Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot kan jag icke underlåta att yttra, det jag anser, att det vöre en skam för landet, om R. St., som äga Banken, skulle anse såsom nödvändigt för Bankens credit att i sina grundlagar för Bancostyrelsen tala ens om creditiv på utländsk ort. Jag tror, att i detta såsom i andra fall böra moraliska grundsatser appliceras, och deribland är, att den, som icke bjuder credit, då han har credit, han får ingen credit. Jag tror, att, efter det beslut, jag tror komma att fattas i afseende på myntevalvationen, hvarigenom det är klart, att vi hafva inne en emot mer än hälften af Bankens sedlar svarande metalliska cassa, Svenska statsbanken kan bjuda credit. Jag säger derföre icke lika med Frih. Cederström, alt Bancostyrelsen kan, utan att bjuda hypothck, på sina blotta namn när som helst upptaga hvad summa som helst. Detta vore önskligt; men jag har hört så mångå olika opinioner om denna credit, att jag icke vågar såsom ett axiom framställa, att Bancostyrelsen i alla händelser skall kunna bjuda en sådan credit. Jag hoppas, att R. St. i sitt val till Bancostyrelse ådagalägga den önskan, att dessa personer må blifva sådana, som kunna göra det möjligt. Jag får således tvärtom antaga, att R. St. förse Bancostyrelsen med möjlighet att hålla det stadgade myntet i värde; men jag tror, att dertill icke behöfves att ens tala om creditiver och än mindre att bestämma dem till siffran. Dertill behöfves icke heller en sådan mängd af föreskrifter, som förekomma i punkterna 4 t. o. m. 11. Dessa många punkter tror jag, inom parenthes sagdt, hafva det felet, hvarom anmärkning i går så naivt framställdes, att vara alldeles för långa. Kan nu korthet vinnas, så vore det så mycket bättre, och jag ser mig nästan nödsakad att gå litet längre in på saken, hvarvid jag likväl möter det möjliga inkastet, att jag går från den förevar. 2:dra punkten. Jag ville föreslå, i stället för den 3:dje t. o. m. d. g:de punkten, en redaction, helt simpelt lydande så här:
Vid dessa förslag forde det tillåtas mig, att, af de mångå olägenheter det medför, blott anföra den, att denna varas tyngd relatift till sitt värde, fåstar vid denna låne-utvåg så dryga kostnader och svårigheter, vid pantens transporterande fram och åter, att den, elter min öfvertygelse af högst få kunde med fördel begagnas. Heltannorlunda år förhållandet »ned lån på pant af jern, hvilket stående på våg, dit det i alla fall skall föras för att få afyttras, ej behöfver transporteras af stället för att belänas. Min öfvertygelse år dock att iåne-anstalter för jordbrukaren; på billiga ochs med näringens bestånd förenliga vilkor, samt med iakttagande af sådane modificationer, sorn förebygga möjligheten af ett återkommande vingleri med egendomshandel för lånta penningar, i närvarande på enskildt credit utblottade tid skulle vara en verklig hjelp för jordbrukaren, då honom derigenom bereddes utväg att till sina husbållsbeliof, tjenstefolks löner och utskylders afbördande kunna fä låna penningar, och således blefve satt i tillfälle att hålla på sina varor intill dess de med mesta förmon och beqvämlighet för transporten kunde afyttras. Hvaremot förhållandet med de fleste Landtmån nu deremot år, att de, för att anskaffa penningar till dessa utgifter, genast efter inbergningen, med försummande af andra angelägne höstgöromål, måste ftöska en del af sin säd och köra till torgs, der Den 5 Martil. en af gemensamma behof verkad större concurence nödvändigt förorsakar lägre prises än de som vid en mindre tillförsel sedermera blifva gällande. Jag vågar derföre vördsamt före slå, att låne-anstalter uteslutande för jordbru» karen blifva inrättade på fyra ställen i Riket, nemligen: en i Svea Rike en i Götha Rike en i Skåne och en i Rikets norra Landskap 3 hvarigenom lika lätthet att begagna dessa inrättningar beredes för alla i detta vidsträckta Rike varande Jordbrukare.
