Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men delta båtar honom, oss och den sak vi förfäkta till föga fromma; ty kanske just i samma stund fattas på andra rum olycksbringande beslut, som våldsamt, kanske för alltid, åter tillintetgöra allt hvad en segrande vältalighet nyss lyckats till framgång befrämja — och dock äro våra medbroder inom de andra ståndsförsamlingarna ganska säkert icke mindre känslige än vi sjelfve för vårt gemensamma fosterlands ära och sjelfständighet; aldraminst de ibland dem, som nu under freden idogt sköta den jord, de så ofta med sitt blod försvarat; men den mäktiga stämma, hvars sista ljud nyss fruktlöst förklingat långt utom de murar, som innesluta dem, den hafva de ej hört, sanningens, den lifliga öfvertygelsens varma öfvertalande språk har ej till dem kunnat framtränga; villande fördomar hafva ej kunnat skingras — irrande begrepp icke rättas — slumrande känslor icke väckas; — beslutet har ej kunnat annorlunda utfalla; men skulden derför, den drabbe ej de oskyldigt felande, utan dessa hämnande straff falle krossande på deras hufvuden, som, somlige blinde, somlige seende, de ena ej kunna, de andra ej vilja hemta hjelpen, der hjelpen verkligen står att finna. Och härmed slutar jag min förkastelsedom öfver den i all möjlig måtto aldrig nog fördömliga stå ndsfördeIn ingen; öfver ståndssammansättningen är dock icke med detsamma slafven bruten; om den skall vidare räfst hållas, då vi komma till frågan om allmänna val eller classval, och deras förhållande inbördes. Till dess att den saken här mera specielt förekommer, skall jag bedja att nu få uppskjuta hvad jag har ännu mer att i ämnet anföra. Hr von Hohenhausen, Carl, anförde skriftligen:
Men nu då man kommer till skattläggningssället, bekymrar man sig alls icke om detta förhållande, utan föreslår helt enkelt, att den gamla skattläggningsmelhoden med sina mångfalldiga persedlar skall fortfarande gälla och lagas till grund för räntans bestämmande. Jag frågar då, om icke just derigenom den olägenhet, som komiterade velat genom ränteförenklingen afskaffa, kommer att oförminskad qvarstå, åtminstone vid de fall der skattläggning skall ega rum? Hvarföre hafva ej komiterade haft en lika öm vårdnad om den hemmansinnehafvare, hvars jord skall skattläggas som de visat om dem, hvilkas hemman redan äro skattlagde? Den förre kan ju icke begripa det nuvar:de skattläggningssället mer än de sednare, och det mäste för honom till och med blifva mera inveckladt, då den gamla methoden först skall begagnas vid räntans bestämmande å hans hemman, och denna ränta sedermera lill en helt annan förvandlas! — Det går så, mine Hrr, då man ej med tillräcklig sorgfällighet öfverväger beskaffenheten och följderna af de förslag som framställas serdeles då de äro af den vigtiga och ingripande natur som det ifrågavar:de. I öfrigt anser jag för min del, det vara en ofullständighet, att 5* 68 Den 2 Augusti. icke säga en olaglighet, hvilken äfven förefinnes i afseende på nästan alla öfriga punkter, all icke vederbör:de efnbelsmyndigheter blifvit hörda. Tvifvelsutan skulle de, om de fåll tillfälle att sig i saken yttra, hafva fäslat K. M;s uppmärksamhet på det orimliga tili, att vid elt och samma tillfälle begagna 2:ne skattläggningsmethoder. Likasom jag föreställer mig,det de ej skulle underlåtit att i underd. ådagalägga olämpligheten af en skatleförenkling, byggd på sådana grunder, som icke äro af beskaffenhet, att i och för sig sjelfve kunna, dä fråga uppstår om jords beläggande med grundskatt, utgöra tillräcklig ledning för densammas bestämmande. Hr Sandströmer:
