Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förslag, enligt hvilket i allmänhet adelar af lönerna tagits till grund för pensions-beloppen, samt pensions-afgifterna beräknats till 6 procent å de nuvarande pensionerna, med i öfrigt hufvudsakligen enahanda vilkor om ökad tjenstgörings-skyldighet, som upptogs i den vid förra riksdagen Bih. till R. St. Prat. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 30 Häft. 5 34 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 85. nilåtna nådiga framställning, och hvilket förslags tillämpning för alla under nästa statsregleringsperiod till pension berättigade skulle, utöfver Amiralitets-krigsmans-kassans påräknade inkomster, erfordra ett årligt tillskott af 79,905 It:dr R:mt, hade emellertid blifvit af nämnde kassas delegare, egentligen med hänseende till förberörda af Direktionen för de nya pensionernas åtnjutande ifrågaställa vilkor, nära enhälligt förkastadt, likasom delegarne med öfvervägande röstantal uttalat sig mot ett annat, af en Direktions-ledamot uppgjordt, förslag till pensionering från kassan, ehuru detta sednare, som skulle erfordra ett årligt tillskott af statsmedel å 85,829 R:dr, blifvit, 1 hvad angår sättet för pensionernas beräknande, fotadt på de i gällande reglemente för kassan stadgade grunder. De framställda förslagens underkännande af delegarne ansåges böra sökas deri, dels att kassans tillgångar för närvarande äro så otillräckliga till fyllande af pensionsbehofven, att, enligt hvad en särskild, handlingarne bilagd, förteckning utvisade, ansökningar om pension under sednare tider i allmänhet icke kunnat bifallas i vidsträcktare mån, än att pensionerna tillgodokommit de sökande först 2 å 3 år sedan de dertill sig anmält, utan pensions-sökonderne, till föga fromma för deras egna anspråk och Flottans tjenstbarhet, måst under tiden i effektiv tjenst qvarstå, vid hvilket förhållande en med afseende på beloppen utvidgad pensionsrätt svårligen kunde af delegarne godkännas, helst bestämd visshet saknades, att dertill erforderligt fyllnads-anslag blefve kassan beviljadt.
Aflöningens belopp till Svenska Tullverkets Tjenstemän står emedlertid relatift till aflöningssummorne för Tullstaterne i Danmark och Norrige, tvenne Länder, med hvilka vi i statistiskt och ekonomiskt hänseende kunna jemföras, för oss fördelaktigt; ty då 1080 TullTjensternän i Sverige år 1828 aflönas med3o5,io3 R:dr Svenskt Banco, aflönades år i823 4^9 dylike Tjenstemän i Norrige med 289,750 R:dr samma mynt räknadt; och i Dannemark uppgeck aflöningssumman 1826 till dervarande Tullstat till omkring 733,000 R:dr äfven i Svenskt Banco räknadt. Påståendet att Ständernas vid sednaste Riksdag afgifne förslag om Tullstyrelsens organisation ej blifvit i alla delar följt, tror jag egentligen böra inskränkas till valet af personerne, och icke till deras verkningskrets eller till Styrelsens form. Ständerna föreslogo, att nämnde Styrelse borde bestå af 1 Chef och 2 DepartementsChefer; sådan är den äfven. Hela skillnaden är, att i stället för det Ständerne föreslogo, att Secreteraren och Kamereraren skulle vara Chefer för livar sitt Departement, förordnades serskilta DepartemensChefer med serskilta arfvoden. Det är således blott i personaliteten och ej i grunden, som skillnaden emellan Ständernes önskan och Styrel - 43o Den 3o December e. ra. sens beslut förefinnes, och jag torde i följande mening närmare få visa, att så de facto sig förhåller. För min del måste jag förklara, att jag anser någon förändring häri ej möjlig, ty om Secreteraren och Kamereraren blifva DepartementsChefer, måste andre personer antagas till bestridande af deras tjenster. Kamereraren, såsom tillika Chef för BokslutsContoiret, skulle såsom Chef för KameralDepartementet komma att controllera sig sjelf, emedan detta Contoirs ärender föredragas GeneralTullstyrelsen af Chefen för KameralDepartementet; han vore således i denna sednare befattning fullkomligt jäfvig, om den förenades med den förra.
