Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De hittills uppräknade afgiftcr komma i synnerhet «tt träffa Rikets Tjenstemän, men pä det äflven Medbor sare - Den 2 Mak 1067 gare af andra Claster mäge i sin män till denna nyttiga Inrättning bidraga, hafwa Riksens Ständer stadgat: Z:o Att ivid köp af all fast egendom, sä i Staderne som pä Landet, en per mille af Köpcstlllingen mä till Ärigsmanshus-Castan inbetala?, för hwilken afgift, fördelad till hälften pä köpare och säljare, answaras af Köparen, som erlägger den till wederbörande Uppbördsman, hwars Qmitttncer derä bör företes, innan Z:dje Uppbudet pä Egendomen meddelas. 6:0 Att den som löser Kronohemman till Skatte mä k Centonal erlägga 6 procent af Skatte Köpeskillingen; dock med undantag ej allenast af de till Bäksmanstndelningen i Blekinge och Södermöre anflagne hemman, som redan skola till Amiralitets.Krigsmans-Caffan erlägga en flik afgift, utan ock alle andre hemman, som en dylik afgift förut ätföljer. 7W Att dä B«sittnlng erhälles ä Kronohemman, eir afgift mä stadgas af 2 R:dr för ett helt hemman och r proportion derefter för mindre hemmansdelar, hwilken af Tillträdaren bör ärläggaS. 8:0 Att den som i Stad winner Burskap utom handtwerk, mä i Städerne af Z:te Classen erlägga r6 still, som ökcs med 8 still, innom hwarje Class, sä att de af i:sta komma att betala i R:dr; samt att dä Burskap winnes innom Handtwerk, afgiften mä blifwa hälften mindre emot Len nyssnämnde, men uti Stockholm och Götheborg dub, bel emot Len, som för första Gasten belöper.
Man tillhörig, densamma icke skäligen bör kunna dömmas förbruten, utan ansvarspåföljden för den obehörige läkaren i stället ökas genom utgifvande af en emot dess värde svarande ersättning; samt att Utskotten jämväl inse behofvet af ett närmare bestämmande derom, afl den befattning, sorn i §. blifvit tillagd Piscalor, obehindradt må. kunna utöfvas äfven af KronoBetjeringen; Och lärer i följd af desse nu nödige firndne ändringar och tillägg, nedannämnde mening i 7 §, böra stål las sålunda: Kommande i ada desse fallde tillverkade eller under förarbetning befintelige varorne att jämväl vara fö*brutne ^ den händelse dock undantagen att desamma eller arbet sämnet dertill skulle finnas annor Man tillhörige\ dä i stället den brottslige kommer att utgifva deras fulla värdeSå val Landtb och StadsFucalerj som KronoBetjente i allmän, het; hvilkas både rättighet etc. I öfrigt och då det sätt som blifvit faststäldt till de i denna $. stadgade böters beräkning för itererade förbrytelser icke å något annat gtälle i denna Författning blifvit iakttaget J och böterne dymedelst skulle kunna komma att stundom stiga till ett nog betydligt belopp, tillstyrka Utskotten, att med böternes utgörande för förnyade förfirytelser må förhållas på lika sätt aom i ^ § denna Artikel är föreskrifvet, samt att båledes uttrycket hvilka böter sedermera, får; 172 Lagutskottets Betänknnden, hvarje pang fördub/at_, ma förändras till hvilka böter sedermera hvarje gäng med ett lika belopp förökas. Sjette Artikeln. i§. Då en Ledamot inom Hederv. BondeStåndet förment bestämmelserne i denna och 5 §. §. rörande forum för handläggningen af de deri omnämnde mål i första Instantien, samt de Embetsställen, dit de, i händelse af fullföljd klagan, böra vidare gå, vara beroende af Resultatet af Riksens Ständers öfverläggningar, i anledning af Särskilda Utskottets Förslag, angående organi. sationen af StyrelseVerken i Riket, tro
Man har invändt deremot, att detta förslag inför ett nytt uttryck, då nemi. § innehåller, att det åligger comileen, ”att utröna egendomarnes beskaffenhet, till utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsättningstillfälle, förmåner och onera, för att, på grund af en sålunda verkställd undersökning om förhållandet, kunna åstadkomma en rättvis taxering”' etc. Detta uttryck är visst icke nytt, och om man vill göra afseende på ordens mängd, så har den nya redactionen den förmånen, alt den borttagit två oriktiga ord, ehuru den bibehållit alla de öfrige; ty uttrycket i den nu gällande författningen lyder sålunda: ”Af de handlingar och upplysningar, comileen samlat, och den locala kännedom comite'- en bör äga, åligger den att utröna egendomarnes beskaffenhet, till utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsattningstillfälfe, förmåner och onera.” Således finnes hela det citerade uttrycket äfven i den gamla redactionen; men deremot har man uti den nya borttagit uttrycket ”gångpara pris,” emedan frågan icke tyckes vara om att taxera upp egendomarne till det aldra högsta och derigenom skaffa Kronan den största möjliga inkomst, ulan endast derom, att hvarje egendoms innehafvare skall taxeras lika med andra, i förhållande till sin egendom. Derföre kan man med skäl säga, att alla jordvärden icke äro absoluta värden, utan alt de äro relativa, och måste så förblifva, om någon rättvisa i taxeringen skall kunna äga rum. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk. Frih. Cederström: Jag instämmer med Frih Palmstjerna i dess tillstyrkan af afslag pä Utsk:s förslag i denna punkt. Den ledning, som i comiteerna bör tagas af det sista köpet eller de gångbara prisen, är verkligen icke annat än en ledning, och den är bättre än hvad Ulsk. nu velat sätta i stället. Frih. Palmstjerna:
Preste-Ståndét d. 90 • Borgare-Ståndet d. 20 Bonde.Ståndet d. 2 a — —■ Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse , i anledning af väckte frågor om förhöjning i betalningen för tågande truppers underhäll rn. m . S. A. K, H os Riksens Stander hafva vid detta Riksmöte, åtskilliga klagomål blifvit anförda deröfver, att inqvarterings gifvare, hvilka, enligt Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1816, böra för lemnadt underhåll åt tågande trupper åtnjuta full betalning, efter ett visst, vid de årliga markegångssättningarne, bestämdt pris, fått de sednare åren vidkännas ökade kostnader, dels derigenom att, vid tillämpningen af högstberörde författning, den för manskapets förplägning faststälde betalning blifvit för mycket nedsatt under gångbara priset å födoämnen, dels ock i. så måtto, att vid Cavalieri-truppers durchmarcker till och ifrån större öfnings-läger, utom Regementernes stånd, inqvarteringsgifvartiu, ålagd att anskaffa det för rastedagar eller natt» läger bestämda fourage, nödgats, 1 brist af sådane persedlar, betala för desamma vida mer,' än hvad han sedermera af truppen i ersättning tinderdäniga Skrifvelser'. 389 bekommit; hvarjemte förslag till förekommande af inqvarteringsgifvarnes ytterligare förluster , uti omförmälde händelser, kommit under Riksens Ständers pröfning. Hvad först beträffar frågan örn beloppet af betalningen för det utaf inqvarteringsgifvarne vid durchmarcher åt manskapet lemnade underhåll ; så enär de , uti E. K.
Vid utredningen äf Malmö Discont få afskrifva på sin fordran ända tilt 200,000 B:dr; Sa har jag förut bevisat att Banken likväl icke får Hagon positiv förlust på sin andel i det liela; emedan den, då mali betraktar att Actie-Capitalet ingått i Si fver, har ersättning deruti och uti den förut UppbUrne vinsten. Med en sådan réglering skulle Eordringsägarne* med en förlust möllan 20 och 25 Procent, kunna liqvideras. Under det att liqvidatiöns-sättet utarbetas, är en suspension Uti Discoht-affairerne angelägen, och så vidt har jag ock tillstyrkt den; nemligen i sammanhang med bestämmandet af hufvudfrågart, att Utarbetningen skulle af Staten öfvertaga®. 12 04 Staisoch Banko Utskottens Betänkawhril Gotha Canal - Discont liar ingen Balance» Rikets Ständers senaste Revisorer hafva erkänt Diseontenss behöriga förvaltning, och de upplysningar, sorn sedermera erhållits, motsäga ej heller detta förhållande. Men 1,100,000 R:dr af Discontens tillgångar äro använde till CanalByggnad. Det ar ju icke möjligt att anse desse 1,100,000 R:dr för en brist uti Discontens tillgångar, utan i sammanhang med förklarandet, att Götha Canal upphör: och då blir åter Canalns och Discontens samfälta tillhörigheter, Fordrings -ngarnes tillgång, eller den samfälta Massan. Om man skulle afvika från desse grunder,' tich först uppgöra Discontens utredning, samt dervid betrakta nämnde 1,100,000 R:dr för en brist i Discontens tillgångar, fördela den på alla fordringaine, som derigenom reducerades omkring 20 Procent; men derefter, sedan detta vöre till fullbordan bragdt, för godt finna, att vidare fortsätta Canal - Byggnaden, med biträde af allmänna medel; så hade man ju begått den den mäst uppenbara orättvisa.
