Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finns en negativ godhet, som består i att, icke lrunna, blifva ond, det finns en passiv, som egentligen l ä r. att vara god emot sig själf; det finns slntligen e11 tredje, den, som Gr ett aflagg d kärlekeii,)) som sölce~ iclce sitt, som ilinber intet m y t u och som ger sin prägel å,t hels väsendet. Den godheten var det, som blef hjärtpuukten i Fredrika Limnells Barakter; och genom den må,ng&amp;rign f örtroliga beröringen med Fredrika Bremer växte och utvecklacles detta lraraktersdrag till allt större betydelse. Att vänskapen icke var en gärd blott från den y1igres sida, framgiir, därnf, att några af de iiiärkligaste bref af Predrilra Breiners hmd, som blif vit ' bevarade, äro skrifna till Fredrika Liinnell. Af deii selirtres bref till hennes vän finnas endast några få från Fredrika Bremers sista tid, hösten P 865, beliiill, men d&amp; de vittna om förhåliandet siinnerna emellan, ma här ett par korta, utdrag meddelas. En. dag hade Fredrika LimneU skrifvit om e11 ung peison, som vännerna tillsammans sökt hjiilpa, och radda iar frestelse och nöd, men som icke velat lkta sig räddas: .Jag ar nedstämd och yr i hufvudet af människor - fattigdom och hjälplöshet)). Men kort därefter, sedan hon redogjort för ett ' annat bekymmersamt iimne, som dock gifvit hopp om framtida bättring, skrif ver hon:. i; o ' s~&amp;ledes är äfven där, i all angest och kamp dock en furhoppning, en ljusning. O@ s % ciz ' ucr, bref, Fredrika, son bära till mig s&amp; myceken glädje fr %n dig sjalf! Hela ditt af Guds oandliga rishet och kurlek genoniträngda väsen - allt detta st&amp; fur mig s8soin ett stort glädjeämne.
Hvad Minimi-tariffen beträffar* kan jag icke finna annat, än att flå Rikets Ständer vid hvarje Riksdag fastställa denna Tariff, och den summa, undet hvilken 37 H. 12 »7s Deri i a. Augusti f. ni. egendomsvärdet icke må gå, liar PröfningsCotnmilleen rätt, att efter sig företeende omständigheter nedsätta hemmansvärdet, blott Tariffen icke underskri des. Endast i detta fall anser jag Kamma)Rätten härmed äga någon befattning, och rätt att anmärka. Rikets Ständer fastställa ju vid hvarje Riksdag denna Tariff y Ledamöterna af deras Bevillningsutskott äro valde från alla landsorter, och känna hemmanens relativa värde vida bättre än KammarRätten. Att då detta Verk skall äga rätt anmärka emellan Riksdagarna * vill icke säga annat, än att det äger göra förändring i den beskattning Rikets Ständer bestämt, hvilket icke lär kunna vara Rikets Ständers mening. Herr Tham: Att taxeringanie vid Taxerings-, Pröfningsoch BeredningsCörnmittéerna anSlällaS efler godtycke, är en anklagelse, sorn jag icke väntat mig af en Riksdagsman. Det visar, att han anser alla Municipai-inrättningar oanvändbara, och Nationen så nedsjunken i heder och ära, att det icke lönar mödan, att bibehålla dessa ärträttningar. En sådan beskyllning finnér jag verkligen obehörig. Man kunde då likaväl äfven så gerna säga, alt det är godtycket, som leder RevisionsContoirets anmärkningar, enär dessa ofta afgifvas utan kännedom af handlingarnas innehåll, och sedan blifva underkände af KammarRätten. Om de pröfvadeSj innan de utgingo till för - Pen 12 Augusti f. na. >79 klaring, kunde kanhända interesset bli mindre, att få bort dem. Det är just meningen af förslaget, att anmärkningsrätten skulle vara uppdragen Kronans Ombud i Länen. Att åter ett Ombud skulle få göra anmärkning i ett annat Län, tror jag icke kunna ske med sakkännedom utan föranleda till utöfning af kittslighet. Man har sagt, alt KammarRätten icke kommer åt, att jemka till någon nedsättning för andra än de Sorn klaga.
