Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre ^cllercreur?., hwars arm och insigter warit Fäderneslandets förswar, hwars adla hjerta inom delta Riddarhus, wäckt Ridderstapets och Adelns ömma omtanka för dest högrförtjente wapenbröders swara belägenhet, hwilker deras excmpiaijsta nit och trohet mot Konung och Moderlander dem adragit, afwen stulle framställa de Herrar, forn sistlidne den iz:de Mann i wadans stund wifade, at Swensta mannamodet, styrt af klokheten, annu sinnes i medborgerliga bröst; men da en ward Ledamot med sin wanliga styrka i tankar och prydlighet i uttryck, gjort Nidderstaper och Adeln erindran, at i förening med de andre Riks-Stånden i underdånighet uppvakta och racka Kongl. Maj:t, som, oagradt en hög alder, försakade lugnet och hwilan deö magtpäliggande ögonblicket, samt a nyo framträdde pä Hjeltars bana, för ar af de ärerstäende splirrrorne uprätta en fast och oberoende Thron, wid hwilken nLtiouelg Fest icke Veste Herrar arv nämnde, men likwäl i min tanka owcdersageligen gjort sig wäl förtjente af Fäderneslandet, har jag trott min pligt fordra, anropa Ridderstapets och Adelns ädelmodiga bewagenhec för dem. Lät wara at Rikets medellösa Ulftand lägger oöfwerwinnerliga hinder för wärdige belöningar, sä är wäl icke något svin §44 Den iz Mars. betager Rikets Högloft.
Den vidlyftighet i former, som ej kan undvikas i en kollegial domstol och deraf orsakade långsamhet i rättegångar hafva nemligen gifvit anledning till omförmälde serskilda institution, och att antaga en mera enkel ordning för afgörandet af en mängd mål af jemförelsevis mindre vigt. Derföre har Frankrike likasom England, sin fredsdomare, hvilkens kall således icke blott är att stilla frid och förlika, utan äfven att döma. Han har sin motbild i Sveriges häradshöfding, fastän dennes verkningskrets är vidsträcktare; och den ensamme domaren, som i Preussen är förenad med de kollegiala kretsrätterna, har i det närmaste samma attributioner. Inom sin spher handlar emedlertid denne domare med fullkomlig sjelfständighet; men häraf finnér man ock att enmansdomstolar ej torde kunna undvaras. Sådant synes Justitie-ombudsmannen äfven insett; men den sammanblandning af den ensamme dorna - 14 Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. rens och den kollegiala domstolens verksamhet, som, enligt hans förslag, skulle egä rum, saknar sitt motstycke i något annat land, och torde i verkligheten ej vara serdeles fördelaktig. Man behöfver blott erinra derom, att, efter förslaget, skulle häradshöfdingarne, sedan de i hvar sin domsaga hållit ting och ransakat anhängiggjorda mål, inställa sig vid landstingsrälten och gemensamt afgöra de handlagda målen, med skyldighet för hvarje häradshöfding att expediera beslut i de mål, hvilka förevarit å det ting han hållit. Den som har någon kännedom om göromålens mängd vid häradsrätterne inser emedlertid omöjligheten att medhinna denna gemensamma pröfning, äfven om all den tid deråt egnades, som förlöper emellan tingen.
Man har härvid orätt uppgifvit — och denna uppgift är likaledes af en jurist —, att vittnena nödvändigt skulle föras till hofrätten; ty vanligen tillgår det nu sålunda, att då vittnesförhör i hofi attén begäres, förordnar hofrätten dess verkställande vid den underdomstol i stad eller på landet, der det beqvämligast för partcrne kan ske. Jag ber för öfrigt R. o. Ad. påminna sig, alt Ståndet vid sista rikdagen bifallit detta förslag, och jag har åtminstone för min del ej funnit skäl att ändra öfvertygelse och tror ej heller, att några sådana nya skäl blifvit framställda, som dertill kunde föranleda Ståndet; ty jag får slutligen förklara, att jag faster intet afseende på hvad här blifvit anfördt om nyttan att genom tidsutdrägt lugna passionerna. Jag instämmer med Frih. Ehrenborgh, att rättegångar ökas i mån af population, bildning och rättsbegreppens utveckling, och jag hoppas således snarare såsom ett glädjande tecken, att de skola ökas, än jag fruktar det; men icke kan det i allt fall vara rätt, alt rättegångarna skola utdragas i fyra eller fem år, för att man skall nödgas slutligen nedlägga dem. En snar rättvisa är lika vigtig som en fullständig. Vi hafva dessutom sett, äfven i temligen färska exempel, att hvarken tidsutdrägt eiler ålder förmår lugna passionerna, utan att personer finnas, som vid minsta motstånd, de röna, låta sina passioner fritt spela ut, utan all besinning. —* Jag anhåller om propos. till bifall å betänk. Frih. Raab: Såväl Hr von Hartmansdorff som Gr. Mörner hafva framställt de många olägenheter, som efter ii H. 2 7 ilo Den 6 Augusti e. ®. deras tanka skulle uppstå för allmogen, om Iagmansrätternå borttoges. Jag får i anledn. häraf nämna, att allmogen ofta har lika långt till lagmansrätten som till hofrätten; och jag åberopar för öfrigt hvad Gr. Cronhjelm yttrat, ang:de sättet för målens utförande inför lagmansrätten.
