Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det år just det som år tryckande, når den ena för samma härligheter får betala 10, den andra 20 R:dr. Svårighet upp; kommer äfven deraf, då man ej vet, hvad man skall betala. Detta vore förekommit, om en viss local hade en viss dividend, då skatterna för hvar och en icke kunde mycket variera. Jag anser mig för öfrigt icke böra uppehålla discussionen med en sak, som af BevillningsUtskottet ej blifvit godkänd, men jag hoppas, att den i framtiden skall gå igenom. Jag år således för jien t Julii /. >n, 57 Minimi-tabellen, icke såsom något godt, men såsom ett nödvändigt ondt. Herr Tham: Äfven jag har icke ansett Minimi tabellen såsom något godt, utan som ett nödvändigt ondt. Äfven jag har från Riksdagens början sett det förslag uppgifvit, som Herr Lefrén omtalat. Ett sådant skulle afhjelpa alla disputer i ämnet. Efter min öfvertygelse var det det enda rätta, men som jag inom Bevillningsutskottet var nästan ensam i den öfvertygelsen, så ville jag icke dermed upptaga UtJ skottets tid. Friherre Boije har gifvit oss en målning af de olyckor, som skulle uppkom-t ina derutaf, att Landshöfdingarne framdeles uti BevillningsUtskotten skulle täfla om Mini-; mi-tabellens nedsättning för det ena Länet framför det andra. Då skulle grunden vara helt annan ån nu, ty nu år blott frågä om bibehållande af den Tabell, som redan finnes utan ny jemkning Lånen emellan. Dessutom, om Landhöfdingarne så skulle förgäta deras pligt, och inom Utskottet vilja gynna det ena Länet framför det andra; skulle de vål äfven kunna förgäta den uti PröfningsComittéen inom Lånen, för att få högre bevillning ån som borde vara. För min del fruktar jag hvarken det ena eller andra. Friherre Boije har sagt, att Minimi-tabellen tråflar landet så olika; detta har ingen disputerat; men det år samma förhållande med de öfrige Minimi-tabellerne.
”Hm, hm, rätt förtretligt, att Klein just nu skulle vara borta! Är det gubbens allvar, vill han hafva rent svar. Hm, hm, hvad skall man företaga sig? Om flickan ändå vore förståndig!” Nu följde tre betänkliga hm – ty det var mer än troligt, att Maria icke skulle blifva förståndig. – ”Det förtryter mig, att doktorn ej sjöng ut med hvad han tänkte, sista afton han besökte oss. Nu skulle jag komma bra i klämman, och ej kunna säga hvarken nej eller ja.” Så slöts fru von Horsts hastigt omvexlande tankegång, under det Maria slog i kaffe, och herr Billing öfverläste inledningen till sitt tal. Dessa tre serskilda förrättningar föranledde en tystnad, den Maria ej kunde begripa, men som hon trodde vara passande att afbryta. ”Tillåter onkel,” sade flickan, hvilken sedan barndomen varit van att anse Billing som en annan far, ”att jag får stoppa er pipa? Utan att afvakta svar, sprang hon ut och återkom snart med den nämnda pipan, jemte en itänd vaxstapel. ”Tack, tack, min söta flicka!” sade grosshandlaren, i det han mottog pipan och kysste hennes hand. ”Nå, sannerligen,” utbrast Maria skrattande, ”blir icke onkel så ytterst artig på gamla dagar, att våra unga herrar gerna kunde taga exempel deraf.” ”Åh, hur gammal tror du väl jag är,” svarade Billing, med en ton af lätt missnöje och förtrytelse, ”efter du anser en sådan artighet för långt drifven vid mina år?” ”Jag vet ej så noga, bästa onkel, emellan 40 och 50 år; men hvad jag med säkerhet vet är, att det icke var min afsigt att såra er med mitt skämt. Ni vet ju jag är en yrhätta.” ”Du är ett godt barn,” svarade han, fullkomligt blidkad; ”men du är äfven en förståndig flicka; derföre har jag ett litet förslag att göra dig.” Fru von Horst vågade knappast andas. – ”Du vet,” fortsatte Billing, ”att jag hvarje år på min födelsedag bland mina fruntimmersbekanta utväljer en värdinna, som förestår och upphöjer högtidligheten.