Sjukdomen skall slå ned mig en vacker dag — det vet jag — och då, god natt med arbetet; men deras sjuka ' moral ', som hvarken tål sol eller dag, den skall åtminstone inte rå på mig. » Likväl medgaf hon redan vid den tiden gerna, att hon ej var obekant med inre slitningar. » Ensamhet och tystnad är då det enda medlet att återgifva nerverna deras fasthet. Och den är icke alltid att skryta med, fast sjelfbehersknigen aldrig sviker. » » Kanske », yttrar hon en annan gång vid denna tid, » är jag just af den metall, som duger att ställa i elden. Tiden får utvisa det. » Hon talade ofta om sin ensamhet under hela denna tid, då hon uppfostrade sig sjelf. Hon satt der nere i den lilla bokhandel, hon upprättat, bildande sig till sitt kall för lifvet och längtande till en omgifning med intressen, som kunde möta hennes. » Kom i håg — heter det — » att här fins för närvarande icke en enda menniska, med hvilken jag kan samspråka om hvad som intresserar mig sjelf: literära frågor. Jag har ju nog ' vänner ' också här, men om mitt arbete kan jag ju icke tala med dem; det jag gjort allra sämst, det räkna de som det bästa, och tvärt om. De kunna läsa Marie Sophie Schwartz! Herrarne med (! ). » Och på samma tid skrifver hon: » Ekonomiska bekymmer äro, när de taga öfverhand, en svår hämsko på arbetsförmågan, men för min del skall jag söka skaffa mig en motvigt genom att förenkla mina lefnadsvanor. Jag tror, att jag hellre ville svälta smått än hetsas upp ur den sinnesro, som enligt min mening ger den härdigaste luften åt arbetet. » Så lugnt och modigt yttrade hon sig vid denna tid om penuingfrågan, som skulle komma att upptaga så stor plats i hennes lif, och som hon senare väntade skulle » slå i hjäl » henne. Men nu var hon hoppfull och stark till sinnes, nu ville hon lefva, ville hjelpa sig sjelf. » Olyckan är att jag förr haft stort ' apanage '. Jag är så ovan vid fattigdomen, att blotta beröringen dermed på mitt ömskinnade sinne verkar som hundrade knappnålsstyng.
Resolutionen på Allmogens besvär år 1720, der det, i fråga om Skånska Presteoch Annex-Böndernes klagan Öfver påfordrad dubbel städja, hette: ”att Presterskapet icke ens var befogad t fordra någon städsla af dem, enär de voro pura Krono-hemman, sorn icke borde städjas;” äfvensom slutligen Kongl. Resolutionen uppå Allmogens besvär år 1731, ”der Kongl. Maj:t, rörande rättigheten till städjande af de under kyrkohemmanen lydande jordar, åberopade Jordrifnings-Protocollet 1671, hvarest desse hemman och jordar anmärktes såsom Kronans; fastän en del af räntan vöre anslagen kyrkor eller Presterskap.” Motionairen, som sålunda’ ansåg det vara lika nyttigt för det allmänna, som billigt och rättvist, att ifrågavarande hemman finge lösas till skatte, trodde, att, om utförandet af hans förslag på nu uppgifne sätt och vilkor skulle möta motstånd, det likväl funnes ett annat lika förmonligt vilkor för afyttringssättet, hvilket bestode deruti: alt meranämnde hemman, i den moa de blefvo ledige från städja, försåldes på offentlig auction till den mestbjudande, hvilken borde förklaras berättigad att i laga ordning derå erhålla skatterätt, och sedermera iklädas samma förbindelser och rättigheter, som vanligaKrono-skatteåboer, i hvilket fall det dock kunde förunnas afträdarens arfvingar någon viss hembjudningstid, hvarefter de blifvande köpesktllingarne antingen borde levereras i Stats-Cassan, eller på annat fruktbärande sätt användas, samt en viss del af räntan, såsom löneanslag, årligen utgå till Presterskapet, o«h den öfriga delen lill andre nyttiga ändamål. Uti Statssamt Allm. Besv.- och Oeconomie-UtsTcottens Utlåtande N:o ig, g
Uti underdånig skrifvelse den 2 December 1863 anmälde Rikets dä församlade Ständer, att de anvisat ett belopp af 150,000 Riksdaler att af Riksgäld s-kontoret utbetalas under innevarande statsregleringsperiod till godtgörande förskottsvis af de kostnader för laga skifte å boställe, hvilka af boställshafvaren måste gäldas, och anhöllo tillika om utfärdande af nådig förordning, hvarigenom nu gällande bestämmelser i Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827 angående beräkning och fördelning af den ersättning, som boställshafvare i anledning af verkställda egoskiften kunna erhålla eller få vidkännas, sålunda förändrades, att boställshafvare befriades från skyldigheten att förskjuta de å boställe belöpande kostnader för laga skifte och endast förpligtades att å berörda förskott, intilldess detsamma blifvit till fullo guldet, årligen till statsverket erlägga fern procent i ränta och två procent i amortering. Till följd af erhållen nådig befallning hade ej mindre Kongl. Maj:ts och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier till Kongl. Majit inkommit med underdånigt utlåtande jemte förslag till stadganden i ämnet, än ock Kongl. Majits och Rikets Statskontor sådant utlåtande afgifvit, innefattande äfven förslag till förändring i åtskilliga af nämnda stadganden; hvarefter Öfverdirektören vid Landtinäteriet till Kongl. Majit den 14 November 1864 afgifvit infordradt underdånigt yttrande med anledning af de salunda föreslagna bestämmelserna i ämnet, dervid Öfverdirektören, bland annat, anfört: Hih. till R. Si.
