Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var nemi. ca pirtal-intresset, som verkställde den, och Regeringens liknöjdhet för grunderna, blott Regeringen lick sitt begärda anslag; det var dessa omständigheter, som gåfvo utgången. Det kan vara likgiltigt, om man behagar anse mitt yttrande såsom en reservation, eller såsom afgifvet i ändamål att föranleda ett beslut i öfverensstämmelse med den grundsats jag försvarar; ty jag har icke den föi mälenheten att tro det min åsigt skall vinna alla Stånden^ bifall; men om så skulle behöfvas, skall jag söka taga de ledamöter, som tro mig tala reservationsvis, ur deras villfarelse, genom att begära votering, icke i hopp att derigenom vinna något vid denna riksdag, men under den förmodan, att vid nästa riksdag min mening skulle kunna göras gällande, emedan den grund jag försvarar är den enda att rättvist fördela bevilluingen folkclasserr.a emellan. Gr. Hamilton, Henning Hugo Ludv.: DA innevar. riksdag är den första, som jag bevistar, torde det vara ursägtligt, om jag icke känner alla föreg:de bevilln.förordntr, synnerligast dem, som äro äldre än jag sjelf; och det torde således äfven ursägtas, att jag icke äger fullständig kännedom om den grund för bevillningens fördelning, som Frill. Cederström önskar antagen. Jag är emedlertid ledsen, att Frih. Cederström nu först väcker fråga derom, emedan Bevilln TJtsk. eljest varit i tillfälle alt ingå uti pröfning deraf, dä Bevilln.TJtsk. måhända funnit dess företräde. Enligt hvad jag nu hört, består denna grund deruti, alt bevillnts - 12 Den 3 O c t o b c r f. tu. afgiften skulle beräknas efler behållen inkomst. Jag befarar, att om denna grund i allmänhet antogs, samma klagomål skulle förspörjas, som nu låter sig höra vid tillämpning af litte §:n af gällande bevilln.förordn. rör:de beskattning för borgerlig rörelse, nemi. att uppgiften å inkomstbeloppet icke öfverensstämde med verkliga förhållandet.
Utsk. yttrar neniI., sid. 83: ”Efter alt Salunda uti en serie hafva genoitigatt ”revisorernes afgifna berättelser och, med aöledri. af de ”deri förekommande annrärkntr, hafva vidtagit de åtgärder, ”sorn, med stöd af Riksd.Ordnts 2g:de §, ålegat StatsUtskv, ”samt i öfrigt till R. St:s vidare ompröfning hafva framlagt de ”erinring ir, sorn vid hvarje punkt af revisionsberättelserna sig ”förete, har Utsk. likväl trott, att denna från framfarna riks”dagars praxis hemtade ordning för behandlingen af stats'hevisioner icke Uppfyller sitt ändamål, då den blött framställer en styckad bild af statsförvaltningens gång, hväri”génöm R. St. icke heller blifva i tillfälle att trti ett sant”111 örliäng öfverskåda denna förvaltning, hvilken från én ”mängd, hvar för sig mindre betydliga tilldragelser, fåtVar ”en karakter, söm endast af de spridda dalarnes sammäiYfö”1 ing blifver rätt åskådlig.” Då jag förklarade irrig fullkomligt erkänna riktigheten af den sats, Utsk. här yttrat, får jag dock tillägga, alt jäg så föfståft Utskrs mening, afl det vöre saminanföringen af alla de spridda delarnä af en förvaltning/eller med andra ord, (lennäs résrrltatef på det hela, sorn bestämde dess karakter. Jag tror sålunda, ätt Utsk. gifvrt en trognare, en rättvisare teckning af Svenska statsförvaltningen lindér deri tid, ifråga var. revisioner omfatta, om det — i stället för att rödast upptaga del jemförelsevis ringa antal mer och mindre betydliga tilldragelser, som ansetts påkalla anmärka , — teeknät förvaltningens resultaler i det hela. Af de orsakér, söör* jag i början af dett 1 anförande auiydt, lemnär jag Vid detta tillfälle alldeles å sido öfversigt en af elen Rikets statsförvaltning i sin helhet, hvilken varit beroende af högsta Regeringsmak teli.
