Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mitt förslag åsyftar derföre endast tillåtelse för andra att kunna utgifva en ny upplaga, derest Författarens arfvingar eller rätts-innehafvare, offenteligen uppfordrade att göra det, icke kunna eller vilja det, inom någon viss tid, som borde bestämmas. Det är naturligt, att om arfvingarne icke för egen räkning vilja upplägga arbetet, blifver det uppfordrar ens intresse att sjelf öfverenskomma med dem, på det att de icke må göra det med någon annan Bokhandlare eller Boktryckare. Kunna de deremot icke finna någon Förläggare, antingen derföre att de begära för mycket, eller att arbetet icke anses afsättligt, så borde det stå uppmanaren fritt att för den gången utgifva den nya upplagan för sin räkning. Befunnes då arbetet åter afsättligt, och en ytterligare upplaga erfordrades, så skulle arfvingarne ånyo inträda i sin rätt. En Författares arfvingar skulle således alidrig betagas sin äganderätt, när de ville begagna den, och allmänheten, å andra sidan, alldrig vara i saknad af arbetet. Alt in - Den 37 Januari! f. 1». skränka arfvingarnes äganderätt till någon Tiss tiel, anser jag så orätt att jag, derest mitt förslag icke antages, häldre instämmer med Herr Crusenstolpe, än tillstyrker skadliga förändringar, Friherre Cederström: Jag ber om ur-< sägt att jag ytterligare uppträder, för att yttra mig i denna enkla fråga; men då här yrkas en lag, hvarigenom en författares arf-. vingar, emot deras vilja, skulle kunna tvin-r gas att utgifva hans arbete eller afstå rät^ tigheten dertill åt den, som genom annoncer i tidningarne förklarat sig hugad att dem utgifva; nödgas jag ytterligare påminna om olämpligheten och rättsvidrigheten deraf, att vilja tvinga någon till ett visst sätt för dispositionen af sin egendom, utan att derföre erhålla en ersättning, som pröfvas nöjaktig. Är det åter fråga om att ersättning skulle gifvas, och denna bero på öfverenskommelse, så behöfyes ingen Lag; ty det är naturligt, att om den, som vill upplägga arbetet, bjuder så mycket, som arfvingarne vilja hafva, så får han rättigheten på sig öfverlåten.
Hwad gör det till saken, om det kommer tidigare eller senare? Wet, att, om jag någonsin skall kunna wara lycklig och nöjd, måste jag wara med min fader. Tro det, min älskade moder, att endast så kan jag lefwa. Hos dig, moder, skulle jag smälta bort i tårar. Tag mitt tacksamma hjertas bön för dig, och gif mig din wälsignelse!” ”Palembundhi, min maka, Rao-Bahader, min wän!” inföll jag, ”Hindiah må följa sin fader, efter hennes hjerta önskar det. Jag är tillräckligt gammal och erfaren, för att bedömma hwad som är sannolikt och att wälja hwad jag bör göra. Jag söker inga andra faror, än dem som äro nödwändiga för mitt stora ändamål; och hwad framtiden medför, det må Hindiah wara beredd att möta, såsom en hwar af oss. Wi wete ju ingen af oss hwad morgondagen bär i sitt sköte.” ”Ännu är icke afskedsstunden inne!” sade RaoBahader. ”Låtom oss icke sörja i förtid. Wi hafwa ju tid att tänka tills i morgon, och att gråta efter morgondagen, om det då är oundwikligt. Guds fred ware med eder. Jag will återkomma i morgon. Jag skall då bättre råda och trösta, sedan jag hunnit bättre tänka.” Han gick med en wänskapsfull helsning. ”Du, Hindiah!” tilltalade jag den unga flickan”, gå och se till hwad du will medföra på wår resa. Låt dina slafwinnor ordna dina förnödenheter, och tänk sjelf närmare på ditt beslut. Ännu kan du återtaga det, om du will stadna qwar hos din moder.” ”Mitt hjerta är icke skapadt att skifta färg, som kameleonten”, swarade Hindiah. ”O, min fader! Du har uppfyllt min själs högsta önskan. Jag får följa dig och se ditt folk.” Hon omfamnade med innerlig ömhet sin moder och mig. Palembundhi försmälte i tårar. Den älskade dottern lemnade mig ensam med min gråtande maka. Återseendets Smärta. Wid Urdas hwita watten Står tyst den höga Skuld.