Flera af de mäktigaste föreningarne stadga till och med, att intet understöd får lemnas någon lokal gren, såvida det icke visas, att arbetarne, innan de lem na arbetet, gjort arbetsgifvarne en hemställan om skiljedom. » Vi ha så pass vidlyftigt omhandlat Trade unions, emedan dessa allra tydligast gifva en bild af det sätt. på hvilket den engelske arbetaren själf tager sin sak i egen hand, förvissad om att han själf bäst känner hvar skon trycker och genom associationen eger makt att, då marknadsförhållandena det medgifva, tillvarataga sitt intresse vid fördelningen af produktionsvinsten. Men hän är ej som den tyske arbetaren revolutionär, emedan han mycket väl vet, att de ekonomiska lagarne ej låta rubba sig. Den tyske arbetaren står vida efter den engelske, då det gäller att på ett praktiskt sätt sköta sina intressen; han eger ej dennes själfkänsla och själ / förtroende, ej dennes stolta medvetande att vara en likstäld faktor inom det existerande samhället, där han gonom framkämpandet af reformer kan förbättra * Som bekant, har man i England, i synnerhet vid grufverksam-heten, försökt ett nytt system, nämligen de så kallade glidande skalorna, sliding scalcs, d. v. s. aflönings tariffer, hvilka hvaije tredje eller Q&amp;rde månad fastställa arbetarnes aflöningar i enlighet med varans högre eller lägre marknadspris. Komine detta mera allmänt till stånd, skulle man dermed vara inne på åtminstone en förberedande lösning af frågan om en direkt fördelning mellan kapital och arbete af produktionens nettovinst, Alltså återigen £ngland som gått i spetsen !sin ställning. Den tyske arbetaren står modftlld och förbittrad nmt öfverlåter åt staten att attänka reformer, så myeket den gitter, medan han öfverlåter sig sjelf åt fövitska drömmar om ett sytt samhälle, där allting skall vara glädje ooh lycksalighet ooh dir Btekta sparfvar skola flyga i mannen på honom. Det tyckes, som skalle man ej kanna hysa tvifvel om hvil-ket är bäst, den fria associationen eller statens förmyndareskap.
Till följd af Rikets Ständers under riksdagen åren 1850 och 1851 vidtagna beslut, att de under namn af begrafningshjelpseller nådårsbesparing, tillförene föreskrifna iunehållniugar å embeteoch tjenstcmäns löner, borde upphöra, men förut gällande föreskrifter i fråga om utbetalningar till aflidno embetsoch tjenstemäns sterbhus af do löne-innehållniugar, hvilka, såsom dylik besparing, blifvit vederbörligen iakttagna, likväl komma att fortfarande tjena till efterrättelse, — böra de utgifter, som i sådant hänseende, under hvart och ett år, blifvit utaf Statsverkets medel förskjutna, ersättas af Riksgälds-kontoret genom de gjorda iitbetalningarnos upptagande i den för samma år föreskrifna och på Riks-hufvudboken grundade liqvid mellan Statsoch Riksgälds-kontoren. § 194. Uti ofvan omförmälda årliga liqvid böra jemväl till ersättning af Riksgäldskontoret upptagas sådana kostnader, som kunna uppkomma och af statsmedlen blifvit förskottsvis bestridda, för de vid båtsmanshället indelta rotarnes sammanförande inom lämpliga distrikter, enligt Rikets Ständers derom hos Kongl. Majit under 1850 och 1851 års riksdag gjorda anhållan. 16 Stats-Utskottets Memorial N:o 217. K) A Riksgälds-kontoret anvisade Kreditiver. §§ 195—197. (Stats-Utskottet har i särskildt Memorial N:o 216 föreslagit lydelsen af de §§ i Kiksgälds-kontorets nya reglemente, som skola innehålla stadgandena angående utbetalningen af de i Rogerings-formcns 63 § föreskrifna 2:ne krcditivsmnmor ; och torde dessa föreslagna §§, sådana de af Rikets Ständer varda godkända, fil med den nummerordning, desamma vid ifrågavarande reglementes utfärdande komma att erhålla, här införas.) § 198.