Till ett dylikt understöds beviljande syntes också Staten ega särskild förbindelse, i anseende till det rastlösa och allvarliga sträfvande, Akademiska Föreningen under sin nära 23-åriga tillvaro ådagalagt, för att förverkBih. lill R. St. Pral. 18S3 & 1884. 4 Sami. 1 Afd. 32 Haft. 1 2 Slals-Utskoltets tJtlåtande, Jls 91. liga den i dess stiftelse nedlagda idé; och borde härvid jemväl den omständigheten tagas i betraktande, att Föreningen förskaffat Universitetet en förut der saknad festsal, tillräcklig att rymma icke blott Universitetets lärare och lärjungar, utan äfven alla dem, hvilka af sinne för vetenskap och konst önskade att deltaga i de Akademiska högtiderna. Staten kunde ej heller ega några särdeles stora anspråk att genom sina embetsman utöfva ett kontrollerande inseende öfver Föreningens styrelse, så länge denna inrättning ej på något sätt blifvit af det allmänna understödd. Enligt den sednaste revisions-berättelsen uppgingo Föreningens skulder till nära 56,000 R:dr. Häraf var ett belopp af 50,000 R:dr intecknadt i Föreningens lästa egendom och utgjordes utaf obligationer å 100 R:dr hvardera, löpande med 5 procent ränta och med årlig kapital-afbelalning af 2 procent; varande samma egendom emot brandskada försäkrad i de Skånska städernas brandförsäkrings-inrättning till enahanda belopp eller 50,000 R:dr. För beredande af tillgångar till ränteoch öfriga utgifters bestridande, hade den afdelning of Föreningens byggnad, sorn var uteslutande afsedd för de materiela behofvens fyllande, hittills blifvit uthyrd med beräkning af den ganska betydliga inkomst, som bereddes spisvurden genom spirituösa dryckers förtäring inom denna lokal, hvilket icke skulle, enligt Styrelsens önskan, kunna förbjudas utan en ansenlig nedsättning i hyresinkomsten. Men om nu ett lån af allmänna medel beviljades Akademiska Föreningen mot lindrigare betalningsvilkor, kunde äfven en del af sagde lokal användas på det sätt, som för Föreningens verksamhet befunnes mest nyttigt och ändamålsenligt.
Man har velat motarbeta hans allt för stora inflytande geuom att sätta ett maximum för rösträtten, men detta förslag fruktar jag blir svårt att genomföra, emedan det helt och hållet strider mot den princip, som genomgår hela detta förslag. Då detta ej lyckats, vill man i stället öka hans inflytande vid kommunalstämman, genom att låta honora begagna, icke blott sina egna, utan äfven sina tjenares, torpares och arbetares röster. Detta är enl. mitt förmenande att gå något långt, och det är derföre jag fortfarande är af den öfvertygelsen att det vore af stor nytta att till 2:dra mom:t af komiterades förslag lägga ett förslag af den ordalydelse, jag nyss tagit mig friheten framställa. Jag medger att det i allmänhet är svårt att i plenum besluta om redaktionsförändringar, men då denna redaktion redan i grundlagen är färdig, kan jag ej inse några betänkligheter att genast antaga densamma. Frih. Liljencrantz, Johan: Skulle det förslag till re daktionsförändring af förev:de 8:de §:n, som af Gr. Lagerbjelke blifvit framstäldt, antagas, komme enl. mitt förmenande det för - Den 3 Oktober f. m. 31 hållande att inträffa, att från deltagande i öfverläggningar och beslut rör:de kommunens angelägenheter skulle uteslutas personer, som dertill med skäl kunde anse sig berättigade. En bland de kategorier, som, enl. Hr Gr:tis förslag, borde uteslutas från rösträttighet i kommunalstämman, och vid hvilken jag särskildt fäste mig, var »gemenskapen vid landtoch sjöförsvaret». Jag tager mig i detta hänseende friheten fästa upmärksambeten på, att dessa personer likvisst ofta äro gnnska förmöget och arbetsamt folk och, i afside på samhällsställningen i öfrigt, fullt jemförliga med åtskilliga andra till deltagande i dessa öfverläggningar berättigade personer.
