Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej, den har den onde fått makt med, som tror sig ostraffad få göra sådant. Och aldrig så länge mitt hufvud står uppe, kommer mitt barn ur huset, utan vigsel och bröllop.» «Vigsel och bröllop!» upprepade Albert, «är verkligen ett lustspel, som man borde sälja biljetter till. Det finns ingenting narraktigare under solen. När kärleken en gång bestämt mitt val, kan inte några ord af en prest, af en mensklig, syndig varelse liksom jag, stärka min känsla för den jag älskar. Och jag är öfvertygad om, att ert förnuft äfven säger detsamma, bara ni får tänka på saken.» «Nej Gud bevare mitt förnuft!» sade gumman, «aldrig kommer en sådan syndig gerning i mina tankar. För Evelina är jag ansvarig inför Gud och hennes saliga föräldrar. Och dem vill jag en gång möta med gladt ansigte. De skola icke kunna säga mig, att jag tappade bort det barn, de anförtrott i mina händer.» Men hvad hjelpte vanmäktiga utrop och tårar, då ingen kraftig handling följde? Hvarje dag larmade väl gumman, och mente, att hon skulle förvisa Albert huset. Men då han kom blef det ändå alltid samma scener, samma förfäktningar å ömse sidor, utan annat resultat, än att Albert allt djupare och djupare fästade Evelina vid sin sak, genom sina lysande sofismer och haranger. På ett sinne, sådant som hennes, oupplyst och lättroget, verkade de endast till hans fördel. Dessutom hade Evelina en god portion af öfvermod. Hon gjorde ej gerna, som andra gjorde; hon tyckte om hvarje tillfälle, som tillät henne att vara lite egen. Hennes sjelfsvåld hade inympat denna farliga böjelse hos henne. Men den hade i den lilla kretsen ännu ej egt något tillfälle, att utveckla sig eller att kunna skada henne. Och hon tänkte: «Hvad bryr jag mig om hela verlden, endast jag eger Albert. Han utgör hela min verld, och jag hans. Det är ju icke heller något ondt jag gör. Jag höjer mig endast öfver fördomen; tusende föregå oss kanske i denna stund med sitt exempel. Jag vill visa Albert, att jag icke eger den qvinliga svaghet, han så mycket skrattar åt, eller det pruderie han så mycket föraktar.
Konungens befallningshafvandes utslag varit uppsatt långt före den t) Juni 1840, saknade all grund, enär landssekreteraren bestämdt erinrade sig, att utslaget varit i koncept uppsatt åtminstone före slutet af Maj månad samma år; och har landssekreteraren slutligen anhållit att blifva frikallad från afgifvande af vidare förklaring, enär han icke hade något att tillägga hvad af honom redan blifvit anfördi, och underkastade sig hvad Kongl. Hofrätten kunde finna blifva en följd af advokatfiskals-embetets afgifvande slutpåstående. Af denna förklaring har, på hemställan af advokatfiskals-embetet, P. Pettersson erhållit del och emot densamma bland annat påmint, att Konungens befallningshafvandes ifrågavarande utslag, ehuru dateradt den 30 Juni 1840, icke varit tillgängligt lili ullösen förr, än i September månad år 1841 och då endast i ett exemplar för Bjälbo församling, å hvars vägnar klagomål öfver oskäligt dröjsmål med sakens afgörande redan varit förda: att icke någon enda socken finues inom Göstrings härad, som icke i ofvanberörda vägdelningsfråga åtminstone i någon del fört stridig talan emot de öfriga, hvadan det fall sålunda varit för hand, då, i sträng öfverensstämmelse med 1827 års Kongl, bref, ett exemplar af utslaget bort för hvarje socken utfärdas: att Petersson, oaktadt sorgfälligasle efterspaning, icke kunnat erfara att, utom det för Bjälbo församling utskrifna exemplar af utslaget, flera än två exemplar deraf för två enskilda hemmansägare utkommit; och att, på det ej inträffa skulle, att Konungens befallningshafvandes utslag aldrig vunne laga kraft, Petersson dåmera, ehuru för enskild del icke intresserad i frågans fortgång, ombesörjt att utslaget blifvit, på sätt företedt betyg af notarius publikus i Skenninge rådmannen C. J. Cnattingius utvisade, under December månad år 1842 och Januari månad år 1843 i häradets alla kyrkor kungjordt.
