Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Concurs ägande fordran, som af Stats-Utskottet upptagits till 6,258 R:dr 42 sk. 3 r:st., och ansetts böra afföras, enär anledning vore att all tillgång till gäldande deraf saknades, ännu i 1833, 1834 och 1835 årens Hufvud-Böcker finnes balancerad till 6,358 R:dr 42 sk. 3 r:st., eller 100 R:dr mera än bemälde Utskott upptagit, såsom skäl hvarföre Convoy-Commissariatet, uti ett dess underd. utlåtande, uppgifvit, att nemi. Concursmassan icke varit utredd och att, jemlikt Commissariatets beslut d. 3 Mars 1834, målet blifvit, efter erlagdt vad, fullföljdt i Norges Höjeste Rett. D) att transactionerne med Norrska Zahl-Cassan, hvilka förut blifvit besörjde genom serskilde Ombud och årligen kostat 4 a 500 R:dr, för åren 1834 och 1835 verkställts af Herr Stats-Secreteraren och Commendeuren Due, hvarigenom Convoy-Cassans utgift i och för nämnde ändamål uppgått till endast omkring 160 R:dr. E) att, sedan Kongl. Maj:t under d. 4 Oct. 1834 i Nåder beviljat afskrifning af 193 R:dr 41 sk. 2 r:st. å Capitainen Melanders skuld till Convoy-Cassan, 424 R:dr 33 sk., det återstående beloppet 250 R:dr 39 sk. 10 r:st. blifvit, i liqvid med Kongl. Flottans Station i Carlskrona, Convoy-Commissariatet godtgjordt. F) att det af 1835 års Revisorer omförmälte parti jern, 9 SkU. 17 LU., äfven uti 1835 års Hufvud-Bok upptages såsom oförsåldt och för Convoy-Commissariatets räkning å Metallvågen här i staden qvarliggande.
Det var ingen bitter ironi i de orden längre, hon hade varit lycklig och gick för att blifva lycklig. Den vackra vårdagen hade lockat ut häradshöfding Berner. Han gick utan något gifvet mål, drickande in vårens skönhet med hela sin varelse. Ett djupt, oändligt befriande vemod hade gripit honom, det löste upp mycket, som hade frusit till hos honom, och det tvingade honom med oemotståndlig makt att tänka på Elna. Det var alltid vår öfver Elna, om hon var glad eller sorgsen, och därför kom nu med våren en här af tankar på henne öfver honom. Han började gå tillrätta med sig själf. Han hade varit så gränslöst egoistisk i sin sorg, nästan endast tänkt på sitt eget lidande och halkat öfver, hvad Elna måste känna. Men nu tvingade det sig på honom, hvad hon också måste lida, och han frågade sig om o c h om igen, om en man har rätt att pålägga en kvinna en sådan sorg, att taga ifrån henne det enda, som är af värde i lifvet, sedan hoppet är borta, nämligen minnet. Ty han hade j u just förgiftat minnet för henne, minnet af hans kärlek; den kunde hon j u ej tro på, när han öfvergaf henne utan ett ord. Nu visste han, hvad han hade bort göra. Han borde gått till den kvinna han älskade, sagt henne allt, gifvit henne minnets rika skatt, innan de skulle vandra skilda vägar. Nu skulle han resa om några dagar för att aldrig mera komma tillbaka; skulle han gä till Elna nu? Han mötte doktorns gamle kusk nere på landsvägen. Del var månader, sedan han varit åt de trakterna, nu måste han helsa på gamle Lars. Men han såg genast på gubben, att allt ej stod rätt till. Elna! Det slog honom som en blixt, att det hade händt henne något, och när Lars gråtande fick fram, att fröken nog icke lefde natten öfver, då tyckte han, att han vetat det länge. Utan ett ögonblicks öfverläggning var han på väg upp till byggningen. Där var tomt och ödsligt öfver allt, han gick in genom de öppna altandörrarne och in i doktorns arbetsrum. Först tyckte han, det var tomt där också, men så fick han se doktor Rulh med hufvudet nedsjunket mot armarne, som hvilade på bordet. Hade han kom mit för sent?
