Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att Presteoch Borgare-Stånden bifallit den ifrågavrde punkten, Den 26 Maj e. m 509 samt att Bonde-Ståndet i afs:de derå fattat enahanda beslut som R. o. Ad. Gr. Mörner: Uå, enligt livad nu blifvit upplyst, frågan är med R. St:rs rätt afgjord, torde remiss af inbjudningen icke kunna ega rum och densamma således icke påkalla annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Frih. Cederström, Rudolf: För mig är icke klart, att inbjudningens föremål skulle vara förfallet. Visserligen har anslagsfrågan icke vunnit erforderligt understöd, men bär är icke fråga om något anslag, utan frågan gäller allenast en underdånig anhållan bos K. M:t, att K. M:t täcktes i en framtid uppmärksamma ärendet, och, sedan en undersökning försiggått, till en kommande riksdag framlägga resultaterna deraf. Mig synes derföre frågan stå öppen och på den grund, samt med afseende å ärendets stora vigt, hvilken vid ett föreg:de tillfälle blifvit tillräckligt ådagalagd, anhåller jag, att inbjudningen måtte få afgå. Hr Ehrenborg, Richard: Jemte det jag i allo instämmer med den siste värde talaren, ber jag att, under åberopande af hvad jag vid ett föreg:de tillfälle i ämnet anfört, nu få erinra huru synnerligen billig den begäran är, hvarom här är fråga. Stats-Utsk:t har enhälligt förklarat den ifrågavrde kommunikationsleden vara af den största vigt, och samtlige Stånden hafva biträdt denna åsigt, ehuru anslag icke blifvit beviljadt. Två Stånd, R. o. Ad. och Bonde-St., hafva, på samma gång Utsk:ts Betänk., sorn afstyrkte beviljande af anslag, bifölls, beslutat att till K. M:t ingå med en underdånig anhållan, att K. M:t, med afseende å vigten af denna kommunikationsled, ville fästa nådig uppmärksamhet å densamma och, på tid och sätt som pröfvades lämpligast, till en kommande riksdag derom aflåta förslag.
Bland Våra plikter som Konung är att tillse att rättvisan har en säker och oavbruten gång, att den lidande kan påräkna snar hjälp och den brottslige sin bestraffning. Då nu Överrätten i södra delen av landet visat sig otillräcklig, är det Oss en övertygelse att en ny domstol av detta slag svarar mot sin bestämmelse. Dels får allmänheten närmare att framföra sin klagan och dels får rätten lättare att utöva tillsyn över underordnade auktoriteter. Inrättningen bör få sitt säte i den landsort, som redan har en betydlig folkmängd och en alltmer tilltagande odling. Stockholm den 27 oktober 1820 CARL JOHAN Kungörelse om lotsning till och från Svartviks lastageplats. Stockholm den 1 november 1821 För att främja handelsrörelsen i Norra provinserna förklaras Svartviks lastageplats i Medelpad för tillåten inloppsort, varifrån viktualier, ved och andra trävaror får utan klander avhämtas. Förvaltningen av Sjöärenden har beslutat att lotsning till Svartviks inlopp, skall ombesörjas av lotsarna i Sundsvall, Åstholm och Bremö samt lotsningen därifrån av lotsarna i Sundsvall. Följande tillägg i förteckningen på lotsplatser och farleder: 2½ tyska mil från Åstholm eller Tynderösund till Svartvik, taxa N: o 2 1½ tyska mil från Sundsvall till Svartvik d: o 3 tyska mil från Bremö till Svartvik d: o Stockholm den 1 november 1821 VICTOR von STEDINGK Kungörelse angående vad som bör iakttagas för vinnande av rättighet att, under manufaktur privilegiernas skydd, åstadkomma hantverksarbeten. samt om manufakturisters arbetsfrihet. Stockholm den 6 november 1821 För att i möjligaste mån hädanefter undanröja stridigheter mellan skråämbeten och manufakturister angående gränserna för deras arbetsfrihet förordnas: 1: o Rättighet att under manufaktur privilegiernas skydd åstadkomma hantverksarbeten får inte av Kongl Kollegium beviljas andra än de som tillverka sådana arbeten, som inte görs inom ämbetena eller gör dem bättre än skråmästarna vanligen gör eller den som inhämtat fullkomlig kännedom av slöjden hos någon manufakturist och efter magistratens eller hallrätten har intyg på att de är skickliga och kan arbeta för egen räkning.
