Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelkes förslag, anhåller äfven jag om återremiss. Det är af erfarenheten nogsamt bevisadt, att å landet endast undantagsvis förefinnes någon konkurrens i afs:de å rättigheten att hålla krog, hvadan denna rörelse derstädes efter ali sannolikhet aldrig komme att draga högre skatt än för minimum af kantal, sfi framt icke åt taxeringsoch pröfnings-komitéerna medgifves rättighet att derutöfver höja skatten, då de finna skäl dertill förefinnas. Det synes mig vara endast på detta sätt, som man kan hoppas nfigon jemnhet och rättvisa i detta afs:de. En talare har sagt, att man vid detta tillfälle har till hemligt syfte att försvåra och efterhand hämma bränvins-utskänkningen. Detta är dock ingalunda något »hemligt syfte», ty alltsedan 1851 har detta varit af R. St:r antaget såsom ändamålet med all lagstiftning i detta ämne. Jag kan icke tro, att R. St:r skulle vilja nu göra ett steg tillbaka i detta afs:de, utan meningen måtte väl fortfarande vara att få krogarnes antal så ringa som möjligt. Den stora massan behöfver derföre icke betagas alla njutningar eller förfriskningar. Afven om man anser förtärandet af bränvin såsom en tillåten njutning, innebär dock sjelfva kroglifvet något sfi demoraliserande, att det bör genom alla lämpliga medel inskränkas. Jag hoppas också att Utslct vid den återremiss, som redan blifvit af så manga talare begärd, må i sin mån, genom ett förslag i öfverensstämmelse med Gr. Lagerbjelkes, härtill bidraga. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Raab: Jag har redan förut tillkännagifva, att jag icke hyser någon förkärlek för den gamla författn:n, emedan jag ganska väl inser dess brister; men jag måste dock framhålla olägenheterna å andra sidan. Gr.
Ehuru jag, då jag sist hade ordet, yttrade, att jag velat gå längre än Utsk:n och höja minimivärdet till 5oo i stället för 3oo r:dr, önskar jag dock nu bifall lill Utsk:ns förslag; och jag hemställer till Hr af Ekenstam, huruvida han icke ville förena sig med Hr Cederschjöld och mig, enär ett förhöjdt miniinivärde troligen skulle möta större motstånd. Hr af Ekenstam: Då Frih. Rantzou frångått den grund, hvarpå jag begärt propos., anser jag mig skyldig att afstå från denna begäran och anhåller om bifall till Utsk:ns förslag. I afseende på hvad Frih. Boye nämnt, får jag anmärka, alt Jönköpings län visserligen är ett bland dem, der hemmansklyfningen är starkast. I Dalarna och Wermland bo församlingarna, snart sagdt, rundt omkring kyrkorna i stora byar, och der skulle således icke svårighet för jordägarne möta att förena sig om gemensam brännvinsbränning. Upplästes till justering och godkändes följande votertspropostn: Den, som bifaller lista punkten af Bcvilln.-och Oecon.- Utsk:ns utlåt. N:o 5 i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utsktns betänk. N:o 3, ang:de grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningen och hvad dermed har gemenskap, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, ogillar R. o. Ad. Utsktns i slutet af itsta punkten gjorda tillstyrkande om bestämmande af ett visst fastighetsvärde för rättigheten att få idka brännvinsbränning och anser denna punkt, utan förändring eller tillägg, böra blifva till lydelsen alldeles lika med 2 § i nu gällande brännvinsbränningsförfattning af d. Juni i83o. s«4 Dtn so Oclobtr f, m. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — 37. Nej — 16. 2: d ra punkte n.