Majit må detsamma sedermera med StorTinget communicera. Additament till den emellan Sverige och Norrige vid Riksdagen i Stockholm den 6 Augusti , och Stor-Tinget i Christiania den 31 Julii fastställde samt af Kongl. Majit under dc-n 6 Augusti i8l5 antagne och bekräftade Riks-Act. i. §. Det är lörbtrtlit, att i Sverige trycka nå - Konungens Nåd. Propositioner. 32.1 got, sorn direkte eller iridirekte innehåller smädelser och förgrlpelser emot Norrska Nationen , dess Styre.lse-former, Lagar, Medborgare-Klasser eller allmänna Inrättningar. 9 §• På enahanda sätt är det förbudit i Nor rige, att trycka något, som direkte eller indirekte innehåller smädelser och förgripelser emot Svenska Nationen , dess Styrelse - former, Lagar, Medborgare-Klasser eller Allmänna Inrättningar. 3- §• Författare, som häremot sig förbryta, straffas med fängelse från Tre Månader tillTvennö år, efter omständigheterne, och Skriften konfiskeras. 4- §• Om i Dagblad eller Periodiska Skrifter i Utgifvare deraf inför Artiklar af o.fvanberörde innehåll, stånde derföre till dubbelt ansvar, o . förlore rättigheten, att vidare utgifva Dag • ••• , under hvad namn sorn hälst, eg andes ved; 'rörande Auctoriteter i hvardera Iliket, att Jjhuiet eller Jurnalen genast indraga, och med Seqvester belägga, intill dess dötndt blifvit. 5- §• Innehåller Skriften bestämd anmaning till upplösning eller kränkning af den imellan begge Rikena slutade förening eller afl Nationalrepresentationen, eller af den i bada Riken stadgade Successions-ordning för Thronföljden, straffes som förrädare. 324 Konungens Nåd. Propositioner: 6- §. Innehåller Skriften något^ sorn har till föremål, att inskränka Brödrafolkets friheter och rättigheter, straffes med landsflykt, 7- §•
Under åberopande af kontrakt, hafva till Westergötha-Dals Regemente, under titel: ”gevärspersedlars underhåll”, utbetalts för hvartdera af revisionsåren 500 R:dr, samt dessutom, för år 1845, ett belopp af 38 R:dr 7 sk. 8 rst. för islåndsättande af Regementets huggare och bajonetter; men då de kontrakter, hvarpå dessa utbetalningar sig grunda, ej kunnat från Kongl. Krigs-Kollegii Artilleri-afdelning, ehuru reqvirerade, erhållas, så hafva Revisorerne ej varit i tillfälle bedomina utgifternas behörighet. §. 6. Uti räkenskaperna afföras 581 R:dr 21 sk. 4 rst., utgörande passevolansersättning för år 1845 till Kompani-Cheferna vid Kongl. Andra Lifgardet för gevärens underhållande; men då, jemlikt kontrakt af den 4 December berörde år, ersättningen, beräknad från och med den 1 Maj 1845 till samma tid det påföljde året, utgör endast 388 R:dr, kunna Revisorerne ej inse skälet för utbetalandet af skillnaden emellan dessa båda summor, 188 R:dr 29 sk. 4 rst., helst Kompani-Cheferne icke hade större fordran sedan det föregående året, än 5 R:dr 18 sk 8 rst. §. 7. Genom nådigt Bref af den 8 Februari 1841, blef Kongl. KrigsKollegium anbefaldt att låta förnya det med Chefen för Lifgardet tili häst, den 14 Juli 1832, afslutade passevolanskontrakt, angående underhållandet af Regementets sablar och pistoler, emot en årlig af Kronan erhållande summa af 368 R:dr 16 sk. och rättighet för Regementet att behålla sabelklingorna, men med skyldighet att till Kronan, vid kontraktstidens slut, återlemna de dertill hörande messingsoch jern-baljor samt fästen. I följd häraf, blef' på dessa grunder kontraktet förnyadt med dåvarande Chefen, Hans Exellens m. m.
