Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon greps af ett aldrig kändt begär att få tränga in i hans tankar, efter att hans lif äfven måtte bli hennes. Detta fans det icke ord för. Hon låg blott och höll hans hand mellan sina, med en hemlig lust att lyfta den upp till sina läppar och kyssa den, men hon gjorde det icke. Det skulle varit någonting oriktigt, tyckte hon; en qvinna kysser ju icke en mans hand. Vid den snabba blick hon häftade på Börjes ansigte, då hon lyfte ögonen från hans hand, flög det genom hans sinne en instinktlik, eggande glädje, – kanske känslan af makt. När Marianne varit uppe några dagar och kände sig fullkomligt återstäld, blef det på allvar fråga om barndop. Börje och hon sutto i hennes arbetsrum, han vid fönstret och hon i en liten hvilstol, nära bredvid, men längre inåt rummet. »Marianne», sade han, »en sak har jag tagit för gifven: pojken skall heta Pål.» Marianne kände ett knifstyng i bröstet, och hon blef kall i ansigtet. Börje måste nödvändigt märka hur blek hon blef. »Vore det inte bättre att kalla upp honom efter din far?» sade hon skyggt. »Nej. Jag tyckte inte om min far.» Hon hade efter detta icke mod att fråga om han kunde kallas upp efter någon af hennes anhöriga. »Pål har jag alltid hållit af», tillade Börje, »inte så mycket sådan han är nu, men sådan han var. Det är mitt vackraste minne. Hvem vet hvad jag kunde ha blifvit, om jag icke haft honom! – honom och mor.» Han hade visst märkt hennes blekhet, ty han såg förundrad på henne. Hon greps af fruktan att han kunde ana något. Det var ett ögonblicks våldsam kamp. Nej, nu måste det bära eller brista, men rent spel! Eller det skulle bli stående mellan dem i all evighet, – halft, skeft och osant. »Börje, det är inte möjligt att han kan döpas till Pål.» »Hvarför inte?» Det hördes på tonen att han här icke ville veta af motsägelse. »Det har funnits någonting emellan honom och mig, som du icke vet om.» »Funnits.» »Ja, Pål och jag ...» Hennes läppar famlade fåfängt efter ord.
Då Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t skulle täckas aflåta Nådig Proposition om Bergs-Collegii indragning, samt huru de göromål, hvilka hittills ålegat samma Collegium, derefter böra bestridas, men Kongl. Maj:t ännu icke till Nådigt afgörande företagit denna fråga, enär Bergs-Collegii deröfver redan den 29 September 1841 infordrade utlåtande först nyligen afgifvits, så anser Utskottet, vid sådant förhållande, och innan Nådigt Svar härå blifvit meddeladt, det ej vara lämpligt, att tillstyrka bifall till motionärens förslag, hvarigenom åsyftas att åt Bergs-Collegium uppdraga ett nytt och vigtigt åliggande; hvadan och då dessutom Kongl. Maj:t i Dess Tal till Rikets Ständer, vid innevarande Riksdags öppnande, behagat yttra, att Kongl. Maj:t skulle egna oafbrutna omsorger åt den inre förvaltningens förenkling, Utskottet får vördsamt hemställa, att Herr Falhems ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, Stockholm den 8 October 1844- N:o 41. Allm, Besv. och Ekon. Utsk. Ank. till Exp. Utsk. den 9 Oct. kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt fråga, om ändrad beskaffenhet af sä väl gäst gifverierne, sorn dervarande åkdon för resandes förskaffande. Uti en till Högloft.
