Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
T-dra Bandat. <5;te Ilåflbi. 2 Banco-Ulslcottets Memorial N:o 3y. Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, blifver contra-propositionen den af Vällofl. BorgareStåndet godkända redaction lill denna punkt, hvarigenom slutorden ”förr än ett år förflutit ifrån Bankens öppnande till utvexling af Silfver” förändrats till orden: ”förr än vid nästinfallande Riksdag Rikets Ständer derom annorlunda besluta”, 3:dje Voteringen: I förra fallet, eller derest Ja vid nästförestående votering vinner: Den, som anser, att, om också metalliska Cassan någon tid skulle visa sig fortfarande öfverstiga |:tedelar af sedelstocken, Banco-Styrelsen ej, på grund häraf, må ega vidtaga någon åtgärd till Rörelse-Capitalets ökande i annan väg, än medelst belåning af Guld, Silfver, Koppar, Jern och öfrige Effecter, som finnas uppräknade i Banco-Reglementety 4 Art. 4 Afd. §§. i o—15, förr än ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af Silfverj röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva heslutit, alt orden ”förr än ett är förflutit ifrån Bankens öppnande till utvexling af Silfver” skola uteslutas, I senare fallet, eller derest Nej vid den i andra rummet upptagna voteringen vinner: Den, som anser, att, om också metalliska Cassan någon tid skulle visa sig fortfarande öfverstiga |:tedelar af sedelstocken, Banco-Styrelsen ej, på grund häraf, må ega vidtaga någon åtgärd till Rörelse-Capitalets ökande, i annan väg, än medelst belåning af Guld, Silfver, Koppar, Jern och öfrige Effecter, som finnas uppräknade i Banco-Reailementets \ Art. 4 Afd. §§. io—15, förr än ett är förflutit från Bankens öppnande till utvexling af Silfver, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej: Vinner
Hr Tham, Casper Wolrath Victor: Utan att på något sätt vilja med min röst bestrida Frih. von Blixen-Finecke inträde pä Riddarhuset, anhåller jag i likhet med den siste talaren, att frågan derom måtte få hvila på bordet, tilldess Frih. visat, antingen att han fått K. M:s tillstånd att svära Danske Konungen trooch huldhetsed, eller också alt han derifrån är fri. Utan att vilja sätta alltför stor 111 till tidningar i allmänhet, kan man dock rätteligen anmärka, att tidningarna för icke många år sedan omtalade, att Frih. von Blixen-Finecke vore ledamot af Danska Riksdagen, och det hade han väl icke kunnat vara utan att han svurit Danske Konungen trooch huldhetsed. Tilldess dessa förhållanden blifvit fullständigt utredda, anser jag att frågan bör hvila på R. o. Ad:ns bord. Hr Gr. o. Landtm, förklarade att förevide fråga enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet till nästa plenum. Justerades pleni-prot. för d. 11 sisth Juli f. m. Hr af Sillén, Georg Axel: Då jag i Onsdags upkom i plenum, var StatsUtsIcs Utlåt. N:o 114 angtde anslag till en bangård på Södermalm och reparations-verkstäder redan afgjordt. Jag Den 5 September. 197 hade då redan upsatt ett anförande i detta ämne, som jag hade för afsigt att upläsa; men då detta ej vid det tillfället lät sig göra, utbeder jag mig att få nu aflemna det till prot. såsom min reservation : Uti sitt Utlåt. N:o 114 synes StatsUtsk. på ganska löslig grund hafva tillstyrkt ett anslag af 321,000 lldr för anläggande af en bangård på Södermalm och en reparations-verkstad här i llufvudstaden.
