Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag tror, att de grundsatser och begrepp, som i vårt samhälle blifvit alstrade af en gammal vana att förbise, hvad sträng rättvisa kräfver, gifvit anledning till denna motion, och jag skulle tro, att om den blefve bifallen, skulle ett nytt exempel gifvas på den ringa ömtålighet, hvarmed vi fatta beslut, som inverka på tredje mans rätt. Det torde nemi. vara klart, att en fideicommissarie icke är annat, än en simpel förvaltare af hvad som gemensamt tillhör familjen, och således icke har rättighet att gravera den egendom, han såsom lån innehar på ett sätt, sora kunde tillintetgöra hela stiftningen. Jag vet icke, huru 1810 års förordn. uppkommit; men jag skulle tro, att den ej kan anses såsom en produet af stränga grundsatser i afseende på våra rättsförhållanden. En omständighet, som, efter min tanka, ej bör förbises, är den, att i hvarje land, der Adel existerar, måste troligen, hvilka representationsförändringar än må föreslås och blifva antagna, Adeln deltaga i Representationen antingen under den ena eller andra formen. Då tror jag det vore nyttigt, att Adeln icke saknar medlemmar, som, då de dertill af Adelns förtroende utses, vilja representera Adeln och äga enskilda tillgångar för att bestrida kostnaderna dervid, utan alt Adeln behöfver gifva dem arfvoden. Hr Dalman har talat om Utskrs sanna och verkliga orsaker till motionens afslyrkande. För mig synes dessa sanna orsaker vara känsla för rättsgrund, då deremot Hr Dalmans åsigter synas vara att, med afskalfande af jordaristokratien, införa en annan, nemi. penningeoch tidningsaristokratien, som jag tror sannerligen icke äro bättre. Jag anhåller om bifall å LagUtskts betänkande. Hr von Hartmansdorff: De värda ledamöter, som talat emot min mening, hafva ansett det ifrågavar. stadgan - Den 2 Maj f. m. 3i det behöfligt för fideicommissarie!-. I fall motionerna bade bo trun i t från någon fideicommissarie eller från något lians ombud, hade jag kunnat tro på behofvel; men jag förmodar, alt motionärerna äro ingendera delen.
Det utgöres af en praktfull sarkofag af marförfattare från 40-talet — O. M. Pontin — beteckmor och sandsten, uppburen af fjorton korintiska nar denna tafla som en till möjlighetens högsta spets pelare. Sidorna prydas med basreliefer af Sveriges, drifven bildhuggerikonst. All beskrifning öfver denVasaättens och de sexton anornas vapen. Öfverst na tafla, säger han, vore förgäfves. I London skulle ligger, i naturlig storlek, Magnus med rustning, den vägas upp med guineer. Ett konstverk, sådant mantel och krona, hopknäppta händer och tillslutna som detta, skulle där inbringa en summa tillräckögon. Vid konungens senaste besök i Vadstena ligt stor att köpa en god del af Vadstena stad. fick riksantikvarien Hildebrand af honom uppmaning att afgifva förslag till restaurering af detta A södra sidan om altaret hänger en stentafla i dyrbara monument. basrelief med en rikt skulpterad träram. Den framställer Kristus, bärande sitt kors mellan tvänne krigsDrottning Filippas grafhäll har sin plats i nordknektar, därvid hulpen af Simon af Cyrene och bevästra hörnet. Den framställer bilden af den korsgråten af Jerusalems döttrar. Taflan är visserligen fäste i kroppsstorlek och nedanför Englands och icke något konstverk, men det är ett gediget och Frankrikes vapen (leoparder och liljor). — Filippa, duktigt arbete och öfverträffar mängden af de » stadotter af konung Henrik IV i England och syster tiones » man ser i katolska kyrkor. Den är förfärtill Henrik V, är bekant icke blott för sin fromdigad af en bildhuggare i Vadstena, Johan Andershet, utan äfven för den kraft och rådighet, hvarmed son Silfverling, som under en af honom själf hughon ingrep i sina rikens angelägenheter. Diarium gen, rikt sirad grafsten hvilar i närheten af sitt Vazstenense (hufvudkällan för klostrets historia, verk.