Stats-Contoiret efter årets slut, godtgöra; hvaremot de besparingar, som under andra år kunna å dessa anslag uppkomma, böra för hvarje år till Riksgälds-Contoiret aflemnas. Såsom sådane förslagsanslag äro i den nu fastställda Riks-Staten upptagna; Under 2: dr a Hufvud-Tit eln. Ersättningen till vederbörande för de hitintills, under Lagmansoch Uäradshöfdinge-räntan , inbegripna Tingsgästningspenningar. Ersättningen lill Nämndemän i stora Kopparbergs Län för förlorad inkomst genom den så kallade extra gi ufvebjelpens upphörande. Anslaget till fångars skjuts och underhåll. Kostnaderne för medico-legalä besigtningar. Anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Juslilias-departemenlet samt derunder hörande Verk och stater. Dito lill reseoch tractamentskostnad för embetsoch tjenstemän vid dito dito. 4 Stats-Ut skottets Memorial, JV:o 565. Under B :dje Hufvud-T Hein, Anslaget lill skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Utrikes-departementet. Under i:de Ht/fvudTiteln, Anslaget till fouragering af värfvade Cavalleriets och Artilleriets ö O O hästar. Dito till Beväringsmanskapets vapenöfningar. Dito till skrifmaterialier och expenser för Landtförsvars-departementets Canzli-expedition. Dito till reseoch tractaments-kostnader för militäre embelsoch tjenstemän; dock endast i deri händelse, att Rikets Ständers vid denna Riksdag gjorda framställningar, angående förhöjning af Skjutslegan och förändringar i Rese-Reglementet, varda af Kongl. Maj:t bifallna. Dito till durchmarchekostnader. Inqvarteringsersättningen för åtskilliga i Stockholms stad förlagda Regementen och corpser. Dito för de i Rikets Öfriga städer förlagda trupper. Under 5ite Hufvud-'Titeln. Anslaget till skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Sjöförsvars-deparlementets Canzli-expedition.
Om så är förhållandet, fordrar jag, att tjtsk. icke afviker från sin pligt och lemnar några upplysningar, som det icke är dess skyldighet och således ej heller dess rättighet att lemna; ty om det är dess pligt att förfara så hemligt med dessa ärentler, är det jemväl dess skyldighet att icke efter grace utminutera än den ena än den andra upplysningen. Frih. har sagt, att sakens förhållande blifvit intrassladt, och att jag troligen derföre ej kunnat få reda derpå. Constit.Utsk. har verkligen sökt intrassla saken; men jag tror att genom de uppgifter, jag förskaffat mig, saken blifvit här någorlunda utredd. Jag vidblifver, hvad jag förut yrkat, att nemi. utlåt. N:o 12 må ogillas och N:o 7 läggas till handlingarna. Jag instämmer fullkomligt med Frih. Ehrenborgh deruti, att ConstitUtsk. alldeles icke bryr sig om hvarken mina anmärkningar eller den opinion, som Svenska Representationen och Svenska Folket i närvarande ögonblick hyser om de 10 eller 11 ledamöter, som inom Utsk. utgjort majoriteten. Derpå har Utsk. gifvit tillräckliga prof. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag har med förundran hört Frih. Ehrenborgh säga, att det K. bref, som utgör föremålet för den första af StatsUtsk. uppgifna anledningen till anmärkning emot f. d. Statssecret. Nordenfalk, och hvarom Constit.Utsk:s betänk. N:o 7 handlar, skall innehålla någonting helt annat, än Utsk. i delta betänk, uppgifvit. Skulle förhållandet verkligen vara sådant, torde Hr Frih. dock linna billigt, att jag anser Utsk:s uppgift böra gälla, intilldess vi fått afskrift af det K. brefvet, för att sjelfva se, i hvad mån Utsk. kunnat afvika från sanningen.
Rättelser: sid. 36 1 rad. nedifrån står: vidtogos, bör vara 67 7 n uppifrån » sitt » — 17 a nedifrån a upphördt B 71 22 » uppifrån » erhöllo » — 24 » » » sin » 78 18 a nedifrån » Wermlands )) 80 1 » i) » vunnit » hans upphört erhölle dess Wermlands, Elfsborgs vunnet V id början af denna berättelses tryckning är det ännu ovisst, huruvida något bidrag till det ena af de vanliga hufvudämnena skall denna gången kunna lemnäs. Det andra är nu rikhaltigare än vanligt. Att Riksrätten under sistlidne Maj och Juni månader varit i verksamhet, enligt Rikets Högloflige Ständers Konstitutions-utskotts föreskrift, synes onekligen vara den märkligaste hit hörande bland årets händelser, först och främst för det uppseende, en sådan företeelse i och för sig är egnad att väcka, men också för de egenheter, som i densamma nu förekommit, ehuru den allmänna uppmärksamheten endast i ringa mån blifvit derpå fästad. Ehvad den liknöjdhet, som tyckes häruti röja sig, må kunna på ett eller annat sätt förklaras; så är det dock icke derföre omöjligt, att saken ännu en gång kommer att med intresse behandlas. Men i allt fall äger dock ämnet och hvad deri sig tilldragit, ej mindre i politiskt, än juridiskt afseende, en vigt, som obestridligen kräfver en plats icke blott i vår lagskipnings, utan ock i vara politiska förhållandens annaler. Jag har särskildt att redovisa den del, jag i ärendets behandling haft, och för hvilken jag fått uppbära ett hittills obesvaradt offentligt tadel. Men denna redovisning ingår så oskiljaktigt i sjelfva ämnets utredning, att dess utförlighet svårligen torde trötta en läsare, för hvilken ämnet ej är likgiltigt. Hittills har den uppmärksamhet, som efter sakens "afgörande, blifvit af den periodiska pressen derpå fästad, inskränkt sig nästan endast till anmärkningar mot formrigtigheten dels af mitt, och dels af sjelfva Riksrättens förfarande, och föga sträckt sig till hufvudsaken. lmellertid lärer väl denna böra behålla sitt företräde. För min del har jag icke kunnat efterskänka hennes rätt, och kan ej heller nu göra det.
