Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid ett sådant förhållande lärer det icke få tåg is för afgjordt, att det år genom inskränkning i handeln och tvångslagar, som vissa länder hämtat en ökad trefnad} tvärtom torde den Ecn .14 Augusti'f. m. fördomsfrie granskaren lått inse, att det probibitiva systemet lagt hinder i vågen för en våxande välmåga; hvilken af sådan anledning mest genom ökade uppoffringar förvårfvas. För öfrigt lärer det icke kunna bestridas, att de många inskränkningar, hvarmed tid efter annan alla näringar blifvit belagde och det förmynderskap, hvarunder man, tvärtemot rättsbegreppet af borgerlig frihet och den nationella riktningen, velat sätta fullmyndiga medborgare, i afseende på så vål dess allmänna som enskilda handlingsoch tänkesätt, qväft nationol-vålmågan, och måste förr eller sednare medföra nåringarnes aftynande samt samhålls -lifvets vanmagt och upplösning. Det år uppå alla desse skål, i förening med de af Utskottet anförde, som jag, under åberopande af hvad jag i afseende på första punkten andragit, tillstyrker för öfrigt bifall till de i Utskottets förslag framställde grunder för Tullbevillningens utgörande, och anhåller derå vördsamt om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Herr af Ekenftam, Israel: Då detta ämne , discuferades före återremissen, sökte jag att sönderdela åtskilliga be - Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VII. Band. i3* 194 Den 14 Augusti ft nt. stämda facta uti deras orsaker och verkningar; jag sökte fästa Utskottets uppmärksamhet på den erfarenhet, som erböd sig hos vår granne i Öster, och trodde att det skulle vara oss mera helsosamt, att blifva vise af andras skada, ån af vår egen. Frågan hvilar hufvudsakligen på den omständighet, hviiketdera brottet år lättare att förekomma, antingen lurendrägeri eller tullförsnillning. Utskottet har förblifvit sin grundsats trogen, utan att ägna" någon vederläggning åt de ojåfaktiga facta sorn jag framståldt.
Ehvad balsam än dylika tröstespråk kunde lägga på såren, föll det sig dock hädanefter lägligast, att, under allahanda liksom tillfälligtvis anbragta pekningar och bågskott (än åt vissa unga författares omogenhet, osmak, svulst, oförskämdhet, sjelfförgudning, än åt hopens böjelse att taga bålhet för snille, grofhet för ärlighet, med mera), så långt görligt var omkringgå Thorild sjelf; men i stället vända de omedelbarare utfallen hellre mot hans anhängare, eller den nu innan kort så kallade ”nya vittra sekten”; hvaribland man till skott-taflor synnerligen utkorade Engzell, – om hvilken sades på spe (!) att han skref ”som Profeten Daniel”83, – och längre fram Enbom; icke utan antydningar, att Bjugg i sjelfva verket tillhörde samma slägt. En mäktig diversion i striden förorsakades med och från 1787, genom det då mot Swedenborgianismen och animala Magnetismen företagna nya örlig, hvari Kellgren invecklade sig genom sitt påfund af ”Sällskapet pro Sensu Communi” och utgifvandet af dess ”Theser”. Men om denna diversion, och dervid medverkande anledningar till en åtminstone half vapenhvila, kommer att mera talas i sinom tid; äfvenså om den gamla fejdens nya och fulla återuppblossning under Kellgrens sista lefnadsdagar , då denne, kroppsligt aftynande, mestadels öfverlät åt den längesedan till bundsförvandt förvärfvade Leopold, att, på hans och hela den klassiskt-Gustavianska vitterhetens vägnar, draga svärdet till försvar. Man har sett i Thorilds bref, att han der flerstädes sjelf anklagar sig för ett slags ”epikurism”, som tycks utgöra förklaringsgrunden, hvarför han, efter den genom Utile Dulci erhållna utmärkelsen, och oaktadt sina egna föresatser, länge uppsköt att i tryck framgifva sina skrifter.
