Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ÄR MAN FRÅN LANDSORTEN OCH TRÄFFAR PÅ BEKANTA OCH VÄNNER FRÅN SAMMA TRAKT, KAN MAN PRISA SIG LYCKLIG, ELLER OM MAN HAR SLÄKTINGAR I STOCKHOLM. FÖRELINNAS EJ DESSA BÅDA FALL, ÄR DET BÄST ATT PÅ DE S. K. » SOMMARNÖJENA » ELLER I NÅGON UNDERVISNINGSANSTALT — SOM TINNES AF SÅ MÅNGA SLAG I STOCKHOLM — SÖKA UT NÅGRA MAN SYMPATISERAR MED. Kulla. UTMÄRKTA REKOMMENDATIONER SAMT GODA SPRÅKKUNSKAPER, D. V. S. KUNNIGHET ATT tala FRANSKA OCH TYSKA; VIDARE FÖRMÅGA ATT RÄTTA SIG EFTER ANDRA OCH » EJ VARA STÄLLD FÖR OPPOSITION ». FÖR EN » OFRÄLSE FLICKA » FINNES INGEN MÖJLIGHET ATT FÅ DYLIK PLATS. S. B. PÅ » BIKUPAN », ADR. KLARA BERGSGATAN 21. GOD GÄRNING GÖRES OCK GENOM ATT KÖPA DÄR. GÖR DET! S. B. — TILL MARIA. EN TREFLIG LAMPMATTA SKULLE JAG KUNNA GÖRA TILL EDER. JAG TÄNKTE SÄTTA PLYSCH I MIDTEN, KLÄDE DÄR UTOMKRING, BRODERADT MED SILKE^ OCH SÅ EN SNILJ YTTERST. Q 3 T HANDL. En gros lager HOS OTTO DAHLSTRÖM &amp; CO. X C E L S I O R - T, far ombesörjer genom fullt kompetenta personer uppköp i alla möjliga branscher GRATIS åt Iduns abonnenter och för uppdrag åt andra mot en obetydlig ersättning. saker skickas mot efterkraf och fa returneras (dock genast) mot Alla fraktkostnaden. Dubbelt porto torde medsändas. - Q$O Guldmedalj Guldmedalj London 1884.
Vid förnyad föredragning bi föllos: Banco-Utskottets Betänkande, N:o 55, med anledning af Herr Contracts-Prosten Nibelii motion, i fråga om Diarii-Utdrag från Domhafvande öfver alla Yederhäftighetsbetyg, som af dem meddelas för Lånesökande och Löftesmän i Banco-Disconten; N:o 5g, med anledning af väckta motioner örn invexling, emottagande och förvar af Silfver och Guld, älven vid Province-Låne-Contoiret i Götheborg; Statssamt Allmänna Besvärsoch ©econojnie-Utskottens, N:o 48, i anledning af vackt g4 Pro t.
Höga inseende, synas desse Verk och Inrättningar icke kunna tillfogas något synnerligt men af en genom Revisorernes Berättelse missledd opinion, utan vore det egentligen Styresmännen och Förvaltarne, som kunde aga anledning till klagan. Och, då Kongl. Maj.t säkerligen icke l.ärer underlåta, att öfver Revisorernes anmärkningar infordra vederbörandes underdåniga förklaringar, likasom Kungl. Maj:t icke heller lärer i -v !202o Ståts-Utskottets Nåder vägra deras underdåniga anhållan orri desse Förklaringars utgifvande igenom trycket, i fall de skulle finna sådant nödigt, så är dem härigenom beredt ett öppet tillfälle, att beriktiga den genom Revisorers Berättelse förvillade opinionen. Att Revisorer kunna misstaga sig uti sine omdömen, är val icke omöjligt, men att de uti sina Berättelser skulle vanställa saker och händelser, är icke ens tänkbart. Och när fråga således endast är om opinionen, vill det synas, som den icke ovilkorligen kan ledas af Riksens Ständers Beslut. Val kunna Riksens Ständer förklara Revisorers anmärkningar böra förfalla, men icke kunna Riksens Ständers Beslut, hvilka äfven äro underkastade opinionsgranskningen, tillskapa en 6adan förändring i begreppet om sjelfva saken, som genom en bättre upplysning endast kan åstadkommas. Stats-Utskottet har, i grund af hvad anfördt blifvit, icke kunnat inse några verkliga olägenheter af den tillstyrkte tryckningen af Revisorernes Berättelser, men deremot funnit en sådan tryckning i flere afseenden nyttig, enär både blifvande Revisorer och Riksdagsmän härigenom äfven komina i tillfälle, att förut inhämta kännedom af de ärender, hvilka af dem skola behandlas. Någre värde Ledamöter hafva anmärkt såsom en motsägelse uti Betänkandet, att Utskottet tillstyrkt, att samma Berättelser, som genast skola tryckas, skola tillika förseglade till Rikt seus Höglofl. Ständer adresseras. Derest ett försegladt Convolut ovilkorligen skulle innefatta någon hemlighet, vore anmärkningen visserligen grundad.