Jag får äfven anmäla min reservation emot ifrågavarande Beslut, och det på de af Herr Hjerta och Grefve von Schwerin anförda skäl. Till dessa må det tillåtas mig tillägga det, att då icke något annat motiv blifvit framstäldt för den beslutade inbjudningen, än att Ridderskapet och Adeln fattat ett annat beslut, än de 3:ne öfriga Riks-Stånden, och ett beslut alldeles rakt stridande mot dessas, så är det för mycket begärt och högst otroligt, att de 3:ne Stånden skulle frångå sitt på så många giltiga grunder fattade Beslut, blott för det Ridderskapet och Adeln behagat vidtaga ett annat. En så ovanlig villfarighet borde desto mindre kunna synas möjlig, då man besinnar, att en stor Pluralitet af dessa Stånds Medlemmar utgöres af Representanter från Landsorterna, der bristen på det gångbara myntet gör begagnandet af den enskilta creditfriheten desto oumbärligare. Och gör man sig ej skyldig till en motsägelse, då man så mycket yrkar på Handelsoch Näringsfrihet, roen ej vill medgifva den ännu mer allmänt för nyttig ansedda creditfriheten? Jag anhåller alt detta mitt yttrande får jämte Herr Hjertås åtfölja Protocolls-Utdraget till de öfrige Riks-Stånden. 124 Den 7 November, f. m. Friherre Cederström, Jacob: Det lärer ej, emot 5^ §. Riksdags-Ordningen, kunna bestridas någon Ledamot, att få sin särskilda mening åtföljande till de öfrige Stånden, då lian ej instämt i det fattade Beslutet. Detta är fallet med Herr Hjerta; hvaremot Grundlagen ej föranleder, att den sorn i Beslutet deltagit, såsom den sist Talande Ledamoten, skall få bifoga sinatankar. 57 §. är tydlig och klar. Herr Munck af Rosenskjöld: Afståndet af den plats, jag bär innehar, torde ursägta , om jag ej rigligt fattat Friherre Cederströms mening. Likväl tyckte jag mig förstå så mycket, att det var en anmärkning mot min anhållan derom, att min reservation måtte bifogas Protocolls-Utdraget till de öfrige Stånden.
Jag återkommer till den framställda invändningen om skattens förädlande egenskaper, och detta nu, för att göra rättvisa åt mina ädla motståndare. Villigt och upriktigt tillägger jag'dem detta epithet. Ty endast frän den, som sjelf aldrig skyr att offra det enskilta intresset ä det allmänna och hvars lofvärda stolthet det är att aldrig undandraga sig upfyllandet af en pligt, kan det vackra föreställningssättet utgå. Min egen sorgliga erfarenhet nödgar mig emellertid att antaga, att dessa Hrr at några sällsynta undantag bildat regeln. Jag mäste sålunda hänföra deras förespeglingar till illusionernas gebiet. Jag har nemi., både såsom enskild, man och såsom embetsman, då jag haft att bevaka det allmännas rätt, trott mig skönja att flertalet både af klasser och af individer ingalunda täflar om äran att tillskynda det allmänna fördelar. Tvertom har jag funnit de flesta och lill och med sådane, hvars medborgerlighet borde varit högt utbildad, gerna tillskansa sig fördelar frän det allmänna, eller den s. k. ”Kronan”, gerna hugga pä allmänningen, ihärdigt försvara både verkliga och inbillade, både välfångna och andra privilegier, eller enskilta förmåner. Jag har, ty värr, "äfven tyckt mig finna, att de flesta undandraga sig, så vidt de kunna, alla skatter, pålagor och skyldigheter, helst hvälfvande dem på andra. Dock är det mig ett nöje, att tillika erkänna det jag också varseblifvit undantagen. Jag har spit och lärt alt högt akta en man, med hvilken jag dock sällan tänkt lika, men som sjelf endast konsument varit producenternas mest nitiske försvarare. En man, som för öfvertygelsen, för pliglkänslan visat denna höjd af mod, som fordras att trotsa sina närmaste vänners opinioner, som för denna pligtkänslas skull lemnat den magt och den lysande ställning han genom årslånga vakor och mödor förvärfvat. Jag känner flera, som äro beredda, att, när som helst för det allmannas fördel offra allt, till och med de företräden en hög börd dem förunnat, och till hvilkas bibehållande egna dygder kunde göra dem berättigade.