St:s RancoUtsk. hade kunnat förmå sig alt tillstyrka R. St. att lemna banken rättighet att för bancovinsten upphandla säkra räntebärande obligationer och papper, emedan sådant är öfverensstämmande med sunda bankprinciper och verksamt bidragande till att i rörelsen åter utsläppa de medel, sorn banken på sin lånerörelse vunnit, utan att banken derigenom blottställes för någon fara i afseende på sjelfva myntvärdets upprätthållande. Tydå banken behöfver förstärka sin cassa, så blifva dertill dessa räntebärande obligationer använda, hvilka, helst örn de äro utländska, betraktas lika med silfver. Så visa sig åtminstone för mig grunderna för den lagstiftning, som R. St. vid föregående riksdag vidtagit. Jag vidblifver att denna grundsats är riktig; och jag kan aldrig frångå, att nödig varsamhet icke får underlåtas i fråga om bankens upprätthållande. Vi se af erfarenheten, att oaktadt stora silfverqvantiteter inkommit i bankens hvalf, genom den transaction som hypoteksföreningen ingått med utländningar, så har likväl en betydlig qvantitet silfver utgått från banken, vid de tillfällen då handelsrörelsen varit så beskaffad att handlande nödgats med contanta penningar godtgöra införskrifna varor. Lägger man dertill, att vi hotas med en ytterligare crisis i anseende till det förhållande, som visar sig i Norra Amerika; så torde det icke kunna betvillas, att varsamhet fortfarande är af nöden. Jag tror lika med Hr Rosenblad, att banken bör vara gynnsam mot näringarna; men jag delar icke med denna min aktningsvärda vän, som med mig stridt för realisationens genomdrifvande, den åsigt han synes hylla, nemi. att man företrädesvis bör afse näringarnes gynnande; och jag vågar säga, att den värde ledamoten i allmänhet i realisationsfrågan har synts vara för mycket benägen för lånerörelsen och för litet böjd för varsamhet uti regleringen deraf, relativt till utländska handelsförhållanden. Ali bank - D e ii 6 April f. m. rörelse livilor på det mercantila förhållandet emellan export och import.
Hade hon någon nationalitet, detta barn, som uppfostrats ryckvis i ett skotskt nurseryy i ett neapolitanskt kloster och i en skrymtande Geriéve-pension, som sofvit en tredjedel af sina nätter på expresstågens kuddar, och som i sitt minne liksom i ett stereoskop skådade endast brunnsorter, hafsbad, vinterstationer och andra mötesplatser för den eleganta verlden, der hennes mor — ännu en ståtlig qvinna oaktadt sina finnar — sedan femton år drog omkring med ledsnaden hos koketten på retur, sin samovar * och sina silkesapor? Ack, hon hade ej något fädernesland, denna besynnerliga flicka, som vid sidan af jungfruns blyghet hade en pojkes djerfhet och som gäckande sade onusig sjelf: “ Jag är hvarken från London, eller Paris, eller Wien, eller S: t Petersburg ... Jag är från table d ’ höten. “ Hade hon någon familj? Lika litet. Hennes verklige far — Oskar eller Kristian, på hvilken madame Babarine éj upphörde att göra anspelningar — var död sedan många år, och hvad ‘ beträffar den ryske grefven, hennes far inför lagen, så brydde han sig aldrig om henne. Ruinerad i grund * Tékök.hade han ej några andra existensmedel än sin ofelbara skjutkonst som satte honom i Stånd att, liksom en slags £i-viliserad skinnstrumpa, vinna alla prisen på dufskjutningarne. Hvad grefvinnan angår, var hon, trots periodisk modersömhet, som angrep nerverna på hvar och en — så onaturlig förekom den — begåfvad med denna fullständiga absoluta, sfériska sjelfviskhet, hvarpå aldrig är brist, och under en tyfoidfeber, i hvilken Olga vid åtta års ålder höll på att dö, hade madame Babarine ej en enda gång försummat att — allt medan hon för syns skull vakade hos sin dotter — draga på sig sina insmorda handskar, som bibehöllo händerna så hvita.