StatsUtskottet, med blott erkännande af Principen, hade velat till R. H. St.Y föreslå, att hos K. M:t be gära anställande af en sådan undersökning intill nästa Riksdag af alla de förhållanden, som böra vara kända för denna frågas siuteliga bedömmande af R. H. St:r och denna önskan eller förslag anhåller jag så mycket mera få såsom min reservation äfven bifogad Höglofl. Utskottets ifrågavarande Betänkande, som jag ej kan tänka mig, att R. H. St:r skulle vilja bespara några 100, eller lät vara några 1000 R:dr, på bekostnad af några enskilda medborgare, hvilka dermed skulle orättvist betungas. De exempel från åtskilliga Städer, om hvilka, i anledning af Herr Löfvenii motion, nu erhållits uppgifter, då deribland förekommit fråga om andel i kostnad af Spruthus och Eldsläckningsanstalter i Nyköping, äfvensom om andel i Brandvaktens aflöning uti Carlskrona, äro väl de mest öfvertygande för den af mig nu försvarade sats; ty, om Betänkande n. 97 om man ej vill elier kan medgifva eller förutsätta, att Brandvakten i en Stad skall vara frikallad från alt upptäcka och anmäla en olycka, som uppkommit i ett Kongl. Maj:ts och Kronans hus, eller att Städerne ej skola vara skyldige biträda med sina sprutor till eldsvådors dämpande, sä måste man väl ock medgifva skyldigheten för nämnde hus att deltaga uti dessas bekostande för alla Kronans Hus och Lägenheterne i Städerne; hvarjemte för sådane hus, som Kronan inköper af enskifte, det väl ej kan gå an antaga den sats, att Kronan skulle äga tillvälla sig bättre rätt än förre egaren deraf hade, och i förhållande hvartill naturligtvis äfven köpeskillingen blifvit öfverenskommen. och af Kronan betald, eller, som är detsamma, att Säljaren af ett sådant hus skulle kunna med Kronan' afsluta en afhandling till 3:dje mans, Stadens, förfång; utan önskade jag, att R. H. St:r, vid anhållande hos K.
Penningar, som användas lill afhjelpande af de olyckor, som eldsvådor medföra, äro utan tvifvel väl använda, men jag anser, att medel, anslagna till förekommande af sådana olyckor, äro det i ännu högre grad, och då Staten tillförene så ofta lemnat betydliga bidrag till släder, som afbrunnit, så vore det i min lanke både obilligt och vittnande om dålig hushållning att nu åt Jönköping gifva ett så litet anslag, att det icke förslår att förekomma framtida större eldsvådor i nämnde stad. Beträffande anmärkmn att anslaget hufvudsakligen blifvit hegardt för att dermed åstadkomma stadens förskönande, kan jag så mycket mindre föreställa mig, att anslaget kommer att på detta sätt användas, som det icke ens är tillräckligt för det nödvändigaste ändamålet, eller en ändamålsenlig förändring af tomternas läge. För öfrigt har Jönköping redan gjort ganska betydliga upoffringar för stadens förskönande, utan att Staten dertill bidragit. Det torde ännu vara i Hrrtnes minne, att vestra delen af Jönköping för omkring 19 år sedan nästan helt och hållet nedbrann. Vid återupbyggandet flyttades stadsdelen något längre bort och deremellan och den norra delen af staden äro planteringar anlagde, för hvilkas verkställande staden icke tagit Statskassan i anspråk. Då penningarne komma att väl användas och endast utgöra ett mindre bidrag, hvilket Statskassan utan någon olägenhet kan lemna, så har jag ansett mig böra yrka bifall till den Propos., K. M. i detta afseende lill R, St:r / aflålit. ■ev Hr Bildt: Det lärer vara ganska svårt att bestämma, huru mycket den föreslagna strandgatan skulle komma ali kosta. Hr Prytz har visserligen npgifvit ett belopp, hvartill anläggningskostnaden skulle ungefärligen uppgå; men jag känner icke, hvarifrån den värde talaren hämtat denna siffra. Jag tror fastmera att vi icke bär kunna med någon säkerhet bestämma siffran i detta hänseende; deremot är det ett faktum, att ändamålet med strandgatans anläggning redan är till en slör del upnådt, just genom de vid utgårdarne till de hus, som skola komma att ligga i fa?ad mot denna gata, partielt vidtagna anstalter.