Hvad sålunda blifvit föreslaget har Utskottet tagit i öfvervägande; och som, enligt hvad uti ingressen till oftabesagde kongl, kungörelse tillkännagifves, afsigten med de derigenom stadgade förändringar, rörande utarrendering af kronans lägenheter, varit, att å ena sidan vid arrende-auktioner inskränka en obegränsad täflan för arrende-anbuden och dessas deraf orsakade stegring till en ofta öfverdrifven höjd, samt å andra sidan att Kronan försäkrades om den högsta inkomst som af dess lägenheter kunde i både god och ond tid erhållas, utan att lägenheternas ändamålsenliga bruk och skötsel blefve äfventyr underkastade eller arrendatorns rättmätiga anspråk på skälig andel i afkomsten lemnades ur sigte; samt dessa ömsesidiga fördelar ansetts vinnas, dels genom bestämmande af ett maximioch minimibelopp, dels genom föreskriften derom att förre innehafvaren, derest han väl brukat lägenheten, egde vid densammas ånyo utarrenderande, emot maximi-beloppets erläggande, optionsrätt till arrendets bibehållande, finnér Utskottet att vid utarrendering af kronans lägenheter den åsigt, att sista innehafvaren, så vidt han lägenheten väl brukat och för öfrigt fullgjort föreskrifna vilkor, bör vid arrendet bibehållas, vara med författningens anda och mening öfverensstämmande, samt oftanämnde kongl, kungörelse alltså tillämplig i det fall att till enskild person förlänad kungsgård, hemman och lägenhet skola, efter förläningstidens slut, på arrende utbjudas; äfvensom att med innehafvare af till statsverket indraget boställe bör förstås den som bostället sednast brukat och häfdat; och får Utskottet fördenskull tillstyrka, att Rikets Ständer behagade, med den rätt 77 § Regeringsformen lemnar, besluta, dels att vid utarrendering af kronans till enskilde personer förlänade lägenheter, Kongl.
Riksdags-Ordningen, verkställa, icke kan blifva tillräcklig eller utgöra någon verklig conlroll, så vida den ej utsträckes ända till den tid, då Revisorerne sammanträda, och desse således, genom cassa-förslagens öfverenstämmelse med Verkens behållningar, samt läsningen af Slyrelsernes protocoll, kunna öfvertyga sig om tillståndet i Stats-Verkets alla åfdelningar, hvilket vore det, som Grundlagen antydt, såsom det första föremålet för revisions-förrättningen, samt hurusom, i följd af stadgandet i 1830 års Instruktion, angående den tid, som revisions-förättningen bör omfatta, betydliga oordningar i de förvaltande Verkens räkenskaper kunnat undgå Revisorernes uppmärksamhet, motionären, för vinnande af all nödig fullständighet och tydlighet uti föreskrifterne, rörande den vigtiga granskningen af sättet, hvarpå folkets skatte medel till de afsedde ändamålen begagnas, framställt ett förslag till förnyad Instruction för Rikets Ständers Revisorer j i hvad j som rör er deras befattning med Stats Verket t hvilket förslag, grundadt på stadgandena i ofvannämnda §. af Riksdags-Ordningen och hufvudsakligen öfverenslämmande med det af Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag upprättade, men af Kongl. Maj:t icke godkända, förslag till dylik Instruction, är af följande innehåll: /• Rikets Ständers Revisorers åliggande är att emellan Riksdagarne, enligt denna Instruction, öfverse och granska Stats-Verkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning, likväl, hvad Siats-Verket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta. De böra sammanträda så ofta, att hvarje revision må kunna omfatta 2:ne års afslutade räkenskaper, och tage derföre alltid revisions-förättningen sin början ehn 15 September; börande afgående Revisorer, i likstämmighet härmed, utsätta tiden för Revisorernes nästa sammanträde, till hvilket de af Konungen kallas; och må ingen revision öfverskrida en tid af tre månader. Med Revisorernes röstberäkning förhålles enligt de i 66 §. af Riksdags-Ordningen utstakade grunder.
BorgareStåndet gillade Förslag, att afgifterne till Kronan för de Bruksoch Bergsanläggningar som hädanefter skattläggas, af den Class för hvilka årliga afgifterne till K. M:t och Kronan utgå med visse procent af tillverkningens belopp, må bestämmas efter enahanda grund, eller till hvar 3o:dedel, ehvad Rudimaterien hämtas å Frälseeller Kronooch KronoSkattejord, emedan de med nämnde handteringar förenade Förlagsoch brukningskostnader äro af Jordens natur oberoende. Reservation Af Herr Commerce-Rådet Santesson, som i så måtto varit af skiljaktig mening, att Herr CommerceRådet ansett det tillägg i Utskottets Förslag böra äga 102 Stats-Uts kottets ruin, att det på K. M:ts Nådiga bepröfvande borde få ankomma, efter derom af Vederbörande gjorde underd. ansökningar, huruvida i serskildt fall dylika äldre Inrättningar, hvilka voro högre taxerade, äfvenledes måtte komma i åtnjutande af den förmedling uti afraden, hvartill de skäligen kunde synas berättigade; kunnandes likväl de Verk, hvilkas afgifter grundade sig på ordentliga Contracter med Staten och voro en följd af motsvarande förläningar af Staten, icke komma i fråga till en sådan jemkning. Härigenom har Hr. Commerce-Rådet ansett Statens båtnad bäst och säkrast vara förvarad, emedan en mindre men alltid säker afgift för det allmänna vore förmonligare, än att, såsom ofta inträffade, till förekommande af Verkens nedläggande ooh Näringarnes förfall, utomordentliga frihetsår måste beviljas för omöjligheten att kunna de högre afgifterna erhålla. tåning föi1 Fabrikören Godlund. (U.-A.) It. o. A. iugifvet samt till Utskottet remitteradt anförande, hemställt, att ett årligt understöd måtte meddelas Fabrikören Godlund, såsom belöning för dess oegennyttiga företag, att på egen bekostnad och med uppoffring af tid och möda, genom Eleclricitetens användande , till hälsan återställa lame samt af ätskillige sjukdomar angripne till största delen fattige per - N:o 188.
Samina utgång, sorn den förra undersökningen fick, lärer äfven den ifrågavar. få, i händelse linn vidtages, ty hon är, jag vill icke säga orimlig, men utan grund. Hon åstadkommer besvär utan att medföra någon nytta. Man invänder, att fråga Mott är om undersökning af rättigheten. Jag hemställer till herrar lagkloke, om en undersökning ang:de någons äganderätt kan företagas, utan att ägaren kallas och höres. Antingen han inställer sig sjelf eller genom ombud, så måste det göra honom besvär och kostnad. Skall ägaren slippa beggedera, så måste Staten betala kostnaden för dem, som blifva inkallade. När då Staten kommer att godtgöra kostnaden på begge sidor, så visar sig bäst orimligheten af en undersökning om äganderätt, der Staten får betala både kärande och svarande ombudet. Man säger, att undersökningen icke vore inqvisitorisk, när hon skedde vid domstol. Tugen lärer hafva hört, att inqvisitionstribunalet icke ansetts för domstol. Om Staten icke vill betala begge parterna, så gynnas den ene ernot den andra. Man säger att uti en så stor och vigtig fråga bör Staten taga sig målsmanskap. Jag tror tvertom. Ju större menigheten är, desto lättare kan hon betala. Den som är så fattig alt han ej mäktar lösa prolrn, erhåller dem enligt lag för intet. En talare har trott, att jag vållat afslag på betänk. Jag tror att jag icke ens yttrade mig deröfver; men det må vara likgilltigt hvem som talade i saken; det sorn är af vigt är Ståndets beslut, hvilket jag åberopat, men icke särskilde talares åsigt. Jag fortfar att anhålla om afslag på betänkandet. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag anhöll omordet då Frih. Boye yttrade sig, emedan jag trodde att han ämnade tala emot betänkandet. Då han tvertom förenat sig med dem hvilka yrkat bifall dertill, så har jag i den delen ingenting att vttra; men då jag fått oidet, tolde det tillåtas mig mot Frih.
Det väsentliga är, att landstingsmännens öfriga funktioner äro så vigtiga, att de icke kunna anförtros åt hvem som helst, endast med afseende å beredvillighet att såsom elektor välja vissa politiska kandidater. Att intresset för institutionen blir allmännare och högre, till följd af dess politiska attributer, är vid sådant förhållande snarare en fördel, som bör bidraga, icke att försämra institutionen, utan tvertom att gifva den en högre lyftning. Efter att hafva förklarat, att det K. förslagets tyngdpunkt består i penningens rätt att bilda den första kammaren, och att det i denna punkt ej förtjenar belysas med annan vältalighet än tystnadens, yttra de nämnda reservanterne följande ord: »Det torde derföre vara tillfyllestgörande, att hafva afklädt den första kammaren alla öfriga emblemer, hvarmed den i Justitie-Stats - Ben 18 Mari t. m. 215 Ministerns yttrande är omgifven, och låta den framträda såsom ett plutokratiskt element, der man möjligen kan finna mycket penningar, men icke, enligt grundlagen, har rätt att söka något annat.» Om man från hvilken sak som helst plockar bort alla emblemer utom ett, så finnes naturligtvis endast detta qvar; men om man låter första kammaren vara, sådan den i det K. förslaget är, så har man rätt att i densamma söka de män, som inom hela län åtnjuta mest anseende och förtroende, och som oegennyttigt vilja och sjelfständigt kunna motsvara detta förtroende. Af såväl det K. förslaget, som dess motiver, har jag trott klart böra framgå, att det sökt tyngdpunkten i fråga om första kammarens bildande i den omständigheten, att upplysta val böra kunna förväntas af en valnämnd, så organiserad som landstingen, och att jemförelsevis mindre vigt är fästad vid de öfriga bestämmelserna angående denna kammare. Att emellertid förmögenheten bildar ett af de mest konservativa element i en stat, lärer icke kunna förnekas, och det torde då icke frän konservativ synpunkt böra läggas förslaget alltför mycket till last, att det äfven i någon mån upptagit detta element, ehuru det icke lemnat valet af en enda riksdagsman uteslutande i förmögenhetens händer.
”Fördömdt!” ropade han högt; men då kom den fjerde och sista erinran, i bilden af Marias qvalfulla blick. ”Gode Gud!” suckade han nu, ”hon är säkert bra olycklig. Jag uthärdar ej att se henne. Men i hennes väsende låg dock en hög grad af undergifvenhet, och jag vill ej längre vara en narr, åt hvilken en förståndig man pekar finger. Hvad som en gång skett, kan ej ändras. Hm! blott jag bestämdt visste, om de voro förlofvade!” Han bemödade sig allvarligt, då frestaren åter uppträdde, att icke tänka på detta ämne, och sökte att med all makt qvarhålla Julies bild. Men det mödosamt tillkämpade lugnet var bortblåst, och våldsamt kastade hjertats upproriska stormar hans öfvertygelse omkring på den allsmäktiga känslans fridlysta haf. I denna sinnesstämning återkom han hem, gjorde ett par slag kring golfvet, nedtog från en hylla den gamla familjbibeln, uppslog den, och de första ord hans öga träffade voro dessa: ”en rättfärdig mans bön förmår mycket, der hon allvar är,” understrukna af hans fars egen hand. Waldemar var i hög grad religiös, och det förföll honom, som den bortgångnes ande hviskat dessa ord åt hans upproriska sinne. Han kände sig deraf lugnad. Till en början besinnade han, om ej bästa medlet att befästa sig i sina goda föresatser vore att så fort som möjligt begära permission och resa till Knapergården på några veckor. ”Men jag vill ock visa mig i min vanliga sällskapskrets, och försöka att blifva hvad jag fordom var. I detsamma föll hans blick på en biljett, den han på morgonen erhållit, och hvilken innehöll en bjudning till aftonen hos borgmästarens. ”Jag går dit,” sade han, ehuru han redan svarat nej. Beslut och handling voro ett. Klockan åtta stod vår hjelte i borgmästarens tambur, och ett par ögonblick senare bockade han igenom hela salongen, med hatten i hand, upp till öfra ändan, der värdinnan hade sin plats. Samlingen var talrik och samtalen lifliga.