145 hvilka djupast ingripa lili förhällanderna emellan de christne och Judarne, tror jag mig kunna vederlägga: ej mindre de hufvudskål, uppå hvilka Allm. Besv. o. Ekon.Utsk. vid sisth riksdag tyckes hafva grundat sitt afstyrkande af Hr Wasrns förenämnde motion, än ock snart sagdt alla inkast emot emancipationen. Dessa yttranden ådagalägga: att utur en och sömma heliga källa vi och Mosaiske Trosbekännare hemta principerne för vår Salighetslära : allt det goda, sköna och ädla vår religions Höga Stiftare anbefallt oss till befordrande af vårt eget, fosterlandets och menskliglieteus väl, ligger, på sätt de Mosaiske Trosbekännarnes katheches utvisar, till grund för den Israelitiska ungdomens religiösa och sedliga upfoxtran; och för att en gång för alla, på ett kraftigt sätt, möta den möjliga invändning, alt hvad som der läres är det skenbart sanna, under det möjliga läror af en helt annan beskaffenhet apliceras i de ungas hjeltan, åberopar jag förevarande intyg från föreståndarne, jemte deruti åberopade skrifter, hvaraf man finner, att denna religions-lärobok är densamma, enl. hvilken ungdomen årligen konfirmeras; samt att det är på de uti denna bok uttalade lärosatser, som ungdomen i Synagogan, i den Allvetande Gudens och allmänhetens åsyn, aflägga ett högtidligt löfte, att, i öfverensstämmelse dermed, lefva och dö. 1 sammanhang härmed tillåter jag mig hänvisa till det sakrika anförande, som, för emancipationen, sedd ifrån religiös synpunkt; och serdeles emot förenämnde Utsk:s afstyrkande betänk., inom Högv. Preste-St. vid besagde riksdag (se PresteStis proh för d. 26 Juli 1848 pag. 458—465 etc.) blifvit afgifvet utaf
Jag anser hufvudvillkoret till förlägenheters afhjelpande ligga uti omnämnde handels^ och näringsfrihet, och ej uti låneanstalter, hvarpå jag endast yrkar, derföre, att de äro ett vilkor för begagnandet af de förra, nemligen, (handelsoch näringsfrihet) och en skyldighet af Staten att lemna resoursser, synnerligast åt dem som ett annat systeme inledt, uti för dem sjelfve menlige, men för Staten högst nyttige speculationer __ nemligen odlingar. Från handelsfriheten måste nödvändigt undantagas införskrifvandet af spannemål och bränvin, hvilka varor, uteslutande böra vara landtmannen förbehållit att producera och försälja. Jag vidgar derföre föreslå, att Krono - Den 35 Februarii, 339 brännerierna böra nedläggas och försäljas; jag tror att de i senare åren letnnat ringa behållning ; Städernes bränningsrättighet, om ej upphä'vas åtminstone nedsättas till motsvarigheten af det jordbruk de inhafva. Görliga indragningar af Statens mångfaldiga utgifter hvarom jag emotser sakkunnigas motioner verka äfven i sin mån fördelaktigt på förlägenhetens lättande. Crediten emellan enskilta', forde sedan upphjelpa® af sig sjelf, utan konstigare hjelpemedel än tillgång på penningar och utan iandsförderflige realisationer, hvarpå ett naboRike visar oss ett mindre tillfredsställande exempel. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhållas vördsamt. Herr Tohm, Wollrath'. Det hade varit min afsigt, att då mitt på bordet liggande memorial föredrogs, få göra några tillägg i afseende på den af mig deruti nämnde frihet i näringar, med anledning af Herr Friherre Cederströms örn corporationers ©ch skråordningars afskaffande redan till vederbörligt Utskott remitterade memorial samtHerr Hammarskölds dervid gjorda anmärkningar, men då Herr von Hartmansdorff nu begärt att 39« Den l5 Febr nar ii. nämnde mitt memorial ännu längre skulle få hvila på bordet, hvaremot jig icke har att påminna, anhåller jag att inför Höglofl. Ridderskåpet och Adeln få uppläsa hvad jag i detta ämne antecknat.
