Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När du en ser, som sig tycker vis vara, det är mera hopp uppå en dåra, än på honom. Den late säger: Det är ett ungt lejon på vägenom, och ett lejon på gatone. En later vänder sig i sängene, lika som en dörr på dörrajernen. Den late gömmer sina hand i barmen, och det varder honom tungt, att han skall bära henne åt munnen. En later tycker sig visare vara än sju, som seder lära. Den som framgår, och blandar sig uti annars kif, han är lika som en, den der drager en hund med öronen. Lika som en hemliga med skott och pilar skjuter, och dräper; Alltså gör en falsk menniska med sin nästa, och säger sedan: Det var mitt skämt. Då intet mer ved är, slocknar elden; och när klaffaren är borta, vänder trätan åter. Såsom kolen glöd, och veden eld, alltså kommer en trätosam man kif åstad. Klaffarens ord äro såsom hugg, och de gå igenom hjertat. En förgiftig mun, och ondt hjerta, är såsom en lerpotta med silfslagg öfverdragen. Fienden varder känd vid sitt tal, och när han nalkas, far han med falskhet. Då han smeker med sitt mjuka tal, tro honom intet; ty sju styggelser äro uti hans hjerta. Den som hat hemliga håller, till att göra skada, hans ondska skall den meniga man uppenbar varda. Den ena grop gör, han skall falla deruti; och den en sten välter, uppå honom skall han komma. En falsk tunga hatar den henne straffar, och en smeken mun kommer förderf åstad. Beröm dig icke af morgondagen; ty du vetst icke hvad i dag hända kan. Låt en annan lofva dig, och icke din mun; en främmande, och icke dina egna läppar. Stenen är svår, och sanden är tung; men ens dåras vrede är svårare än de både. Vrede är en grym ting, och harm är en storm; och ho kan bestå för afund? Uppenbara straff är bättre än hemlig kärlek. Älskarens slag äro trofast; men hatarens kyssande bedrägeligit. En mätt själ trampar väl på hannogskakona; men ene hungrogo själ är allt bittert sött.
Uti nämnda betänkande har komitéen, efter angifvande af de omständigheter, som föranledde dertill, att vid 1848 års reglering icke jemväl kappsäcken och småpersedlarne, lika med den öfriga båtsmansbeklädnaden, af Kronan till anskaffning och underhållande öfvertogos, omständligt redogjort för sättet huru de ifrågavarande persedlarne nu af rustoch rotehållarne utgöras; och framgår af denna utredning hufvudsakligen: att kappsäcken inom hela båtsmanshållet tillhandahålles båtsmannen för viss brukningstid efter en till storleken lika, meij till öfriga beskaffenheten inom olika orter mycket omvexlande modell, med undantag likväl för Blekinge, hvarest, enligt särskildt nådigt medgifvande, båtsmannen erhåller, efter rusthållarens skön, antingen klädsäck eller dubbel koj och täcke, och att således rustoch rotehållares skyldighet att bestå kappsäck är obestridlig; att med småpersedlarne åter förhållandet är olika i det indelta och i det roterade båtsmanshållet, enär indelningsbåtsmannen, antingen han uppfordras eller ej, hvarje år undfår 2 stycken skjortor, 1 par strumpor och 1 par skor, men roteringsbåtsmannen deremot erhåller vid hvarje uppfordring till årseller sommartjenst eller sjökommendering 1 par skor, 2 par strumpor och 2 stycken skjortor samt vid uppfordring till handräckning 1 pär skor och 1 par strumpor, hvadan, då roteringen i allmänhet under loppet af frenne år uppfordras en gång till årstjenst, sommartjenst eller sjökommendering och en gång till handräckning, en tredjedel af de under tiden till båtsmannen utlemnade småpersedlars anskaffningskostnad kan antagas på hvarje år belöpa; att de båtsmännen uti olika provinser och äfven inom samma ort af särskilda rusthåll eller rotar tilldelade småpersedlar funnits vara af mycket skiljaktig beskaffenhet, deraf icke sällan tvister med båtsmännen föranledts, samt att för öfrigt sjelfva sättet för persedlarnes utgörande visat sig för de rustningsoch roteringsskyldige medföra flera uppgifna olägenheter. Med afseende på dessa förhållanden tillstyrker i underdånighet komitéen den af Rikets
