Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om ej kostnaden i någon särdeles mån komme att understiga dem, som blefve en följd af ett genomförande af Justitiae-stats-ministerns plan. är det likväl Utskottets öfvertygelse» att del sätt, Utskottet förordat, skulle vara af mera välgörande inflytelse på lagskip - Lag-Utskottets Betänkande, M 26. a hingen. Detta sätt är äfven redan af statsmakterne anvisadt genom 1845 års högstberörde förordning. Likasom flere härader, hvilka hvar för sig utgöra en sjelfständig domkrets, ehuru de tillsammans innefatta en domsaga, efter nämnde författning, kunna hafva en gemensam domstol, då fråga är om brottmål rörande häktade personer, så skulle nu två eller flere domsagor kunna i omförmälte hänseende läggas under samma domstol. Utskottet anser följaktligen det af motionären framställda förslag åsyfta, icke någon nyhet, utan i sjelfva verket endast en utveckling eller utbildning af en i nu gällande lagstiftning erkänd princip. Men det oansedt anser sig Utskottet ej böra ovilkorligen tillstyrka Rikets Ständer att beträda den väg, som blifvit anvi sad, än mindre att i sådant afseende framlägga förslag. Utskottet har redan erkänt sig vara urståndsatt att ingå i de undersökningar, som fordras för att rätt bedöma i hvad mån den plan, motionären föreslagit, kan i ekonomiskt hänseende vara fördelaktigare än den, som Justitiae-stats-ministern framställt.
Adlersparre, Carl August, samt Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, hvilken sistnämnde jern viii anhöll att få till prot :t anmärkt, att han icke deltagit uti It. o. Ad:s i sist hällne plenum fattade beslut i fråga om ersättning från Statsverket för kostnaderne till ltiddarhus-satens förändrade inredning m. m. Just. pleni-prot:t för d. 11 sistl. Jan. f. m. Frih. Rålamb, Sigfrid: Inför Riddarb.Utskit har i dag blifvit förevisad en fullmakt, hvarigenom Hr Carl Emanuel af Geyerstam berättigas att intaga säte och stämma för adliga slägten De Freese N:o 1,8 5 6 B., hvilken fullmakt dock icke är utfärdad af ättens caput, utan af närmaste ättemän. Hufvudmannen är en Axel Alexander De Freese, som ännu qvarstår på Riddarhusets genealogiska tabeller, men icke afhörts på öfver 40 år. Vid sådant förhållande får jag till R. o. Ad. öfverlemna att bestämma, huruvida denna fullmakt må kunna anses gällande eller icke. Den 2'J Ifebruari. 645 H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm. yttrade, att Frih. Rålamb hade inför R. o. Ad. anmält, att uti Riddarh.Utslet denne dag blifvit företedd en fullmakt för adeliga iitten N:o 1,856 B. De Freese, utfärdad, icke utaf den person, hvilken enl. stamtaflan är ättens hufvudman. utan af den närmaste ättemannen, Kapit.enen Emanuel De Freese, hvarjemte Frih, Rålamb hemställt, att, då hufvudmannen under en tiderymd af omkring 40 år icke låtit sig afhöra, den ilrågavide fullmakten måtte af R. a Ad. godkännas; och som Ståndet tillförene under likartade förhållanden medgifvit hufvudmannarättens utöfvande af närmaste ättemän, ansåg H.