Vexel kan vara dragen på en person, öch betalbar hos en annan den kan vara ställd att betalas till Vexelgifvaren sjelf: den kan vara ställd att inlösas af Vexelgifvaren sjelf på annan ort: den kan vara utfärdad å annans vägnar, efter fullmagt (procura). 4 §. Öfverlåtelse af Vexel kan ske genom Öfverlåtarens blotta namnteck ning (in blanco). II. Cap. Om Vexel-köp. 5 §. Vexelköp kan afslutas med eller utan Mäklares biträde. 6 §• Vexelgifvare vare skyldig att, samma dag, då vexelslutet skett, hålla den betingade vexeln, i flere exemplar när så fordras, Vexeltagaren tillhanda, emot undfående af den för Vexeln öfverenskomna betalning; ålig gande Vexeltagaren att Vexeln afhemta. Kongl. Mnj;ts Nddign Proposition Nio 79. 7 7 §• Är Vexel aflemnad, utan alt Vexeltagaren derföre erlagt öfverenskommen betalning, och fullgör lian den icke genast, då bör Vexelgifvaren, inom 8:de dagens utgång, protestera och, inom samma tid, jemväl å Vexeltagaren taga stämning till den Domstol, som i 4° §• sägs: föl summas det, liatve då Vexelgifvaren ej bättre rätt, än i annat skuldlordiingsmål. 8 §. Då tvänne eller flere exemplar af samma Vexel utfärdas, vare det andra i ordningen (secunda), äfvensom hvart och ett af de följande, uti Vexeltagarens hand gällande såsom qvitto å erlagd betalning till Vexelgifvaren: å betalning för ensam vexel (sola vexel) erfordras serskildt qvitto. 9 §•
Försigtigheten i afseende på yttre förhållanden kan troligen icke utsträckas längre än att tillse, dels att Bankens redbarheter stå i ett lagom förhållande tilt sedelstocken, dels att desse redbarheter, eller massan af mynt och myntbara metaller på det hela, är, i och för sig sjelf betragtad — tillräckligt stor. 6 Banco-TJtskottets Betänkande^ JV.o 64, Det är egentligen i förra afseendet, sorn Rikets Ständer redan uttryckt deras opinion, då de stadgat ett bestämdt förbud att låta proportionen emellan metalliska fonden oell sedelstocken sjunka lägre än som två förhåller sig till fern. För senare afseendct har med rätta ingen föreskrift blifvit lemnad, eller varit möjlig; men deraf följer ej, att ju icke en blick ditåt, vid en sådan frågas afgörande som denna —• må vara af behofvet påkallad. Det vid i83o års Riksdag fastställde Reglemente, hvarutinnan man igenfinner under /$'.de Artikeln, 3:dje Afdelningen och 5:te §. en föreskrift, ’'om att fylla bristen i Bankens tillgångar emot dess skulderJ’ uppdaga att det var egentligen derom, som Rikets Ständers förnämsta omsorg då var tagen i anspråk. Och först vid den påföljande Riksdagen var det som man, under iagttagande af redan stadgade grunder för den relativa proportionen, kunde af rörelsens vinstgifvande beskaffenhet ana möjligheten af något öfverskott eller behållen vinst. — Följagtligen, innan någon sådan i verkligheten visat sig, kunde det sägas vara förtidigt att serdeles mycket ventilera den senare frågan rörande reella fondens, om man så får säga, absoluta storlek. Den nuvarande relativa, af circa 18 millioner metallisk valuta jemförd med 26 millioner creditsedlar, visar onekligen ett ganska godt förhållande utöfver det faststälda minimum ; men deraf föijer icke att tillräckligheten af förstnämnde valuta är bevisad.
Ty bildningen stänges icke mer inom fakulteter eller de lärdes studiikamrar, utan äfven till de stränga vetenskaperna hafva i våra dagar lentnats vigtiga bidrag af mången, som kanske ej erhållit något lärdomens diplom. — Men äfven uttrycket »till annans förledande» har Utskottet ansett kunna blifva förvillande. En hvar som förkunnar en ny sats, — hvilken som helst, — gör väl anspråk på att öfvertyga eller blifva trodd, och hans afsigt skulle således kunna sägas vara den att förleda. Då således nya uttryck i detta hänseende bort väljas, har Utskottet icke tvekat att antaga de, nära till hands liggande, som klart och oförtydbart uttrycka lagstiftarens mening, och har derföre föreslagit att 1 §:ns början skulle lyda så: »Den, som i afsigt att förmå annan till affall från den rena evangeliska läran, utsprider lärosats, som deremot stridande är» etc. Skulle någon klandra denna uppställning på den grund, att en sådan afsigt kunde blifva svår att bevisa, så får Utskottet dervid erinra, dels att nämnde svårighet ingalunda kan anses större i detta fall än i de mångfaldiga andra, der, enligt våra lagar, just afsigten karakteriserar en handling såsom brott, — dets att svårigheten att åstadkomma bevisning om en till ett brott hörande karakter icke, i något fall, får föranleda dertill, att man förklarar en sådan bevisning öfverflödig eller antager en mot andan i hela vår lagstiftning stridande présumtion om brottslighet, — dels ock att om någon svårighet i fråga om bevisning i detta, liksom i öfriga fall, skulle (örefinnas, sådant beror af rättegångsordningens bristfällighet och följaktligen bör afhjelpas genom en förbättring af hela bevisnings-systemet. Minst bör någon tvekan i antydda hänseende kunna uppstå hos dem, som anse Kongl. Majds förslag i denna del innebära detsamma, som Utskottet föreslagit; ty i sådant fall qvarstode ju alltid, äfven enligt det förra förslaget, skyldigheten för åklagaren att bevisa den tilltalades afsigt att förmå till affall.