Styrelsens öfver fängelser och arbels-inrätt ningar dito » 133—144. Bilagorna litt. N. och O. vid » 136, 137. Styrelsens öfver stuterierna räkenskaper » 145—146. Stämplade pappers-afgiften » 19—20. Sundhets-kollegii räkenskaper » 46—49. Svartsjö lustslotts räkenskaper » 165—166. Svenska Akademiens räkenskaper » 174. — 289 — Revisions-berättelsen. Utlåtandena. Scenska språket, anslag till ordbok öfver sid. Svenska Trädgårdsföreningens elev-skola )) Säker hetshandlingar, Kongl.. Ränte-kammarens, inventerade » Södra jernväg s-stambanan » Taxa, post-verkets, å utländska journaler » Teknologiska institutet » Telegraf-inrättningen, elektriska » — optiska » 'Testamente-fonder under Stals-konlorels förvaltning » Theaterns, Kongl., räkenskaper » Tiden för nästa Stats-revision » Tjenstemanna-fond, Civil-statens pensions inrätlnings, bilagan litt. L. vid » Topografiska korpsens räkenskaper » Tross-passevolans-fonden » Trädgårdsföreningens elev-skola » Tullverket » Ulriksdals slolt » Ultuna Landtbruks-institut » Umeå krono-magasin » Undervisningsverk, Stockholms stads » Undsättnings-fonden )> Universitets, Lunds, räkenskaper » — Upsala, dito » Upsala er kestifts Konsistorii räkenskaper » -—- Hospi tal » — Akademis räkenskaper » Utgifter, statsverkets extra » Wadstena hospital » — Krigsmanshus-kassa » Bilagan litt. M. vid » Wallstenarums lägerplats, angående uppförande af en sjukhusbyggnad derå, » Warbergs straffoch arbets/ängelse » Wallena/tappningar » Waxholms fästning » Wermdö brobyggnads-bolags lån » Wessman och Norra Barken, jernväg mellan dessa sjöar » Westerbotten, afvittringar i » Bilagan litt. P. vid » Wesler-Norrland, afvittringar i » Bilagan litt. Utlåtandena. Wexiö hospital » 59, 184.
St. bereda ett beslut, helt och hållet stridande mot det förslag, sorn Utsk. framställt; men sådant kan icke här äga rum. enär frågan är om ett grundlagsförändringsfördag, hvilket måste behandlas i enlighet med i mom. i 56 §:n Reg.Fm. Jag inskränker mig nu till detta Villande, intilldess R. o. Ad. slutligen beslutar, ntt vi må komma till ämnets föredragning, så framt icke ledamöter ännu finnas, som önska yttra sig öfver det. allmänna i frågan, hvilket naturligtvis, efter min öfvertygelse, icke bör nekas; men jag för min del har intet att yttra förr än vi komma til] sjelfva ämnets föredragning. Frih. B o ve: I anledn. af de yttranden, sorn här blif vit afgifna af Gr. Spens och nu sednast af Frih. Cederström, innefattar ämnet tvänne frågor. Den ena frågan blir i enlighet med Frih. Cederström* invändning: Har Ståndet rätt att antaga andra förslag, än dem. hvilka ligga i betänkandet? Och i ardedn. af Gr. Spens’s anförande, blir då den andra frågan: Hurudan bör då den första propostn vara? lag skall vilm mig öfver båda frågorna. Frih. Cederström svnes visserligen hafva rätt, då man endast läser 81 §:n Reg.F:n, hvilken har tvänne morn., — det ena deruti föreskrifver sättet huru frågor om förändringar i grundlagarna skola afgöras. då förs'ag derom väcka? af enskilda personer hos Const Utsk., och det andra handlar om behandlingssättet, då sådana förslag inkomma från K. M. I det första morn., och äfven i hela början af 56 §:n af R<g,F:n vill det synas, sorn lagstiftarens mening varit, att fästa dlscussionen inom R. St. uteslutande inom D«Ä »4 October f. m. del af Const. Ulsk. afgifna betänk.
