Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se pä Frankrike och Tyskland, de hafva, det förra så länge lekt med lättsinne och sjelfsvåld och det sednare med menskliga förnuftets, frän den sanna christendomen emanciperade kunskapsbegär, att, om man vill se förödelsens styggelse i ansigtet, så behöfver man blott vända blickarne dit. Det är väl möjligt att gubbar gråtit glädjetårar öfver dessa omslörtningar, som Aftonbladet förkunnade 1848, men öfver dessa må vi gräla sorgetårar. Vi behöfva ej äflas att omstörta vära former, antagande nutidens förtviflade utrop: ”det är för sent,” som eli ärligt väckelserop; lifvet trifs i alla former och utvecklar dem efter sitt behof; dock mäste vi härvid ihågkomma att ett halsstarrigt stillastående allika oförenligt med lifvet, som ett egenmägtigt framstörtande, — vägen går uppåt, man måste således upp eller ner, antingen med säkra, lugna steg framåt, eller hufvudstupa tillbaka. Derföre om vi vilja gä framåt och alt våra samhällsformer skola utbildas, kännas lättare, ändamålsenligare; då mäste vi först söka, att, genom frid och endrägt, känna oss nöjda, jag säger ej med, men inom dera vi hafva; komma vi derhän, då är christendomen uti oss och med 12 Den 18 December. den lifvet och är lifvet uti oss, så skola vi lugna och lyckliga framgå till en ständigt stigande fullkomning. Men vilja vi ej detta, ej först inse våra brister och rätta dem, dä må vi arbeta med våra former huru mycket som liebst; vi arbeta då förblindade, under strid oah tvädrägt, döden i händerna och gå förr eller sednare vår uplösning, vår förstörelse till mötes. Af dessa skäl nedlägger jag, utan att befatta mig med förevarande förslags brister, under ödmjuk och lugn förhoppning på bättre lider, mitt nej i valurnan; skall jag ej se dessa tider, så äger jag dock barn, om jag än skulle tvingas att utplåna känslan för mitt fädernesland ur mitt hjerta, dessa äro mig för dyrbara, för kära alt jag skulle vilja ställa dem under beroende af ett foster jdladt af och framfödt under partiyra, tvedrägt och hat.
Jag anhåller altså, att den tillagda meningen: "dock ej under 1 r:dr 24 sk.,” må utgå. Hr af Billbergh har förekommit mig i afseende å Utsk:s förslag örn förhöjd bevilln. å qvinnokönet. Detta förslag är alldeles omotiveradt, och torde ej heller några hörbara skäl derför gifvas. Utsk. har för skärkarlar, strandsittare eller fiskare föreslagit en bevilln. i första classen af 5 r:dr, hvilken jag icke tilltror dem kunna bära. De äro alla, med få undantag, i torftiga omständigheter; och tror jag för min del, att man går nog högt, om man belägger dem i första classen med 2, högst 3 r:drs bevilln. Förut hafva de varit ansedda lika med arbetsfolk, och jag ser ej, hvarföre de hädanefter skola högre beskattas; deras förtjenster äro i allmänhet obetydliga och medgifva ej stora uppoffringar åt staten. Vidare har Utsk. pag. 36 infört en ny art., nemi. "grufvedisponenter,” hvilka indelas i 4 classer, hvaraf den 4-‘de med 20 arbetare och derunder påföres en bevilln. af 4 r:flr. Då Den 6 April f. m. 33 Då grufvedisponenter ej äro att betrakta annorlunda än som inspectorer, anser jag för min del hela denna nya art. öfverflödig; men för den händelse, att den af R. St. antages, får jag dervid vördsamt föreslå en 5:te class med en bevilln. af 2 r:dr, helst det i Utsk. är vordet upplyst, att grufvedisponenter gifvas, hvilka hafva ett vida inskränktare antal arbetare, an de i den nu föreslagna 4:de classen såsom högst angifna, äfvensom att en bevilln., så dryg som 4 rtdr, möjligen kan öfverstiga arbetsförtjensten för flera veckor.