St:rs förra yttranden, i deras underd. skrifvelse af den 30 Juli 1851, är felaktigt. Dervid vill jag göra anmärkmr, äfvensom vid en olikhet mellan Ekon.Utsk:s Betänk, och Exped.Utsk:s förslag. Berörde skrifvelse är afgifven i annan mening, än den jag hyllar. Således är det icke för att få mina önskningar gällande, som jag gör mina anmärkmr, utab det sker derföre, att R. St. måtte åberopa sina ord, sådana de verkligen voro, äfven om deras syftning går mig emot. I Exped.UlSk:s förslag slår, att R. St. i underd. skrifvelse år 1851 anhöllo att ”genom den blifvande skolorduingen tillfälle måtte för dem, hvilkas målsmän sådant önska, varda beredt att i latinska språket så tidigt njuta undervisning, att denna verkligen må kunna Utöf\a sin åsyftade, för hela bildningen grundläggande inflytelse”; men den åberopade underd. skrifvelsen säger ”för dem, hvilkas målsmän det åstunda.” Vidare förekommer i Utsk:s förslag: ”R. St. yttrade dervid tillika, alt, för införande af detta läroämne, i skolans första stadium, möta svårigheter, enär de för de tvänne bild - Den 8 November. 339 ningslinierna gemensamma fasta klasserna vore af stor vigt, oell den dermed afsedda verkan kunde störas genom införandet af ett läroämne, som icke vore för alla lärjungarne gemensamt.” Deremot är ordalydelsen i R. St:rs underd. skrifvelse af deo 30 Juli 1851 följande: ”För ett sådant begynnande redan i skolans första stadium möta dock svårigheter, enär de för de (vänne bildningslinierna, genom högstberörde Kongl. Cirkulår-Bref af den 6 Juli 1849, i nåder anbefallda gemensamma fasta klasser äro, för den första upfostran, af stor vigt, och den dermed afsedda verkan skulle, genom inbringandet af läro-elementer, som icke vore för alla lärjungar gemensamma, störas, eller måhända omöjliggöras.”
Vid nu anförda förhållande, beslöto Fullmäktige sistnämnde dag uppdraga åt Ombudsmannen, ej allenast att genom Notarius Publicus hos Enkhus-Direktionen uppsäga den intecknade skulden, att af Riks - — 72 — gälds-Konloret inbetalas å den dag inom loppet af ett år derefter, som Direktionen kunde sjelf vilja bestämma, utan ock att, derest uppsägningen icke skulle af Direktionen antagas, söka i laga ordning genom rättegång göra Riksgälds-Kontorets rätt gällande, att skuldsedeln mot kontant betalning infria. Till följd häraf, har, enligt Ombudsmannens till Revisorerne afgifna Berättelse, denna uppsägning blifvit på föreskrifvet sätt verkställd vid Direktionens sammankomst den 22 sisfclidne April, dervid Direktionen likväl, under åberopande af det i skuldebrefvet intagna vilkor: att det intecknade kapitalet ”skulle i alla ”tider i denna egendom blifva innestående, i hvilkens hand densarn”ma äfven komma måtte,” förklarat, att Direktionen icke kunde medgifva någon uppsägning af samma kapital; kommande derföre, enligt hyad i samma Berättelse uppgifves, rättegång att mot Direktionen anställas, så snart ett år från uppsägningsdagen förflutit, utan att Direktionen under tiden anmält sig vara benägen att det intecknade skuldebrefvet, emot erbjuden liqvid, till Riksgälds-Kontoret aflemna. Till upplysning om oftaberörde skuldebrefs lydelse, hafva Revisorerne ansett sig böra detsamma bär nedan införa: ”Då vi af Loflige Borgerskapets Enkhus-Direktion bär i staden ”äro öfvertalte att emottaga det kapital af Ellofva Tusende Sexhundrade Riksdaler Specie i Bankosedlar, hvilket vår aflidne käre Fader ”och Svärfader, Herr Nicol. Pauli, i lifstiden, genom testamentarisk ”författning af den 5 Juli 1781, till välbemälte Direktion öfverlem”nat, att räntan deraf till fattige och behöfvande personers underdöd. använda:
Sin höga uppmärksamhet och dervid nådigst taga i betraktande de för handen varande förhållanden och de i öfrigt talande skäl för Hernösands stifts rättighet att behålla ifrågavarande spanmål samt i nåder medgifva, att densamma derefter kunde komma Hernösands stiftskyrka till godo; och har Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, under den 11 Oktober 1843 i nåder förklarat, att Kongl. Majit som ansett några nya skäl icke hafva blifvit anförda, hvilka kunde föranleda till ändring i Kongl. Majits under den 17 Mars 1824 och den 13 Mars 1835 i frågan meddelade nådiga beslut, funnit godt bibehålla domkyrkan i Upsala vid dess i berörde hänseende af ålder innehafde rättigheter. Slutligen har frågan jemväl vid 1844—1845 års riksdag förevarit, dervid Statssamt allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskotten tillstyrkt en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af enahanda syftning, som vid föregående riksdagarna, men frågan kommit att derom förfalla enär vid dess afgörande hos Riks-stånden två stånd afslagit Utskottens betänkande. Då Utskotten likväl på de skäl, som blifvit i Rikets Ständers vid 1823 samt 1840—1841 årens riksdagar till Kongl. Majit i ämnet aflåtna underdåniga skrif - 4 Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o ii. velser utvecklade, anse