Förden, som icke gjort sig reda för den loyauté, eller hvad namn man vill ge åt den anda, som uppenbarar sig inom de 4 RiksStånden, synes det besynnerligt, att man allenast vill kappas om att öka löneförhöjningarna. Den majoritet, hvilken strider för denna åsigt, har likväl vid ett annat tillfälle inom sig haft en minoritet, till den grad betydlig, att, såsom en Ledamot yttrat sig, en Engelsk Ministére skulle med 188 Den a5 September f. m. densamma anse sig hafva lidit ett fullkomligt nederlag. Det var denna minoritet, som yrkade samtlige StatsRådens ställande under 107 §. och det är densamma minoritet, som nu yrkar högre löner för samma personal, och sålunda vidtager en åtgärd, rakt stridande emot den förra. Besynnerligt nog, finner jag mig dock mot min öfvertygelse föranledd, att deltaga i beslutet med dem, som yrka löneförhöjning för SlatsSecreterarne, emedan det lärer vara, som man påstår, omöjligt för Konungen, att i annat fall få StatsSecreterareplatserna besatta; men jag bestrider den åsigt, Herr von Hartmansdorff sökt göra gällande, om nödvändigheten af en pröfvotid för de personer, hvilka skola intaga dessa platser. Om de icke förut anställt en sådan sjelfpröfning, tror jag icke samhället vara belåtet med, att den skall ske blott i följd af större lönevilkor. De, som fästa större afseende på lönevilkoren, än på sitt samvete och sin ära, äro icke värda att användas till dessa höga embeten. Föröfrigt förenar jag mig med Grefve Posse, i afseende på propositionens uppställning, på grund deraf, att jag tror man derigenom närmast skulle förena de yttrade skiljakligheterna, enär desamma, som vilja hafva den största möjliga tillökning, tillika synas böjde för den arbitrage man genom vilkorets borttagande vill gifva åt Konungamakten. De andra deremot synas Den 25 September f. m. 189 tillika vilja hälla sig vid Grundlagens bokstaf om StatsSecreterarnes uppförande pä verklig Stat, Herr Cederschjöld:
Höfdingens tält stod söderut nära skogsbrynet. Här var oljudet ej så stort, trängseln icke heller. Stammens äldste och anseddaste män voro der samlade; äfven sågos der några qvinnor, hvilka tyst, men ifrigt samtalade sins emellan, då Erland och Singoalla nalkades. Dessa qvinnor voro Assims moder, systrar och anförvandter; alla riktade de sina ögon på höfdingens dotter, då hon vid Erlands sida gick dem förbi. Gumman, Assims moder, liknade, vid eldskenet, måhända äfven annars vid dagsljuset, en otäck hexa. Hennes långa krokiga näsa tycktes hafva vext fram ur ansigtet på bekostnad af de djupa ögongroparne, de ihåliga kinderna ... alldeles som då vid jordbäfningar bergen höjas, och jordlagren deromkring instörta, för att fylla de uppkomna afgrunderna ... hennes röda ögon flammade, och läpparne, som saftoch kraftlösa hängde kring det tandlösa gapet, grinade vedervärdigt. Käringens hemska ansigte uttryckte ilska och hämnlystnad, ty Assim hade redan berättat hvad han erfarit vid bäcken; men det uttryckte äfven förundran, då hon såg riddarens son vid Singoallas sida. Vid Erlands åsyn reste sig stammens äldste och bugade ödmjukt. I tältöppningen stod höfdingen sjelf, samtalande med Assim. Begge tycktes öfverraskade af den blonde ynglingens ankomst. Assim smög undan, i det han sände Singoalla en dyster sidoblick. Höfdingen förde händerna till pannan och bugade för Erland, men hans halft nedslagna ögon fäste dock mellan de svarta ögonhåren en glimmande blick på Singoalla. Flickans kind var blek, men hon bäfvade ej, ty hennes hand hvilade i Erlands. Erland förklarade, att han ville tala vid höfdingen utan annat vittne än Singoalla. Höfdingen förde honom stillatigande in i tältet.