Genom yttranden, som, vid remisserna af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition och de här åberopade moLionerne, blifvit inom Rrks-Stånden afgifne, hafva de sålunda framställda skiljaktiga meningarne blifvit, dels ytterligare utvecklade, dels ömsesidigt motsagde, och derunder har Herr Friherre af Nordin inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln erinrat om den beskattning, som Rikets Ständer under Drottning Christinas regeringstid beviljat under namn af ”Skjulsfärdspengar”, med vilkor af befrielse från skjulsnings-skyldigheten , i sammanhang hvarmed Herr Friherren serskildt yrkat, att Utskottet må fullständigt utreda grunden, hvarpå man bygger den yttrade öfvertygelsen, alt det är jordegarens pligt alt skjutsa. Då de, som yrkat denna pligt, såsom grund derföre, åberopat den närvarande lagstiftningen och uråldrig sedvana, hörer det till den af Herr Friherre af Nordin yrkade utredningen, alt tillse beskaffenheten af så väl lagstiftningen som sedvanan, samt huru de tillkommit och blifvit utbildade. Derom innehåller ett af Herr Grefve Ankarsvärd likaledes inom Ridderskapet och Adeln afgifvet yttrande en fullständig framställning, den Utskottet ej kan annat än biträda, och således i detta afseende får åberopa, så lydande: Våldgästningar och friskjulsningar tryckte menigheten under långa "tidehvarf, ulan några stadgade ordningar. Under Folkunga-älten var Magnus I. Birgersson, efter döden, ärad med tillnamnet Ladulås, den förste, som år 1285 utfärdade en stadga emot öfvervåldel, och påböds då, alt ingen vägfarande man skulle gästa utan för penningar, hvarföre "ock uti hvarje by en serskildt person förordnades alt på dessa vilkor åt vägfarande tillhandahålla, hvad som tarfvades; äfvensom alt ingen fick taga friskjuls, som icke hade Konungens bref dertill.
Ständer beslutad, vara ganska lämpligt, och på sådan grund tillstyrkes, att, ehuru de trenne öfrige RiksStånden godkänt Utskottets förslag, det af Ridderskapet och Adeln beslutna tillägg måtte blifva gilladt af respective MedStånden, f) Nionde Grunden har af Yällofl. Borgare-Ståndet blifvit fastställd, så lydande: ”atti vid alla tillfällen, då varor af samma benämning kunna finnas af olika sort, godhet och värde, skall olika tull derefter beräknas;” men som Utskottets förslag till Nionde Grunden liar vunnit trenne Stånds bifall, och då, vid tillämpningen af ifrågavarande Tullbevillnings-grund, hvardera af respective Riks-Stånden pröfvat Utskottets förslag till tull-afgift, samt derom fattat beslut, hvilka i de fall, der skiljaktighet förefinnes och icke genom sammanjemkning undanrödjes, blifva serskilda föremål för omröstning inom Högh förstärkta Stats-Utskotiet, så synes äfven den Nionde Bevillnings-grunden böra anses an - Eevillnings-Utskottets Memorial'! N.-o S4■ 9 tagen genom 3 Stånds öfverensstämmande beslut. g) Tionde Grunden borde, enligt Höglofl. Ridderskapets och Adelns beslut, lyda sålunda: ”,att den fastställda Tullprocenten utsattes till bestämdt belopp i Riksdaler , skillingar och runstycken, efter mått, mål, vigt eller stycketal pä alla varor, hvilka icke ega hufvudsaklig skiljaktighet i cjvaliteten, i hvilken senare händelse de måste förtullas efter värde, och tullen bestämmas till viss procent af detta värde;” hvarförutan samma Grund är af Vällofl. Borgare-Ståndet på följande sätt förändrad: ”att den fastställda Tull af giften utsättes till bestämdt belopp i Riksdaler, skillingar och runstycken, efter mått, mål och vigt på alla sådana varor, hvilka icke ega hufvudsaklig skiljaktighet i cjvaliteten; i motsatt händelse mäste de förtullas efter värde , och Tullen bestämmas till viss procent af detta värde.”
Maur ingrfwa, Consistorium om denna sin föresats underrätta, utan ock inom utgänaen af en lika lang tid derefter, med Lewis inför Consistorium styrka, alt han sine underdänige beswär i laga ordning ingifwit, det mätte till minnande af likhet härmed, uti de mäl, som dragas frän Consistoriernes till Hof-Rätternes, och widare till Kongl. Masits pröfning, Beswäranden älaggas enahanda skyldighet, hwilken Herr Bistoppen anfedt öfwerenSstammandr med grundförfattningen för Rättegången i Dsm-Capitlen d. n Febr. ?68?. Och har Bistoppen jemwäl uppgifwit Project till den hänwisning til! Beswärs anförande, som m.d bifall härtill borde af Consistorium meddelas. Wid öfwerwagande häraf, och dä Consistorlcme med Domare-magtens utöfwande i wista fall, äfwen sörena den ffyldighet, att waka öfwer Ecclesiastik Embetsoch Tienstemäns förhällande i och utom stensten, samt befordra de härom meddelade Utstag till wcrkstallighet, hwarwid ock olägenheter kunna möta om Consistorierne sakna den i sistnämnde afseende nödiga upplysning, om deras Utstag wunnit laga kraft, eller blilwit dragne under högre Rätts pröfning; sä finner Utskottet full anledning hos Riksens Högloft.