— (Forts.) han finge dö — - S. Försök den behandling, som föreskrifvits Dortchen i n:o 46. Åkomman är ytterst envis. Hedda Använd det medel, som föreskrifvits Alfhild 4) i n:o 47. A. G. Den diet, ni för, synes oss vara allt annat än lämplig, då ni börjar bli så nervös, som nu tyckes vara fallet, ty af uteslutande vegetabilier får ni inga krafter. Ni behöfver ej vara orolig för, att köttdiet och kraftig föda i allmänhet äro olämpliga för det obehag, ni omnämner: detta kan naturligtvis ej annat än förvärras genom nervsvaghetens tilltagande. En systematiskt genomförd gödningskur skulle säkert göra er nytta. Att förorda äro ock kalla afrifningar på morgnarna och på qvällarna kalla lokala tvättningar eller ännu hellre ljumma sittbad. I sommar bör ni — ensam — tillbringa minst två månader vid en god kallvattenkuranstalt. Villy. Utan tilltälle till undersökning kunna vi ej gifva er ett samvetsgrant råd. Ni gjorde klokt i att om möjligt vända er till en specialist med edra förfrågningar. D:r — d. L ä r a r i n n a. En ung flicka af aktad familj med vana att undervisa i brukliga skolämnen och musik, önskar plats i ett verkligt godt hem som lärarinna för yngre barn. Svar till A. B. å Fredrika-Bremer-Förbundets byrå, Stockholm, der vidare upplysningar meddelas. En ung flicka med god uppfostran, som genomgått Smedman den äldres Handelsinstitut i Stockholm, önskar plats som kassörska eller som biträde i finare handel. Svar märkt M. A. torde inlemnas å Fredrika-Bremer-Förbundets byrå i Stockholm, der vidare referenser kunna erhållas. [582] som saknar föräldrahem, önskar plats i någon bildad familj att gå frun tillhanda, Den sökande är van vid hushållsgöromål, sömnad och finare handarbeten. A lön göres mindre afseende. Svar torde godhetsfullt adresseras till S. B., Askersund, pöste restante. A. R — n, Skara. Eder lojalitet är ju mycket vacker men monne den denna gång icke smyckat sig, i alit » för mycket blommor »? Redaktionen. — Läkareråd. — Breflåda. Moderevy.
1 2 Såsom pianospelerska skulle hon sannolikt i bä- sta fall endast i å quatre mains gjort bekantskap med dessa. Lika väl som herrar och damer vid en sångförening sjunga tillsammans i blandad kör, borde ingenting hindra, att de vid större eller mindre föreningar deltaga i kammaroch orkestermusik. Skolans alltjämt växande anspråk på gossarne försvåra i hög grad den stackars musiklärarens mödosamma arbete. Börjar ej en gosse senast vid 9 års ålder taga lektioner på fiol, är det ej möjligt att af honom göra en brukbar dilettant, som något så när tillfredsställer de klassiska mästarnes tekniska och musikaliska anspråk. Åtminstone fordras i så fall en framstå- ende talang och en mycket stor lust för konsten. Helt annat är det med flickorna. I flickskolorna eger sällan någon undervisning rum på eftermiddagarne, på det högsta gäller det då handarbete eller gymnastik, hvilka båda verka underlättande på fiolspelningen och ej äro själsligt tröttande. Fingrarne, som flinkt och färdigt sköta ett broderi eller en sömnad, passa mycket bättre för greppet på fiolsträngarne än en sent börjande andraeller tredjeklassists. Kvinnan som fiolspelerska har först i våra dagar blifvit rätt uppskattad, och den som med oförfalskadt omdöme hört vår samtids konstnärinnor, skall säkert - medgifva, att han därvid haft lika stor konstnjutning, som om en frackklädd virtuos med fiolen i hand uppträdt på musikestraden. Den, som hört lady Hallé-Neruda, kan ej längre hysa fördom mot fiolspelande damer. Nämna vi ytterligare Teresina Tua och Arma Senkrah, ha vi fullgiltiga bevis på hvad fruntimmer kunna åstadkomma i tekniskt hänseende. Men hvad som framförallt är vår tids förtjänst är att den i Joachims, Rappoldis och andra tyska mästares duktiga skolor utbildat äkta klassiska solida fiolspel.erskor. Berlin, Leipzig, Dresden och andra stora musikstäder uppvisa i sina musikskolor ett stort antal fiolspelerskor, men ännu alltjämt är det stor brist på duktiga kvinliga fioldilettanter.