Sparre: Såsom ledamot af Ulsk:n anser jag mig böra tillkännagifva, att detta förslag tillkommit såsom en förmedlingsåtgärd emellan de skiljaktiga åsigler, som inom Ulsk:n gjorde sig gällande, alt således ordalagen ”ulan bergslag”, äfvensom uttrycket ”då köparen ej är säljarens arfvinge” tillkommit i nyssnämnde syftning. Jag vågar äfven påstå, att saken i och för sig sjelf har skäl för sig, isynnerhet om man tager i betraktande de åsigter, som finnas uttryckta i Landshöfdingarnes Embets-Berättelser. Och det är äfven temligen allmänt kändt, att inom många landsorter idkas den industri, att man inköper skogbärande hemman endast i ändamål att afverka skogen och sedermera försälja det skoglösa hemmanet till det pris, som derför kan erhålla*. Redan i denna omständighet torde finnas ett vigtigt skäl för lagstiftaren alt söka hämma en sådan olycksbringande industri. Att ett stadgande i samma syftning redan länge funnits och visat sig hälsosamt i grannriket Danmark, hafva Ulsk:n i motiverna gifvit tillkänna. Jag är visserligen sinnad att i detta, såsom många andra fall, underordna min enskildta mening R. o. Ad:ns åsigt, men jäg vill endast, lill stöd för Ulsk:ns förslag, åberopa den från Danmark hemtade erfarenhet, ty i detta land har stadgandet medfört inga olägenheter, utan fastheldre välgörande följder. För öfrigt öfverlåter jag åt R. o. Ad:ns eget bedömande alt afgöra huruvida de modifikationer, Utsk:n föreslagit, äro lämpliga eller icke. Hr Carleson: Fastän jag icke i afseende å denna punkt anmält någon skiljaktig mening, anhåller jag likväl att få nämna, att, enligt min öfvertygelse, det häri föreslagna stadgande icke kommer alt tjena till något. Jag tror nemi., att i händelse någon vill begagna sig af en egendom, förnämligast för alt draga en hastig vinst af skogen, så kan han göra det genom en öfverenskommelse med säljaren, utan att på något sätt komma i konflikt med den lag, Utsk:n föreslagit.
Uti en från Vällofl. Borgare-Ståndet tili Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad motion, har Herr P. Berg hemställt, att, som den med Ryssland ingångne Tractat, angående varuinförsel från Finland, snart tilländalöper, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning derom, attsådane vilkor för införseln efter denne tid varda i Nåder stadgade, att importen af victualie varor blefve försvårad; till stöd för hvilken hemställan motionären anfört, alt, i följd af ett sådant stadgande, en stor nationalvinst skulle uppkomma, dels genom minskning i utförseln af Svenskt mynt, hvilken för varor, införda från Finland, lärer årligen hafva uppgått till 3 millioner R:dr Banco, dels ock af den förkofran, Svenska jordbruket i allmänhet skulle vinna derigenom, att ängsoch boskaps-skötseln tillvunne sig den uppmärksamhet, som nu nästan uteslutande egnas åt bränvinsproduetionen; förmenande motionären, att det ofördelagtiga förhållande, som genom den föreslagna åtgärden skulle uppkomma för Stockholm, snart skulle upphöra genom en ökad tillförsel af landets egna produeter. Vid föredragningen hos Vällofl. Borgare-Ståndet af denna motion, hafva åtskillige Ståndets Ledamöter i ämnet sig yttrat, hufvudsakligen instämmande med motionären, i afseende å upphörandet af den undantagsvis medgifna rättighet att, emot nedsatt tull, i Riket få införa åtskillige Finska produeter, bestående egentligen i victualievaror; hvarjemte en del ledamöter ansett nuvarande, i allmänhet gällande tull, å victualievaror för hög.
Täflan bland allmogen, såsom i andra orter, uti att hafva vackra hästar, förmärkes föga. Hågen for det allmänt idkade, men föga lönande, fisket, gör båten lika kär som åkdonet och föranleder troligen till mindre kärlek för hästen. De förut på Roma Kungsgård underhållna kronohingstar hafva dock bidragit att tilt flera enskilde sprida bättre race; för öfrigt inkomma nästan årligen från Öland hästar af god beskaffenhet och från Mecklenburg samt andra Tyska orter vagnshästar åt förmögnare personer. I några få socknar på landet finnas ännu så kallade skogshästar, hvilka hela året igenom gå ute och vanligen endast vid stark köld infinna sig vid gårdarne; de fasttagas ej förr än de skola säljas eller tämjas. Dessa hästar äro små, men ganska härdiga. Emellertid som inhägnandet af utmarken fortgår i tilltagande, så kommer snart denna hästafvel att upphöra. Gottländska får-racen är af ypperlig beskaffenhet till slagt, synnerligast de får, hvilka hela året igenom söka sin föda ute; man påstår att köttet deraf erhåller någon smak af vildt; men deras ull är grof och ojemn och således otjenlig till klädesfabriker. Utom på Carlsöarne äro dessa får ganska små. Endast vid ytterst sträng köld och djup snö uppsöka utegångsfåren de foderhus, som på betesmarkerne för dem äro beredde. Detta sätt alt föda fären brukas dock endast uti öns södra socknar samt på Fårön; i den öfriga delen af landet är fårslaget af vanlig storlek med grof ull af jemn beskaffenhet.