Majit föreslog det allmänna stadgande, att, i sammanhang med tullmedlens klarering, tio procent af tullafgifterna för så väl inkommande som utgående varor borde, under benämning af tolags-ersättning, genom Tullkamrarnes försorg debiteras, uppbäras och redovisas; men, på anförda grunder och då, »utan att hafva ingått i någon pröfning, huruvida den föreslagna regleringen vore förenlig med de stapelstäderna förunnade privilegier eller icke,» Rikets Ständer ansågo de olägenheter, som af dess vidtagande kunde uppkomma, fullt motväga de angifna fördelarne, förklarade Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 18 April 1845, alt »de trott sig icke böra till den nådiga Propositionen lemna bifall,» — hvilket beslut var fattadt af tre Riks-Stånd, Borgare-Ståndet inbegripet. Sedan de Svenska ledamöterne af den år 1855 nedsatta Kommitté, som utarbetat förnyad förordning angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handelsoch Bevillning.i-Ulskottets Betänkande, M 13. sjöfarts-förbållanden, uti sitt den 2 Maj -1856 särskildt afgifna betänkande, med förslag till ny Svensk tulltaxa m. m., fästat särdeles vigt vid den omständigheten, att varuförseln mellan Sverige och utlandet vore, utöfver sjelfva tullafgiften, betungad med särskilda, ehuru i sammanhang med tullumgälderna utgående, afgifter, samt, för afhjelpande af de häraf uppkommande olägenheter, bland annat, äfven framställt förslag lill tolagens upphörande såsom särskild beskattningstitel, samt sättet för städernas godtgörande härför; hvaremot, beträffande vågoch stämpel-penningarne, bemälde Kommitterade, af uppgifna skäl, förklarat sig icke vara i tillfälle att i afseende å dessa afgifter ett dylikt förslag afgifva; — framställde Kongl. Majit, sorn i så väl dessa, som öfriga af Kommittéen behandlade frågor inhemtat Kommcrs-kollegii och General-tullstyrelsens underdåniga utlåtanden, uti Sin den 13 Februari 1857 till Rikets sednast församlade
Andra författningar, som röra landet i allmänhet, äro sällan af den vidlyftighet, att uppläsningen deraf icke medhinnes på en Söndag; men om så händer, såsom t. ex. förhållandet är med hevilla .förorda., så känner man alltid tidpunkten, från hvilken den skall tillämpas, och uppläsningen kan då ske huru långsamt som helst, blott den medhinnes före den sålunda bestämda tidpunkten. Hr von Heyne, Georg: Jag motsätter mig visst icke mycket de nya saker, som tiden påkallar; tvertom biträ - Den 16 Maj f. m. iS der jag de förändringar, som jag finner af värde. Men mångfalldiga nyheter förekomma nu i motioner och under discussioner, som jag anser, minst sagdt, alldeles onödiga. Jag skulle tro, att religionen och gudsfruktan vore byggd på alltför svaga fotter, om den nu mera än förr skulle störas af kungörelsers uppläsande från predikstolarna. Jag anser det vara nödvändigt att bibehålla det gällande bruket, emedan det en lång tid skulle blifva svårt för allmogen att veta hvad kungörelsen innehölle, om ett annnat sätt antogs för promulgationen, och tillstyrker derföre, att det måtte få förblifva vid hvad som varit häfver, öfvertygad, att det icke medför någon skada, olägenhet eller kallsinnighet för religionen, mera än förr. Hr von Hartmansdorff: Jag ville blott upplysa den siste värde talaren derom, alt LagUtsk:s betänk., hvaruti tillstvrkes bibehållande af hittills iakttagna sättet för kungörelsers uppläsande från predikstolarna, är af R. o. Ad. bifallet; men att fråga nu är om en särskild af mig, i sammanhang med den uti nämnda betänk, afhandlade frågan, väckt motion, ang:de bestämmandet af viss tid, från hvilken en kungörelse skall, efter uppläsningen, anses till efterlefnad förbindande. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den väckta motionen skulle blifva till remiss föredragen, då den blifvit skriftligen aflenmad. Föredrogs ånyo LagUtskrs den 29 sisth April på bordet lagda betänk.