I stället ' således att Frilen hade af milt granskap något alt befara, lärer det snarare vara jag som bör lyckönska mig öfver alt ej hafva Frilim till granne. tlr von Rosen, Georg Ludv.: Jag anser att Ulsk. har lemna!, denna fråga i ett mycket outredt skick, och tror all Utsk. hade bordt först undersöka huruvida fjerdingsmans-befattningen verkligen är ett hemman åliggande onus, eller en tjensteskyldighet, ställd på personen. Den fråga har ofta uppstått inom det län, som jag har att göra med. lag vill åberopa ett exempel, som rör mig sjelf. Kan jag vara landsb. och fjerdingsman på en gång ? Jag betviflar del och det strider emot gammal praxis. Ulsk:s betänk. bestämmer icke huru en landsh., då han icke på en gång kan vara landsh. och fjerdingsman, skall deltaga i detta bestyr, och icke heller huru förfaras skall, om en person, hvars skyldighet det är att åtaga sig fjerdingsmanna-bestyret, finnes oskicklig att Ijenslen förrätta. Denna fråga är af Ulsk. alldeles icke utredd, och Ulsk. har icke bestämt huruvida man är skyldig att betala någon annan, dä man sjelf icke är till tjensten lämplig. Det är pä grund häraf som jag begär äterremiss. Frih. Cederström: För min del kan jag ingalunda finna en återremiss vara behöflig till följd af hvad Hr von Rosen anfört. Hr von Rosen har förklarat sig icke kunna vara säker huruvida han såsom landshöfding borde vara befriad från fjerdingsmanna-bestyret eller icke, ehuru, på grund af gammal häfd, den värde talaren ansåge sig vara fritagen derifrån. Men enskilde förhållanden, grundade pä gammal häfd och dylikt, hafva väl icke gerna kunnat blifva föremål för Utsk:s öfvervägande, hälst Utsk. endast haft att hålla sig till hvad motionerna (öranledt, utan att i öfrigt ingå på bedömande eller vidrörande af några partiella bruk eller missbruk på den ena eller andra sidan.
Åt mitt åliggande härutinnan är under tiden en mera omfattande riktning gifven, sedan, i anledning af Rikets Högloft. Ständers, vid förstnämnda riksdag, yttrade önskan, att Deras ombud finge deltaga i den ytterligare granskning af de utaf en redan år 1811 tillsatt kommitté uppgjorda förslag till allmän civiloch brottmålslag, som då ansågs nödig innan desamma kunde i grundlagsenlig ordning handläggas, Kongl. Maj:t den 30 Mars 1841 beslutit förordnande af en Lagberedning för nämnda ändamål, med rättighet för Justilie-ombudsmannen alt deltaga i granskningen af denna Berednings arbeten; likasom och efter det Kongl. Maj:t, vid sist för - 44 Fi. St. Just. Ombudsm. Emi-Berättelse den 15 Nov. 1847. lidna riksdag, aflålit Dess nådiga Propositioner lill Rikets Ständer angående den del af Beredningens arbeten, som då blifvit fulländad, och hvarom här nedan vidare skall förmälas, Kongl. Majrt under den 31 Januari 1845 förordnat en ny Lagberedning för ännu återstående granskningsarbetet samt i nåder behagat kalla Justitie-ombudsmannen alt vara ledamot i denna Beredning och dellaga i dess öfverläggningar i den mån hans öfriga embetsgöromål det medgåfve. På sådant sätt hafva förändrade tider och förhållanden åt denna del af embelsulöfningen lem na t en anvisning, som ulan tvifvel äfven bör iakttagas. Den slutliga beredning och derpåföljda grundlagsenliga behandling, som det ena af omförmälda lagförslag sedan 1840 och 1841 årens riksdag undergått, torde nemligen göra lika litet lämpligt, som behöfligt, att vidare eftersöka och utreda partiella brister i nu gällande lagar rörande den gren af lagstiftningen, hvarom samma lagförslag handlar, utan synes fastmera, efter sålunda förutgången handläggning, tiden vara inne att uppfatta det stora och vigtiga ämnet i hela sin vidd, åt hvilket Konung och Rikets Ständer redan länge egnat en synnerlig uppmärksamhet.
