Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar med mycket skäl anfördt, at en Bewillning kunde ester någon tias förlopp blifva alltför tryckande för en och annan Näring; och at ven således be höfoe - hofde af Eländer -fwerseS och förbättraS; men vm sä more, hwem kan wäl säkrare och med bättre kännedom döma härom, än Kongl. Majrt? Hvarje undersäte äger ju Utträde til Thronen, och hyser jag för wär älstade Konung det vinstränkta förtroende, at dä Kongl. Majtt af erfarenheten utrönt, det den Bevillning, wi oAnuätage, tarfwade nägon hufwudsakelig förändring, Han dä af ömhet för Sina trogna undersåtare, af hwilken Han ost lemnat sä talande bewis, icke lärer underlåta, at i sädant afseende kalla Riksens Ständer; således blifwer den xretupponeraäe bristfääigheten i reparti" tion af Bewillningen icke något i unn tanka gällande stäl, at til wista är bestämma tiden, dä Beivillniugen stall iiphöra. Hvad mig angar, önstar jag icke täta Riksdagar, de ärv alltid kostsamma för hwarje Riksdags - Ledamot, och aflöna ej sällan tilan tilökta och känbara utgifter för Rikets Inbyggare i allmänhet. Mätte dä Fäderneslandet i mänga är befinna sig uti det lyckliga tilständ, at under en mild och rättwis Konungs Spira njuta fridens lugn, den trefnad i näringar och handel, hvarigenom Bewillningar blifwa lätta at utgöra och täta Riksmöten umbärliga. I anledning af hwad jag haft den äran anföra, tilsiyrker jag i ödmjukhet Bewillningens antagande til nästa Riksdag. Munteligen tilläde Friherre I^LntinZ8ll auton, at han för öfrigt conkormeraäe sig med Friherre AäeltvLrä, l6l Grefwe klla milton. Rörande sjelfwa Be-> willnings - Utstotlecs Betänkande, är jag af samma tanka som Grefwe körner. Det är wisa och kunnige
I sådant skick anser jag, att den första vigtiga åtgärden nu bör blifva: att trygga alla allmänna och enskildta förhållanden, samt försäkra alla ingångna förbindelser ; hvarföre jag föreslår: 1:0 Att Rikets Ständer hos Konungen un - Banco-Utskottets Betänkanden 189 Serdanigt begära dess nådiga sanction till den förklaring, atl Banco-sedelns närvarande silf. ver-värde bestämmes vara det, hvartill Banque» eger rätt och pligt, att densamma emot silfver inoch utvexla, vid den tid, som Riksens Ständer dertill utsätta. 2:0 Att Rikets Ständer, till befordrande af denna vexling^ snara förrättande, vidtaga sådane åtgärder, att Banquens reela fond förstärkes, sa att silfver-ut vexli ngen kan med säker, het verkställas, och att emedlertid silfver-invexlingert, enligt det faststälda värdet, genast förrättas. 3:0 Att Rikets Ständer hos Konungen anhålla, att Hans Maj:t täckes, till lättnad i penninge-väsendet, låta för nästkommande Rikets Ständer framlägga en nådig Proposition, om ändring i skrot och korn af Rikets mynt sålunda, att det med nu fastställde vexlingsvärde öfverensstämmer. 4:0 Att Rikets Ständer, fast beslutne, att, som en pligt inot kommande slägten, trygga alla penninge-förhållanden inom samhället, genom deras Banques urståndssättande att vidare genom en möjlig felaktig förvaltning skada desamma; men under erkännande af vigten och nödvändigheten, att denna Banque fortfarande bibehålies under deras egen garantie och vård, intill dess betydligare enskilda krafter förmå att bilda dylika inrättningar; vid denna Riksdag öfverlemna till ConstitutionsUtskottet att föreslå en sådan förändring i 7? L Regerings-Bormen, att uppfyllandet af Vexel* 3 g o BancoUtskottets Be län) anden. Banquens förbindelser icke lägstridigt kunna inställas; samt i yg Regerings-Forrnen så r att Regeringens i 16 §. föreskrifna pligt, att skydda medborgares gods, måtte blifva genom myntväsendets helgd kraftfullt uppfylld.
— Han hade nästan en qvinnas finkänslighet och led af hvarje smärta, som drabbade dem han älskade. Men han förmådde hvarken att hjelpa dem eller sig sjelf. Hans vilja och handlingskraft voro alldeles outvecklade organer, om det för öfrigt kunde vara fråga ens om deras tillvaro. — Han hade en lång tid af sitt lif varit sjuklig, och då han lemnade militärtjensten, företog han sig icke vidare något. Han satt i ett soffhörn och läste, gjorde små promenader, tittade in på klubben, der han alltid var mycket måttlig vid allt hvad han förtärde, och så gick han tidigt till sängs och vaknade till en ny dag, lika verksam som den förra. Hans hustru var en dugtig och kraftig qvinna, men utan anlag att kunna förvärfva något till hjelp för familjen. Hon skötte sitt hus med största ordning, och hennes bidrag till familjens uppehälle låg i den negativa hjelp, som hennes sparsamhet åstadkom. Hon lagade sjelf maten, god mat och för godt pris. Hon strök tvätten sjelf, sydde och lappade, till långt in på natten och höll ihop smulorna med så mycken duglighet, att folk trodde, att det måtte finnas någon dold källa af tillgångar hos Selmers, der allt var ordnadt med så mycken smak i den lilla våningen. — På intet ställe fick man ett sådant te, ett sådant rostadt bröd, ingenstädes var det så trefligt vid brasan, när den upplyste det lilla smakfulla förmaket. Hur gick detta till? Man kunde icke svara derpå, ty man förstod icke att bedöma, hur litet det alltsammans hade kostat. När Nina växte upp, blef hon sin mors högra hand. Också hon kunde göra hvad som helst med sina raska händer, antingen det gälde att sy en hatt, ändra en gammal klädning, så att den såg ut som spritt ny, eller sätta öfverdrag på en soffa, så att man kunde tro, att den kom direkt från tapetseraren. Då hon var tjugo år, lärde hon sig bokhålleri och fick kort derpå anställning i banken, der hon snart förtjente mer, än hvad faderns pension gick till. Nina hade all respekt för sin mor. Hon förstod tidigt, att det var hon som höll familjen uppe, att det var hennes förstånd och duglighet, som fick det hela att gå.
Det torde allmänligen Vara bekant, att då brännvinsbränningsförbud existerat, har det städse varit omöjligt för länsauctoriteterna att hindra denna lönbränning. Orättvisa författningar föranleda lagbrott, och genom sådana författningar uppkommer den högst olyckliga följd, att folket allt mer blir inöfvadt att förakta lagskipningen i landet. Jag tror vi hafva tillräckliga exempel uppå, huru liten aktning'folket har för lagskipningen, och huru litet samvete man gör sig att bryta emot ceconomiska författningar; och detta händer just derföre, att dessa så ofta förändras, att hos folket ett begrepp ej kan fästa sig derom, att en öfverträdelse deraf kan innefatta ett moraliskt ondt. Efter min öfvertygelse är det således tid att vara betänkt uppå att så stifta lagar, att de icke skapa brott, och det sker, då man ena året förklarar den handtering för otillåten, som det andra året varit lofgifven. Jag kan således icke på några grunder finna anledning att frångå sedrtaste Ständers beslut, utan förnyar min anhållan om propos. till förkastande af Utskrns förslag, med förklarande, att R. o. Ad. vill förblifva vid stadgandet i i § af i83o års brännvinsbränningsförfattning. Frih. Boye: En värd ledamot, Hr af Ekenstam, har sagt och velat göra antagligt, att de stora jordbrukarne icke äro gynnade genom Utsktns förslag. Denna fråga är lätt upplyst. Man har nemi. vid en föregående riksdag, med afseende på behofvet att så mycket man kunde inskränka brännvinsbränningen, bestämt ett maximum för redskap, hvaröfver ingen skulle få gå, nemi. en panna af go k:rs rymd; och man medgaf, för att göra rättigheten så allmän som möjligt, att ett sådant redskap skulle få begagnas t. o. tn. på egendomar af i5,ooo r:drs värde, Detta var det generella stadgandet. Jag antar nu exempelvis, alt en go k:rs panna kan tillverka 3,ooo kannor om äret.
Dessa obligationer skola utgifvas å följande 3:ne valörer, nemligen: å 2,000 R:dr R:mt, motsvarande 500 R:dr i silfver eller 4,000 ort tolflödigt myntadt silfver (Serien A.) å 400 R:dr R:mt, motsvarande 100 Rdr i silfver eller 800 ort tolflödigt myntadt silfver (Serien B.) och å 100 R:dr R:mt, motsvarande 25 R:dr i silfver eller 200 ort tolflödigt myntadt silfver (Serien C.) Låneöfvertagarne äga bestämma och böra, inom åtta dagar efter detta kontrakts afslutande, för Fullmäktige i Rik; gälds-kontoret uppgifva antalet af de obligationer, som å hvarje särskild valör skola utgifvas, för att, sammanräknade, motsvara det lån, hvarom nu är fråga. Hvar och en obligation förses med halfårsvis till betalning förfallande, af Riksgälds-kontoret likaledes utfärdade och på innehafvaren ställda räntekuponer. Dessutom skall hvarje obligation, vid dess utleinnande från Riksgälds-kontoret, vara åtföljd af en såkallad talon, i utbyte mot hvilken framdeles nya, till samma obligation hörande, räntekuponer erhållas. Räntekuponernas och talonernas lydelse skall öfverensstämma med bifogade formulär. § 3. Alla obligationer för detta lån skola dateras den 30 Mars 1861, från och med hvilken dag den i kuponerna för första halfåret förskrifna ränta beräknas, så att den å utgifna obligationer upplupna halfårsräntan förfaller till betalning före utgången af Mars och September månader hvarje år. § 4.
Riksgälds-Contorets åter med Credit-Sed» larna äro icke af denna egenskap. En del Riksgälds-Sedlar blifva utan beräkning för rörelsen förlorade. Det är sant, ätt, inkomma de genom realisation , sa utgif vas motsvarande Eanco-SecUar; men in r4. de B. Nm la5> 126.' 094 Den 20 Juni. inga dö titi .Reyillnings-Uppbördeh, ela dödas de; och Riksgälds-ContoreU kan således aldrig från den ena dagen ull den andra calculera sitt till. stand. Uoi: dermed åtföljande osäkerheten kan icke vära annat än menlig för Penninge-ställhilagen i det liela; ty3 för ali; Vara Färdig flinta en obestämd påkänning, måsté fonder firitiaä af.' satte, sorn till andra angelägna hellof eljest kunnat anvisas. Så länge realisationen imellaii Bancooch RikÉgälds-Sedlarna icke var till Större delen verkställd, Var äfven denna operation fett absolut nödvändigt Vilkor för sakens nytta och framgång'; Mfen på den fot sorn Mytitväsendfet genom mellankömne Omständigheter blfvit sätt, och sedan nu en så iiteh del af Riksgälds.Sedelstocken, jemförd nitid den sorn existerade år iB°ö, är i rörelsen qvar; är denna, att jag så må uttrycka mig, artiftcielå operation icke iner af något värde; hvaremot en gifven säkerhet för beräkningen i si ifrån i deritia del ät af den öund* gängligaste nödVändighét. Man måste ofelbart nu afgöra, bin summan af det -i denna stund befintliga representativa Myntet skall mihdskas eller ej> och, i förra fal-1 let, till hvad belopp. Det bör ej vidare få bero af en slump, antingen mycket eller litet af Riksgälds-Sediarnå inkommer i Uppbörden, för att der qvarstanna, och således olika verka på Rörelse-Capitalets störlek. Planen bör vara, så vith möjligt är, bestämd och öppen för allas beräkning.
— Efter dessa uppräknade facta, har Utskottet dubbelt orätt alt slutligen säga: ”det ”ali åtgärd å Ständernas sida är obehöflig.” — Regeringen Ilar nekat, — Ständerne tro icke, alt Regeringen lärer neka; således måste Regeringen underrättas om Ständernes tanka, ty den är icke skyldig att läsa våra protocoiler och de discussioner här förefalla. —- Jag inser dessutom icke, hvarföre man icke skulle vilja låta en sådan underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t afgå. Icke måtte det vara, för att spara ExpeditionsUtskottet detta besvär? Utskottet gör säkert icke räkning derpå bland den mängd af expeditioner det under denna Riksdag bar och kommer att uppsätta. — Jag anhåller om afslag å Utskottets Utlåtande, och att en underdånig Skrifvelse måtte till Kongl. Majit afgå örn Ständernas önskan: alt inga hinder läggas i vägen för dem, som i Hufvudstaden vilja anlägga enskilda Theatrar, Friherre Cederström.: Något ändamål yned afslag å ifrågavarande Utlåtande, och beslut om underdånig skrifvelse i ämnet till Den ib .November f. m. Kongl. Maj:t lärer ej kunna vinnas, enär, efter hvad jag numera fått veta, BorgareStåndet icke, såsom Herr RiddarhusSekreteraren nyss tillkännagifvit, helt tyst och stilla , utan nied afslag å BeLänkandet N:o i3i, bifallit Utlåtandet N:o 1645 men då i alla fall ändring deri ej kan ske, och något resultat beredas, hemställer jag, till tidens vinnande, att detta Utlåtande måtte antingen bifallas, eller ock afslås, utan tillägg af beslut om underdånig skrifvelse. Friherre Boye, Fredrik: Jag inser visserligen, att ingenting mer är att göra vid sjelfva saken, då 3 Stånd redan bifallit Utlåtandet.
Majus Egen Nådiga pröfning, at, i händelse tilgängarne skulle mevgifwa nägra sädane anstalters widragande, härutinnan efter Egit Nädigt wälbehag förordna. 6:0. Har Herr Friherre Cars l-ijerta föreflagik, at de under kriget antagne extra OlUceraio mätte, i likhet med hwad ester förra kriget stedt, fä njuta extra Löner til detz de blifwa be - IOZ4 Den 2Z Mars. e. m. befordrade, och at detta ärende matte i underdänigher öfwerlemnas til Kongl. Majus Nådiga skärskädande och rättwisa pröfning. De stal hwarpä Herr Friherre gjort denna framställning, synes i Uc,kottets kanka wara grundade pä mycken billighet; men dä Stats-Werkets tilgängar och mängfaldiga andra behof nu icke medgifwa nägra särskildta medels anfläende til sädane Löner; sä kan Utskottet icke understödja detta Forsing annorledes, än at, ester hwa^Hemstälvt blifwit, detta ärende mä i underdänighet öfwerlemnas lil Kongl. Maj:t, som nädigst torde täckas, at wid yppande ledigheter Vefla extrs Oklicsrsrs med en efter hwars och ens förtjenst lämpelig befordran i Räder hugkomma. 7:0. Har Herr kebr föreflagit, at de (7«I leZier, ^ommittäer, Oireckioner, Lontoir Lc. hwilka genom Finlands förlust och andra förändringar blifwit öfwerflödige, borde först gran» ffas och recluceras, innan Löne förbättring för de öfrige kan komma i fräga, utom hwad Hof-Näcterne angär, hwilka han anser genast böra ätnjura denna förmon. Säsom swar härä får Urskottet anmärka, at indragning af öfwerflödige Werk och Inrättningar ankommer, enligt Riksens Högloft.
Då de fyra sistnämndes motioner äro framkallade af Herr Domprosten Brings, fordrar sammanhanget att denna sednare först upptages vid den redovisning för motionernes innehåll som måste föregå pröfningen deraf. Hvad således till en början angår den af Herr Domprosten Bring gjorda framställning, så afser densamma nu gällande ordning för förslags upprättande till presterliga lägenheter. Ehuru det lage i sakens natur att egentliga meningen härvid borde vara att åt församlingarne anskaffa den bästa möjliga själavård, i hvilket afseende 1686 års kyrkolag ock skulle lemnat Stifts-styrelserna nära nog fria händer, hade likväl dessa styrelser, efter motionärens förmenande, genom de under sednaste sekel i ämnet utkomna författningar, sådana de allmänneligen tillämpats, blifvit så bundna, att de knappast i någon mån ägde rättighet att följa sin öfvertygelse om sökandes sant presterliga duglighet, utan nödgades mången gång, på grund af någon obetydlig skillnad i tjenste-ålder eller lärdomsbetyg, å förslag gifva personer, hvilka voro föga lämpliga, företräde framför män, af hvilkas tjenst församlingarne, efter allt utseende, kunde vänta den bästa vård. I öfverensstämmelse härmed voro Stifts-styrelserna ej eller pligtige, att, vid uppBih. lill R. St. 7 Sami. 1 Åfd. 38 Haft. 1 2 Lag-Vtskollels Betänkande Tito 69. sändande af förslag till sådane lägenheter, hvilkas innehafvare af Konungen utnämnas, afgifva något yttrande rörande det sätt, hvarpå de föreslagna gjort sig under tjenstgöring kända och deras relativa lämplighet till den befattning, hvarom fråga är, hvadan Konungen vanligen saknade all officiel kännedom om de föreslagnas mer eller mindre lämplighet.
Banco-fullmägtigen Anders Danielssons efterlemnade enka och 2;ne oförsörjda barn, att fördelas på det sätt, att enkan intill sin död erhåller hälften och barnen hvartdera en fjerdedel utaf nämnde summa, sonen, intilldess han fyllt 25 år, och dottern intilldess hon inträdt i gifte. Af sådan anledning och med fästadt afseende ej mindre å det förtroende, hvarmed aflidne Anders Danielsson vid alla Riksdagar, ifrån och med år 1809 intill sin, efter sistförflutne Riksmöte., inträffade död, oafbrutet varit kallad till ledamot af Bonde-Ståndet, under hvilken tid han en längre följd af år varit utsedd först till Fullmägtig i Rikets Ständers Bank och derefter lill medlem af Götheborgs Låne-Contoirs styrelse, än ock å den torftiga belägenhet, hvaruti den aflidnes efterlemnade enka och tvänne oförsörjda barn sig befinna, hafva Rikets Ständer, i öfverenstämmelse med BondeStåndets vid denna Riksdag nära enhälligt uttryckte önskan, bifallit, att för aflidne Banco-fullmägtigen Anders Danielssons enka och barn må på Allmänna lndragnings-staten anvisas en pension af 600 R:dr Banco, alt på ofvanomförmäldte sätt fördelas. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla» Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 April 1841. 645 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N-o 286. Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den i4 April 1841. Preste-Siåndet den i4 Borgare-Ståndet den i4 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständer underdåniga Skrifvelse j om upphörande af de så kallade portpenningarne vid Christianstad. (Statssamt Alim. Besv. och Ekon. Utsk. Bet.
Pensionsförsäkringsbolaget OS FE3 tillförsäkrar pa fördelaktiga villkor UTMÄTNINGSFRIA TESTARN ENTS-försäkringar i olika kombinationer. Äfven GENAST BÖRJANDE lifräntor. " DET BÄSTA MEDEL mot värk o c h inflammationer till följd af yttre skador, sår, bölder, tandvärk, rosen, åderbråck, hämorrojder o c h halssjukdomar m. m. TOALETTMEDEL DET PÅLITLIGASTE LOTTERIETS HUFVUDKONTOR: PRIS: 1 KRONA # Handarbete. F ö r Undertecknad, utcx. lärarinna fr. Handarbetets Vänner, undervisar i alla sorters handarbeten, såsom Snörmakeri (utan maskiner) Knyppling, Schattérsöm, Guldbroderi, Hardangerbroder, Hvitbroderi, Bottenmönster, Makramé, Filet-Guipure, Märkning (flere sorter). Hålsöm, Fornnordiska sömnader, Monteringar af färdiggjorda arbeten samt Uppritningar å Kläde, Siden, Plysch m. m. Modeller till påseende. ANNA F RU EMMA ANDERSSON, Bjärstad, Kuddby, utlämnar profver och mönster till vackra hemväfnader af alla möjliga slag i nya och gamla mönster. Sam skolan, Kommendörsgatan 25, Stockholm. Priskurant sändes omgående. (177) byrå, Stockholm. (G. Afdelningskontor: Biblioteks / tätan n:r 1 ', öppet kl. ' kW — 3. r 4Va P oc8 » SPARKASSERÄKNING (vid Afd.-kont.) 4 Stockholm — Öfre DROTTNINGGATAN Norrland, 6. — Stockholms Intecknings-Garanti-Aktiebolag. — DEPOSITIONSRÄNTA UPPoch AFSKRIFNINGSRÄNTA BANKAKTIEBOLAGET Borgs Kneippvnttenkur anstalt, adr. Norrköping. Vinter och sommarkurort. D e sjukdomar, som visat sig mest lämpliga för beITEN FLICKA!
