Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Ah – fröken – det har sig inte så lätt.» »Hum, – ja jag är åtminstone tvungen att förtjena pengar, det är då säkert.» »Hvarför det?» »Min pappa blir allt fattigare och fattigare, snart har han ingenting att ge mig. Det går baklänges.» Hon sade det sista så obeskrifligt komiskt: – som om dermed allt vore sagdt, som om det vore den allra naturligaste sak; det, att »det går baklänges. – Ett odisputabelt faktum och ingenting vidare. »Hvad skall ni då taga er till?» frågade han, intressad som om hon funnit en guldgrufva. »Ja, det vet jag inte riktigt, men pengar måste jag ha. Ser ni, jag vill bli artist, – djurmålare tror jag visst – men det törs jag naturligtvis inte tala om nu så länge, ty det kostar många pengar. Dem måste jag skaffa mig först.» »Men hur skall det gå till?» »Jo, ser ni, jag har mina planer ... och så kunde det ju hända att man träffade på någon ...» »Hvad?» »Någon som kunde hjelpa en, liksom den der baronen hjelpte er morbror.» Han teg. Det for som ett styng genom hjertat. Om så vore? Då skulle hon fara bort – kanske slå sig igenom – och han skulle stanna ensam qvar. »Tänk om ni också blefve målare, om vi blefve kamrater!» Hennes utrop kom så plötsligt och ungdomsfriskt. Det var en vindstöt, som med ens ref upp alla hans romanidéer, så att de började kretsa om i hans hufvud – luftslott och hägringar – allt i ett ögonblick. Henne till kamrat Han såg henne åter tillbakalutad öfver stolens ryggstöd, med ansigtet i full belysning ... Henne till kamrat, och frihet ... frihet! Han måste stanna ett ögonblick. »Hvad är det?» »Herre Gud i himlen – ja», sade han med ett djupt andetag. Och så fortsatte de vägen. Men deras tankar hade kommit in i en ny fåra. Det var idel framtidsdrömmar, hälften skämt och hälften allvar. De hade med ens fått gemensamma intresen, gemensamma framgångar och gemensamma fiender.
Jag fann snart mitt misstag. Förgäfves väntar man hjelp af konstiga anstalter , eller att fremmande personer skola kunna fylla bristen, om så olyckeligt vöre att modern upphört att vara moder, och fadern ej mera vill vara fader. Det är ej genom den directa undervisningen sorn Presten uträttar mäst till barnens bildning; det sker derigenom att han leder mödrarne att täfla med hvarandra och dertill eger han medlet i sin hand genom ett klokt begagnande af husförhörs-inrättningen. Jag tror ej att någon Styrelsens åtgärd behöfs för att bibehålla de lägre folkklasserna på den punkt af bildning, som de redan uppnått. Jag känner de idéer sorn ligga till grund för Belloch Lancasterska undervisnings-methoderne. Jag hoppas att de skola blifva i hög grad välgörande för menniskoslägtet. Men jag tror att man ej bor öfverila sig med methodens införande. Den förutsätter lärare som blott uppfattat idéen och läroböcker författade i enlighet dermed. Jag skulle tro, att den ännu blott bör inom större kretsar begagnas och att genom dess införande i allt för små kretsar, om ej dess större varsamhet iagttages. Tkn 24 F elmar ii. Sjelfva idéen lätt skulle kunna discrediteras. Ån en gång måste jag nämna, att jag i de Norra provincerna fann bland allmogen en utmärkt bildning!, änskönt att landet ar glest bebodt och att Presterskapet omöjligen kan hinna öfverallt sträcka sin omsorg. I en Constitutionel stat kan all förädling tryggt öfverlemnas åt den enskilta välviljan. Den ena bildar den andra. Ådagalägga de högre Classerna de känslor som lifva dem, så behöfs inom en hel provins icke mera än 2 till 3 possessionaten exempel, för att verka ett allmänt antagande af hvad som är allmänt nyttigt. Jag har hort någon farhåga yttras för en alltför stor bildning hos allmogen. Jag bekänner att jag finner denna farhåga stå i strid med den frihet som man yrkar för näringarne och för handel; bör ej folket lika fritt få tillgodonjuta rättigheten att utveckla sina förstånds^ anlag och förkofra sig i insigt?