Upp8ät oed päloljden, destraffar lilia anstiftning af, oed delagtigdet i upplopp, 8om man destraffar uppror, eller dä man antager, att upplopp ovillkorligen ölvergär till ^ualilieation al uppror, dvarje gäng väidsamlret, vare 8ig emot person eller egendom, egt rum. Dä jag nu, med iagltagande af detta i min tanka angelägna urskilpande, vill uppkalla min pligt att rättligen uppfatta det amne, som dlitvit diommitterade förelagdt, linner jag detsamma ieke innedära någon ot^diigdet. I den dimdets-skrifvelse ut dians dixeellenes Derr dustitirL-8tats-lälinistern, daterad den >2 danuari detta är, som destämmer loremälet tor vär ätgärd, är oss meddelad: ''.kongl. Naj:ts i>sädigg vilja, att Lommitterade öfverse de nu gällande lagar oell stadgar oin ansvar ä upplopp, oed säkerdeten störande folksamlingar, samt dvad vid deras dämpande iagttagas dör, samt att Lorn! teen föreslär de förändringar oed kvrdättringar deri, som kunna vara nödige?' Den drägg, som sälunda är till vär dedandling i ljäder öfverlemnad, angär alltsä, elter min uppfattning, Leke nägot annat ^i^. ti// 8t. /',-or. iL^ö. i 8am/. i 2^ 3 ^V:o 72. hrott, än det, som här namn af upplopp oeh oloflig folksamling; och dä jag följagtligen icko anser mig tiliständigt att längre un till detta hrott utsträcka min ätgärd, men Dommitterade, enligt deras åsigt, jemväl upptaga lrägan om ansvar ä uppror-, sä körrrnlätes jag att tor min del skilja mig frän olod utlätande oeh det lörslag, som Domiteons öfrige ledamöter heslutat att i underdänigliet afgifva.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels återrerniss af och dels afslag å Utsk:ts förev:de hemställan, gjordes först propos. på bifall till densamma, dervid svarades nej, och sedermera propos. på återrerniss deraf, då svaren utföllo med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. Gr. Hamilton: Det är endast i afs:de på en af de ifråga v:de skolhusen som jag skulle vilja förorda en återrerniss. Förhållandet är nemi. att lärjungarne i Lunds skola i proportion tillväxt kanske mer än vid något annat läroverk. De utgöra nu utH. Lunds still liar icke heller, ehuru det mer fin andra fir forsed t med talrika läroverk, varit i åtnjutande af några betydande statsanslag för detta ändamål. Dertill kommer att Lunds skola verkligen egde en tillgång tillräcklig i det närmaste för fyllande af detta behof nemi. en besparing af 1 5,968 rdr, som kallades för Lunds katedralskolas löningsfond. Men Lunds konsistorium gick in til) K. M. med en anmälan, att det hade en sådan besparing och hemställde huru dermed skulle förfaras, och K. M. svarade naturligtvis att den skulle ingå till 8:de hufvudtitelns besparingar. Sålunda mistade det kassan. Under sådana omständigheter och då det verkligen kan vara någon billighet uti att stiftet får ersättning för denna summa, synes det mig vara skal att åtminstone bevilja ett anslag till samma belopp och då E. o. Ad. i allmänhet, med alside på stiftskolor, ansett skäl för återremiss vara för handen, anhåller jag att äfven denna punkt måtte återremitteras, dock endast i den syftning, att samma belopp måtte återlemna» till Lunds skola som blifvit den beröfvad. Hr Olivecrona: Äfven jag hade trott att bland de mo tioner, som i denna punkt äro behandlade, hade förtjent att tagas i betraktande deri af professor Sundberg väckta, ronde undervisningslokalen i Lund.