Majit fann frågan om förbud ^häremot förfalla, äfvensom i afseende på förslaget om Veds erhållande från RecognitionsSkogarne i Gefleborgs Län, till Saltpeter-kokning vid dervarande Fäbodar, Landshöfdingen anbefalldes, att, sedan vederbörande hörde blifvit, med sitt utlåtande h äröfver inkomma. De öfrige af Riksens Ständer framställde omständigheter, rörande Salipeters pröfning m. m. äro afgjordé den 2 G November 1816 genom Kongl. Majits Nådiga Reglemente för Uppbörden af SaltpeterSkatten; och har Kongl, Majit så väl under nyssnämnde dag, sorn genom Circulai» reBref af den 28 October 1817 tillåtit, att hemmansägare, sorn ej kunnat SaltpeterSkatten in natura utgöra, derföre finge er* lägga en bestämd lösen , och att de åter, 3So ^fustiticsOmbudsm. EmhetsBerdtteher. sorn tillredt Silf peter utöfver deras egen gärd, malte densamma till Kronan för ena» handa betalning få afyttra 26:0. PresteStåndets underdåniga anhållan, att Kongl. Maj;ts Stadgande af den Io Januarii 18 14, hvarigenom ynglingars antagande till Båtsmän, innan de ännu begått Herrans Heliga Nattvard, blifvit tillåtet, måtte till kraft och verkan upphöra. Föredr. den 9 Jan. 1816, sedan Förvaltningen af SjöArenderne hörd blifvit; och täcktes Kongl. Maj:t, med bifall till Ståndets anhållan, i Nåder förordna, alt såda. ne förut gällande Författningar, hvilkas tillämpning genom detta stadgande upphörn de, skalle hädanefter, både i krig och fred, utan all rubbning, noga efterlefvas. 27:0. Riksens Ständers Underdåniga hemställan , om sådane måls upptagande vid HäradsRätt, hvilka angå underlåten väglagning, eller försummad Kronoskjuts. Acten öfverlemnad till Inrikes CivilExpeditionen. 28:0. Riksens
Maj:ts Proposition, i hvad den angår förhöjd beräkning af behållne ordinarie räntan, hufvudsakligen finnes stödd, hvarföre Utskottet, under åberopande af de skäl, sorn uti förra Utlåtandet äro anförde och 2:ne Riks-Stånd godkänt, samma Utlåtande vidblifver. De uti ifrågavarande punkt åberopade serskilda Utlåtanden Litt. J, i anledning af motioner om klem man talsrän tans upphörande, Litt. B, angående skjutsfärdspenningarnes likaledes ifrågastälide indragning, Litt. C, rörande hemställan om ollongärdens försvinnande och Litt. D, beträffande motion, att ränta af odlingslägenheter måtte i vissa lall upphöra att till Statsverket ingå, hafva blifvit af Bonde-Ståndet återremitterade, hvarvid anmärkningarne hufvudsakligast afsell hemmantalsräntans upphörande, som förmenats böra ega rum; men då berörde Utlåtanden blifvit bifallne af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet och af Preste-Stånclet lemnade utan anmärkning, anser Utskottet sig endast behöfva deras innehåll å nyo åberopa. 2: dr a punkten: Afrads-Spanmålen: Denna punkt, som Bonde-Ståndet bifallit, är återremitterad ifrån de öfrige Stånden, hvarvid likväl återremissen från Borgare-Ståndet egentligen afsett det bilagde serskilda Utlåtandet Litt. E. De hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet framställde anmärkningar hafva varit: att, då Utskottet föreslagit, att Utmarks-skatlen på Öland, utgörande circa 860 tunnor, måtte eftergifvas, denna quantitet så - 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:0 226. ledes borde afgå ifrån de uti Kongl. Propositionen upptagne 4o,5oo tunnor, hvadan Utskottets beräkning af 4o,ooo t:r vore för bog; att det upptagne priset af 6
"Bagge eger att, såsom bruksförvaltare, till sitt biträde antaga en bruksskrivare, som på Tumba bruksslat eger att åtnjuta den lön och öfriga förmåner, som äro närvarande bruksskrivare beviljade”, samt således uppställd i fullkomlig öfverensstämmelse med 254 § 3 mom. utaf 4 835 års då gällande Banko-reglemente, obestridligen gifver vid handen, ej mindre alf förvaltaren blifvit tillförsäkrad all få till sitt Banko-Utskottets Berättelse, N:o 14. 29 biträde begagna en bruksskrivare, än att nuvarande bruksskrifvaren, så länge lian ordentligen fullgör sina åligganden, icke kan af Fullmäktige från sin befattning skiljas, hafva Fullmäktige (Ber. p. 85) förklarat, att, i anseende till brukets ökade verksamhet, bruksskrifvaren numera blifvit alldeles oumbärlig; vid hvilket förhållande Utskottet anser Revisorernes anmälan, det någon öfverenskommelse icke blifvit träffad örn indragning af bruksskrifvare-tjensten, ej kunna till någon åtgärd föranleda. § 20. (1847 års Rev.-Ber. § 80. Banko-Fullm.