Maj:ts nådiga beslut afslagen, icke förnyat någon begäran i detta hänseende, ehuru han dertill erhållit uppmaningar senast den 6 nästförulgångne Oktober, såsom ett bilagdt protokoll innehölle; vid hvilket förhållande och då Widman emot den erlagde medgiftssumman vöre berättigad att för sin återstående lifstid njuta vård och underhåll vid hospitalet, Direktionen, i anseende till hans bestämda förklarande, att lian icke ville från hospitalet entledigas, ansett sig icke kunna honom derifrau skilja, och att, hvad anginge Widmans behandling inom inrättningen, Di - 188 rektionen, enär 7 § af ofvanåberopade nådiga Instruktion stadgade, att ”af ”Direktionen beror att bestämma allt, hvad till bibehållande och främjande ”af god ordning och skick inom hospitalet lända kan och lämpligt pröfvas,” funnit sig, på grund af detta stadgande, berättigad att åt Widman, hvars våldsama och vildsinta sinnelag ej medgåfve bans vårdande i samma rum med öfriga hospitalshjon, anvisa den bostad inom hospitalet, som då ännu af honom begagnades, och hvarifrån fri utgång utom hospitalet under nödig tillsyn flera gånger varit honom erbjuden, utan att han af en sådan tillåtelse velat sig begagna, hvarom intyg från Ordningsmannen inom hospitalet och förre Vaktmästaren vid dårhuset jemväl bifogades; förmodande Direktionen, att jag, vid sålunda ådagalagda förhållanden, skulle finna, att Direktionen hvarken emot Widmans vilja qvarhållit *) honom vid liospitalsinrättningen eller emot honom annorlunda förfarit, än med gällande föreskrifter varit öfverensstämmande. Sedan jag genom utdraget af Direktionens åberopade den 6 Oktober 1849 förda protokoll erfarit, alt vid besök hos merbemälte Widman uti dess bostad inom Danvikens lokal Direktionens Ordförande försäkrat honom, det hans begäran att från hospitalet blifva utskrifven icke från Direktionens sida skulle möta något hinder för bifall, men att Widman förklarat sig icke vilja en sådan begäran framställa; trodde jag mig icke vidare kunna betrakta Widman såsom emot sin vilja vid hospitalet qvarhållen, och således någon anledning till ytterligare åtgärd i detta ärende för mig icke vara för hand.