Visserligen kan man å ena sidan säga, att den mängd bosättningar af personer, hvilka icke äga någon egendom, bidraga till pauperismen; men det lärer väl ä andra sidan icke eller kunna nekas, att om man med bevillning belägger sådane personer, som ingenting äga, så bidrager detta äfven till pauperismen. Således har Utsk. förmedelst sitt afslag tillstyrkt något, som, utfördt, just skulle leda till det resultat, som Utsk. velat undvika, nemi. den sä mycket öfverklagade pauperismen. Utsk:s förslag är egentligen, alt stal-torpare icke skola erhålla samma lindring i bevillningen, som jordtorpare för 4 eller flere minderårige barn. För min del ser jag icke någon skillnad i beskattningsväg emellan dessa slag af torpare; dock skulle någonderas villkor vara sämre, så är det egentligen stat-lorparens, emedan han icke har någon utsigt för sin framtid, icke har nå - Den i December f. m, 77 got hopp, att kunna sammanspara något, som på ålderdomen kan tjena honom till bergning. Då sålunda hans belägenhet i detta afseende är sämre än jordtorparen, hvarföre skulle han då ej, såsom denne, komma i åtnjutande af den lindring i bevillningen för minderåriga barn, hvarom här är fråga? Att tjenstefolk, hvilka äro i husbondens bröd, icke erhålla någon så beskaffad lindring i bevillningen, det är rätt, ty har husbonden råd att hålla tjenstefolk, så må han äfven betala deras bevillning; men med statfolk är det likväl annorlunda, ehuru Utsk. ansett dem stå i samma ställning, som tjenstefolk i allmänhet. Då jag dessutom anser såsom varande mindre nyttigt det hinder emot tidiga bosättningar, hvilket Utsk. anser ligga i nödvändigheten för stattorpare att betala bevillning, så tillstyrker jag i denna del Gr.
Om nu banken har 36 millioner vid nästa riksdag, och man derföre beslutar att de 6 millionerna utaf dessa medel skola till Statsverket öfverlemnas med 2 millioner om året, sä kommer härigenom verkligen icke kapitalöfverskottet att på något sätt minskas, emedan dessa 6 millioner endast motsvara hvad som med säkerhet kan under tiden påräknas inflyta såsom ytterligare räntevinst. Således skulle äfven i detta fall icke någon inskränkning af bankens lånerörelse behöfva vidtagas; och om än vid denna riksdag det belopp af kapitalöfverskottet, som bör från banken aflemnas, bestämmes till 6 millioner, är jag öfvertygad att bankens salderade behållning, sådant oaktadt, vid nästa riksdag icke skall komma att understiga 30 millioner, ty i samma mån som en tredjedel af dessa 6 millioner årligen varda öfverlenmade lill Riksgäldskontoret, i samma mån inflyter ny vinst af bankens lånerörelse. Om man med understöd af allmänna medel vill uppmuntra och befrämja utförandet af industriella och produktiva företag, är det nödvändigt att man söker bereda och använda till sådana understöd erforderliga och för R. St:r disponibla tillgångar. Det måste för öfrigt förefalla underligt och nästan oförklarligt, om R. St:r, hvilka såsom bankbolag år efter annat har stor vinst af bankrörelsens idkande och under samma tid måste vidkännas mångfaldiga utgifter, för hvilkas bestridande ansenliga tillgångar erfordras, icke skulle vilja dertill begagna den behållna vinst, som bankens lånerörelse lemnat, oaktadt, isynnerhet under nuv:de förhållanden, beredandet af åtminstone en del utaf de för statsutgifterna behöfliga tillgångar kan anses utgöra det hufvudsakliga ändamålet med denna lånerörelses bedrifvande. Jag kan för min del icke finna något antagligt skäl för R. St:r att vid denna riksdag, då bankens Öfverskott till följd af en jemförelsevis mera omsorgsfull och ändamålsenlig förvaltning stigit till ett ovanligt högt belopp, uppskjuta begagnandet af sin dispositionsrätt öfver den uppkomna och fortgående tillökningen i detta öfverskott. Jag skulle således för min del icke vara obenägen att nu genast deltaga i ett beslut om användandet till statens nytta och behof af hela den bankovinst, som upplupit sedan sista riksdagen.