Föredr. den 27 Junii 1815, och, som Kongl. Majit uti Ståndets sålunda anmäldta förfogande fann ett bevis af dess beredvillighet, att understödja den fond, hvarifrån förtjente och gamla krigare påräkna deras underhåll; så täcktes Kongl. Majit, roed anledning af Prosten, Med. Doctorn J. A. Segerstedts klagan deröfver att han oell dess Adjunct blifvit ålagde, att ifråga varande afgift utgöra äfven för den tid, sorn förflutit emellan Riksdagarne 1812 ech 1815 , i Nåder öfverlemna till PresteStåndet att bestämma, om den afgift, som af Ecclesiastique Personer i mon af deras Könebevillning, för samma tid, erlagd blifvit, må återbäras eller icke, hvarefter, och sedan Preste-Ståndet uti underdånigt svar anmält dess enhälligt fattade beslut att den 3-procents-afgift, som äfven under mera - justitia'Ombudsm. EmbetsBerdttelfer. 364 nämnde mellantid, utgått, icke återbäras borde , men att från de Stift, hvilka någon afgift då icke erlagt, den också ej måt* te utfordras, Kongl. Majit under den 30 Januari i I 8 I 6 låtit Ståndets åtaganden och beslut allmänneligen kungöra til! rättelse vid de Debiteringsoch Uppbörds-åtgärder, hvilka kunde på vederbörande ankomma. 7:0. Riksens
Förhållandet vore nu att till och med embetsmännen i det ena Riket, med högst få undantag, icke egde någon kännedom af det andra Rikets författning och inre organisation, samt allmänna inrätt ningar, i anseende hvartill det blefve nära nog omöjligt för det ena folket att tillegna sig det goda, som funnes i det andras organisationer; och har motionären, på det nämnde missförhållande skulle utan dröjsmål undanrödjas, föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: dels att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla, att vid Rikets universiteter eller tilläfventyrs blifvande andra undervisningsanstalter för de civile tjenstemännen, skall läsas öfver och examineras i Norriges statsförfattning samt straffoch privat-rätt, så omfattande, som för afsedt ändamål kan finnas nödigt, dock i straffoch privat-rätten endast Bih. lill R. St. II c sv. och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 17. vid juridisk examen; dels ock att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga åtgärd, att uti undervisningen till civila embets-examina i Norrige likaledes komme att ingå kunskap om Sveriges statsförfattning samt straffoch privat-rätt. Utskottet liar i afseende härå inhemtat, att, åtminstone vid Upsala univer sitet, mer eller mindre omfattande insigter uti Norrsk statsrätt skola vid vissa embets-examina fordras, men att deremot Norrsk straffoch privat-rätt ej uti någon examen lärer ingå.
Dess» ådermöten tror jag vara tillkomne efter den tid, då ofvanåberopade Tjenst - rAllm. Besv.- och Oecon.-TItsL Betänkande IV.-o it9. görings-Regletaente upprättades. I anledning häraf anhåller jag, att de inunderings-persedlar, sam vid visitationerne böra uppvisas, måtte vid ådermötena få uppvisas, och i följd häraf de årliga visitationerne försvinna. 2:0 Emot Utskottets Beslut, rörande Torpsyner vid indelta Armeen, nödgas jag reservera mig, under hopp, att öfrige Medstånden skola finna desse syner vara både öfverflödige och högst betungande för Rotehållarne, på sätt som nu sker, att de hvart tredje år skola infinna sig efter ordres till utsatt dag med sex hästar vid hvarje Torp, för att skjutsa Syne-Rätten och äfven inqvartera dem till nattläger, hvarföre, mig veterligen, aldrig erlägges någon betalning. Dessa syner finner jag icke .omtalte i Knekte-Contractet af den i3 Maji i685, upprättadt emellan Kronan och Rotehållarne; detta Contract innehåller, att Rotebönderna böra uppbygga en stuga och en liten loge och lada med fä- och foderhus, samt upprödja ett halft tunland åker och en kåltäppa med en liten hage eller ängstycke till tu lass vall af gårdens egor; och har Kongl. Majit försäkrat Rotehållarne, att ej blifva mera besvärade utöfver hvad åberopade Conlractet innehåller. Om någon Rotehållare försummar att fullgöra hvad han bör, då borde först fråga uppstå om syn och soldaten vara berättigad att densamma hos Befälet begära. Sådant är, efter hvad jag har säker upplysning om, förhållandet med flere Regementen. Som jag tror, har Småland den tyngsta Roterings-börda, hvarföre jag vördsamligen anhåller, att det må slippa besvär med syner, oftare än soldaten begär. Ankom till Exp.-Utsk. den 3 September.