En känsla af förakt för hans egen svaghet kom efter denna ofrivilliga tankegång; men när han påskyndade sina steg och vek in på den gata, där han bodde, hade fantasin öfverväldigat honom, så att han såg hela framtiden med en fantasts öfverspända öga, icke blott möjlig att ernå, utan vinkande, lockande och segerrik. Just som han skulle gå in genom porten, kom det för honom en tanke, som han ofta haft, som naturligtvis altid gäckat honom, men som, när den återkom, altid kom med styrkan af en hallucination, hvilken i ögonblicket synes innebära en verklighet. Tänk, om det under hans frånvaro skulle ha händt något, som med ett slag förändrade hans ställning! I likhet med alla personer, som nervöst lidit af ekonomiens alla marter, hade han en fantastisk böjelse att föreställa sig inkomster, hvilka kommo liksom från himmelen. Han tänkte, att det kunde vara möjligt, att det nu, när han kom in, låg i hans rum avis om ett rekommenderadt bref. Han tänkte sig icke det, som i alla fall låg inom det rimligas gränser, att han hade fått sälja någon af de taflor, hvilka han här och där hade placerade till försäljning. Nej, det var det otänkbara, som lockade, det omöjliga, som skulle bli möjligt, det fantastiska, som blef verklighet. Med en hårdt nära nykter beräkning betraktade Melin detta hjärnspöke, som altid kom igen, när hans nerver voro öfverretade. Han såg ett bref framför sig, ett bref med en okänd handstil på ett elegant kuvert, det innehöll en vexel på två tusen francs, det kom ifrån en person, som var honom fullkomligt obekant, som skref, att han bad herr Melin icke illa upptaga denna djärfhet, men han hade sinne för konst, och han ville sända denna lilla summa endast som ett förlagskapital till fortsatt arbete på en väg, som – han var öfvertygad därom – skulle föra till målet. Eller också innehöll brefvet en anhållan, där den okände erbjöd sig att göra upp hans skulder. Den ädle mecenaten ville göra honom till en fri man. – Haha, tänkte Melin, en fri man, som får svälta. Och han återkom till att tänka på 2000 francs, hvilka han fick, denna gång sedan skulderna voro betalda.
Det är väl sagdt, att forslandet skulle vara likgiltigt, då man får välja emellan lefverering in natura, och contant betalning; men om räntegifvarne t. ex. från Westerås skola äga rätt att välja, när det proponeras dem att forsla persedlarne till ena eller andra stället, så borde det äfven vara utsatt en viss tid, inom hvilken en återproposition af dem skall göras. För öfrigt får jag erindra, att Utskottet sjelf i sitt Betänkande uptagit förhållandet med förrådsrummen och förvaltareeller emoltagnings-befa ttningen. Friherre Cederström, Jacob: Den ifrågavarande Stråräntan är anslagen lill Hof - Den 19 Februarli f. in. 121 stallet. Stället, der lefverance skall ske, är således bestämdt. I afseende på frågan om rättighet att lefverera räntan in natura, bar Utskottet gifvit anvisning dertill, i fall Räntegifvarne vilja åtaga sig lefverancen, och gifva det tillkänna i föreskrifven tid, nemligen, ej vid Thomae dag, utan då höskörden är fulländad eller åtminstone lill beskaffenheten känd. Riksdagsmännen ifrån samma ort, som de, hvilka väckt ifrågavarande motion, hafva vid flere föregående Riksdagar begärt, att slippa lefverera desse räntor in natura, och få i contant erlägga dem. Då mötte det åtskillige svårigheter, emedan Hofstallets behof af hö och halm i stället måste upköpas, och anslag utöfver räntans belopp dertill bestämmas. Nu då de vilja återgå till att lefverera in natura, kan väl ej beviljas dem större rättigheter, än förut varit lemnade, nemligen alt lefverera räntorne har i Stockholm. Det är sannt, alt de förut haft Kronans vid Mälaren belägna lador, der de kunnat upplägga höet och halmen, för att sedan, på egen kostnad, sjövägen hi transportera varorne. Men då desse lador, i anledning af Räntegifvarnes egen begäran att få lösa persedlarne, blifvit sålde, så finnes ej någon anledning, att Staten skulle åter uppbygga sådnne för deras räkning.