Utskottet som icke kan instämma uti Kongl. Stats-Contorets, uti dess afgifne underdåniga förklaring, rörande desse frågor yttrade tanka, får tillstyrka, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att, vid beviljandet af serskilda gratificationer, sådane må anordnas å den extrautgifls-snmma, sorn, till Kongl. Maj:ts disposition, på åttonde Hufvud-titeln af Rikets Ständer anvisas. §• 8. (Pag. 32-34 ) Efter ej mindre af Landshöfdiuge-Embetet i Östergöthlands Län, än ock, å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar, af Advqeat-Fiscals-Embelet i Kongl Götha Hof-Rätt anförde underderdåniga besvär öfver samma HofRätts den 3o Julii 1829 meddelade Utslag, hvarigenom Lands-Kamereraren oph Lands-Secreteraren, för begånget embetsfel, så väl i afseende på förnyad borgens anskaffande för arrendet af Ryttmästareboställe! vid f. d.. Östgötha Cavallerie, Stora Lund, som i afseende på tillsynen öfver boställets skötsel under åboledighet, blifvit dömde att, enligt 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken samt 9 Cap 5 §. Utsöknings-Balken, höta hvardera 33 R:dr 16 sk., men deremot, af anförde skäl, blifvit från ersättningsansvar befriade, har Kongl. Majit, genom Utslag ilen 2 November i83o, i Nåder förilarat, det skäl å någondera sidan icke vore anfördt, som kunde verka ändring i Kongl. IIof-Rättens berörde Utslag. 6 Stats-Utskoltets Utlåtande N-0 23. Denna af Revisorerne anmälde fråga, såsom i rättsväg afgjord, erfordrar således icke någon Rikets Ständers åtgärd. Allmänna Magasins fonden* §• 9* (Pag. 3c).
Cederström med så mycken detaljkännedom anfört, om den oordning och oreda, som skulle blifva följden af låntagares rättighet att verkställa sina liqvider genom nedsättning i LandtRänterierne, har jag intet att tillägga. Jag uther mig bloLt, i afseende på Herr Tharas förmodan om nödvändigheten för låntagare, att bekosta en commissionair, få erinra, att ingen anledning till en sådan förmodan här äger rum; ty intet hindrar låntagare, att under recommcndation skicka sina penningar per posto till en tjensteman i RiksgäldsContoret, och ingen ting är lättare, än att i instruetionen ålägga denna tjensteman, att emottaga brefven och derå lemna qvitto till Postverket, hvarigenom all nödig säkerhet å ömse sidor vinnes. Någon kostnad för låntagarne kan härigenom icke uppkomma. Jag förenar mig derföre i sjelfva saken med Friherre Cederström och Herr von Hartmansdorff, men hemställer, om icke, till följd häraf, femte punkten alldeles kan utgå. Den skulle nemligen endast komma att innehålla att ränteoch capitalafbetalningarne skola göras i RiksgäldsContoret; men detta behöfver ej föreskrifvas, ty der intet annat stadgande finnes, följer det af 302 Den 5 Mars f. m. sig sjelf, alt liqviderne skola ske, der lånen blifvit tagne. Herr Lagerhjelm, Pehr: I motsatts mot den siste talaren, anser jag väl nödvändigt, att, till rättelse för förvaltningen, så mycket af punkten qvarstår, som uttrycker hvarest liqviderne skola ske; men då Ridderskapet och Adeln nyss beslutat, att Konungens Befallningshafvande ej böra belgstas med lånehandlingarnes öfversändande, synes det vara ännu större skäl att icke belasta dem med uppbörden af lånen, emedan den lätteligen skulle kunna sammanblandas med det öfriga uppbördsverket; och skadan deraf är tydlig. Jag instämmer derföre i Herr von Hartmansdorffs förslag, och får erinra, att äfven den vinst härigenom beredes, att