Har hafva visserligen åtskilliga ledamöter upptradt, som ogillat, hvad Utsk. föreslagit i den förevar, atilia punkten, och de hafva framställt ett annat förslag, innefattande, att, i stället för en viss proportion emellan sedelstock och metallisk cassa, en till sitt minimibelopp bestämd cassa skall finnas. Jag tror dock, att skillnaden emellau dessa båda förslag i afseende på de beräknade olägenheterna ej är så stor, som de värda talarne föreställt sig. Den förste talaren, som yrkade ett sådant stadgande, sade, att vår Bank icke behöfde andra säkerheter än andra banker. Säkerheterna måste likväl lämpas efter olika localförhållanden. Det yttrades sedermera, att förnämsta säkerheten för vår Bank består deri, att dess sedlar äro enda rörelseraedlen. Jag instämmer deruti så till vi1 o II. 11 D e 11 ?-4 Juli f. m da, att om man antager, alt enda rörelsemedlen skola komma att bestå af Bankens sedlar, kan visserligen den föreslagna proportionen vara mindre nödvändig; men Utsk. har deremot föreställt sig, att Banken icke allenast borde upprätthålla värdet af sina sedlar, utan äfven borde lemna ökade utvägar till industriens understöd i den mån, näringarna visa sig deraf hafva behof. Skall detta kunna ske, så måste någon beräkningsgrund uppgöras, hvarefter rörelsecapitalet skall kunna ökas, och på samma sätt, om man vill tillåta privatbanker att uppstå för att med sina papper ersätta Bankens sedel valutor, mäste man hafva uppgjort någon plan, hvarefter Banken skall kunna draga sig tillbaka. På dessa grunder har Utsk. uppställt sitt förslag. De talare, sorn yttrat motsatta åsigter, äro ganska conseqventa, då de säga, att Bankens sedlar skola utgöra det enda rörelsemedlet inom landet, och då de säga, att Banken ej bör utgifva nya sedlar utöfver det belopp, som redan finnes, utan att erhålla fullt motsvarande valuta i silfver. Jag tvekar icke att uttala min öfvertygelse, att i fall dessa tvenne satser antagas, att nemi.
Ständer anvisas för nedannämnde kommunikations-förbättringar, nemligen: för anläggande af jernväg mellan Norbergs grufvefält och Dalelfven, ett lån å R:dr R:tnt 326,000: — oell för verkställande af upprensningar i samma eif, ett anslag utan återbetalnings—skyldighet å , . 31,000: — eller tillhopa R:dr R:mt 337,000: — varande det härom framställda förslaget föranledt af en utaf Bruksegarne Grefve J. A. Mörner, Kaptenen V. Edman och C. von Stockenström, i egenskap af ut sedde kommitterade för intressenterne i omförmälda arbetsföretag, gjord underdånig ansökning om bidrag af allmänna medel för detsammas verkställighet; uti hvilken, ansökning hufvudsakligen anförts: att, genom anläggningen af jernvägen från Kärrgrufvan inom Norbergs bergslag till Engelsbergs bruk vid stranden af den genom Strömsholms kanal med Mälaren sammanbundna sjön Barken, hade visserligen ett stort steg tagits för underlättande af den ansenliga varuforslingen mellan de i trakterna omkring Norberg och Hedemora befintliga många bruk och grufvor; men för att tillfälle skulle beredas lill en säker och billig transport för dessa orters produkter lill Mälaren, fordrades, alt Norbergs-jernvägen fortsattes till Dal-elfven och att denna eif blefve segelbar genom Grytnäs, Hedemora och Husby socknar till Upbo i Schedvi socken. I sådant afseende hade af Löjtnanten i Vägoch vatlenbvggnads-korpsen G. Nerman uppgjorts plankarta och kostnadsförslag för jernvägs-anliiggning från Kärrgrufvan till den omkring f:de!s mil norr om Avesta belägna Asköforsen i Dal-elfven samt denna elfs upprensande på en sträcka af ungefär 3 f:dels mil från nämnde fors, nemligen till Östbo vid Amungen och vidare till Upbo. Den föreslagna jernvägen, hvars längd skulle komma att utgöra 1 mil 19,830 fot, borde erhålla enahanda spårvidd, som Norbergs-jernvägen, eller 4 fots.