Lina | å efter årslång sj uklighet, på sistone genom ett tillstö- tande kräftlidande bittert rågad, Lina Nordwall den 14 dennes lade sina ögon samman till den långa hvilan, ändades ett lif, som mer än de flestes varit vigdt ' till offervilligt och aldrig tröttnande kärleksarbete för medsystrars andliga och lekamliga väl. Vi förmoda, att de flesta af våra läsarinnor hört talas om och känna till den gagneliga institution, som, under namn » Härberget för tjänst flickor », sedan snart tio år existerat i hufvudstaden. Syftet med densamma är dem då ock godt bekant. Länge hade människovänliga hjärtan upprörts af de mörka skildringar, som åter och åter berättade om de faror och frestelser, hvilka möta den unga, oerfarna tjänstoch arbetssökande flickan genast vid hennes ankomst till hufvudstaden. I synnerhet vid den stora flyttningsperioden i oktober, då tillströmningen af tjänstfolk från alla delar af landet är betydligast, erbjuder sig ingalunda för en hvar utgifvare: TJtffifning-stid: h v a r j e h e l g f r i fredag. Lösnummcrpris: 1 5 öre (vid kompletteringar). Prenumeration sker I landsorten: A postansta) terna. I Stockholm: hos redaktionen, i boklådorna samt å tidningskontoren. Nordwall. ens den tarfligaste plats på första bästa kommissionskontor. Den med förhållandena obekanta landtflickan, hvars oftast ganska klena kassa under det fåfänga arbetssökandet snart fortares, råkar så lätt i dåliga händer och föres in på villospår, som leda henne till det sorgligaste af kvinliga öden. Ja väl — länge hade man upprörts; men för ett af dessa ömmande hjärtan var det icke nog att endast veklaga, och så skedde det, att Lina Nordwall tog det första praktiska steget att afvärja det onda. Lina Nordwall föddes år 1832 på Lidingö, därifrån hennes fader, som var sjökapten, dock snart med familj flyttade till Strängnäs. Här växte den unga flickan upp och erhöll sin skolbildning.
Jag är väl ordervimpeln skrifvit upp på taflan. » då, ty någon längre och smalare signal finnes ej i signalsystemet! » » Tack för astrakanerna! » » Men att sedan spela upp det på ett så dåligt instrument inför hertigen blir ju all» Alldeles rätt, och dessutom så ... » » Ger jag order, menar du; misstag, min Det var hösten 1864. Bandelen Nässjö — deles förskräckligt, » dristade jag mig att kära Hjelmstierna, det är Diedrichs, flaggJönköping var då ej ännu fullfärdig för invända. kaptenen, som ger ut order till både mig trafik, och som dåvarande hertigen af Öster» Min klass har visst icke det sämsta och eskadern, och dessutom så komma de götland med gemål och söner på väg sö- pianot, » svarade W., » det beror endast på allt från annat håll, » tillade han tankfull. derifrån med. järnväg till Stockholm, öfver huru man kan traktera detsamma, » tillade En dag, jag tror det var den 16 juni, Falköping, ej kunde begagna sista milen han litet ironiskt. hertigen af Värmlands, nuvarande kronemellan Tenhult och Jönköping, måste tåget Min kamrat log ett litet hånleende och prinsens födelsedag, gafs fest ombord för stanna cirka 10 minuters väg från Tenhult uppmanade mig allt fortfarande att taga till alla eskaderns chefer och en del af dess och den återstående vägen tillryggaläggas reträtten, men som W. alltid var en human öfrige officerare. Prinsen lät gifva alla beefter hästar. lärare, ville jag ej, så att säga, ställa hosättningarne extra förplägning samt cigarÅrstiden bjöd just då på klara astrakanom i sticket att ha lektion utan elever, ner, och tvänne små flickor ifrån Tenhults och därigenom gifva honom till pris åt de rer eller tobak. Då prinsen efter middagen kom upp på herregård fingo erbjuda småprinsarne äppöfriga lärarnes munterhet. däck, framträdde en matros och höll ett tal len ur en silfverkorg.
