo Geraci, hade hvar och en måst se, att han godt kunde mäta sig med den sköne Favara. Donna Elisa hade suttit på stenbänken under domen i sällskap med sindacons hustru. Och signora Voltaro hade sagt helt plötsligt, sedan hon en stund suttit och betraktat don Ferrante: »Donna Elisa, er bror är ju ännu en ung man. Han kan ännu komma att gifta sig, trots sina femti år.» Och hon, donna Elisa, hade svarat, att härom bad hon himmelen hvarje dag. Men ej förr hade hon sagt detta, än en sorgklädd dam kom in på torget. Aldrig hade man sett något så svart. Det var ej nog med att klädning och hatt och handskar voro svarta, utan slöjan var så tät, att man ej kunde tro, att det fanns ett hvitt ansikte bakom den. Santissima Dio, det var, som hade hon hängt öfver sig ett bårtäcke. Och hon hade gått långsamt och lutande. Man hade nästan blifvit rädd. Man hade nästan trott, att det var ett spöke. Ack, ack hela torget hade varit så fullt af munterhet? Bönderna, som voro hemma öfver söndagen, hade stått där i stora flockar, högtidsklädda och med röda schalar slängda om halsen. Bondkvinnorna, som skulle till domen, hade glidit förbi, klädda i gröna kjolar och gula halskläden. Ett par resande hade stått framme vid balustraden och betraktat Etna, och de hade varit hvitklädda.
ståndstiden någon till säljaren närmare eller med Nilssons huslru lika beslägtad bördeman sig anmälte, samt således i målet verkat onödigt uppskof, hvilket så mycket mera Nilssons rätt förnärmat, som enär, vid beslutets fattande, köparne i anseende dertill, att säljarens åtkomst till den försålda egendomen ej blifvit styrkt, erhållit endast två uppbud, med vilkor att, innan tredje uppbudet meddelades, förete säljarens åtkomsthandlingar, det följaktligen berott på köparna att, genom underlåtenhet att samma handlingar till Rådstugurätten ingifva, fördröja laga ståndstidens inträffande; dels alt efter det köparne begärt alt få lyfta den i Rätten nedsatte bördeski 11 ingen och fördess fulla belopp ställt borgen, emot hvilken, enligt hvad Borgmästaren Rubin samt vice Rådmännen Behrn och Boström i deras till Justitiä-Ombudsmannen aflemnade förklaring lillkännagifvit, icke varit något att anmärka, Rådstugurätten i strid med Kongl. Förordningen den 7 Augusti 1766, som i bestämda ordalag berättigar köpare att lyfta bördeskilling, derest han för den del af köpeskillingen, som kan vara i egendomen intecknad, till hördemans säkerhet ställer full borgen, medelst beslut förenämnde den 14 November 1836 afslagit köparnes omförmälte anhållan, och derigenom vållat, att köparne, som enligt 9 II. St. Just. Ombudsm. Emi.-Berättelse för dr 1848.
Längst framme vid ena fönstret såg studenten en skogsman med långt skägg, iklädd en ganska sliten blå fris-syrtut med nerfälld skjortkrage men utan halsduk. Det var ett besynnerligt utseende och en besynnerlig påklädsel för en rik man. Men ju mer studenten såg, desto mera behagade honom uttrycket i främlingens ansikte. Studenten väntade alltjämt, men då den resande totalt tycktes ha förgätit, att han tillkallat någon, eller att han tillropat denne någon att stiga in, blef studenten otålig och gjorde sig redo till att gå. Men dörrlåset knarrade, och den främmande herrn vände sig om. – Nej se, när kom min herre? Välkommen, min herre! Var god och stig fram! Studenten svarade: – Det har sig just ej så lättvindigt att stiga fram i det här rummet, men jag skall försöka. Vid hvarje steg han tog, snubblade han öfver jaktredskap och metspön, som stodo lutade mot Stolarne, eller ref ned något af den mångfald af föremål, som öfverallt skräpade. Där lågo stenar och stoffer, där herbarier med pressade växter, där uppstoppade fåglar, ormar och ödlor i burkar med sprit och tusentals andra besynnerliga resedon. Den resande herrn drog själf ner ett jaktgevär, som föll till golfvet med ett hiskligt brak, då han gick sin gäst till mötes. – Förlåt, att jag besvärat min herre hit, sade han. Jag är John Hall från Götheborg. – Mitt namn är Alm. Jag är prästson från Småland. John Hall fixerade sin gäst uppmärksamt. – Jag tycker om min herre, sade han. Var god och sitt ner, så få vi språkas vid. Förstår herr Alm sig på stenar? – Åja, tämligen. Men af alla naturvetenskaper sysselsätter jag mig helst med kemien. – Det gläder mig. Jag skall visa herrn anteckningar öfver några kemiska experiment, som jag förehaft. Men dessförinnan vill jag gärna förevisa de stenar, jag dels samlat, dels inköpt under min resa. Jag har dem förvarade i dessa byxor, tills jag hemfört dem, och de hunnit bli uppställda i mitt naturaliekabinett. Det är ett bra påfund, inte sant?