Vidare har Utskottet ansett ett stadgande vara i In&tructiönen behöfligt, som lemnar den utsträckning åt Dirfectionens valrätt vid förekommande fall, att Directionen är obehindrad att derest icke särskiidte förbehåll ligga i vägen, till allmänna befattningar å Ståndets vägwar, välja sina egna Ledamöter, hvilket sär* delea vid Taxeringsman.? vsl dervid sa sällan, oagttsdt kallelse, någon af Ridderskapet och Adelns Ledamöter utom Directionen sig infinner, understundom kan komma i fråga att tillämpas; och har i öfverensstämmelse härmed lydelsen al 4 §. blifvit förändrad pä sätt Utskottets Förslag närmare utvisar. Dessutom har Utskottet på enahanda skäl Den 19 Julii e. m, 3^9 Eom vid 2 §. blifvit r<nfördt uteslutit sista momentet af 4 §. i Directionens Förslag. 6 §, Enär itsta §. af Utskottets Förslig innehåller den allmänna föreskrift, att RiddarhusDirecsionen skall ooggrannt iagttsga hvad Rikets gällande Grundlagar och RiddarhusOrdningen kunna Directionen i särskildta lall föreskrifva, har Utskottet ansett denna §• P* detta rum kunna utgå. 8 § I öfverensstämmelse med de grunder Utskottet framställt, och det tillstyrkande Utskottet i anledning deraf gjort uti dess den 9 i denne månad sfgifne Betänkande, öfver Friherre H. Wrangel» motion angående Introduetioners beviljande endast under påstående Riksdag, har Utskottet förändrat lydelsen af denna §. på sätt den nya Redactionen närmare innehåller. Emellan den 12 och 13 § §, af Directionens Förslag har Utskottet infört en ny § som har till föremål, att närmare bestämma RiddarhusSecreterarens skyldighet i afseende på ett skyndsamt befordrande till trycket af Rid» deiäkapetsoch Adelns Proiocoller under Riksdag. t3 §.
Åro de sjelfve röstegare, må de skriftligt votum afgifva. §• 55* Alla förbrytelser under påstående Frågooch Valdagsförrättningar; såsom oljud, kifvan - Exp. Utah. Förslag till und. Skrif». N:o 373. 117 de, slagsmål, svordom, dryckenskap eller dylikt, hvarom anmärkning skall i Protocollet upptagas, ligge i tväböle emot hvad Lagen å slika förbrytelser eljest utsätter. Förolämpande emot Valförrättaren , eller Val-Notarien, vare sig med ord, åthäfvor eller gerning, straffes, enligt 18 Cap. 8 §. Missgernings-Balken och Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779, såsom förbrytelse emot dem, aom i Embetsärenden stadde äro. §. 56. Prest, 60m finnes 6å förgäten af sin heder och sin pligt, att han före valet ingår i aftal om blifvande löneförmoner och rättigheter, varde, enär sådant inom ofvan föreskrifna fatalietid bos Consistorium anmäles och derefter inför verldslig Rätt åtalas och i bevis ledes, ifrån Prestembetet afsatt. §• 57* Den eller de af Församlingen, hvilka med någon af de föreslagne eller dess Ombud, före valet, ingått slik öfverenskommelse, piikte Tio Rdr hvardera och vare uteslutna från all rösträtt vid det nya val, som, i följd af det åtalade och bestyrkta lönebetinget, kommer att ega rum. Beträdes en hel Församling att i olaga aftal om Preslrättighelers utgörande hafva ingått, bote hvar .röstegande för sig, och upphöra för den gången Församlingens valrätt. Är fråga om en Kyrkoherde-beställning, fylle Consistorium förslaget, jemlikt FÖrfattningarne, och insände detsamma i5 underdånighet till Kongl. Maj:t, som en af de föreslagna i Nåder utnäm - n8 Exp. Utsi. Förslag till und. Slrifv. N:o 3y3. ner.
St. Brot, 1847 # 1848, 3 Sami. 4 Hiift. 5 34 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 4. movial N:o 4 får jag i följande punkter vördsamt anmäla reservation. Vid första punkten: emedan jag icke delar utskottets åsigt och deduktion derom, att lagstiftning för enskildta banker är af allmän civil-lagstiftnings natur, hvilket troligen äfven af föregående ständer sålunda blifvit betraktadt, enär 1824 års privatbanklag af Konungen utfärdades på Ständernas egen begäran, utan att någon anmärkning deröfver sedermera försports, äfvensom Rikets Ständers vid sista riksdag till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga förslag tili sådan lag tillkom under gemensam behandling af Lag-och Banko-utskotten, hvilket icke instämmer med grundlagens stadgande derom, att förändringar uti allmän civil-lag endast af Lag-utskottet bör handläggas. Vid fjerde anmärkningspunkten: emedan jag anser den beviljade eftergiften desto billigare, som en stor del af vä.rfvade armeens manskap större delen af året är permitterad och således icke lämpligen torde böra bidraga till folkundervisningens understöd i den ort, der truppen är förlagd. För öfrigt instämmer jag i Herr Bergs reservation, angående uleblifven anmälan i afseende på de förlidne år utfärdade förbud emot utförsel af spannmål”. Af Herr Tersmeden, Nils: ”Detta betänkande ådagalägger väl att utskottet i serskilda fall fästat sig vid en och annan princip-fråga, men »ifver ej vid handen att det alfvarligt granskat rådslagen, rörande de allmänna mått och steg, som företrädesvis böra utvisa i hvilken anda styrelsen blifvit förd, helst deribland förete sig åtgärder, som djupt ingripa i våra samhällsförhållanden för samtid och efterverld.