Då efter en lång väntan Högloflige Statsoch Banco-Utskottens Betänkande, angående allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande nu förekommit, anhåller jag i ödmjukhet att få anföra mine tankar i detta ämne. Det kan icke vara för någon Riksdagsman obekant den allmänna nöd och brist på Penningar som finnes i nästan hvarje Landsort inom Riket. Af de underrättelser, som man i detta afseende erhållit, inhämtas, att Egendomar, Kreatur och Varor, af brist på Penningar, nu säljas för deras halfva värde och att Krono-Utlagorne på flere ställen icke utan Utmätning kunna utgå. Jag skulle för mycket uppehålla Ilögloflige Ridderskapet och Adeln, om jag här sökte beskrifva det lidande och den klagan, som nu råder särdeles i Rikets Södra och Vestra Provincer, eller om jag styrkte, alt flere Härader och Socknar, som förut vid första Krono-Slämman alltid erlagt sina Skatter, nu icke kunna afbörda sig desamma. Att vinna ett slut på detta långvariga Riksmöte och att snart få afgjorde de ännu återstående granlaga Målen , anser jag vara af yttersta vigt. Nationens röst påkallar så väl ett skyndsamt slut som en snar förbättring af dess brydsamma tillstånd. Hvem är det som mäst och i synnerhet bidrager till Armeens underhåll, och som bestrider alla de utgifter, som finnas 506 Den i5 'April. uppräknade på närlagde förteckning? Hvem är det som uppehåller Staten och aflönar dess Embetsoch Tjenstemän? Hvem är det som egentligen deltager i Rikets försvar? Hvem är det som mäst befordrar Nationens välstånd, trefnad och fram gena bestånd? Jag svarar: Jordbrukaren, och ingen lärer kunna bestrida denna sanning. Låtom oss då tillse hvad Staten gjort, för att uppmuntra och biträda honom. Icke har det skedt genom förökad Näringsfrihet eller genom Låne-biträden. De Lån, sorn af 1815 års Ständer beviljades, voro olilljäckelige. Man har nu velat påstå, att ett skuldsatt Jordbruk icke bär sig i längden, oell nian har jern fört Sverige med andra Nationer.
Segrarne inom första ståndet jublade under kanslan af att hafva offrat stindets och sina egna företriiden för nationens och landets val; de besegrade åter buro nederlaget med manlig sorg, inskrifvande sig i sitt stånds annaler såsom motståndare till reformen och djupt misströstande om den f örespeglade lyckan af dess verkningar. Det andra ståndet nedlade sina röster och drog sig silunda tigande ur striden. Det tredje hyllade reformen med minga granna dtalighetsblomster utan synnerligt meningsutbyte, såsom det p&amp;stå,s under illusionen att makten skulle under det nyn systemet. komma att ligga i medelklassens liander. Det f jerde slutligen egnade den högviktiga reformen knappast nagon öfverliiggning, om därför, att dess medlemmar icke vor0 mäktiga en sådan, att de saknade den urskiljning och tankeskärpa, som fordrades för att bilda och motivera ett fast omdöme, eller tvärt om, emedan deras oförvillade praktiska förstånd genast sagt dem att fördelen af reformen skulle bli deras - det torde ingen kunna afgöra. Visst är, att bondeståndet enliiilligt efter en högst knapphiindig öf verlaggning antog f örslaget. \ Med 1865 Ars reform skulle nu ett nytt skede af vart medborgerliga lif ingå. Men var val nationen mogen för dessa utsträckta medborgerliga rättigheter? Pattade hon vikten af de nya plikter, det nya ansvar, som härmed ålagts henne? Så, frågade sig de skarpsynte bland segrarne. En återblick på de väldiga meningsstrider, som föregingo reformen, röjer &amp; t knappast de mest sangviniska valgade antaga något såda-nt. Man xtankte stort, tankte högt om sitt folk^, sisom det hette, men man kunde icke vänta något underverk. Man förstod att utrecklingen kunde ske blott långsamt och att därtill fordrades såväl praktisks som teoretiska hjälpmedel; man hoppades mycket af den redan införda koinmunala själfstyrelsen sasom ett uppfostringsmedel till praktisk medborgerlighet, men härmed var icke allt vunnet.