Det inkast, som stundom göres, vid en, efter felslagen skörd, inträffad inskränkning i brännvinstillverkning, att en sådan inskränkning inom detta Län ej verkar till det ändamål, som dermed åsyftas, enär det hufvudsakligast är potates och föga spannemål, som användes till tillverkningen, kan, vid jemförelse med de orter, der säd utgör liufvudsakligaste råämnet till brännvinet, så till vida ega sin grund, som en sådan inskränkning endast är för en kortare tid, under loppet af det året, och kan således endast inverka på det årets afbränning och ej på det hela. Men granskar man närmare huru brännvinsbränningen inom Länet tillgår, ser man, att dess inflytande ej endast stannar vid en viss konsumtion af säd, utan äfven på sjelfva produktionen, och att brännvinsbränningen är ovilkorligen en orsak här inom Länet, att denna sädesproduktion minskas genom en på spannemålens bekostnad för högt uppdrifven polales-produktion, hvilken ej egde rum i fall den ej behöfdes lill brännerierne. Att så är, eller alt brännvinstillverkningen, ehuru hufvudsakligast grundad på potates, återverkar på sädes-produktionen, bevises af de orter inom Länet, der brännvins-produktionen starkast framtvingas. Detta förhållande inträffar märkbarast inom Länets norra och nordöstra del, inom hvilken brännvins-produktionen är högst. Inom denna ort och synnerligast inom den sednare, hvaraf en stor del är bördig och borde vara sädesgifvande, äro likväl sädespriserna nästan alltid högre än på de flesta andre orter inom riket. Härtill bidraga både den konsumtion och den minskade produktion, som härröra af brännvinstillverkningen. En blott för ögonblicket inträffad inskränkning i tillvérkningsrätten kan ej förändra detta förhållande, enär landlmannen vid såningstiden elier på förhand ej kan 15 kånna om någon inskränkning kommer i fråga, hvilken vanligast ej tillkånnagifves förr ån alla förberedande anstalter till brännvinsbränningen åro vidtagna.
Jag tror, att det är icke först nu, som nationen, efter de nya tidernas ideer och menniskoslägtels utveckling, fått begrepp om en annan bildning än den egentligen preslerliga och den del af läroämnena, som af presterna pä ganska goda skäl blifvit hufvudsakligen inskränkte lill de classiska språken och några få praktiska vetenskaper. Jag tror, att det är det allmänna behofvet af bildning, som framkallat de opinioner, som redan börjat yttra sig om nödvändigheten af ändringar i våra undervisningsverk. Den förste värde talaren har sagt, att ändamålet med uppfostran skulle vara att vinna färdighet i att lala och skrifva. Jag tror likvisst, att han förbigått en högst märklig omständighet, nemi. förmågan att länka. Talandet och skrifvandet kunna vara högst ypperliga och länka’t icke dessmindre ganska klent. I alla fall, utan att inlåta mig i en så vådlig undersökning, der det är omöjligt att bevisa någonting visst, tror jag dock, att man icke behöfver, såsom den sednare talaren, förklara, att det är omöjligt alt begripa hvad som till uppfostran och undervisningen rätteligen hörer, så framt man icke är vetenskapligen bildad. Det har visat sig och jag väntade genast, att den siste värde talaren skulle, genom sin slutmening och sin hänvisning till den satsen, att två gånger två är lika med fyra, hafva hufvudsakligen i minnet den exacta vetenskap, uti hvilken vi alla känna att han äf sä utmärkt; men jag tager mig friheten att erinra, om det icke är en allmän opinion i landet om behof af förbättring i uppfostringsverken, som möjligen för närvar, är mera utbredd öfver folket än öfver de s. k. egentliga vetenskapsmännen, nemi. kännedomen om nutidens behof af utveckling i alla riktningar, känslan af detta behof och omdömet om det praktiska, hvilket de theoretiskt utmärkta vetenskapsmännen alldeles sakna. Den ledamot, som först yttrade sig, har medgifvit bristen på skickliga lärare, och deruti ungefärligen har äfven den siste värde talaren instämt.