Län, uti motioner, som dels till Lagoch dels till Ekonomi-Utskotten blifvit remitterade, gjort framställning derom, alt grofva förbrytare måtte ur Riket deporteras, samt en tjenlig ort för deras emottagande i ministeriel väg anskaffas; varande serskildt yikadt: af Herr Friherre von Saltza, att nuvarande straff för 3:dje resan stöld matte till deportation förvandlas; af Herr Brink, att de, som blifvit lagligen förvunna till tredje resan inbrott, kyrkotjufnad, poströfveri eller rån, borde deporteras, för att på en aflägsen ort göras oskadlige för samhället; samt af Herr Öhrström, att de, sora blifvit till förbrytare-eolonier föfsände, men derefter göra sig sakre till gröfre brott, måtte försändas till deportationsort. 4 Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-UIslottens Betånlande, JY:o 45. Utskotten, hvilka ansett sig böra gemensamt behandla desse motioner, hafva tagit dem i öfvervägande, tillika med hvad, vid remitterandet af Herrar Brinks och Ö/irströrns samt Oluf Olssons motioner, blifvit yttradt; dervid, i afseende på kostnaden för fångars deportation är vordet inom Vällofl. Borgare-Ståndet af en Ledamot uppgifvet, att transporten från England till Australien skall utgöra för hvarje fånge 26 Pund Sterling, och att årliga underhållet för hvarje sådan å deportations-orten upp ginge till 12 Pund Sterling.
Att, då den dör, som penningar i BesparingsBanken insatt utan att dem derifrån hafva åter bekommit, dess arfvingar äga att de samma erhålla, dock att denna rättighet ej sträcker sig längre, än till efterlefvande Maka, äkta eller oäkta Barn, Föräldrar och Syskon. I annor händelse tillfalla medlen BesparingsBanken, såsom någor slags ersättning för den kostnad, Staten i anseende till Intresset och en ökad Tienstemannaallöning skulle komma alt vidkännas. Denna allmänna vinst, som genom den - Ees v, och Ekon. Utsk. Betänkanden. 549 na inrättning skall uppkomma, anser Herr Vestin öfverväga de svårigheter, sorn kunna möta vid dess utförande, äfvensom den kostnad sorn Statsverket kan komma att vidkännas. Men, om man skulle misströsta härom, föreslår han en försökningstid af 10 å 15 ar, under hvilkas förlopp en säker öfvertygelse borde kunna vinnas. För att sträcka fördelarne af en Besparings Rank tili alia Landsorter, hoppas Memorialets Författare, att Högvördige Presterskapet, som förvaltar fattigcassor, och Husbönder i allmänhet af nit för saken och det med denna inrättning åsyftade goda ändamål ej undandraga sig att insamla sådana penningar, som i förberörde afseenden kunna och böra deponeras, och att, då de växt till något belopp, som förtjente Postporto-Summan, dem till RiksgäldsContoiret öfversända, hvarest Rentan från insättningsdagen skulle beräknas. Detta förslag, som utvisar «n berömlig omtanka för trefnaden af den ringare och obemedlade classen af nationen, har Utskottet ansett förtjent af mycken uppmärksamhet. Möjligheten att se sin ringa dagspenning omsider förvandlad täll ett Capital, som öppnar för den meddeilöse arbetaren eller den ringa tjenaren en utväg att sluteligen erhålla oberoende och sjelfbestånd, kan icke annat än lifva hans omtanka, väcka förut må hända slumrande krafter och meddela åt hans lefnad en rigtning, lika förmonlig för honom 550 ' Besv. och Ekon. Utsk. Betänkande it. sjelf, som för Fäderneslandet.
Jemte anmälan att bland Kongl. Svea Hofrätts expensmedelsutgifter förekomme, förutom inköpskostnad för 60 stycken stolar å 18 R:dr stycket, en post å 2,450 R:dr för 49 stycken andra stolar, hvilka således kostat 50 R:dr stycket, hade 1863 års Revisorer ansett sig böra ifrågaställa, om icke stolar af mindre dyrbar beskaffenhet Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. 23 än den sistnämnda kunnat anskaffas, hvilka för det afsedda ändamålet ändock varit fullt lämpliga. Uti 1864 års revisionsberättelse omförmäles att bland Kongl. Hofrättens öfver Skåne och Blekinge expensmedelsutgifter förekomme 68 alnar gula silkesfransar, k 5 R:dr 50 öre för aln, 374 B:dr och 24 stycken dito toflsar h 7 R:dr 50 öre för stycket 180 R:dr. Fastän Revisorerne icke vore i tillfälle att tillförlitligt kunna bedöma ändamålet med och beskaffenheten af dessa utgifter, syntes Revisorerne i allt fall större sparsamhet med allmänna medel, än nämnda utgilter utvisa, vara både önskvärd och möjlig. De häröfver afgifna underdåniga utlåtanden och förklaringar innehålla hufvudsakligen, att omförmälda 49 stolar vore afsedda att begagnas omkring domborden i Kongl. Svea Hofrätts fem sessionsrum; att dessa stolar, som ansetts böra ega mera prydlighet än de öfriga för Kongl.
Jag frågar, är detta klokt hushålladt, då icke andra synliga motiv finnas än beräkning på en lumpen arrende-summa, som hvarken gör från eller till för Statens välstånd, och som i allt fall är ganska osäker till beloppet? Man föreställer sig visserligen, att arrendet för Leckö skall upgå till 6 till 8,000 rdr rmt — men för i år år detta arrende blott 3,000 rdr rmt — och vi erinra oss, att vid sista Riksdagen optionsrätt till arrenden skänktes af Ständerna äfven till innehafvare af ifrågav:de, så väl som andra bortdonerade kungsgårdar, och denna företrädesrätt år ej egnad att höja arrendesumman. Konsiderationernas makt är dessutom ganska stor vid arrende-auktioner, då för Kronans räkning utarrendering sker, och man kan icke förutsätta att den icke också här gör sig gällande. Nekas kan emellertid icke, att nuvarande innehafvare af Leckö kungsgård på ett exemplariskt sätt vårdat sig om jordbruket och åbyggnaderna; men utom det att detta varit en skyldighet och haft sin vinst med sig, torde, om egendomen öfverlåtes för ekplantering åt Skogsstyrelsen, den fördel kunna beredas honom att på billiga vilkor ännu under 7 års tid innehafva de fruktbaraste delarne af egendomen, hvars planterande sker traktvis under den nämnda tiden. På grund af hvad jag sålunda anfört, yrkar jag afslag å StatsUtsk:ts Betänk, och bifall till K. M ts Propos. 1)en 7 Murs. Hr Montgomery, Robert Nils Germund: Då Betänkd är hegardt pä bordet, skulle jag icke nu hafva begärt ordet, om icke den talare, hvilken nyss yttrat sig, tillkånnagifvit sig vara hindrad att vid nästa plenum närvara. Jag anhåller att då få utförligare yttra blig i ämnet, till besvai-ande af de mot Utsk:t riktade anmärkningar, och får nu endast, i afseende å den der lilla smånätta beskyllningen, att andra omständigheter skulle i denna fråga hafva gjort sig inom Utsk:t gällande, försäkra, att några sådana biomständigheter, mig veterligen, icke legat till grund för eller inverkat uppå Utsk:ts beslut.
Ty om flera serskilda egendomar till ett värde för hvardera af 15,000 Rdr och deröfver finnas uti en ägares eller brukares hand, bör äfven på hvardera, de må vara belägne på större eller mindre afstånd, men då de brukas med serskildt folk och serskilda dragare, tillåtas denna pannerymd. Missbruk kunna visser - 2J6 ' Besil. ochEkon Utsk. Betankandeit. ligen härvid förefalla; men retelsen dertill förekommes till en stor del genom förbudet att aga större pannerynid uti samma hus elier på samma egendom. I alla fall uppvägas de icke a£ det å motsatt sida uti fria Imsbehofsbränningen annars införda tvång, _att en ägare af flera egendomar, kanske till flera hundrade tusende Rdfs värde med deremot svarande folk och dragare, icke skulle till husbehof, det är, till ett emot denna förbrukning svarande qvantum och j sammanhang med ett derefter afpassadt jordbruk, få tillverka en vara, hvilken så hufvudsakligen ingår uti dess påräknade hushållning. 6:0 Enär, uti följden af ajdje momentet är tillåtet, att äfven med det mindsta Egendomsvärde begagna en 50 kannors panna och derunder genom ingående uti maximum af första klassen, så är derigenom, den olagenheten förebyggd, att någon tvingas nyttja en mindre panna än af 35 kannors rymd, som är den mindsta, hvilken med någorlunda fördel kan brukas vid användandet af potatoes. Men att för öfrigt, enligt några Memorialers yrkande, inskränka rättigheten inom Classerna till mindre pannerymds begagnande med erläggande af progressiv afgift, än hvad samma Classens maximum utstakar, dertill tror Utskottet ingen anledning förefinnas. Någorstädes skall gränsen vara: denna synes naturlig, och tillstyrkes derföre att lä blifva orubbad. Det äfven uppgifna förslag, att, till vinnande af nödig controll, alla pannor både Besv. och Ekon. Utsk. BetänJcanclen.
Men det är Ständerna, sorn utsträckte sina yrkanden, och icke Konungen, som vägrat dem deras rättigheter, emedan det först är i sednare tider, som fråga blifvit väckt om granskning af passevolancecassan, nemligen vid 1818 eller 1823 årens Riksdagar, eller åtminstone vid en af de sednare Riksdagarna, då Ständerna aldrig tillförne väckt fråga derom; och det är således Ständerna, sorn utsträckt sina påståenden, och icke Regeringen, som vägrat dem någonting, och man kan då säga, att det är concessioner, .sorn Ständerna begärt. När passevolancen ingicks, var det under särskilda vilkor. Passevolancecassan är tillkommen genom allmänna bidrag och består således icke egentligen af statsmedel. Man bar frågat, hvem den tillhör. Det är icke fråga om, att den kan tillhöra någon annan än det allmänna, utan endast 0111 dispositionen och revisionen deraf, likasom fråga icke heller är att undandraga den den allmänna nyttan. Men frågan är, om medel, för hvilka Regeringen har uppfyllt sina åtagna förbindelser, skola vara underkastade en granskning, som Utgår från en falsk synpunkt, vida utsträckt utöfver den, som åsyftas genom Reg.- F:s stadgande. Reg.F. stadgar, att Statsverkets tillstånd och behof skall för R. St. uppvisas; men den förbehåller i 64 §< Konungens disposition såväl Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som äfven hvad under namn af extraordinarie ut5 H. io Den io April f. m. Jagor eller bevillningar till Statsverket af R. St. anslås, att till de af R. St. pröfvade behof efter den upprättade staten anordnas. Det är således Konungens dispositionsrätt, sora är öfverskriden, och om Ständerna icke uppmärksamt iakttaga gränsen för deras granskningsrätt, om de icke afhålla sig ifrån att inkräkta på den dispositionsrätt, som tillkommer Regeringen, kunna de mycket snarare bereda frihetens undergång än annars; ty de kunna gifva anledning till sådana skakningar, hvilkas utgång man icke kan beräkna.
Följde sedan med mina landsmän till den Svenska målarens villa uppe på bergen, der vi först suto en lång stund på 4 man hand Finnar, språkade, spelte kort och drucko vin eller grogg eller hvad oss behagade, uppassade af tvenne vår värds tjenare och tvenne deras små döttrar, af hvilka den äldre, omkring 12 à 14 år, var utomordentligt behaglig, född i London, der hennes Spanska far i lång tid under krigen hade uppehållit sig och gift sig med en Italienska. Hon talade väl Engelska och intog mig särdeles genom sitt vackra ansigte och sin anständighet. Snart kom målaren sjelf med Svenskarne efter, som tycktes ha blifvit litet stötta då de under uppgången märkt att vi hissat ner den först upphängda Svenska flaggan och i dess ställe utspänt en standard med målarens namn på; dock läto de intet märka. Nu satte vi oss alla kring ett rundt bord och började grogga och hade ganska trefligt. Jag gick som oftast ut till en liten pavillon och såg på hafvet, der solen nu gick ned och spred den mest magiskt skinande aftonrodnad. Inne glammades och sjöngs, hvari isynnerhet min kapten utmärkte sig. Han föresjöng oss allehanda roliga Engelska visor, hvilket språk han är fullkomligen mäktig, och åtskilliga Bellmaniana, hvari han ock är väl hemmastadd. Han var för öfrigt i allt ovedersägligen den bästa och humanaste af sällskapet, med stor treflighet och humor, och intog mig för sig allt mer för hvarje dag och gång jag var tillsammas med honom. Men roligast af allt voro målarens tvenne tjenare eller medhjelpare; ty de tycktes vara något bättre än vanliga tjenare, ehuru såsom sådana klädda. De dansade och sjöngo, och äfven deras herre och husbonde dansade och sjöng med dem, utan att deraf finna sig humilierad. De voro ej det minsta druckna, men så "ausgelassen" som man kan vara.
På dessa skäl har Utskottet, som vid fullgörande af den Utskottet åliggande granskning af Banko-reglementets föreskrifter, angående Bankens metalliska kassa samt behandling af öfriga i afseende derå väckta motioner, kommer att taga bestämmelserne i ofvanberörde rcglements-§ under förnyadt öfvervägande, funnit sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att, i anledning af Herr Professoren Agardhs ifrågavarande motion, någon åtgärd för närvarande vidtaga. Stockholm den 24 Mars 1857. t STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857. Banko-Utskottets Memorial N:o 39. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 April 1857, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af dels Kontorsskrifvarne H. T. Benckerts, L. J. Hedbergs, m. fl., hos Utskottet anförda besvär och dels ätskillige e. o. tj ens temäns ansökan om ersättning för mistade inkomster. Enligt Banko-fullmäktiges till Utskottet afgifna Berättelse hafva inom behörig tid till Fullmäktige inkommit: l:o) till Utskottet ställda besvär af Kontorsskrifvarne H. T. Benckert, L. J. Hedberg och JV. Ohlsson samt Kanslisten J. Wikström, öfver de af Fullmäktige fattade, bemälde tjenstemän rörande beslut, dels i fråga om regleringen af Bankens tjenstemanna-personal, enligt den vid sednaste Riksdag fastställda stat, och dels angående tillsättning af tjenster, hvartill .de såsom sökande sig anmält: och 2:o) ansökning af ätskillige extra ordinarie tjenstemän, om ersättning för den förlust de, i följd af Verkets reorganisation, fått vidkännas.
Den andra meningen, hvilken jag tillhörde, föreslog, att spanmålsprisen borde i Januari månad tagas i vissa städer och på vissa inarknader öfver hela Riket såsom grund för prisets bestämmande. I afseende på begge sälten befarade man, att prisbestämningen skulle blifva föremål för tillställningar, hvilka man ville undvika, och derföre har man slutligen kommit till förslaget att hafva en fast tull. Som jag hvarken är landtbrukare eller spanmålshandlare, så vill jag icke tillåta mig något omdöme öfver riktigheten af det uppgifna beloppet. Det enda, som den icke sikkunnige kan säga, är, alt 0111 tullen är för lag, så är landtmannen icke skyddad; är den åter för hög, så råkar den fattige i nöd, och då är det fruktansvärdt. att hela anstalten förfaller derigenom att för - Ben 39 ■ J 11 1 i e. m. 383 fattningen antingen upphäfves utan riksdag, eller efter dess sammankallande. I begge händelserna är saken i sin början förstörd. Jag anhåller att få fästa eder uppmärksamhet, mine herrar! på en skrift, som i detta hänseende är myckel upplysande, benämnd: några ord om spn limå Is lagar na. Sädesprisen i Sverige och i andra Östei sjöli» nders hamnar äro för flera ur der upptagna. Jag vill anföra ett förhållande, som härvar. innebyggare af Calmar län kunna närmare utreda, nemi. det, att som utförseln af trädvaror från Calmar vanligen göres på Danmark, särdeles Holstein, och som skeppen derifrån gemenligen återkomma tomma eller med blotta barlasten, så skulle, 0111 det lönade sig alt införa säd, dessa fartyg kunna taga den lika väl som sand tillbaka, och då inkomme säden utan fraktkostnad. Jag befarar fördenskull, att den tull, som kan vara tillräcklig för öfra delen af Sverige, icke är det för Skäne eller Calmai-orten. Det skulle således kunna lända till skada för den södra eller mest sädesbärande delen af Riket, om tullen sattes för lågt Man svarar måhända, att både Skåningar och Calmareboer kunna vara belåtne med ringare sädespris, än det öfriga Sverige.