Det är just för en samvetsgrann Konungens rådgifvare, som det är af farlighet att bedomina, när tillfället är inne, att han bör vägra sin contrasignation. Om i Högsta Domstolen tvenne rakt motsatta åsigter yppa sig om samma sak, så är det väl gifvet, att begge partierna anse sig handla och dömma i enlighet med den allmänna lagen, men beslutet utfärdas dock efter de flesta rösterna. Skulle nu inom Konungens Statsråd sådana olika meningar förekomma, men den Statsrådsledamot, som ansåge beslutet stridande mot allmän lag, icke vara den föredragande, så blef saken lika fullt expedierad; något hinder kunde deremot icke uppstå. Vore det åter den föredragande, som ansåge beslutet stridande mot allmän lag, men icke de öfrige ledamöterne, så vägrade han sin contrasignation och marchen af ärendet afslannade till dess en annan kunde finnas villig att contrasignera. Jag anser, som jag redan yttrat, det vara skadligt för en samvetsgrann Konungens rådgifvare, som icke vill advocera med sitt samvete, att antaga detta stadgande. Några faror för det allmänna, för den personliga säkerheten kunna visserligen icke uppstå genom förslagets antagande, emedan sådana mål gå till Högsta Domstolen och afgöras der, men jag måste på anförda skäl frångå den öfvertygelse om delta förslags antaglighet, jag i början hyste, och afstyrkaR. o. Ad. att dertill lemna sitt bifall. Hr Printzenskjöld: Gr. Gyldenstolpe har, lill utveckling af den tanke han yttrat, anfört, att när Const.Ulsk. kunde bedömma, huruvida en rådgifvare uppenbarligen handlat emot allmän lag, och på grund deraf remitterade anmärkn. härom till Just.ombudsm. för att vid Riksrätt utföra talan mot den felande, så vöre det lika lätt för Utsk. att bedömma, huruvida en rådgifvare rätteligen vägrat sin contrasignation, emedan Const.Utsk. äfven då måste ingå i pröfning, huruvida, vid det tillfället då contrasignationen vägrades, Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot lag eller icke.
Klockan tio, när tåget från Åbo närmade sig, skingrades molnen. Det var ett långt tåg af vagnar och ryttare. Per Brahe var ingen slösare, hans sparsamhet gick ofta i mångens tanke för långt, men när han uppträdde som magnat, förstod han att göra det. På vinterresan genom ödemarkerna till Kexholm följdes han icke af flera än som bekvämt kunde få natthärberge i ett rymligt pörte. På sommarresan till Björneborg eskorterades han af sextio ryttare, uppvaktades af tolf adlige pager, medförde en furstlig betjening samt därtill sin grefvinna, Kristina Katarina Stenbock, ledsagad af Åbotraktens talrika adel och flera andra inbjudna högställda gäster, hvaribland presidenten i hofrätten, herr Jöns Knutsson Kurck. Var Kurck förnäm, så var den nye generalguvernören ett hufvud högre, och underhöll Kurck ett hof i Åbo, så inristade Per Brahe i sina förfäders minnesvårdar på Visingsö: »rexit», han regerade. Detta lysande tåg af mer än tvåhundra gäster mottogs vid Lavilas gränsegrind af fältmarskalken med en krigares enkelhet. Sjuklig och grånad i förtid vid sina fyrtio år, satt han till häst, ehuru plågad af gikt; han behandlade gikten som han behandlat polackerne: vräk dem i diket, framåt! Till fots gick herr Åke numera med krokig rygg och släpande ben, men engång i sadeln, satt han ännu som gjuten i brons; här var han ännu den forna snöplogen. Unge herr Klas, hans son, nu åtta år gammal, red Pilen, sin favorithäst, och Pilen, dresserad i tidens bästa ryttareskola, kråmade sig under den lätta bördan, som hade han platt förgätit sin ringa härkomst från Kaskas torp. Lars Palikka med sex ryttare i gårdens bästa munderingar ledsagade fältmarskalken. Brahe åkte med sin grefvinna i den tunga, med fyra hästar förspända och med gyllene grefvekronor öfversållade täckvagnen. Han var då i blomman af sin kraft, trettiofem år, högrest, kraftfull och blid, med det intagande uttryck af ädelhet, klokhet och mildhet, som målarens pensel och skulptörens mejsel bevarat åt eftervärlden.