Läster uppgående kolförråd; att hushållningen, vid uppköp» och arbetens bedrifvande icke varit slösaktig, torde kunna slutas deraf, att hela det nyssomnämnde byggnads-arbelet, med biträde af Arcliitecten för Quai-byggnaden, skett under Mynt-tjenstemännens egen tillsyn och med Myntets eget folk, så att icke några Mäster-penningar till Mureller Timmer-mästare behöft utbetalas, och att allt Snickare-arbete blifvit af dertill antagne Gesäller förfärdigadt i Myntets verkstäder, hvarjemte målningen till betydlig del förrättats af Myntarbetare. Sedan Utskotten sålunda afgifvit de här förut omförmälde upplysningar, tillhör det Utskotten att sig yttra öfver Prosten Ödmans gjorda hemställan, det Rikets Ständer uti underdånig Skrifvelse uttrycka den anhållan, att Kongl. Majrts förut fattade beslut om Mynt-Verkets ställande under Kongl. Bergs-Collegii Öfver-Slyrelse matte, så snart som möjligt, gå i fullbordan, och enär Utskotten anse i allmänhet mindre lämpligt, att en Regerings-Ledamot utöfvar en förvaltning, hvarvid redovisning af allmänna medel förekommer; samt då Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 24 Julii i83o, föreskrifvit, att Mynt-Verkets Styrelse komme, sedan Kongl. Bergs-Collegii organisation hunnit fullbordas, att på samma Kongl. Collegium öfverflyttas, så, och alldenstund denna organisation nu mera desto hellre kan anses vara fulländad, som Rikets Ständer för Kongl. Bergscollegium fastställt förnyade Aflönings-Stater, tro Utskotten sig böra hemställa, det Rikets Ständer hos Kongl. Majrl i underdånighet anhålla om verkställighet af KÖngl. Maj:ts högstberörde Nådiga Beslut.
Denna rynkning skulle dölja den vattendroppe, hvilken i alla fall nedföll och hvilken ej missprydde hafvets raska söner. På smärtans läger, som under månader qvarhöll den unge svensken i det främmande landet, bröt sig mången skiftning genom hans karakter. Han, som beständigt lefvat blott handlingens och verksamhetens lif, måste nu söka upp resurser, der han förut sällan sökt dem, nemligen på det alldeles egna området inom själens och tankens digra verld. Under första tiden hade han i vild otålighet fordrat att allt skulle gå helt skyndsamt, och det var denna blodets oroliga vallning som vållade en dubbel långsamhet i läkningen och febern; men efter hand vande han sig att finna en tröst i blotta hoppet på den tid, då han och Kræmer skulle mötas och genomgå sin navigationskurs, förberedelsen till skepparexamen. Men icke stannade han här. Hvilka män borde de ej blifva i det lilla samhälle, som de genom medborgerlig rättighet skulle tillhöra! Innehafvare af vidsträckta pligter, ville de genom sin kraftfulla verksamhet fylla varfven med hurtiga arbetare, fartyg och båtar skulle förökas och raska allvarliga åtgärder vidtagas för att att göra hela denna plats till en värdig, icke alldeles förkastlig perla i Kattegatts stora skärband. Dessa ädla drömmar om en kommande uppblomstring för den lilla gränsstaden drömdes isynnerhet under de ängsligt langa och sömnlösa nätterna, då vännens ur så ofta rådfrågades och vändes mellan händerna och det klockslag under nervös oro afvaktades, då det holländska klockspelet skulle liksom med en dödspsalm begrafva den timma, hvilken utgått ur lifvets tidräkning. I detta spelande, der menniskotanken gifvit lif, men ingen menniskohand rörer sig, ligger någonting så vemodigt och tillika febergifvande, att det väl låter förklara sig att de sjuke måste deraf lida både till kropp och sinnen. Utanföre den sjuksal, der svensken hade sitt läger, stod en sådan klocka, och det var särdeles en natt då han i verklig ångest (en känsla fullkomligt ny för honom sjelf) afvaktade tolftimmans knäppning och den derpå följande hemlighetsfulla midnatts-konserten.