Skjutskarlen såg undrande på mig. Jag vinkade att han skulle köra. d. 4 Juli. Jag var olycklig, jag var husvill. Det sednare är jag icke mer, det förra mindre. Goda menniskor ha erbjudit mig tak öfver hufvudet; deras vänskap har lindrat min olycka. Ja, det var en lycklig instinkt hos mig, att fly till Mainola vid Mallasvesis strand, att fly till Anna Degerberg. Jag har i halfklara ordalag förklarat för Anna orsaken, hvarföre jag så snöpligen lemnade min guvernantsbefattning. Anna har tyckts förstå en halfqväden visa; åtminstone har hon icke gjort mig några frågor. Jag bad Anna, att på än längre afstånd antyda sanningen för hennes föräldrar. Detta tyckes Anna gjort med all grannlagenhet; så mycket kan jag förstå af föräldrarnas hjertliga och innerliga beteende emot mig. Jag sade till kaptenen, det jag tagit mig friheten att komma till Mainola blott för så länge, som behöfdes att skaffa mig en ny kondition. Då sade han: Kondition, nej! Jag har mycket ångrat mig, att jag i fjol lät mamsell Värn lemna oss. Icke äro vi mycket rika, men icke inser jag, hvarföre vi ej kunna orka med några barn till. Låt mig hädanefter kalla dig: Celia, mitt barn. Han kysste mig på pannan och fortfor: På det du icke må anse dig för en onyttig medlem i vårt lilla samhälle, har händelsen fogat följande. Min ungdomsvän, länsman Sabell har, måhända genom någon liten oordentlighet, förlorat sin syssla. Han har tre barn, två flickor och en gosse. Den äldsta af dem, Emma, har jag förbehållit för min del. Hon är tolf år. Det torde vara onödigt att bibringa henne utländska språk. Endast litet historia och geografi samt räkna. Det der är väl Celia så god och lär henne. Några stränga läsetimmar behöfva icke komma i fråga. Gör det liksom för ditt nöjes skull. Annas sak skall bli att instruera lilla Emma i sådant, som rörer hushållet För resten skall du, min Celia, bli mig såsom sagdt ett eget barn. Förstår du mig, och vill du gå in på mitt förslag? Jag var så rörd, att jag icke med ord kunde uttrycka min tacksamhet, men kaptenen kysste mig än en gång på pannan.
Beträffande Utskottets 5 samma sida, rörande Herr Lilliehöök» motion nfgifna yttrande och den å sidan 28 gjorda hemställan, hvilka delar af utlStandet i ett sammanhang behandlades, lemnade Ståndet sitt bilall till sistnämnda hemställan, med den förändring, att slutorden: »samt att af anslagssumman 110,000 It:dr afmattas för det inre sjöförsvarets behof», utbyttes mot orden: »att användas pä sätt Kongl. Maj.t finner lämpligast för både det inre och yttre sjöförsvarets behof»; och ansågs härigenom beslut jemväl vara fattadt öfver Utskottets nyssberörda yttrande angående Herr Lilliehööks motion. Punkterna 9—15. lii fö Hos. I.ades till handlingarne. Bifollos. Slutligen godkändes de bifosade tabellerna, så vidt ändring deruti icke för nnledes af Ståndets här ofvan upptagna beslut. Från Vällofl. Borgarc-Slåndel. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, JVS 8!, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens femte llufvudlitel, blef allt hvad Utskottet i detta ämne tillstyrkt och föreslagit, deribland jemväl dé särskilda yttranden, som innefattas i de icke indragna, utan i full kolumn satta ord, hvilka förekomma dels sid. 27, raderna 53—35 uppifrån och dels i näst det sista stycket på sid. 39, af Borgare-Ståndet godkändt, utom hvad angår 16:de punkten, som ansågs icke lill någon åtgärd föranleda, och med följande tillägg vid tillstyrkandet i 5:dje punkten: »dock sä, att af dessa sammanlagda anslag äfven böra bestridas kostnaderna för ångfartyget Gefles nu under arbete varande förändring och reparation»; och lät Ståndet bero vid de med litt. A och B betecknade tabeller, som åtfölja ifrågavarande utlåtande. S D.