Men Utskottet har tillagt: ”då ”hör den, som ä Konungens vägnar bjuder och befaller, upmana de församlade att skingras och varna dem för de påföljer, som enligt denna ”lag kunna inträdaÄndamålsenligheten att föreskrifva två varningar, den ena af offentelig myndighet, hvilken tilläfventyrs kunde vara Ikonungens Befallningshafvande sjelf, och den andra af den, som å Konungens vägnar bjuder Och befaller, lemnar jag derhän, och åberopar endast hvad derom förr är sagdt; men den motsägelse, hvari amendementct står till Capitlets öfriga stadga nden förefaller mig mera anmärkningsvärd. Enligt denna §, sådan den af Utskottet blifvit aflättad, är straffbart uplopp ej förhanden förr än Konungens Befallningshafvande, efter föregången upmaning, verkställd af offentlig myndighet (hvilken, nämnes ej) sjelf varnat den oroliga menigheten. —• Man har således, efter hvad mig synes, gjort Konungens Befallningshafvande till en oundgängligt nödvändig person vid uplopp. Upror kan stillas af Borgmästare, Polismästare eller Kronofogde, men uplopp skulle hvarken kunna Lag-Utskottets Betankande, TST.-o 123. 3i stillas eller bestraffas, om Konungens Befallningshafvande ej dervid är närvarande. 7 §. Mot de af Utskottet bär föreslagne förändringar är i sak föga att anmärka. Det är tvifvelsutan en rigtig grundsats att endast civila mag tens anseende och verksamhet bör användas för att stilla uproriska rörelser, och att krigsmagten ej må anlitas förr än den förra ser sig ur stånd att qväfva uproret samt faran för allmän rätt och säkerhet bjuder att möta våld med våld. Men för bibehållande af denna grundsats var det ej behöfligt att alldeles omskrifva §:en, hvarpå den, efter milt omdöme, mera förlorat än vunnit. Jag instämmer med Utskottet deri, att uttrycket ”civil myndighet” bör närmare bestämmas.
Jag tror det knappt; jag skulle då icke blifva ensam om er ömhet; jag vill tusen gånger hellre behålla er sådan som nu. Den vackra qvinnan böjde sig ned och tryckte en kyss på Astleys panna, med en min af så allvarlig uppriktighet, att Astley kände sig nästan rörd. — Jag kan icke tro annat, än att ni verkligen reser härifrån snart? — sade Anais, innan hon stängde dörren efter Astley. — Hvarför det? önskar äfven du, att blifva af med mig? — Ja visst, och det med det allra första. — Du är i sanning ännu mera uppriktig än din matmor. — Det är då icke svårt, ty hon är icke uppriktig alls, — sade flickan skrattande. — Hvad menar du? — Jag menar, att hon söker narra er. — Anais! — Ja, se icke så förfärlig ut, det är som jag säger. — Så förklara dig! — Ingenting är lättare: hon säger sig vara nöjd med er resa, och jag är säker, att hon ville gifva bra mycket, ja alla lorder i England, om hon kunde få behålla er. — Ah! Anais, jag tror, att jag måste kyssa dig, var detta verkligen din mening? — Ja, tyvärr, det är en ledsam mening. — Hur då? — Hon är på god väg att älska er helt allvarsamt och borgerligt: jag fann henne i går afton badande i tårar; det är rätt olyckligt, ty ni finner väl ... — Ja, du har rätt! God natt Anais! Månader förgingo imellertid, och Astley var ännu qvar i London. Allt hvad den vackra fransyskan fruktat hade verkligen inträffat. Astleys blygsamma tillbakadragenhet och den enslighet, hvari han först lefvat, voro nu försvunna; han hade alla egenskaper för att med lätthet kunna eröfra denna afundade, eftersträfvade och tvetydiga plats i verlden, som för en tid gör oss till dess eftersökta favorit, som jägtar oss med tomma och barnsliga förströelser, för att lemna oss upptröttade och glömda.