Om nu äfven Regeringen, såsom man kundo antaga, för upprätthållandet af landets anseende bland öfriga Stater, ansåge det nödvändigt, att vi ännu i dag låtsades vara lika vapenmägtige som förr och färdiga att inlåta oss i täflan med Europas stormakter, — en olycklig förvillelse, som kunde vederläggas redan af kartans ojäfviga vittnesmål, — så borde likväl representationen med resignerande värdighet och vishet riktigare uppfatta landets verkliga ställning och ej af en tom fåfänga eller den förledande glansen af en längesedan försvunnen storhet låta hänföra sig till allt för stora uppoffringar för en militärisk ståt, ett yttre lysande bländverk, som ej egde någon kärna i verkligheten. Det vore således angeläget att alla bemödanden rigtades på att söka åstadkomma ett på samma gång starkare och mindre kostsamt försvar än det nuvarande. För mindre Stater funnos endast ett naturligt och ändamålsenligt sätt att ordna sitt militärväsende, nemligen: nationalförsvaret; dock icke det nationalförsvar, som vid de sednaste riksmötena blifvit förslagsvis framstäldt för Rikets Ständer, utan det som börjas i skolan och förtsättes genom hela lifvet, det som i århundraden betryggat och ännu betryggar friheten i Schweitz. Såsom innefattande en för Sveriges frihet och sjelfständighet vigtig och angelägen grundsats, har motionären således framstäldt det yrkande: att icke några nya anslag måtte vid innevarande riksmöte beviljas, inga uppoffringar af Rikets Ständer åtagas för ändamål, sorn endast åsyftade att bibehålla landets försvarsväsende i dess nuvarande tillstånd. Hvad motionären sålunda anfört, har Utskottet ej underlåtit att taga i behörigt öfvervägande, men finner den gjorda framställningen lemna rum för icke oväsendtliga anmärkningar.
Hennes äregirighet skulle drifva honom framåt som med ånga, hennes energi skulle verka eggande på hans och spänna hans intellektuella krafter till det yttersta. Kanske skulle han då skapa det diktarverk, efter hvilket samtiden längtade lyssnande stilla, med återhållen andedrägt. Så låg hon länge, invaggad i en moders storhetsdrömmar, medan sommarnattens skymning andades ned öfver rummet och svepte allt in i sitt genomskinliga dis. Timme skred efter timme och hon märkte det icke. Febern bultade för hennes öron och hjertat klappade med tunga hörbara slag; hon tog en af chäslongens kuddar, tryckte den hårdt mot bröstet och böjde hufvudet tillbaka. Det skulle vara lönlöst att gå till sängs; hon skulle ändå icke kunna sofva. Hon reste sig upp, tände sin arbetslampa och satte sig till skrifbordet, med pennan i hand. Gardinen var icke rullad ner. Hon såg ut öfver den slumrande staden, der dagens jägtande lif stannat af. I denna heliga djupa tystnad bodde hennes gud arbetet; en sådan natt skulle hans son komma till verlden den väntade återlösaren. En känsla af andakt grep henne och med darrande händer började hon dyrka sin gud. Natten led. Utanför fönstren började de tidigaste fåglarnes kvitter att låta höra sig; och lifvet vaknade efterhand. Då lade hon pennan ifrån sig, tog på sig kappa och hatt och gick ut. Morgonluften lade sig kyligt kring hennes brännheta panna. Öfver Skeppsholmen höjde sig i mäktigt majestät solens glänsande röda skifva. Dagen grydde grydde långsamt öfver stad och land och haf. »Helsingborg den 3 Sept. Du anser mig troligen för ett vanartigt barn; som kan vara hela sommaren borta från sin mamma utan att låta höra af sig. Sedan jag medgifvit att du i grund och botten har rätt, kan jag tillägga att jag rätt länge umgåtts med planen att låta dig veta hvar jag fans, fast det först nu blir af. För resten har jag ingenting särskildt att förtälja. Det bara kommer på mig en lust en stämning; och jag har mot vanan energi nog att sätta mig till skrifbordet. Eljes är det alltid så, att så länge stämningen vara, gitter jag inte.