Bella tänkte på Ekenhjelm och kunde ej undgå att jämföra honom med Werenius, en jämförelse, som, trots allt hennes koketterande med den förstnämnde, utföll till den senares fördel. Hon tyckte egentligen utmärkt bra om Werenius, satte värde på honom, hade lärt sig att uppskatta och högakta hans många goda egenskaper, och när hon nu ändå en gång skulle gifta sig, ty det måste hon ju antagligen, så kunde hon lika så väl taga honom som någon annan. Men att Claes skulle få rätt, det var harmligt, och därför hade hon ju visat sig så intresserad af Ekenhjelm, fastän hennes hjärta sved vid tanken på häradshöfdingens kval. (Ports. o. slut i nästa n:r.) ska visorna, hvilken ännu alltjämt aftryckes i våra större vissamlingar samt säkerligen ännu lefver på mången åldrig kvinnas läppar, ett känsligt och melodiskt minne från barndomens eller ungdomens tid, den tid, då till pianots eller helst guitarrens accompagnement ljöd: Mossbelupen hydda står vid Heklas fot; mörka granar skydda den mot stormars hot. Men där inne — sorgsna minne — lifvets storm en ros bröt afl A n vid strand vi finne kors på Idas g r a f. » Kors på Idas graf » är väl det enda af Charlotte Bergers för en 40 k 60 år tillbaka så rikligt inom den periodiska pressen kringströdda poetiska blomstergåfvor, som numera lefver och i en framtid kommer att lefva. Framför oss å arbetsbordet ligger emellertid en prydligt inbunden volym: samling af bortåt 150 poem i manuskript af Charlotte Berger samt originalbref från henne till den bekante journalisten Paul Fritz Mengel, sprittande kvicka och spirituella bref, men af väl enskild natur att offentligen kunna intressera — en unik samling, tillhörig grosshandlaren C. M. Carlander i Stockholm.
Den synpunkt för Fredmans-diktningens betraktande, som är på samma gång Poesiens och Moralens, har i det föregående blifvit uppställd och utredd. Troligen skall dock alltid en (större eller mindre) allmänhet återstå, för hvilken den fortfar att vara främmande: emedan man då befinner sig på en grund, som är Moralens utan att vara Poesiens 147. Denna allmänhet skall icke blott, gång efter gång, stötas af de eftergifter, i hvilka skaldens sangviniskt-melankoliska strängspel tycks alltför beredvilligt åtlyda, ömsom ett lättsinne, som var hans eget, ömsom – och långt oftare – ett, som var mera tidsandans, än hans: den skall, äfven om allt dylikt afdrages, beklaga sig att sedlighets-känslan är kränkt, så genom dryckenskaps-lastens (om ock skenbara) lofprisning, som öfverhufvud genom den till skildring valda kretsen af personer och samfundslif. Allt sådant misshag kommer deraf, att endast den poetiska blicken mäktar se det hela af denna diktning, i all-sammanfattningen af den humor och den musik, af hvilka den ena utgör dess djupaste grundväsende, den andra ofrånskiljeligen tillhör dess form. Först i samma mån, som detta hela träder inom åskådningen så mäktigt och klart, att dervid inga delar – såsom delar – vidare bemärkas, uppenbarar sig att dess innersta är ett sedligt, – ja, att total-intrycket innebär en oskuld, som tillintetgör allt det mindre rena af vissa enstaka delars (vanligtvis oundvikliga) beskaffenhet. Utan tvifvel skulle dessa qväden förekomma mången vida mindre anstötliga, om deras genius vore en okynnig och ytlig, men i qvicka visor af alltid åtminstone half-anständiga ordasätt inklädd, polemik emot den bestående moraliska, religiösa och politiska samhällsordningen. Det är ett diktslag, hvari Fransmännen uppnått ett mästerskap, som dock må betraktas utan afund: ty båtnaden deraf har varit lika liten för Poesien, som för Staten.