De närmare detaljerna är jag icke 1111 i tillfälle att med full sakkännedom framställa, och har ej heller derföre föreslagit någon viss summa; men jag hoppas, att om idéen är riktig, skola utvägar för verkställigheten snart utfinnas. Detta mitt memorial torde till H. StatsUtsk. remitteras. Dessa tvänne motioner lades på bordet. Gr. Spens, Carl Gustaf, uppläste följande arne motioner : 1. Till H. R. o. Ad:s samt dess MedStänders ompröfvande får jag vördsamligen framställa tvänne ytterligare förslag till ändringar i ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter: 1:0 att uti § 5 näst efter orden: ”uti 80 §:n om indelningsverket, ” må blifva införd t bland de fall, då en Statsrådsledamot anses hafva handlat emot grundlagarna: ” — eller tillstyrker lian Konungen, att enl. § 87 Reg.F. ”behandla eller behandla låta hvad som i någon mån ändrar ”grundlagsbtid, eller att ensam afgöra hvad som, enl. § 87 ”Reg.F., bör beslutas af Konung och Ständer gemensamt;” Den för alla dessa i § 5 uppräknade fall stadgade straffbestämmelsen är: ”mista embete t.” Att den ordning i Jagsstiftningsåtgärder, som ett lands grundlagar anbefallt, bör framförallt hållas i helgd, och att hvarje embetsman, hvilken åsidosatt denna helgd, bör mista embetet och derigenom hindras att fortgå på samina vådliga bana, synes mig så litet underkastadt tvist, att jag ej anser mig deröfver behöfva orda något. Det fall, som här omtalas, kan påstås vara innefattadt under orden i § 1: ”eller med råd eller ”gerning medverkar till iagstridigt kullkastande af någon Rikets grundlag;” men der är straffet, mistning af lif, ära och gods, och ögonskenligen just derföre tillhörigt ett steg af större omfattning, än de smärre ehideringar af grundlagsbud, hvarföre här har blifvit yrkadt juridiskt ansvar.
Föredrogs och återremitterades Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, sedan den 15 dennes på bordet hvilande Betänkande N:o 6., i anledning af väckt motion om Lärare-Seminariers inrättande samt förändringar vid Lärare-beställningars tillsättande, m. m. S. D. Föredrogs och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 15 i denna månad på bordet lagde Utlåtande N:o 7, i anledning af serskilde motioner, dels om beredandet af medel för en lection vid Rikets Gymnasier uti Natur-bistorien, förmedelst den tbeologiska lectionens förenande med den pbilosophiska, dels om medel till aflöning åt Lectorer vid Gymnasierna i moderna språken. S. D. Föredrogs oell bifölls Lag-Utskottets, sedan den 15 dennes på bordet hvilande Utlåtande N:o 69, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 38, öfver väckt fråga om stock-straffets upphörande. S. D. Föredrogos följande sedan den 18 dennes på bordet hvilande Utlåtanden, nemligen: Stals-Utskcttets N:o 204, i anledning af väckta motioner, angarn le inventering i Kongl. Ränte-Kammaren och de betydligaste af de förvaltande Verkens cassör. Återremitterades. Samma Utskotts N:o 205, i anledning af erhållen återremiss å Betan - Fröt. Utdr. d. 22 Juli 1840. 4o3 känsel N:o 28, angående väckt fråga om indragning af Kongl. Nummer-Lotteriet samt rörande åtskilliga dermed gemenskap egande ämnen. Lailes till liandlingarne.
In / o r ma tion s-ver ket i Informalions-officer 450: — Transport 8,600: — 32 Exped/tio n sUt sko Hels Förslag lill t/nderd. Skrifvelse N:e 194. Ty g-s talan: Transport 8,600: — i Tyg-officers lön (alt fördelas mellan 2 Förråds-officerare, med 400 R:dr åt den ene och 300 R:dr åt den andre) 700: — 1 Tvg-förvallare 1,000: — 1 Pislol-smed, utom 3 tunnor spanmål in natura 300: — l Stockmakare d:o d:o 300: — Landel s B e v ä r in g: t Kapiten 1,000: — 20 d:o 20,000: — 1 Löjtnant 700: — 20 d:o 14,000: — l (Jiider-lpilnant 500: — 23 d:o 11,500: — Summa, 6 tunnor spanmal, R:inl R:dr 58,600: — 31:o. Tillökning i aflönitigen för befälet vid Hallands lier ii ring är al Eders Kongl. Maj:t äskad med 2,160 R:dr, på sätt Departements-chefens betänkande närmare visar; oell Ilar denna tillökning blifvit af Rikets Ständer bifallen. 32:0. I enlighet med afgifvet förslag har Eders Kongl. Maj:t för befälet vid Wester-A'örelunds Beröring begärt löne-lörhöjning med ett belopp af 6,295 R:dr samt. med tillkännagifvande, all delta befäl för närvarande aljönäs af tillgångar Irån f. d.