Med anledning af denna Nådiga skrifvelse och finans-kommittéens, uti dervid fogade underdåniga betänkande, yttrade åsigter i frågan angående de åtgärder, hvilka höra vidtagas till förekommande af den stockning i allmänna penninge-rörelsen, samt i handel och näringar, som skulle uppstå i händelse nuvarande Prival-banker vid oktrojtidernas slut upphöra, har Utskottet, före upprättandet af förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse intill nästa riksdag, till behandling förehaft följande i detta ämne väckta och till Utskottet öfverlemnade motioner, nemligen: af Herr Friherre C. A. Raab, som föreslagit, att Rikets Ständer måtte förkasta det Filialbanks-system, hvilket vid sistförflutna riksdag antogs och som af Kongl. Maj:t blifvit i Nåder sanktioneradt; att nämnde system måtte upphöra vid nuvarande oktrojtids utgång, men deremot Privatbanks-systemet än vidare, efter slutad oktrojtid, fortfara, med följande förpligtelser i afseende å Privat-bankernas verksamhet, nemligen : «) att småningom indraga fonderna för diskontering på namn, för att bespara dem åt verklig diskonterings-rörelse med vexlar, kreditpapper, anvisningar m. m., på det alt de må blifva förläggare för industrien; b) att äfven i viss grad och med vissa förbehåll belåna inhemska varuprodukter; c) att icke allenast inom samma Banks fdialoch hufvud-kontor, utan äfven inom olika Banker utbetala lemnade anvisningar för någon annan Privat-bank eller Filial-kontor, eller godtskrifva den person, som invisningen innehar, om han eger räkning med den Bank, der penningarne skola lyftas; (T) att utvidga depositions-rörelsen, och derpå lemna ränta med invisnings-rätt; e) att utvidga kassa-kreditiv-rörelsen; f) att låta förfärdiga på ett enda ställe alla blanketter för bank-rörelsens bedrifvande, hvilka, i mån af reqvisition, stämplas och utvexlas af en derom betrodd un der Kronans uppsigt stående auktoritet; samt g~) att förvandla sina vexlings-kassor i silfver, i stället för Riks-bankens sedlar, och att inlösa sina sedlar i silfver-species; af Herr Prosten Almqvist: att, då Rikets Ständers Bank, enligt 210 §. i Bankoreglementet, åtagit sig skyldigheten att ersätta upphörd Privat-bank, för att förekomma den stockning i allmänna rörelsen, som måste inträda när sådan Bank inställer sin verksamhet, antingen genom egna afdelnings-kontor eller vid sednaste riksdag beslutade Filialbanker, Banko-Utskottet, vid det förhållande, att flera Privat-bankers oktrojer gå till ända innan nästa riksdag,
Hvad är nu detta att skrifva i slik suverän ton som att vi ännu ej tåla dylika böckers utgif-vande, vi afråda bestämdt (hvi ej förbjuda? ) förf. från slik sysselsättning o. s. v.? Ar icke detta att göra sig löjlig och — ännu värre — göra sin rättvisa sak förhatligt ridikyl? Ej heller ger det önskad prestige att låga upp hvar gång ens egen lilla fåfanga angripes. Om jag i en roman får se mina dikter förlöjligade, bör icke det afhålla mig från bokens bedömande långt hellre än att ytterligare gripa till skarpare tuktoris, indirekt jemföra mig med Geijer eller Tegnér och sedan agan är absolverad säga: » man bär det liksom G. ooh T. med jemnmod, men aktar ej derpå » o. s. v. Är det icke contradictio detta, contradictio in moao et in re? Och hur det gifver lastarenom rum! Ack! Icke heller må man behandla literära kapaciteter som t. ex. hr Björnson med en maliciös ironi, under hvilken en viss lönlig jalousie de métier icke kan hindras sticka fram och förtaga auktors bevisföring, omdömen m. m. opartiskhetens vigör. Mina åsigter sammanfalla ej t. ex. med hr Björnsons. Eger jag derför rätt att afspisa hans med öfvertygelsens hela värme, med ett rikt hjertas hela pondus framkastade idéer, med ett i retlig kammar-nervös ton hållet förlöjligande? Hur kunna då begära aktning för mina åsigter? Ar det icke skäl att mer söka intränga och förstå skaldens arbeten, som Björnsons eller Ibsens, än att förolämpa en publik som hr Wirsén det gjort med att draga fram små obskyra arbeten, om hvilka ingen menniska hade eller be-höfde ha en aning.