För några få veckor sedan innehöll Idun en posthum uppsats af Wilhelmina Gravallius, och våra läsarinnor fingo där igenom ett prof på hennes visserligen för våra dagars literära smak nå- got litet föråldrade, » blomeranta », men älskvärda och lättlästa stil, och från flere håll hafva vi blifvit uppmanade att meddela hennes porträtt, hvilket aldrig förut varit offentliggjordt. Det är oss ett nöje att villfara denna önskan samt på samma gång med JPLATON. dela några biografiska data om författarinnan till » Högadahls prostgård ». Karolina Wilhelmina Isakson föddes den 7 september 1809 och var dotter till dåvarande vice pastorn i Mogata församling i Östergötland, sedermera kyrkoherden i Gårdeby P. Isakson och hans hustru Anna Hallberg. Efter fadern, som tillhörde en för mindre vanlig begåfning känd östgötasläkt, och hvars älsklingsbarn hon var, ärfde hon sin håg för läsning och sin smak för literära sysselsättningar, och af modern det ödmjuka, förnöjsamma sinne, som utmärkte henne. Sedan hon afslutat sin skolundervisning i Söderköping, egnade hon sig mest ät husliga värf under sin erfarna moders ledning, men begagnade hvarje ledig stund att förkofra sitt vetande. Redan nu började hon på papperet nedskrifva sina tankar, företrädesvis i bunden form. I det egor om egor med Gårdeby prestgård belägna herresätet Åkerby, tillhörande lagman von Röök, vistades hon några år, dels som sällskap till de med henne jämnåriga och dels som lärarinna för husets yngsta döttrar. Vid 21 års ålder faderlös, såg hon sig nödsakad att på fullt allvar försörja sig själf och erhöll plats som lärarinna hos friherre Falkenberg på Husby i Södermanland. Sin vistelse där har hon skildrat i en liten novell, kallad » Min första kondition ». Härifrån flyttade hon till assessor Grewesmiihl på Herrestad i Toresund, där hon stannade i 13 år. Med familjen, som tillbragte vintrarne i hufvudstaden, deltog hon lifligt i umgängeslifvet, men fann ändock tid att förkofra sitt eget vetande genom lektioner i språk och musik.
Och hennes väninna, fru Skarpman-Stormfågel, ville gärna hjälpa henne, om icke blott för vänskapens skull, dock för att få leda en intrig, något som var den verksamma, men för öfrigt ej tillräckligt sysselsatta kvinnans starka sida. Fru Skarpman-Stormfågel hade ett godt hufvud och förstod sig på invecklade anläggningar. Hon var ihärdig och oförtruten, men hade fått en något föråldrad uppfostran, hvilken ej heller afhjälpts af hennes giftermål. Under mannens lifstid hade hon hindrats från alt som kunde väcka hennes håg att tänka på det stora och allvarliga i verlden. Det var något som hennes man sade vara förbehållet för honom själf, under det hon hänvisades uteslutande till hvad som i forntiden brukade kallas »hemmets stilla verld». Efter mannens död sökte hon taga sin skada igen genom att arbeta för det offentliga, såsom hon själf sade och kanske äfven trodde, men hon kunde ej öfvervinna följderna af de många förflutna årens onyttiga lif och hon stannade i det lilla, odlade intrigen, främjade skvallret samt åstadkom oreda och olycka i alt, hvaruti hon blandade sig. Och hon blandade sig i ganska mycket. Fru Skarpman-Stormfågel tillhörde egentligen ett förflutet tidehvarf. Fröken Rosendoft var visserligen ett barn af sin tid, men hennes handlingar vägleddes endast af en stark lidelse, och de mänskliga lidelserna äro sig altid lika, om också alt annat skulle ändras på jorden. Hon måste förödmjuka Aromasia, hade hon sagt, och för det målets uppnående gjorde hon hvilka ansträngningar som hälst. Hon såg kanske ej häller säkraste vägen till målet, emedan lidelsen förvillade henne. »Månne vi handla till edert bästa, då vi skilja Aromasia och Oxygen,» hade fru Skarpman-Stormfågel invändt vid valränkornas början. »Ju mer de aflägsnas från hvar andra, dess lättare är ju ett närmande mellan skalden och konstnärinnan.» Fröken Rosendoft tyckte icke om denna närgångna framställning och ville ingalunda, att hennes bundsförvandt skulle se alt för mycket i hennes kort.