Sigrid Arnoldson kommer j u ändtligen och låter höra sig å k. operan i tre af sina bästa roller, nämligen som Mignon, Rosina (i » Barberaren ») och Lakmé eller Julia (i » Romeo och Julia »). Och vi kunna konstatera, att det är värdt att både höra och se henne. Vi hade nämligen i förra veckan tillfälle höra henne i Göteborg. Genom tillmötesgående från hr August Lindberg, den ovanligt energiske o c h framstående teaterdirektören-skådespelaren i Göteborg, blefvo vi nämligen i tillfälle öfvervara föreställningen af » Traviata ». Och vi måste erkänna att ryktet, som föregått fru ArnoldsonFischoff, ej öfverdrifvit. Hon är en utomordentligt framstående dramatisk sångerska med en visserligen ej ovanligt stor, men vacker och hög sopranstämma, hvilken hon använder med en öfverlägsen sångkonst, som aldrig sviker. Fru A.-F. uppträder första gången härstädes om torsdag, då » Mignon » uppföres. Biljettpriserna äro förhöjda på grund af de stora kostnader, som äro förenade med den celebra sångerskans uppträ- dande. Detta torde emellertid ej afhålla någon, som älskar höra o c h se en ovanligt framstående dramatisk sångerska. Och så är hon j u Oskar Arnoldsons dotter 1 Det blir nu första gången hon uppträder på en scen, där hennes fader skördat så många lagrar. Operan ämnar som bekant äfven idka dramatisk verksamhet. Denna börjar redan i dag på så sätt, att mellan » I Firenze » och » På Sicilien » inlägges Coppées bekanta intagande lilla stycke » Förbi », som skall återgifvas af fru Dorsch och fröken Zetterberg. Närmast därefter kommer Shakspeares » Midsommarnattsdröm », där Spoles roll kommer att utföras af hr Victor Holmquist. Bland de stycken, som därpå äro beräknade att uppföras, må nämnas Heibergs romantiska skådespel » Elfjungfrun » med musik af Kuhlau. Detta stycke, s o m i Danmark fortfarande står på repertoaren, har här icke gifvits på bortåt trettio år. Vidare följer » Jeppe på berget », Holbergs berömda komedi, här så ofta gifven och alltid lika gärna sedd. Titelrollen kommer att utföras af hr Holmquist.
Maj, ifrän Högloil Ridderskapet och Adeln följande Handlingar i detta ämne blifvit remitterade, nemligen* l:o Memorial af Herr Lector G. A. Silverstolpe, deruti, jemte en korrt öfversigt af de åtgärder, rörande allmänna uppfostringen , som sedan 1809 års Riksdag blifvit inom Riket vidtagna, Riksens Ständer uppmanas, att'fullborda det verk, som de i detta afseende börjat ; hvarefter Herr Lectorn öfverklagar bristen på anstalter inom vårt Fädernesland , till bildande af den mängd Medborgare, som stadnar qvai inom Nä ringarna, hvartill endast fragmentariska försök skola vara gjorda, och igenom hvilken försummelse 9 råhet och otyglade interessen hos mang - ng6 Den 14 Juli. mängden förmenas verka oredor, sedeförderf oell allmän slapphet; till hämmande hvaraf, ung» domens ledande till klart förstånd, kunskaps utspridande och väckande af arbetsdrift, genom, meddelad arbetsförmåga, anses vara de kraftigaste medel, hvilka, enligt Herr Lectorns tanka , lämpligast skola befordras genom inrättande af allmänna Folk - Skolor i förening roed Arbets* Skolor; och i anledning hvaraf Herr Lectorn föreslår, att Biksens Högloft. Ständer, jemte ett högtidligt förklarande af deras erkänsla och tack-» samhet för de mått och steg Kongl. Majit redan i Nåder vidtagit för allmänna uppfostrings ver» ket, måtte ingå med den underdåniga önskan , det Hans Kongl. Majit täcktes låta utarbeta förslag till sådana undervisningsanstalter, der de nödigaste Elementar kunskaper bibringas Allmänheten, i förening med ärbetsöfning, anstalter, hvilka ovilkorligen borde sättas i samman* hang med den allmänna Fattigvården; att ytterligare, genom Kongl.