Internationella kvinnoförbundets förnämaf de känslor, som under dessa dagar rört sta uppgifter äro i kort sammanfattning fölsig på djupet, de kärlekens och tacksamheDeputationen öfverlämnade till drottningen tens känslor för vårt furstepar, som blomma en vacker blomstergärd, en krona bunden jande: af ljusröda och hvita rosor, och hvilande att främja enighet samt ömsesidigt föri skuggan af oräkneliga svenska hem. Dock på ett hyende af blommor, hvars hörntofsar — de ha funnit och finna nog sitt uttryck stående och förtroende mellan alla nationers vår svaga röst förutan, och långt sedan utgjordes af olikfärgade band med de särinom olika områden verksamma kvinnor; skilda föreningarnas namn, broderade i gult att utgöra ett centrum, där hvarje förfestmusikens sista fanfar smattrande försilke. På hyendet hvilade ett guldbrodeenings kvinnliga arbetare kunna mötas hvart klingat, skola dessa gömda strängar skälfva radt band med inskrift: Till vår ädla, af genljud i svenska hjärtan. — • femte år för att lära känna hvarandra och drottning. lära af hvarandras arbete; samt att bereda Just i vår pressläggningsminnt anländer Professorskan Agda Montelius, representillfälle för sådana kvinnliga arbetare af nu emellertid en insänd liten dikt, som i all alla nationer att förena sig om vissa arsin enkelhet på ett oskrymtadt sätt synes tant för Föreningen för välgörenhetens ordbetsuppgifter, som de tid efter annan kunna oss tolka den stämning, som under dessa nande, höll vid gäfvans öfverlämnande ett besluta om och som de tro skola inom samoförgätliga högtidsstunder besjälat vår hufvarmhjärtadt tal, hvarur följande må anhälle, sed och lag befrämja tillämpningen vudstad och hela vårt land. Vi kunna därföras: De fosterländska högtidsdagarne af det gyllene budordet: » Allt hvad I viljen människorna skola göra eder, det gören I ock d e m ». Se där ett sammandrag af de principer, hvarå det förbund är baseradt, för hvilket lady Aberdeen bär ledareskapet, och för hvilket hon i tanke, ord och handling helt gifver sig själf.
Majrt framställt den underdåniga anhållan, hvarom här ofvan blifvit nämndt, så hafva dels berörde 2000 Rrdr blifvit begagnade till arfvoden af a5o Rrdr hvardera åt 8 extra Provincial-Läkare, anställde i Helsingborg, Sölfvesborg, Wernamo i Småland, Alingsås, Sigtuna, Ljusdal i Norra Helsingland, Hernösand och vid Vestra Wingåkers Kyrka i Södermanland, hvilken sistnämnde station blifvit utsedd i stället för Lyksele i Westerbotten, dit någon sökande icke sig anmält; dels ock vederbörande Landshöfdingar, genom Sundhets-CoIIegii för > sorg hörde, för att, till följd af Rikets Strs förrberörde åstundan, uppgifva hvad i hänseende till en förbättrad Provincial-Läkarevård ansages böra vidtagas, icke allenast begärt att få behålla de 8 extra Provincial-Läka - Statssamt Allni. JBesv.- och Oeconomie-Uiskolteni^tttatancl^TFc^^^^F} re, som redan blifvit anställda, utan äfven att nya sådane måtte förordna* i Falköping, vid Kisa i östergöthland, i Ulricashamn, i Gamleby Köping af Calmar Län, vid Rättvik i Dalarne, vid Arvika i Wermland, i Hudiksvall, i Östersund och i Calix af Norrbottens Län, äfvensom Kongl. Maj:ls Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Län förnyat sin förut gjorda underdåniga anhållan, att Bataillons-Läkare mätte få stationeras på Oroust, eller andra uppgifna, från nödig Läkarevård, genom deras läge, afskiljde orter i Bohus Län; hvarefter Kongl. Maj;t, under den i/\ September och 14 December 1833, i Nåder beslutit och förklarat: att, på det de fleste Län malte kunna förses med önskadt antal Provincial-Läkare, utan att kostnaden för deras aflöning blefve alltför betydlig, ville Kongl. Maj:t tillåta, att Bataillons-Läkare, som ville åtaga sig extra Provinciai-Läkare-befattning inom det