Enligt de for i frågavarande artikel föreslagne bestämmelser skulle Takskiffer anses vara belagd med den arbe'ad, ospecificerad Slen åsätta lull-algift; men då detta nyttiga byggnads-malerial, i den händelse införsel deraf skulle finnas behöflig, icke synes böra utgöra föremål, lör I ul i-beska 11 ni ng, halva Rikets Ständer medgi fvit, all Takskiffer må vid införsel vara tull-fri och i sådant afseende specificeras bland de öfriga slag slen, för hvilka t ul Ifr i hel är stadgad. Då arbeten af Stuck kunna med afseende på beskaffenheten anses närmast jemförliga med slenarhelen, men tull-taxan icke upplager någon särskild föreskrift rörande tullbehandlingen af förstnämnde artikel hvilket, enligt hvad Rikets Ständer inliemlat, föranledi villrådighet vid förtullningen af denna vara, har arikeln Sluck-arbeten blifvit i nolen till tull-taxan införd med hänvisning i afseende på tull-behandlingen till slen, ej specificerad, arbetad. Bi/i. till R. St. Skrifvelse N:o 464. De för artikeln Strumpor oell andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten, ej specificerade, af Kommilterade förestagne och af E. K. M:l godktinda tull-bestämmelser hafva Rikets Ständer bifallit utom hvad beträffar rubriken strumpor, andra slag, hvarå inlörsels-tullen blifvit fastställd till 1 R:dr 50 öre per skålpund under år 1858, till l R:dr 25 öre under år 18;»9 saint lill I R:dr skålpundet frän början al år 1860; och har vid artikeln Fan/ar, som nu är hänvisad lill lika tullbehandling med Strumpor, i taxan införts samma tull-bestämmelser som för Strumpor. 1 afseende pä artikeln Tobak, oarbetad, hafva Kommilterade föreslagit nedsättning i införsels-tullen å blad Irån 7 sk.
Inom Halland finnas liksom inom det öfriga Sverige en mängd hemman, hvilka icke blifvit förmedlade och den socken, inom hvilken jag var bosatt, utgjordes af 46 hemman, men hade dessa hemman förmedlats, hade de sannolikt icke utgjort 10 mantal. Inom kommissionen fästade jag Landsh:s upmärksamhet härå, men, under åberopande af hvad, som ägde rum inom det öfriga Sverige, förklarade han, att afseende härå icke kunde fästas, hvarföre äfven den socken, inom hvilken jag bodde, måste åtaga sig att ställa 10 å 11 karlar. Denna storm gick lyckligen öfver, och man hoppades, att alla de försåtliga tillställningar, som hitintills ägt rum, skulle försvinna eller uphöra. Ar 1838 nedsattes ytterligare en kommission under ordf. af nuvarrde Landsh. Gr. Patrik Lewenhaupt, och äfven af denna kommission var jag ledamot. K. M. hade då befallt alt utsockne frälsehemman skulle roteras, men vi togo oss då friheten förklara, att sådant hvilade på ett misstag, ty vi ansågo åtgärden olaglig, men som kommissionen blifvit nedsatt ansågo vi oss pligtige, att ifrån början till slutet i den qvarsitta, oaktadt ordfrn ansåg den böra afträda, som ej gillade föreskrifterna i detta olyckliga påfund. Man talar om revolutioner som jag visst icke är vän utaf; men om någonsin en sådan är förlåtig, vore den det inom Halland, om den framkallas genom de stränga roteringar, synnerligast då man som jag, känner hemmanens svaga beskaffenhet. Jag vill icke anföra flera skäl utan blott nämna, att, hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, som skulle under detta motstånd ligga i en försåtlig afsigt att uprifva hela indelningsverket, aldrig förefunnits och att provinsen Halland endast söker rättvisa, och skulle detta kunna tydas som ett indelningsverkets uprifvande, må det stå för dens räkning, som yttrat sådant. Jag hvarken vill eller kan längre yttra mig i detta ämne, utan anhåller att vid den återremiss af betänk., som jag "anser nödig, R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke uttrycka: ”att SlatsUlskrs betänk.