Lx krotocollo ). 14. ketsrskon. 334 Den 4 November. S. D. BorgareS ändet, som till alla delar biföll hvad Riksens Höalofl. Sanders Allmänna Besrvärsoch OeconoMnU stolt, utt Betänkande af d. 9 nästledne Sept. yttrat, angående »örbättringar af Rikets allmänna fängelser eller sä kallade Krono häckten, fann dock tillika, att hwad Utstottet föreslagit rörande wista inotswarande matwarors tilldelande ät fängarne i stället för de underhälls penningar, som för dem blifwit bestämde, ställe i werkställigheten mö a all för mänga swärigheter, och att alitsa tills widare mä bero wid ben genom Kgl. Maj:ts Nådiga Förordning d. 2 Mali innewarande är, redan widlagne anstalt, att personer som för brott i häckte hällas, stola utom deras bestämde underhällspenningar undfä en tillökning af 1^ mark mjukt brov om dagen. Hwilket genom Utdrag af Prokocollet, de ölrige Resp. MedSiänden »vördsamt och rvänligett medeelas skulle. Ut supra. kix krotocollo lk keterslon. S. D. Efter företagen granstning af Riksens Högloflig» Sdänders SlatsUtstotts ProtocollsUtdrag a> d. 28 slstl. Sept. angående »viste Författningars widtagande i anseende till Recognitionsstogarne, fann BorgareStändet godt at antaga h»vad wälbemäldtd Ibstott i det»a ämne föreslagit; hwarom »vördsanr och wänlig underrättelse skulle meddelas de öfrige RespStänden genom detta ProtocollsUkdrag. Ut supra. Lx krokocollo bl. ketLlsson. S. D. Den 4 November. 335 S. D. Dä Spände' till afgörande företog Riksens Högloft.
Särskilda strafflagar för militärer, studerande vid Univcrsiteterne i Leipzig o. s. v. förblifva vid laga kraft. Wurtemberg. Enligt lagen af 1839. 1 :o Dödsstraff; 2:o Tukthusstraff, hvilket, ådömdt på lid, kan skärpas genom vatten och bröd eller mörk arrest, eller kroppsaga, högst 50 slag, då förbrytaren ankommer till lukthnset; 3:o Arbetshus och fästningsstraff’, som kan skärpas med valten och bröd, eller mörk arrest; 4:o Fängelseoch fäslningsarrest-slraff, som kan skärpas med vatten och bröd, eller inspärrning i ensamt fängelse, högst 14 dagar; 5:o Förlust af borgerliga hedersoch tjensterätligheter; ö:o Mistning af embete; 7:o Förverkande, på viss tid, af offentliga befogenheter (Berechligungen) eller af ett offentligt och sjelfständigt näringsfång; 8:o Penningstraff och confiscalion af särskilda föremål. Kroppsaga, såsom disciplinärstraff, äfvensom fjell rars påläggande får endast användas på tuktoch arbetshusfängar. Preussen. Enligt förslaget till strafllag af 1S43: l:o Dödsstraff; 2:o Tukthusslraff, enligt husordningen; 3:o Straffarbete och fästningsstraff enligt d:o; 4:o Fängelse och fästningsarrest; 5:o Kroppsaga, som verkställes i fängclsebygguaden, får icke öfverstiga 40 slag, af hvilka blott 20 om dagen kunna tilldelas. Läkaren skall yttra sig om den kroppsliga oskadligheteu af straffets användande på brottslingen; Den 28 April. m 6:0 Penningstraff; 7:o Conflscalion af enskilda föremål; 8:o Afsättning (cassation); !):o
Emot denna dom fullföljdes talan endast å hemmansåboernes sida, med biträde af Kronans ombud;-och Hofrätten dömde dan 2 Juli 1793, med åberopande af ingen annan grund, än 1782 års Kongl. Bref och 1786 års nådiga Utslag, samt pröfvade med stöd deraf skäligt att, med ogillande och upphäfvande af Lagmansrättens dom, Tingsrättens utslag gilla och fastställa; hvaremot genom Kongl. Maj:ts dom den 12 April 1796 Lagmansrättens dom i så måtto fastställdes, att bönderne, hvilka genom Hofrättens å deras sida laga kraft vunna dom blifvit ålagdt att penningeräntan efter tre daler silfvermynt på riksdalern räknad, ifrån och med 1777 betala, skulle de persedlar af jordeboksräntan, som med förvandling utgöras, antingen in natura lefverera eller efter hvarje års markegång i orten med penningar lösa och. i förra fallet, efter erhållen anvisning, föra persedelräntan inom lagsagan, på sätt författningarne derom stadgade. I denna rättegång biet således ingen ting afgjordt orri äganderätten till de inom llimble härad belägna hemman, som i egenskap af krono voro både med jord och ränta till Tripp försålda. Men genom den laga kraft, som emot Tripps arfvingar åkommit Lagmansrättens dom, hvari den af Häradsrätten arfvingarna fråhdömda rättigheten att uppsäga och antaga åboar icke blifvit återställd, lärer denna rättighet biira anses för arfvingarna förlorad, tillika med den dem afhända, och utan sådan uppsägningsoch antagningsrätf kraftlösa befogenheten att, i likhet med hvarje annan jordägare, genom fritt aftal med sina landbönder uppgöra vilkoren för dessas brukningsoch besittningsrätt.
Uti boets tillgångar inträff,, sä framt det icke är gifwik, att hon kill en dylik ward ar alt för oförståndig eller eljest oskickelig, och i Hwilket sall hon star under samma lag som andra. Den enda lagfvrändring jag derföre, åtminstone för det narwarande och intill desi en noggrannare revision as Vesta och andra lagar, kan gä för sig, kror böra ske, ar den att: 19 <5ap z §. Ärfda-Balken j st äster förorduar: Enka som fistlk 21 är rade sig och gods sitt sjelf Men för deni som före denna alder komma i Enkostand bör sörorduas Curator, utan hwilkenS samtycke hon ej mä köpa eller sälja fastigheter för sig eller barnen. is Dm 2i December. 12 Lap. iz §. ^attdels Balken. Ej mä omyndig i borgen gä, 06) ej hustru n« kan mannens, ej heller Enka sou! 21 ar icke fylic, uta.l Lliraiorn ja och samtycke. Enka som 21 ar fyllr, ha^we magc mev sirc gods ga i borgen. 8 Eap. i §. Glfrermäls-Balkm. Göra Man och Enka, fom 21 är fr lik, eller Giftoman ä Mös, eller minderårig Lukas »rägnar, förord sig emelian rc. Desia äro de enda omständigheter uii hwilka jag kan mcdgifwa en allmänna lagens förändring; ty ehuru jag anser borgen för ett sädant conrroct, hwaraf Enka snarare kan hämra ffata än nytta, sa förntsäkter likwäi desi myndige är-, ägandet as sa mycket förstånd, som fordras för akt inse söljderne as en dylik förbindelse, och i saknad hwaraf aker lagen lämnar full rätt att hälla Enka och andra under personers inseende och styrelse. Stockholm den zo Nowcmber 1829. < ' ^ V ' l-lans ^.näersron. Enligheten »ned det hos Riksens Höglofl. Slätt» verö Lag Utskott upläste anförande, intygar ^ob« l-Iolmbergiou.
— Summa anslag 51,403: 16. — Af egna medel bar staden för hamnarbetet redan tillskjutit 56,333 r:dr 16 sk. Till Wisby hamn har förut erhållits ett statsanslag af 79,000 Ralr och Utskottet har nu tillstyrkt ytterligare 84,000 — eller tillsammans 163,000 R:dr. Af egna medel har staden lillskjutit 40,000 r:dr. Utan att i ringaste mån missunna Wisby stad den större gunst och lycka, som fallit på dess lott framför Landskrona, har jag gjort denna jemnförelse och dessutom förskaffat mig reda på de begge nämnde städernes handelsrörelse, och dervid af Tulljurnalerne inhemtat, att år 1849 ankommo, från utrikes ort, till Landskrona 303 fartyg. Till Wisby 242. inrikes orter lill d:o 425 d:o Till Wisby 105. år 1850 utrikes 201 278. inrikes 364 97. Summa fartyg till Landskrona 1,293. Till Wisby 722. Till utoch inrikes orter hafva ungefärligen lika många fartyg afgått. Tull-uppbörden har ulgjordt: under år 1849: i Landskrona 92,336: 44. I Wisby 40,163: 3. 1850: i Landskrona 93,859: 6. I Wisby 34,040: 28. — I Landskrona Summa 186,196: 2. Härförutan har, enligt officiell intyg, till Landskrona inkommit och hefinnes för närvarande på kreditupplag öfver 2 millioner // råsocker, som under innevarande år kommer att förtullas, för att vid ett derstädes nyligen anlagdt sockerbruk förädlas, hvarigenom den vanliga tull-uppbörden för året höjes lill cirka 200,000 r:dr b:ko, eller en flerdubbelt större summa, än den sorn till hamnarbetets fullbordande blifvit begärd.
Du vill, att menniskan skall utsläcka den himlaborna gudagnistan, som just skiljer henne från djuret, och du måtte ha gjort det, ty derom vittnar ditt tal. Men låt mig nu höra ditt ärende. GUSTAF. Jag kommer på församlingens vägnar, sade jag, för att affordra dig ett återkallande af de irrläror, du varit nog samvetslös att utsprida bland församlingens barn. Vill du ej ta' tillbaka dem, så är du skiljd från din befattning och kan ej vidare få något offentligt förtroende. Jag vill dock först förbereda dig. Ännu är ingenting afgjordt. KARL. Må man ställa mig inför domstol och jag vill som anklagad bevisa min oskuld. Du tyckes vara okunnig om, att du i denna sak kan dömas utan att ställas inför domstol. Du har förkunnat kätterska läror detta veta höga vederbörande, och i denna stund beror det af mig att frikalla eller döma dig hvilket åter beror af den foglighet eller halsstarrighet du ådagalägger. Det vore ledsamt för mig att nödgas stänga en gammal kamrats utsigter för framtiden; derföre ville jag nu be dig betänka det steg du ämnar taga. Och vet, att du har ditt öde i dina egna händer, så att man inte se'n må komma och säga att jag genom intriger och så vidare KARL. Du är rädd om ditt skinn, märker jag. Nåväl hvem är det nu som skall få platsen efter mig? GUSTAF. Du tyckes alldeles ha' missuppfattat det ädla i mitt anbud. Det är ju ingen som tvingar dig att gå ifrån. Du behöfver blott återta dina obetänksamma yttranden och allt skall åter vara godt. KARL. Din snara var i sanning fint utlagd, men mig fångar du icke. Att du i ditt trosraseri skulle förfölja mig, det hade jag väntat, men att du skulle låta förleda dig till en sådan låghet som att genom ränker nödga mig till ett medgifvande, som komme mig att sjunka i folkets anseende och som skulle visa vanskligheten af mina läror det hade jag ej väntat. Förut högaktade jag dig, ty du försvarade en sak, om hvars värde du var öfvertygad, nu skänker jag dig mitt förakt. GUSTAF. Det skall du snart komma att ångra.
Hvad böra då ej personer känna, som efter gjord Ed och samvetets föreskrift iagttagit sina åligganden och fullgjort hvad Rikets Ständer föreskrifvit, samt beklädande kallet af Rikets Sländers Deputerade, likväl, om KammarRättens åsigter få gälla, äro underkastade åtgärden af ett Anmärkningsoch RevisionsContoirs uti ett Verk, som, så lill sågandes, ser och dömer i egen sak. Det är på dessa skäl jag vågar ödmjukast hemställa det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Anmärkningarne rörande Hemmansvärden måtte inställas och blifva utan påföljd; att beslut måtte fattas, det hädanefter Kammar-Rättens anmärkningar ej må sträckas till Rikets Ständers eller dess Deputerades åtgärder, då åtagen Bevillning utgått, så Den 10 December e. m. 365 vida cj tydlig afvikelse från BevilluingsFörordningarnes lydelser blifvit begången, b varigenom minskning i påräknad och åtagen Bevillning, eller fel i ziffran uppstått, samt Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd och föreskrift för hvarje fall vunnits till Anmärkningars utfärdande, i enlighet med hvad stadgadt är; och att slutligen någon bestämd tid måtte fastställas, inom hvilken Anmärkningar böra göras, om de skola för gällande anses. Herr af Billbergh Johan Petter: Ehuru jag är öfvertygad att Ridderskapet och Adeln icke lärer vilja taga befattning med en enskild fråga, som i Domstolsväg blifvit anhängig, anhåller jag dock att få meddela några upplysningar, icke för att redogöra för Domstolens förfarande i denna fråga, men för att utveckla sanna förhållandet. BevillningsFörordningen medgifver att nedsättning får ske, möjligen ända till det stadgade minimum af fastighetsvärdet inom hvarje Län, men den säger tillika, att ingen allmännelig nedsättning af egendomsvärdet får äga rum, emedan en speciel pröfning skall föregå, hvars ändamål är jemlikheti beskattningen.
Så här kommer det troligen att låta: — »Dessa 120 mill. hafva gjort sin rund kring landet och framkallat en förut okänd välmåga, en oerhörd ökad produktion, höjt egendomarnas värde och skola slutligen mångfaldiga sig sjelfva, till skam för de klentrogne, som tviflat på de utländska lånens magiska kraft.» Om de 120 millma gjort någon rund kring landet, eller blott ett kort besök, är oafgjord t, men att de lemnat ganska märkbara spår efter sig är otvetydigt. — Att de framkallat en förut okänd vällefnad är långt mer påtagligt än välmåga, ty lefva väl kan man göra med lanta penningar, men välmågan yttrar sig icke genom ständiga behofver af nya lån. — Gerna vill jag medgifva, att de ofta nämnde milhna haft någon del i en ökad produktion, men att denna ökade produktion ettdera förbrukats inom landet, eller varit af den beskaffenhet, att den icke kunnat användas till afbetalning på skulderna, bevisas deraf, att den utländska skuldsättningen oupphörligen ökas, och om man ändtligen vill vidhålla den tanken, att skuldsättning framkallar rikedomar, så kan raan väl icke gå så långt i förtjusning öfver detta system, att välmågan eller rikedomen yttrar sig förr, -än förmågan att minska sina skulder inträdt. Den 26 Oktober. 31 Hvad åter beträffar de omtalte milknas medverkan till höjning af egendomarnas värde, så får jag fästa upmärksamhet derpå, att värde och pris icke är liktydigt, ty om tillgången på rörelsemedel springer förbi det verkliga behofvet deraf för utvecklingen af en nyttig industri, så kasta de öfverflödiga kapitalerna sig på skadliga spekulationer, t. ex. spekulationshandel med jordegendom, och om jag köper en egendom, och dagen derpå lyckas sälja densamma med en vinst af 5 0 proc., så kan väl icke egendomen i verkligt värde på så kort tid vunnit samma förhöjning.
Uti sin i anledning häraf afgifna underdåniga förklaring, har Ofver-Direktören vid Myntoch Kontroll-verken, bland annat, erinrat, att det icke gäfves någon annan" möjlighet att i landsorterna åstadkomma undersökning af guldsmedsarbeten före stämplingen och dermed förena samma tillfälle för guldsmederna att få sina prof genast godkända innan de tillverkade arbetena i handeln utlemnades såsom i Stockholm egde rum, än att ett Kontroll-kontor upprättades i hvarenda ort, der någon guldsmed kunde få rättighet att sitt yrke bedrifva, men utom det att inrättandet af Kontroll-kontor i hvarje stad och köping skulle orsaka högst betydliga kostnader såväl för första uppsättningen som inrättningens årliga underhåll och aflöning af behöflig betjening — kostnader, som många gånger skulle öfverstiga afgifterna för kontrolleringen, så framt ej dessa i lika män skulle förökas och sålunda fördyra sjelfva guldsmedsyrkets produkter — skulle det blifva nästan omöjligt att erhålla en nog stor mängd af skicklige och tillförlitlige personer att bestrida kontrolltjensterna, hvarföre all tanke på en slik anordning nu borde, såsom overkställbar, förkastas. För vinnande af den utaf Revisorerne yrkade undersökningen före stämplingen hade Ofver-Direktören föreslagit flere åtgärder, men Öfver-Direktören ansäge tillika att, huru man ock må förordna om kontrolleringen, så kunde man ändå icke vinna den af Revisorerne önskade säkerhet, att guldoch silfver-arbeten, hvilka blifvit med kontrollstämpel lörsedde, ej vore underhaltiga, till stöd för hvilken åsigt äfven flere exempel af honom anföras. Huruvida en sådan förändring af kontrollväsendet, som af Ofver-Direktören. enligt hvad omförmäldt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 157. 7 blifvit, föreslagits, kunde medföra särdeles större säkerhet för allmänheten än nu gällande författning gjorde möjlig, kunde i allt fall, enligt Öfver-Direktörens tanke, ifrågasättas.
Memoriali anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om ytterligare anslag till fortsättning af ISational-museibyggnaden. (U. A.) Uti Utlåtandet JVs 180 hade Stats—Utskottet, på anförda skäl, hemställt, att Rikets Ständer för fullbordande af national-musei-bvggnaden samt för verkställandet af den del utaf inredningen, som i sammanhang med det egentliga byggnadsarbetet bör utföras, måtte anvisa en summa af 380,000 R:dr, att under nästa statsreglerings-period, i mån af behof, enligt Kongl. Majlis disposition, från Riksgäldskontoret utbetalas; äfvensom alt Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Majis täcktes åt en Kommitté af sakkunnige personer uppdraga, att utarbeta fullständigt förslag i afseende å de återstående arbeten, som erfordras ej mindre för byggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, än för scmlingarnes inrymmande och omgifningarnes ordnande, samt att deröfver uppgöra noggranna kostnadsberäkningar, med iakttagande af ali den sparsamhet, som kan stå i förening med ett ändamålsenligt utförande af ifrågavarande arbeten. Vid föredragning hos Riks-Stånden af nämnda Utlåtande, hafva, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag, Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet bifallit Utskottets ofvanberörda hemställan, med den förändring, att de deruti förekommande orden: »åt eu Kommitté af sakkunnige personer» utbyttes emot orden: »åt sakkunnige personer». — Borgareoch Bonde-Stånden åter hafva godkänt Utskottets förslag med det vilkor: »att arbetet uppdrages åt en person, som kan anses erbjuda tillräckliga garantier för att detsamma varder, enligt uppgjordt förslag, fullbordadt.» I anledning häraf och då skiljaktigheterna uti Riks-Ståndens sålunda meddelade beslut ej synas kunna sammanjemkas eller undanrödjas genom någon inbjudning från Utskottets sida, får Utskottet, enär denna Iråga rörer statsregleringen, Stats-Ulskollets Memorial
Hvad åter angår femte punkten eller frågan om vagns-legans ökande; så torde det icke kunna bestridas, att den ersättning, som nu lemnäs för begagnande af den skjutsandes åkdon är alltför låg, hvadan Utskottet linner det med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att berörde missförhållande rättas; och sorn derjemte icke sällan inträffar, att resande, som färdas med eget åkdon, begagnar den skjutsandes seltyg, men någon viss lega derför icke finnes bestämd, har Utskottet jemväl ansett någon lämplig afgift böra härför stadgas. Af sådan anledning får Utskottet vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att, för begagnande af den skjutsandes hjulåkdon, Allm. Betr - och Ekon.-U/skottets Betänkande, N:o 89. 19 såvida dessa äro med fjädersäten förs edde, skall i lega erläggas 4 sk. för tvåbetsoch 2 sk. för enbets-åkdon, samt att för sele, sorn utan åkdon nyttjas, erläggas 1 sk. allt banko, milen, men för släde, äfvensom för hjulåkdon, hvarå icke fjädersäte finnes, bibehållas hitintills vanlig lega. Vidkommande slutligen riksdagsmannen Nils Anderssons, i sammanhang med hans motion, rörande skjuts-väsendet, gjorda framställning, att ersättning för resor i embets-ärenden skulle utgå efter en förändrad beräkningsgrund, så att den åtnjötes endast för det antal hästar, som verkligen behöfde begagnas, får Utskottet hänvisa till det betänkande N:o 71, Utskottet, i anledning af annan motionärs i enahanda syftning väckta förslag afgifvit. Stockholm den 28 April 1854.
Jag är född i ett land, som nogsamt tillkännagifves genom den dialekt jag talar; men må det tillåtas mig att säga, att icke fruktar jag, det någon skall räcka handen åt Rikets fiender, och icke skall jag vara den siste, ifall jag lefver, att söka sätta mig emot den, som vill framstå. K. o. Ad. torde ursäkta, att jag gör ett kort afsteg, då jag framställer den önskan, att Ståndet måtte, då de egentliga frågorna förekomma, på hvilka fädernesneslandets försvar hufvudsakligen beror, nemi. Beväringsmanskapets vapenöfningar, tillkännagifva hvad som tillkännagifvas bör, om man vill se försvaret till godo eller lemna det derhän. Hr Oxehufvud, And. Eolf: Då jag tagit mig friheten begära ordet, är det för att förena mig med Gr. af Ugglas.- I afseende på beskaffenheten af den trakt, genom hvilken den föreslagna vägen emellan Upsala och Sala skulle framgå, instämmer jag fullkomligt med Gr. af Ugglas deruti, att marken är alldeles otillgänglig på siua ställen; kärr och moras sträcka fram i längder af ^ mil; ingen stuga finnes på betydliga rymder och hela trakten är nära nog en ödemark. Hvad der skall kunna frambringas att transportera, torde således vara lätt att finna. Hvad vägen öster eller vester om Sigtuna-fjärden beträffar, hemställer jag, om icke afgörandet af denna fråga borde upskjutas till nästa Eiksdag, af det skäl, att det ännu icke är bestämdt hvar banan ifrån Stockholm skall gå, och derpå beror mycket huruvida vägen norr om Mälaren skall gå på ena eller andra sidan om Sigtuna-fjärden. Det skulle icke vara konseqvent af mig, om jag på morgonen voterade för banan mellan Götheborg och Örebro, och således så mycket som möjligt ville inskränka utgifterna under nästa Statsregleringsperiod, och deremot nu skulle rösta för millioner till Upsala-banan. Då dessutom ångbåtskommunikationen emellan Stockholm och Upsala är högst liflig, tror jag icke att någon olycka sker om så får fortfara ännu i tvenne år till. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Den mening, som af Gr. von Eosen blifvit framställd, att nemi. en reaktion inom E.