Ljus verkar ödeläggande på utdunstningarna i b e b o d d a rum o c h förhöjer munterheten. » Dr. P. R. Koch. Mot flugor o c h m y g g. Mot mygg. Berta. Striden om hjärtan. Bitter sanning. (Forts.). M e n h v e m skref någonsin lagar för tankens flykt, för en våldsam svallande känslas böljeslag? Det var för sent. Men Kathes svar k o m o c h var bränsle på elden. Hvad gällde hans resa? Han hade förekommit hennes önskan. P ä kvällen afresle han, som ämnadt var. (Forts.) Förslag till matordning för veckan 27 juli — 2 aug. Måndag: Biffstek; hallon o c h mjölk. Recept. Stufvade lindare. Soppapåfärska korsbär. Syltpudding. O. B. En kötträtt. Olga. Sillpudding. Gräddas i smord form. Olga. Drycker. Buteljeras. Olga. Baknlng. Ej för sval u g n. Engelska pepparkakor. D e l i k a t a. A l l t tillsättes kallt. Inläggningar. Hallongelé p å e g e t sätt. Stenia. Hjortronsallad. Stenia. p a g. Stenia. S v a g u g n. Porträttram af korkmosaik. Tvätten. Att förekomma krympning af ylle vid tvättning. sida.) LEDI GA PLATSER. S e hit! K v i n l i g gymnast!! k v. L s t a o k t. a r b. i m å n. o. fritt v i v r e. B e t y g o. r e k o m m. b ö r a sändas under adr. : Ebba, Knifsta. P n allv. o c h anspråksl. m. till höstflyttn. plats h o s e n liten tjänstemansfam. p å landet. o m l ö n e p r. till » A. » Bersbo. d. å. Svar m e d uppgift o m l ö n adresseras till K. A. Ydén, Målilla, m e d snaraste. (G. J. » adress Sämb.
Hr Prytz, Lars Adolph; , t3o6. „ Söderhjelm, Gust. Aug; i Allm. Besvärsoch E k o n. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz. Hr Stuart, Fredr. Christopher, anmälde sig af trägna tjenstegöromål vara hindrad att emottaga den plats i Const.Utsk., som blifvit honom leornad. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., hade inlemnat följande : Som jag, för att återställa min vacklande helsa, nödgas från riksdagsorten afresa, anhåller jag vördsamt att blifva entledigad från mina befattningar, såsom ledamot uti BancoUtsk. och uti förstärkta Const.- och StatsUlskotten. Hr Frih. o. L a nd t m. tillkännagaf, att Hr Montgomerie, Carl Hampus, anmält sig vara hindrad alt fortfara med sin befattning såsom ledamot i BancoUtsk. och således afsagt sig densamma, hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla hans begäran, alt det oaktadt blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen. Ropades ja. Hr Landtm, anmodade Hrr Electorer att sammanträda för att välja 2:ne nya ledamöter i BancoUtsk. och en i Const.- Utskotlet. Fortsattes pröfningen af Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besväisoch Ekon lJtsk:ns utlåt. N:o 17, i anledn. af erhållen Stei remiss af Utsk:ns betänk. JN:o 11, ang:de åtskilliga motioner örn ändringar i K. förordningen lill förekom - 35o Den 26 M a j. mande af oloflig införsel eller utförsel af varor, af den 12 December 1835. g, 10, 11, 12 och i3 punkterna. Dessa 5 punkter biföllos. >4 punkten. På begäran af Frih. Cederström, Anders, upplästes Hr Hadings vid utlåt. N:o 17 i afseende på denna punkt afgifna reservation. Frih. Cederström, Anders:
Min afsigt med detta argument har varit att inför R. o. Ad. framställa en ståndpunkt för frågans bedömande, såsom motvigt emot de slutsatser som Ilr Gripenstedt i detta afseende kommit lill. Hr Cederschjöld: Ilr Akerman har förklarat, att hans anmärkn. att ingen skulle kunna för försvarslöshet till tvångsarbete dömas, afsell endast ostraffade pertoner, och att således ingen numera skulle kunna dömas lill tvångsarbete endast för bristande försvar. Härtill får jag svara, att då jag i milt förslag har hemställt att ingen som vore villig att arbeta hädanefter måtte kunna dömas för bristande försvar till tvångsarbete, så var det ganska gifvet, att jag icke kunde åsyfta sådana personer som i allt fall icke kunde för försvarslöshct dömas till tvångsarbete, utan att jag endast syftade på dem som dertill enligt nu gällande författning kunde dömas; och att efter denna författning alla dömas till tvångsarbete endast och allenast för bristande laga försvar, och i vissa fall äfven utan förut föröfvadt brott, det kan af författningens fide § tydligen inhemtas. För öfrigt får jag förklara, alt jag för min enskildta del helst hade önskat att, uti ett sä vigtigt ämne som detta, al! skärpa på ömse sidor undvikits i diskussionen; och i händelse någon sådan ä min sida ägt rum, så torde det fä uteslutande tillskrifvas det sätt, hvarpå man emot mig uppträdt. Hr Gripenstedt: Jag vill blott en gång för alla förklara att jag aldrig förnekat det allmännas skyldighet att taga vård om de fattige då de åro i behof deraf, och när de enskildta, som det närmare tillhör, icke kunna göra det. Jag har blott sagt att denna skyldighet bör i främsta rummet tillkomma de mindre enheterne, sist Staten, och alldraminst utgöras så som Hr Cederschjöld föreslagit. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då jag i dag uppträdde på detta rum, trodde jag att Hr Cederschjölds motion skulle få understöd just af dem, som i dag bestridt henne.