Operan inför i det närmaste utsåldt hus o c h under en hyllning, så entusiastiskt stormande, att den tillfylles gaf ett uttryck åt den tacksamhet vår publik hyser för de oförgätliga teaterkvällar, den utmärkta finska konstnärinnan beredt o s s. Förliden fredag gafs å Vasateatern det fjärde programmet af tournéens repertoar. De två små- pjäser, s o m inledde delsamma, v o r o af mindre intresse, ehuru fru Aalbergs Santuzza i Vergas skådespel af samma namn — som bekant förebilden till Mascagnis opera Cavalleria rusticana — visserligen var en fängslande o c h blodfull prestation. Mtn i de två ak ' er, den fjärde och femte, af Scribes och Legoueés » Adrienne Lecouvreur », som afslutade programmet, hade den snillrika gästen det utsöktaste tillfälle att ådagalägga hela den lidelsefulla kraften af sin konst, o c h särskildt förgiftningso c h dödsscenen i sista akten utfördes så gripande realistiskt, men ändock med en behärskning, som ej ett ögonblick lämnade det skö- nas mått, att dessa scener måste betecknas som den glänsande höjdpunkten af allt det konstnärligt upphöjda, Ida Aalberg visat o s s. Publiken togs ock med storm, och sällan torde lagero c h blomsterhyllningen varit fullständigare förtjänad o c h hellre gifven än denna afton, Vasateaterns ordinarie sällskap under direktör Varbergs ledning öppnade i lördags sin spcltermin med E. Audrans täcka o c h lifliga operett » Vore * jag karl! » Aftonens pris togs af fru Emma Berg (allas vår f. d. fröken Ekström), s o m vid ypperlig Friherrinnan som amiral. Ett marinmärke, röstdisposition i Suzettes lustiga parti utvecklade ett ankare med två streck i rödt, bar friherinnan allt det sprittande behag, s o m gjort denna artist Trolle å högra armen här om dagen vid konungens så populär bland den vackra lilla operett-teaterns mottagande å Trollenäs. Smycket är en gåfva af trofasta publik.
Under det att, till följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 18 Januari 1855, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller destillerade starka drycker, en högst betydlig tillökning kom att äga rum uti stadens inkomster af beskattningen på nämnde drycker, hade nemligen genom högt uppdrifne priser på alla lifsförnödenheter polispersonalens redan förut nog knappa lönevilkor blifvit allt mera otillräckliga, hvaraf åter föranleddes talrik afgång bland polispersonalen och svårighet att med lämplige personer fylla de uppkomna vakanserna. Derjemte syntes den höjda beskattningen på försäljningen af rusdrycker, såsom förökande frestelserna till öfverträdelser af författningarne derom, göra anordnandet af särskild poliskontroll behöflig. På dessa och i öfrigt anförda skäl och med framställning dels af de resultat, hvilka genom tillämpningen af bestämmelserna i Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 9 Mars 1850 och Stockholms stad. Polisoch nattbevakning.
Hvittinge socken, der jorden i allmänhet är svag, besväras, till följe af dess belägenhet, utaf den fuktighet, som uppstiger ur mossarne och kärren och icke sällan åstadkommer froster under den lid, den vexande säden är ömtåligast. Missvext eller svagare äring inträffar derföre oftare inom denna socken. Ibland större mossar är Bredmossen, belägen på Snefringe Härads allmänning i Strömsholms Fögderi anmärkningsvärd. Den åtskiljes ifrån Kohlbecks-ån eller itamnäs-Strömmen, genom den paralellt med ån löpande, i min^förra Berättelse omnämnde, Kohlbecks-åsen, som går upp åt Ramnäs socken. Vid en sänkning af Åsen, kallad Kollevads-backe, der mossens öfverflödiga vatten förr torde hafva uttömt sig i ån, synes affall för mossens vatten till ån kunna beredas genom åsens djupare genomgräfning, derest icke ännu förmånligare affall kunde för mossens vatten finnas, genom Norr Tumbo sjön och Strömsholms Canal, sorn löper utmed ån. Om Häradsboerne skulle vilja påkosta danna mossens uldikning synes, detta kunna blifva ett lönande odlingsforetag. Fasenbo aftappade sjöbotten och de sänkta trakterne vid Arnebo sjön afkasta redan flera hundrade lass bättre och sämre hö årligen. För utdikningen af Arnebo sjö och odling af mossar, hafva Arnebo byamän af Kongl. Landtbruks-Academien blifvit med medaljer belönade, men det serskildte större odlings-företaget för vattnets afledande ifrån Fasenbo sjö, verksteldt af Fasenbo och Bruskebo Byamän genom Bergsprängning har icke blifvit på samma sätt belönadt, ehuru Länets Landtbruks-Sällskap derom hos Kongl. ÄcademieiT gjort förnyad hemställan.
Att göra så stora upoffringar som anläggande af en jernväg för alt köra in i ett sådant skjul som Hult för att derstädes magasinera varor under G å 7 månader tills öppet valten medgifver deras ytterligare fortskaffande derifrån, lärer icke vara klokt. Jag kan således icke gilla sjelfva den väg som banan skulle laga. Man säger, för att trösta, att ifrågavar:de bana endast är en början till hvad komma skall: men att döma af kostnaderne för denna lilla stymp, fruktar jag att sjelfva nätet skall komma att kosta många mänga milhr. Likväl får jag högtidligen förklara att jag erkänner jernvägars nytta äfven för Sverige, och strider följaktligen icke mot principen, den jag tvertom hyllar, men önskar landet den största fördelen af dess medel. Oin för öfrigt denna bana skall vara ett litet prof på förmånen af ångvägars begagnande så finnas andra sätt äfven hvaraf man kunnat få en dylik försmak; och om det icke just varit Brukspatronerne som fått af anläggningen skörda den största nyttan, så hade det väl varit några andra; för min del ville jag då häruti se den högre omtankan för det högsta och vigtigaste intresset och jag förnyar min försäkran att jag är in - Den 28 A u gu s ti f. m. 499 gen fiende till jernvägar, elmin jag önskat en klokare behandling af saken. Emedlertid Mine Hrr! då det väsendtligaste härvid är kosfnaden; dä det ligger mycken vigt uppå, att Vid arbetets företagande och bedrifvande, det mäste ställas så till, att arbetet fulländas till bästa möjliga pris, så får jag rycka fram med mitt förslag, hvars motståndare jag redan ser för mina ögon, ehuru de torde vara ännu flere, som jag icke nu varsnar. Rätta sättet, efter min öfvertygelse, att Statsmannamessigt behandla denna fråga, då ännu intet bolag finnes, ä hvilken omständighet jag ber Eder Mine Hrr fästa behörig upmärksamhet, men vi vilja att ett bolag måtte komna alt finnas, vore att Staten öfvertoge | af det antal aktier hvaraf bolaget skulle bestå. Man frågar mig då, med hvilka medel?
Men att dessutom , i händelse något ytterligare biträde till Credit - Sedlars inlösen skulle erfordras, ett sådant biträde från Banken, Riksgälds - Gontoiret mot D iscont * vilkor och 2 proCents renta med. delas, sedan, vid hållet Sammanträde imellan Herrar Fullmägtiga i Banken och RiksgäldsContoiret, behofvet blifvit uppgifvet. Stats-Utskottet, sorn önskar att Bankens fillitande om biträde åt Riksgälds •Gontoiret, i möjligaste matto må kunna undvikas, har derföre trott Sig böra tillstyrka, att de Credit-Sedlar, hvilka genom Uppbörden af Riksgälds-Contoirets Fonder, eller genom Realisation ifrån innevarande års början, ingått eller ytterligare inflyta, matte få användas till Contoirets utgifter, der så lant lämpeligen och utan olägenhet kan ske, ' i hvilket afseende och så framt Riksens Höglofl. Ständer härtill skulle bifalla, Utskottet tillstyrker att Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. StatsContoiret matte undfå Nådig Befallning, att efter omständigheterna i Credit - Sedlar mottaga Större eller mindre del af den Summa, sorn till Stats behofvens fyllande utaf Allmänna Bevillningen är anslagen och från Riksgälds Comoiret skall utgå. Då alla eventuella biträden, som Banken åtagit sig att meddela, synas icke böra tagas i berak - J93f> Dm s o Juli. beräkning vkl regleringen af Banco - Sedelstockens blifvande belopp vid 1820 års slut, anser Stats-Utskottet den uti Höglofl. Banco-Utskottets Utlåtande uppgifne Summa af 8 Millioner R:dr, som ifrån innevarande års början och till 1820 irs slut förmodas Banken tillflyta böra kunna såsom en följd af den af Höglofl. Banco-Utskottefr, i afseende på Sedelstockens belopp , medgifne grundsats, åter successive från Banken utgifvas; och beträffande sättet härtill , sorn Höglofl.