Herr Grefven och LandtMarJkalken yttrade, att ianan han för Ridderskapet och Adeln föredrager BevillniugsUtskottets den 31 sistledne Julii under N:o 29 afgifne, samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 3 sistledne Junii under N o 12 meddeldte Betänkande, rörande de genom Stora Sjötullen inflytande Bevil,lningstnedel, hvilket Utlåtande, Den 14 Augusti f. m, 44i i Plenum den 11 dennes förmiddagen, förklarades böra hvila på bordet till detta Plenum, ansåg Herr Grefven och LandtMarJkalken, med anledning af den i förstnämnde plenum förefallne discussion, sig först böra inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att detta ämne nu finge till pröfning företagas, eller önskade, att detsamma skulle än ytterligare hvila. Grefve Lagerbjelke, Axel, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 3.) Herr Grefven och Landt Mar [kalken hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Bevillningsutskottets ifrågavarande Utlåtande nu finge till pröfning och afgörande företagas. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Friherre Cederström , Jacob ; Om , uti förevarande Betänkande , fråga ej vore om annat , än om erkännande af principen , skulle jag visserligen icke anse mödan värdt, att yrka det Betänkandet mätte få hvila , till dess OeconomieUtskottet inkommit med sitt yttrande , rörande handelsfriheteo, men i Betänkandet förekomma bestämda detaiiler, i afseende*^! Rikets handels-förhållanden; hvilka, i händelse de skulle bifallas, ej äro af natur, att kunna afgöras så som Utskottet fö - 442 ficn 14 Augusti/ m. reslagit. Af sådan egenskap är dea frihet till nederlag af varor , som Bevillningsutskottet föreslagit i de Städer, hvilka hafva 14,000 R:drs tulluppbörd
Götha HofRätt, att emot Häradshöfdingen anställa den talan, hvartill Lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda; Och har Kongl. HofRätten, sedan detta mål blifvit genom skriftvexling utfördt, medelst Utslag den 19 nästlidne April, sig utlåtit, att Kongl.
Han har citerat en § i konkurslagen, som lyder så: »Konkurs kan anses börjad, när gäldenärens ansökning uptagen är.» Men Hr Dalman tillägger härvid ett par ord: »af Rätten uptagen är.» Jag får likväl anmärka, att uptagandet icke alltid sker af Rätten, det kan äfven ske af domhafvanden, och detta just för det fall, då Hr Dalman anmärkt att olägenhet kan inträffa, eller då ansökningen ingifves till domhafvanden innan tingets början, hvaraf skulle följa, att utsökningsmål ända till inträffande ting kunde fortgå. Detta sednare är likväl icke förhållandet, ty det beror på domhafvanden att uptaga ansökningen, och då han mottagit den, och icke återlemnat densamma med förklarande att han icke kan den uptaga, då är den uptagen. Detta visar sig af 4 § 1 Kap. KonkursLagen, som säger: »Der gäldenär vid sin ansökning ej fogat boupteckning, så underskiifven som i 3 §:n sägs, varder ansökningen ej uptagen, utan skrifve Rätten eller domhafvanden afslag derå.» Man ser häraf, att antingen Rätten i staden eller domhafvanden på landet är den som uptager ansökningen, och då den är uptagen, hvilket visar sig deraf att domhafvanden ej skrifver afslag derå, i samma stund afstannar utsökningsmålen. Hr Dalmans resonnement hvilar således på ett missförstånd af ordet »uptaga», och det ändamål han afsett är redan vunnet genom konkurslagens n. v. stadgande. Hr Dalman yrkar, att vid frivillig konkurs skall konkursen anses börjad när gäldenärens afträdes-ansökan vore inlemnad, och vid tvungen konkurs, då Rätten dertill bifall gifvit. Om likväl det vid något tillfälle är af vigt att konkurs så fort som möjligt börjas, så är det väl vid den tvungna och icke vid den frivilliga konkursen, ty det är just vid den tvungna af vigt att alla njuta lika rätt, och då är det i synnerhet angeläget att en gräns sättes mot de tillströmmande fordringsägarno, alt begagna ett medel, som är så vanligt, då en persons obestånd blifvit kunnigt.