Stolgång (vagel, små blemmor på ögonlocken eller ögonfästet) kommer deraf, att man ser en uppoch nedvänd stol och ej spottar på den; det botas, om man med en trefot borrar tre gånger anförs framför ögat och hvarje gång spottar genom densamma. Öronstyng botas, om man blåser i örat med en örnpenna. Kikhosta botas, om den sjuke dricker ur en kyrknyckel; om han dricker vatten från ett qvarnhjul, som går anförs, eller mjölk ur en hästhof eller ett “qveckhorn“ (så kallas det horn, som stångas af, men det får ej falla till jorden, ty då förlorar det sin kraft). Tandvärk fördrifves, om den sjuka tanden gnides med ett hästkosöm, tills den blöder, och sömmet sedan slås in i ett lefvande träd, eller ock med en sticka ur trädet, hvilken sedan åter sättes i sitt förra ställe och väl ombindes, så att den får växa in igen. Värken stannar då i trädet; men om detta hugges ned, återkommer den. Mess-vin anses som ett ypperligt botemedel för öronstyng, tandvärk m. fl. sådana plågor; samma verkan har en vigselring, om något skafves deraf och intages. Hastigt påkommen värk i någon kroppsdel kallas vildlapp-skott och kommer deraf, att den sjuke träffats af “skottet“, då dylik värk skjutits bort från någon annan. Denna sjukdom kan ej botas på annat sätt än den kommit, nämligen genom bortskjutning, verkställd af i sådan konst invigd person. Sådana skott äro af flera slag, hvaraf vi blott vilja nämna vattenskott, hvarvid den sjuke, då det verkställes, skall befinna sig öfver rinnande vatten, samt silfverskott, då bössan bör laddas med silfverskaf ur nio vigselringar. Spikar tagna på galgbackar ur steglade missdådares kroppar tjena till mången god ting; betsel smidda af sådana göra hästarne ogement krya. Om en sjuk får främmande mat, blir han snart frisk. För läkemedel må man ej tacka, ty då ha de ingen verkan. Går någon med öppet sår öfver grafvar, läkes det sent eller aldrig. Reglor vid dödsfall eller begrafningar.
Såväl hufvudförbindelsen af den 9 Februari 1858 för det numera infriade Svenska Statslånet å 9,000,000 mark Hamb. B:ko, som derjemte utfärdade partial-obligationer med tillhörande räntecouponer äro från Banken till Kongl. Stats-Ivontoret aflemnade, och hafva, efter hvad Revisorerne af Kongl, Stats-Kontorets protokoll för den 22 April detta år inhemtat, berörde obligationer och couponer blifvit den 11 i nämnde månad i Kongl. Myntet, under behörig tillsyn, uppbrända. 16 Prägling af skådepenningen till minne af I).D. M.M:s Kröning. Sammandrag öfver utlåningen från Statslånefemden för år i 861. Fond vid årets början Till Banken återbetalta Fond vid årets slut Utestående vid årets början Utgifna lån BankoDiskontVerkets. Utestående vid årets slut Förskottsränta och provision. Förvaltningskostnader Sedan stämplarne till den skådepenning, Rikets sednast församlade Ständer beslutat att låta prägla till minne af D.D. M.M. Konung Garl XV:s och Drottning Wilhelmina Fredrika Alexandra 17 Anna Lovisas kröning i Stockholm den 3 Maj 1860, redan den 30 Januari detta år, och sålunda före den i upprättadt kontrakt om graveringens verkställande bestämda tid, blifvit till Fullmäktige öfverlemnade och den ö:te derpåföljande Februari vunnit Fullmäktiges godkännande, hvarefter härdning och afprägling genast vidtagits, så äro exemplar i guld, å Rikets Ständers vägnar, af Fullmäktige i underdånighet öfverlemnade till Deras Kongl. Maj:ter och öfrige medlemmar af det Kongl, huset; kommande, efter hvad Fullmäktige anmält, exemplar i Silfver och Brome att utdelas och tillställas i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut. § IL