På grund af hvad jag således anfört, hemställer jag, om icke genom lag borde stadgas, att, om än den nog långt utsträckta tiden af 3:ne månader må medgifvas under-executor att verkställa utmätning, efter det han behörigt document emottagit, han, vid äfventyr af tjenstens förlust eller suspension på viss tid efter sig företeende omständigheter, änskönt ingen skada timar, om sådant uraktlåtes, må tillhållas att utmätta medel sednast fjorton dagar efter utmätningen, derest remiss skett från Kon. Bef:h:de, i Ränteriet nedsätta, eller om borgenär directe vändt sig till underexecutor, inom samma tid antingen nedsätta medlen å berörde förvnringsställe eller dem fordringsägaren sjelfmant tillställa, eller, om executor från båda dessa utvägar vore hindrad, åtminstone bevisligen underrätta fordringsägaren, att medlen å viss dag äro att lyfta; allt sådant på fordringsägarens eller kanske rättare gäldenärens bekostnad, derest tillgång finnes, äfvensom contanta medel, hvilka genom underexecutors åtgärd inflyta, vid enahanda äfventyr genast efter omottagandet böra omslutas i convolut, med påskrift, hvilken de tillhöra, och försegladt med executors eget och en ellef tvenne gode mäns sigiller, hvarigenom de inneslutna medlen ikläda sig egenskapen af depositum, eller hvad lagen kallar inlagsfä, och, utan brytning af annans sigill samt den påföljd 2 §. 12 Cap. H. B. stadgar, icke kunna till främmande ändamål användas. För öfrigt synes mig en tjensteman, sorn med fullt uppsåt förskingrar medel, dem han i och för sin tjenst emottagit, i den mån hafva förbrutit sig, att han gerna må ställns i cathegori med bedräglig gäldenär, och, utom redan stadgad bestraffning, underkastas den vanärande, som 43 §■ af Coneurslagen föresklifver.
Väl har en ledamot af sistnämnde Riks-Stånd jemväl förklarat sig hysa tvekan, huruvida tiden ännu vore inne att belägga med straff ett lörsök till mord, som ej medfört någon skada; men denna betänkligliet synes i ölrigt icke vara inom Larj-UtsI;ottcts Utlåtande N:o 39. 3 Riks-Stånden delad och torde derföre, utan vidare genmäle, kunna af Utskottet förbigås. Inom Mögvördiga Preste-Ståndet åter hafva väl äfven anmärkningar emot Utskottets redaktion blifvit gjorda; men de Heste talare inom detta Kiks—Stånd hafva dock hufvudsakligen gjort erinringar dels vid sjelfva principen att, utan sammanhang med generela föreskrifter om ansvar för försök tili brott, uppställa försök till mord såsom ett sjelfständigt brott, dels ock dervid, att den åstadkomna skadan och icke graden af brottets närmande lill fullbordan tagits till måttstock vid bestämmandet af st rafiel. 1 dessa delar synas dock de öfriga tre Riks-Ståndeus meningar med hvarandra sammanstämma till förmån för Utskottets förslag, hvadan vidare yttrande öfver 1 lögvördiga Preste-Ståndets berörde betänkligheter icke synes erforderligt. De anmärkningar deremot, som återstå för Utskottet att besvara, synas hufvudsakligen vara följande: att det borde bestämdare uttryckas att endast det full borände försöket belädes med straff samt tydliga och säkra kriterier på ett sådant brott uppställas; — att Utskottets förslag vore i så måtto strängare än Kongl. Maj:ts Proposition, att i det förra stadgades straffarbete pä lifstid för mordförsök, föröfvadt älven utan försvårande omständigheter, så framt ej tvertom mildrande omständigheter lörekomino; — samt att genom den af Utskottet vidtagna redaktionslörändring icke nog tydligt framstode att skadans egenskap af svår eller mindre svår borde vid strafftillämpningen lagas i betraktande.