Hon svarade att mor Åke Bengts’ skulle icke vara rädd, ty började man att röra i saken, så hade väl hon (eneqvinnan) ett ord att säga. Och hon skulle kunna gå ed på hvad hon sett. Skall nu bli bra intressant att höra berättelsen från eneqvinnans egen mun. Jag undrar hvad ordalag hon skall begagna. Nytt studium igen. Som nämndt, kom der i Söndags (d. 18) bref från Axel till kyrkoherden, men denne är icke hemma. På Måndagsqvällen fick Ida bref. Sprang genast hit för att meddela mig innehållet. Han skref att brefvet till fadren innehåller en fråga huruvida det är hans mening att Axel skall komma hem. Dessutom en vexel, som han önskar att fadren skall belåna. Axel som acceptant, Marie Lundegård som trassent och kyrkoherden som endossent. Summa 180 kr. (Han behöfver det för att komma hyggligt från Stockholm samt för att kunna utlösa sina tillhörigheter från pantlånekontoret.) Bad gubben helsa Marie att hon behöfde icke vara rädd för att skrifva på, ty hon skulle nog slippa att betala pengarna. Det var den qvällen Christian pratade så förtvifladt öfver gumman och sedan följde henne hem. Jag lofvade att komma till henne på Tisdag f. m. för att öfverlägga om affärerna. Jag gick således dit, Mathilda följde mig till kyrkogården och vid den gamla prestgårdsluckan sade vi hvarandra farväl, hon något sårad af att jag icke föreslog henne att följa med in till Ida. Hon menade icke att jag skulle märka något, och jag låtsade om ingenting. Jag gick så ovanligt bra den dagen. När jag gick förbi pojkarnes fönster undrade jag om min kamrat någon gång skulle bli glad öfver att se Ernsts stråhatt skymta förbi der.31 Ida och jag sutto i kabinettet, persiennerna voro nedfälda, alla blommor voro tvättade, och der var nyskuradt. Sedan rummen skurats hade Ida skickat Oliva genom salongen ut på verandan med en skål vatten och en svamp, för att tvätta en kalla; fröken hade kommit och grälat på tösen och sagt: ”nu han I väl brådt innan
Icke heller 3i4 Den 20 Januari c. m. lian det komma i fråga att afgöra densamma i förstärkt Bevilln.Utsk., enär frågan aldrig blifvit till Bevilln.Utsk. särskildt remitterad, ulan derstädes upptagen i sammanhang med utarbetningen af bevilln.förordningen. Uti bevilln.- förordn. hade man egentligen aldrig bort upptaga denna fråga, såsom börande lill en annan lagstiftning på sidan derom. Det finnes §§ i bevilln.förfaltningen, hvilka upplaga hvad allmänna förordningar särskildt bjuda i samma sak. Detta Ur en oformlighet, som ägt rum allt sedan 1823 års riksdag. Så länge dessa sladganden uti bevilln.förordn. Uro öfverensstämmande med de allmänt gällande föreskrifterna uti andra författningar, Ur det af ingen betydenhet, att de jemväl finnas uti bevilln.förordnrn; men då den sednares föreskrifter finnas stridiga med andra författningars, måste bevilln.förordn:ns stadganden vika för de sistnämnda. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. alt ogilla 2g voterts-propostn och förklara, att det i detta afseende må förblifva vid hvad hittills stadgadt varit. Hvad angick den sista meningen, innehållande förslag att Utsk., vid sammanfattningen af besluten ronde bevilln.- stadgan i sin helhet, måtte få iakttaga den rättelse, som af votering öfver 29 voterrs-proposrn kunde blifva en följd, så fann R. o. Ad. detta förslag böra förfalla. Utskrs förslag om införande uti ia5 §:n af ett nytt andra mom. blef deremot bifallet. 128 § : n. Utsk:s yttrande i denna del ansågs icke erfordra någon åtgärd. 136, 137, 138 ocli i3g §5 •11 c* R. o. Ad. lät bero vid Utskrs yttranden. i43 §:n. Voter:s-propos:n godkändes. i45 § •’ n , 2 m o ra.
SDleD böternaö uttaganDe förhådeé, på fatt om böter för förfummelfe viD Mantals* och @fatt|Trifning reDan jlaDgaDt är. m), titt St. ©t. |5rot. 1840 & 1841. 10 ©arnt. 1 »fb. 2 23anbet. 8 23ewiUnitigs 65. $aperingémännen cga, att, få mibt De jfattjfplDigeé uppgiftet: f>afn>a något fammanf)ang meD ptiblifa (2Berfö befattning, oroägevligen af Dejja unDfå De upplpéningar, font funna erforDraé. @ftille, efter inbenttanDe Deraf, någon anleDning mata till tmifmelémål om tiftigbeten, antingen af fjelfma uppgiften eller af De gjorDa afDragen, ege taperingémännen att fpeciftfe uppgifter i bagge Delarne Den ifattffplDtge ajforDra. §. 66. 3 enlighet meD De fålunDa infyemtaDe upplpéningat odj utrönte förbåflatu Den, jfall $apering&£ommitteen, efter aflagD cD, på fatt 122 §. förcjftifmer, ftaDga De gtunDer, efter bmilfa l)matje jfattjfplDig bör taperaé, od) t följD Deraf pröfma uppgiftertte, fann, efter egattDe fänneDom, på ära od) fammete, Dej) beflut meDDela, od) änDtligen, meD affeenDe å De f)är giftta förejfrifter, egenDomarö od; lägenheter^ märDen förejlå. §• 67. <£[)uru egare af en fafligbet, på fatt 62 §. förejftifmer, uppgifvit Det roärDe, hvartill batt förmenar