Han hade alltid kunnat få tid att säga: ”jag kommer icke” eller att skicka mig ett kort, och innan jul, då han hade större hast än nu, då kunde han alltid få tid. Akta dig nu, så att icke febern griper dig igen. När ovissheten kommer med i spelet blir faran större. Se till att du kan behålla ditt öfvertag, – att du ej söker vinna honom. Vill han ej vinna dig och sätta in någon kraft på att göra det, så gå din väg. Din nyfikenhet är tillfredsstäld. Du vet hur det käns att vara föremål för hans lidelsefulla smekningar, du vet att också de finaste ”Kærtegn”165 icke äro så mycket värd[a] som den tillgifvenhet, hvilken ger af sitt inre lif, – som icke tänker endast på könet, utan äfven på sjelfva menniskan! Jag skulle älska Georg Brandes, jag skulle älska honom med allt hvad jag eger af kropp och af själ, om det vore honom något värdt att jag gjorde det. Om han vore mindre qvinnotjusare och mera en enkel och sann karaktär. Hans fåfänga är en smula löjlig, det kan icke hjelpas. Och så gör denna qvinnohunger honom opålitlig, dubbel. Han är hal som en ål; man måste rispa honom så att blod kommer fram, om man skall kunna hålla honom qvar. Jag är arg, jag är arg som ett bi. Jag ångrar ingenting, absolut ingenting. Men hvarför skulle jag vara så hänsynsfull att jag skulle väja undan för att säga honom mina verkliga känslor emot honom? Hur kall jag blifvit? Det bästa Matti någonsin gjorde emot Karl var att hon sade honom rent ut hur hennes tycke låg kallt och dödt, hur hon kände afsmak i stället för sin forna böjelse. Det blir mannens sak att öfvervinna qvinnans motvilja, men hon har ingen skyldighet att söka maskera den. Hvad skulle det vara för blödighet! De taga minsann aldrig några hänsyn till oss, när de ledsnat. Jag känner redan motvilja för Georg B. Det är med vämjelse jag tänker på dessa håltomma smekningar. Det är vidrigt att så kunna ge sitt känslolif åt en qvinna, som icke är någonting för en och som man icke ämnar göra några ansträngningar för att hålla qvar. Med mig är det en annan sak.
Ibland desse ansag Utssottet i fraga svarande icke kunna räknas, ur det ssäl,at8ub3l teins - Den 2z Mars. e. m. 1029 terne Okkcerarne har redan njuta högre Löner an de fleste af deras vederlikar i samma grad ivid de wärfwade Regementer och Corp^er äfwen med den nu föresiagne förbättringen komma at undfå, samt desiurom icke arv befwarade med någon standig 6arni/. ons.tjenst eller annan tjenstgöring, an den, som äcföljer de wanliga Regementsoch Lom^aZuie-Möten, och hwilken endast utgör nagla fa weckor om aret. Om desse OklicerLres Löne-wilkor ssulle finnas tarfwa någon emot deras tjenstgöring och dermed förenade kostnader swarande förbättring; sa förmodar Srats-Utssvttet densamma icke uceblifwa, dä Utffottet hemstaldt, at til Kongl. Majit mätte i underdånighet öfwerlännäs, at efter behoswet och i den mohn Starens Ulgängar medgifwa, tildela en sädan förmän ät de öfrige Penninge-Lönkagande Embetsoch Tjensteman, antingen wid Kronans harwarande publicus Werk, eller ock wid Staterne i orterne, hwilka, i anseende til deras ringa Pen» ninge-Löner kvnna finnas wara i behof af en siik Utökning. 2:0. Har Herr Larl kreöric kockiliel) föreslagit, at de Olticergre, Under-Oktic^rare och Trumpetare, som wid Kongl. Lif-Regements LriA2(len8 Husar-Lorps endast innehafwa Penninge-Löner mätte undfä Löne-förbättring.