Hvad slutligen beträffar de vackra anslag, som Hr Brakel fordrar, så skulle det vara mig särdeles kärkommet, om han kunde lyckas åstadkomma dem; jag skall då upprepa de tacksamhetsbetygelser, som jag förut vid flera tillfällen egnat honom för hans intresse för flottan, och min tacksamhet skulle ökas, om Hr Brakel ville använda sin vältalighet till att öfvertyga ledamöterna inom de tvenne Riks-St., från hvilka motståndet emot begärda anslag vanligen plägar komma. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Den värde motionären har i denna fråga vid flere tillfällen vexlat skott med mig; 70 Den 15 November f. m. men som det vapen, hvilket gifvit anledning dertill, är i sjunkande tillstånd, så finnér jag mig föranlåten att stryka flagg. Likväl finnes i motionen en detaljfråga, som jag, i min egenskap af rotebonde, anser mig pligtig att vidröra, på det att Utsk:t icke måtte tro att den fått passera utan anmärkning. Hr Brakel anser nemi. att rotehållare» icke borde få lega någon karl öfver 20 år. För det första fruktar jag härvid att detta förslag är opraktiskt i afseende på den utbildning, som vid denna ålder förefinnes hos vår ungdom och hvarpå beväringsynglingarne äro ett bevis. Men derjemte har motionären sagt att kustboerne (och jag är en sådan) skulle med större lätthet, på det sätt han föreslagit, ersätta båtsmansvakanserna. Jag är likväl af alldeles motsatt öfvertygelse, ty om båtsmännen borttagas, vet jag icke huru belåten Styrelsen skulle blifva med den ersättning, som vi kunde anskaffa. Det är endast denna anmärkning, som jag anhåller att få framställa till Utsk:ts vidare utveckling, och jag är öfvertygad att Utsk:t dervid kommer till samma resultat som jag. Gr. von Platen, Baltzar: Ehuru jag ansett mig skyldig att vara närvarande vid remissen af denna fråga, hade jag likväl icke ämnat yttra mig någonting om densamma, då den redan så länge upptagit R. o. Ars tid. Men då Ståndet visat så mycket intresse för saken, har jag ansett mig böra begära ordet för att tacka de ledamöter, som yttrat sig.