Huruvida denna återuppståndna drömbild numera antagit tankens gedignare form, kan jag icke bestämdt säga, ehuru jag älskar att tro det; men skall den en gång kunna realiseras, skall denna framtidstanke någonsin kunna framträda som fullständig verklighet, så är första vilkoret, alt folket skall vara dermed fullkomligt förtroget, att den trängt tillräckligt djupt in i samhället, för att representationen må hafva fattat dess stora betydelse för Nordens framtid, och att folkets ombud må godkänna de vilkor, på hvilka en förening möjligen må kunna komma att ingås. Vår tid är för öfrigt icke eröfringarues; det är 346 Den 6 December f. m. icke med svärdet, som man i våra dagar vinner nya kronor och länder; utan skall man förutsätta, att till de tvänne kronor, som redan pryda den Svenska Konungens hjessa, kommer en tredje, så måste det väl ske på underhandlingens väg och med begifvande af de stora makter, i hvilkas händer Europas öde hvilar. Skulle då icke Svenska folket, som just är den persona moralis, hvilken denna angelägenhet närmast rörde, få hafva sitt ord med i laget, och bör ej denna folkets rättighet upptagas i grundlagen, som just är afsedd att bestämma de båda Statsmakternas ömsesidiga rättigheter? Må derföre detta mom. stå i vår grundlag såsom en protest, icke mot en skön framtidstanke, men emot dess förfuskande, mot en förening, som skulle innebära blott ett sammanförande af emblemer. Sådane hafva vi ju redan tillräckligt; Svea förer redan frenne kronor i skölden, och den Svenska lionungakronan torde ej behöfva låna någon glans utifrån; och må detta stadgande stå der äfven som ett uttryck af vilkoret för den enda förening, Svenska folket kan gå in på, nemi. att det må vara icke blott kronorna, utan folken, som förenas! Frih. Cederström, Rudolf: Då den 3:dje i ordningen af våra grundlagar, nemi. Success.-Ordn. i 8:de §:n innehåller: »Prins af K. Svenska Huset må ej, utan Konungens och R. St:rs samtycke, blifva regerande Furste af utländskt stat, vare sig genom val, arf eller gifte.
Statsverket den betydliga kostnaden af 16,812 R:dr 17 sk. b:ko, utan att häremot ])cn 31 December e. in. 33« ringaste arbetsprodukt kommit det allmänna lill godo, under derpå följande 5 år ulgifvils lill minst hälften af dess blifvande omfång emot en brutto-kostnad af endast 13,010 R:dr, inberäknadt en tryckningskostnad af 4,610 R:dr s. m. — icke dessmindre afbröts arbetets med all möjlig drift pågående utgifning. Genom ett Kongl Bref lill Krigs-Collini af d. ll:te Dec. 1849 blef nemi. anbefaldt, ”att såsom någon approximativt tillförlitlig, .än mindre bestämd upgift kunnat lemnäs när arbetet (Älilitärförfattnings-samlingen) slutligen skulle binna fullbordas,” (ett af Redaktionen redan d. 17 Juli 1844 ingånget och icke brutet åtagande att årligen lemna färdigt manuskript till minst 20 tryckta ark •—■ se Bil. pag. 18 och 22, nolerne — hade väl bordt i motsats härmed få anses) så förklarades, ”att Militär-förfallnings-samlingens lifgifvande icke längre än till 1849 års slut måtte fortfara på förut stadgade vilkor;” hvarjemte Krigs-Collim anbefalltes ”att vara betänkt på utväg, huru det ofullbordade arbetet med förfatlnings-samlihgen måtte kunna på annat lämpligt och för Staten mindre kostsamt sätt till slut bringas samt att, då tillfälle dertill sig yppade, hos K. M. derom göra underd. anmälan.” — Om innehållet af nu anförde, för Krigs-Colhm utfärdade, Nådiga Bref hvaruti, anmärkningsvärd! icke ett enda ord förekommer som ålägger bemälte Collini att inom någon viss bestämd lid till K
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss uppå dess yttrande ofver åtskillige vid forslaget till Inkomsternes beräkning förekomne frågor. S*tats-Utskottets, den q8 sisth April, afgifne utlåtande ofver någre, vid forslaget till beräkningen af Stats-Verkets Inkomster, förekomne särskilde frågor, häfver Hoglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Högvördige PresteStåndet till Utskottet återremitterat, på grund af åtskilige gjorde anmärkningar, bestående hufvudsakeligen deruti, att man ansett den ifrågastålde förändringen uti Lagmansoch Häradshöfdinge-Råntans utgörande vara stridande emot Jordens Privilegier, som ej kunde rubbas utan att störa egande rättens helgd; Att rättigheten för egaren af Dylta Svafvel Bruk, att lösa