2 Asterisken hänvisar till tillägget i marginalen. 780 Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll det ställe fölljande redaction införas : Utgifwas sådane handlingar af trycket utan wederbörandes tillstånd, stratfes Iltgifwaren om han warit betrodd att dem warda och förpligtad att dem hemliga hålla efter Allmän Lag och särskildta stadgar. — Gör någon annan det bote han derföre 100 RD :r. Till samma straff ware den förfallen, som olofligen genom trycket kungör förenämnde handlingar, i fall wårdén deraf blifwit honom anförtrodd, men han icke wid något bestämdt högre answar wore förut förbunden att dem icke uppenbara. — I 5 :te stycket af samma Mom: och 1 :sta Puncten har Constitutions Utskottet nu föreslagit, att efter orden beswär och anklagelse måtte införas: Men att en sådan Part äfwen åligger Wederpartens swar och förklaringen derå jemte Domstolens Utlåtande deröfwer och Ledamöternes i Domstolen särskildta Tota genom Tryck kunnige göra, så att alt hwad som hörer till en fullständig upplysning om sjelfwa saken, dess behandlings sätt och Utslagets grunder må till Allmänhetens kunskap komma. — Då hela stycket ifrån och med orden men att en Part och till och med Utslagets grunder utgår. I 7 :de stycket föreslås att efter orden ömsesidig [a] tillstånd tillägges: eller derest Parterne äro döde ej förrän 50 år efter deras död; samt i 9 :de stycket i stället för ordet förcwarande ordet förekommande. — Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll 781 * (Alternativ). Under de förutsatta willkor att wid pröfningen af en skrift eller answaret för den samma, de på hwilka en sådan pröfning ankomma kan, ifall som twetydiga synas, hälldre fria än fälla &C t1 (Alternativ).
Det är således nödvändigt att bestämma en gräns, hvarutöfver bolaget ej må angripa grundfonden, för att fylla sin cassa , och jag tror, ätt denna grähs lämpligen kan bestämmas till 25 procent. Jag beger iiiig derhän, men skulle ej vilja tillåta att man går längre, och fortfar således att yrka, det ordet ”minst” mätte Utbytas emot ordet ”högst,” emedan bolaget i annan händelse skulle kunna komma öfverens att hålla directionén tillhanda ända till 100 proc. af grundfonden, och det bör bolaget ej hafva rättighet till. Hr Ribbing: Om jag ej hade ansett frågan vara alt utreda ett förhållande, som eljest kunde missleda åtskilliga personer, nemi. det, som Hr Gripenstedt omnämnt, för att vederlägga ett af mig anfördt skäl; så skulle jag ej längre hafva uppehållit R. o. Ad:s tid genom att ånyo begära ordet. Jag godkänner hvad han först yttrade i afseende på de särskildta slagen af säkerhet, sorn behöfvas, nemi, för cassan och för grundfonden, men deremot bar lian sökt omkullkasta den framställning jag i böl jan af milt första yttrande gjorde, i afseende på den större eller mindre riksmyntscassan och derpå grundad säkerhet. Jag säde, att om jag insätter t. ex. 10 l:dr, och jag kan utsläppa dubbla summan, så utsläpper jag 20 f:dr, och om jag insätter 4° f:dr. så ger jag ut 80. Hr Gripenstedt här sagt, att delta ingenting skulle betyda, emedan jag ej bevisade att det i någon af dessa §§ finnes en gräns för sedelemission. En sådan gräns finnes likväl alltid föleskrifven; men om icke en bankdirection har någon annan norm för sedélemissiöii, så beklagar jag bankbolaget. Hufvudsyflet måste vara, såsom Hr Lefren nyss ganska rikligt anfört, alt ett visst förhållande alltid bibehålles emellan den utelöpande sedelstocken och den inneliggande riksmyntscassan. Släppes detta ur sigte, kunna privatbankerne aldrig bibehålla sig.
