Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jug begagnar tillfället att reservera mig emot den åsätta införselstullen på hampa, under det att den inhemska segelduksfabrikationen hos oss stigit, och hvilken införselstull kan anses sorn ett prsemium för den sämre Ryska hampan, till skada för den Svenska varan. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Till en viss del instämmer jag med Hr Rosenblad, men går dock ej så långt som han, utan skulle önska ntt 1835 års tulltaxa finge för de kommande 5 åren blifva gällande. Hattar. För Hattar, Italienska, strå-, samt af siden eller annan väfnad yrkades förhöjning i införselstullen till 3 r:dr 16 sk. stycket. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. alt införselstullen för si väl Hattar: Italienska, strå-, som för hattar af siden eller annan väfnad, borde blifva 3 r:dr 16 sk. stycket, men att i öfrigt tullbestämrnelserna för hattar skulle blifva enligt Utskts förslag. Honung. Utskottets förslag bifölls. Horn. Utskottets förslug bifölls med den af en ledamot föreslagna förändring, att utförseln borde vara fri från tull. Hudar och Skin n. Några talare yrkade, att införselstullen å torra hudar måtte bestämmas till 8 r:st., andra bifall i denna del till Utsk-.s förslag i betänk. N:o s i , och andra åter bifall i samma del till utlåt. N:o 3o; alla talare yrkade utförselstullens borttagande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att utförseln af hudar och skinn bör vara fri från tull. Ropades ja. Uppå derefter framställd propos., blef i öfrigt Ulskts i utlåt. N:o 3o framställda förslag af R. o. Ad. bifallet. Af en ledamot yrkades tullfrihet vid utförseln men för a36 Den 12 December f. m. införseln samma tullbestämmelser som uti i835 års taxa.
A. 97. — rörande en af Herr Rosenqvist af Åkershult uppgifven anledning till anmärkning mot StatsRådet och Föredragande. XXXVII. B. 274. XXXIX. A. 97. — med anmälan af oförenliga skiljaktigheter i fråga om ett föreslaget tillägg vid i4 § 5 mom. Riksdagsordningen. XLI. B. 338. XLIII. B. 1 o 1. XLVIII. A. 3!6. LXVI. B. 3oi. A. 315. — med Voteringsproposition i en till förstärkt ConstitutionsUtskotts afgörande öfverlemnad fråga. XLIII. B. 101. XLVIII. A. 316. LXVI. B. 3oi. A. 315. — med förslag till ändringar i TryckfrihetsFörordningen och till ny Redaction af samma Grundlag. XLIV. B. 201. LVIII. A. 191. A. 322. LXIII. A. 6. LXIV. B. 257. ConstitutionsUtskotlets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden med förslag till ändrad redaction af i3 och 17 §§ Riksdagsordningen, i afseende på Universitetens representation. L. B. 178. A. 282. LIV. U. 108. A. 14. imed förslag till Grundlagsbestämmelser örn Lagtima Riksdagars återkomst hvart femte år, örn Urtima Riksdagars föremål, och örn tiden för Lagtima Riksdags fortfarande. LII. B. 189. LXVI. Å. 26. U. 198. A. 204. — med förslag till bestämmande af viss tid på året för Rikets Ständers Lagtima sammanträden. LII. B. 189. LXVL A. 215. —- med förslag till en redactions-förbättring i afseende på förbudet mot rådplägning i Konungens öfvervaro. LII. B. 189. LXI. A. 71. — med förslag till ändrad redaction af 72 § RegeringsFormen.
Din arme bror! din man dock Mykenaier är? ELEKTRA. Ej så, som fadren ärnade bortgifta mig. ORESTES. Ack, låt mig höra, och berätta för din bror! ELEKTRA. I denna koja bor jag här, på fjerran trakt. ORESTES. Slikt hus koherden eller dikarn värdigt är. ELEKTRA. Javäl en fattig hedersman, och mot mig blid. ORESTES. Hvad blidhet är det då, som finns hos din gemål? ELEKTRA. Min bädd han aldrig nånsin djerfts att närma sig. ORESTES. Af kyskhetslöfte bragt derhän, af kallt förakt? ELEKTRA. Min fader kränka och min mor han ville ej. ORESTES. Vardt han ej glad emellertid att ega dig? ELEKTRA. Han ej Aigisthos gilla vill, som gifteman. ORESTES. Begriper! att ej för Orestes stå tillsvars. ELEKTRA. Visst var han rädd för det också; men eljes klok. ORESTES. Ack! En hedersman du nämner, som bör hållas väl. ELEKTRA. Ifall han kommer hem, som nu är bortastadd. ORESTES. Än moder din, fördrog hon sådant giftermål? ELEKTRA. Nog älskar qvinnan karlarna; ej egna barn. ORESTES. Säg mig, hvarför Aigisthos dig så skymfade? ELEKTRA. Han gaf mig honom, att jag blefve ungars mor. ORESTES. Ej söners, som dig skulle hämnas framdeles? ELEKTRA. Såsom han stemplat, skall han göra mig besked. ORESTES. Vet modrens make, att ännu du jungfru går? ELEKTRA. Det vet han icke; jag med tystnad döljer det. ORESTES. Tillåts väninnorna, här stå, att höra oss? ELEKTRA. Jo, dina ord och mina vackert dölja de. ORESTES. Hvad gjorde väl Orestes, om han komme hem? ELEKTRA. Det frågar du? ett skamligt tal! Är väl nu tid? ORESTES. Hur sloge han ihjäl sin faders banemän? ELEKTRA.
Med hänsigt till hvad Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Ofver-direktörsembetet, äfvensom Stats-kontoret i underdånighet anfört, har Kongl. Maj:t nu behagat föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja pensioner å Allmänna Indragnings-staten åt andre landtmätaren Hollström med Åttahundra Riksdaler och åt kommissions-landtmätaren Lundberg med Sexhundra Riksdaler banko, att utgå från och med månaden efter den, hvaruti afsked dem beviljades; hvarjemte Kongl. Majit, på de af Dess Befallningshafvande åberopade skäl, begärt Rikets Ständers bemyndigande, att tillerkänna hädanefter afskedstagande Afvittringsoch Storskiftes-landtmätare, sorn uppfyllt de i afseende på åldersoch tjenste-år m. m för Statens etnbetsoch tjenstemän i allmänhet stadgade pensionerings-vilkor, pension å Allmänna Indragnings-staten till belopp af Sexhundra Riksdaler, inberäknadt det pensionsbelopp, hvartill de såsom kommissions-landtinätare kunde finnas berättigade. Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och, med afseende å de i den Nådiga Propositionen anförde förhållanden, funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, så i ena som andra hänseendet, dock att pensionerne för andre landtmätaren Hollström och kommissionslandtmätaren Lundberg bestämmas att med de föreslagne beloppen, i ett för allt, utgå. Stockholm den 21 Juli 1854. STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1JI34. Stals-Ulslcollels Ullålande, JH 211. 1 M 211. Ank. till Eip.-Ulsk. d. 29 Juni 1834, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition anangående förlängning af arbetstiden får jernväg s-anlag g - ningen mellan Köping och Hult. (Rglds Afd.)
Åhnej, Lulle, du narras, sade Lisi undervisande. Inte växer det apelsiner i Borgå. Det fins ej i hela Finland. Hvad säger du, vi ha ju apelsiner i skänken, skrattade Bella. Lisi ansåg under sin värdighet att svara på sådant dumt missförstånd. Bella satt med Helmi i famnen och matade henne med smörgås och mjölk. Den lilla var sömnig och de runda ögonen kröpo allt oftare ihop mellan munsbitarne. När hon slutat, kyste Bella henne och sade: Se så, nu säga vi godnatt och så gå vi till Nukku Matti. Men då vaknade motsägelseandan hos lilla syster, och hon satte sig till motvärn. Nedra läppen sköts fram med en trotsig blick, och hon gjorde sig styf som en gärdsgårdsstör. Något straff skulle Bella ha, som ville stoppa henne i sängen. När Bella det oaktadt bar henne mot dörren, satte hon i att tjuta af alla krafter och slog Bella i ansigtet med sina knubbiga händer. Bella tog en mycket allvarsam min på sig, alldeles som mamma, och sade: Helmi, nu är du ej snäll. Den lilla skrek allt värre och sträckte sig mot modern, som just inträdde. Denna förstod hvarom fråga var och såg småleende Bellas bestämda min. Hon skakade på hufvudet: mamma törs ej taga dig, Nukku Matti väntar, sade hon och kyste barnets lilla ulfvande mun. Bella bar obeveklig bort henne, och det dröjde ej länge, innan den lillas upproriska egenvilja domnat bort i den sötaste sömn. Tårarne sutto qvar i ögonhåren, och läpparne darrade ännu litet i sömnen. Men småningom utplånades dessa sorgens spår af de lyckliga drömmar man drömmer i englarnes vakt. Fru Palmfelt hade icke kunnat undgå att märka, att Bellas hela väsen vunnit i fasthet den senaste tiden. Hon såg det nu åter på detta lilla drag. Förr hade Bella haft så svårt att motsätta sig lilla systers nycker och hon tyckte det var rent af omenskligt att bära henne i säng när hon, sprittande glad, jollrade med sina leksaker, eller bedröfvad vädjade till Bellas ädelmod. Då måste hon fälla en förbön för henne.
Bf än vinsska t ten som år 1843 utgjorde 13,982 R:dr 15 sk., uppgick 1847 till endast 9,241 R:dr 29 sk. Det är obestridligt, att nykterhetsvännerne utöfva ett nyttigt inflytande äfven på öfvertygelsen om bränvinels umbärlighet för landtbruket, och deraf härrör ock till stor del den minskade fabrikationen af denna vara. Bergsoch bruksrörelsen inom denna ort är visserligen en lönande näring för bruksägarne, förnämligast derigenom, att det mesta jernet afsätles med fördel på bruksbacken, och äfven för allmogen genom den säkra inkomst, som mahnoch kol-forsling inbringar. Det visar sig bäst deraf, att ingen ort betalar sina skatter så restfritt, som den der bruk finnas. Denna vigtiga näringsgren bedrifves och utvidgas med nit och drift af här varande bruksägare, isynnerhet Bergs-Rådet Aschan och grefve Malcolm Hamilton, vid hvilkas egendomar arbetsförtjenst för allmoge och handtverkare af alla yrken sällan saknas. Kronobergs läns invånare sysselsätta sig, på sätt jag i mina föregående underdåniga berättelser anmält, med många inkomstgifvande binäringar, hvartill ock torde fä räknas åtskilliga fabriks-anläggningar på landet. Då antal och beskaffenhet af de fleste upptagas i den berättelsen åtföljande tabell, torde det tillåtas mig, att här endast angifva de binäringar och anläggningar, hvi 1 kas bedrifvande i främsta rummet äro förmånlige för innehafvarne på samma gång som de medföra nytta för orten. Vid 9 Vid Kosta Glasbruk med 77 arbetare och omkring 86,000 R:drs tillverkningsvärde, tillverkas allt slags glas, men så kalla cl t fönsterglas och buteljer af grönt glas har största afsättningen. Lessebo Pappersbruk, der machinpapper tillverkas, afyttrar betydliga partier på Köpenhamn och Stockholm. Pappersbrukens antal äro i öfrigt oförändrade sedan sista berättelsen, men tillverkningen på Ryd och Gransholm uppdrifves.
I sammanhang härmed har förslag blifvit väckt, att jemväl hädanefter inflytande Depositions-medel måtte hvart 3:dje år till Riksgälds-Contoret inlefvereras. Stats-Utskotieis Utlålandej N.o 1S2, 7 Till besvarande af berörde återremisser får Utskottet anföra: alt pröfningen af ansökningar oin ålerlyftning af ifrågavarande uti Ränterien deponerade och sedermera till Kongl. Stals-Contoret insände medel otvifvelaktig! utgör ett bestyr, hvilket med mera skäl bör förbehållas nämnde förvaltande embetsverk, än uppdragas åt Fullmägtige i RiksgäldsContoret, helst uti de beslut, som af desse sednare rörande dylika ämnen kotnme att fattas, ändring och rättelse icke kunde förr än vid nästderpåföljande Riksdag sökas och vinnas; att, då det onekligen skulle medföra en besvärlig omgång, derest Kongl. Stats-Contoret blefve nödsakadt att vid hvarje tillfälle, då återbäring af omförmälde slags medel finnes böra ega rum, från Riksgälds-Contoret reqvirera de i sådant afseende erforderliga, stundom till ganska ringa belopp uppgående, summor, Utskottet ansett tjenligt, att en mindre del af de Depositions-medel, om användande hvaraf nu är fråga, blefve för sådane inträffande fall under Kongl. StatsContorets omedelbara disposition fortfarande reserverad, hvilket ock instämmer med den i Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition uttryckta åsigt, samt att den härigenom uppkommande ränteförlust icke synes vara af betydenhet att förtjena afseende. På grund häraf har Utskottet, som, i anledning af en till Utskottet remitterad motion angående inlefverering lill RiksgäldsContoret af de lill Kongl. Stats-Contoret hädanefter ingående depositionsmedel, uti detta ämne afgifvet serskildt yttrande, funnit sig böra vidblifva sitt uti utlåtandet, N:o 50, gjorde, af tvänne Riksstånd godkände, tillstyrkande. Stockholm den 13 Januari 1845.
Det är nemi. en suspensiv fråga uppå hvilken definition i 44 § R.O. är tillämplig, åsyftande att det sedan sista riksdag hvilande representationsförslaget skall till afgörande förekomma först vid nästinfallande riksdag och derom finnes stadgadt i slutet af 81 § R.F. Förslaget kan således icke komma under kategorin af de i 44 § nämda allmänna frågor. Den värde ledamoten hade icke bordt förgäta, hvad grundlagen specielt föreskrifver för en dylik suspension af beslutande skyldighet till en kommande riksdag, att en motion om sådant upskof såsom nu är händelsen blifvit i BorgareSt väckj och till Const.Utsk. remitterad är ett förbiseende Den 14 December. 149 af slutet på 81 § K.F. sorn ställer sådan fråga lill Ståndets enskildla beslut. Denna suspension kan icke äga rum med mindre än alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut och Konungens sanction, hvilket icke bordt kunna undfalla en så kunnig lagkarl som Hr Cederschiöld. Nu är emedlertid icke behof af de 4 Ståndens sammanstämmande beslut, då ett Stånd redan sagt, att vi vilja afgöra den på bordet hvilande frågan i det plenum, som inträffar näst efter det, som hålles om Lördag, hvilket Ståndets beslut blifvit fattadt här genom votering. Under sådana förhållanden synes det mig klart, att frågan om suspension äfven blifvit i följd af voteringen afgjord enär den måst ingå såsom contrapropos., hvarom något anmälande af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, inke varit behöfligt, och att förevar, fråga saklöst kunnat uteslutas från föredragn:slistan för delta plenum är en enkel följd och tillämpning af hvad Riksd.- Ordn. innehåller ronde votering. Ett redan fattadt beslut i Stånden kan icke ånyo uprifvas och för R. o. Ad. återstår således icke annat, än att lägga Frih. Tersmedens motion till handlingarna. Frih. Haab, Adam Christian:
Jag vill icke bestrida, att åtskilliga tillägg eller förändringar i banklagen i och för realisationen kunna vara nödvändiga, men jag finner dem icke nödvändigt böra föregå beslutet om utvexlingens början å bestämd dag; ty så länge vi strida 0111 de nödiga garantierna, så länge ledamöter kunna säga, att vi först böra tillse, att näringarna gått framåt i större scala, och framställa fromma önskningar, för hvilkas uppfyllande kanske en hel mansålder icke skulle vara tillräcklig, så länge står realisationen, mina Hrr, i vida fältet. Då jag fått prdet, begagnar jag tillfället för att yttra min förundran deröfver, att Konungens rådgifvare, hvilkas interesse det bör vara att understödja Konungens propos., att de, säger jag, icke här vilja uttrycka någon ledning för vår opinion. Är det K. M:s mening, att utvexlingen skall börjas den 1 Juli, så anser jag dem böra bistå de svaga röster, som här höjas för denna tanka; men är det åter Konungens tanka, att försigtigheten bjuder realisationens vänner icke drifva på dess verkställighet ännu någon tid, så må man öppet yttra det, ty målet är för vigtigt, mina Hrr, för att vi längre skola fördjupa oss i en strid om garantier, som efteråt kunna bestämmas. Prot. skall åtminstone i framtiden utvisa, att från den sidan, der man mött mesta motstånd vid 72 §:s genomdrifvande, något hinder icke uppstått för realisationens antagande, utan att samma personer tvärtom varit mest varma för en åsyftad stadga i myntväsendet; att de yttrat den opinion, att ju längre vi dröja härmed, ju mera splittras sinnena och aflägsnas målet. Jag tror derföre, att vi böra komma till ett slut härutinnan. Jag vill likväl icke vidare vara envis om återremiss, blott vi af Konungens rådgifvare få veta, på hvad punkt vi stå; ty skola vi längre uttänja riksdagen med närvarande strider, vinna hvarken landet eller realisationen, men kanske några enskilta interessen derpå. Frih. Boye: Jag upptager med tillfredsställelse den uppmaningen, sorn blifvit gjord af en värd ledamot.
Jag har upläst dessa stycken derföre, att deraf tydligen följer, 462 Den 18 Juni. att vår gamle reformator i afs:de å Sakramental-lagen oell församlingarnas rätt att döpa barn, var af en annan tanke än Svenska presterskapet nu är, och detta så tydligt, att om den hedersmannen kunde stiga upp ur sin graf och ställas ansigte mot ansigte med vår nuv:de Erkebiskop, som deltagit i Ilegeringens beslut om Sakramental-lagen, som belägger Nattvardens utdelande af andra än prester med hardt ansvar, så och då en och samma sak icke kan på samma gång vara och icke vara, eller ieke vara på en gång sig sjelf och dess motsats, så måste ettdera inträffa, nemi. antingen att Svea Rikes Erkebiskop, Doktor Reuterdahl, icke kunde anses vara riktig lutheran, eller ock att Doktor Luther sjelf icke kunde anses bekänna den rena Evangeliska läran. Sedan jag nu upläst några de vigtigaste ställen af denna Luthers skrift, ber jag dock tillika få tillkännagifva, att ehuru det klarligen synes, att det mesta som Luther yttrat om papisternas anspråk inom kyrkan, i afs:de på Ordets förkunnande och Sakramentets förrättningar, i fullt mått gäller äfven om vår Kyrkas presterskap och dess begrepp om sin uteslutande rätt inom församlingen, så har det endast varit med hänseende till innehållets stora vigt för den sak, hvarom här är fråga, som jag ansett mig förpligtad att åberopa sjelfva verba formalia, och att sådant alldeles icke skett med biafsigt att på något sätt kasta skugga på vårt Svenska presterskaps personliga värde, hvilket jag anser både i bildning och i sedlighet stå lika högt som något annat presterskap och måhända högre än de flesta af dessa korporationer. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, såvida R. o.
Fullkomligt erkännande det svåra värf, StalsUtsk. har sig ålagdt, att i alla frågor dela så, alt alla blifva nöjda, ber jag att få förutskicka det (illkäunagifvan( de, alt det icke är af klanderbegär, som jag nu begärt ordet, men vid afstyrkandet al K. M:s framställning uti ifrågavaride hänseende har StatsUtsk. begagnat ett skäl, hvilket jag anser icke böra lemnäs oanmärkt. Etsk. säger nemi. att det är olämpligt att förse personalen vid Vägoell Vattenbyggnads-corpsen med fasta löner, derföre att dess arbeten äro af tillfällig natur. Det är visserligen sannt, ali hvarje arbete, som af denna corps utföres, så lill vida är af tillfällig natur, alt det varar under en lid och efter dess fullbordande uphör, så att Utsk. om man endast ser lill bokstafven, kan hafva räll ; men ser man deremot lill andemeningen, så lärer man tvifvelsutan erkänna, att corpsens verksamhet, betraktad i dess helhet, är i jemn fortgång och icke öfvergående. Delta bevisas bäst deraf, att under de sednasle åren inkommit till Styrelsen af Allmänna Vägoch Vattenbyggnader omkring 700 ansökningar om biträde af dess tjenstemän vid dylika arbetens utförande samt att det årliga antalet af sådana ansökningar alltjemt ökats, hvilket 14* 212 Den 20 April. loide bevisa, alt i fia ga var: de arbeten ej iiro af så tillfällig natur. Dessutom bör man ihågkomma, att alla de arbeten, som fordom tillhörde Stor-Amiralilels-Einbetets 3:dje Afdelning och Slrömrensningskommission, nu mera äro öfverflyttade lill Vägoch Vatlenbyggnads-corpsen, hvaraf följer, att dä denna corps har fått å sig öfverlåtet arbete, som fordom tillhört en afdelning af ett på ordinarie stat upfördt embetsverk, dess löneanslag äfven böra uplöras pä ordinarie stat.
Ull, okammad eller kammad, är nemligen, enligt gällande taxa, delad i två rubriker, den ena ”Grof Jutsk och Isländsk, hvaraf införsel medgifves endast till ”Städerne Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö och Halmstad”, med derå bestämdt 20 sk. tull värde och 2 sk. införselstull skålpundet, hvarjemte för denna rubrik är stadgadt, att ”på General-Tullstyrelsen ankommer att föreskrifva de serskilda Bevillnings-Utskoltets Memorial, N:o 3o, ”controller, som kunna anses nödiga till förekommande af fin ”ulls införlullning såsom grof,” — samt den andra ”ali annan” med 1 Rdr värde och 8 sk. införselstull per skålpund samt tullfrihet vid utförsel; och är tillika föreskrifvet, att ull, alla slag, är fri från tolag äfven vid införsel. Utskottet har föreslagit, att Ull borde delas i tre rubriker nemligen: Grof eller af till och med 20 sk. värde skäl pundet med 4 sk. tull; Medel fm, eller af öfver 20 till cch med 4° s^- värde skålpundet med 8 sk. tull; samt fin eller af öfver 4° s^- värde skålpundet med 10 sk. Tull, allt vid införsel, jemte tullfrihet för dem alla vid utförsel. I öfrigt bibehöll Utskottet stadgandet, att ull, alla slag, bör vara fri från tolag äfven vid införsel, samt föreslog, att grof och medelfin ull borde få införas endast till de nyssnämnde städerna med tillägg af Helsingborg, som redan genom Kongl. Kungörelsen den 2 Mars 1842 blifvit medgifven denna rättighet, äfvensom att hädanefter såsom hittills måtte på General-Tuli-Slyrelsen ankomma att föreskrifva de serskilda controller i öfrigt, som kunna anses nödiga till förekommande af finare ulls införtullning såsom gröfre.
