Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej heller wet jag något skäl hwarföre uudersökningen stall stadna ivid de högre Ämbetsmännen och ej afwen sträckas til de lägre, och widare til alla etager af Medborgare, hwilka ätmindstone genom lydnad medwerkat til Rikets wanmaat och förstöring, ty om wi för några är tilbaka hade alla gemensamt uphört at lyda, sä torde det wara obestrideligt, at wära olyckor warit förebyggda. Pä denna stenfagra grund kunde tör hända en allmän anklagelse-akt emot Swensta Folket utfärdas. Hwad äter angär redovisning för Statens medel, hwarom äfwen förmältes, säsom et af Lommissionens hufwudföremäl, sä lärer wal ingen finnas, som kan bestrida nödwändigheten och billigheten af denna redogörelse. Sättet ar redan i Rikets gällande författningar bestämdt, och om det ej synes tilfyllestgörande, bör en ändring i hela allmänna redogörelsesystemet först äga runi. Begärdes pä bordet. I anledning deraf, at Herr Laron ojh Landtmarstalken förmälte sig wilja med Ridderstapets och Adelns tillätelse , oagtadt tiden nu wore längt Den 2 Junik. 457 längt liden, upiaga Friherre Ickannerbeims, I^ars ^UAU3t, pä bordet liggande Oictamen, rörande wista eftergifter af Adeliga LrivileZierna, utbad sig Friherre 8ilkvsr8cl,jöl6, Ksils, at fa ordet och upläsie följande victainen til krotocollee: Det war med en werklig tillfredsställelse/ jag genom Herr Laron IAalilrerbeilN8 Oictamsn i Ridderffapets och Adelns klenum den 85 sistledne erfor förslag göras, enlige med de tänkesätt jag hela min lefnad hyst och önssat hos hwarje Riddersman finna. Wi som äre födde til privilegier, böre wara de förste at inse huru billigheten länge stridt emot hwad Lagen otz gifwit.
Vid granskning af de för berörde lån utgifne handlingar, bar Utskot tet funnit, att 23 st. af de till Ombudsmännens handläggning öfverlemnade lån, förfallne till inbetalning efter hand från och med 1833 till och med 1842, hvilka primitivt 'utgått med 5o,aoo R:dr, men hvarå ännu återstå obetalde 33,480: 16. l\. äro af den osäkra beskaffenhet, att desamma icke kunna anses innefatta någon egentlig tillgång för Handelsoch Närings-Disconten och således ej eller böra i dess capitalsumma inheräknas, med anledning hvaraf Utskottet, enligt Directionens öfver nämnde Discont-Verk derom gjorde hemställan, anser sig böra tillstyrka, att dessa a3 st. lån må från Handelsoch Närings-Discontens capital-räkning få afföras och uti serskildt Balance-extract för inom linien förda lån upptagas, med tillhopa 33,480 Rdr 16 sk. 4 rst-> dock under samma uttryckliga förbehåll, som ofvan i afseende å Banco-Discont-Verkels osäkra fordringar blifvit föreslaget, att Ombudsmännen åt dessa lån lemna en fortsatt noggrann uppmärksamhet, samt atl hvad å dem möjligen kan indrifvas, kommer att för hvarje år tilläggas Discont-Verkels till Banken ingående vinstsumma; och torde, då vinsten å Handelsoch Närings-Discontens rörelse för nästlidet år redan blifvit till Banken inlevererad, en sistnämnde belopp motsvarande summa komma att afdrågås från Reservfonden, innan densamma till Banken öfveriemnas. Inkomsterna för år 1844 Handelsoch Närings-Discontens rörelse, hvilka utgjorts af: Banco-Utskotlets Betänkandej Nio Jg. Innehållne räntor på utgifne lån io4,236: 12. — Öfver-räntor å lån, sota efter förfallotiden blifvit betalde 2,465: —-. 8. Tillsammans
Landshöfdinge-embetets utslag af don 4 Februari 1857 i flera afseenden skärpta, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hvste den öfvertygelse, att fårjnings-afgifterna, äfven om de pä föreslaget sätt förhöjdes, likväl, efter upphörandet af det hittills åtnjutna skyddet emot intrång i färjefarten, icke kouime att bereda färjeplatsernas innehafvare så stor inkomst, som deras rörelse under nuvarande förhållanden inbringade ; — samt att, då den förlust, som genom förändringen i nu bestående förhållanden skulle färjeplats-inneliafvarne tillskyndas, säkerligen komme att för hvarje färjeplats öfverstiga det belopp af 500 R:dr Kant, hvilket de fordrat såsom årligt bidrag utöfver nyssnämnde afgifter, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansåge billigt, att ett så beskafladt bidrag blefve färjeplats-inneliafvarne på ett eller annat sätt boredt, och det icke allenast för Röhälla och Färjestaden, utan äfven för den nya färjeplatsen vid Beijershamn, alldenstund hamnbyggnadsbolaget derstädes, i följd af Landshöfdinge-embetets ofvanberörde utslag, redan med cn kostnad af omkring 10,000 R:dr Runt iordningställt den nya färjeplatsen med tillhörande byggnader och farkoster, m. m., utan att bolaget, när det inlät sig i dessa betydliga utgifter, kunde föreställa sig annat, än att färjeplatsen vid Beijershamn skulle, lika med de gamla färjeplatserna, få åtnjuta hittills stadgadt skydd emot intrång af närboende båtegare. Då emellertid
Mitt hjerta är så öfversvallande fullt af lycka, att jag liksom söker efter något att trycka mina läppar mot, – mot jorden som jag trampar på, mot de skrofliga stammar, hvars utbredda grenar om några veckor skola stråla af nyutsprucken, solbeglänst grönska. Jag känner en sådan ro i mitt sinne, som om jag vore det minsta lilla sandkorn på marken, som hvarken vet af glädje eller sorg. Det käns som om mitt arbete vore jag, som om min personlighet gått upp deri, som om menniskor och förhållanden aldrig skulle kunna tränga sig emellan mig och detta arbete; med ett ord, som om jag lefde endast i det. En mera harmonisk tillvaro, än denna stämnings, kan icke tänkas af menniskosinne. Det förefaller mig nu så smått, att jag kunnat råka i ett sådant raseri öfver Lundegårds vårdslöshet emot mig. Det käns nu som om jag icke träffat honom på åratal och som om jag icke skulle träffa honom på åratal härefter. Strax uppreste jag mig mot hans likgiltighet som emot en förolämpning. Men hvad är det för en öfverdrifven anspråkslöshet? Har jag då sjelf ingen likgiltighet att svara med! Och är det jag som förlorar allt och han som förlorar ingenting? Jag vet att så icke är. Men mitt sinne är känsligare och rörligare än hans, det är derför det förefaller som om jag miste så mycket och han så litet. Men jag tror att i denna min varelses quicksilfverlika föränderlighet ligger större möjlighetsvärde för konstnären än i en otillgänglig skepticisms träaktiga stabilitet. Jag vill icke byta bort den om jag kunde. Anna Seth berättade att man i Lund sagt att man ej trodde på Axel Lundegårds författarframtid, derför att han tycks stå stilla. Helesine Ljunggren hade sagt att hennes far afskydde realismen till den grad, att han hädanefter aldrig mer läste några nyutkomna böcker. Han vill icke ta dem i hand ens, han vet på förhand hvad det är, säger han – Anna tyckte detta var allt för komprometterande för en professor i estetik, så att hon sade: ”kära Helesine, för all del tala inte om det för någon. Det låter då alldeles för illa.”303 Hon tyckte att det råder en mycket finare umgängeston i Malmö än i Lund.
I Danmark finnes, enligt Kongl. Förordningen den 27 September 1805 2 Kap. 20 §, ett förbud af förenämnda innehåll, utan att, såvidt Utskotten erfarit, detsamma framkallat något missnöje eller medfört några olägenheter. Dock kan, enligt berörde förordning, köpare af skog erhålla tillstånd till större afverkning derå, genom att inför vederbörande myndighet visa att sådan, utan skada för skogen, år verkställbar. Vid dylikt förhållande eller sedan en skogsegare, efter det laga stånd egendomen åkommit, anmält sin önskan att få begagna den inköpta skogen jemväl lill afsalu, och embetsrnyndigbeten, efter föregången undersökning, funnit hinder emot berörda önskan icke möta, anse äfven Utskotten befrielse från förbudet böra ega rum; likasom Utskotten äro af den åsigt, att detsamma ej bör tillämpas å inom bergslag belägne hemman samt ej heller då deri försålda skogen blifvit till Irakfhuggning indelad, enär i sådant fall det vid indelningen bestämda belopp, utan skada för skogen, torde kunna af egaren äfven till afsalu afverkas. Och tro Utskotten sagda förbud derjemte böra inskränkas till endast de fall, då hemman, genom köp, öfvergå lill en person, sorn ej är säljarens arfvinge. Till en sådan inskränkning hafva Utskotten hemtat anledning uti den plägsed, som bland allmogen temligen allmänt är rådande, att nemligen en hemmansegare, då han af ålderdom eller annan orsak blir urståndsatt att sjelf med nödig omsorg sköta de med hemmansbruket förenade bestyr, öfverlåter hemmanet till någon nära anhörig emot förbehåll af visst underhåll. Denne saknar vanligtvis, lill gäldande af den bestämda köpeskillingen eller utgörande af betingad lifstids-försörjning, alla andra tillgångar, än de, som kunna erhållas dels genom afyttring af hemmanets produkter, dels ock genom anskaffande af penningelån mot inteckning i egendomen.
Då Fjerdingsman, som icke äro annat än Bönder, hvilka tourvis bestrida denna befattning, icke lämpeligen böra vara ansvarige för Fångars transporterande och bevaknmg, och då Länsmän, hvilka ofta hafva s ora Districter, ej heller kunna medhinna att fullgöra detta grannlaga åliggande; så synes mig, att när man derjemte besinnar, det genom ifrågavarande förslag icke någon ökad tunga för Landtmannen orsakas, utan endast en nödig och fullkomlig säkerhet beredes, samt äfven tiden för Fång-transporterna, hvilka hädanefter, utan alla omvägar, endast åtfölja de stora Landsvägarne, vinnes, man skulle äga ganska många anledningar att antaga ifrågavarande förslag; hvarå jag således (år utbedja mig Herr Grefvens och LamUMarskalkens Proposition. Herr Grefven och Landt Mar skallen hemställde, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade StatsUtskottets Betänkande, i anledning 328 Den 24 Martil , f. m. af de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och EandtMarshalken gjo de Proposition till bifall af Utskottets Betänkande, hvilken Proposition med Ja besvarades. Föredrogs å nyo RancoUtskottets den 10 dennes afgifne samt. den 17 och 19 i samma månad på bordet lagde förnyade Betänkande, i anledning af Återremiss om förlängning i Praescriptions-tiden för Låns omsättning i Bana coDiscontVerket. Herr Munch af Rosenschöld, Eberhard: I anledning af det nu upplästa Betänkandet, får jag först anmärka, att BancoUtskottet origtigt framställt min af detsamma upptagna tanka, då det yttrar, att jag ej kunnat medgifva Banquens interesse vara enahanda med Nationens. Mina ord voro: att jag ej kunde anse Banquens interesse vara öfver Nationens. BancoUtskottet säger, att en förändring i den införda och stadgade ordningen ej utan yttersta nödfall och efter moget betänkande borde vidtagas.
Kär jag å en sida ser deli lilla städet} Ystad på egen kostnad hafva byggt Casernéf, Stallär, fiidhtis m. ro. för a ine Esqva. droner Husafer, hvaraf Staden visserligen äger för ordningens vidmakthållande intet behof, och 5 Dtn 1.8 September f. m. 543 titti andra betraktar, huru Staten uppbyggt Caserher för de flesta i Stockholm gai-nisorierande trup. per, så kan j.ig för min del ej annat finna än att vt gjort mer, än hvad Hufvudstadeti billigt» Vis kunnat begära! Öa jag dessutom icke anser med min pligt förenligt, att pä samma gång, sorn så mångå anse Staten ej Utan storsta ansträngning kunna bestrida de öUndgängkigaste utgifter flir Försvarsver. ket, hvaribland endast 50,000 Rldr för anläggnin. gen af Rikets hufvudfästning, der troligen många (lasernoch fötråds-byggnader förekomma , anslå 15,000 Rdr årligen för fell möjligen Umbärlig Casern 5 så ehuru nyttig jag medgifver den Vara för ett af HatiotteUs aktning Och Välvilja förtjent Regemente , finner jag mig dock skyldig föreslå äfslag å detta af Utskottet tillstyrkta anslag. Herr Hjerta : Jag Iean ej tillstyrka inskränk, bing af det anslag, sorti nu är i fråga ; ty genom dess beviljande kan man förutse tiden, då bygghaden blifver färdig, enligt den plan som afser Sundhet och beqvämlighet för Garnisonen, I öfrigt instämmer jag med Herr Liljestråle, Herr lAljeSttule • 'Tili svar å livad Herr Rosenblad anfört, att Garnison 1 alla fall bär skulle behöfvas, 1 anseende till det störa ahtalet invånare, fät jag lemna, att jag under loppet äf io år bott i Stockholm, oell här sjelf varit husägare, samt att Garnisonen under loppet af detina tid hvarken bidragit elier behöft bidraga till 144 iDtn 18 Septtmbtr f. rti. ordningens vidmakthållande, hvilket skett af EcJ.
Styrelsen har ock på grund af de skäl, Byggnads-styrelsen anfört i fråga om det blifvande området för stationen, förklarat sig anse hela det ifrågasatta området, Bergfalkska egendomen in beräknad, vara oundgängligen nödvändigt för rörelsen å sammanbindningsbanan och stationen, helst det för utläggning af nödiga spår för bantågens anordning i centralstationens närhet behöfliga utrymmet svårligen torde kunna på annat sätt erhållas, hvadan ock Trafik-styrelsen i underdånighet tillstyrkt, att de för expropriation af ifrågavarande område erforderliga medel finge dertill disponeras utan afseende på andra behof eller derpå, att den uti det ursprungliga kostnadsförslaget för sammanbindningsbanan beräknade expropriationskostnaden öfverskredes. Beträffande stationshuset har Styrelsen, på grund af förvärfvad erfarenhet om behofvet af utrymme och beqvämlighet vid en större station samt om svårigheterna att derförutan sköta en så betydande och invecklad rörelse, som särskilda förhållanden utan tvifvel skulle framkalla vid hufvudstationen i Stockholm, ansett sig förpligtad att underdånigst framhålla nödvändigheten deraf, att såväl banhall som stationshus af ändamålsenlig storlek och indelning derstädes uppfördes och färdigbyggdes, innan trafiken på sammanbindningsbanan öppnades för allmänheten, så mycket hellre Kongl. Majlis Nåd. Proposition N:o 71. som Styrelsen vore förvissad, att anläggningskostnaden derigenom blefve betydligt mindre än om tillbyggnader sedermera skulle ske än för det ena, än för det andra ändamålet. Styrelsen har vidare anfört “Då Stockholms centralstation måste begagnas både såsom ändstation och genomfartsstatiou, är det icke lämpligt att, såsom för det förra fallet eljest vore ändainälsenligast, fördela expeditionerna och lokalerna för afgående och ankommande passagerare och bagage på motsatta sidor af banan och sålunda uppföra tvänne byggnader med mellanliggande banhall.
D, 1 puneten, i fråga om anslag för tillbyggnad af LandshöfdingeResidenshus i Wenersborg, tillstyrkt, eller att, jemte det Rikets Ständer förklara, att intet anslag för dylik tillbyggnad beviljas, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att dels åtgärder måtte vidtagas, hvarigenom en tjenligare local för Lands-Canzli, Lands-Contoir, Landt-Ränteri och Landtmäteri-Contoir, än som nu dertill är upplåten, kan beredas uti Residenshuset och dervid kostnaden för nödiga förändringar, i rummens inredning torde kunna bestridas af det för Kronans hus och byggnader i landsorten å 8:de Hufvud-liteln uppförde ordinarie anslag, dels den hyres-ersättning, som är Landshöfdingen i sådant afseende tillagd , måtte komma att vid nuvarande innehafvarens afgång indragas och Statsverket besparas; voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, bifalles, att, till uppförande af en stenhusbyggnad i Wenersborg för inrymmande af dervarande Lands-Canzli, Lands-Contoir, Landt-Ränteri och Landtmäteri-Contoir, anslås en summa af i5,ooo R:dr. 31 :o. Vid afgörande af 1 :sta puneten, i hvad den angår frågan om anslag till Landshöfdinge-Residenshus i Piteå, hafva samtlige Riks-Stånden beviljat det lill inköp af för detta ändamål nu begagnade hus, begärda belopp af 6,000 R:dr, hvarvid Borgareoch Bondestånden uttryckligen förklarat, att det bör tjena icke allenast till boställe åt Landshöfdingen, ulan ock tili inrymmande af Lands-Canzli, Lands-Contoir och Landt-Ränteri, m. m., äfvensom fästat det förbehåll, att den åt Landshöfdingen nu utgående hyres-ersättning af 3oo R:dr kommer att för Riksgälds-Contoiret reserveras.
Bajer, har väl höjt republikensfana, men han står lika isolerad i förhållande till venstern som till högern. Det sistnämnda partiet tycker nog om att emellanåt berätta, att der flyter en » republikansk underström » under venstern, men detta påstående, som är fram-kastadt blott for att skada venstern och göra den samma misstänkt, är gripet ur luften. Den danske bonden är absolut monarkiskt sinnad och skall i alla händelser förblifva * det många år ännu. En fråga af stor betydelse, hvilken, som redan nämndt, snart rycker fram och som spelat en stor roll vid den nu försiggångna valstriden, är befastningssaken, men då venstern ingalunda är principielt emot befästningen, borde man icke anse omöjligt att uppnå enighet häri. De stridspunk-ter, som annars under de senare åren legat partierna emellan, hafva varit genomgående synnerligt obetydliga i förhållande till allt det väsen som rådt om dem. Hur oändligt små ha icke t. ex. under den senaste sessionen stridsfrågorna varit? För ögonblicket är folketinget upplöst — när dessa rader läggas inför offentligheten, skola valen, som försiggå den 24 maj, hafva egt rum — och hvad är hela oenigheten? För det första begär högern något mera till enstaka militära bevillningar, dernäst fordrar den att bidraget till universitetet skall tagas ur statskassan, niedan venstern hänvisar universitet att taga af sin egen förmögenhet. Det är i sjelfva verket blott en budgetfråga, ty när universitetets enskilda tillgångar äro förtärda, måste staten naturligtvis göra tillskott; ändtligen vill högern ha dyrtids-tillägg till embetsmän, hvilka hafva aflöning under 4400 kr., venstern vill blott gifva intill 2500 kr. ; differensen utgör icke mera än 200,000 kronor. Och om dock båda partien genast sade, hvad de ville, men nej! Högern vill först hafva till alla embetsmän, hvarpå venstern säger sig alls icke vilja gifva, så slår högern litet af, och venstern lägger litet till; om riksdagen, hade stannat tillsammans någotlängre, är det sannerligen icke omöjligt, att mail, genom ännu några månaders fortsättning af det beständiga pratandet fram och tillbaka och det oupphörliga chikanerandet, kunde kommit till ett resultat.
Friherre 8,gk1 von : ijllät eisen att hföra Bränwin Stjerne leder II'naii till öfwerflöd af Bränwin, mea iuge., Torpare lärer <fara till Staden för att köpa Bränwin. Will äter nägon t en Stad köpa ett mindre qwantunr finnes lätt tilifälir dertill. Friherre Dsmikon, trodde att en generel» princip kunde antagas för bäve Stad och Land. Merstngarne hade i Utstolttt warit delade > men de flästa rösterne hade förenat sig med BondeStändet om eli halft stop. För sin egen du hade han warit af en stridig kanka , och wille derföre vcksä nu tillstyrka att detta qwanlum fixerades till en kanna. Grefwe De I» 6sr6,s: om frägan är om sörsälMng of Brännvin i Städerna, wille Herr Grefwen tillstyrka att qwanlum fixrradkS lili en kanna, men är frägan om förlälj .ingen pä Landel , sä borde det utfällas till ett halft stop. Herr Grefweu och La,idr - Marskalken, föreslog alt Ridderskap^ och Adeln ställe af, göra , att när Bränwin töres till försäljning. ej mindre än en kanna mätte fä afyttraS. Bifölls. Widare b flöts att Bränwin ej stall till flere köpare sä Utdelas eller urmäras pä Tors, oppm - Den 29 Januarii. rLZ? pen gata eller wid Hamnar, samt wid marknadsplatts ä Lander, der Ständ elier Bedar för Marknadens stutt äro uppsorra, utan mäste Waren föra Bränwiner pä ett wisst ställe, vch der tjl! köparen uppmäta hwad han sig betingat. 'Vtkerligare framställde Herr Grefwe» och Landtmarstalken den lrägan, hwilket borde Wara dek mmdsta qwantum Bcänwin lvm w!b infvrandet lill Marknader finge sörlätjas.
Så arbetade von Wright under en följd af år, tills synen, alltför mycket tagen i anspråk, vägrade sin tjenst. Han mäste då lemna sin, med endast 750 R:dr af - Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 121. 317 lönade, befattning såsom ritare vid det naturhistoriska Riksmuseet och bosatte sig å en iorvärfvad undantagslägenhet å ön Oroust i Bohus län. Han egnade sig der åt kommunala värf och företrädesvis åt fiskeri-naringens befrämjande, i hvilket afseende han för sju år sedan blef förordnad tillsyningsman för länets fiskerier. Men knappt ett år derefter måste han frånträda äfven denna, ringa lönade, befattning, då hans helsa blef genom en förlamning alldeles bruten, och den fordom rastlöst flitige mannen, som från sin barndom fått vänja sig vid försakelser, äfven måste umbära glädjen att vara verksam. På grund af hvad jag haft äran anföra, föreslår jag vördsamt, att Rikets Ständer ville besluta att tilldela Artisten, Kammarjunkare!! Wilhelm von Wright, en årlig pension af 600 R:dr R:mt, såsom en gärd af det erkännande från det allmännas sida, hvaraf hans fordna, gagnande och för riket hedrande, verksamhet torde finnas förtjent. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Im. Fåhreeus. J¥:o 121. 4 Af Herr Iiagerlijelm, Gustaf Reinhold, angående anslag till hästafvelns förbättrande. Ar 1828 utkom i Bokhandeln en bok med titel: ”System för Sveriges Hästkultur”, författad af framlidne En af Rikets Herrar, Hans Excellens Grefve M. Björnstjerna, en man lika utmärkt för sin sakkännedom i Sveriges inre förhållanden, som för sin vidsträckta bildning och sin skarpsinnighet Han yttrar, bland annat, följande: ”En god hästafvel är af största vigt för ett land så väl i ekonomiskt som militäriskt hänseende.
Rdr 2,484,409:47. e. Stats-Utskottets Memorialj IV.-o 6l. 11 kommer naturligtvis alt lin vidare okas med den andel af Bankens behåUna riintevinst för detta eller följande år, sorn Rikets nu församlade Ständer, efter Banko-Utskottets härom afgifvande yttrande, kunna finna för godt att framdeles låta till Riksgälds-Kontoret öfverlemna; anseende sig emedlertid Stats-UIskottet, i ovisshet örn Rikets Ständers förväntade beslut angående disponerandet af berörde ränte vinst, hvarken böra eller kunna beräkna nå“ot större eller mindre belopp häraf, såsom för nu ifrågavarande statsbehof til 1- gänghgt. Till ytterligare upplysning, i afseende på ofvanstående utredning af Riksgälds-Kontorets nuvarande behållning, torde Utskottet böra erinra: att Kontorets skuld å dess kreditiv på Rikets Ständers Bank, hvilken skuld den 5 i denna månad uppgick till 311,718 R:dr 17 sk. 10 i:st., icke blifvit upptagen bland de Riksgälds-Kontoret åliggande utgifter, derför afdrag skett å dess nu beräknade tillgångar. Berörde, räntefria, kreditiv är nemligen af Rikets Ständer å Banken anvisadt ”för liqviderandet af statsfyllnadssumman och för bestridandet af öfriga Riksgälds-Kontoret åliggande utgifter”, från den 1 September det ena året lill den sista Juni det nästföljande. Hela kreditivbeloppet, 1,000,000 R:dr, insattes också af Banken förstnämnde dag hvarje år å Riksgälds-Konlorets dervarande räkning, från hvilken samma k reel i ti vbelopp åter uttages viii Juni månads slut.
Sedan härefter äfven protme för d. 23 och 24 Oktober blifvit upläste, blefvo de nu upläste 4 pleni-protm af R. o. Ad. godkände. Erih. Leuhusen, Alexander Magnus: Den befattning, såsom Suppleant i Riddarh.-Utsk., hvilken R. o. Ad:ns Hrr Elektorer åt mig updragit, får jag äran härmedelst afsäga mig. Uplästes ett af Hr Peyron, Ed v. Au g., inlemnadt, sålydande mern.: Med stöd af Riddarh.-Ordms 23:dje §, får jag härmed afsäga mig den ledamotsbefattning uti Banko-Utsk., hvartill jag af Hrr Elektorer blifvit utsedd. Uplästes följande af Erih. Armfelt, Magnus, inlemnade mern.: Med stöd af 23 § Riddarh.-Ordn., får jag vördsamt afsäga mig att vara ledamot af Riddarh.-Utsk., hvartill jag af Hrr Elektorer blifvit utsedd. I anledn. af dessa afsägelser, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i BaukoUtsk. efter Hr Peyron, en ledamot i Riddarh.-Utsk. efter Erih. Armfelt, samt en suppleant i sistnämnde Utsk. efter Frih. Leuhusen. Föredrogs Gr. Frölichs, David, d. 31 sisth Oktober på bordet lagda motion, ang;de nedsättande af ett serskildt Utskott, för att utreda grundorsaken till nu rådande förlägenhet i allmänna penningerörelsen, samt föreslå botemedel derför. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Gr. Frölich har väckt motion om tillsättande af ett särskildt Utsk., för att utreda orsakerna till den nuvar:de penningeförlägenheten, samt föreslå medel till dess förekommande. Jag tror, att penningeförlägenhet esomoftast kan upstå, och att sådant är en följd af penningens natur.