Förmågan att med den oböjligaste viljestyrka och den segaste ihärdighet genomföra en plan, som hau en gång fattat, och det ända till dess allra yttersta konseqvenser, — den var hans, och deri egde han ej sin like. Och mera behöfves icke, minst i vår nervslappa tid, för att låta en man träda upp såsom herskare. Ty till att herska var Wallenberg född; och en framstående ställning skulle han helt visst intagit, hvar hälst lians plats blifvit i lifvet. I sin ungdom egnade han sig åt flottans tjenst, och tillsammans med sin vän och vapenbroder, sedermera kommendören och riksdagsmannen Adlersparre svärmade han med ungdomlig eld och ifver för flottans pånyttfödelse, — allt under det han samtidigt förstod att sköta sin ekonomi och bisträckte nödstälde kamrater med ett och annat lån mot billig ränta. Hade han burit adeligt sköldemärke, skulle han sannolikt slutat som amiral och sjöminister. Men ännu för femtio år sedan betydde börden allt för mycket äfven vid sjövapnet, att det ens åt sonen af en biskop skulle bjuda någon framtid. Till ett fett, regalt pastorat skulle hans börd kunnat förhjelpa honom, — och han skulle för visso blifvit en ej mindre myndig kämpe i den stridande kyrkans tjenst än Anton Niklas Sundberg sjelf; — men på sjön gagnade den honom till intet. Härmed kunde han ej vara tillfreds. För en natur sådan som hans måste maktbegär och ärelystnad alltid utgöra de ledande drifkrafterna. Men äran sökte han ej itomma yttre utmärkelser, — hvaraf dock mänga follo honom till; — och makten, som han ¿trådde vida mer än vinsten » använde han väl i första hand till sin egen fördel, men utan att derför lemna det allmännas väl ur sigte, för så vidt det senare lät förena sig med den förra *. Begäret efter makt är ej att klandra, då det blott är formen för en kraftig andes åtrå efter nyttig verksamhet. Och Wallenberg fann snart, att flottan ej gaf honom det rätta fåltet för hans arbetsförmåga.
Af Daniel Danielsson från Jönköpings län, om förtydligande af bestämmelserna i 15 Kap. 2 §. 1 mom. af Råtteg ängsBalken, angående rätlegängsfullmägtigc. Råltegångs-Balkens 15 Kap. 2 § innehåller, som bekant är, i första punkten det obestämda stadgande, alt de, som för andra må tala och svara, skola vara ”oberyktade, ärlige, redlige och förståndige män.” I Riksdags-ordningens 18 § föreskrifves deremot såsom vilkor för valbarhet till riksdagsmannakallet: ”att icke hafva blifvit genom laga kraftvunnen dom förklarad ovärdig medborgerligt förtroende eller att föra andras talan, eller för något nesligt brott till stral!' skyldig.” Då dessa särskilda sladgandcn jemlöras, af hvilka det ena handlar om valbarhet lill det vigtigaste af alla fullmägtigskap, nemligen alt vara en af Svenska folkets representanter, men det andra om rättigheten alt kunna utses till det jemförelsevis mindre förtroendet att inför rätta föra enskild mans tolan, — ett förtroende, som hufvudmanncn när som helst kan återkalla, och från hvilket Domstolen kan skilja fullmägtigen, ifall denne missbrukar det, — finnér man utan svårighet att dessa lagbud lill hvarandra icke stå i ett behörigt förhållande. Ord så ultänjbara som ”oberyktad, redlig och förståndig” lemna å ena sidan föga ledning, då fråga är att bedöma en fullmägligs behörighet, och å den andra sidan lemna de vägen öppen för godtycket. Dessa bestämningar äro för mångtydiga och alltså i en lag otjenliga. De hafva ock blifvit såsom sådana ansedda både af Lag-kommiltéen och Lagberedningen. I hufvudsaklig öfverensstämmelse med förslaget till Rätlegångs-Balk 30 Kap. 11 och 12 §§, jemförde nied det vid innevarande riksdag Ständerna förelagda förslag till Strafflag, hemsläiles: att nuvarande första punkten af 2 § 15 Kap. Rättegångs—Balken måtte förändras till ungefär följande mera bestämda lydelse: 356 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Eller, med andra ord, att offra ett ideelt intresse för t. ex. en personlig plikt kan vara vackert, men att göra det för en konventionell lag är ynkligt.» Hon fortsatte att tala om sitt behof af tankeutbyte med sympatiska människor, ty gent emot andra säger hon sig vara ytterst förbehållsam om det, som är »kärnan och drifkraften» i hennes lif, hennes författarverksamhet. »Det är möjligt», säger hon, »att jag aldrig blir konstnärinna, men då blir jag heller aldrig en normal kvinna, kan således under inga förhållanden dömas efter eller böja mig under kvinlighetens vanliga lagar. Jag är en rebell mot mitt kön och är otvifvelaktigt egentligen skapad till man, med en mans intressen och anlag och intet af en kvinnas förmåga af hängifvenhet och glömska af sig själf för andra. Jag är tvärtom helt och hållet upptagen af mig själf och mina egna önskningar, intressen och behof. Hade jag blifvit man eller vore jag född 20 år senare, så skulle jag ägnat mig åt studier, hvilket förefaller mig som den mest afundsvärda lycka. Det finnes ej en enda af en kvinnas vanliga sysselsättningar, som ej är mig af naturen motbjudande och blir det mer, ju mer jag utvecklar mig. En lycka för mig är att jag döljer denna djupt okvinliga själ under en fullkomligt kvinlig mask; vore mitt uppträdande lika emanciperadt som min inre människa, så vore jag förlorad. Men nu får jag allmänt det vitsordet att vara ovanligt kvinlig och blygsam, och man förklarar sig aldrig ha sett en författarinna så litet emanciperad.» Hennes djupa känsla för sin uppgift som dramatisk författarinna får ett synnerligen kraftigt uttryck i ett bref från en tid af oro öfver huruvida Elfvan skulle komma att uppföras eller icke. Hon skrifver (1879): »Jag kan icke dölja för mig, hur mycket jag än försöker att resonnera sansadt, att det här gäller helt enkelt lif eller död för mig, i andlig bemärkelse naturligtvis. Ty har jag ingen framtid som dramatisk författare, så har jag ingen framtid alls, mitt lif kommer att förflyta gagnlöst utan att lämna några spår efter sig, och att detta är ett bittert öde, bra svårt att bära för den, som känner sig fått gåfvor att verka med, det inser du utan tvifvel.»
I stöd af denna Universitcterncs ratt, denna ätstillnad emellan Länens och Universitetcrnes Iurisdictoner, hwilken gör, att Acadcmiens Rector, beswärsmal undan, tagne, som höra till de Kongl. Collegiernes afdomande, icke käuncr nägon annan säsom sin närmaste förman, än Acade - Den 17 Aprtt. 641 AcademittCantzleren, är Vet ock, som Taxeringar af assa under den Academiska Jurisdictioncn lydande personer, i assa lider, blifwit förrättad inför Academiens Rector, ehuruwal utan rösträttighet för honom, emedan han såsom Executor ägt rätt, att uptaga och afdöma assa bcswaremäl öfwer dcn Academiska Taxerings-Committeön, pä lika fält som Länens Hvfdingar enahanda Embcts-pligttillhvrt ianscende till Städcrncs och HäraderneS Taxeringar. Med hwad rätt kan man da nu utan föregånget lagligt uphäfwande af den Academiska Constitutionen, antingen lägga Universiketcrne under Borgerskapets Taxering; Stadernc, cller förringa deras Nectorers wärdighet igenom bcröswande af det lagliga förmanskap i anfeendetiss den Academiska Zurisdictionxn, som dem altid tillhört? Enär alla uplysta Folk, alltintill Segcrwinnare öfwer underkufwade Lander, äfwcn i dem burit aktning för Universitetets rättigheter, förmodar jag, att SwcrigeSförsam;ade Niks-Ständer icke lara gilla ett sä olämpligt förslag, akt hela den Academiska Jurisdictioncn skulle underkastas en Committeös Taxering, hwilkens största del wore sammansatt af Borgerskapets Fullmagtige i den Stad, der Universitet är belägit, utan art kunna skyddas hwarkenaf Lfwer-Nättcn cller af öfwcrwigt i röstbcräkningen utaf de öfrige Niks-Ständens Fullmägtige.