Såsom sådan är den äfven uptagen bland Statsverkets ordinarie inkomster, samt upgår lill ett icke obetydligt belopp, såsom man ser af den Utsk:s Betänk, bifogade approximativ-beräkning, der denna ränta uptagits till icke mindre än circa 80,000 R:dr b:ko om året. Afskaffas nu ifrågavarrde ganska ansenliga grundskatt, och blifva qvarnarne i det stället taxerade till bevilln., såsom fabriks-inrättningar, så erhålles visserligen derigenom, på sätt Hr von Troil erinrat, en ersättning, som skall motsvara den förlorade grundskatten. Men följden blir den, att bestämmandet af denna ersättning kommer att bero af R. Sl:rs välbehag vid hvarje Riksdag, och hvem kan då på förhand beräkna, om icke R. St. kunna vidtaga sådana åtgärder, som sätta Konunga-makten i förlägenhet, hvilket f. n. icke kan ega rum, åtminstone i det fall, hvarom nu är fråga. För öfrigt har man, som mig synes, icke tagit i betraktande den orättvisa, som skulle korama att ega rum för olika qvarn-egare. De, hvilkas qvarnar äro telägne på krono-skattegrund, hafva räntan åsatt i spannemål, att betalas antingen i natura eller med penningar efter ortens markegång. De åter, hvilkas qvarnar ligga på frälse - 446 Den 22 J uni. grund, betala den åsatte spannemåls-räntan, med förvandling i rusttjenst-marker, hvilken skatt, jemförelsevis till spannemålsräntan, är af ganska lindrig beskaffenhet. Och slutligen betalas för de qvarnar, som ligga på säteri-grund alls ingen ränta, emedan dessa äro, lika med sjelfva jorden från all grundskatt befriade. Blifva nu alla dessa qvarnar betraktade såsom fabriks-inrättningar, så försvinner den olika naturen dem emellan. De måste alla ställas i samma kategori, och man kan då icke underlåta att beskatta en säterieller frälse-qvarn lika med den som ligger på kronoskatte-grund.
Län öfverroterade mantal, 123 tunnor 24§- kappar spannmål, mätte anvisas att framgent utgå af Statens behållna kronotionde spanmål, emot del att den i kontant anslagna rotehjelp, som, genom afdrag å mantals-penningeuppbörden i Länet, med 123 R:dr 37 sk. 4 r:st årligen ulginge, skulle upphöra, och denna uppbörd oafkortad komma att, under sin titel, bland statsinkomsterna ingå: hvarjemte, pä förekommen anledning, E. K. M:t tillika öfverlemnade till Rikets Ständers bepröfvande, om icke, enär, i afseende på behofvet af rotehjelp för liera svaga rotar, eli lika förhållande såväl för Kalmar som för Kronobergs Län inträffade, det jemväl vore billigt och lämpligt, att enahanda understöd, som för del sistnämnda af dessa län kunde komma att anslås, äfven måtte lillgodokomma och bestämmas för alla sådana inom Kalmar Län befintliga rotar, som åtnjöle kontant bidrag af Staten, i hvilket fall, efter lika beräkningsgrund, som ofvan blifvit uppgifven, och då, jemlikt 1693 års indelningsverk, för 29 role-nummer sammanlagda kontanta beloppet af rotebjelpen inom samma Län utgjorde 41 daler 5 öre 8 pgr. för detta behof, 13 tunnor 23kappar spanmål koinme ali erfordras; — och hade, till svar härå, Rikets Ständer underdånigst anmält, att Rikets Ständer, egande sig nogsamt bekant, hurusom ifrågavarande, vid flera tillfällen öfverklagade roteringsbesvär, serdeles inom Kronobergs Län, vore tryckande och ojemt fördeladt, ansett den af E. K. M:t i nåder föreslagna rotehjelp eller understöd, utgörande för öfverroterade 46js2 hemman inom Kronobergs
Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets memorial, JV:o 168. (I. A.) Utskottets, under N;o 168, afgifna memorial med Kongl. Bergs-Collegii berättelse, angående Löfås Silfver-Verks drift samt de i afseende derå vidtagne åtgärder från och med år 1840 till och med år 1843, har blifvit återremitteradt af Bonde-Ståndet, men af de 3;ne öfrige Riks-Stånden lagdt till handiingarne; vid hvilket förhållande Utskottet, i stod af 75 § Riksdags-Ordningen, ansett åter remissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. Slockholm den 4 April 1845. Ank. till Exp. Utsk. den 5 April, kl. 7 e. ni. Memorial, i anledning af Riks-Ständens skiljaktiga beslut, angående voterings anställande uti förstärkt Stats-Utskott, rörande de i utlåtandet, N:o n3, och memorialet, N'-o 208, omförmälde f rågor. (.I. A.) l:o Efter det Stals-Utskoltet, uti l:sta punkten af utlåtandet, N:o 113, föreslagit, en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan om Dess Nådiga Proposition, angående framtida reglering utaf afgifterne till Handelsoch Sjöfarts-fonden, samt detta förslag blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, men af de 2me öfrige Riks-Stånden afslaget, hade Bih. till 11. St. Prut. 1845. Utskottet, enligt l:sta punkten af memorialet, N:o 208, funnit denna fråga Lora förfalla.
Stolt att i Gustaf Wasa igenkänna sitt eget blod, hade Sveriges adel 1760 beslutit, att, på sin bekostnad, åt fäderneslandets störste konung uppresa en ärestod. Den hann ej fullbordas innan arfvingen till hans namn och hans thron tagit de tillförne maktägande ständernas välde i besittning; men stolt, denne också, att få räkna sig till Wasas stämma, var Gustaf III långt ifrån att klandra denna punkt i frihetstidens testamente. Tvertom, han var personligen följaktig, då bildstoden i December 1773 förflyttades från gjuteriet till platsen utanföre Riddarhuset, och klef upp på ställningen, för att tillse att allt blef riktigt ordnadt vid uppresandet. Midt under detta bestyr snafvar konungen på en spik och faller. Den vid tillfället talrikt församlade folkmassan ger tillkänna sin oro, men han lugnar den sjelf, i det han reser sig upp och ropar: «jag gjorde blott ett knäfall, mina vänner, för min store stamfar.« Några ögonblick derefter, när stoden kommit på sin fotställning, lyftade Gustaf af sig hatten, svängde den i luften och ropade af alla sina krafter: «hurra!« Flera tusen röster i trakten rundtomkring instämde uti och upprepade sin konungs glädjerop. Ibland och för folket förblef Gustaf alltid densamme. Aftäckningen skedde följande årets midsommarsafton, den 251:sta årsdagen, sedan Gustaf I intågade i Stockholm, den 31:sta från Holstein-Gottorpiska Husets inkallande i Sverige, den 35:te före den, då en förtorkad qvist af denna stam, några dagar förut, inympades på det svenska konungaträdet. Fersen, som var landtmarskalk, när bildstodens uppresande beramades, hade nu blifvit Riddarhus-direktionens ordförande, när den blottades, och öfverlemnade, i spetsen för denna, åt konungen en i guld slagen skådepenning öfver tilldragelsen. Ännu ett år senare, när Gustaf III från Ladugårdsgärdet anförde sitt lifgarde, hälsade han högtidligen sin store företrädares ärestod, och lät gardet, uppstäldt kring densamma, skyldra och gifva salfvor. 14 FJERDE KAPITLET.
Sidan 57 rad. 1 uppifr. står: handelstullen läs: handelstraktaten — „ — 13 nedifr. stur: arbetadt, nytt: oinåladt och olackeradt, måladt eller lackeradt läs: arbetadt, nytt: omåladt och olackeradt måladt eller lackeradt — 62 — 10 uppifr, står: vigtiga läs: riktiga — 69 — 6 nedifr. står: nu gällande 14 §, läs: nu gällande 17, blif vande 14 §, t tulltarifferna: Sidan 1 råd. 11 uppifr. står: aska läs: *aska, — 2 — 16 — står: träd och; läs: träd, och — 3 — 15 — står: borstar läs: * borstar — 9 — 2 — står: 4 i skillingsi stället för i riksdalers-kolumnen 10 — 5 — saknas tull värdet för ofärgadt bomullsgarn; läs: 28 Sk.; 9 — står: ofärgadt läs: * ofärgadt 16 — står: * ullläs: ull— 13 — i noten står: husblåss läs: husblås — 23 — 20 uppifr. står: postpapperläs: post— 24 — 6 — står: * oäkta glasläs: oäkta: glas 3 nedifr. står: * tallrikar läs: tallrikar — 25 — 9 uppifr. står: afglida läs: uppgifna — 26 — 13 nedifr. i en del exemplar står: kok(Liineburgersalt läs: „ kok(s. k. Liineburgersalt — 5* — 9 — står: koksalt läs: * koksalt 28 — 3 — står: havana-, terresläs; Ira vana-ter ras— 30 —- 5 ti j)p i fr. står: stenkoltstybb läs: stenkolsstybb — 31 — 3 — står: Sicilianskt läs: * Sicilianskt 12 — står: ätbara af alla slag läs: ätbara, alla s.lag — i?