”Om nu verkställigheten af en sådan föreskrift som Riksens Ständer begärt följes än-, ^algenom, torde lättast falla i ögonen huru, resultatet kan blifva.” ”En exporteur afskickar en laddning Jern. från Gefle, eiler hvilken annan ort som hälst, och vid afskeppningen diar lian en vexel på sin last i Hamburger B;co, svarande mot Tulloch Convoyafgift m. m. Coursförhåilandet mellan vext in och Svenskt Banco kommer härvid icke i fråga, såsom alldeles intet verkande, emedan vexel hvarken köpe» eller säljesr pckså ser man oftast sådane vexlar tecknade med ordet Tullvexel eller med 48 Jk. cours. Men. lät ock vara, att vexefR är den dagen köpt, eller att exportturen anger den lika med Tullcoursen, och att exempelvis coursen då vore 1x6 sk. samt vexeln på 100 R:dr. Uppbörds-" mannen uppför då 100 R-.dr Hamburger Banco, inom column, men i sjelfva redovisningscolumnen R;dr 241: 32 sk. Nu står har till böks för denna Summa, och insänder vexeln till GeneralCassan i Stockholm. Under tiden har Coursen redan fallit eller stigit. Då vexeln hit ankommer till GeneralCassan är Coursen j 17 sk., och uppbörden blir då 2 R:dr 4 sk. högre. Skall åter GeneralCas - * Den 4 April f. m, 39 gan debitera vexein efter första uppbördscour-, sen, så försvinner väl skiljaktigheten för den gängen och GeneralCassan får samma debet eller 241 R:dr 32 sk Men då är redan grunden bruten att vexein skall tecknas till sitt rätta värde i den stund den hos hvar och en till uppbörd kommer eller begagnas. Men vidare, da vexein skall lefverera till Räntekammaren är Coursen åter förändrad. Ändteligen, när den ankommer till Hamburg, händer, att den blir protesterad, och skall då vandra samma vägar tillbaka.
Är jemväl från Högvördiga Prest-Stån* det remittéradt, ett Memorial af Herr Prosten M. Hasselrot, som med Prosten Wikblad förenat sig deruti, att i stället för de veneriska sjukas intagande å Lazaretterna och allmänna Curhus, hvilket, oaktadt betydlig, kostnad för Staten, aldrig skall svarat mot behofvet, ambulatoriska curanstalter måtte, till smittans hämmande, inrättas; hvaremot Herr Prosten Hasselrot förklarat sig ogerna vilja, lika med Herr Prosten Wikblad, antaga den hårda nödvändighet, att några veneriska Patienter skulle, såsom obotliga ansedde, af fara att. kringsprida smittan; nödsakas för alltid stängas från samhället, utan tror att, med användande af den utaf Chirurgie Magistern Osbeck uppgifna och af dåvarande Kongl. Collegium Medicum vitsordade curmeiod , borde den nödvändighet, att från Curhusen utskrifva obotliga, icke mer inträffa; hvarförutan Herr Prosten Hasselrot ansett det vara önskligt, icke allenast om, till befordrande af en nödig men nu till äfventyra saknad noga tillsyn och controll öfver säkra Curinetoder och en noggrann Läkarevård, någon af Kongl. Sundhets-Collegii Herrar Ledamöter, eller någon annan i veneriska sjukdomars behandling kunnig och erfaren man finge det uppdrag, att genom årligen anställande resor till Sjukhusen i Landsorterna, taga närmare kännedom, huru Läkarevården vid hvarje sjukhus liand hafves m. rn., utan ock att en närmare tillsyn öfver dessa inrättningars ceconomiska styrelse funnes, heldst det hittills åt Landsliöfdingarna uppdragna inseende öfver densamma icke % % Den a 9 Maj. 595 icke kur-le anses för en tillräcklig controll, då desse Embetsman af sä inånga andra -vigtig! ärenden äro så upptagne, att de omöjligen skola kunna sträcka en nästan dägeligen nödig tillsyn till sjukhusen; samt att alltså en Comité kunde få det uppdrag, att under Landshöfdingarnes öfverinseende och ledning hafva en närmare tillsyn öfver sjukhusinrättningarnes ceconomiska styrelse; och 5:0
Dessa ledamöter utväljas i Stockholm af sockenstämmo-nämnden eller den myndighet, som framdeles kan komma alt motsvara densamma, samt i öfriga städer inför Magistraten af de på sockenstämma röstberättigade och efter samma grund för röst-beräkningen, som der är gällande. Pä landet bör Bevillnings-beredningen utgöras af Kronofogden eller annan af Konungens Befallningshafvande förordnad person, som eger tillförlitlig kännedom om ortens ekonomiska ställning och industriel förhållanden och hvilken skall vara ordförande och föredragande, samt två eller tre på allmän sockenstämma utsedde, i orten bosatte personer, af hvilka under sistförlidna år bevillning inom samma socken eller pastorat blifvit erlagd efter då gällande Bevillnings-stadgas 2:dra Artikel. Vid samma tillfälle, som de ordinarie ledamötcrne i Bevillnings-beredningen utses, skola äfven, så i stad som på landet, en eller tvä suppleanter på enahanda sätt, sorn de ordinarie ledamöterna, utväljas. Il/h. (ill It. Sl. Prut. ISöi) & ISOP. 5 Sami. 1 Afd. 11 Höft. 3 18 Förslag lill Bevillnings-Stadga. § 33. Genom utfärdad ollman kungörelse underrättar Konungens Befallningshafvande, i början af hvart och ett år, de skattskyldige em de personer, som inom hvarje ort blifvit of Konungens Befallningshafvande förordnade alt såsom ordförande deltaga i Bevillriings-beredningen för samma år. samt om de särskilda beredningsdistrikter. deruti stad eiler socken blifvit fördelad, äfvensom om det antal berednings-ledamöter, som inom hvarje stad eller socken skall väljas, och hvad för öfrigt vid dessa val bör iakttagas. Sagda val förrättas före Januari månads utgång; börande genast efter valförrättningens slut ej mindre de dä valda personerna, än den af Konungens Befallningshafvande förordnade ordföranden i samma Beredning, om de verkställda valen underrättas. § 34.