Uti en inom Bonde-Ståndet väckt, af flere Ståndets ledamöter understödd, motion, har Riksdagsfullmäktigen Johan Pehrsson från Upsala län föreslagit, det Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att så väl Remonterings-skyldigheten, som underhållet af Beväringsoch Beklädnads-persedlarne vid samtlige indeldta Kavalleri-Regementen finge på passevolans af Staten öfvertagas, samt att grunderna för denna passevolans borde af vederbörande Embetsmvndigheter uppgöras, och Rusthållarne sedermera länsvis höras, huruvida de på en dylik passevolans ville ingå. Denna fråga har vid flere föregående Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggningar. Redan vid 1840 och 1841 årens Riksdag anhöllo i underdånighet Rikets Ständer, att, med hänsigt dertill, att de dryga och kännbara kostnader, som genom krigstillfälligheter uppkommande förluster så väl af hästar, som af omförmälde slags persedlar, ofta tillskyndade enskilde rustande, skulle lättare bäras i den mån de jemnarc fördelades, Kongl. Maj:t måtte låta höra vederbörande rusthållare, huruvida de skulle vilja ingå den öfverenskommelse sins emellan att, vid infallande krig, från krigets utbrott, en för alla och alla för en, proportionaliter ansvara för den skada, som kunde träffa regementets eller korpsens hästar, bevärings-, remtygsoch utrednings-persedlar m. m., eller om rusthållarne heldre önskade att Staten, emot en viss årlig afgift af dem till Kronan, öfvertoge ansvaret för ersättningen af så väl hästar, som persedlar, i hvilket fall det likväl skulle åligga Staten att vid krigets slut hålla både de förre och de sednare i tjenstbart och dugligt skick de rustande tillhanda, samt derefter för Rikets Ständer framlägga förslag till beredande af den ändamålsenligasle och således för de rustande minst betungande utvägen till sådan ersättning.
Att lazarelterna dock numera måste betraktas såsom statsinrättningar svntes svårligen kunna bestridas; de underhöllos lill en del genom de af landets innevånare inbetalda kurhusmedlen, och dessa vore lika visst en statsinkomst, som alla andia penningeskalter, endast med den skillnad, alt de (orra icke inflöte i statskassan, u>an ginge direkte till det med dem afsedda ändamål. Länslazaretterna vore icke heller numera uteslutande afsedda för länens innevånare, ly, enligt 14 § af 1822 års Instruktion för Provincialläkare, skulle å länslazarellen upptagas de af tågande manskap, som behö!" sjukvård, och, enligt Kongl. Cirkuläret den 23 December 1852, hade kringstrykande personer och fremtingar rätt att njuta kostnadsfri vård å lazarelterna, när de deraf vore i behof. Lazarellsläkarne vore älven genom Kongl. Brefvet den 22 Mars 1821, jemförd! med Sundhels-kollegii kungörelse den 27 Juni 1822, tillförsäkrad! att såvida de vore Medicine-Doktorer och Kirurgie-Magislrar få beräkna sin tjenstetid vid lazarelterna lika med andra civil läkare, och genom Kongl. Brefvet den 8 Februari 1815 hade Lazarellsläkarne fått sig tillagd lika rang med tjenstgörande läkare vid fältsjukhusen, d. v. s. lika med dåvarande Regementsläkare. Vidare gällde för kompetens till Lazarettsläkare-tjensler föreskrilierne i Kongl. Brefvet den 3 Juni 1812 eller samma lärdomsprof, som för Provincial-liikare äro erforderliga. Det syntes således obestridligt, alt Lazarellsläkarne vore i alla afseenden både såsom Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse N:o 205 277 Statens tjensteman att betrakta och med Provincial-läkarne fullkomligt jemförlige, hvarföre ock de förre borde i afseende på lön och pension ställas med de sednare, på samma linia.