Att det skulle låta göra sig att tillverka gevär här af värt ypperliga jern och att sådant äfven borde kunna ske till export, om ej till vår östra granne, dock till andra, det vill jag gerna medgifva, och jag tror att det kunde blifva en ganska betydlig exportartikel; men bär är, roine herrar! icke fråga om annat än att tillverka för att lägga i förrådet, och då kan jag ej med Hr Lagerhjelm instämma deruti, att ett sådant sätt att sysselsätta arbetare vore gagnelig!. Ur en annan ledamots, Hr Lagerheims, luftiga tal vet jag ej om jag rätt kunnat uppfatta, huruvida han i första början deraf närmat sig till den grundsats, som jag förut i dag tagit mig friheten yttra angide anslagen till cornmunicationernas lättande; men för honom kunde jag och naturligtvis alla de, som vågat tala emot hans åsigt i denna sak, befara att komma i den cathegori, som han sagt i historien skulle stämplas såsom förrädare. Detta Hr Lagerheims yttrande är ett ibland dem, som jag tror att man utan afsaknad kunde utesluta; likasom jag tror, att den historik Hr Rosenblad velat framställa öfver den tid, då lian var pojke, kan vara öfverflödig intilldess vi fått veta när Hr Rosenblad sjelf anser den historiska perioden vara slutad. Emedlertid får jag nu uppgifva de hufvudsakliga skäl, på grund af hvilka jag instämmer uti de af Gr. Anckarsvärd gjorda slutpåståenden. Dessa skäl gro, för det första, alt jag ansett administrationen ej förtjena förtroende; för det.andra, att man icke velat bestämdt förklara, hvarföre ej fulltalighet finnes af de gevär, som vi ägde år i8<5; för det tredje, att det löfte, som gjordes af Regeringen år 1817, blifvit ouppfyldt; för det fjerde, att förråderna ej äro så completta, som de efter en uppgjord probabililelscalcul borde vara, och för det femte de höga priserna på gevären. På alla dessa skäl Den 18 Mars. 97 kan jag, för min del, icke förena mig med dem, som önska en sådan förhöjning, som PresteSt. tillstyrkt i afseende på detta anslag
Riksdagsmanna-arfvodet borde utgå af Statskassan; men icke vara högre beräknadt, än att man städse ihogkomme, att representant-kallet utgjorde den skönaste medborgarekrona, som kunde af folkets förtroende förvärfvas. Genom detta bemödande att gifva representationsrätt ål dem, som f. n. icke äga densamma, utan att fråntaga dem, hvilka sedan långliga tider tillbaka varit deraf i besittning, tror jag förvisst alt, om ock icke denna vigtiga fråga dermed fullkomligt Den 27 Maj f. m. 187 nöjaktigt blefve löst, sinnena åtminstone för någon tid skulle lugnas genom ett dylikt, så alt säga, öfvergångs-förslag. Stockholm den 15 Januari 1851. Axel Fredrik Liljenstolpe”. Vidare anhåller jag, att det må mig tillåtas blott med några få ord reservera frågan om 2:ne förändringar, derom jag äfvenledes ingått till Hö-I. Const.Utsk. med vördsamt mern.; de röra 2S § R. F samt 18 § Riksd.Ordn. Jag anser mig så mycket mera berättigad härtill, som jag har skälig anledning till den förmodan, att förslaget i förra hänseendet blifvit af Högl. Const.Utsk. hufvudsakligast godkändt. Mitt förslag öfverensstämmer i öfrigt, med ringa förändring, med 28 § R. F. uti det förslag, Hr Brinck uti dess reservation vid nu föredragna förslag aflemnat. Detta yttrande blef härvid af II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, afbrutet, med förklarande alt då någon förändring i 18 § Riksd.- Ordn. oell 28 § R. F., hvarom Hr Liljenstolpe nu talade, icke blifvit af Ulsk. företagen, H. Ex. icke kunde tillåta någon diskussion om dessa §§. O Hr Akerman, Fredr.:
Och ville det sig riktigt väl, hände det, att en krona eller par följde med på köpet. Då tackade mor Lena så många gånger, grät och bad gud välsigna herrskapet, som tänkte på en fattig i hennes elände. Så neg hon och försvann med hvad hon hade fått, men innan hon gick på ett annat ställe, bar hon först altid ned det andra och gömde det under tofterna i båten. Karl Johan förstod det där småningom, så att när det fattades något i huset, och mor Lena gick och såg nedslagen ut, då kom pojken och sa’ som så: – Ta fram påsen, mor, så far vi ut och hälsar på. Och när han då vände sitt magra ansigte, där näsan också höll på att bli spetsig, upp mot modern, då liknade de båda hvarandra som ett par bär, och mor Lena kunde knappt hålla sig för skratt. Så glad var hon, att pojken, så liten han var, hade så mycket förstånd. En gång när de sågo en båt komma fram mot ön, mindes Karl Johan, att modern hade klädt af honom och lagt honom i den stora liggsoffan längst in i den mörkaste delen af stugan. Där skulle han ligga och vara tyst. Men när herskapet kom in i stugan, grät mor Lena och sa’, att Karl Johan hade blifvit så sjuk. Och när båten lade ut igen, hade hon fått pängar både till doktorn och apoteket. Under de sista åren, Karl Johan var hemma hade modern blifvit som litet konstig. Hon snålade på alting, om det så gälde, att han skalade potatisen för groft; och kaffe fans aldrig i huset. Ibland såg Karl Johan också ett och annat, som han aldrig tordes fråga om. Men när Karl Johan blef sjutton år, tyckte mor Lena, att hon inte kunde ha honom hemma längre, och en vacker dag tog hon ensam den gamla båten och rodde till prästen. När hon kom igen, sa’ hon, att nu skulle Karl Johan få komma i handel. Prästen hade lofvat att skaffa honom plats, efter han kunde räkna så bra. Gumman grät en vers, när han skulle i väg. Men Karl Johan tyckte, det var bra, att han slapp gå hemma längre, äta dålig mat och hänga modern i kjolarna. Patron Jönsson var en stor grof karl, som var ensam handlande på trakten.
— Nio 57, angående utarbetande af förslag till ny lag rörande vatten-rätten: III. 58. — N:o 58, angående åtgärders vidtagande till beredande af tillfälle för qvinna att erhålla anställning i för henne passande befattning i det allmännas tjenst: III. 58. — N:o 59, i fråga om ändring i Kongl. Förordningen den 12 Januari 1855, angående Svenska jerneflekters stämpling: III. 58. — N:o 60, angående förklaring af Kongl. Serafimer-Ordens Gillets Cirkulär-Bref den 2 Mars 1804 och Kongl. Cirkuläret den 23 December 1852, i fråga om ersättning för å lazarettet vårdade fattiga sjuka från annat distrikt: III. 58. — N:o 61, i anledning af de under åren 1860 och 1861 verkställda revisioner af Stats-Verkets med liera allmänna fonders förvaltning under åren 1858 och 1859: III. 230. — N:o 62, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående utbyte af till Löjtnants-boställe anslagne hemmansdelarne ^ mantal Repperda Arma-gården N:o 9 med flera, mot hemmanet A mantal N:o 3 Hultsjö Bergsgården i Jönköpings län: III. 230. — N:o 63, angående anslag till omläggning af allmänna landsvägen emellan staden Borås och Sundholms gästgifvaregård i Marks härad, för beredande af arbetsförtjenst åt arbetslöse och fattige inom nämnde härad: III. 230. — N:o 64, angående ett tillägg i nu gällande Kongl. Förordning om fattigvården i riket af den 13 Juli 1853: III. 230. — N:o 65, angående rese-ersättning till nämndemän vid vissa syner med flera förrättningar: III. 230. — N:o 66, angående upphörande af den i Stockholm utgående så kallade raspoch spinnhus-afgiften för testamenten: III.