I^gmmur-Lolle-;ii underdäniAg ntlätgnde 8umt deri ulleropude 8lirikvelser oell iillliörunde llgndlinAgr vgrdg lill närmure nppl^8ninA liörli08 meddelde; oell I<on»l. i>1gj:i förlllifver Kiliei8 8iönder8 8igt8-I7i8lioit med gll lvonAl. Md oell ^nn68i völllevgAen. Oginm ni 8Ujli'g. ci v ir i. i o 8 ^ iv. kttc/roK' «/ O,o/oeottc^ ö/eer Kcrmm«^-^e?rde?r, ->?/<-/- H«?r8 Ko/r^n^eTr r M«t8-K«k?er « Moe^^o^m8 Mott elen 27 Mrvurgnde: Han8 Oxeellen8, du8iiii5e-8igi8-Nilli8tern Herr Orekve /'o^ Hun8 Oxcelleu8 8igi8-iVlini8iern kör IIirili68 Xrendena Herr Orilierre - 8igi8-11gden: Herr frilierre Herr Orilierre Orilrerre -vo» M/^?2en/re//?r^ lillkörordngde Oof-LgnLleren, Lgl)in6ti8-866r6iergren Hnllkörordngde 8igts-8eer6i6rgren, Lunrili-ksdei 20 t^on§t, t^srtrKrr »5trr/vetL6^ tl^:o 60, lill förord no de 8tots-8eer6t6ror6n utlästs till justering ett, i enliAket med Xon^l. Noj:ts körut kottode keslut, u^sott körslor till
Hvad angår beloppet af lönen för den ene och andre af desse Embetsmän, har äfven Utskottet funnit det föreslagne nog ringa, ehuru Utskottet, afskälsom i det föregående blifvit anförde, ansett det dertill böra inskränkas. I följd af de deremot gjorda anmärkningar inom RiksStånden tror Utskottet sig likväl nu böra föreslå ifrågavarande löner till högre belopp; och Utskottet tillstyrker således, med ändring af sitt i delta afseende förut afgifne Förslag, att lönen för hvar och en af StatsSecreterarne samt HofCancelleren och JuslitiaeCancelleren må förhöjas ifrån nu varande belopp, 2736: 32, till 400° Rldr B:co jemte förutvarande Spannmåls-anslag derunder, 260 Tunnor, oförändradt. I anledning af den anmärkning, som förekommit vid Utskottets, i sammanhang med förevarande lönefråga, gjorda tillstyrkande, att den föreslagne förhöjningen för StatsSecreterarne bör få tillgodonjutas blott af de Ordinarie, men ej af de på korrtare tid tillförordnade, har Utskottet funnit sig destomindre böra Betänkanden, N:o 237. i5 frånträda dess berörde tillstyrkande, som de, hvilka till desse Embetens förvaltande pä obestämd tid kunna constitueras, äga rättighet att bibehålla den lön de förut innehafva, och det i öfrigt icke synes lämpligt, att, om på korrtare tid en Ordinarie StatsSecreterare skulle komma i behof af tjenstledighet, han derföre skall sakna den lön, som för honom blifvit på Stat anvisad. 4:o
Maj:t har uti Nådig Proposition den 11 sistlidne Augusti, sorn genom Riks-Ståndens remisser blifvit till Konstitutions-Utskottet öfverlemnad, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att vid antagandet af Regerings-Formen den 6 Juni 1809, då här icke fanns någon annan medlem af Konungahuset på manslinien, än den Regerande Konungen, i denna Grundlag blef stadgadt, att vid de tillfällen, då Konungen af resa utrikes eller af sjukdom vore hindrad sjelf vårda Regerings-ärendena, skulle Riks-Styrelsen under tiden utöfvas af Stats-Rådet, som jemväl borde föra Regeringen intilldess Rikets Ständer derom vidare förordnat, i fall, vid Konungens frånfälle, Hans efterträdare vore omyndig, samt derest Konungahuset skulle på manliga sidan utslockna; och sedan föreningen emellan Sverige och Norrige är 1814 försiggått, i Riks-akten den G Augusti 1815, med anledning af stadgandena i Svenska Regerings-Formen, samt de dermed sammanstämmande eller dit hänvisande föreskrifterna i Norriges Grundlag, bestämdes, bland annat, huru Stats-Rådet borde vara sammansatt vid de tillfällen, då gemensam styrelse för de förenade Rikena i nämnde fall erfordrades; men emellertid hade, sedan Sverige erhållit Thronföljare, hvars ålder öfversteg den, som är i 41 § Regerings-Formen för Konungs myndigblifvande fastställd, Rikets Ständer vid 1812 års Riksdag, äfvensom sedermera Bill. lill n. St. Brot. IS 33 cf 1SS4. 3 Sand. 13 HäfL 1 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 47. vid 1818 års Riksdag, öfverlemnat och uppdragit åt nämnde Thronföljare personligen, att vid tillfälle af Konungens sjukdom, förestå Riks-Styrelsen; varande lika beslut fattade af Norriges Storthing, i hvad samma Rike angick. Efter Hans Maj:t Konungens thronbestigning hade likväl all verkan af dessa särskilda beslut upphört; hvaraf ock följde, att då Hans Maj:t Konungen sommaren 1852 var för