O. ega valrätt och valbarhet till RondeStåndet, utan att dessa medborgare, så vidt jag kunnat finna, i ringaste mån gifvit anledning till denna valrätts och valbarhets förverkande; att, ehuru förslaget antyder, det första kammaren skulle företrädesvis hafva egenskapen af fasthet och kontinuitet, denna kammare, genom tillämpning af förslagets för dess bildande meddelade stadganden, deremot kommer att blifva långt svagare och rörligare än den andra kammaren; att andra kammaren endast till följd af sitt flertal af ledamöter och sättet för förfarandet, då hamrarne rörande statsreglering, bevillning, m. m. stadna i olika beslut, kommer att i afseende å berörde högst vigtiga ämnen utöfva långt större inflytande än l:sta kammaren med sitt ringare antal af ledamöter, och att således förslagets uppgift om kamrarnes likaberättigande icke är med verkliga förhållandet öfverensstämmande; att en samhällsklass, ett samhällsintresse nästan uteslutande kan tillsätta samtlige ledamöter i representationens båda kamrar; att konungamakten blifver i flera hänseenden synnerligen försvagad; samt att kyrkomötet blifvit tillagdt absolut veto emot Konungens och representationens sammanstämmande beslut. Då härtill ytterligare kommer dels att de af mig nu anmärkta felen uti det antagna förslaget utan synnerlig svårighet kunnat åtminstone i väsendtlig mån rättas, dels att en sådan rättelse af förslagets fel skulle förorsakat endast ett ringa uppskof med representationsreformens genomförande, men deremot betryggat fosterlandet mot de faror, hvilka det antagna förslaget, i det skick det nu befinnes, efter min åsigt innebär, så har jag härutaf ytterligare blifvit styrkt i min öfvertygelse derom, att min oeftergifliga pligt mot fosterlandet fordrade, det jag med min ringa röst sökte motverka antagandet af detta förslag. 444 Den 9 December. Frill, von Essen, Reinhold Jakob: Jag anhåller att i prot:t måtte antecknas att jag röstat nej. Frih. von Knorring, Axel Wilhelm: Instämmande i Gr. Hamiltons reservation, anhåller jag att i prot:t måtte antecknas att jag röstat nej. Hr Rehnberg, Carl Gustaf:
Er bruksrörelse får fortsättas i 80 å 90 år, men skall derefter upphöra, emedan ingen ny skog får här uppväxa. Jag anhåller derföre, att sedan detta förslag af vederbörligt Den t Mars c. m. 127 Utsk. blifvit pröfvadt, bos K. M. måtte i und. framställas den önskan, att en författning blefve utfärdad, innehållande, att den som disponerar skog, men ej betet på densamma, mätte äga rättighet och till och med skyldighet att, till ny skogs uppfredande, inhägna åtminstone jTs af skogsmarkens arealvidd i sönder. Lades på bordet. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., uppläste följande: Då R. o. Ad. år 180g afsade sig sitt privilegium att ensamt äga och besitta säterioch frälse-egendomar, ingick i motivet dertill förhoppningen på det motsvarande begifvande af de andra Stånden, att en fullkomlig näringsfrihet skulle allmänheten meddelas; hvarom också ett uttryckligt vilkor förbehölls. Uppfyllandet deraf bar likväl ända hittills uleblifvit; och som utan allt afseende på den motsvariga rätt, som bort vara att vänta, näringsfriheten är en för Nationens allmänna förkofran nödvändig sak, föreslår jag, alt den må vid denna Riksdag varda Nationen förunnad, utan binder af de partiella och endast för skråinteresset talande författningar, sorn ännu linnas, men hvilkas upphäfvande det är hög tid att verkställa. Lades på bordet. Hr von Wahrendorff, Martin, hade inlemnat ett så lydande anförande: Bland den mängd lagbrott, som de 170,000 brännvinspannorna fört med sig, har man ännu icke offentligen anmärkt de otaliga skogsåverkningar, hvilka på landet blifva föröfvade, för att anskaffa bränsle till de mindre husbehofsbrännerierna, som ofta bedrifvas utan beräkning på lagligt vedfång. Allmogen i allmänhet respecterar föga äganderätten, då fråga är om skogseffecter, och då enskilda motionärer vid liera föregående