Handlingarna vid det år 1843 hållna utgöra 2:ne delar in 4:to, den förra, sjelfva protokollet, omkring 20 trykta ark. För öfrigt är konsistorii-notarien vid aila förefallande kommittéer och möten sjelfskrifven protokollsförande. 3:o Att såsom kamererare besörja vården af de under konsistorii tillsyn ställda kassor, ansvara för ordentlig uppbörd och utgift, inkassera räntor och öfriga intrader, öfver alia dessa medel föra serskilda räkningar in duplo, och desamma tillika med afskrifna qvittenser till Kongl, kammar-rätten insända. Dessutom förekomma flera special-räkningar öfver lasaretts-medlen, avansements-medlen, krigsmanshus-medlen m. m. De räkenskaper, som i detta afseende taga i anspråk mesta tid oeh möda, äro de, som redovisa kollekt-medlen, för 25 serskilda kollekter, af omkring 100 r:dr hvardera, hvilka skola inhemtas från 215 serskilda församlingar, sammanräknas, qvitteras, afsändas med 3 dubbla reversaler, med all dervid förefallande brefvexling. 4:o Konsistorii-notarien är dessutom konsistorii ombudsman till rättegångs-frågors utförande och lill bevakande af kassornas rätt, hvilket påkallar både möda och tid samt stundom långväga resor. Konsistorii-notarien förenar sålunda i sin tjenstemanna-person 4 befattningar, hvilka i andra kollegiala verk hvar. hafva sin man serskild, nemligen arkivarie, sekreterare, kamererare och ombudsman; och såsom biträde har blifvit honom förunnad en extra ordinarie tjensteman utan IöUj hvilken, för sina åtnjutande förmåner, icke ens kan skäligen affordras all nödig renskrifning. Allt öfrigt biträde, som är för notarien oumbärligt, måste han af egna medel bekosta. Denne tjensteman eger dock på stat ingen lön.
Utskottet skall ock granska Justitie-Ombudsmannens afgifna redogörelse, äfvensom hans embetsdiarier och registratur, samt med utlåtande deröfver till Riksdagen inkomma. § 43. Ej må Stats-Råds-ledamot eller Justitie-Råd i Utskott eller val till Utskott deltaga; ej heller någon, af hvilken Riksdagen kan fordra redo och ansvar, inväljas i Utskott, der redovisning för hans egna embetsåtgärder kan förekomma. § 44. Utskotten välja, hvart inom sig, Ordförande och vice Ordförande. Intilldess sådant val försiggått, föres ordet af den ledamot, som de flesta Riksdagar bevistat och, der två eller flere i lika många Riksdagar deltagit, den af dem, som är till lefnadsåren äldst. De ständiga Utskotten utse, hvart för sig, Sekreterare och, efter samråd med honom, den öfriga betjening, som nödig finnes. Utskott välja ledamöterne, inom sig, för hvarje särskildt mål en föredragande, hvilken det derjemte åligger att uppsätta Utskottets yttrande i ämnet. § 45. Alla Utskott skola inom fyra dagar från den, då de blifvit utsedda, sammanträda, De böra, så fort sig göra låter, afgifva de yttranden, som på dem ankomma. Har ledamot af Utskott tre gånger å rad, utan laga förfall, från Utskottets sammanträden sig afhållit, bör ordföranden hos vederbörande Kammare sådant anmäla, på det annan ledamot i Utskottet må, i föreskrifven ordning, inväljas. § 46. Finner Utskott sig behöfva af någon Konungens embetsman eller af allmänt verk inhemta muntliga eller skriftliga upplysningar, eger Utskottet att, genom sin ordförande, hos den Stats-Rådets ledamot, som Konungen dertill vid hvarje Riksdag förordnar, begära Konungens befallning till vederbörande att de 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 61. äskade upplysningarna meddela; dock böra Stats-Kontoret samt Bankooch Riksgäldsverken, i frågor om redovisning af medel, alla äskade upplysningar omedelbarligen afgifva. § 47.