Cederström, Jacob: Då Landtm, såsom Ståndets Talman visserligen äger rättighet att vägra propos. till bifall ä en begäran af en enskild ledamot, och han stöder denna sin vägran på den uppfattning han gjort sig af 57 § 1 morn., så vill jag naturligtvis icke nu yrka en votering för en sådan propos., för att få målet till Const.Utsk., emedan jag anser det vara ett mindre lämpligt handlingssätt emot majoriteten inom detta Stånd, sorn säkerligen önskar ali få sitt prot.utdr. till PresteSt. genom en afgående deputation, ännu innan detta Stånds beslut blifvit fattadt, och sålunda möjligen kunna inverka derpå. Men jag nedlägger i prot. min protest emot en sådan tolkning af grundlagen, hvilken, enligt 83 § Reg.F. skall efter dess ordalydelse tillämpas; och delta så mycket mer, som den fråga, hvilken nu är föremål för öfverläggning, är af allmän natur och ett annat Stånds rätt röra kan; hvarföre det varit min och hvar och en annans rätt alt få sin särskilda tanke åtföljande prot.utdr. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han trodde sig icke hafva rätt uppfattat Frih. Cederströms nu afgifna yttrande, emedan Frih. i ett föreg:de anförande, om II. Ex. icke dervid misstagit sig, hade yrkat rättigheten att genom prot.utdr. fä sin reservation de öfriga RiksStm communicerad och H. Ex. i sitt förra yttrande förklarat sig anse denna rättighet ostridig, men att grundlagen icke stadgade, att reservationer borde få intagas i det prot.utdr., som skall åtfölja, då inbjudning göres genom deputation. Frih. Cederström, Jacob: Om jag icke uppfattat Hr Gr. o. Landtnäs yttrande orätt, så skulle prot.utdr. innefatta voteringens utgång med antalet af Jaoch Nej-röster, och möjligtvis namnen på ledamöterne af minoriteten, de nemi., hvilka såsom reservan - Den 14 December f. m 375 ter sig anmält.
Helt och hållet prisgifven åt ovädrets raseri, gick hon framåt steg för steg, synbarligen endast tänkande pä att akta den dyrbara bördan. » Stackare! » sade doktorinnan o c h tog åter itu med sömnaden, medan en känsla af välbehag öfver att ha det så varmt, godt o c h hemtrefligt smög sig öfver henne. Ofrivilligt såg hon ut igen, drifven därtill af en oklar förnimmelse att ha sett den där figuren förut. Ja visst! Det var jn gumman Olson, som kom med ägg alla fredagar, och som hon gifvit ett förklädestyg förra julen. Det var då väl hon mindes det. När man gifvit en g å n g, måste man hålla i — så var det att skämma bort folk. » Det är dock förfärligt att behöfva gå så på gamla dar, » tänkte hon strax därpå, dä hon såg gumman stanna i gathörnet och vända ryggen till för att ta emot en ny attack af stormen, som hotade att kullkasta henne. » Fredag j a! Ganska riktigt — där gick hon in genom porten. » I detsamma kom köksan för att säga, att ägggumman var därute och frågade, hur många tjog doktorinnan ville ha. » Hvad begär h o n? Hvad ska då priset bli närmare Jul? Det lär bli att inställa småbrödsbaket. » » Hon säger, hon kan inte ta mindre. » » Jag skall själf gå ut. » Där stod den lilla gumman på en matta vid dörren och bad så vackert om ursäkt, för att hon vätte ner i det fina köket — men vädret var nu så fasligt, att hon inte rådde för det. » Sätt på kaffepannan Lisa, » sade doktoriunan. vänd till köksan. » Gumman tar en och sjuttiofem i dag, hör jag, » fortsatte hon. » Jag har själf gifvit en och sextiosju, men doktorinnan har varit så god emot mig. » Erinran om förklädestyget drog återigen genom dennas hufvud. » Något afslag får hon väl göra! » » Jag tjänar så lite på det ända, men för doktorinnans skull får jag väl nöja mig med en o c h sjuttio. Jag gör alltid så billigt jag kan, det vet jag. » » Det är stora ägg i dag, ser jag.