S. D. Vid föredragning af Konstitutions-Utskottets den 15 dennes bordlagda Memorial, N:o 59, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande Konstitutions utskottets uti Memorialet N:o 51 framställda förslag till ändring i 1 § 11 momentet oell 4 § 2 momentet Tryckfrihets-förordningen, blefvo de i Memorialet föreslagna voterings-propositioner af Ridderskapet och Adeln godkände. S. D. Föredrogos och bifollos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 15 dennes bordlagda Utlåtanden: N:o 145, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Betänkandet N:o 28; samt N:o 149, i anledning af väckta motioner om ändringar i Militiaj—boställsordningen. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde, den 15 dennes bordlagda Memorial, nemligen: N:o 150, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 93; N:o 151, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 94; N:o 152, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 95; N:o 153, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 98; N:o 154, Prol.-UIdrag den 18 Augusti 1860. 625 M:o 154, i anledning af återreniiss af Belänkandet N:o 99; samt N:o 155, i anledning af återreniiss af Betänkandet N:o 122. Frän Högv. Fresle-Ständet. S. 1). Föredrogos ånyo Konstilulions-Utskotlets nedan omiörmälda Memorial: N:o 57, med förslag till ändring i 14 8 5 momentet Riksdags-ordningen, angående Bruksegares representationsrätt. Antogs ali hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. N:o 58, med förslag till ändring i 14 §, 4 oell 5 momenten. Riksdagsordningen.
Vegetationen på fasta landets, liksom på de nära flodmynningen belägna öarnas stränder var öfverallt så tät, att det var nästan omöjligt att leta upp ett ställe, der vi kunde gå i land; öfverallt en nästan ogenomtränglig urskog. Närmast flodens mynning bildades denna af storväxta, skuggrika löfträd, som alla hade mörkgröna, glänsande och helbräddade blad. Några stodo i blom, andra buro frukt. Hufvudmassan af dessa träd utgjordes af fikonträd, hvars talrika, tätt om hvarandra slingrade luftrötter bildade ett ogenomträngligt stängsel vid sjelfva flodbrädden. För landets tillväxt och inkräktning på vattnets område spela dessa luftrotbärande träd en mycket vigtig rol. De utsända sina kraftiga luftrötter från grenarne och stammen långt ut i vattnet, och när rötterna hunnit ned till bottnen och trängt in i gytjan, utgöra de genom det täta flätverk de bilda ett ypperligt bindningsmedel för allt det nya slam, som floden för med sig ner från det högre belägna inlandet. Det har förefallit mig, som skulle de luftrotbärande träden utgöra ett af de kraftigaste medlen för alluvial-landets snabba tillväxt på Borneo. Längre uppför floden vidtogo stora sträckor af en palmart, som med sin något ljusare grönska och långa slidformade blad stack skarpt af mot den öfriga skogen. Ibland voro stränderna på ena sidan beklädda med enbart palmer, på den andra med enbart fikonträd. Palm-djunglerna voro icke fullt så ogenomträngliga som fikonträdssnåren; de senare föredrogo den mera sumpiga grunden, då palmerna deremot hade sitt tillhåll på den mer sandiga och mindre vattendränkta. Af örter eller underskog syntes ingenstädes något spår. Under flodfärden sågo vi då och då enstaka kringflygande grönfärgade isfoglar eller kungsfiskare samt en och annan håningsfogel, men de voro på långt när icke så talrika, som man kunde ha anledning att vänta inom den rent tropiska zonen. Af apor sågo vi några, som sprungo parvis i träden, och af hvilka Palander lyckades skjuta en hane.
N11 äro således 37 år förflutna, sedan man haft underrättelse om dem. Det är följaktligen i anledning af förenämnde i5 § jag får anhålla, det behagade Hr Frih. och Landtm, till 11. R. o. Ad. framställa den proposition: huruvida Herr Johan Axel Frölich äfven vid denna riksdag, såsom vid den nästföregående, må äga alt för adliga ätten Frölich utfärda fullmakt. R. o. Ad. beslöt, att Hr Joli. Axel Frölich skulle anses berättigad att för adliga ätten Frölich N:o 1280 utfärda fullmakt. Upplästes Stadgan till ordnings vinnande vid H. R. o. Ad:s sammankomster 111. m. af d. 16 Nov. 1823, saint det den 4 Dec. 1834 dertill beslutade tillägg. I:Ir Frih. o. Landtm, erinrade, att R. o. Ad., med anledning af 3g § Ridd.Ordn., som innehåller,: att "främmande åhörare må, på sätt R. o. Ad. derom särskildt beslutar, kunna bevista R.o.Ad:s öfve '•läggning ar, sedan en lag, i den ordning 87 § Reg.F. föreskri fver, blifvit utfärdad, angående de förbrytelser eller oordningar, som ä? åhörare kun - 6 Den ao Januari. na begås,’’ sedan ifrågavar. lag blifvit utfärdad, vid sista riksdag beslutat, att för den riksdagen främmande åhörare skulle få bevista Ståndets öfverläggningar. Frih. Boye, Ludv.: Sedan en riksdags erfarenhet mer än tillräckligt vederlagt de farhågor, på grund af hvilka jag, då fråga var om den såkallade publicitetens införande, bestred densamma, är jag glad att få öfvergå till den tunke, jag då bestred. Jag tillstyrker således, ali II. o. Ad. måtte tillåta, att publiciteten äfven vid denna riksdag må fortfara. I sammanhang dermed utbeder jag mig att till Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. få underställa en motion i ämnet. Läktaren var, vid förra riksdagen, mången gång ganska glest besatt, men också någon gång otillräcklig för dem, som önskade plats.
Det är just endast saken värre. Men du kan alltid låta honom märka, att det du skulle undvika, ty därigenom gör du ELISA. Kan den då bli värre än hvad den är? FRU VINGE. du inse, att han är en sådan natur, som icke tål ELISA. Hvarför minst nu? FRU VINGE. anda, och den skall du akta dig för att reta. ELISA. någonting, just därför att man inte bör göra det. FRU VINGE. menar nu inte, att du gjort det, men har du aldrig känt lusten? ELISA. Nej, jag tycker, det är så meningslöst. Har du aldrig känt den lusten, liten? Jag Jag förstår inte, hur man kan vilja göra Därför att han nu är besatt af motsägelsens Om du förstod Richard litet bättre, skulle att känna några band på sig. Allra minst nu. 148 FRU VINGE. ha nog alla en smula af vår moder Evas blod väl inte, jag tror nu, att det är ett begär efter frihet, jag. ELISA. gillar? Frihet! Att göra något, som man själf inte FRU VINGE. Det är alltid mot det konventionella, som vi Som det konventionella hos oss inte gillar! Åh prat, då vore du inte kvinna. Vi i oss. Och så fullkomligt meningslöst är det vilja bryta, när den där motsägelselusten kommer öfver oss. Hvad gjorde Eva annat än bröt emot det konventionella i paradiset? Ty till ELISA. bröt med det konventionella? mig, faster! Var det också af motsägelseanda, som du (Fru Vinge vänder och med i paradiset fanns det något konventionellt. sig bort, svarar icke. Elisa efter någon tystnad.) Förlåt FRU VINGE. Hvad då? ELISA. du också alltid mig? Jag vet inte, om det är Att jag ville såra dig. Men hvarför sårar 149 med afsikt, men du sårar mig. Och alltid där FRU VINGE. punkten. Det är väl därför att det är den sårbaraste ELISA. Hvad menar du? FRU VINGE. menar, att du icke har några förutsättningar för Du ser så smått på honom. Jag menar att, nå ja, rent ut, jag det gäller mest för mig, där det gäller Richard. att förstå honom, för att göra honom lycklig.