Efter vanlig ränteberäkning, har den ifrågavarande skulden under detta långa uppskof, stigit till en ganska betydlig summa, hvilken enligt RiLegäldsContoirets åberopade Reglemente i laglig rättegångsväg kan utsökas; men genom underhandling och förlikning torde kunna miaskas. Emedlertid och då det i allt fall icke synes vara Riksens Högloft. Ständer värdigt, att utan föregången närmare undersökning, hvarken afslå eller bevilja, hvad å Famillens sida blifvit ifrigaställdt; så är min tanka, Den 16 September e, m, I tanka, att Statsutskottet, hvilket i anseende till Riksdagens annalkande slut,sjelf icke lärer medhinna utvecklingen af alla till saken hörande omständigheter, hade i stället både kunnat och bordt tillstyrka någon sådan förberedande åtgärd, hvarigenom hos Kongl. Maj:t i underdånighet begärts, att antingen något Embetsverk, eller någon dertill hörande enskilt Embetsman, känd för insigt och erfarenhet i så beskaffade utredningar, måtte i Nåder få sig uppdragit, att företaga ärendets fullständiga utarbetning och derom inkomma med Embeteutlåtande; på det Riksens Ständer ;vid ett kommande Riksmöte deraf må lemnäs del, till upplysning och vägledning vid målets slutliga afgörande med nödig sakkännedom. Då Ridderskapet och Adeln vid Rikets allmänna Firsancereglering nyligen funnit för godt, vidtaga den utvägen att anlita Statsoch NationalCrediter» om inhemske Lån, är min öfvertygelse: att ingångne äldre skuld förbindelser matte honoreras och aktning viBas för sådane Medborgares grundade recijmationer , sorn under den förflutne tiden gjort uppoffringar för Staten och redan länge varit i saknad af deras tillständiga rätt — framgången af den nya Creditoperationen torde med skäl till en betydlig del blifva beroende af den noggrannhet hvarmed denna princip iagttageff. Jag anhåller om återremiss af BetänkanBil till Ridel. o. Ad. Pr. VIII.
Jag är myc», ket öfvertygad, att vår dyre Konung blott önsk: r sine Undersåtares väl, ej misstycker deras varsamhet, då vigtiga beslut skola tagas, och den Monark, som i Folkets kärlek ser sin be^ lening , räknar ej såsom gärd det rökverk, man offrar på smickrets altare , utan det fulla förtroende, hvarmed man lugnt öfverleranar sig 3io Dm 13 Maji. åf Hans faderliga omsorg, och den sanning, som ännu aldrig misskändes af ett ädelt hjerta. Grefve Spens, Jacob Melker: Jag vill ej inlåta mig i någon vidlyftighet med Friherre Pfeiff, huruvida Riksens Ständ rs år 1815 fat» tade beslut skulle kunna af nu varande Ständer, till någon del, iindras eller icke jag tror blott, att denna ändring bör vara skedd , innan den: såsom tädan, åberopas. Intilldess fortfar Beslutet af år 18 £ 5 att vara gällande till ofelbar efterföljd af alla , som nied verkställigheten deraf hafva befattning Jag för min del känner icke, att något beslut ä:;nu blifvit af riksens Ständer vid denna Riksdag fattadt, som upphäfver den föreskriften, att, såsom Byggnads biträde, skulle, efter de å rliga Revisionernas slut, från Banquen utbetalas 300,000 R:dr årligen, ända till 18205 icke heller vet jag , att något inbibitoria! blifvit till BancoStyrelsen expedieradt, med befallning att för dett3 år tills vidare innehålla med den föreskrifna utbetalningen. Att i flera af RiksSfånden fråga om indragning af detta biträde blifvit vid denna Riksdag vackt och ännu icke hunnit afgöras, bör, efter min tanka, omöjligen kunna gifva vederbörande anledning att ej efterlefva de föreskrifter , hvilka de redan hafva för sig stadgade. Jag beklagar, om en motsatt principe antages, hvarje domare, som skall, under varande Riksdag , uti en tvistig fråga utlåta sig. Han skulle då aldrig kunna uti sina Utslag Ds:i 13 Maji.