— 72 — mitt förordnande, blifvit anstäldt, för det domböcker saknats för 1813 ars sommarting med Thorstuna, Simtuna och Wåhla härader samt för 1832 års vinterting med Thorstuna härad, hvilka ting blifvit förrättade, de tre förstnämnda af Häradshöfdingen Alin och det sistnämnda af Lagmannen Björkenstam; men sedan, efter inkomna förklaringar, talan blifvit nedlagd emot Häradshöfdingen Alin, samt Lagmannen Björkenstam ensam af Advokatfiskalsembetet ansedd vållande dertill, att tre domböcker för år 1813 och en sådan för 1832 gått för häradsarkifven förlorade; så har Kongl. Hofrätten genom utslag den 15 Maj 1851 låtit vid Advokatfiskalens förklarande, att han icke ägde anledning till vidare talan emot Häradshöfdingen Alin i detta mål bero, och beträffande Lagmannen Björkenstam förklarat, att emedan, enligt hvad upplyst blifvit, Lagmannen då mera allidit, vidare fråga om ansvar och annan påföljd för honom förfölle. Genom utslag den 21 Febr. 1845 hade Åse och Wiste Häradsrätt förordnat, att derest Olaus Larsson i Lanna Gustafsgården saknade tillgång att gälda böter, som till ett belopp af 99 K:dr 16 sk. och vite 6 U:dr 32 sk. blifvit honom ådömde, för det han nedhuggit andras till prydnad planterade träd, lian i stället skulle undergå för böterna tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, och för vitet fjorton dagars fängelse; och har jag häraf funnit mig föranlåten att emot Häradsrättens tillförordnade Ordförande vice Häradshöfdingen Joli. Fr. Lindbäck förordna åtal, efter hvars utförande hos Kongl. Göta Hofrätt, dess utslag fallit den 18 Juni 1851, af innehåll, att som bemäite vice
Hvad som icke får fattas, emedan det icke kan af en stam gifvas, är det som tillhör sjelfva rekrytdaningen: kännedom om den slutna och spridda striden, vapnets begagnande till eld och strid man mot man, tjenstens alla delar i läger och på bevakning. Allt detta kan icke eftergifvas och fordrar betydligt längre öfningstid än den nuvarande korta. Rikets Ständer gjorde visserligen 1857 det vigtiga medgifvandet, att öka beväringens öfningstid från 15 till 30 dagar, fördelade på tvenne år, men detta steg, det första till vår bevärings daning sedan författningens införande 1812, måste följas af ännu ett och större. Det är visserligen sannt, att gymnastik och vapenöfningar numera komma att ingå i skolundervisningen. Men den kunnighet i marsch, handgrepp och något i manöver som kan antagas härigenom blifva före beväringsåldern inhemtad, torde mera komma att visa sig hos städernas ungdom än hos landets, enär folkskolorna, icke i allmänhet lära kunna bringa sina vapenöfningar synnerligen långt. Dessutom måste en beväring, för att kunna ingå i arméens led, hafva en kännedom i soldattjensten och om soldatpligterna, som icke i skolan kan meddelas. Hvilken är då den minsta öfningstid, som för beväringen fordras för att kunna med stammen bilda en duglig armée? Kommitterade hafva, i afseende på stammens öfning, föreslagit den oundgängliga anordningen, att hvad som hitintills blott undantagsvis kunnat 45 ske, nemligen rekrytens daning under tvenne års soldatskola (rekrytmöten), hvardera af 42 dagar, samt tvenne års regementsmöten af 20 dagar, innan han som soldat godkännes, hädanefter bör blifva allmän regel. Denna soldatdaningstid är kort, jemförd med den inom utländska arméer antagna, och kan såsom tillräcklig anses endast till följd af vårt folks egenskaper, hog och goda vilja samt med hänsyn till stammens längre tjenstetid och den fortgående utbildning, densamma derigenom vinner.