Bedragaren är vådlig för Allmänna säker, heten; Och derföre må Actor Publicus och åtalet och straöet gerna följa honom tätt i spåren ; Men annorlunda förhåller det sig med en blott vårdslös Gäldenär; Och jag får i underdånighet framställa de skäl, på hvilka jag grundat den enskilta öfvertygelsen, att det hädanefter som hittills bör komma att bero af Borgenärens uttryckliga påstående, huruvida den vårdslöse Gäldenären må sättas i allmänt häkte. Transactionen emellan en Borgenär och en 254 Konungens Nåd. Propositioner. vårdslös Gäldenär är, efter allt hvad jag kan finna, en enskildt handling, hvarmed den offentliga Skyddsmakten icke annorlunda äger att skaffa, an så vidt Borgenären söker, att i laga ordning göra siri rätt gällande. Efter naturlig rättvisa och billighet eger en Borgenär, att, om lian vill vara sträng och sådant yrka, till ersättning för sin fordran, sorn icke annorlunda kan fullt utgå, använda åtminstone en del af Gäldenärens tid och arbetsförmåga Enär nu ett sådant tvångsmedel är öfverlåtit åt Staten, återstår likväl altid Borgenärens primitiva rätt, att med anspråk på bifall yrka eller icke yrka användandet deraf. Ofelbart måste det vara en Borgenärs rätt, att eftergifva liela dess fordran , och af denna vidsträcktare rätt , mäste äfven följa den, att icke begagna sig af ett tvångsmedel , hvarigenom en brist i betalningen kunnat utprässas. En medborgares person är af högre värde än dess egendom eller någon del deraf; Oell då Eagen i 35 Cap. MissgerningsBalken förklarat, att i mål, sorn angå mindre våldsamheter å personer, ingen må kära, utan rätter Målsägande, mäste efter den analogie, som bör äga rum i Lag och lagliga förhållanden, äfven deraf följa, att uti en enskild affär, deruti bedrägeri icke ingått, emellan Borgenär och Gäldenär, någon annan, än rätter Målsägande icke äger kära eller påstående göra; Och då denne icke yrkat allmänt häkte, bör, efter mitt begrepp, frågan derom förfalla.
Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anhåller att, i afseende på denna §, få underställa Ståndet 2:ne anmärkmr. Utsk. har föreslagit, att motionstiden skall förblifva oförändrad endast med den skillnad, att i st. f. hans beräknande från den dag, Konungen afgifvit proposm om Statsverkets tillstånd och behof, skulle hädanefter beräkningen ske från den dag, då riksdagen öppnas på Rikssalen. Enligt min åsigt är med Utsk:s förslag föga vunnit, ty i allmänhet bör man kunna antaga, att Konungens propos. om Statsverkets tillstånd och behof aflemnas nära nog samtidigt med riksdagens öppnande. Jag anser förslaget icke heller vara riktigt, emedan motionstiden bör beräknas såsom förut, eller från den dag, då proposm om Statsverkets tillstånd och behof afgifves. Antages Utsk:s förslag så kan lätteligen inträffa, att, mången i fråga om anslag framställer motioner, hvilka varit öfverflödiga, om han afvaktat den dag, då R. St. emottagit K. M:s oftanämnde proposm, emedan de frågor om anslag som deri förekomma gemenligen äro framställde med bättre utredning än som är att förvänta af enskild motionär. Det är ock vanligt, att motioner om anslag först väckas sedan man sett, hvilka Konungen i Sin propos. begärt. Med ett ord, man väntar på denna, eller tager ledning deraf. Jag anser en inskränkning i motionstiden väl vara behöflig, men jag hemställer, om icke Stån det, såsom sin gemensamma tanka, häldre ville antaga, att motionstiden inskränkes till endast fjorton dagar, räknade från den tid, då Konungen låtit till RiksStm aflemna Sin propos. om Statsverkets tillstånd och behof. Jag har dessutom en annan anmärkn. att framställa rör:de motioners eller ärenders nedläggande. I betänk, heter det nemligen : ”intet behörigen väckt ärende må nedläggas utan Ståndets beslut”. Men nu har uti 49 § Riksd.Ord.-n, som Ståndet till Utsk. återremitterat, skilnad blifvit gjord mellan motioners väckande och motioners understödjande. Någon kan väcka en motion, utan att hon ändock varder af 4 andra ledamöter understödd.