Då jag fullkomligt instämmer i denna af Hr Gr. öppet erkända sanning, kan jag ej undgå anmärka den uppenbara motsägelse, som Hr Gr. tillåtit sig redan uti följande 3 § och sedermera liela förslaget igenom. Uti 3 § har Hr Gr. föreslagit, att actieoch bolagsbanker skola få utgifva tryckta och graverade creditsedlar, och vidare har Hr Gr. föreslagit, att dessa banker skulle fä öfvertaga ej allenast statsbankens lånerörelse, utan äfven dess myntfabrication af alla valörer under loorldr courant. Hvad äro då de föreslagna actieoch bolags-bankerna annat än större eller mindre privatbanker? Hr Gris förändring af deras namn synes mig endast vara ett sätt att dölja deras rätta namn. Uti 5 § föreslår Hr Gr., att den bank, som skall, å utsatt tid och ort, genom sin direction inlösa sina creditsedlar, har förverkat sin octroj på rörelsen, och att directionen då genast biifver lagförd samt bolaget satt i concurstillständ. Det är visserligen godt och väl, alt alla dessa åtgärder äro föreskrifna; men de gagna föga dem, hvilka äro innehafvare af creditsedlar, utprånglade till ett belopp af kanhända flera millioner, för hvilka ingen betalning erhål les - Den 18 Augusti. *77 les förrän efter mer eller mindre tidsutdrägt, och hvarvid säkerligen inträffar, att flera tusendes välfärd förstöres, innan en sådan oreda kan afhjelpas. De tili 6§ för näringsidkare mycket förmånligt beskrifna cassacreditiv tror jag att näringsidkare lättare erhålla af solida och speculativa handelshus uti provinsstäderna. Sådana cassacreditiv har jag sett begagnas af många personer under den tid, som förflöt emellan 1812 t. o. m. 1817, då en I i fl iga re rörelse, än nu, inom alla provinser existerade. Solida handelshus kunna äfven lättare lemna förlag till näringar af alla slag, än som kan ske utaf bankdirectioner. Helt annat är förhållandet med större creditiv, sådana som erfordras till stora företag; de kunna ej erhållas annorstädes än hos statsbanken. Att Gr.
2:dra punkten, enskilta personer att bekosta vissa delar af banorna, så kunna dessa icke anses tillhöra Staten, förrän han tillöst sig de enskildes bandelar. Derföre tror jag, alt om den 2:dra punkten, såsom jag önskar och såsom förmodligen flera ledamöter, hvilka läsa honom med, upmärksamhet, äfven torde göra, om, säger jag, denna punkt rättas, så lärer det vara skäl att jemväl återremittera den lista punkten, på det alt ordalagen måtte blifva så öfverensstämmande, alt de ej föranleda tvister framdeles. Mina motståndare i jernvägsfrågorna må icke tro, att jag gör denna invändning, för att aflägsna deras önskningars mål. När jag är öfverröstad i hufvudfrågan om Statens onödiga skuldsättning i detta fall, så vill jag, likasom Frih. Klinkowström sagt, söka göra denna skuldsättning för riket så litet skadlig som möjligt. Derföre vill jag bemöda mig att göra anläggningen af jernbanorna så litet kostsam som möjligt och att icke onödigtvis belasta Staten med större omkostnader än som behöfdes, i fall enskilda finge vara med, samt ej heller vill jag betunga Regeringen med alla de förebråelser och invändningar, som skulle göras, om enskilde icke finge lägga sina bemödanden till det allmännas. För att ej blottställa Regeringen, Den 22 September f. m. 131 önskar jag ali dessa punkter ålerremilteras, på det att ordalagen mätte, såsom jag säger, göras rigligare än de nu äro. Hr Bildt, Didrik Gillis: Dä alla de talare, som hittills yttrat sig, äro af samma tanke i hufvudsaken, eller anse, att jernvägs-anläggningarne böra utföras genom Statens försorg, och det endast är med afseende pä ordställningen, som man hyser tvekan, huruvida den J:sta §:n må kunna bifallas nu genast, eller om den för fullständighetens skull bör återremitteras och omredigeras, mä det vara tillåtet för mig, som deltagit i denna §:s tillkomst, alt söka förklara §:ns ordalydelse och häfva de betänkligheter, som upkommit i afseende på redaktionen.