Propos. om anslående af 3/t mantal N:o J Törnestorp till boställe åt Kronofogden i Höjentorps fögderi af Skaraborgs län, i stället för nuv:de Kronofogdebostället 1 mantal Nio 8 Stentorp Frälsegården; ‘ Nio 41, i anledn. af väckt motion om grundräntornas kapitalisering; N:o 42, i anledn. af vackt motion angrde indragning till Kronan af kungsgården Ollestad; N:o 43, i anledn. al väckt fråga om ersättning af allmänna medel till innehafvare!) af Komministersbostället Riddaretorp för af samma boställe utgående roteringsafgift; samt N:o 44, i anledn. af väckt fråga om förhöjd ersättning till Nämndemän för extra förrättningar. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet StatsUtskits den 25 sisth Januari bordlagde Utlåtide Nio 45, angående beräkningen af Statsverkets inkomster. Föredrogs, men blef äfvenledes på begäran af flere ledamöter ånyo bordlagdt samma Utskits Utlåt. Nio 45 Litt. A, i anledn. af väckt motion om uphörande af Landttogsgärden; i sammanhang hvarmed föredrogs och begärdes på bordet ett från Hederv. BondeStåndet ankommet Prot.Utdrag med inbjudning till MedStånden att instämma uti nämnde RiksStånds vid behandling af sistberörde Utlåt, fattade beslut, att R. St. skulle hos K. M:t i underd. anhålla, det K. M:t täcktes låta utreda beloppet af ifrågavide Landttogsgärd, samt derefter till R. St. aflåta nåd. Propos. om och på hvad vilkor nämnde gärd må från ordinarie räntan uteslutas. Vidare föredrogos, men blefvo jemväl ånyo bordlagde, StatsUtskits den 25 sisth Januari på bordet lagde Utlåtm: De n 1 Februari.
Döttrars emottagande och understöd; men ester hwad nu upplyst bliswit, en sa bestastäd wälaörande Stiftelse och desi allmännelighet för hela Riket föga eller intet stalt wara kand utom Hufwudstadcn; sa hemställer Stats-Ukstottek, vm icke Drottninghus-Dirccllönen borde undfå den förestrist, att, kill Allmänhetens underrättelse, nu genast härom meddela upplysning uci Allmänna Tidningarne, samt att sedermera pa sika sätt laka kun> göra, enär någon ledighet ibland Uuderhallstagarng sig yppar, eller ock Direktionen ser sig i tillfälle, att genom Inrättningens utwidgande kemna emottaga nya. Riksens Högloft. Ständers egen pröfning un-> derstäiies allt della wördsammeligen. Orebro den 4 Julii 1812.. Pä Hvgl. Ridd. och Adelns . Pa Hdgwsrd. Prest StändctS Legam. wägnar Leham. waquar Larl förner. Lustaf lckurrav, P§ Wälloll. Borgarc-StänPä Hedei iv. Bondc-Stäii-» drfs Ledam. wäqnar dets Ledam. magnar vv 6 ^ 6 i in^ 0 v as ^ nclers 80, u, (i!. Runelin?, Den 6 Julli. r?4s Lit. Gr-rmägtigste Allernädigfte Lonuug! Kong!. Maj:t will haröfwer i Räder has-» wa mhemtat Dep sch Nitets Statö-Coulyirs pndcrdänigg utlåtande.