Sedan Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer, vid granskning af landsboksräkenskaperna för Östergöthlands län, fästat uppmärksamhet derå, att Kronan från flera år tillbaka ägde fordran hos förre arrendatorn af indragna Öfverste-löjtnantsbostället Kungs-Norrby, Kronofjerdingsmannen J. Pettersson, och af anförda skäl hemställt, att mer^i verksamma åtgärder, än som dittills ifrågakommit, måtte vidtagas för indrifning af berörda fordran, hvilken år 1858 uppgick till 3,312 R:dr 76 öre Rimt; och Eders Kongl. Majits Befallningshafvande i nämnda län uti häröfver den 19 December 1860 afgifven förklaring förmält, att uppbördsförvaltningen i Gullbergs, Bobergs och Walkebo häraders fögderi hos Läns-styrelsen sökt, att dessa medel måtte ur kronoräkenskaperna afskrifvas, enär såväl dåmera aflidne arrendatorn Pettersson som hans löftesmän saknat tillgång till arrendets gäldande och befunnits i konkurstillstånd, men att berörda ansökning då ännu vore på Eders Kongl. Majits Befallningshafvandes pröfning beroende af orsak, att åtskilliga för ärendets handläggning nödiga handlingar, ehuru infordrade, icke till Läns-styrelsen inkommit; så hafva Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, som inhemtat, att målet ännu vore i oförändradt skick, hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhållit, det Eders Kongl. Majits och rikets Kammar-rätt måtte anbefallas vaka deröfver, att ofvanberörda afskrifningsfråga blefve utan vidare dröjsmål af Eders Kongl. Majits Befallningshafvande pröfvad och afgjord; öfver hvilken underdåniga framställning Eders Kongl. Majit, uti remiss den 18 nästlidne Oktober, behagat i nåder infordra Kammar-rättens underdåniga utlåtande.
- Och det var detta du ville förtälja mig? - Nej, jag vill även säga dig, att jag tror på vissa slags drömmar. Det finns drömmar, som själva bära ett oemotståndligt vittnesbörd om sin sanning. Jag är i denna stund övertygad, att Försynen utsett mig till sitt redskap att rädda dig från ofärd. Karmides vart uppmärksam. Petros fortfor: - Jag har frågat mig själv: vilken är den olycka, som hotar Karmides? Och huru skall jag kunna hjälpa honom? Det är ju så mycket, som skiljer oss åt, som nekar mig hans förtroende. Våra banor hava hitintills aldrig sammanträffat, min åskådning av livet är en helt annan än hans, vår världserfarenhet så himmelsvitt olika. Han skulle icke förstå mig, om jag talade till honom ur djupet av mitt hjärta; han skulle kanske icke ens vilja höra mig. Då jag frågade, vilken den olycka kan vara, av vilken Karmides hotas, så fann jag intet annat svar än detta: hans olycka är det, som han själv betraktar som sin lycka, och du skall förgäves kunna ändra en åsikt, vilken så att säga är grundad i hans blod, hans ungdom, de gåvor och företräden, varmed naturen utrustat honom, och som inbjuda honom till nöjen, njutningar, sinnesrus. Du förmår här intet; endast tiden kan uträtta något. Den dag skall väl en gång komma, då han med vedervilja stöter njutningens bägare tillbaka, om även räckt av den skönaste hand. Han skall då självmant sansa sig. Du kan ännu ingenting uträtta ... Men drömmen återkom. Du var redo att kasta dig i bråddjupet; du gick ej med lyckta ögon till dess rand; du gick med öppna, du såg det, ditt ansikte var mörkt och dystert, som det är nu, och likväl, när jag fattade dig i armen, stannade du villigt, och jag kunde utan svårighet föra dig ur farans grannskap. Sådan var min sista dröm. - Jag, som tror på drömmar, fortfor Petros, emedan våra heliga böcker giva mig skäl därtill, och emedan mångfaldiga rön giva stöd åt denna tro jag kände mig av detta övertygad såväl därom, att faran, som hotar dig, står omedelbart för dörren och att du själv känner hennes tillvaro, som även därom, att jag verkligen kan rädda dig, och att du villigt skall skänka mig det förtroende, som för detta ändamål är nödvändigt.
Med tillbörligt afseende å de serskildta intressen, hvilka fordrade ett sådant medgifvande, förklarade K. M. vidare, att det stöde idkarne af denna näring fritt att bränna bränvin antingen under 2:ne månader å hösten eller en månad om hösten och en månad under påföljande vår. Man har vid många tillfällen och på mångahanda sätt utbvedt sig i anmärkn:r och klander öfver den brist på förutseende, Regeringen vid bestämmandet af dessa alternativa terminer skulle hafva ådagalagt, och man tror sig hafva gjort den stora uptäckten att till följd af detta medgifvande mycket underslef vid bränvinsbränningen skall komma att bedrifvas, och tillverkningen utsträckas vida utöfver det belopp som af Regeringen afsågs. Jag får likväl förklara, att Regeringen vid detta tillfälle alldeles icke varit så kortsynt eller så menlös (för att icke säga enfaldig) som man på vissa håll, med ett slags förnöjelse öfver sin egen större skarpsinnighet låtit påskina. Jag kan tvertom försäkra, att Regeringen verkligen förmådde inse hvad som kunde följa af den lemnade valfriheten i afseende å en månad af tiden, samt att alla dessa omständigheter blifvit noga öfvervägda, innan beslutet fattades. Men, Mine Hrr! när man på detta sätt betraktar frågan, blott och bart från synpunkten af tillverkningens myckenhet, och fördömer åtgärden endast derföre att i följd deraf möjligen några 100,000 kannor bränvin kunna komma att ytterligare tillverkas i landet, så förbiser man en annan sida af saken, som efter min tanka är af långt större vigt. Om Regeringens enda och högsta upgift hade varit att till det yttersta inskränka bränvinstillverkningen, hvad hade varit enklare och lättare än att ytterligare förkorta tiden för bränningen, hvarigenom den åsyftade minskningen af varan mycket säkrare skulle hafva åstadkommits, än derigenom att man betog bränvinstillverkarne rättigheten att efter sitt behof, till någon del välja tiden för näringens bedrifvande? Men då Regeringen, på sätt som vid detta tillfälle skedde, nödsakas ingripa i den enskildta hushållningen genom undantagslagar, anser jag och skall jag alltid anse alt 326
Lag-Utskottets, det Förstärkta, Memorialer: — N:o 78, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Kiks-Stånden fattade olika beslut vid förehafvande af Lag-Utskottets Betänkanden N:ris 35 och 55, öfver dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag till ny StrafT-lag dels ock enskilda motioner rörande brottmåls-lagstiftningen: B. VII. 208, 236, A. 236, E. 334. — N:o 88, angående verkställda omröstningar i Förstärkt LagUtskott, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående åtskilliga lag-frågor: B. VII, 306, 326, A. 326, E. 326, 363, 390. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtande: — N:o 1, i anledning af väckta motioner om utarbetande af lag mot obehörig efterbildning af konst-alster: B. II. 272, 316. 348, A. 353, E. 463. — N:o 2, i anledning af väckta motioner, angående dels omarbetning af, dels ock ändringar i nu gällande Lego-Stadga: B. II. 373, 444, 448, A. 448. — N:o 3, i anledning af väckt fråga om afskaffande af straffarterna prygel och dagg: B. III 59, 86, 167, A. 167. — N:o 4, i anledning af väckta motioner angående dels ändring och tillägg i Kongl. Förordningen om egors fredande emot skada af annans hem-djur samt om stängsel-skyldighet, dels ock rättighet för Landstingen att i frågor om stängsel-skyldigheten inom länen besluta: B. lil. 59, 86, 168, A. 168, 176. — N:o 5, i anledning af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord: B. III.
223 Genom den fordran på jemnlikhet, som således inverkar på antagande af 4:de profpredikant, kan likväl ändamålet med den rätt, som i denna del blifvit församlingen förunnad, lätteligen komma att förfelas; och hafva Rikets Ständer, med afseende derå, för sin del, beslutat en förordning, hvarigenom, med ändring af hvad som finnes stadgadt i Kongl. Cirkulär-Brefvet den 17 Januari 1755 rörande de vilkor, hvarunder Konsistorium må bifalla en af församlingen i regalt pastorat gjord begäran om fjerde profpredikant, varder förklaradt all, såvida den, hvilken församlingen begär, innehar de egenskaper, som för befordran till befattning af ifrågaställa beskaffenhet erfordras, utgör den omständighet, alt han i förtjenst och skicklighet ej är med de å förslaget uppförde fullt jemlik, icke hinder emot bifall lill församlingens begäran. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Stockholm den 2 Mar* 1858. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Mars 1858. Preste-ståndet den 2 ' Borgare-ståndet den 2 Bonde-ståndet den 2 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, med Reglemente för Bankens Styrelse och förvaltning. (Banko-Ulskts Mern. N:o 83.) S. A. K. Med öfverlemnande af upprättadl Reglemente -för Rikets Ständers Banks styrelse och förvaltning, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, tilt E. K. M:l i nåder täcktes låta till allmänhetens kännedom och efterrättelse kungöra de i berörde Reglemente befintliga nja eller förändrade föreskrifter, för hvilkas tillämpning sådant kan anses erforderligt. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 2 Mars 1858. 224 Exp t: di liomU ts k o tift s Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 251. Uppläst och godkänt hos Kidd. och Adeln den 4 Mars 4858.