Jag tror följaktligen, att förändringen mindre ledde lill målet, men vnre till sårnad för mångens egenkärlek, hvaraf ärendena sedermera finge vidkännas deras dryga del. Beträffande fullmäktige i Banken och Riksgcont., har man föreslagit, att de skulle välja om ordför. för hvarje år. Hvad som inom Utsk:n kunde hända hvar vecka, kunde möjligen inträffa hvarje år inom dessa R. Sl:s verk. Det torde redan af den erfarenhet man har, t. ex. i afseende på rectorat vid universitet och gymnasier, hvilka ombytas dels årligen, dels halfårsvis, vara bestyrkt, att detta sätt att få chefer, särdeles om man går i ordning sinsemellan, föranleder det sämsta chefskap, som kan äga rum. Den ena tiden är det en som sköter ärendena på sitt sätt, den andra gången är det en annan som gör det annorledes, så att de underlydande ej lätt veta huru de skola skicka sig; ty hvad som är rätt i dag, på nyårsafton, är orätt i morgon, på nyårsdagen, o. s. v. Jag hemställer således, att R. o. Ad. måtte förklara såsom sin gemensamma tanke, att de ifrågavar. förändringarna äro onyttiga. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Jag kan visserli gen icke, i likhet med den siste värde talaren, åberopa min opartiskhet i denna fråga, emedan jag för närvar, verkligen har den äran att vara ordför. på en afdelning af R. St:s Utsk., nemi. på läkenskaps-afdelnm af BancoUtsk. Men jag tror mig emedlertid böra erinra derom, att det är R. o. Ad. såsom RiksSt., sorn förordnar ordför. i Utsk., alt denna 112 Dcu 5 Augusti e. m. rättighet är R. o. Ad. såsom Stånd tillerkänd i vår nti gällande grundlag, och att, enligt min tanke, denna förmånsrätt, så länge våra nu var. samhällsförfattningar gälla, icke af R. o. Ad. bör eftergifvas. Man bör besinna, att detta H.
N:o 7g. 7 ning i för utlåningen påräknade medel, som, med denna inrättnings vidt utgrenade låne-rörelse, måste blifva en följd af en del gäldenärers uragtlåtenhet att, före anställd lagsökning, sina lån liqvidera, samt således Banco-Discontens alla, icke innom linien förde, fordringar utgöra en del af den från Banken för Discont-rörelsen aflemnade fond, har Directionen öfver Banco-Discont-Verket, under tillkännagifvande, att Directionen hittills följt den grundsats, att lill afförande innom linien endast föreslå sådane lån, å hvilka betydligare förluster voro sannolika, med anledning af Rikets Ständers förenämnde beslut, och till förekommande af fondens alltför stora förminskning, i följd af lagsöknings-balancens stigande, hemställt, att alla sådana Discont-Verkets fordringar, hvarå med sannolikhet förluster förutses, måtte blifva innom linien förde.
Af Herr Sidström, J. A., angående jernväg emellan städerna Wexiö, Carlskrona och Calmar samt bidrag af allmänna medel till utförande af denna väg, såsom en sydöstra stambana. För att dels underlätta och befrämja den lifliga, men af tidsödande och besvärliga kominunikationsanstalter betungade samfärdsel och varutrafik, som af ålder egt Bih. till R. St. N:o 61. rum emellan ilalmar-orten samt södra och sydöstra delen af Kronobergs län och dels sätta dessa orter i en närmare förbindelse med Statens södra stambana, har för längre tid sedan fråga uppstått om vigten och nödvändigheten af en jernvägsanläggning emellan städerna Wexiö och Calmar; men försöket att åstadkomma en slik jern vägsförbindelse har dock naturligen måst stranda mot de interesserade orternas oförmåga att med egna krafter bekosta densamma. Ty fastän, enligt hållna undersökningar och sakkunnige personers utlåtande, en i allmänhet ovanligt gynnsam terräng erbjuder sig för en' jernväg i nämnda rigtning, så har dock kostnaden för en bansträcka af 10 mil och och derutöfver synts så afskräckande, att all tanke på dess åvägabringande af de ifrågavarande orterna måst såsom en orimlighet öfvergifvas. Företaget, genom hvars utförande ett högst värderikt tillskott måste uppstå i trafiken på södra stambanan, måste blifva Statens och icke blott en särskild landsorts angelägenhet, helst då med ifrågavarande jern vägsförslag, hvars nytta och behöflighet redan blifvit af 1858 års jernvägskomité vitsordade, både kunde och borde sammanknytas ett annat statsinteresse af utomordentligaste vigt, nemligen en lättare kommunikation emellan landets förnämsta marin-etablissement i Carlskrona och södra stambanan, hvarigenom kunde beredas en både lifligare och snabbare tillförsel, i fredstid af alla de förnödenheter, som för vård och underhåll af detta dyrbara etablissement erfordras och i krigstid, af de förstärkta stridskrafter, som för dess försvarande tvifvelsutan blefve af nöden.
