Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häiförutan hafva, enligt de bifogade sockenstämmoprotokollerna, visserligen Wirestads socken och Alfvesta församling erbjudit sig lemna jord kostnadsfritt för den del af banan, som genomskär nämnde sockens och församlings egoområden, men stambanan kom mer endast ali på en ganska kort sträcka genomgå Wiresta socken, hvilket äfven är förhållandet vid Alfvesta, så att äfven detta bidrag, hvilket icke förr än banbyggnaden blifvit fullbordad och stängsel uppsatta samt laga landtmäle.iförräUniog derefter hunnit afslutas kan tili ziffra» uppgifvas, kommer att uppgå tili ett högst ringa belopp.» »De begärda uppgifterna angående trafiken skola under första hälften af nästa månad blifva till Afdelningen afiemnade för tiden till och med innevarande års utgång. Stockholm den 31 December 1862. N. Ericson» 6 Stats Utskottets Memorial M 77. SAtt. A. P. JU. öfver befintlig Rörelse-ma(eriel å Vestra Stambanan och dess ulgreningar tili Örebro och Mullsjö vid slutet af år 3 862. Medelpris med >■ Antal Vigt i tillägg ; f fralcKostnad. Summa kostnad. £ platser Centner. omliostnader R:mt. Rent. m. ra. pr. 8t.
Derefter sprang han ned till buren, och öppnade bure-dörren, så att vilde mannen kom ut. Som de nu skulle skiljas, sade dvergen: »här gifver jag dig åter ditt gull-äple, såsom jag lofvat, och skall du ha tack att du släppte mig lös. En annan gång, när du tränger, vill jag hjelpa dig igen.» Dermed lopp han sina färde. Men prinsen gick tillbaka till sin moder, och bar igen nycklarne på samma sätt som han tagit dem. När det nu spordes öfver kungs-gården att vilde mannen var sin kos, blef der en stor uppståndelse, och drottningen sände folk på vägar och stigar för att spana efter honom. Men han var borta och blef borta. Det stod så en tid om, och allt blef drottningen mer och mer bekymrad, ty hon väntade för hvar dag att hennes gemål skulle komma hem igen. Ändteligen fick hon se hvar hans snäckor kommo farande öfver sjön, och mycket folk samlades på stranden för att helsa honom. Som han nu kom i land, blef hans första spörsmål om de väl förvarat den vilde mannen. Då måste drottningen bekänna huru det var, och förtäljde allting såsom det tilldragit sig. Men konungen vardt öfvermåttan vred, och sade att han skulle straffa gerningsmannen, eho det ock månde vara. Han lät så göra en räfst öfver hela kungs-gården, och hvart mans barn skulle fram och vittna; men ingen visste något. Ändteligen skulle den lille prinsen också fram. Som han nu kom inför konungen, sade han: »jag vet att jag förskyllat min faders vrede; likväl kan jag icke dölja sanningen, ty det är jag som släppt ut vilde mannen.» Då blef drottningen hvit om kind, och alla de andra med; ty der var ingen som icke höll af prinsen. Slutligen tog konungen till orda: »aldrig skall det spörjas om mig att jag bröt mitt löfte, vore det ock för mitt eget kött och blod; utan skall du visserligen dö, såsom du förtjenar.» Dermed gaf han befallning åt sina svenner, att de skulle fora prinsen ut i skogen och döda honom. Men piltens hjerta skulle de bringa med sig till konungen, som ett tecken att de fullgjort hans befallning.
I anledning af Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorers, uti afgifven berättelse om verkställd granskning af de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonders räkenskaper för åren 1853 och 1854, gjorda framställning i ämnet, har Kongl. Majit, enligt nådigt bref till Kollegium af den 18 Mars 1856, funnit godt i nåder förordna, att det Direktören Louische Hofman Bang för meddelande af biträde, råd och upplysningar i fårskötsel enligt kontrakt tillkommande och dittills, jemlikt Kongl, brefvet den 7 December 1854, på gamla Ulldiskont-fonden anordnade årliga arfvode jemte resekostnads-ersättning må för åren 1856 och 1857 få, efter vederbörlige reqvisitioner, utgå af riks-statens sjette hudvudtitels anslag »till befrämjande af jordbruk och landtmanna-näringar.» För innevarande statsregleringsperiod har bemälde Hofman Bang blifvit af Rikets Ständer å samma anslag på riksstaten uppförd. Till följd af föreskriften i Kongl, brefvet den 8 Juli 1857, har Kongl. Landtbruksakademiens Förvaltnings-kommitté inom föreskrilven tid till Kongl. Kommerse kollegium aflemnat redovisningar, så väl öfver Kronans stam-schäferiers tillstånd vid 1856 års början och de förändringar, hvilka under årets lopp timat, som äfven för de genom försäljning af arrende-får från dessa schäferier influtne medel; och inhemtas af dessa handlingar, att an - talet af de vid schäferierna befintlige får vid 1856 års slut utgjorde 1,000 stycken, nemligen af Southdown302, af Elektoral483, af Nazer87, af Strelitzer-metiser53 och af Cheviot-race 75 stycken, samt att för försålda arrende-får influtna kontanta medel uppgått till 374 lt:dr 8 sk. 5 rst B:ko.