Han pröfvade hvita mössan framför spegeln och fann, att han i alla fall såg ut som en student, när han skall tentera. Svart, hvit, slätkammad, alvarsfull och med ett uttryck af hemsk förskräckelse i sin beskedliga fysionomi. Sorgsen i hågen, gick Berling utför trappan och vidare framåt gatan. Han gick och funderade på, hvad professorn skulle fråga honom om. Kom han med Livius, då var det ingen fara, bara han inte kom in på de förfärliga kapitlen i tredje boken. Berling svettades, så fort han tänkte på dem. Horatius var han häller inte rädd för. Ty den kunde han utantill. – Vides, ut alta stet nive candidum, började han att gå och idisla för sig själf. – Vides, ut alta stet nive candidum. Han höll på med det, ända till dess att han stod i professorns port och drog efter andan. Om Berling öfver hufvud hade brukat fundera öfver, hvarför han gjorde så eller så, skulle han utan tvifvel denna gång hafva känt sig förvånad, öfver att han så där utan någon rimlig anledning gick och pratade för sig själf. Nu nöjde han sig helt enkelt med att sluta upp med saken och utan vidare gå uppför trappan och ringa på. En piga kom och öppnade, och Berling bockade sig artigt. – Det gör alltid godt på något sätt, tänkte han. – Var så god och stig in. Professorn kommer strax, sade flickan och log på ett sätt, som förbryllade tentanden. – Tackar så mycket, sade Berling. Inne i professorns rum satt den blifvande häradshöfdingen Oskar Berling och beundrade skrifbordet och ett par bronsstatyetter. Han kunde inte begripa, hvad de skulle föreställa. Den ena stod på ett ben och hade vingar på fötterna. Den andra var ett kvinfolk. Hon var naken till midjan och hade inga armar. Berling satt just och funderade på, om han inte skulle våga att stiga upp och taga den där figuren i hand och vända på den – han tyckte, hon såg lifvad ut – när professorn i detsamma kom in. Professorn var en liten fet och rödlätt karl med små svarta mustascher och en liten rund måne i nacken.
Galoner, se Frans&r. Expedilions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse , N.-o 377. Qvantitet för Tullber, Inf.- Tull. Utf.-Tull. R:dr s. r. Garn: R.:dr s. r. R:dr s. r. 2 allt annat Camél-, ofärgadt, otvinnadt och 1 32 — odubbleradt i skålp. — 4 färgadt, tvinnadt eller 2 24 — dubbl era dt t skålp. — IG 1 IG — Cordereller Sejler 1 skålp. 12 Kamullseller Redgarn: ofärgadt, otvinnadt och 1 12 — odubbleradt i skålp. — 6 färgadt, tvinnadt eiler ) F ri a. 2 24 —. dubblerad t 1 skålp. 16 l Kardulls-, ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt, (förbudet 2 .— till införsel) i skålp. 24 färgadt, tvinnadt eller 2 24 — dubbleradt 1 skålp. 16 —. — 36 — Linne-: ofärgadt 1 skålp. 12 — 1 IG — färgadt . 1 skålp. 18 — 32 — Segeloch Bind . 1 skålp. 8 — J Gevär, alla slag, eller delar deraf . iooR:d v. 33 16 — F ri a. 15' Gips 1 skepp:d 1 24 — F r i Gipsarbeten, ej specificerade 100 R:d v. 33 16 — F ri a. Gipssten F 1’ i Glas: Bouteiller, Burkar och Flaskor (Karafiner härunder ej inbegrip2 na) till och med § kanna . deröfver till och med i kanna . 100 st. — 32 — 7 _ 100 st. 2 16 .— 1 F ri a. 14 af större rymd 100 st. 4 32 — i Gaze, se Väfnader. Gentiana-rot, se Apotheksvaror. Geniévre, se Bränvin. Gjutstenar. se Sten.