Jag hemställer, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna godt att medelst prot:s-utdr. meddela de öfriga RiksStånden kännedom om det nu fattade beslutet samt inbjuda dem att deruti instämma. Uppå i anledn. häraf framstäld propos. biföll R. o. Ad. att de öfrige RiksStrn genom utdrag af protokollet skulle vänligen inbjudas att förena sig i lt. o. Ad:ns nu fattade beslut om lärarens för barnmorske-eleverne aflöning. Af det sedermera förekommande mom. C, ang:de aflöningarne för läraren i medicinae legalis samt adjunkterne, företogs särskildt och bifölls Utsk:s hemställan rörande lönebeloppen. I fråga åter om Utsk:s tillstyrkande att särskilda arliga arfvoden må tilläggas adjunkterne i anatomi samt kemi och pharmaci, yttrades af Hr Cederschiöld, Fredr. Aug.: Ehuru det tydligen röjer sig, att Utsk. bemödat sig att erhålla alla nödiga uplysningar i afseende på ordnandet af anslagen till Medicinalstaten, ber jag dock att fä fästa upmärksamheten på ett misstag som blifvit begånget i denna punkt. Der står nemi., att Utsk. trott sig böra tillstyrka »att Adjunkterne i anatomi samt kemi och pharmaci, i anseende till deras, vid jemförelse med öfrige Adjunkterne, trägnare befattningar, hvardera må tilläggas ett särskildt årligt arfvode af 500 Rdr Rmt.» Det är naturligtvis icke min afsigt att bestrida Den 23 November f. m. 635 dessa arfvoden, tvertom; men jag vill blott flista upmiirksanilieteu derpå, att det finnes en Adjunkt, som har vida trägnare befattning än desse, nemi. den i ars obstetriciae.
S. D. Vid förnyad föredragning af Bevill - Trot, Utdrag den 23 Sept. 1829. 69 ringsLagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens ytterligare Utlåtande, N:o 16, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, Nr:o 6, angående Brännvinsbränningen och dermed gemenskap egandeämnen, fattade Ståndet, sedan det till ledning och grund för öfverläggningarne och besluten tagit samt punktvis granskat Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den iq Maji 18^4, rörande samma ämne, följande beslut: 1 Art. Om Brännvinsbränning! rättighet en. r §. I enlighet med Ståndets, vid föredragning af Betänkandet N:o 6, fattade beslut, blef denna §. efter gamla redactionen bibehållen. 2 §. Likaledes. 3 §• 1 Moni. Ståndet förblef vid sitt i denna del förut beslutade godkännande af Betänkandet N;o 6, med det tillägg blott, att, i öfverenstäminelse med Borgare-Ståndets beslut, näst efter de i denna §. förekommande ord: ”skall beraknät och intill', införes: ’och med.” 2 Mom. Angående den häri förekommande classfördelning af pannerymd, beslöt Ståndet att yttra sig i sammanhang med pröfningen af 5 §. i denna Artikel. 70 Prot. I enlighet med Välloflige Borgare-Ståndets beslut i denna del, beslöt äfven Ståndet att, med bibehållande af det hittills vanliga maximum i pannerymd af 90 kannor, blott en panna af denna storlek må utgöra det högsta, hvaraf en jordegare får på samma egendoms bolstad till Brännvinsbiänning sig begagna. 2 Morn. bibehölls, enligt den nu gällande redactionen. 5 §•
Det skäl Fri-) herre Anckarsvärd anfört har icke rubbat min öfvertygelse. Jag tror, att man icke, och lika litet i Republiker, som i Monarkier kan utgifva och bestämma såsom de enda fanna, vissa linier, hvilka skola följas. Erfarenhetens regel lärer ändock förblifva den, vid hvilken man kommer att egenteligen stödja sig, Hvad de citerade Grundlags §§lne angår, finner jag ej någon rak stridighet dtm emellan. De äro lika bindandeNär nu 81 §■ Regeringsformen tydligen innehåller: ”Af forker Utskottet Konungens Proposition, då må Riksens Ständer genast kunna antingen denna ”Proposition afflå, eller ock afgöra, att de vil-. ”ja öfver den samma å nästföljande Riksdag ”besluta;” så vågar jag anhålla, att första pro* positionen må blifva till bifall å ConstitutionsUtskottets Betänkande. Herr Munck af Rofenfkjoid: Enligt min tanka behöfver man nu endast följa den princip, att man bör begrunda ett vigtigt ämne, innan man uti detsamma går att fatta ett definitift beslut. På sådan grund tillstyrker jag äfven målets hvilande intill nästa Riksdag. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställ* de; om icke Ridderskapet och Adeln skulle 233 Veu 5 September /, «> finna lämpligt att, jemlikt 81 §. RegeringsFormen, öfver Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition vid nästföljande Riksdag besluta. Ropades Ja och Nej. Herr Cederfchjöld: Jag utbeder mig att få påminna om en uppenbar strid, sorn finnes emellan Regerings-Formens 56 och 8i §§. rörande behandlingssätt af Konungens Propositioner om Grundlagsförändringar. Uti den 56 §. stadgas nemligen: ”Tillstyrker Con”sdtutionsUtskottet hvad en Riksdagsman hos ”detsamma i sådant afseende föreslagit: eller ”utlåter sig Utskottet med tilleller afstyrkan - ”de å en af Konungen i lika ändamål gjord pro”poftion, varde
Hvarjemte Utskottet hemställer, att, uti den härom till Kongl. Maj:t afgående underdåniga skrifvelse, Rikets Ständer måtte anhålla, att det bidrag till ifrågavarande begrafningskostnad, som af konungariket Norrige kan komma att utgöras, varder Riksgälds-Gontorel tillhandahållet. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 20 Dec., kl. 10 f. m Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående kostnatlerne, i och för Hans Maj:ts och Dess höga Gemåls kröning. (U. A.) Högstberörde till Stals-Utskottet den 5 innevarande månad aflåtna Nådiga Skrifvelse innehåller, att sedan, efter anvisande af för ändamålet erforderliga förskott, dels från Slats-Contoret, dels af Hans Maj:ts Egen Hand-cassa, Kongl. Majit låtit uti serskild redogörelse upptaga de kostnader, i och för Hans Maj:ts och Dess höga Gemåls kröning, hvilka Kongl. Majit ansett vara af den beskaffenhet, att de borde af Staten bestridas, så hade Kongl. Majit velat till Utskottet öfverlemna ett Sammandrag af nämnde redogörelse, utvisande, att, efter afdrag af influtne medel för å auction försålde byggnadsmaterialier m. m., ifrågavarande kostnader uppgå till ett sammanräknadt belopp af 45,482 R:dr 33 sk. 8 rst. Banco, till betäckande hvaraf serskilda tillgångar erfordrades; hvarjemte Kongl. Maj:t i Nåder anbefallt Stats-Contoret att, utöfver de 25,ooo R:dr, som, på sätt redogörelsen utvisade, redan blifvit till utgifter för krönings-högtidligheterne förskjutne af Stats-verket, ytterligare utbetala fyllnaden i det nu äskade anslaget med 20,482 R:dr 33 sk. 8 rst., på det hela koslnadssumman måtte kunna, såsom en Stats-verkets fordran, i liqvid med Riksgälds-Contoret upptagas.
Det är äfvenledes bekant, att man på sednare tiden önskat, att det mindre huset, som äfven begagnas af myntverket och som ligger mellan rådstugan och den stora myntbygguaden, måtte, sedan alla kämnersrätterna äro förenade i rådhuset, få begagnas till förvaringsfängelse, på det att fångars transporterande den långa vägen mellan de spridda_ fängelserna och kämnersrätten skulle kunna undvikas. Afven denna fördel vunnes, om myntverket flyttades. På alla förenämnda skäl hemställer jag vördsamt, att R. II. St. ville hos K. M. und. anhålla, det K. mynlhuset malte upplåtas till embetsrum åt de (» Regeringsdepart:n, utom det Utrikes, samt alt R. H. St. ville anslå nödiga medel till husets inredning för sitt ändamål, äfvensom till K. myntverkets och dervar. embetsverks förflyttning annorstädes. Jag anhåller, att denna min motion mätte till StatsUtsk. remitteras. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag instämmer i allo med Hr v. Hartmansdorff i den af honom nu väckta motion, och vill blott tillägga den upplysning, att i händelse StatsUtsk. skulle finna svårighet vid myntets förflyttning till en lämplig local, just i denna lidepuukt ett gynnande tillfälle att en sådan erhålla, erbjuder sig å Kungsholmen. Lades på bordet, Hr Lagerhjelm, Pehr, uppläste följande: I sammanhang med den motion, jag uti sista plenum väckte rör:de 73 § uti gällande bevilln:sförordn., får jag vördsamt fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att i likstämmighet förändra 74 § rör:de bevillning af manufactur. Denna § förmår nemi., att ägarens behållna vinst skall anses från högst | till minst } af samma bruks stångjernspris vid de bruk, der hela eller en del af smidet till manufactur förädlas, men för manufacturverk på köpt ämnesjern högst ^ och minst af ortens hammarskaltspris.