Art. g. §. af berörde Kongl. Förordning den 20 Dec. 1815, att uppmätning och stämpling af ny eller förändrad Bränvinsredskap i sådana Städer, der ingen Landtmätare bor, måtte uppdragas åt någon Magistratsperson, helst en af dem, sorn besörja Controlleringen af Guld, Silfver o‘ch Tenn, på det icke en obillig och "mot ändamålet stridande kostnad mera må tillskyndas den ena än den andra Stadens Kopparslagare. Utskottet har tagit detta i behörigt öfvervägande; och som det icke kan nekas, att Kopparslagare tillskyndas betydlig kostnad och tidspillan, så väl i de Städer, der Landtmätare icke finnas, då Bränvinsredskapen måste fraktas till ett stundom flere mil aflägset <52 Ställe för att uppmätas beli stämplas, som ah ven i de Städer der Landtmätare är boende* enär han till följe af sin tjenstebefattning är frånvarande en betydlig del af året, och hans åtgärd under dennä tid icke kän af Kopparslagaren utan samma olägenhet begagnas, äå har Utskottet trott sig äga grundade skäl'ått tillstyrka någon ändring af deh gifna Föreskriften i ofvanberörde Nådiga Förordnings i. Årt. g. §., och föreslår fördenskull, att genom Riksens Höglofl. Stander i underdånigt het hemställas, det .Kongl. Mai:t i Nåder må täckas anbefalla dess Befallningshafvande, ätt till uppmätning och stämpling af Bränvinsredskap förordna, utom det bebÖJfliga antalet af Landtmätare och Justerare i Länen och Städerna* äfven en Magistratsperson i hvarjé Stad, samt att, till förekommande äf de öfverklagade olägenheterne, Kopparslagaren må vära tillåtet att denna person i förberörde afc seende anlita, så ofta Landtmätare i Städeii icke är att tillgå. Dock varder detta Riksens Jdöglofi.
Maj:t täcktes i Nåder bifalla, att särskilda understöd, hvardera ej öfverstigande 500 R:dr, finge årligen af de till manufakturernes befrämjande tillgängliga allmänna medel åt dylike arbetare anvisas samt att, jemte det antalet af dessa understöd måtte rättas efter tillgångarne å nämnda medel och lika fördelas emellan fabriksoch handtverksarbetare, de arbetare erliölle företräde, som sysselsatte sig med sådane yrken, för hvilkas utöfning techniska kunskaper erfordrades, Kongl. Maj:t, efter det Kommers-Kollegium blifvit i ämnet Slals-Ulskollets Ullålande, Jfä 1S8. £5 hördt, jemlikt Nådigt Bref af den 22 nästpåföijde September förordnat, att al de till mauufakturernes befrämjande anslagne medel samt af den till bemälda Kollegium ingående andel af tulloch kontiskationsmedlen reseunderstöd skulle tilldelas lönande och insigtsfulle fabriksoch handtverksarbetare, hvaremot Kongl. Maj:t funnit mindre lämpligt bade att beloppet inskränktes till 300 R:dr och att understöden fördelades lika emellan nämda slags arbetare, enär ett större understöd åt en utmärkt skicklig person kunde medföra mera nytta, än flere • understöd åt andre, som icke egde lika färdighet och anlag; — dels ock att vid sistlidnc Riksdag, i anledning af en då gjord, med den nu förevarande lika beskaffad, motion om dylike understöd, Utskottet uti dess, af Rikets Ständer sedermera äfven bifallna, utlåtande Jtä 178 förklarade, att, då af de under Kommers-Kollegii förvaltning ställde manufaktursamt tulloch konfiskationsmedel full tillgång kunde påräknas till bestridande af de utgifter, som med motionen afsåges, och ändamålet således vinnas ulan direkt statsanslag, Utskottet ansåg sig böra hemställa; att nämnda motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Men om det också möjligtvis kan ifrågasättas, att, med afs:de på denna byggnad, Statens hjelp bör mellankomma, så måste vi väl erkänna, att f. n. dertill saknas tillgångar, och att vi således måste afslå det ifrågasatta anslaget, hvarom jag för min del anhåller om propos. Sedan härefter Hr Frih. o. Ordf:den framställt, att under öfverläggningen blifvit yrkadt, dels bifall till förev:de punkt, och dels, af Frih. Cederström, att den ifrågav:de motionen måtte i så måtto bifallas, att, i st. f. de begärda 10,000 Rdr, 2,000 Kdr Ernt beviljades, blef propos. till Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan framställd och med Ja besvarad. 107:de punkten, ang:de anslag till inrättande af en polyltlinisk anstalt för homöopatisk sjukvård. Hr Cederschiöld, Fredr. Au g.: I f. m:s plenum kallade jag detta förslag det »olyckligt rycktbara». Jag trodde mig hafva skäl för denna benämning, emedan jag erfarit att det gjort ganska smärtsamt intryck åtminstone på den Svenska läkarekcrpsen. Det har så gjort emedan, i händelse K. St:r skulle bifalla detsamma, skulle detta bifall uttrycka en slags opinionsyttring emot det medicinska sträfvandet i landet — en opinionsyttring hvaraf den Svenska läkarekorpsen icke gjort sig förtjent. K. St:r hafva äfven, ge - G68 Don 23 Hovember e. m. norn det rika anslag sorn de vid hvarje Riksdag beviljat för medicinalverket, uttryckt en motsatt åsigt, och jag kan derföre icke fatta huru detta förslag har kunnat framkomma så oförmodadt oell så smygande.
D e s s a anemoner eller » liljor på marken » förklara än i dag till åskådlighet meningen med den sköna liknelsen att » Salomo i all sin härlighet ej var klädd som en af dessa. » Men mellan dem slingrar sig äfven ett lågt, hvasst törne, hvilket traditionen anger såsom detsamma, hvaraf kronan virades kring den korsfästes panna. V å r dragoman var mycket angelägen om att icke låta något anmärkningsvärdt ställe undgå vår uppmärksamhet. Å n visades oss det terebinth-träd, hvarunder den heliga jungfrun ofta suttit, än skulle vi taga i ögonsigte » de vise männens brunn », än profeten Elias ' klosterruiner, den gamle Simeons herdatjäll, R a - chels graf o. s. v. D e n sistnämnda förtjänar kanske mest att uppmärksammas, då j u traditionerna om dess plats noga sammanstämma med skriftens text — den nyare såväl som den äldsta. A l l t talar för sannolikheten af att det verkligen var på det ännu i dag angifna stället, som J a k o b, på färden mellan Bethel och Betlehem, begrof » vid vä gen » sin älsklingshustru och reste åt henne minnesstoden, som fanns kvar ännu när den förste historieskrifvåren upptecknade sägnen. Rachels graf är intill senaste tid föremål för vördnad af såväl judar som muhamedaner och kristna. Ä t t l i D g a r n e af Jakobs stam, änskönt landsflyktige kring hela jorden, uppgifva aldrig hoppet att Rachels klagan en gåEg skall höras af den evige och bereda tröst åt hennes barn, när de efter sin långa förvisning få återvända till landet, som skänktes dem af deras fäders gud. L å n g t innan man hinner fram, uppenbarar sig Betlehem för ögat. D e t är » staden, som ligger på ett högt berg », och som icke k a n döljas. E n s a m på sin bergsklack, som sammanhänger, likt en halfö, blott från norra sidan med den inåt landet fortlöpande bergskedjan, ter sig staden vördnadsvärd.
