Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och torde på Banko-Utskottet få ankomma^ i händelse dess vördsamma hemställan i denne del af Riksens Högloft. Ständer gillas, att meddela Banko-Styrelsen de Reglementariska före.; »krifter om hädanefter utfärdande Skuld-SedBihang till Rikt-St. Fröt. N:r 41 4* 314 Banco-Utskottets Betänkanden. lars förändring och mera dylikt, som i öfverensstämmelse härmed kunna finnas af nöden. Herrar Revisorer hafva vidare inför Riksens Höglofi. Ständer uppgifvit de allmänna grunderne för den anstalt, som, till underlättande af förslitne smärre Sedlars ombyte mot nya, i Landsorteme efter sednaste Riksdag å Bankens sida blifvit vidtagen; hvilken anstalt Herrar Revisorerne funnit, i ej obetydlig inon kunni afhjelpa Landsorternes öfverklagade brist på brukbara Srnå-Sedlar, så vida Herrar Landshöfdingar anse lämpligt, att om verkställigheten gå i författning; Men tillika anmält, att, enligt hvad af Bankens Räkenskaper inhämtas, berörde utväg, under de sednare förflutne tvenne ar, endast af Ryra Län blifvit begagnad. Banko-Utskottet har genom Remiss från.
Till besvarande af Friherre Ehrenborgs yttrande får jag äran upplysa, att då den nya LandtmäteriTaxan förstq gången remitterades till Utskotten, hade jag ännu icke anländt till Stockholm, och yar således icke i til 1 fiijle, alt kunna göra de anmärkningar, som jag trodt mig vid detta tillfälle böra framställa; likvist erkänner jag mig hafva fejat deruti, att jag icke, då jag i dag första gången talade i ämnet, aqförde detta mitt yttrande såsom ny Motion, hvilket jag nu vågar anhållg hos Ha ns Excellence måtte få äga ruin, så att Remiss deraf får ske lill vederböra ligt Utskott, Den g April e. m. »35 Det torde i öfrigt benäget ursäktas mig, om jag nödgas vid detta tillfälle oftare nämna min egen person, än jag önskade, emedan det hufvudsakligen varit jag, som vållat, att den gamla Taxan kommit under omarbetning. Jag har haft flera öfverläggningar i ämnet med den berömde Landtmätaren Åkerblom, och ehuru vi ej kommit alldeles öfverens, hvad ziffran angår, emedan han velat hafva högre och jag lägre Taxa, kan jag dock försäkra, att flera andra Landtmätare förklarat, att de, för enheten i principerna, heldre ville mäta efter den Taxa jag uppgjort, än efter den nu gällande, som likyälär lill ziffran högre. Herr af Forsell Jiar sagt, att en Landtmätare ej kan mäta mera än 6 tunnland om dagen. Jag vågar dock förbinda mig, att intyga, det en skicklig Landtmätare kan, då ej för stora impedimenta mola, afmäta till och med 3o tunnland på dagen. Friherre Cederström: Jag beklagar, att jag ej var närvarande, då Herr af Forsell i Utskotten meddelade sina upplysningar i ämnet, emedan jag då haft tillfälle, att begära och erhålla ännu flera. Emedlertid kan jag ej såsom nöjaktige antaga de, hvilka nu blifvit meddelade, eller yrkandet att man skall afvakta en längre tid, för att försöka den nya LandtmäteriTaxans lämplighet.
Frågan derom vore framkallad genom den balans, som i llofrätterne uppkommit i följd af lagmansoch Kämners-rätternes indragning. Detta förhållande kunde dock endast betraktas såsom tillfälligt; men icke under tillfälliga förhållanden, utan blott under det normala tillståndet, kunde organisationsfrågan företagas. Om emellertid denna sats till riktigheten än erkännes, så kan likväl Utskottet icke medgifva alt de förhållanden, som bragt frågan om förändring i hvad gällande lag angående domföra antalet i Hofrätt stadgar, å bane, blott äro af tillfällig art. Att mängden af de mål, som, efter domstolsindragningen, fullföljts i Hofrätterne till en början varit störst, följer deraf, att vade-mål på samina gång inkommit från Lagmansoch Härads-rätterne. Men ehuru häraf varit en följd att målens antal i Hofrättcrne på en gång i en förut oerhörd grad vuxit, har dock erfarenheten visat att en sådan mängd mål alltjemt sedermera blifvit i Hofrätterne fullföljde, att dessa domstolar, med nu varande organisation, ej kunna, med den största ansträngning, medhinna pröfningen af så många mål, att icke flera dagligen göras anhängiga. Det är således icke det tillfälliga förhållandet, hvilket domstolsindragningen till en början orsakat, sorn påkallat en förändring i Hofrätternes or - 4 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 20. ganisation, utan det normala tillståndet, hvilket efter all sannolikhet kommer att fortfara; ty, sä vidt man tager lärdom af erfarenheten, är någon minskning i antalet af rättegångar icke att förvänta. Snarare är deras ökning att emotse i samma mån som industriella företag mångfaldigas, populationen tillväxer och nya rättsförhållanden uppkomma; och då det är lagstiftarens pligt att i tid så ordna domstolarne, att de kunna uppfylla deras bestämmelse att ej allenast med säkerhet, utan äfven med skyndsamhet skipa rätt, synes äfven tidpunkten vara inne för lösningen af den fråga, som genom Kongl. Maj:ts nådiga proposition blifvit väckt. De stridiga meningar, som yttrats inom riksstånden, angående sättet för denna lösning, bevittna likväl svårigheten deraf.
Visserligen har tryckfrihetsmål blifvit anlagda mot fingerade redaktörer (leiede), men de, som begagnade dylika » leiede&gt;, blefvo tilltalade for forfalskningsbrott och nu finnes så godt som inga dylika » leiede ». Rättsprincipen är att man i tryckfrihetssaker först håller sig till författaren. Ut-gifvas skrifter utan författarenamn, vänder man sig till förläggaren, och finnes icke heller denne utsatt, till boktryckaren. Detta syntes tal. i principen vara den rätta vågen. Slutet på diskussionen blef att man enade sig om följande beslut: » Mötet anser en förändring af tryckfrihetsförordningens stadgar om ansvarig utgifvare, mot hvars egenskap af verkligt ansvarig ingen bevisning enligt gällande juridisk praxis far åvägabringas, i högsta grad önskvärd, men anser, att de stå i ovilkorligt samband med en förändring af de i samma tryckfrihetsförordnings § 3 och 5 innehållna ansvarsoch straffbestämmelser samt bestämmelser om anordning af jury; och förnyar första publicistmötets beslut, att mötet högeligen ogillar allt missbruk af nu gällande tryckfrihetsförordnings bestämmelser om ansvarig utgifvare. » För att visa hur ytterst betänklig tryckfrihetsförordningen verkligen vore, uppläste och kommenterade hr Wie-selgren nämda förordnings tredje paragraf. För Dagens Krönikas läsare torde, med anledning af något som passerat, följande hr Wieselgrens yttrande särskildt förtjenas att här citeras. Så, yttrade han bland annat, kan t. ex. utgifvaren af en skrift, som anses innehålla smädliga uttryck om samtida nationer och stater, med hvilka riket är i fredligt förhållande, äfvensom deras regering, regeringssätt, höga embets-män och säudebud, inre och yttre förhållanden, straffas och skriften konfiskeras. Ar skriften ej smädlig eller förgriplig, men genom densamma missförstånd med utländsk makt sig yppat, kan skriften konfiskeras^ och detta alldeles utan dom eller ransakning. Man igenkänner här farhågan hos Carl Johans regering för att på minsta sätt påminna nationen om, att den ej fick gå mot utan med Ryssland. Man fruktade, att något ord inom pressen skulle utgöra den vattendroppe, hvilken skulle komma glaset att rinna öfver, då nationen fick veta Finlands förlust.
Jag hade trott mig hafva tillräckligen upplyst detta genom det talande exemplet af Stockholm, som, derest fonden blef till gemensam nytta använd, skulle för sina fyra hemmantal, efter hvilken grund Stockholm bidragit till fonden, tillgodonjuta lika förmon med landets 60,000 Hemman. En annan Ledamot har yttrat, huru det skulle vara noblare eller som han sedermera uttryckt sig, värdigare Rikets Ständer att ej göra afseende på något bidrag af Norrige. Jag skulle dela denna tanka, om det blott vore detta hus som subscriberade; men då vi äro committenter för hela Svenska Folket, så anser jag en dylik noblesse ej böra tagas i betraktande. I nämnde egenskap åligger oss att ej försumma yrka besparingar, då de vid något tillfälle möjligen kunna äga rum, Når vi på sådant sått förfara, hafva vi uppfyllt vår pligt, inen icke förr. Herr von Hartmansdorff: En vård Le damot har yttrat, att om vi ej varit förenade med Norrige, så hade vi ensamme bordt be - Den 11 April e, in. strida kostnaderna för Hans Kongl. Höghet KronPrinsens resa och förmälning. Jag erkänner det; men om ej lättnad i gemensamma bördor, och undvikande af dem som eljest varit nödiga, skulle följa af de bägge rikenas förening; så vet jag ej hvartill hon skulle tjena. Säkert synes det mig åtminstone vara, att hade \i ej varit förenade med Norrige: så hade ej ett Norrskt StatsRåd varit Hans Kongl. Höghet följaktig och i sin mohn ökat kostnaderna för resan. En annan Ledamot har anmärkt, att det vore endast i reskostnaderna, som Norrige möjligen kunde komma att deltaga, emedan Norrmännen böra låta inreda och meublera boning för det höga Kongl. Paret äfvenså väl som vi. Detta är riktigt; men han har tillagt, att detsamma gålde i afseende på högtidligheterna vid de Kongl. Personernas emottagande. Det kan jag deremot icke tro.
Stats-kontoret, har Utskottets uppmärksamhet fästats derå, att Kamererarens i dervarande Kammarkontor göromål i betydlig mån komma att ökas under nästkommande 2:ne år, i följd af de utaf Rikets Ständer vid innevarande Riksdag beslutade förändringar rörande aflöningen för åtskilliga Statens civile embelsoch tjenstemän m. fl.; och då Utskottet ansett billigt att bomälde tjensteman härför erhåller någon särskild vedergällning, hemställer Utskottet, att ett belopp af i,OOO R:dr Riksmynt, stäldt lill Kongl. Majrts disposition, må å Riksgälds-kontoret anvisas, för att såsom gratifikation till innehafvaren af nämnda kamererare-beställning, å lämpliga tider, utbetalas. Stockholm den 2 Oktober 1857. Reservationer: vid l:sta punkten, sednare momentet: Af Prosten Berlin: »Emot Stals-Utskottets beslut i denna punkt, hvarige nom föreslagen bostads-ersättning åt chefen för Finans-departementet afstyrkes, reserverar jag mig, emedan jag anser detta beslut icke förenligt med rättvisa och billighet. Vid 1840—1841 årens Riksdag väcktes frågan om beredande af boställen åt samtlige Departements-cheferne, såsom då redan egde rum för Utrikes Stats-ministern, och Rikets Ständers vid samma Riksdag i ämnet aflåtna underdåniga skrifvelse besvarades vid 1847-—1848 årens Riksdag med det tillkännagifvande, att boställen blifvit uti kronan tillhöriga byggnader upplåtne åt alla Departements-cheferna, undantagande Chefen för Finans-departementet. Den naturliga följden al detta tillkännagifvande hade väl bordt vara, att Ständerna anvisat hyres-ersättniug ät denne Departements-chef, intilldess utväg kunde förefinnas att åt honom upplåta lämp - Sfals-Ulskollets Utlåtande Mi 136. iig bostad; men då 2:ne Riks-stånd godkände en f ra mställd anmärkning emoi deh af Ständernas egen skrifvelse föranledda åtgärden, så förföll frågan om något vidare tillgörande, och sedan dess liar den icke af någondera af statsmakterna blifvit vidrörd.
SlalsUtskottet föreslår löner ni. m. Föreståndaren: lön 4,000 löntillökning 500 Sekreteraren : lön 3,500 löntillökning 500 Arkivarien och Registralorn: lön 2,000 löntillökning 500 Revisorn: lön ; . 2,000 löntillökning 500 Vaklbetjeningen Till bibliolhekets underhållande och litterärt utbyte Till ljus, ved, skrifmaterialier m. m Till betäckande af en del af koslnaderne för en statislisk tidskrift Till arfvoden åt tillfälliga biträden ; Rexervations-anslag Till det officiela statistiska trycket; Reservntions-anslag . Summa R:dr 27,000 Hör till Stats-Utsk., är 1857y Utlåtande N:o 122. 7 Tab. N:o 4. Gener al-Landtmiiteri-liontorcl. Nuvarande Kongl. Maj:t föreslagit. StatsLoner in. in. Ljuspenningar. \ Summa. utskottet föreslår. 1 Sekreterare t .Olver-Ingeniör Till skrifvare-biträde vid Kontoret Till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjentc vid dito Tillökningen i General-Landtmäteri-Kontorels anslag blifver således 7,657 R:dr 50 öre. 8 Hör till Stats-Ulsk., år 1857, Utlåtande N:o 422. Tab. N:o 5. i Öfver-Ståthållare-Em betel. Nuvarande StatsKongl. Majit föreslagit. utskottet Löner m. in. LjuspenSumma. föreslår. ningar. R:dr ö. Hör lill StdIs-Utskntlels, år '1857, Utlåtande JS:o 122. 9 Nuvarande Kongl. Maj:l föreslagit. StatsLöner m. m. Ljuspenningar. Summa. föreslå r. Tillökningen blifver således: för Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli 12,328: 5.
För att ej trötta R. o. Ad. med att upprepa minu åsigter, som instämma med de herrars, hvilka jag nyss har nämnt, mäste jag nu sluta. Då ännu många talare anmält sig att tala öfver den nu föredragna punkten, och tiden var långt framskriden, uppskjöts fortsättningen af detta måls pröfning till eftermiddagen. II. R. o. Ad. åtskiljd es kl. 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den io Februari 1841. Plenum kl. 6 e. m. Justerades i prot.utdr. för denna dug f. m. Justerades pleni-prot. för den 27 sisth Januari. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts förslag N:o 2Öo till R. St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de en uppkommen brist i i83g års anslag för beväringsmanskapets vapenöfningar. Upplästes Exped.Utskts mern. N.‘o 31, i anledn. af Vallofl. BorgareSl:s återremiss af Exped.Utsk:s förslag till R. St:s und. skrifvelse N:o 147. Derjemte föredrogs Exped.Utsk:s under N:o 236 afgifna förnyade förslag lill R. St:s und. skrifvelse till K. M., ifråga om upphäfvande af den genom Bergs-collegii kungörelse den 7 Febr. 1780 åt de brukande bergsmännen förbehållna lösningsrätt till fjerdeparter i Fahlu grufva. Hr von Hartmansdorff, A u g., samt Gr. Taube, Gustaf Joh., begärde, att Exped.Utsk:s mein. N:o3i samt förslag N:o 236 mätte få hvila på bordet. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utsk:s förslag till R. St:s und. skrifvelse!' till K. M.:
Ännu under de sista åren sysselsatte hon sig med själsdaningen af en liten flicka vid namn Augusta, som, boende i samma hus der hon sjelf bodde, blef henne kär alltifrån sin spädaste ålder, snart vistades hos henne dagligen från morgon till qväll, och med stor förnöjelse, uppmärksam på hvarje hennes ögonkast och ord, mottog hennes vanligtvis i berättelser inklädda undervisning. Men tidigare hade hon rentaf till fosterbarn upptagit en brorsdotter, som med ömhet slöts och slöt sig intill hennes moderliga hjerta. Det var en flicka af intagande egenskaper: bland hvilka äfven en vacker sångröst, som, alltmera öfvad och odlad, mycket bidrog att försköna det utan anspråk och ståt njutna konstlifvet i hennes hemkrets. Hvad hände? Det unga fruntimret föll i en nervsjukdom; och denna efterlemnade en själskrankhet, som uteslöt allt hopp om förbättring. Hon var och förblef – vansinnig. Åminnelsen af den olyckliga stod sedan alltid såsom en mörk skugga i Fru Lenngrens inre. Mångengång, då hon just som lifligast hade spridt omkring sig strålarne af sitt muntra snille, drog hon, plötsligt, för sig sjelf en djup suck. Den smala gräns, som åtskiljer den ljusaste och den mörkaste sidan af menniskolifvet, genomskar då hennes medvetenhet med sin dystra, tvetydiga strimma. Och ej nog dermed: härtill sällade sig ock ännu en annan mörk hågkomst, som aldrig ur hennes hjertas innersta kunde aflägsnas. Hennes fader, den jemväl i sin ålderdom lika glade Professor Malmstedt, hade anländt från Upsala, att fägna henne med några dagars besök. En afton förskräcktes hon, att sakna honom längre än vanligt. Han hade gått ut; han var försvunnen; han återkom aldrig mer. Man förmodade, att han, genom någon vådlig tillfällighet, fallit i vatten och drunknat. Att så skett, bekräftades innan kort med full visshet. Troligt är, att dessa smärtor, fastän lika doldt som långsamt, samverkade till beredandet af hennes sista bepröfvelse: den, som slöts med hennes död.
Skulle man ater säga, at en ägare af arfwejord för tredje mans imai-allen, den han särdeles wille gynna, kunde ti! honom uplata sin egendom pa sörmänliga »vilkor, sä äger han »u flera sätt ak göra der: han kan ti! honom förpanta fin egendom, han kan sälja den och skänka ho» nom köpsumman, med et ord, det gifwaS hundradö sätt at elnäera wär Lag i detta afsecnde. Arssrättcn är äfwen esker min tanka cn helt will-» korlig rält'gh)t, nödwandig ser ordningens bibehållande Z?L l/-!! inom Samhället, men witzc icke af den beskaffenhet at den ej för Samhällets högre wal kan upoffraS. Konungens höga afsigt tyckes icke hofwa warit at inskränka srisnäe-rätiighekcn til aflmgejord endast, och kunne wi saga, at wi, som osi ägnar, gä desi sands» faderliga afsigter til mötes, da wi endast til hälfien och ofullkomligt upkylla desi anmaningar til danande af allman och enskilld wälmåga. Jag wägar derföre förestå följande ändring i Lagens rum: . Nu will ägare jord sin förpakta eller borrt» arrenäsrg , staude det honom srttt, ehwad det arfwe-eller afllngesord är; och bliswe ec sädank ^riensts LornrsLk pä sa lang tid beståndande, som hon det med ^rrenstakorn ingått, i hwad hand egendomen komma skulle - . Ingen åge rättighet ak fin egendom pa längre tid an femtio är borrt - srrsnäorg. Herr Lanäerllcolä, ?sr Olaf.
Korteligen: bedömmes han enligt sina yppersta qväden, af hvilka somliga blifvit här meddelade: så skola jemväl nutid och framtid erkänna med oförminsklig tack, att hans lyra, med sin i begynnelsen för all täck, men sedermera för all skön sinnlighet öppna och spänstiga stämning, sin ofta qvickt spelande, slutligen oftast vemodigt ömma känsla, sin fina lyssning till språkets och versens rigtighet, behag, välljud, sin för fosterländsk själsodling rastlöst glödande lidelse, på den svenska ärans stjernhvalf bibehåller en orubblig höjdplats. Han förtjenar – och skall tvifvelsutan aldrig sakna – läsare, som, i sådan erkänsla, icke låta sig störas genom de menliga inflytelserna från en vid samlandet af hans skrifter ännu ej på långt när fullklar synpunkt; läsare, som ursäktande begripa, huru han under sjelfva sina sista lefnadsår kunde skatta mödan värdt, att slösa tid och omsorg på en (visserligen ganska lyckad) öfversättning af tragedien ”Olympie”143, – en af Voltaires minst berömda, ehuru (det må medgifvas) ingalunda sämsta; läsare, som förstå att förklara och urskulda, ej mindre upptagandet af månget svagt stycke, hvars obetydlighet numera är uppenbar, än den härmed sammanhängande anordning, hvarigenom man ej sällan från ett skaldeverk, hvars fägring är lika giltig för alla tider, omedelbart förflyttas till ett, som – om ock icke rentaf förkastligt – dock blott för sin tid kunde synas stämpladt af något synnerligt värde (så t. ex. från ”Den Nya Skapelsen” till ”Gratiernas Döpelse”). Hufvud-omständigheten vid slutomdömet öfver honom skall alltid förblifva den sorgliga, att vi äga – knappt halfva Kellgren. Just vid vändningen till en ny poetisk verksamhet, som lofvade att vida öfverträffa den förra, bortrycktes han i en mans bästa ålder; en ålder, efter hvilken mången af jordens ryktbaraste skalder författat sina förnämsta verk.
Då Ljusnan och dess grenar kunde begagnas för transporterandet af de ymniga skogs-produkterna från Herjeådalen, södra delen af Jemtland och den nordöstra delen af Dalarne på ett afstånd af 20 till 40 mil från hafvet, så skulle beredandet af en ändamålsenlig kommunikation mellan denna eif och hafskustcn icke blott komma att befrämja nyssnämnde vidsträckta orters industriela utveckling och välmåga, utan äfven utöfva ett stort inflytande på hela landets handels-rörelse, helst en sådan kommunikations-förbällring utgjorde vilkoret för användandet af de rika malmoch skogs-tillgångar, som inom denna del af riket förefunnes, men hvilka, med anlitande af nuvarande transport-medel, endast i ringa män kunde till lastage-platserna vid hafvet nedfraktas. Med afseende å de fördelar för rörelsen, som jernvägar beredde på de ställen, der en lilligare trafik fordrade detta transport-medel, och der, i anseende till lokala förhållanden, kanaler för de naturliga vatten-kommunikationernas förening icke utan olägenhet eller större kostnader kunde anläggas, har föreslagits, alt nu ifrågavarande kommunikations-led Slals-Ulskollels Utlåtande M 238. 7 måtte utföras genom en för lokomotiv afsedd jernväg från Söderhamn, eller ändpunkten af den dit ingående hafsviken, hvilken jernväg från denna hamnplats skulle ledas på norra sidan af sjön Marman (ill östra stranden af Bergviks-sjön och komma att utgöra 1 mil 15,700 fot, samt genom en jernbana för hästkraft, förbi Landa-forsen i Ljusnan, mellan sjöarne Bergviken och Warpen — » 5,860 » Medelst dessa jernvägar och sistnämnde 2:ne sjöar samt den mellan dem liggande segelbara delen af Ljusnan 2 » 18,000 » derå transporterna borde besörjas med lastpråmar och ångbåtar, skulle således erhållas en oafbruten kommunikationsled af 4 mil 3,560 fot, eller i det närmaste 4'/io mil. Mellan sjöarne Marman och de s. k.
Skulle alltså ingen annan Ledamot uti denna begäran med mig instämma, vill jag ej lägga något hinder för Ridderskapets och Adelns önskan; men i händelse någon mer än jag begår bordläggning, år jag öfvertygad att den skall leda till vidare upplysningar i ämnet; och i sådan händelse, men ej på min enskildta begäran, yrkar jag att Herr Thams och Friherre Wrangels anföranden må få hvila på bordet. Herr von Qwanten, Carl: Grefve von Platen har förekommit mig, ty jag ämnade eljest fråga, om icke Herr Grefven ville tillåta remiss nu genast. I händelse af remiss anhåller jag att få yttra mina tankar i ämnet, men i annat fall vill jag dröja dermed tills remissen kommer att beslutas. Den II April f m. Friherre Wirsén, Gustaf Fredric: Den särskilte discussiorien som i detta ämne ägt rum, Ilar blifvit föranledd af Friherre Björnstjernas förslag., att Utskotten praeliminairt borde inkomma med Grunderne till den blifvande linanceplanen. Jag trodde då att det var min pligt framlägga de motiver, hvarpå jag stödde min öfvertygelse, att en sådan föreskrift icke var lämpelig. På detta sätt uppkom mitt svar på Friherre Björnstjernas anförande. Min mening var ej, att en dyrbar tid skulle förspillas, men jag bekänner, att äfven den tid som föregår för att utvexla olika tankar i detta egentligaste föremål för Riksens Ständers öfverläggningar, äfven den anser jag af yttersta vigt och ej illa använd. Jag vill nu ej ingå uti någon granskning af hvad i sjelfva ämnet blifvit anför dt; men jag anser Fäderneslandets ställning i oeconomiskt afseende Vara så betänklig, att tidsvinsten ej kan komma uti någon slags jemförelse med vinsten af att erhålla ett resultat innan Riksens Ständer skiljas åt.