Dmeä, som örulrss iliop 6ermeö, sllissts, enliAt srrenöe, 8 t:r lcorn s 7 k:clr; >3 sliiinclor Ilärävsllsllö, s lj: 10. 8.; i3 sltiill8or snAsliö, s 2: 82 oell ^ lass Iisim, s 1 k.ör ^^9' 26. i/erreAttrlielr^, en gNA viä stsöen, I^rlsnile till liemmsnet 1eA, l2 tunni., Aer 8 skrinlior ilärlivsilsilö, s io8. oell 2 t:r ikorn, a 7 K:3r ^7: 87. 4. 6rlr»^ 1 mtl. i Orudlleb^, 1/2 mil krän Dmeä, oell en uncler öetts slisttetsl iuIleAi/lsn llemmsnsriel i ^/äiamar^ ö/-, 1 i/ls lvll trän stsöen, sllcsstsr 8 t:r Iiorn, 20 slirinclor ilärövsllstiö, 20 8:0 äUAsliö, 6 Isss llslm oell 6 smör, tillllops - 219' 87. ^4- ^KlierllAAS ^lHe^är^ 5 1/2 mil trän Ilmes, sllisstsr, enligt srrenöe, i 1/2 t:s strämwinA, s 8: 82. . i3: —- — Dessa 3:ne sistnsmnäe IsAenlieter utsrren^erss j)5 3o är eller IsnAre ticl oell Danösliö^clinAen u^jlösr srrenöet. DönetörllöjninA, enligt serskildt lVäöi/t
STLen L i n uö^D å t J «apj:etåteu nus * non Dtuelitt, — fiöt^at niaae, aom ocli a t till åten, ofcnat inte fangte bandet väl Amelia teda. tfitanD aå atvtta på aitt fiatn, non ej. j:icli a m m a. 0 m non fe^De ån, Den tiffa! en Det v a t a Han Detaamma. 0m Hon fej ?De, å t Det ttofujt, non ett jkstetBatn måst t a g a. oftugga po^&amp;at j ä m n t aå toEigt la att gam fa Ht t » ae J gaa 9TLeu Bon nöjD ä t: Bölj-at atttj&amp;a ntsae n u non aCt-ppet oauDta ft-u » ut nu * att aHuta, fiuna, dtauDtgt göta allt åt anDta. ojom e n Dtoppe Bott i sanDen apåtfoat uenuea li^ nat tantut. ^ a m t a, gfomDa, ttotta gumma, o^vex Dina n / turaot futaD! SDma Dagat uati-t sHumma. (^.oDt, att anat-t Din Dag ä t afutaD. Karl Ljungstedt. DU N 1893 Ren svenska. Klingar icke modersmålet skönast? n af bröderna Grimms sagor berättar, i hurusom dvergar gåfvo åt tvänne systrar skänker: åt den ena, att vid hvart ord, som hon sade, rosor skulle falla från hennes läppar, åt den anrda däremot, att hvar gång hon talade, paddor skulle hoppa ur hennes mun. Ibland rinner mig denna saga i minnet. Isynnerhet kommer jag ofta att tänka på den senare ungmöns öde, då jag hör » ärans och hjältarnes språk » svårligen misshandlas, då glömma vi lätt såväl skönhetens tjusning som dräktens behag för talets vederstyggliga paddor.
Och då, sålunda det hufvudsakligaste behofy^t i förevarande hänseende är försedt och afhjelpt, så vidt det för närvarande synes kunna ske; har Stats-Utskotiet ansett sig nu icke kunna tillstyrka anslående af ytterligare medel uti ifrågavarande afseende. Vidare innehåller Kongl. Majus Nådiga Proposition den framställning derom , att, på sätt Kongl. Stats-Contoiret i dess. Berättelse hemställt, de under denne Hufvud-Titul upförde förslags-summor måga upföras under de HufvudTitlar, sorn med anslagets föremål äga sammanhang, på det att: ali utgift i och för hvar'‘serskild hufvudgren, af administrationen blefve på ett ställe sammandragen och. disponible, deraf en betydlig lättnad i beräkning oeh en fullkomligare öfversigt al" totala kostnaden kunde vinnas.; Föreslående Kongl. Stats-Contoiret att, i sådant afseende, till tredje Hufvud - Tituln öfverföras alla. de af Åttonde Hufvud-Titulns Anslag, som hafva Militaire-utgifter till föremål, såsom anslaget till Ved och Ljus för Fästningar och Garnizoner, Värfningsoch Recapitulations-penningar, Durch-Marche-kostnader, Nybyggnad af ett Garnizons-Sjukhus m. m-, och på samma sätt fördelning ske till de öfrige Titlarne; hvarvid, efter Kongl. Stats-Contoirets underdåniga tanka, det kunde utan svårighet verkställas att gifva Riks?Stats-Titlarne det sammanhang med de administrativa Arendernes för-' delning till föredragning inför Kongl. Majjtf». 79 * StatsUtskottets B dan kertel tn-l - att hvatjes område i fråga om förekommande dispositioner blefve bestämdt och från hvarannan åtskiljdf, så att i följe deraf förhållandet borde kunna omedelbarligen inför Kongl. Majrt till sin beskaffenhet framläggas vid hvarje till* fälle, som fråga om någon serskild uti de årlige Staieme icke bestämd utgift förekomme.