Mars månads utgång hos Bergsstyrelsen anföres, eller, i annat fall, med de rättelser och tillägg, som af bemälde Styrelse, eller af Kongl. Majit, på grund af ytterligare mot Bergs-styrelsens Beslut inom Trettio dagar gjorda anmärkningar, deruti himna vara medgifne, eller eljest i behörig ordning tillkommit. Valen skola ske inför den Magistrat inom val-districtet, som BergverksStyrelsen, genom Konungens Befallningshafvande i Länet, derom anmodar, samt å den dag, som af bemälde Styrelse för hvarje district utsattes, och då Lagtima Biksdag inträffar eller behörig kallelse till Urtima Biksdag utfärdad blifvit, genom dess försorg inom districtet alimänligen kungöres. Bösterne, beräknade efter vallängden, af gifvas personligen, eller genom befullmägtigadt Ombud, alltid med slutna sedlar, på sätt 71 stadgar, och endast å En i distrio tets val-längd uppförd person. Se Bih. 3 Sami. Mern. Ridd. och Adelns Prof. B. XVII p. 408, 472. B. XIX p. 225. Preste-Ståndets d:o B. XIV p. 424. B. XX p. 311. Borgare-Ståndets d:o B. VII p. 605, 885. B. VIII p. 228, 525. Bonde-Ståndets cl:o B. Constitutions-Utskollcts Memorial, iV.-o 5. ig 18:o. Föreslaget tillägg, i fråga om Riksdags-Fullmägtigs uteblif vande. Riksdags-Ordningen. §• 16. Underlåter något Prosteri, Stad Underlåter något Universitet Proeller Härad att ställa den steri, Stad, Bruks-dist rict eller Häomkoslnad, sorn ett jemlikt Prosteri, uad att ställa —• den omkoslSlad eller Härad —■ nåd, som ett annat och jemlikt Uni versitet , Prosteri, Stad, Bruks-district elier Härad —• —• —■ Se Bih. 3 Sami.
Han gick öfver från demokrat till republikan, höll endast patriotiska högerblad och skref in sig i en kyrka, utmärkt för fosterländsk entusiasm och med ögonen vidöppna för den importerade lasten. Småningom började mr Sewell uttrycka en viss likgiltighet för rikedomen, emedan den så ytterst sällan, sir, förenas med moral och hederlig kapacitet. Också blef han alltmer en ensam man. De sex gatorna skilde honom fullständigt från gamla vänner, mellan dem låg ett haf af människor, affärer, intressen. Och bland de nya, kyrkans nitiska tjänare, hindrade honom tyvärr hans obetydliga inkomster att spela någon roll. För hvarje dag föreföll mr Sewell torrare och magrare, och hans indiannäsa tycktes bukta sig djupare öfver de tunna läpparna. När han om kvällarna ströfvade omkring, påminde han sig med smärtsam liflighet, hur denna trakt blott för några år sedan bebotts af fredliga kväkare, och hur vänligt husens upplysta rutor lyst ut i den stilla aftonen. Och nu — på alla väggar jätteaffischer med damer i trikå — hela scener ur lättfärdiga »extravagansa» — skyltar, annonserande rum för resande, fula brandstegar, oblygt signalerande röda lyktor. Genom ohöljda fönster skymtade estradens divor ... Skrål och fjärilslif fylde den amerikanska nattens djupa fred. Och öfverallt främmande tungomål och misshandladt infödingsspråk! Trött af sin egen grämelse sökte han sig längre och längre upp — ända till Broadstreets hvita palats. Ändtligen en stolt, fosterländsk syn! Hela den praktfulla gatan fyld af hundratusentals bicyklar, riggade med bågar, skepp, torn af kinesiska lyktor. Hur mjukt de glida öfver asfalten, badande i ljus, och klockorna klirra monotont. En ström upp, en annan ned — i evig ordningsfullhet. Och i midten höjer den hjälmklädda ordningsmakten sina röda lanternor, reglerande den sällsamma, tysta färden ... Eller ock följde han i öppen spårvagn något fästtåg till långt utom staden belägna parker. Uppför höjder, omhvärfda af persikodofter och ned i dälder, där gummiträdet reser sig svart, sväfva vagnarna med sina elektriska solar och stjärnor pilsnabbt fram som rägnbågsfärgade glashus.