Den nästföregående talaren har uttalat den åsigten, att lifsförnödenheter i allmänhet böra vara fria från tnll. Jag går dock ett steg längre, då jag uttrycker den bestämda önskan, att artikeln »saltad sill» måtte från införsels-tull befrias. Man har nu föreslagit tullfrihet för spanmål, kött, ost, smör o. s. v. Skall denna tullfrihet bibehållas, så blir det väl en nödvändighet att jern - 558 Ds n 30 Maj väl borttaga tullen ä den utifrån importerade artikeln saltad sill. Jag yrkar således tullfrihet för ifrågav:de artikel. Hr Fåhreeus, Johan Fredrik: Gerna erkänner jag, att då andra hufvudsakliga födoämnen åtnjuta tullfrihet vid införsel, det må anses inkonseqvent att bibehålla införsels-tull å saltad sill. Förra riksdagen röstade jag oek för tullfrihet å denna vara. Men alldenstund förslaget derom då icke vann E. St:s bifall, och jag i allmänhet tror det vara lämpligt att nu så mycket oom möjligt söka undvika rubbning af tullbestämmelserna för inkommande varor, hemställer jag, att R. o. Ad. behagade vid den nu gällande tullsatsen för saltad sill lata bero, helst den deraf härflvtande tullinkomsten årligen utgör omkring 50,000 rdr, ehuru varan, som nära uteslutande införes från Norge, dervid, jemlikt mellanriks-författningen, drager endast half tull. Sveriges förnämsta importartikel till Norige är spanmål, och denna är der, såsom vi veta, tull underkastad : det synes icke otjenligt att vi bibehålla fisk-tullen, till dess den länge påtänkta revisionen af författningen om handelsgemenskapen de förenade rikena emellan lyckats gå i fullbordan. Jag anhåller således om bifall till TJtskts Betänk:de i denna punkt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Dessa oförutsedda motgångar voro så mycket mera förljente af allmänt deltagande, som han vid anläggningen af ofvannämnde bruk ådagalagt en ovanlig drift och verksamhet, samt på allt sätt sökt betrygga denna anläggnings framtid och göra den gagnande för kringliggande ort; i hvilket afseende nya vägar, under de sednaste åren, blifvit inom Östmarks socken anlagda, en segelled i granskapet öppnad, samt några smärre sjöar sänkta, dervid 1,200 tunnland ny odlingsbar jord vunnits; varande alla dessa arbeten utförda på bemälde bruksegares enskilda bekostnad, utan det ringaste bidrag från statens sida. Men ehuru han lifligt önskade att, med begagnande af sin ökade erfarenhet, kunna, till allmänt och enskildt gagn, återställa det förstörda bruket i ett förbältradt skick, vore sådant, i anseende lili nu mera saknade tillgångar, för honom omöjligt, så vida ej något allmänt understöd kunde härtill erhållas. Detta vöre också det enda medel, hvarigenom den vanlottade landsort, der ifrågavarande bruksanläggning redan visat ett välgörande inflytande, skulle kunna vinna någon varaktig förbättring i sin nuvarande bekymmersamma ställning.
Beträffande nu den sedan berörde Riksdagaf Cotnrnitterade fullbordade delen af Reglering gen samt Byggnadernes upförande; så visar sig väl, att utgifterne härtill af 73,69g R:d 28 sk. 4 rst., oberäknadt det nu upgifne behofvet af 9,000 R:d, betydligt öfverstigit den härföre påräknade Summan af 35,000 R:d, utom Odlingslostnaderne. Men då Committerade utan all slags vedergällning haft omsorg och möda ospar. de, att bringa ifrågavarande Inrättning uti det fullkomligaste skick för framtiden genom en förbättrad hushållning med Strömsholms Kongsgård och hvarigenom StatsWefket uti Arrendet för Kongsöhrs KongsLadugård af nära 730 Tunnor Spannemål årligen vunnit en inkomst, sorn snart ersätter kostnaderne vid Strömsholm och derefter medförer en betydlig tillökning i StatsIntraderne; så hemställer Utskottet, det Riksens Högloft. Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i Hader förklara desse Committerade Dess Nådiga välbehag för den verksamhet och det nit, de, vid verkställigheten af det dem lemnade updrag ådagalagt.
M 12 tillstyrkta förslagsanslag till båtsmansbeklädnaden, 1,429,240. under 6:te hufvudtiteln, anslagen för Civildepartementet, enligt tabellen vid Stats-utskottets utlåtande JVs 90, samt utiåtanderna N:ris 264 och 287, dock med rättandet af den i 3:dje punkten af sistnämnde utlåtande till 306, i stället för 204 R:dr, beräknade tillökning i anslaget å Skaraborgs läns landstat, 863,530. Transport 8,480,020. Stals-Utskollels Memorial, M 358. 3 Transport 8,480,020. under 7:de hufvudliteln, anslagen för Finansdepartementet, enligt tabellen vid utlåtandet JVe 91, 1,749,950. under 8:de hufvudtiteln, anslagen för Ecklesiastikdepartementet, enligt tabellen vid utlåtandet JVs 124, samt Förstärkta Stats-utskot tets memorial JVs 268, 1,145,100. under 9:de hufvudtiteln, Pensionsstaterne, enligt tabellen vid utlåtandet JVs 125 samt Förstärkta Stats-utskottets memorial JVs 269, 539,840. Tillsammans Med tillägg af den, utsockne-frälsehemmanen i Halland, vid denna riksdag, ålagda rotefrihetsafgift, beräknad, enligt Stats-utskottets memorial JVs 328, till 10,000 R:dr årligen, hafva Statsverkets ordinarie inkomster, jemlikt Utskottets utlåtande JVs 37, vid den nu fastställda Statsregleringen blifvit upptagna till R:dr 4,513,380. och restantierna till 155,000.
Matthias var henne, såsom bror till den älskade, kärare än hvarje annan man, med hvilken hon kunde tvingas att förena sig, för att slippa sin tryckande ställning der i huset. Hon antog tillbudet med tacksamhet. Ja hon sökte till och med inbilla sig, att det endast varit ungdomsvänskap mellan henne och Ludvig. På Hertola upplifvades dock mången gång gamla minnen, i synnerhet genom ett familjeporträtt, som Ludvig mycket liknade; men hon, som alla andra, ansåg honom för död, och blotta minnet var henne dyrbart. Var hon också ej rätt lycklig som maka, hoppades hon blifva det som moder, och egnade sig helt och hållet åt detta dyra kall. Matthias, hvars uppfostran fadren i yngre åren mycket vårdslösat, i den tanken att han nog skulle hjelpa sig fram som militär, var af ett ostadigt lynne; han hade väl i början med ifver åtagit sig landtbruket, men ledsnade snart dervid, och lemnade allt i legda händer. Äfven Fredrika förlorade snart för honom nyhetens behag, i synnerhet sedan hon blifvit blek och mager, efter det hon födt sitt andra barn. Sällan såg hon honom numera hemma, om han icke der samlade sällskap omkring sig. Han lefde helst med och hos sådana bekanta, som delade hans smak för spel, jagt och andra förströelser; och vårdslösade ej allenast hustru och barn, utan äfven sin egendom; afkastningen förslog ej ens att betala räntorna på de upplånta kapitalerna. Ottilia var tolf, och Otto sex år, när ett bref anlände från den för död ansedde Ludvig. Händelser alltför vidlöftiga att anföra, hade hindrat Ludvig att låta höra af sig de första fem åren. Då erfor han genom en resande från Lovisa, att hans far var död, och att denne gjort honom arflös till förmån för hans bror. Af samma resande fick han äfven veta, att Fredrika blifvit gift, med hvem kunde den resande icke lemna upplysning om. Dessa underrättelser väckte hos Ludvig ingen håg att resa hem; men efter femton år, vaknade fosterlandskärleken. Han återvände då som behållen man, ägare af det fartyg han förde och fri från hvarje förbindelse. Han återfann nu Fredrika — döende, som hustru åt hans egen bror.
I afseende ä underrättelserna y om hvad vid Tull-Taxans verkställighet iakttagas lör. biträdde Bondeståndet, enligt Utskottets hemställan, Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets beslut, medelst antagande af ett tillägg till de i en §. sammanförde 1 och 2 §,§. Vid Utskottets yttrande rörande g §., lät Ståndet bero. Utskottets inbjudning vid j5 §. Idef icke af Ståndet antagen, hvadan vid yttrandet härom i öfrigt fick bero. Ståndet gillade hvad Utskottet yttrat och föreslagit, rörande ig §. I allt öfrigt lades Utskottets Memorial till handlingarne.. Från Hö glo fl. Ribderskapet och Adeln. ’ S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottefs den 15 dennes på bordet lagde Memorial K:o 4<)> i anledning af Riks-Ståndens olika beslut angående stora Sjötullsbevillningen; stannade Ridclerskapet och Adeln i följande beslut: 1:0 Utskottets sammanjemkniugs-förslag till för - 32 Prol. Utdr, d. 24 Ian. 1835, ■sta tulkbevillningsgrunden samt förslaget rörande lull-reslitution för socker, biföllos; 2:0 inbjudningen till instämmande i Borgare-Ståndets beslut i afseende på förslaget om kustbevakning och patrullerande conlroler till sjös och lands emot öfverträdelser af Tallförfatlningarne, blef af Ridderskapet och Adeln antagen; 3:o inbjudningarne, dels att å alla slag af bränvin och sprit antaga tullbestämmelsen efter enahanda grund, eller enligt Betänkandet N:o 29, dels att instämma i de öfrige Riks-Ståndens beslut rörande införsel-tullen å Hampa, blefvo af Ridderskapet och Adeln bifallne; 4:o vid Utskottets yttrande rörande 9 §. i underrättelserne fann Ridderskapet och Adeln för godt att låta bero; 5:o alla de voterings-propositioner, hvilka ej genom
Du vet väl, att vår pappa är major Krause?“ En stund pratade Erik och Manda med denna osökta förtrolighet, som tillhör deras ålder. Manda hade något dristigt i sitt sätt, som gjorde, att Eriks förlägenhet försvann. Minna åter satt där helt tyst och tuggade på ett hörn af näsduken, utan att våga se på Erik, som blifvit lika otvungen med Manda som hon med honom. “Vet du, Erik,“ yttrade Manda, “jag skulle nog kunna hålla af dig, för du är allt en ganska snäll gosse; men du är så fasligt ful, och det är ett svårt fel, som jag icke rätt bra kan försona mig med.“ Eriks ansikte, som haft ett lifligt och glädtigt utseende, fördystrades ögonblickligen. Han kastade en missnöjd blick på sin sidokamrat. “Är du säker på, att jag är så där fasligt ful?“ frågade han. Manda storskrattade. “Har du aldrig sett dig i spegeln?“ sporde hon. “Många gånger.“ “Nå, hvad säger den?“ “Att mitt ansikte icke är vackert, men att där finnes något, som bör ersätta bristen af fägring.“ Gossen reste sig upp. Kinderna voro blossande röda, han nickade åt flickorna och ämnade gå. “Hvad, tänker du gå din väg utan att säga oss farväl?“ utropade Manda. “Tror du, att jag skulle kunna bli så där ond på dig, om du sade, att jag vore ful? Nej, du! Det var elakt af dig. Jag kan dessutom säga dig att, om jag icke kan hålla af dig, så nog tycker jag ändå mera om dig än om Claes Henrik, fast han är vacker.“ Erik satte sig åter vid Mandas sida. All sårad fåfänga var försvunnen, han fattade hennes händer och utropade: “Förlåt mig; jag vet, att jag är den fulaste gosse på jorden, och att aldrig någon skall komma att hålla af mig; men jag kan icke höra det af andra.“ Erik grät öfver sitt ofördelaktiga utseende. Han hade ofta känt och kände i detta ögonblick djupare än någonsin, att hans yttre fulhet stod i fullkomlig strid med hans inre skönhet och att denna disharmoni skulle komma att inverka störande på hela hans lif.