Tunnan, samt 2133 R:dr 02 sk. i penningar till Hospitalernes underhåll, så ,år detta det enda anslag, som af Statsmedlen utgår, och då dessa medel åro till berörde ändamål anviste, samt dertill ock verkeligen användas, kan jag ej finna någon anledning, hvarföre Riksens Ständer skulle Den 5 Junii, likasom uttrycka ett tvifvel derom, genom begäran att serskilt få se, huru dessa medel förvaltas , eller att Riksens Ständer skulle behöfva att närmare ingå i granskningen deraf, ån af alla andra serskildta Statsanslag, som för vissa bthof anordnas; men om Riksens Ständer likväl skulle sådant åstunda , år jag öfvertygad, att Kongl. Maj t icke lärer vilja neka en sådan begäran Hvad angår Riksens Slån.; ders rått, att revidera MagazinsDirectionens Räkenskaper, så får jag anmärka, att det var först vid 1810 års Riksdag, som Riksens Ständer onslogo ett Creditiv på Banken för denna Inrättning, hvilket sedermera blef 1815 betydligen förökadt, men behofvet af en sådan tillökning härledde sig egenteligen derifrån, att Riksens Ständer beslöto afskrifning af En Million Riksdaler för gjorde förskotter och lefverancer under 1808 och 180g årens krig, hvarföre MagazinsFonden icke erhöll någon ersättning. Oagtadt Riksens Ständer sålunda sjejfve förminskade en Fond, som en gång var lemnad till Kongl. Maj;ts enskildta disposition , biföll Kongl. Maj;t likväl deras begäran, att få granska ifrågavarande Inrättnings förvaltning, men jag kan ej finna annat, än att detta var ett begifvande af Kongl. Maj:t, och ej en Riksens Ständers rättighet. För att återkomma till det egentliga ämnet, så år frågan nu blott om Riksens Ständer kunna anses berättigade, att öfverse och granska HospitalsFondens Förvaltning; och då jag af en sådan Revision icke kan inse någon nytta, eller finna den ledande till något ändamål, enär Revisorerne icke äga rätt, Den 5 Junii. att meddela föreskrifter, huru medlen skola användas:
Hvad för öfrigt var anfördt i nu genomgångna del godkändes. Från Heder v. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets, sedan den 14 dennes, på Ståndets bord hvilande: Utlåtande N.o 2.44* angående afslutandet af Götha kanal-bolags och Malmö f. d. diskonters utredning. Bifölls. Dito N:o 245j i anledning af Skomakare-enkan A. tVessbergs ansökning om eftergift af en Riksgäids-kontorets fordran. Bifölls. Sedan den 15 dennes på bordet hvilande: Memorialet N:o 246, angående gratifikation åt t. f. Stats-kommissarien A. U. Kock. Bifölls. Dito N:o 247j i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å Kammar-kollegii berättelse, angående kungsgårdars och öfrige kronolägenheters förvaltning. Lades till handlingarne. Utlåtande N:o 248j angående rättighet för Dahls häradsboer till utsyning på Ombergs kronopark. Bifölls. Dito N:o 24g, i anledning af väckt motion, angående rättighet för åboerne å de s. k. Hvitfeldska Stipendiehemmanen, att inlösa dem till skatte; 560 Prot.-utdrag den 49 Juli 4848. Vid livad Utskottet i Irsta punkten hemställt lät Ståndetbero} samt biföll hvad Utskottet i 2:dra punkten tillstyrkt. Dito N:o 25/, i anledning af väckt motion, angående försäljning till skatte af utarrenderade militie-boställen i Jemtland. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets sedan den 14 dennes på Ståndets hord hvilande utlåtande N:o 102, i anledning af erhållna återremisser af Utskottets betänkande N:o 68.
JM 84, om anslag dels till lön åt en Intendent vid Riks-musei palseontologiska samlingar och dels till förökande af dessa samlingar m. m. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades en af Doktor Söderberg väckt motion, JM 81, angående befrielse för Sjömanshus-föreståndare alt debitera och uttaga sjöfolks kronoutskylder. 52 Prot.-Utdrng den 26 November 1862. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades en af Riks-archivarien Nordström väckt motion, M 88, om förändrade lagbestämmelser i afseende på bysättning. Vrån Vållofl, B or g are-Ståndet. S. D. Föredrogs Lag-Utskottets Utlåtande JVe 3, i anledning af remiss utaf Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående ersättning till domare och målsegare i de fall, då flera härader hafva gemensam tingsstad i brottmål. Ståndet gillade utlåtandet och förklarade sig ause denna fråga tillhöra Statsutskottets behandling. S. D. Föredrogs Stats-Utskottets Memorial M 10, i anledning af remiss utaf Kongl. Maj:ts nådiga Pioposition om tillägg i 18 § af Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, angående den allmänna beväringen. Memorialet gillades af Ståndet, som ansåg denna fråga tillhöra Lag-Utskottets behandling. S. D. Föredrogos och biföllos: Stats-Utskottets Memorial JVi 7. angående förskott å aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda betjening; Bevillnings-Utskottets Memorial M 1, angående tillökning af Utskottets tjensteroannapersonal; och Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 2, i anledning af väckt motion ora närmare bestämmelser i afseende på folkskoleafgiftens utgörande. S. D. Föredrogos ånyo: Stats-Utskottets Memorial M 3, med den lill Rikets nu församlade Ständer af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse.