Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och häraf slutar man vidare, att hvarje författning, som sålunda af Ständerna vid en riksdag blifvit lemnad oklandrad, änskönt den faller inom kretsen af deras lagstiftningsrätt, bör anses af dem samtyckt. Men denna slutledning synes mig till ingen del hålla prof. Först och främst gäller, hvad som är sagdt om lagförklaringar, icke om alla andra författningar, dem Rikets Ständer ej hafva sig förbehållen någon rätt att ogilla utan Regeringens samtycke; hvarföre jag ock här ofvan yttrat den tankan, att sådana författningar ej på annat sätt kunna blifva kraftlösa mot lagen, än derigenom, att domstoiarne icke följa dem. Och hvad vidare lagförklaringarna beträffar; så är Ständernes rätt att ogilla dem icke inskränkt lill nästa riksdag efter deras utfärdande, utan detta kan ske, när som helst. De vinna således ej heller genom en förfluten riksdag någon orubblighet; och orri än den regel, som för dem gäller, skulle gälla äfven för de ogiltiga författningarna; så blefve derigenom ingen orubblighet efter en riksdags förlopp dessa tillerkänd. Äro de från början ogiltiga; så förblifva de det, äfven sedan riksdagar öfver dem förflutit; likasom laglorklaringarne, hvilka från början äro giltiga, förblifva sådana, men också alltid fortfara att kunna af Ständerna ogillas. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år '1849. 35 Från denna sida kan då, efter mitt begrepp, ingen ursäkt hämtas för de klandrade tillämpningarna af en ogiltig författning. Imedlertid låg här, jemte den politiska varsamheten, säkerligen också någon brist på klarhet i föreställningen om domarens behörighet. Den politiska varsamheten, tröstad af hoppet om de sakfälldas benådning, skattade icke hela vidden af den uppoffring af sjelfständighet, som domaremakten affordrades. Hade icke öfver denna sjelfständighet li vila t en slöja af den förflutna tidens traditionella begrepp; hade författningens ogiltighet varit med full klarhet insedd; så skulle, utan allt tvifvel, saken blifvit betraktad såsom omöjlig. Men då hade det säkerligen ej heller handt, att man utfärdat en författning, hvars efterlefnad så litet kunnat påräknas.
Kanske äro ni för unga båda, kanske skola Ah, hela fem, sex år, och nu skall jag för hennes skull gå och sörja ihjäl mig — o, det är så hårdt, så hårdt! (Gråter.) BERTHA. A h nej, hon är en af morgondagens många gäster. IDUN 1898 MARGARET. Så lyckligt! Jag undrar, hvem hon kan vara? Du vill icke säga mig namnet? — Nåja, det gör också detsamma — kanske bäst att icke veta det. Sof godt! (Går.) BERTHA. (Har rest sig, står en lång stund orörlig och stirrar in i glöden, tungt stödd mot kaminen — hennes ansikte är som förstenadt, men ögonen förbli torra. Därpå begrafver hon plötsligt ansiktet i båda händerna och en stönande suck undslipper henne. Ett utbrunnet kol, som faller rasslande ur kaminen, väcker henne. Mekaniskt böjer hon sig ned och tager upp det, mekaniskt börjar hon tala, halfhögt, i afbrutna satser:) Förkolnadt! Det brann så lustigt nyss med ljus låga, det glödde så vackert — och nu har det slocknat. Ditt lif var kort — stackars lilla k o l. kort, men s k ö n t. Ja, härligt var d e t. (med handen mot hjärtat) så det glödde och värmde härinne. hu, så kallt och mörkt det blef med ens. nu är tid att slockna och förkolna. jag har lefvat. Tyst, hvad är det? (Lyssnar — • går till fönstret och stöter upp det, så att kyrkklockornas högtidliga klang strömmar in.) Var hälsadt — du sorgens år! (Margarets röst nerifrån:) Godt nytt år, Bertha, godt nytt år! Ä r det ej högtidligt! (Därpå med en ljudlig hviskning:) Det ringer till mitt bröllop! BERTHA. (Rycker till. Halfhögt:) Och till min begrafning. (Med en våldsam kraftansträngning rätar hon sedan upp sig och säger med kraft:) Och ändå måste jag lefva lifvet. (Nickar leende nedåt.) Ja, godt nytt år, min lilla Meg, gå nu och dröm om — honom! * Jag anklagar ...
Hvad ater angär det andra alternativa förslaget, rörande ^ccorders antagande, sä kar, i afseende pä f, d. LiksDiscontsVerkets utestående fordringar, ensäden anstalt, i anledning af Lancolitskottets tillstyrkande, (Vl 8aml. Let. ^l:o 72 sid 5g) redan blifvit ak L. D. 8l:r bifallen. Ock dä, genom lkcco,ders beviljande, utredningen af 60'tka 6snaILulags samt älalmö f. d. Disconter kan fortsk^iidas pä ett sätt, som bade för 8tateo ock vederbörande Oäldenärer bör. kunna blifva mera lörmäflligt, än genom bord,jugarnes försäljning, sä kafva Utskotten ansett sig bära tillstyrka: att Drr kullwäktige i L:gs6ontoiret berättigas, a) att till pröfning ock slutligt afgörande upptaga inkommande ikccoi ds-anbud, i afseende pä Oötka §24 Statsocb Lanco-IIt,kottens (ianalLolags samt ltialmö k. <i.
För anställande inom hvarje län i riket af en förste Provincial-läkare, med åliggande att vaka öfver allt hvad till allmänna helsö- och sjukvården inom länet hörde, för att med full kännedom kunna tillhaudagå såväl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande som Kongl. Sundhets-kollegium, har Kongl. Maj:t föreslagit Rikets Ständer, att till arfvoden åt innehalvarne af berörde läkarebefattniugar, efter 500 R:dr för hvardera, bevilja ett årligt anslag å 12,000 R:dr. I afseende å denna, af Kongl. Sundhets-kollegii underdåniga hemställan i ämnet föranledda anslagsfråga, har bemälda Kollegium uti sitt Utlåtande angående helsovårdens ordnande — jemte erinran hurusom Kollegium redan tillförene, uti flera särskilda, gång efter annan aflåtua, underdåniga skrifve]ser, framställt förslag om inrättande af sådane befattningar, som nu åter vore i fråga, — vidare i underdånighet anfört, att i den mån länen, genom förnyade regleringar af läkarevården, sönderfölle uti en mängd mindre läkaredistrikter och den inom hvarje län anställda läkarcpersonalen till nytta och beqvämlighet för allmänheten ökades, i samma mån inträdde äfven inom denna administrationsgren behofvet af det helas sammanhållande till enhet och ordning.
Bil. till LugUtskottets Betänkande No 14, 21 föreslår Utskottet: att 'Ren Sandblads motion om uppl häfvande al 22 Cap. samt g §. i 27 Cap. RättegångsBalken, angående skriftliga berättelsers författande och lifgifvande i lagvadda och instämda saker hos HofRätt, och hos RådstufvuRätt i de Städer, der KämnersRätt är, måtte ogillas. Dock varder detta utlåtande tillika med tvänne Ledamöters skiljaktiga mening till Rikets Ständers bepröfvande vördsamligen hemStäldt. Stockholm den 14 Januarii 1829.7 S, D. I anledning af Herr Sandblads till Lagutskottet remitterade Motion, som nu föredrogs, angående upphörande af Berättelsers utfärdande i vädjade och vissa instämde mai i RådstufvuRätt och HofRätt, förenade sig Utskottets fleste Ledamöter, med afslyrkande af bifall å Motionen, uti det yttrande, som innefattas 1 Betänkandet N:o 14. Herrar Borgmästarne Alund och Bandegren voro ifrån detta Beslut i så måtto skiljaktige, att de ansågo Berättelsers utfärdande i Bådstufvulxätt lämpligen böra för - S 2 LagUlskottets Betänkande N:o 16. svinna, samt tillstyrkte alltså, för deras del, bifall till Motionen i denna omständighet. Ut su^pra. Ex Protocollo, P. Hernblom. Betänkande, i anledning af Herr Professoren Per Olof Gravanders Motion om angelägenheten af en Lag, som bestämmer i hvad förhållande Pastorer och Kyrkovärdar eller andre förvaltare af Kyrkooch Fattig-Cassor, böra ansvara för yppad Cassabrist.
4^°- hvaremot för Capitainerne med Compagnie ingen Lönetillökning hvarken af K. M:t eller Utskottet blifvit föreslagen; och förmodar Utskottet, att härigenom de gjorde anmärkningarne i afseende på Lönetillökningens belopp skola förfalla. Hvad angår den ifrån K. Propositionen något afvikande fördelningen af deruti äskade Summa, har Utskottet, efter erhållen Promemoria derom af GeneralÅdjutanten för Armeen och inhemtad käunedom om Regementets vilkor och ställning, trott sig kunna denna fördelning grundlagsenligt hos R. Stilföreslå; och har Utskottet nu ej heller funnit skäl att samma förslag frångå. 138 Stats-Utskottets 17:0 Emot den af Utskottet för Artillerie-Regemen tcruc föreslagne tillökning i anslag utöfver den tillgång dertill, som genom indragning af Konungens Eget Värfvade Regemente vinnes, liar anmärkning blifvit gjord endast af Casper IVijkmarij som anser: att Statens Tillgångar äfven här ej medgifva någon tillökning; att sedan Artillerie-Vapnet, genom ofvanberörde indragning erhållit 58,425 R:dr i4 sk., den ytterligare tillökningen af 27,988 R:dr 17 sk. vöre öfverflödig; att, i afseende å de för ArtillerieBefälet erforderlige kunskaper, gällde hvad angående IngenieurCorpsens Officerare blifvit anfördt, och att emot det af Utskottet andragne skälet, att ArtilleriePersonalen borde under fredstid bildas, kunde invändas, att detta ej kan tillämpas på flere af dein, hvilka föreslagits till Löneförhöjning å Artilleriets Stat, såsom RegementsLäkare, RegementsBokhållare, Tygskrifvare in. fl. Utskottet får härvid upplysa, att den genom indragning af Konungens Eget Värf.
Lifränta till förre egaren af telegrafhuset i Stockholm 1,000: — Leverering till Konvoj-kommissariatet 465: 50. Afföring af portoinkomsten på telegraflinjen å rikets vestra kust 6: — Summa 28,368: 69. § 1- Emot hufvudräkningen, hvilken utgör ett sammandrag af de särskilda räkenskaperna för telegraferna i Stockholms skärgård och de å rikets vestra kust, hafva Revisorerne anmärkt, att deruti finnas obehörigen afförde dels, under rubrik brist från år 1859, 45 R:dr 47 öre, oaktadt för detta belopp afdrag egt rum vid upptagande af den i sistnämnda års räkning utbalanserade kontanta behållning, och dels, under rubrik telegraferna på rikets vestra kust, 6 rdr, utgörande från kassan i Götheborg till kassan i Stockholm levererade portomedel, hvilka, i hufvudräkningen uppdebiterade, icke bort derstädes crediteras; samt att följaktligen den till år 1861 utbalanserade skuld, i räkningen upptagen till 121 R:dr 38 öre, rätteligen utgör endast 69 R:dr 91 öre. ~ 87 - Kongl. Förvaltningen af sjöärendena med Lotsoch Fyrinrättningen samt Sjökarte-kontoret, äfvensom Kongl. Sjöforsvars-departementets Kanslioch Kommandoexpeditioner och Kongl. Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt depot i Götheborg. Af dessa räkenskaper, hvilka ännu icke blifvit i Kongl. Kammar-rätten fullständigt granskade, inhemtas följande förhållande i afseende på inkomster och utgifter; Debet. Balans från år 1859*. Tillgångar Uppbörd: Femte hufvudtitelns anslag för året 1856—1858 årens extra statsanslag Credit. t.gifter Aflöning: Till Departements-chefen » Departementets Kansli-expedition » Dito Kommandodito » Förvaltningen af sjöärendena samt Flottans stationer och depot Indelta räntor och spanmål Tillskott i de till båtsmansindelningen i Blekinge län anslagna räntor Materieien .• Kongl. Flottans underhåll
Jag förespår, att så kommer att gå, 1^ förevande förslag innefattar, enl. min tanke, ett frö till den R. Stms regering, som man under ett halft sekel haft' så mycket skäl att beklaga. Alla de olägenheter, sorn erfarenheten visat upkomma af de täta Riksdagarne, och hvilka oafvisligen komma att göra sig gällande, skola, hoppas jag, påskynda en återgång till hvad 1809 års lagstiftare med Riksdagarne åsyftat, samt alt. vi måtte återkomma till de mellantider, som dessa kloka och förutseende män stadgade skulle förflyta emellan hvarje Riksdags början. Komma vi tillbaka till dessa lyckligå tider, hyser jag den förhoppning, alt K. M. och hans Rådgifvare skola få tillfälle till att bättre än nu och på ett ändamålseuligare sätt sköta rikets angelägenheter. Jag för min del nedlägger min protest emot förslaget, väl vetande, all nutidens män äro af den beskaffenhet, att de ingalunda nöja sig med hvad som är, utan ouphörligt önska förändring. Frih. Cederström: I anledn. af den framställda anmärkn., att K. M , för att ej lida intrång i sina rättigheter, borde ensam, och utan att behöfva erhålla 3:ne RiksStånds samtycke, kunna prorogera Riksdagen, får jag fästa upmärksamhet deruppå, att K. M. i alla händelser eger och skulle framgent ega rättighet, att afsluta Riksdagen, sedan den under 4 månaders tid fortfarit; hvarjemte R. o. Ad. behagade taga i betraktande, huruledes Const.Utsk. föreslagit godkännandet af en annan serskild rättighet, som hittills icke varit K. M. tillförsäkrad. Långt ifrån alt liär vore fråga om en obehörig inskränkning i Konungamaktens omfång, åsyftas en verklig tillökning deruti, men utan förfång för den andra Stalsmagten. Ur denna synpunkt, och med afseende å förslagets stora praktiska nytta, synes mig den gjorda invändningen således icke böra föranleda till förslagets förkastande. Gr. Lagerbjelke:.