Då jemväl vid innevarande Riksmöte framställningar förekommit om förändring i Almäuna Lagens stadganden rörande arfsrätt och giftorätt, hafva Rikets Ständers ej kunnat undgå att fästa sin uppmärksamhet vid den behandling och den utgång, samma fråga rönt vid de flera Riksdagar, då den varit föremål för Rikets Ständer bedömande. Redan i början af vårt nuvarande Statsskick höjde sig röster för en lika arfsrätt för olika kön. De kunde likväl då icke göra sig gällande; men frågan var emedlertid väckt; och, ofta för - 300 Expediiions-TJtskottets Förslag till lind. Skrifvelsej No 91. livad, bereddes derigenom så småningom den förändring i tänkesätten, som grundläde Rikets Ständers vid deras sista möte fattade beslut om en lika arfsoch giftorätt, hvilket beslut dock icke erhöll K. M:s Nådiga sanetion. Enär de grunder, hvarpå detta beslut sig stödjer, hos Rikets nu församlade Ständer ansetts vara af serdeles vigt för frågans bedömande, hafva Rikets Ständer till ytterligare pröfning upptagit dessa, ur motiven för förslaget till ny Civil-lag hufvudsakligen hemtade, och här nedan omforinälda, grunder, nemligen: För lika giftorätt: Uti det genom äktenskapet uppkomna bolag förena begge makarne sina krafter, i ändamål att med gemensam omsorg arbeta för gemensamt väl. De dela med hvarandra ljuft och ledt; och då förbindelserna äro lika och bördorna bäras gemensamt, synes en fördelning af inbördes rättigheter, hviiande på en annan grund, icke stå att förena med äktenskapets väsende och med de vilkor, som deruti innefattas. Del är mannens pligt att anskaffa hvad, som fordras för makarnes och barnens underhåll, och hustruns att det med sparsamhet och klokhet använda. Hos den jordbrukande classen af ett folk hafva vanan och behofvet gifvit hennes skyldigheter en ännu större vidd. Det är icke nog dermed, alt hon ensam måste sörja för barnens skötsel och uppfostran i deras spädare år och ensam besörja den inre hushållningen; hon måste äfven deltaga i den yttre och med sitt arbete bidraga att förvärfva det nödvändiga.