I motsats till den siste värde tala ren, tror jag att banken och ej cessionanterna komma att gynnas, i händelse det nu framställda förslaget skulle bifallas, ty det är naturligtvis gifvet, att då banken ej efter någon mensklig beräkning kan emotse att erhålla mer i ersättning, än nu genom ackord erbjudet blifvit, det för banken är fördelaktigt att, ju förr dess heldre, utfå dessa medel för att göra dem fruktbärande. Eör min del tror jag således, att bankens egen fördel i väsendtlig mån befrämjas derigenom att de erbjudna ackordsanbuden antagas, och får jag således fortfarande anhålla om bifall å Betänk:t. Hr Cederschiöld, Gustaf: Hr Akerman, som Banko fullm. och Hr Ehrenheim, som ledamot af BankoUtsk:t, hafva betraktat denna fråga helt och hållet ur financiel synpunkt, men då E. o. Ad. bör betraktas som en del af E. St:r och Ständerna hafva högre funktioner än den rent financiela, tager jag mig friheten tillstyrka afslag å Utsk:ts förev:de Betänk. Hr Printzensköld: Som man i allmänhet tyckes behandla detina fråga endast ur financiel synpunkt, ber jag få fästa Hrr:s upmärksamhet på en ganska vigtig omständighet, den nemi. att jag på ganska tillförlitlig väg har mig bekant, att åtminstone ett af de här upräknade handelshusens fordringsegare i Hamburg ej antaga det ackord, som här blifvit Eiksbanken erbjudet. Det är nemi. huset Ullberg & Cramér, med hvilket jag, i egenskap af syssloman i en konkursmassa, haft transaktioner. Detta tyckes dock ådagalägga, att det åtminstone icke vore aldeles omöjligt, att banken, om man, i stället för att antaga ackorden, afbidade den slutliga liqvidationen, derigenom skulle erhålla större ersättning, än den nu ifrågavtde. Hr Akerman: Hvad den vidrörda omständigheten beträffar att det ej skulle vara bankmässigt, ej en gång principmässigt bandladt af banken att emottaga ackordsanbud, så ber jag blott få anmärka att denna princip dock blifvit förut följd vid åtskilliga tillfällen.
Enligt Constitutions-Utskottets Betänkande åsyftas genom sistnämnde föreskrift, att ett mer än tillfälligt allmänt tänkesätt må hinna stadgas om behofvet och möjligheten af Grundlagens förbättring, samt att icke under något tillstånd af våld eller folkyrsla en Statsförändring må kunna, med sken af laglighet, genomdrifvas. Kär icke desto mindre Grundlagen åt Konungen visligen upplåtit rättighet, att inom tiden för Lagtima kalla Riksens Ständer till Urtima Riksdag, och man antagit, att tiden för påföljande Riksdag skall beräknas till fern år från slutet af den Urtima, så skulle, derest omständigheterne oftare fordrade Urtima sammankomster, ordinarie Riksdagen kunna blifva på obestämd tid fördröjd, och aldrig att med säkerhet påräknas. Man har således ansett det blifva en nödvändighet, att dessa Urtima Riksdagar begagnades icke blott till emottagande och yttrande öfver de Propositioner, Konungen kunde i Nåder finna godt att framställa, utan ock att alla Motioner kunde väckas och åtgärder vidtagas, hvartill, efter Grundlagen, Riksens Ständer förbehållit sig rätt. Då Riksens Ständer, under sådane förutsättningar, utan beräkning af mellantiden från ena Riksdagen till den andra, funnit sig oförhindrade att uti ärender af hvad beskaffenhet som hälst vid en senare Urtima Riks - 1062 Riksdagen 1815. dag till pröfning upptaga, hvad vid den föregående blifvit tillgjordt, beslutit och i verkställighet satt, bar, efter min tanka, formen både för Grundlagsoch andra frågors behandling blifvit alldeles förändrad emot hvad uti Constitutionen varit beräknadt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Memorial, i anledning af återremiss ä Utlåtandet, N:o 1J6.