U:dr och derutöfver af åren 1777—1836 Sedlar på 3 och 2 R:dr med dubbla blad af åren 1777—1812 Sedlar på 3 och 2 R:dr med enkla blad af åren 1813—1836 Sedlar på 16, 12 och 8 sliillingar af åren 1803 — 1849 Sedlar på 14 och lOskillingar kopparmynt af åren 1803 och 1804 Tillsammans B;ko R:dr Ren 31 December 1849. Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 Febr. 1837, kl. 5 e. m. Ullålande ofver vackt motion om förhöjd pension åt f. d. Bankobokhållaren N. Magnusson Uti en från Högloflig.! Ridderskapet och Adeln till Ulskoltet remitterad motion har Herr Ehrenhoff, G. II, föreslagit, alt »förre Bokhållaren i Rikets Ständers Bank, N. Magnusson, måtte få sin pension förhöjd till 200 R:dr Banko.» samt till stöd derför anfört, utom de stegrade prisen på alla lefnads-förnödenheter, att Magnusson, som är född 1779, icke kan med sin nu innehafvande pension 600 R:dr, såsom hans enda inkomst, förskaffa sig den omvårdnad, hans höga ålder och sjuklighet kräfva. Då f. d. Bokhållaren Magnusson å Bankens Pensionsstat är uppförd till en årlig pension af 600 R:dr Banko, och således af ordalagen i den väckta motionen icke lärer kunna dragas annan slutsats, än att dermed åsyftas att berörde pension mätte ökas med 200 R:dr, hafva Banko-Fullmäktige uti infordradt utlåtande, efter Under-styrelsens hörande, fiislat uppmärksamhet derå, att de af motionären åberopade skäl äro tillämpliga på de flesta pensionstagare, och alt för öfrigt icke förekomme något särskildt skäl, hvarföre Magnusson borde framför andra erhålla pensions-förhöjning; och får Utskottet, instämmande i hvad Fullmäktige yttrat, vördsamt afstyrka bifall å förevarande motion.
I fråga om ordningen och sättet för dessa utbetalningars verkställighet, hafva Revisorerne yttrat, att derest de för anläggningen af stam-jernbanorna anslagna och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade medel blefve från detta verk direkte reqvirerade och till landtränterierna öfverremitterade, skulle desamma för dermed afsedda utgifter kunna med mindre omgång och inom kortare tid vara alt tillgå, än genom det hittills iakttagna förfaringssättet, enligt hvilket sagde medel af Riksgälds-kontoret tillhandahållas Kongl. Stats-kontoret, för att på de tider och till de belopp, som genom Chefens för Statens jernvägs-byggnader lill sistnämnde embetsverk ingående reqvisitioner bestämmas, kunna varda till vederbörande landtränterier afsända, i ändamål att sedermera, i mån af behof, utlemnas till kassörerne vid jernvägs-arbetena. Derjemte hafva Revisorerne erinrat, hurusom, så länge de huf vudsakligaste jernvägsarbetena utfördes i närheten af Götheborg och Malmö samt de betydligaste utbetalningarne följaktligen förefölle derstädes, den till undvikande af penningars försändande med posterna nu mera beredda utväg att i Rikets Ständers Bank för lånekontorens räkning insätta de summor, som i nämnde städer skola utbetalas, syntes kunna begagnas vid verkställigheten af remitteringar utaf ifrågavarande medel, hvarigenom både besparing i remisskostnaden och säkerhet emot posfcröfverier koinine att beredas.
Brukens brännmaterial uppköpes till någon del af omkringliggande allmoge, men tages hufvudsakligast på brukens egna skogar, derifrån det forslas af brukens underlydande landtbönder och torpare, hvilka, enligt de emellan dem och bruken upprättade kontrakt, jemväl äro skyldige, att dels mot, dels utan lega forsla brukens tillverkningar från bruken till de särskilde lastningsplatserne, hvilka äro för österby bruk Kallerö lastageplats i Börstils socken af Stockholms län, för Löfsta bruk Ängskärs lastageplats i Hållnäs socken af detta län, för Gimo bruk Husbacka lastageplats invid staden östhammar, för Söderfors och Elfkarleöns bruk Skutskärs lastageplats i Elfkarleby socken, för Ullfors, Strömsbergs och Carlholms bruk Snatrabodarne i Wesslands socken, samt för Wattholma bruk Upsala stad, från hvilka lastningsplatser jernet föres till Stockholm, för att vidare utskeppas till utlandet. De mindre verkens produkter afse egna behof eller aflemnas till de större bruken samt afsättas jemväl till någon del i orten. Under femårsperioden hafva vid Dannemora grufvor 7 personer ljutit döden, i följd af olyckshändelser under grufarbetet, nemligen 1856 tre, 1857 en, 1858 två och 1859 en. Utaf de handteringar, som afse sådan produktion af råämnen ur mineralriket, hvilken mera närmar sig husoch hemslöjden, förekommer inom detta län endast kalkstensbrytning, men har denna handtering under perioden, likasom tillförene, varit af ringa omfattning. F) Fabriker, manufakturer och handtverk. Fabriksinrättningarnes tillverkningar, hvilkas qvantitet och värde icke i allmänhet kunna med tillförlitlighet uppgifvas, afse inom detta län hufvudsakligen fyllandet af innevånarnes eget behof, och afsättas derföre genast å den ort, der de tillverkas, eller i närmaste stad, samt endast till jemförelsevis obetydlig del å orter utom länet. Det tegel, som erhållits från länets 26 tegelbruk, har icke varit tillräckligt för behofvet, utan har tegel måst hemtas från andra orter.
Det är der - Den 6 Julii e. m. före nödvändigt, att gifva allmänheten garäntie, att så icke skall hända. Men till denna garantie, är vårt beslut och Konungens sanction icke tillräckligt; ty, allmänheten lär näppeligen kunna föreställa sig, att Konung och Ständer verkligen skola lemna Banken orörd, om de vid fiendens inbrott stå med händerna alldeles tomma. Man måste följaktligen i stället för stora creditivet anskaffa en verklig krigsfond, för blifvande behof. Detta är helt visst af alla garantier den säkraste. Jag förnyar derföre mitt förut vid flere tillfällen gjorde förslag, att en viss summa hvarje år under fredstid måtte afsätta?, för att i händelse af krig fylla de första behofven. Detta är äfven af en reservant föreslagit. Reservationen lyder sålunda: under fredens lugn och goda år både borde och kunde> af den Bankens vinst, som ingår till Staten j och Öfver skottsmedlen, besparas årligen foOjOoo R.drj så att på 5 år den erforderliga fonden för stora creditivet vore gifven j hvilken efterhand då insättes i Banken för att i Discontväg utlånas emot räntaj som tillföll Staten. Jag tror blott att räntan borde läggas till capitalet, till dess fonden vore tillräcklig. Man invänder, att genom fondens lyftande skulle en stor summa penningar gå ur allmänna rörelsen. Men jag får derå svara, att man toge penningarne på ett håll, och släpte ut dem på ett annat. Man kan äfven invän - Den g J u I i i e. ra. da, att genom fondens utlånande i discontväg man ej tillräckligen snart skulle kunna indraga den. Men raan hade åtminstone vida lättare att erhålla lån, och emot bättre vilkor, när man kunde lemna den redan befintliga fonden till underpant. Jag anhåller alltså om återremiss af Utlåtandet. Friherre Boye: Ett missförstånd har egt rum, som jag önskade undanrödja. Jag har visserligen nämnt ordet instruction, men ej i den mening som Grefve von Schwerin velat deråt gifva.
Men från dessa lycksaliga högtidsstunder måste han vända tillbaka till lifvets vanliga förhållanden och funktioner, skrifva i kalendrar och tidningar, stifta sällskap, kämpa för de nya idéer, som ville bryta sig väg, och dessutom predika, viga, döpa, begrafva, etc. etc. Men icke nog härmed: han måste äfven bereda sig till att kämpa för sin sjelfständighet och sina egna personliga intressen, ty han nödgades försvara sig först inför konsistorium och sedan inför erkebiskopen för det att han i sina skrifter anfallit enskilda personer och att hans skriftställeri för öfrigt icke öfverensstämde med hans andliga värdighet. Det talades till och med om att suspendera honom för uppstudsighet mot förmän. Saken jemkades dock vid ett nytt sammanträde hos erkebiskopen och stannade vid allvarliga förmaningar. Dahlgren kunde på det hela icke gerna undvika att få motståndare. Hans yra och sarkastiska skämt i Kometen skonade aldrig någon, som lämpade sig till offer, och om han fick de skrattande på sin sida, så kan man förstå att de beskrattade ej vore lika villiga att ha roligt. I trots af ofvannämnde schism blef han emellertid vid det strax derpå följande riksdagsmannavalet efter den aflidne fullmäktigen för Stockholms komministrar hedrad med uppdraget att efterträda denne, hvilket tillräckligt bevisade den aktning, som man hyste för hans förmåga. År 1829 utnämndes han till komminister vid Storkyrkan, och 1834 kallades han genom presteståndets förtroende till fullmägtig i riksgäldskontoret, sedermera förnyadt år 1840. Dahlgren kunde, om han så velat, hafva sökt pastorat, ty redan 1823 hade han tagit pastoralexamen, men lifvet på landet öfverensstämde förmodligen icke med skaldens och sällskapsmannens vanor. Hvad angår Dahlgrens politiska ställning, hörde han till oppositionen. Längre fram hade han några allvarsamma strider att dervid utstå. Men det politiska elementet är öfverflödigt att vidröra vid denna lilla teckning. Således öfvergår jag till hans hemlif jemte några enskilda förhållanden och tillåter mig skildra En afton hos Dahlgren. Tidpunkten för min första bekantskap med denne utmärkte skald var vintern emellan 1839 och 40.
Denna mening stöder sig vidare deruppå, att af de underrättelser från landsorterna, som uti allmänna tidningarne finnas införda, inhemtas, att spanmålstillgången, med få undantag, allestädes icke allenast vid marknaderna, utan ock i den vanliga torghandeln varit god; att spanmålsprisen på de aldraflesta orter inom riket under de sednaste tvänne månaderna snarare varit i fallande än i stigande, och detta ehuru den så mycket agiterade framställningen om bränviiisbränningens inställande i April månad icke ledt till någon påföljd och den rådande allmänna meningen varit och är, att spanmålsprisen längre fram på våren och sommaren komma att stiga. Dertill kommer att vissa af rikets provinser, såsom t. ex. Dalarne och andra nordliga orter, som vanligtvis behöfva betydliga spanmålsqvantiteter, i år icke deraf behöfva på långt när så mycket som vanligt, och att, oaktadt de icke obetydliga uppköp, som i spekulation på spanmålsprisens stigande i landsorterna blifvit gjorda, tillgången varit sådan, att de handlande funnit sig löranlåtne att nedsätta sina upphandlingspris. Alldeles bör icke heller lemnäs utur sigte, att spanmålen i år genom sin goda beskaffenhet är tillräckligare än vanliga är och att man noggrannare hushållar med en dyr vara, än med den som till ett lägre pris kan erhållas. Såsom invändning emot den nuvarande spanmålstillgångens tillräcklighet anlöres väl, att sädesprisen äro höga; men en uppmärksam betraktare af förhållandena kan icke undgå erkänna, att under innevarande år prisens höjd icke beror på förhållandena inom vårt eget iand, utan på sädespriserna i andra länder; vi finna nemligen, dels att, om man undantager de Ryska hamnarna, sädesprisen äro lika höga som i Sverige, eller högre, i alla andra Östersjö hamn ar, i hvilka de likväl vanligen äro mycket lägre än i Sverige, och från hvilka vanligen stora utskeppningar ske till andra länder, dels att inom vårt land spanmålsprisen äro högst i de orter, som ligga förmånligast belägna för utskeppningen till främmande länder. Det höga priset utgör, under sådana förhållanden, icke någon måttstock på den större eller mindre tillgången på varan inom landet. Det synes mig således som den föreslagna åtgärden vore alldeles obehöflig.
Stats-Utskottets hemställan i punkten 57 af Utlåtandet J\s 139, blef af Preste-Ståndet bifallen, och ansågs härmed beslut jemväl vara fattadt öfver mom. i) uti det af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet i dess Betänkande M 118 framställda skrifvelseförslag. Med ogillande af Utskottets tillstyrkande, beslöt Preste-Ståndet för sin del, att de lärare, som, innan de blefvo lill Lektorer utnämnde, hafva haft full Lektors-undervisnirigsskyldighet, få beräkna denna sin tjenstgöring, med undantag af fem år, vid löneförhöjningen inom Lektors-graden, i likhet med hvad alla andra extra lärare, dupliknnter och vikarier inom Adjunktsoch Kollega-graden fått sig tillerkändt, samt att för detta ändamål 2,000 R:dr årligen på elementarläroverkens stat ytterligare uppföras, att utgå från och med år 1864. Punkterna 59 till och med 63. Biföllos. Bifölls, med erinran dock om den jemkning uti det tillstyrkta anslagsbeloppet, hvartill Ståndets här ofvan, angående elementarläroverken, antecknade beslut föranleda.