Läns beväring samt för de beväringsskyldige från Ragunda och — 356 — Fors socknar inom Jemtlands Län, enligt Kongl. Brefvet den 19 Mars 1836, en uti Graninge bruksförsamling och Sollefteå socken, omkring Nio mil från Sundsvall belägen och hittills begagnad slätt, benämnd Wiksmo; samt för norra och södra Möre Häraders af Kalmar Län jemte Ölands Beväringsmanskap, enligt Kongl. Brefvet den 14 November 1842, den Två mil från staden Kalmar belägna Kulltorps slätt; äfvensom att vid dessa vapenöfningsstäilen, utom vid Näsbyhed, der redogörare-befattningen ombesörjes genom den vid Norrbottens Fältjägare-Gorps anställda Regements-Kommissarien, emot åtnjutande derför af ett till 50 R:dr Banko för hvarje möte bestämdt och på anslaget för Beväringsmanskapets excercis anvisadt arfvode, särskilda, under vederbörande Regements-Chefers ordres och tillsyn ställde, Redogörare eller Kommissarierj likaledes med arfvoden af nämnde anslag, måst antagas och förordnas för vården och redovisningen af omförmälda Beväringsmanskaps persedlar samt underhållsoch sjukvårds-detaljens handhafvande under de årliga exercis-öfniugarne på berörde, endast för Beväringsmanskapet afsedda, särskilda vapenöfningsplatser. Beträffande åter Revisorernes vid räkenskaperna öfver underhållskostnaden för garnisons-för står hiingen ä Carlstens fästning framställda erinran, ”att icke någon kassaräkning, omfattande hela årets inkomster och utgifter, blifvit upprättad, utan att endast månadtliga kassa”redogörelser finnas hufvudböckerna bilagda,” så förekommer härvid, att kapital-räkningar ne uti sjelfva hufvudböckerna, på grund af de under särskilda titlar upprättade och samma böcker åtföljande sammandrag öfver redogörarens på Carlsten för dervarande garnisons-förstärkning månadtligen afgifna redogörelser för de utur Götheborgs och Bohus Läns Ränteri, till följd af Kongl.
Det var i synnerhet en äldre qvinna, med liten hopkrympt växt och skrynkligt anlete, som dervid i synnerhet förde ordet. Hon beskref i lifliga färger, hur Blåkulla var inredt, både utoch invändigt. Hur “han” kom som en förnäm kavaljer och frågade, om de ville gå på gästabud, äfvensom hvad “han” tog sig för “när han spelade med svansen under bordet” o. s. v., allt till mycken uppbyggelse för barnen. Vid det entoniga ljudet af hennes stämma retades deras inbillning. Den ena rodnaden efter den andra uppsteg på deras kinder, medan de i häpen förvirring stirrade mot den berättandes fula, motbjudande anletsdrag. Plötsligt reste sig en af de äldre flickorna, med vackra anletsdrag och ståtlig växt, från sin plats och ropade häftigt åt klockaren: — Se dit, fader Jonas, se hur hon sticker in nålen efter svarte Gudmunds Brita! Det nämnda barnet, en flicka af omkring sex års ålder, for förskräckt upp från bänken, och de andra stirrade i andlös spänning mot den utpekade fläcken på väggen. — Du såg nog miste Lisa — sade klockaren, sedan han andäktigt läst sitt fader vår två gånger. — Hit vågar nog ingen sig, så länge vi hafva vår hederlige magister Bengt att stöda oss till. — Nej far, nej far — återtog flickan — Nu ser jag henne åter, om I bara hade en yxa ville jag dräpa henne. Barnen började nu också att se något märkligt röra sig i fogningen mellan stockarne, och i deras uppjagade inbillning vardt det snart ett stort hufvud, som försökte sticka sig in. De skreko derför och greto öfverljudt. Några kastade sig ned och läste böner och psalmer, andra fattade i klockarns kläder och bönföllo om att han ej skulle lemna dem. Flickan, som först fått syn på trollpackan, hade emellertid fattat en stor yxa och rusat mot det ställe der hon sade sig hafva sett trollnålen. Här började hon nu af alla krafter att hugga i de murkna stockarne. — Sågen I om jag träffade? — frågade hon och lät sin arm utmattad sjunka till sidan. — Nej, nej, inte ännu! — skreko barnen på en gång.