R:dr vore otillräckligt, för att kunna åt bemälde extra-ordinarie tjenstemän tilldela en någorlunda anständig vedergällning och uppmuntran, helst en del af nämnde anslag äfven måste användas till ersättning åt erforderliga extra vaktbetjente; hafva, vid sådant förhållande, Rikets Ständer funnit godt bifalla, att ifrågavarande anslag må från dess nuvarande be lopp, 1,000 R:dr, till 2,000 R:dr årligen förhöjas. Som tre af de på Kollegii stat uppförda vaktmästare åtujöte i aflöning endast 450 R:dr hvardera, har E. K. Maj:t föreslagit, att nämnde tre vaktmästares löner måtte ökas mod 50 R:dr för hvardera eller tillsammans 150 R:dr. Och hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad förut, i fråga om regleringen af utgifterna under Riksstatens 4:de och 5:te Hufvudtitlar blifvit för vaktbetjeningen hos Krigs-kollegiuin och Förvaltningen af Sjöärendena medgifvet, funnit godt de sålunda föreslagna lönetillökningarne med tillhopa 150 R:dr bevilja. S ta t ist iska T a hcll-kommissi onni. 4:o. I fråga om detta embetsverk har E. K. Maj:t funnit sig föranlåten att förnya Sin vid nästföregående två riksdagar hos Rikets Ständer gjorda framställning, att Chefens för Statistiska Central-byrån aflöning måtte, till närmare likhet med lönerna för andra dermed i vigt jemförliga befattningar, bestämmas till 5,000 R:dr och således nuvarande beloppet, 4,500 R:dr, ökas med 500 R:dr; Och hafva Rikets Ständer, i anseende till de med ifrågavarande Chefsbefattning förenade trägna göromål och vid jemförelse af de för likartade tjenster inom andra embetsverk uppförda aflöningsbelopp, ansett den begärda förhöjningen vara med billighet öfverensstämmande, hvadan Rikets Ständer funnit godt att den begärda lönetillökningen, 500 R:dr, bevilja. 5:o.
Hedervärda Bonde-ståndet liar till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat särskilda, af Biksdags-fullmäktige Anders Persson från Nerike oell Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län till Ståndet ingifna memorial, derigenom blifvit föreslaget, af den sistnämnde: att oäkta barn måtte berättigas att efter moder, som ej efterlemnar äkta bröstarfvingar, i arf erhålla all bennes qvarlåtenskap, utom arfvejord; samt af Anders Persson, med hvilken llere af ståndets ledamöter sig törenat: att 8 Kap. 7 § Artda-Balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Allar man barn i lönskaläge utan äktenskapslofven, det barn må ej annat »arf taga än efter moder, der hon offentligen erkänt barnet, samt efter egna barn och »bröstarfvingar. Men är barnet afladt i bordom eller i förbjudna leder, ege det ej arfsrätt »efter modern. Hock njute oäkta, ehvad det är afladt i hordom eller förbjudna leder, eller »ej, af fader och moder nödtorftig uppfostran till dess det sig sjelf nära kan. Dör fader, svaren »arfvingar till det understöd, som han lemna bordt, efter hvad nyss sagdt är. Samma lag »vare, der qvinna dör och lemnar efter sig barn, som ej arf tager.» Genom dessa förslag har en fråga, som flera gånger tillförene utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, blifvit åter upptagen. Att den hittills förblifvit olöst, synes emellertid ej hafva haft sin grund i något allmännare misskännande af oäkta barns rättigheter, utan i fruktan, att ett erkännande deraf i lag skulle störande inverka på förhållanden, hvilka lagstiftaren företrädesvis ansett sig förpligtad skydda. Man torde ock svårligen kunna ur rättvisans idé härleda det absoluta förbud för oäkta barn att taga vidare af hvad föräldrar efter sig lemna än till uppfostran, som gällande lag i 7 § af 8 Kap. Ärfda-Balken innefattar; och betraktadt från mensklighetens Synpunkt, lärer detta förbud än mindre stå att försvara. Bih. till R. St.