Tionden af Brukets tillverkning för ett lindrigare pris, ån han århåller för det Svafvel, som han år skyldig att, för 4 Sami. aIQ* i686 Stats-Utskottets Betänkanden. Kongl. Maj:t och Kronans rakning, aflemna, troligen grundade sig på gållande Contracter och andre handlingar, hvilka uti Kongl. Kammaroch Bergs-Collegierne kunde igenfinnas; hvadan sårskild undersökning till utrönande af orsakerne härtill vore öfverflödig, och, utan allt ändamål, kostsam; och sluteligen att, då Utskottet upplyst, att mantalspeningarne tillkommit i stallet för Qvarntullen, samt att de egenteligen åro en beskattning pä arbetskraften, vidare undersökning icke erfordrades för att bestämma en billig förhöjning i denna afgift pä de stallen, der densamma till lägre belopp, ån i allmänhet utgöres—. Hvad förstnämnde erinran angår, eller den emot ett föråndradt utgörande af Lagmansoch Håradshöfdinge-råntan, får StatsUtskottet ytterligare upplysa, att denna Ranta alltid erlägges efter Rök, eller matlag och sålunda icke år ett anse för någon grundskatt, utan såsom en afgift på Personal—.
M:ts och Rikets StatsConloirs underd. utlåtande häröfver blifvit infordradt, K. M:t, i betragtande af de för Sökandan förekomne serskilte omständigheter och med anledning af hvad R. St:r, enligt underd. Skrifvelse af den i4 Aug. 1823, i afseende på LandsKammereraren 1 Westerås Ekelund medgifvit, medelst Nådig Remiss af den 22 sisth Januarii, till Utskottet öfverlemnat Handlingarne i detta mål, till det afseende och den åtgärd PensionsAnsökningen kan finnas förtjena. Uti berörde Utlåtande har K. StatsContoret anfört, att LandsKamereraren, KammarRättsRådet Selling, enligt K. Br. den i3 Mars 1770 och K. Förordn. den 24 Jan. 1778, 5 mom. hade varit berättigad, att, vid afskedstagandet efter uppnådde 70 års ålder, få för sin öfriga lifstid behålla hela Lönen på Stat såsom Pension, så framt desse Författningar ännu voro 41 (j S t a t s - U t s k o 11 e t s gällande. Men som den förändring deruti, i afseende på de med indeldta Löner försedde LandsStats Embetsoch Tjenstemännen, blifvit uppå R. St:rs vid 1818 års Riksdag i underdrhet anmäldte beslut, vidtagen genom K. Bref den 25 Junii samma år samt K. KamrnarCollegii derpå grundade Kungörelse af den n Oct. 1819, att LandsKamererare, som dädanefter erhölle Afsked vid 70 års ålder och 3o års tjenstetid, endast undfå lika Pension med Kamererare i Rikets Collegier, samt till åtnjutande deraf böra uppföras på allmänna IndragningsStaten, så att den innehafvande
Hvad Utsk:t pag. 28, 12:te raden, yttrar: »det är då denna enda rätt — rättigheten att angifva — som man ej ens i detta läll vill förbehålla åt den förnärmade makan», är missledande. En sådan rätt vill man i alla händelser förbehålla åt denna maka, men icke ensamt och uteslutande, utan äfven medgifva åklagaremakten, — icke förglömmande att det svagare könet stundom med våldsamheter eller hot kan förmås att tiga och öfver måttan lida, i hvilken händelse det kan vara godt att en makt finnes och uppträder, hvilken ej är underkastad hot eller tvång, nemi. statens, utförd af dess åklagare. li. o. Ad. har också på f. m. ur denna synpunkt redan fattat ett beslut att nemi. staten ej får eftergifva sin rätt att till ansvar ställa öfverträdare af 4:de budet eller dem som förolämpa föräldrar. Utsk:t säger vidare samma pag. 28: »men härigenom skulle lagstiftaren gifva sig ut på ett fält, hvarifrån lian, vid närmare eftertanka, icke lärer undgå att rygga tillbaka.» Den 15 i ali e. m. 509 Det är stiftaren af de nyä föreskrifterne i denna lagfråga som gifvit sig ut på ett nytt och främmande fält, icke jag eller deras öfriga vedersakare, som stå fasta vid den gamla lagens bud om åklagarerätt och pligt att kunna, der så påfordras, utan angifvelse af maka eller moder till oäkta barn, upträda till den sednares skydd eller för att hejda skamlösheten i sin framfart. Utsk:t fortfar vidare: »Men en hvar torde i allt fall medgifva det, att ett sådant lösgifvande af rättigheten att angifva desse brott, som nu blifvit ifrågasatt, skulle kunna medföra vådor för familjelifvets helgd, som dock är roten till statens eget bestånd» etc. Hvem, att börja med, är det som lösgifver, om icke den föreslagna nya lagen och Utsk:t, som lossar eller ifrån staten lösgifver dess rätt att beifra brott.
Efter uppläsande inom Vällofliga Borgare-Ståndet af berörde motion, har dock Herr Björck, enligt från nämnde Riks-Stånd till Utskottet ankommet protokollsutdrag, gjort den förändring i sitt förslag, att då, enligt hvad motionären erfarit, den mening vöre allmänt omfattad, att en hvar, som i något hänseende betraktades såsom köpman, skulle anses skyldig föra bok, omfattande och utvisande alla hans affärer, det måtte, i stället för den i motionen ifrågasatta ändring i omförmälde förordnings 2 §, till den 28 § deri göras ett tillägg af denna lydelse: »Förläggare, som icke, på grund af 1 och 2 §§, hr skyldig att hålla handelsböcker, varde ändå, med afseende på för laget, såsom köpman ansedd, och förty skall han deröfver hålla handelsbok, så inrättad att deraf tydligen skönjas kan, hvad i förlag gifvet och hvad derå betaldt blifvit, med dag och år, när det skett; och gälle om sådan handelsboks vitsord hvad förut sagdt är.» Vid pröfning af de sålunda väckta förslag i fråga om inskränkning af det handelsbok nu tillkommande vitsord, har Utskottet icke kunnat undgå att finna motionärernas framställningar om de genom denna lagstiftning vållade olägenheter vara med verkliga förhållandet öfverensstämmande. Det låter sig nemligen icke förnekas, att just ifrågavarande lagstiftning i ganska väsendtlig mån bidragit till uppkomsten och utbredandet af detta skuldsättningsoch utborgnings-system, som, utan motstycke i något annat land, hos oss gripit omkring sig bland alla samhällsklasser, — från embetsmannen till studenten, från egendomsegaren till dagakarlen, — och som underhållit en yppighet i lefnadssätt, den der icke står i något skäligt förhållande till nationens tillgångar. Inkomsterna för dagen förslå icke att tillfredsställa de många konstlade behofven. Man borgar derföre för att kunna lefva: man drager vexel på morgon - 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. dagen, men morgondagen accepterar icke, och förskrifningen kommer åter med protest.
Nilsbylinien, som sträcker sig mera genom det inre af landet, kan till följd deraf påräkna trafik från båda sidor utmed hela sin längd och blifva af större gagn för bergslagsorten, som den närmare berör. Den är derjemte bättre belägen för anslutandet af en bibana från Filipstad, hvarigenom en för bergshandteringen särdeles nyttig och af årstiderna oberoende förbindelse mellan nämnde bergslag och det vestra skogsproducerande Wermland skulle kunna åstadkommas. Den skär derjemte Klarelfveu nedanför fallen vid Dejelorsen, hvarifrån elfven är segelbar till Wenern, samt följer utmed nämnda eif ofvanför nyssnämnda fall, hvarifrån elfven är segelbar till Munkforsen, hvarigenom denna kommunikationsled äfveu kommer i förbindelse med stambanan, hvilket för skogsafverkningen är al icke ringa vigt, särdeles som erfarenheten på de redan trafikerade stambanorna visat, att skogsprodukter till de nu gällande fraktpris med fördel föras ganska lång väg, ända till 20 å 50 mil, på jernbana, om de derpå nå exportorten utan vidare Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 47. 19 omlastningar och sjötransporter, hvilket förhållande man vid uppgörandet af systemet för landets stambanor icke ansåg sig med visshet böra antaga. Nilsbyiinien berör deremot icke omedelbart Carlstad, men kommer genom Klarelfven i förbindelse dermed såväl vid den punkt nedanför fallen vid Dejefors, hvarest den skär Klarelfven, som vid Nilsbysundef, hvarest den öfvergår Frvkarnas vattendrag, hvilka genom Jernvägar äro kombinerade med Klarelfven. Utförandet af nordvestra stambanan mellan Christinehamn och Arvika elter bvilketdera af dessa i underdånighet föreslagna alternativ som helst erfordrar högst betydliga arbeten, hvilket den beräknade anläggningskostnaden, som för Carlstad - linien uppgår till 1,133,777 R:dr och för Nilsbyiinien tili 1,218,919 H:dr per mil, eller vida mer än en lika längd af de hittills utförda stambanorna kostat, tydligen angifver.
Län, 123 T.-r 24* Starssamt Allm,'Besv.o.Oec.tlJtsk. Utl.Niö 19. 57 Kappar, samt för 29 dylika Hemman inom Calmare Län 13 Tunnor 23b Kappar, må samma Hemman ärligen tilldelas, samt att denna Rotehjelp, i anseende till Hemmanens aflägsenhet från Kronans Magazin samt svårigheten för Rotehållarne att derifrån afhemta spannmålen , hvilken för de mindre Hemmansdelarne utgör ett såringa belopp, att värdet deraf knappast motsvarar transportkostnaden, må, antingen directe från Landt Ränterierne i nämnde Län contant utbetalas efter Länens Markegångspris, dock ulan beräkning af forsel-lön, eller ock, derest Konungens Befallningshafvande sä lämpligt finna, af Kronofogden 1 orten emottagas, för att vid de ordinarie Uppbördsstämmorna vederbörande emellan fördelas-, hvaremot den nu i contant utgående Rotehjelpen, med 123 R:dr 33 sk. 4 r:st. för Kronobergs Län, och 41 Dal, 5 öre 8 peng. för Calmare Län, kommer att upphöra, och bör under sin titel bland Stats.Inkomsterne oafkortad t inea. Vidkommande slutligen Riksdagsfull» mägtigen Anders Danielssons gjorda framställning om beliofvet af Rotejemkning jemväl inom andra af honom ej uppgifna Län, fin - 28 Statssamt Allm. Besy,q.Oec^Ltsk Utl-Nto 19,. na Utskotten, i frågans sålunda outredda Skick, sig ej kunna i någon behandling deraf ingå. Några Ledamöters serskildt yttrade tan^ y^rder härjemte vördsamt öfyerlemnad. Stockholm den 23 April i8a<^. Reservation sif Herr Amiral v. Schantz, C. P: Emot Höglofl. Stats-Utskottets beslut, \ förenämnde fråga eller förhöjd Rotehjelps» tilldelande åt de i Kronobergs och Calmare Län öfverroterade Hemman, har jag mig reserverat, och får skälen dertill ödmjukeligen anföra.
Den afskickning från brott, särdeles från mord och dråp, som man förväntar af dödsstraffets bibehållande i lagen, uppskattas öfverdrifvet högt. Erlarenheten har visat, att vid sådana grofva brott den brottslige alldeles icke tänkt på straffets beskaffenhet, då lian föröfvat gerningen. Gerningsmannen, beherrskad af sina lidelser, så att förnuftets röst förstummas, reflekterar sällan öfver straffet, om det skall stanna vid lifstidsfängelse, dödsstraff o. s. v., utan i stället anstränger han all sin tankekraft för att utgrunda säkraste sättet att dölja gerningen eller att sjelf undgå alt upptäckas. Härpå koncentreras all reflexion. När nu det är allom bekant, att ungefärligen hvar 10:de person, som dömes till döden i vårt land, erhåller nåd, så att utsigten att få nåd är som 9 till 1, huru kan man väl då lörmoda att det i lagen uttalade straffhotet af lifvets förlust skall medföra ringaste verkan, i fall gerningsmannen, då han beslutar brottets begående, verkligen skulle börja reflektera öfver straffet? Att dödsstraffet icke afskräcker från brott, visar erfarenheten derutinnan, att ofta omedelbart efter en afrättning har dråp inträffat. Om jag ej misstager mig, hände här i Stockholm, för många år tillbaka, då den bekanta mördaren Breitfeldt afrättades, att samma dag ett dråp föröfvades. Fängelsepredikanten Roberts, som i mer än 30 år varit anställd vid fängelset i Bristol, har intygat, att bland 167 delinqventer, som han beredt till döden, hade 161, eller nära hela antalet, förut, enligt egna uppgifter, åskådat afrättningar. I England och Frankrike har man haft exempel att far, son och sonson efter hvarandra blifvit afrättade. Jag frågar derför, hvad afskräckande verkan har åskådandet af afrättningar haft på mängden? Hvad har exemplet af faderns eller farfaderns afrättning verkat på sonen eller sonsonen? Har det verkat afskickning från brott? Visserligen icke. Den till döden dömde, som icke fått nåd, går vanligen linder inflytandet af ett slags förtviflan sitt öde till mötes.