Banken för de uppburne sura moine undfått sådane förbindelser, genom hvilkas öfverlåtande på andri den kunnat godtgöra sig sjelf, eller erhållit någon möjlighet att i samma proportion föröka sin cassa , hvarigenom Banken, lill afgjord förlust för innehafvare af dess Sedlar, nödsakats, Riksdag efter Riksdag, utgifva nya Sedlar till många millioner, utan någon verklig motsvarande valuta, samt allmän och enskild skuld allt mer och mer blifvit till Rikets löpande mynt förvandlad. Under sådane förhållanden har Banken allt mer och mer kommit utur tillfälle, att sine förbindelser inlösa till det belopp, hvarå de blifvit utgifne, och sedan stämning å Banken blifvit af enskild man lill Svea llofRä tt utverkad, med yrkande, alt Banken måtte fullgöra sin skyldighet att med Specie i Silfver, vid anfordran, inlösa dess Sedlar, föranlätos Rikets Ständer, i deras egenskap af BankBolag, att år 18 r 8 hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära utfärdandet af allmän Kungörelse derom, alt, intill dess annorlunda af Rikets stander beslutades och behörigen kungjordes, all ulvex - 12 BancoVlsJiOltcts Utlåtande iV:o »7- ling af Silfver mot TransportSedlar komtne att dädanefter, likasom under cl c då nästföi fiutne åren, vara inställd, hvilket med andra ord vill stiga, alt Rikets Ständer, uti deras egenskap af UankBolag, lies Kongl. Majit i underdånighet anmälde, att Banken befann sig i eoncurslillslånd, samt anliöllo att tilis vidare undfå ett Jernbref, fredande Banken från skyldigheten att fullgöra sine .ingångnc förbindelser. Följden häraf har varit , att, oaktadt Specie i Silfver och Specie i Sedlar fortfarit alt inför Lagen anses lika, en skilnad i verkligheten deni emellan uppkommit såsom emellan 8 och 3, stundom äfven derutöfver, och denna olikhet emellan Lag och verklighet har åter medfört förlust af Lagens skydd för all egänderätt uttryckt i landels mynt.
Ad. för godt bestämma att contra-propos:n skulle innehålla återremiss. Upplästes till justering och godkändes följande voterrsproposition. Den som anser, att Const.Utsk;s mern. N:o 33 skall utan vidare åtgärd läggas till handlingarna, voterar ja> den det ej vill, voterar nej; Vänner nej, anser R. o. Ad. de vid Const.Utsk:s ofvannämnda mern. gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 68. Nej — 28. Hr Frih. o. Landtm, hade under voteringen bortgått och lemnat klubban åt Gr. Lervenhaupt, Mauritz. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ lill 4 eln In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Lördagen den 12 September i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 5 prot.utdr. för denna dag f. m. Hr Ribbing, Bengt, uppläste följande: Sedan den utväg blifvit stängd, att, genom återremiss af Const.Utsk:s mern. N:o 33, få rättelse i det förhållande som närvar, ofullständiga sammansättning af Statsrådet företer, och då denna ofullständighet icke står tillsammans med de allmänna ärendenas oförhindrade gång, är det, som jag an - Den 12 September c. m. ser mig både skyldig och berättigad att, i den ordning 60 §:n Riksd.Ordn. föreskrifver, föreslå R. St. att inför H. M. Konungen i underd. framföra deras allmänna önskan i detta afseende. Icke lärer denna önskan inskränka sig till en und. anhållan om ett enkelt complelterande af Statsrådets ledamöter lill det antal 5 §:n Reg.F:n föreskrifver.