I de återremisser, som Utskottet frän tre Riks-Stånd emottagit, är icke bestämdt uttryckt, huruvida de åsyfta godkännande af Riksdags-fullmägtigen Nils Larssons motion eller af hans reservation, eller blott en närmare utredning af frågan i sin helhet. Och då de motiver, som för afstyrkandet äro begagnade, ega lika mycken tillämplighet, ehvad motionen eller reservationen tages i betraktande, helst bägge hafva det gemensamma syltet att, i strid mot Utskotts-majorilelens mening, frångå det beslående, har jag trott det vara mindre tjenlig! alt fördela Utskottets slutliga framställning i 2 punkter, och lördenskull ansett både enklast och Ibrmenligast att Betänkandet, efter motiveringens afslutande, borde inskränkas till följande lydelse: 1 sådant sakens skick finner Utskottet sig icke heller nu ega skäl alt tillstyrka någon rubbning af den skedda tolagsregleringen; hemställande alltså Utskottet jemväl, att det af Riksdags-fullmägtigen Nils Larsson i reservationen väckta nya förslag måtte af Rikets Ständer lemnäs utan åtgärd. Häruti hafva instämt Grefve Lagerbjelke, G., Friherre Silfverschjöld, C. 0., Herr von Strokirch, Fr., Herr Lagerhjelm, Prostarne Lindberg och Söderberg, samt Herrar Grape och Cramer. 2:o af Prosten Sondén: “Utskottets sätt att behandla den återremitterade frågan — ett sätt, som lyckligtvis lärer finna få motstycken i vår riksdagshistoria,— kan jag ej gilla. Det synes mig innebära ett uppenbart åsidosättande af dess genom Riksdags-Ordningens 30 §, 3 mom. ålagda pligt, att efter erhållen del af Riks-Ståndens anmärkningar “ytterligare granska och jemka-1 sitt förut afgiIna förslag. Att, med frånträdande af sin förra mening, jemka den derpå grundade hemställan, har man hittills ansett åligga ett Utskott då anmärkningar af likartadt syfte från tre Stånd genom återremiss ingått.
Hvad jag sagt, Den lo Februarii. 279 |r b!0tt min enskilta trosbekännelse, Jag med - gifver blygsamt dess vanmagt till resultat och dess mångå brister; men då detta troligen är det sista Riksmöte, sorn mina moijens tillåta nvg den äran d Itaga i Representationen, har jag njutit af att få göra reda för mina tänkesätt; tänkesätt, hvilka skola följa mig i grafven och utgöra det enda arf jag kan lemna åt 4, äbkad.e Söner, de der, lyckligare än jag, kunna blifva i cas att verksamt tjena deras fädernesland Jag njuter att i denna vördnadsvärda samling få högtidligt nedkalla himmelens Nådiga hägn, utgjuta mitt patriotiska, hjertås innerligaste önskningar öfver mitt älskade, men jag måste med djup rörelse ännu en gång upprepa det — mitt för närvarande fattiga betryckta Fosterland: och derefter återgår jag att blanda mig i hopen af desse obemärkte, hvilke frugtlöst, under d,e mäst påkostande uppoffringar sträfva och lifnära sig och sina familier med det otacksamma landt mannayrket och endast kunna vänta af Försynen och af Konungen, vägledd af en sann patriotisk Ministere sin räddning. till PleniProtocolJet för d. ie Februar#* förmiddagen. Grefve Hard; Carl Gustaf: Då Herr Friherre Åkerhjelm nu förklarat9 Dea 12 Februarii„ att något personligt klander icke åsyftats med de af Herr Friherren, vid Protocollets justering för den 27 Januarii, fällde yttranden, angående skadligheten af för tidiga tentamina i Ståndens Plena pch vigten af konsten att höra väl, i jemförelse med den, att tala väl och med nytta tor saken och de hörande, måste jag antaga detta för gifvit, ehuru jag upprigtig bekänner, det jag har svårt att tro, det Herr Frihtiren, så allmänt känd för ett upplyst förstånd, liberala tänkesätt och fin belefvenhet, skulle, utan en bestämd afsigt, afvikit från den granlagenhet, sorn förbjuder, att, utan förde) för saken, yttra sådant som kunde få en personlig tillämpning.