Majit behagade i nåder anbefalla förhörs anställande, men ansåg deremot mindre lämpligt meddela ovillkorlig föreskrift om föreläsningars hållande öfver Rikets Grundlagar, utan öfverlemnade åt vederbörande Examinatorers eget bedömmande att åt denna nndervisningsgren egna så mycken tid, som deras öfriga läroämnen kunde medgifva. 21 :o — _ _ — angående afskrifning af Upsala Akade mies skuld till Riksgälds-Kontoret, utgörande ett af Rikets Ständer beviljad t lån till fullbordande af nya Bibliöthekshuset. Anmäld den i5 November 1834» oc^ klef Rikets Ständers beslut vederbörande till efterrättelse meddeladt. 22:o angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Tionde Hufvud-Titel. Anmäld den i3 December 1834- Ny stat har blifvit utfärdad för Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet under den 3o December 1835, för Upsala Universitet under den ii September (887, och för Lunds Universitet under den 3o December s. å. Med anledning af Rikets Ständers beslut rörande Lappska Ecclesiastikverket, hafva fondens kapital-tillgångar till Riksgälds-Kontoret med 1834 ^l's skit blifvit aflemnade. 56 Bil. till R. St. Jast. Ombudm. Emb. Ber. den 14 jfan. 1S40. 23:0 angående skyldigheten fördem, som un dergå Prestexamen, att ådagalägga kunskap i vexelundervisningsmethoden, och rättighet för Lankaster-lärare att prestvigas. Anmäld den 25 October i83p, och har Kongl. Maj:t, som redan under den i3 Februari i83o afslagit Rikets Ständers dels enahanda dels likartade underdåniga framställningar, till den ifrågavarande ej heller funnit skäl samtycka. 24:0 —■ — angående åbooch besittningsrätten af Kyrkohemmanen i Halland.
OLOF. Hvem vet? GUSTAF. Nu är jag trött! Fjorton dagar får du att bereda dig på! Din hand på att du hjelper mig! OLOF. Jag skall göra mitt! GUSTAF. Säg till att man för Rink och Knipperdollink till Malmö. OLOF. Och sedan? MÄSTER OLOF - GUSTAF. Få de rymma! Den der token kan du låta föra till hospitalet! Farväl! GERDT (knyter näfven efter Gustaf). (Går.) Ska' vi gå nu? OLOF. Hvart? GERDT. Hem! OLOF (tiger.) GERDT. Vill du föra din svärfar till dårhuset, Olof? OLOF. Om jag vill? Min pligt! GERDT. Fins det inte högre pligter an en befallning? OLOF. Börjar du nu igen? GERDT. Hvad skall Christina säga då du lemnat hennes far bland dårar? OLOF. Fresta mig icke! GERDT. Ser du hur svårt det är att tjena kungen! OLOF (tiger). MÄSTER OLOF 105 - GERDT. Stackars gosse, jag skall inte bedröfva dig! Här har ditt samvete absolution! (Visar ett papper). OLOF. Hvad är det? GERDT. Ett friskbetyg! Ser du man måste vara dåre bland kloka och klok bland dårar! OLOF. Hur fick du det? GERDT. Tycker du att jag inte förtjenar det! OLOF. Jag vet inte! GERDT. Det är sant; du törs inte ännu! BETJENTEN (kommer in). Var så god och gå ut, det skall sopas här! GERDT. Kanske det skall vädras också? BETJENTEN. Jojo men! GERDT. Glöm inte att öppna fönsterna! BETJENTEN. Nej för all del, det behöfs nog, för vi bruka inte ha så'nt här sällskap. MÄSTER OLOF - GERDT. Hör du, min gubbe lilla, jag skall helsa dig från din far! BETJENTEN. Jaså! GERDT.
Det är ganska sannt, att en önskan af R. St., på nu föreslagna sättet framställd, kunde bereda en utgångspunkt för en negociation, om den nu först skulle företagas. Negociationen är deremot redan längesedan börjad, och Regeringen, som icke har varit okunnig om den önskan, hvarom nu är fråga, har äfven insett hvilka de interessen äro, som i främsta rummet böra skyddas, men för hvilka alla andra interessen likväl icke lära böra alldeles uppoffras eller åsidosättas. Norriges är deribland ett af de vigtigare. En talare, som bestridt mina åsigter, har högt yttrat, att vi uti transactionen med främmande magter icke borde fästa afseende på detta Rikes interesse, och det var för att besvara denna princip, som jag nu nu egentligen begärt ordet. Jag kan likväl svårligen föreställa mig, att talaren vid nämare eftersinnande skulle vilja anse Sveriges och Norriges förhållanden så isolerade från hvarandra, att icke det ena Rikets fördel bör af det andra Riket vid alla förekommande tillfällen behjertas. Jag kan icke, såsom den värde talaren, tro att fördelarna af Norriges förening med Sverige blott stå på papperet, och jag tror mig i detta afseende kunna vädja till en redan vunnen erfarenhet, men framför allt, och detta med den fullkomligaste tillförsigt, till framtiden, hvilken säkerligen i denna del skall gifva de bästa och de fullständigaste lärdomarna. Hr Munck af Rosenschöld, Eberh. Zach : Redan vid l8i5 års och sedan vid hvar riksdag har jag begagnat tillfället att yrka, hvad Bevilln.Utsk. nu i hufvudsaken föreslagit, och sökt ådagalägga den skada, som Finska handeln T) c ii 9 J u n i. sedan 1809 tillskyndat Sverige derigenom, alt Finska varor emot ringa tull, i jemnförelse med andra länders, lått liit införas, då dessa varor likväl till största delen äro af den beskaffenhet, att vårt land dem sjelf producerar eller i öfverflöd kan producera. Detta torde så mycket mera böra tagas i öfvervägande, som det icke endast är fråga om Finska, utan äfven om Ryska varor, som införas under namn af Finska för att begagna den låga tullen.
Sålunda befordras ännu post-diligenserna hastigare, än lagen föreskrifver, och vid sådant förhållande torde R. o. Ad. finna, att mitt yttrande icke inneburit något, sorn ej var öfverensstämmande med sanningen. Den 28 Januari. 247 Frih. Gripenstedt, Joli. Aug.: Om man något när mare granskar de klagomål, som här blifvit åberopade rör:de den nya post-diligens-inrättningen, så skall man finna, att de hufvudsakligen innefattas i följande punkter, nemi. att nuv:de hastigheten är för stor, alt skjutslegan för entreprenad är för ringa, samt att vagnarnes tyngd är för stor och icke kontrollerad, hvarjemte man slutligen ifrågasatt, huruvida skjuts-skyldigheten skulle kunna åläggas för dessa fordon. Hvad då först beträffar hastigheten, så har K. M. förklarat, att större sådan icke får ega rum, än hvad som iakttages med vanlig skjuts. Den har således kommit i samma kategori, som hör under allmän lag, och hör alltså icke kunna utgöra föremål för klagan, synnerligen som hastigheten, såsom hvar och en vet, är så begränsad, att den lagligen utgör timme för milen, hvilket synes vara alldeles tillräckligt. En talare har upplyst, att på en bana förekommer ett fall, der tiden är mindre än denna. Jag vill icke betvifla uppgiftens rigtighet; men jag måste antaga, att detta förhållande eger rum på ett ställe, der beting blifvit ingånget. Vi skola komma ihåg, att der beting eger rum, är sådant en alldeles enskild sak, och, efter min uppfattning, bör man icke anse hvarken origtigt eller olämpligt att i ett dylikt beting någon större hastighet medgifves mot den höjda legan, då deremot, om hastigheten förblifver densamma, man icke har rätt att fordra någon förhöjning, utan då måste man nöja sig med den vanliga skjutslegan. 1 afseende på beloppet synas mig de reglementen, som nu äro fastställda, ganska lämpliga. Som Hrr.ne veta, är det bestämdt till något utöfver den vanliga skjuts-legan, hvilken innebär en uppmuntran till beting, som är desto mera tjenlig, som det är bekant att man är berättigad och post-styrelsen äfven anbefald att använda vanlig skjuts.
Jag tror alt den blott innefattar frågan om uppgörande af det reglementariska af OeconomieUtskottet och Lagtörslaget af Lagutskottet; Ridderskapet och Adeln alltid obetagit att yttra sig i hufvud-frågan, hvilken ej år remitterad; ifall Ståndet skulle anse det reglementariska samt Lagförslaget vara bntaglige. ' Jag tror ett Lagutskottet ej kan såtta sig i verksamhet till stiftande af en Lag, utan att det reglementari ska år uppgjordt, för hvilket Utskottet skall stifta Lagen. Således finner jag att remissen titan fara kan afgå. En annan fråga år, om remissen någonsin borde hafva beslutits; men den saken år redan ^afgjord, jag tillstyrker således godkännande af ProtocollsUtdraget, Grefve von1 Schwerin förklarade, det han afstod från vida e fullföljd af den utaf honom mot ProtocollsUtdraget gjorde anmärkning. Herr Berghman, Ambrosius Magnus; Jag finner besynnerligt, att sedan Ridderskapet oell Adeln redan genom beslut afslagit frågan örn publicitet, Ridderskapet och Adeln nu i anledning af den Kongl Skrifvelsen, ingått på dess remitterande. Remissen förutsätter nästan ett bifall till sjelfva saken. Jag anhåller således att få anmäla min reservation och tror, att Riddersk&pet och Adeln blott hade bordt till Kongl. 55a Dm 57 J/«/f /. to. Maj:t inberätta att Ståndet vid denna Riksdag redan i detta ämne fattat sitt beslut. Herr von Hohenhausen, Michael: Med lifligaste glädje och tacksamhet åhörde jag Kongl. Majds Nådiga proposition om publiciteten, och jag skulle tro mig fela mot min Riksdagsmannaplikt , om jag ej med beredvillighet ginge motionen till mötes, ty min öfvertygelse år fast och djup, ej allenast om nyttan af publiciteten vid Riksens Ständers öfverlåggningar, utan äfven om det tvingande behofvet deraf vid närvarande allmänna upplysning , om Riksens Ständer uti deras söndrade sammansättning, skola förmå ingifva Nationen ett starkt och varaktigt förtroende.
Ett tilIbakasättande i det unga slägtets fysiska utveckling, ett undergräfvande af dess arbetskraft, en förslappning i dess förmåga till handling och verksamhet, tvenne så nödvändiga egenskaper för en nations existens och förkofran. En blick inom våra upfostringsinrättningar skall snart öfvertyga om sanningen häraf; der finner man den bokliga fliten som oftast uttryckt på bleka kinder och genomvissnade kroppskrafter. Mest framstående är dock detta inom fruntimmerspensionerne, hvilka blifvit lemnade utan all kontroll från Statens sida, och som samt och synnerligen modellerat sina skolschema efter Statens läroverk. Man ser der dessa bleka drifhusplantor sneda, magra och lutande, mer tydande på ett slut, än en början att lefva; nedtyngda af ouphörligt själsarbete, borttvina i brist af rörelse och frisk luft. Romantikern säger ännu, att själens solljus strålade ur den unga flickans ögon; men hvardagsmenniskan, som ser sakerna sådana de äro, uptäcker snart nog icke annat än matta och gråtmärkta synverktyg. Skall det fortfara detta kappspringande efter vetande, lär man om ett eller annat tiotal af år se ett allt vekare och vekare slägte öfverhopadt af lärdom och sjukdom. Jag anser att några verksamma medel bör från Statens sida vidtagas till förekommande af detta snart nog öfverhandtagande onda som, om det får fortfara, en gång skall beröfva Svenska nationén dess förut utmärkande egenskaper: kraft och ihärdighet, och derutaf upkommande förmåga att uthärda mödor och ansträngningar. Bland de åtgärder, som skola leda till målet, sätter jag i främsta rummet väl organiserade gymnastikinrättningar, och i bredd med dem fäktoch simskolor. Men då framgången af hela detta förslags ordnande för nationen på en gång troligen är problematiskt, vill jag derför inskränka mig f. n. att yrka på de oundgängligaste och mest verkande medlens ordnande i enlighet med behofyet, och tager jag mig derföre härmedelst friheten föreslå: o) Att, utom det förut i hufvudstuden varande K. Gymnastiska Centralinstitut tvenne gymnastikinrättningar här anläggas, nemi. en i staden och en på södermalm.