Vid förefallande behof kunna de kalla sig till biträde erfarne Läkare i Hufvudstaden, särdeles af Medico-Chirurgiska-Institutet, som njuter årligt bidrag af Statsmedlen. Då den af Ledamöterne, som får omsorgen om Militaira Läkarevården, till äfventyrs kunde under Krigstid erhålla flere och vidsträcktare göromål, än han möjligen medhunne att bestrida, hafva Commilterade ändå icke ansett denna omständighet af sådan vigt, att den borde föranleda till flere Ledamöters bibehållande, utan i stället föreslagit, att, vid sådant förhållande, underdånig-anmälan derom må göras, då Konungen efter omständigheterne derom lärer i Nåder förordna. Såsom en följd af Stats-Secreterarens inseende öfver allmänna Läkarevården och öfver milda Stiftelser, höra äfven alla Hospitaler, Lazarettet och Barnhus, samt de Arender, sorn röra styrelsen och vården deraf höra tili detta Departement, men det speciella inseendet deröfver bibehållas vid särskilda Directioner, sorn nu dermed hafva befattning, hvarigenom Serapbimer-Ordens-Gillets uppsigt , så väl öfver La - Betdnknnde om Rikets Styrelseverk. 631 zarettet i Hufvudstaden, som öfver allmänna Hospitalen och Lazaretten i Riket alldeles försvinner, så att de vid detta Gille anställde Tjenstemän kunna indragas och deras aflöningar till nämnde välgörande Inrättningars nytta användas. Förvaltningen af de till desse Inrättningar hörande Fasta Egendomar öfverflyttas till Kam. mar-Collegium, som dervid ställer sig till efterrättelse, hvad i afseende på vården af Statens jord är stadgadt.
Så skola månge Hedningar gå framom denna staden, och säga emellan sig: Hvi hafver Herren alltså, handlat med denna stora stadenom? Och man skall svara: Derföre, att de Herrans sins Guds förbund öfvergifvit hafva, och tillbedit andra gudar, och tjent dem. Gråter icke öfver de döda, och grämer eder icke öfver dem; men gråter öfver den der bortfar, och skall aldrig igenkomma, att han sitt fädernesland mer se må. Ty så säger Herren om Sallum, Josia son, Juda Konungs, som Konung är uti sins faders Josia stad, som utfaren är af detta rum: Han skall intet komma här igen; Utan måste dö uti det rum, dit han för en fånga förd är, och skall detta land intet mer se. Ve honom, som uppbygger sitt hus med synd, och sin mak med orätt; den sin nästa för intet arbeta låter, och icke gifver honom sin lön; Och tänker: Nu väl, jag vill bygga mig ett stort hus, och ett vidt palats; och låter hugga sig fenster deruppå, och panelar det med cedreträ, och målar det rödt. Menar du, att du vill vara Konung, efter du prålar med cedreträ? Hafver din fader ock icke ätit och druckit, och blef ändock likväl vid rätt och rättfärdighet; och honom gick väl? Han halp dem elända och fattiga till rätt, och det gick honom väl af. Är icke detta rättsliga känna mig? säger Herren. Men din ögon och ditt hjerta stå intet alltså, utan på din girighet, på att utgjuta oskyldigt blod, till att göra öfvervåld och orätt. Derföre säger Herren om Jojakim, Josia son, Juda Konung: Man skall intet begråta honom ([sägandes]): Ack broder, ack syster! Man skall intet begråta honom ([sägandes]): Ack herre, ack ädling! Han skall likasom en åsne begrafven varda, försläpad och utkastad i porten i Jerusalem. Ja, gack ock nu upp på Libanon, och ropa, och låt dig höra i Basan, och ropa af Abarim; ty alle dine älskare äro ömkelige.