Jag skulle dock tro, alt man af ett så obetydligt undantag icke gerna kan sluta till verkningarne af en slik arfslags införande i ett helt Rike, så vidsträckt som Sverige; alt Wärendsboerne icke vilja bortbyta sine arfslagar, bevisar ingenting om deras förträfflighet, ty hvilket ädelt folk skattar icke högt de Lagar och seder, som bära vittne om förfäders bragder. — Dessutom kunna åtskilliga lo - Lng-Ulskotlets Betänkande N.-o lii. 3l Cal-förhålländen, egna för Wäremislandet, bidraga att göra följderne af likhet i arfsrätt mindre skadliga der, än inom flera andra delar af Riket. Ehuru, enligt mina åsigter, vigtiga politiska skäl sålunda tala för bibehållande af skilnaden i arfsrätt på landet de olika könen emellan, skulle jag dock icke tveka att öfvergå på Utskottets mening, så vida jag kunde öfvertyga mig, ntt förnuftet och rättvisan verkligen fordrade införandet af likhet i detta hänseende. Arfsrätten är, enligt min tanka, en belt och hållet politisk inrättning, sorn ingalunda har sin yttersta grund i förnuftets blotta bud, enär rättigheten alt göra testamente i annat fall vore förnuftsvidrig och kunde således icke af Staten godkännas. Man har velat härleda arfsrätten af familj-förhållandet; men, oberäknadt att man dermed endast lemnat en historisk framställning af denna rättighets uppkomst, synes mig som man dock svårligen derigenom kan förklara, hvarföre en aflägsen slägtinge, hvilken den aflidne aldrig känt, skall framför dem, som vårdat honom och med hvilka han lefvat tillsammans, ega företräde till hans efterlemnade egendom. Då jag således hvarken på grund af förnuftets eller rättvisans fordringar kan inse, alt någon arfsrätt skall ega rum, så kan jag icke heller af dessafordringar finna, huru samma rättighet, då den i följd af politiska skäl antages, bör tillämpas. Af föräldrars kärlek lill sina harn kan man icke draga den slutsats, att föräldrarne skola lika dem emellan dela sin förmögenhet, ulan endast att de böra sörja för barnens uppfostran och utkomst.
April 18 16 , angående överenskommelser rörande Presterättigheter ; deruti Utskottet hemställt, att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att som uti Högstberörde Kungörelse det icke är bestämdt föreskrifvit , att redan stadiästade Conventioner emellan Presterskapet och Fnrsamlingarne, rörande Presterättigheter, böra blifva orubbade och oförändradt bibehållna för den tid de blifvit ingångna, Kongl. Maj t täcktes , genom utfärdande af en Kungörelse, sådant i Nåder förordna. Grefve vern Schwerin, Fredric Bogislaus , anhöll om Ridderskapets och Adelns tillåtelse , att få i ett sammanhang till trycket befordra ålit hvad uti frågan angående en förändrad NationalRepresentation, hade vid denna Riksdag hos Ridderskapet och Adeln blifvit yttradt; hvilken anhållan, uppå af Herr Grefven och Ordföranden gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls. Den 19 Martil. 309 Justerades följande : Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 19 Martii 1S i 8. S* D. Beslöt Högloflige Ridderskapet och Adeln anmoda ConstitutionsUtskottet, att , så lort sig göra låter, till RiksStånden inkomma med Utlåtanden öfver de flera, från samtelige RiksStånden till Utskottet remitterade Anmärka ningsMål. Ut supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 eftermiddagen. In fid.m ProtocollI O. J. Lagerheim. Tisdagen den 24 Martii. Plenum klockan io Förmiddagen. Öppnades Herrar Electorers Lista tili Val af eu Ledamoj i Lagutskottet efter 310 Den 24 Martii, / m. N:o 814 Herr Gyllenhaal, Lars Herman, Assessor , och befanns dertill hafva blifvit utsedd N.o 2246 Herr von Stahl , Samuel, Lagman.