Då åkern, genom de lieie efter hvarandra tagna grödorna blifvit utsugd, ligger den ofta flera år alldeles ofruktbar. Den naturliga ängen har på de sednare 25. åren visat sig vara, i afseende på bördigheten, i märkbart afla gande, och höet lår ersättas af det, genom de utvidgade odlingarne, ökade halmfodret. Allmänneligen trädas ej, utan utsås, efter gödning om hösten, råg, och derefter antingen råg ånyo eiler blandsäd, och sedan bafra. Potäter odlas på flere orter uti stor mängd, och afyttras till de större brännerierna. Uti nämnde häraders skogsbygd är åkerjorden öroch sandmylla af inskränkt vidd, som derföre årligen besås, utan att trädas eller gå i vexelbruk med grässlag. Odlingarne äro sällsynta, men jorden brukas med mera omsorg och gödslas oftare, så att sädesafkastningen på lika rymd är högre än på slättbygden. Fjäre, Wiske och Himble häraders jordmån från hafvet till Götheborgs och Elfsborgs läns gräns är hufvudsakligen lerjord af ypperlig beskaffenhet, dock förekommer stundom äfven der öroch sandmylla. Slätterne afbrvtas tätt och ofta af kala och ofruktbara bergsträckningar. Laga skiftena hafva i denna del af länet gått betydligen framåt, men ägovidden till hemmanen är högst inskränkt. Äfven här brukas jorden på gamla sättet, men, i anseende till sin naturliga bördighet, gifvetden någorlunda gräsväxt viddess O ' O Berättelse öfver Halmstads Län för aren 1842—1847. d 10 igenläggning för ändamålet alt valla sig och blifva tjenligare för besående med lin, som mycket odlas ocb med fördel begagnas i Wiske och Himble härader, der linnetillverkningen som husslöjd idkas. Här odlas hvete, föga råg, mest korn och bönor, en del trindsäd, och mindre hafra. Mobolet är inskränkt, men bönor ocb trindsäd ersätta denna brist.
Man har omrört härvid äfven frågan om gymnastik och till och med simning, man har velat uppdraga en jemförelse emellan KrigsAoademien och Universiteten i af-' seende derpå ; allt sådant hör alldeles icke hit, gymnastik år för en undervisningsort helt enkelt nödvändig, likasom ett Apothek år det för Ben 27 Augusti t, m. en större Stad, men det skulle åtminstone förefalla mig bra underligt, om man påstod Eskilstuna vara mer lämplig till Fabriksinråttning ån Wedevåg, på den grund att i Eskilstuna fanns ett Apothek; det högsta som derigenom kunde bevisas vore, att den oumbärliga inrättningen borde finnas på bägge desse ställen, men utslaget i afseende på Fabriksstads anläggningens lämplighet bör ögonskenligen grundas på helt annat. Långt ifrån således, att jag skulle kunna tro de ir.ilitaira lärarne vid Universiteten kunna ersätta KrigsAcademien, tror jag dem icke ens kunna ersätta de särskildta |undervisningsverken inom de scientifiqua MilitairCorpserne. Enligt sitt ändamål uppfylla dessa, hvardera i sin spher, det behof af ständigt successivt sysselsättande nied theone, som alltid menniskan erfar, sedan hon har inträdt i det practiska lifvet. Kanhända ock troligen kommer begreppet om sådana corps anstalter då först rätt att utveckla sig, när en gång det blir lag och mod, att så väl för civila som militairer, alla eller nästan alla inträdes-examina tagas, icke vid Aca* demien, utan inom corpserna; göres en gång detta stora steg, kunna Universiteterne rätt uppfylla sitt stora ändamål och då blir det, ehuru skenbart motsägande sådant synes vara, först nödvändigt att vid Universiteterne öppna tillfällen att förvärfva kunskaper i alla möjliga grenar. Jag tror i denna framställning äfven vara innesluten min tanka om den föreslagna EcolePolytechenique; den ersätter ej de anstalter 382 Ben Sy Augusti <s, tn, som böra Annas inom hvarje scientifique corps, att bibehålla dess medlemmar vid scientiliqua sysselsättningar.
Och allt, de med guldtoffeln pekade på, Det skulle de söta » turkoserna » få. Vid Offenbachs toner, i lättaste gaz, Mig. bägarn de skulle kredensa med grace. Men turkarne få ju knappt smutta på vin — Nej pass! Att bli turk, jiej, det mätte väl hin! Fikens melodi. Om midt på da ’ n, om sent på qvällen, Blott mästarn gått och verkgesällen, Då stannar hyfvel, stannar sag, At andra falt står Calles håg * Af förf. till den omtyckta poemsamlingen » Spegelbilder *, hr F. Bar-thelson, har man inom en ej alltför aflägsen framtid att emotse en ny humoristisk diktcykel, hvarur jDagens Krönika » blifvit satt i tillfälle att meddela några profstycken.Dâ kan ej Calle lata bli Att hvissla högt en melodi. Den melodin sa enkel är, Men Fiken har ju den så kär, Och Calle re ' n i fjorton da ' r Sä ömt pä Fiken blickat har; Och kan väl da han låta bli Att öfva flickans melodi. En mästare på handklaver, Sa väl hvar ton han återger; Och da hon frågat ju en q väll: Blir inte Calle snart gesäll? » • Hur kan väl Calle lata bli Att spela Fikens melodi! Den skalken ställer dörren pä glänt; Han småler, ty han på sig känt, Till sist, i fall hon står och lyss, Han drillar sig nog till en kyss. Och kan väl da han lata bli Att drilla Fikens melodi. Men hur han drillar, dag frän dag För Fiken blir allt mer ’ han svag; Gesäll han blir framåt April; Det bröllop blir och lite * till, Sa damar Calle — hi-hi-hi! Allt efter Fikens melodi. Herr. Isidor. Hon var en skälma, han ett far Med ögon himmelsblå och milda; Han kallades herr Isidor, Och lilla skälman hette Hilda. Dagens Krönika. 0 — 7.Herr Isidor var ung student Och var i Hilda rent af galen; Han qviunolist ännu ej känt, Han kände en&lt;Jast älskogsqvalen. Herr Isidor led grymma q val: Han endast fick på afstånd svärma,
Att Allmogen i Kohl-districtet omkring Fahlun, som är anstagen med sine Krono, räntor till Stora Kopparbergs Bergslag och den tiden Kongl Majit och Kronan derstädes ägde Grufwe-delar och förde eget Kopparbruk samt Skogarne öfwerallt wörö öfwerflödige, äswen ätagit sig, att betala sine Mantalspenningar med Z:dels Stig Brännkohl in natura pa hwarje Mantals-firifwen person, men att ^:dels stig Kohl, enligt ett af Konungens Befallningshaswande i Fahlu Län den i Dec. 1809 utgifwit och i Transumt bilagdt Betyg, ar .1808 kostar efter Markegängs-pris nägot öfwer 2; si. Banko, säledes öfwer z gängor mera, än andre wederlikar betala, som erlägga denna afgift contant. — Och som denna Kongl. Majus och Kronans brukningsrätt nu mera ' är öfwerläten ät ?Fahlu Bergslag med de wilkor, att vfwannämnde Ränte,Kohl fiola till Kronan betalas efter Markegängs^pris; Sä anhälles, att Riksens Höglofl. Ständer täcktes taga denna sak i betraktande; Förmodandes Sökanderne att ingalunda kunna wara Riksens Ständers mening, alt desie Socknar fiola betala z gängor hägre Mantalspenningar, än alla andra, utan fast häldre owilkorligen denna Riksdag erhälla rättelse häruti, samt ändteligen, om Kohl in natura fordras, de mätte beräknai Mantals-penningars erläggande ester ärliga Markegängs-pris. Stats - iZ88 Den 9 Julii. Stats-Utskottet får i anledning häraf tillkänna, gifwa, att Mantals-penningarne i Kopparbergs Län beräknas dels till 8, dels till 6 och dels till 4 si. personen, och böra, likmätigt 2 §. i Kongl UppbördsReglementet af ar 1739 betalas ester manligheten med Kohl in natura. — Tid efter annan har en de! af Ailmsgen i Stora Kopparbergs