Mils ofvannämnda förslag, uppgå till 50,519 R:dr 80 öre, hvilket belopp Ii. K. M:t således äskat. 92 ExpeditionsUlskottets Förslag lill underd. Skrifvelse N-.n 195. Rikets Ständer, sorn ansett, att den för de 8 Kapilenerne äskade aflöning, 2,400 R:dr för hvardera, bör, nied afseende å den vinst desse hafva af sina med Kronan ingångna passevolans-kontrakler, nedsättas till 2,200 R:dr, eller till likhet med del belopp, sorn blifvit tillstyrkt för Kapilen-löjlnanter i högsta löne-klassen; hafva beviljat alla öfriga i slaten uppförda tillökningar i afseende såväl å befälets aflöning, som ii manskapets gage och värfnings-passevolansen, jemte kostnaden för underhållet af servisen vid regementets matinrättning, samt anvisat den härtill erforderliga anslags-förhöjning, 49,102 R:dr 31 öre, alt utgå såsom Tabellen N:o 6 utvisar. 9:o Mairos-korpsen, hvars styrka för närvarande utgör 400 man, har ansetts behöfva en tillökning af 200 man, såvida korpsen skulle motsvara sin bestämmelse alt förse flottan med förhands-karlar och Under-Offieers-ämrien. Af denna anledning och i öfverensstämmelse med uppgjordt förslag, upptagande jemväl förhöjda aflönings-belopp för nuvarande befäl och manskap, Ilar E, K. M:t äskat, att anslags-summan för Mairoskorpsen måtte ökas med 44,694 R:dr 50 öre Riksmynt. Rikets Ständer, som anse skäl ej förekomma, att denna korps för närvarande ökas oell derföre i bifogade tabell N:o 7 ej uppfört den i Deparlemenls-chefens betänkande upptagna klass med lägsta aflöning, hafva deremot bifallit de förhöjningar i aflöningen, hvilka E. K.
Den i Utlåtandet N!o 130 föreslagna förändrade Voterings-propositionen godkändes; N:o 13!) med hemställan om en, tillföljd af Riksdagens förlängande, nödvändig blifven jemkning vid bestämmande af tidpunkten, efter hvars förlopp de förfallne guldoch silfver^ panterne skola genom auction i Banken föryttras, bifölls; N:o 133, i anledning af RiksStandens serskilda beslut, i afseende på användande till ny fastighets - Prot.'Utdrag den 3 Mars 1830* 17 fastighets-belåning af Capital-afbetalningar å. Bankens på återbetalning i sedlar ställda fordringar för utgifna lån emot pant af fastigheter m. in., bifölls. Si D. Föredrogs å nyo och bifölls StåtsUtskottets Utlåtande, N:o 413, öfver Herr Bernhard Rosenblads motion, innefattande förslag till bestämmande af tiden och sättet för invexlingen och upphörandet af Biksgälds-Contoirets Credit-sedlar. S. D. Höglofl. Bidderskapets och Adelns," uti nu föredraget Protocolls-Utdrag af den j* dennes, meddelade inbjudning till Borgare-Ståndet att förena sig uti Bidderskapets och AdelnsJ vid pröfning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, under N-"o 12 a, afgifna Utlåtande om Beklädnadsoch Bevärings-DireCtioners inrättande vid Busthålls-Begementena, den ^2 sisth Februarii, fattade be-1 slut, blef af BorgareStåndet antagen. S. D. Efter å nyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, Nto 414 , i anled Bihang till Rikt-St, Prat. 1828—30, 9 Sami. i Bandet. 2 5:te H'.t. Prot..UtJrag den 3 Mars 1830. ning af erhållen återremiss på Utskottets
Jag förenar mig således med desse Herrar i begäran om återremiss. Herr af WingårdJolianj hade inlemnat följande, som upplästes: Med fullkomligt gillande af slutsatsen uti StatsUtskottets Utlåtande N:o 52 i anledning af åskillige af Hedervärda BondeStåndets medlemmars från Wermeland väckta motioner, om Statsanslag till vissa vägarbeten inom orten, det nemligen, att, så vida bifall lemnades, flerfaldiga enahanda anspråk på uppoffringar å Statens sida för vägars upphjelpande och underhållande i andra orter deraf skulle föranledas; kan jag icke erkänna detta som grundsatts, då nya Den 16 Februarii f. ra. vägar anläggas af betydenhet, lill exempel befordrande gemenskapen mellan tvenne riken eller provinser, och hvilka icke afse endast kringboendes beqvämlighet, utan de större samhällenas bästa. Hvarföre också dylika anläggningar sällan kunna åläggas kringboende att uparbeta, ehuru underhållnings-skyldiglieten sluteligen drabbar dem. Riksdagsmannen Anders Nilssons motion antyder bestämt denna skillnad, och är icke allenast som principfråga, enligt min tanka, välgrundad, utan äfven af yttersta vigt för de vidsträckta, men ganska fattiga, trakter invid Norrska gränsen han representerar. Anders Nilsson föreslår, att när ny väg å hvad ort som hälst kommer i fråga att anläggasj först måtte af 'göras, antingen den är för omkringboende endast behöflig, i hvilket fall dermed efter förut vanlig praxis bör förhållas, eller om samhället ider har egentliga nyttan af anläggningen, dä densammas fullbordande samt utgifterne för de derigenom inom Häradet nödige blifvande nya vägdelningar borde pä Statens bekostnad verkställas. Detta har så helt och hållet afseende på nya vägars anläggande, samt omfattar en så billig allmän fråga, att jag skulle önskat, det Utskottet hade gjort Motionairen rättvisa för den icke så vanliga åsigten att sträcka önskningarne utom Socknens tillfälliga ej sällan inbillade behof. Orden å hvad ort som helst, fredar Norrbottens
Vid detta yttrande hafva bos Höglofl.^Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet anmärkningar blifvit gjorda, nemligen af Pierr P. König , som andragit att Åkerström inom behörig tid anmält sig till utbekommande af ifrågavarande provision och pension, hvilket Herr König ville närmare upplysa och styrka med handlingar, som i sådant afseende skulle Utskottet tillställas, samt utaf Riksdags - mannen Bagge, som likaledes sökt ådagalägga, det någon försummelse af Akerström icke vore begången , som kunde betaga honom denna sin rätt; med hvilka anmärkningar ärendet blifvit återreinitteradt till Utskottet ifrån bemalla 2.:ne Stånd; hvar - Den 2 8 Juni. 1335 hvaremot Högvördiga Prestsamt Vä Hofi. Borgare-Stånden den salje uti innevarande månad bifallit Utskottets yttrande. Utaf de af Herr König åberopade och Utskottet tillsända Handlingar inhämtas: att Akerström redan den 17 Juni 1812, samt således innan Kongl. Jvungörelsen den 9 December samma år orri prescriptionstiden otkoin, anmält sig hos Kongl. Majus Befallningshafvande i orten till undfående af sin Mantalsskrifvarepro vision för åren 1809 och 1810, tillika med den pension för år 1811, som vid harts afskedstagande sistnämnde år, enligt Kongl. Majits Nådiga Bref af den 8 October 1810, honom tillädes, äfvensom att reqvisitionen härå den 26 Augusti 1812 blifvit insänd till Kongl.