5 Sedan ombyggnaden af kanalen och slussverket blifvit fulländad, böra de i Riksgälds-kontoret deponerade aktierna i Strömsholms gamla slussverks Bolag till det nya Bolaget återställas eller förstöras; hvarförutan den, såsom lösen för de felande aktierna samt derå outtagna utdelningar, till Riksgälds-kontoret inbetalda och derstädes innestående summa då bör till det nya Bolaget utanordnas. På sätt i 5 § af det för Kanal-bolaget utfärdade privilegium föreskrifves, skall, efter byggnadsarbetets utförande, till bildande af en fond för framtida större reparationer, afsättas utaf kanal-inkomsterna en viss årlig summa, hvilken kommer att utgå med endast 3,000 R:dr under den tid, som erfordras för amorteringen af det Bolaget, i egenskap af räntelritt förskott, efter sednaste riksdag tillförsäkrade bidrag från handelsoch sjöfarts-fonden, men sedermera bör utgöra det i åberopade privilegium bestämda belopp af 5,000 R:dr; skolande låneoch säkerhets-handlingarne för de sålunda afsätta och utlånade medlen till Riksgälds-kontoret ingifvas samt under dess vård förblifva. Bevakningen af samma handlingar, likasom sjelfva utlåningen, kommer dock att af Bolaget, på eget ansvar, ombesörjas. Efter byggnadstidens förlopp samt från och med det år, då kanalen är fullt färdig och farbar, skall, — sedan de af Kongl. Maj:t Bolaget föreskrifna vilkor och förbindelser för ofvanberörde ytterligare understöd blifvit uppfyllda, samt utaf kanalverkets inkomster utgått de kostnader, afdrag och utdelningar, som i 6 §. af privilegium oraförmälas, — all öfrig inkomst tillfalla Staten, såsom godtgörelse för hvad af allmänna medel blifvit till kanalbyggnaden förskjutet. §• 12.
Vid pröfningen af detta Memorial har Utskottet funnit detsamma innefatta icke någon allmän fråga, utan en enskild, sorn, enligt Regeringsformens 90 §, ej kan blifva föremål för Riksens Höglofl. Ständers åtgärder; hvadan Utskottet dermed icke ansett sig böra taga annan befattning, än att om detta förhållande hos Riksens Höglofl. Ständer göra vördsam anmälan. Stockholm den 20 Maj 1823. 508 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanäen, N:r 94. Ankom den 26 Maj J 823, Betänkande, i anledning af Friherre Rid~ derstolpes uppmaning till Nationalitetens återupplifvande, samt Herr von Heijnes motion om af skaff ande af Guld, Silfver och Broderier på Militaireoch Civil-unG form. Högloft. Ridderskapet och Adeln har till Utskottets handläggning remitterat: 1:0 Ett anförande af Friherre Fredric Ridderstolpe, så lydande: Mycket har blifvit sagdt om allmänna förhållandernes art, bekymmersam nu mot förr. Må det tillåtas äfven mig, att dertill uppsöka en orsak. Ehuru, hvad jag nu ärnar säga, ej erkänner någon motions tid, gör jag mig en pligt af, att tidigt yttra tankar, hvilkas verkningar bestämmas af Försynens Nåd och Landsmäns deltagande. Det Utskott, hvartill jag önskar se detta Memorial remitteradl, finnes i hvarje ädlings själ. Måtte det der upptagas med känsla för det ingående tidhvarfvets lynne, medansvarighet för begagnandet af de medel, Försynen laggti hvarje individs handlingssätt och dettas verkande på det allmänna. Jag ser omkring mig en hop hoppgifvanda un - Éesv, ock Ekon, Ut$k, Betankanden• 509 ge män, hvilka ej lära misstyda uppmaningen af en Landsman, som, ej för ung, att ega erfarenhet, och ej för gammal, att ju känna med hela ungdoms värman, vågar erinra dem om vigten af den nationalcharakter, som deras handlingssätt går att för den ingående epochen bestämma.
Jag vågar således afstyrka antagandet af alla andra förslag i detta ämne, än det Herr Ehrenborg uppgifvit, hvilket icke för - Den 12 Julli J, m. närmar någons rätt, eller föranleder till något förb astad t beslut. Herr von Hauswolf: Jag är icke älskare af hazardspel, ehuru en stor del af våra öden ty värr beror af slumpen , och kan således icke gå in på, att låta befordringar elier underdåniga anmälanden till Konungens nåd afgöras genom Tärningspel. Då likväl meningarme inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln i denna fråga äro mycket delade, lärer man ej kunna komma från saken på något lämpligare sätt, än det Herr Ehrenborg föreslagit. Jag har väl för ruin del ansett en sådan messur vara öfverflödig, enär LagConnnittéen i alla fall måste granska Lagen i hela dess vidd; men som detta torde blifva en genväg för att komma till slut med discussionen; anhåller jag, att Herr Grefven och LandlMarskalken täcktes å nyo framställa proposition till bifall på den af Herr Ehrenborg föreslagna underdåniga skrifvelse. Grefve von Schwarin, Fredric Bogislaus; Alla de Talare, som från början deltagit i discussionen, tyckas hysa den öfvertygelse, att om än förhållandet just icke är sådant att behof af rättelse existerat, det åtminstone ej vore ur vägen, att lemna Allmänheten en slörre garanti för framtiden. Om jag rigtigt fattat Herr Ehrenborgs mening, önskade han , att man genom en underdånig Skrifvelse skulle fästa Kongl. Majtts Nådiga uppmärksamhet på angelägenheten att för framtiden bereda den önskade garantien; men att Ridderskapet och Adeln i målets närvarande outredda skick ej skulle i 6i 8 Den 12 Julii /. m. hufvudsaken fatta något beslut. Om Utskottets Betänkande bifalles, hindras man derigenom att bereda garantien. Då det derföre är outredt', om icke pluraliteten är benägen för den af Herr Ehrenborg föreslagne medelväg, anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes derå framställa förnyad proposition.
Deröfver anfördes besvär af den tilltalade och klagades äfven öfver åtskillige omständigheter i afseende på rättegången och deribland att Nämnden ej skulle hafva besvarat den framstälda frågan. Högste Domstolen pröfvade skäligt att, enligt 18 Kap. 8 § M. B, döma författaren att böta 33 Rdr 16 sk. och göra offentlig afbön, hvarigenom hans gjorda ansökning att af Nåd få behålla äran förföll. Det torde härvid böra anmärkas, att sistnämnda lagbud stadgar ärans förlust, då tillvitelsen går å heder och ära, men i annat fall böter af 50 tili 100 daler, som brottet är till, och afbön. Högste Domstolen antog högsta bötesbeloppet; och orsaken, hvarföre 9 ärans förlust ej borde ådömas, var, i. min tanka, den, att om den gjorda beskyllningen varit bevisad, hade den ej medfört ärans förlust. Något annat lagrum än det, hvarefter Höf-Rätten dömt, kunde ej i följd af den tilltalades besvär tillämpas. Då jag deltog uti Högste Domstolens berörde beslut, skedde det i följd af den öfvertygelse jag hyste, att Underdomstolen handlat i öfverensstämmelse med Tryckfrihetsförordningens föreskrift, då den till Nämnden i den framställda frågan endast nämnde 3 § 8 mom. Tryckfrihetsförordningen. Hade jag varit af annan mening och ansett att flera frågor hade bort till Nämnden framställas, hvarigenom den hade kommit att yttra sig ej blott huruvida skriften vore brottslig enligt Tryckfrihetsförordningen, utan ock, om skriften ansåges gå å heder och ära eller icke, samt hvilken § och moment i allmänna lagen borde i afseende på straffbestämmelsen tillämpas, så hade jag ovilkorligen uttalat en sådan mening och för min del, med upplmfvande af IIof-Rättens och UnderRättens beslut, återförvisat ärendet till laglikmätig behandling; ty ingalunda kunde det tillkomma mig, äfven om ingen anmärkning af parten var gjord, att ingå uti en pröfning, som enligt lagen skulle tillkomma Nämnden. Nu åter ansåg jag mig vara oförhindrad att ingå uti en pröfning, hvaruti äfven Högste Domstolens öfrige då närvarande Ledamöter deltogo.
Jag hoppades i sanning att denna idé skulle fått förblifva i glömskans hvilorum, dit jag vid 181S års Riksdag sökte befordra densamma. I stället att nu ingå i ny vederläggning, vill jag blott påminna, att samma värde Ledamot vid 1818 års Riksdag påstod, att Sveriges förlust på Finska handeln vore, jag mins icke huru många millioner om året. Om detta verkligen varit förhållandet och fortfarit i 12 är, hemställer jag, huru det för närvarande skulle hafva stålt lill här i Stockholm; och om icke delta påslående står i strid med den värde Ledamo - I Den a6 Februarii f. m. an tens eget medgifvande, att penningar nu finnas här i Stockholm till öfverflöd. Den siste värde Talaren har klandrat Utskotten derföre, att de inskränkt sig till den förklaring, alt medel icke finnas till anslagets ökande öfver 5o,ooo R:dr. Mea jag hemställer, om icke detta skul är fullkomligen tillräckligt; och om icke motionärerne, under sådane omständigheter, måste anses hafva förlorat sin rätt. Samme Talare har sagt, att, inom alla RiksStånden, nyttan af anslagets ändamål vore medgifven. Men jag hemställer, om man hör låna medel för att utföra allt, som kan vara nyttigt. Jag tror att knappt verldens tillgångar, och ännu mindre Sveriges Credit, skulle förslå till alla dylika företag. Det torde derföre vara bäst att hålla sig inom det nödvändiga: och då Utskotten nu sträckt sig dertill, att utfinna medel för detta nödvändiga ^ hemställer jag, om icke det endast nyttiga må hvila till en annan gång, då medel dertill kunna finnas. Herr FJjertaj Gustaf; Trogen den grundsats, att sådane arbeten, som de, hvilka genom Strömrensnings-anslaget befrämjas, äro bland de nyttigaste för alt bereda en ökad näringsflit, förenar jag mig med dem, som yrka att anslaget bör ökas till 100,000 R:dr årligen. Jag beklagar att StatsUtskottet uppoffrat så mycket medel för en peres H. ,4* 9.11 Den iG Februarii f. m. sonal, hvilken af alla tänkare erkännes vara för stor för vart land, att
Jag önskar att se både samhälls och samvels-friden beskyddad, och tillåter mig svara honom med upprepande af skaldens ord ur de bekanta fridsrösterna: ”Du, som hämnd och hat förkunnar I din egen himmels namn, Ser du ej att linn len unnar Rum åt alla i sin famn.” Hr Cederschjöld, Rob. Theophron: Som jag icke var närvar, då motionen väcktes, ock icke eller sedan kommit i tillfälle att genomläsa densamma, hade jag icke heller ämnat att i dag afgifva något yttrande deröfver; men som jag hört Hr Gripenstedt och Frih. Cederström, Jakob, tillkännagifva, att de ansågo Dtsk. endast behöfva taga närmare kännedom om 16 § Reg.F. för att finna, det allmänna lagen stod i strid med grundlagen, och att motionen således icke afsåg något annat, än att få allmänna lagen i öfverensstämmelse med grundlagens bud, så har jag icke kunnat underlåta att tillkännagifva, det jag är af en alldeles motsatt åsigt, och alt jag således icke finner någon sådan strid emellan dessa lagars innehåll. — 16 § Reg.F. ålägger Konungen att skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn, eller allmän förargelse åstadkommer. Efter mitt omdöme kan och bör detta grundlagsbud icke tilläggas någon annan betydelse äri den, att Konungen förbundit sig, att lemna skydd, ej allenast åt anhängare af vår statsreligion, utan äfven åt alla främmande trosbekännare, så alt en hvar må fritt utöfva sin religion. Det vill säga den religion han äger; och vid utöfningen deraf bör han vara fredad från allt proselytmakeri. Det af grundlagens stiftare begagnade ordet siri, synes utmärka, att de tänkt sig hvarje samhällsmedlem böra äga en religion, men ock endast en; eller med andra ord, de synas icke hafva förutsatt, att någon i dag skulle bekänna sig till en, i morgon till en annan och i öfvermorgon till en 3:djc religion; den som vore så vankelmodig, torde väl ock knappast kunna kalla någon religion för sin. 508 Den 29 December f. m.