Provisoriska sjukhuset. Norrtelje lasarett. Kurhuset. Löwenströmska lasarettet. Detta lasarett är tillkommet och underhålles helt och hållet genom enskild donation. Dessa kostnader hafva blifvit bestridda af kurhusmedlen jemte ett årligt bidrag af 2,333 R:dr 16 sk., dels utgående från Serafimer-ordens-Gillet såsom hospitalsmedel, dels sif enskild donation och dels utgörande Länets andel af lasaretts-afgifter. Kurhus-afgiften utgjordes för år 1851 med fyra skillingar och för de följande åren med fem skillingar sex runstycken banko af hvarje mantalsskrifven person. Af kolera-sjukdomen år 1853 bortrycktes med döden inom Länet 347 personer. Åren 1854 oell 1855 förekommo väl äfven åtskilliga dödsfall af samma sjukdom, men icke till något betydande antal. Bland helsovårds-anstalter inom Länet förtjena att nämnas den år 1849 öppnade kallvattenkur-anstalten i Södertelje samt gyttjebad-inrättningarne i Norrtelje och Vaxholm, hvilka alla badanstalter ganska flitigt anlitas och för städerne sjelfva äro af icke obetydligt inflytande till förkofran och väckande af mera omtanka för deras prydlighet. Länets bolag till försäkring af byggnader obh lösegendom har fortfarande vunnit ökadt förtroende och verksamhet; och utgjorde bolagets hela försäkringsvärde vid slutet af det brandstodsår, som tilländagick den 14 Mars 1855, för byggnader 10,357,810 R:dr och för lösegendom 6,676,760 R:dr, tillsammans 17,034,570, så att försäkringsvärdet under ifrågavarande fem år tillväxt med något öfver Tre millioner R:dr.
Lag-Utskottet afstyrkte bifall till detta förslag af skäl, att, då sterbhusdelegare egde till uppteckning af boet kalia dem, för hvilka de hade förtroende, det följaktligen stöde sterbhusdelegarne öppet att på förhand öfverenskomma med förrättningsmännen om lämpligt arfvode för bouppteckningsbesväret; och att, om sådant af sterbhusdelegare försummades, eller det af en eller annan anledning icke alltid lät sig göra, återstode i allt fall för dem den af lagen i 18 Kap. 5 § Handels-Balken anvisade utväg att, i brist af åsämjande om arfvodesbeloppet, låta domaren bestämma detsamma; hvarjemte Utskottet erinrade, att det i allmänhet borde anses olämpligt för Staten att meddela föreskrifter i fråga om den enskildes angelägenheter, hvilka han mestadels bäst sjelf vore i tillfälle att ordna. Detta LTtskottets utlåtande godkändes af Rikets Ständer. Af förevarande motions innehåll finner Utskottet icke anledning att frångå den af Rikets Ständer, på sätt förmäldt är, uttryckta mening, att sterbhusdelegare böra hafva frihet att med bouppteckningsman, som de sjelfva ega välja, öfverenskomma om bouppteckningsarfvodet, utan hemställer, att motionen matte af Rikets Ständer lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 11 Januari 1866. Allm. Besvoch Ekon.-Utslcottets Betänkande M 31. 3 X:o 31. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Jan. 1866, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om lag emot godtyckligt ombyte af tillnamn.
Med dessa tillslagne förmåner anser Bolaget sig i stånd för framtiden drifva verket, så att Riket lika som nu kan med kohl tillräckeligen förses; och hoppas att under tiden medelst utvidgning af Actieägare vinna ökade tillgångar att fullborda sänkningen vid Ryd och komma i den länge eftersträfvade önskade belägenhet, att genom arbetets bedrifvande på en större Scala kunna vinna ersättning för mångårig möda och kostnad. Skulle åter i brist af medel Intressenterne nödgas nedlägga arbetet, skall ej endast förlusten af Stenkolik men äfven alla dervarande arbetares olycka och återfallet af de nu varande rike och odlade fällt, till hvad de varit förut ofruktbare kärr och hedar, blifva en lika snar som oundvikelig följd. N.-o g. Herr von Strokirch, yohan Herman : Till vinnande af en säkrare och efter Tidem anda mera lämpad lagskipning, är väl en ny Lagbok under beredning och skulle det så; ledes kunna synas vara en umbirlig handläggning, att partielt föreslå förändningar uti vår ännu gällande Lag; men dä förstnämnde vidlyftiga och grannlaga arbete trolige ej kan inom kortare tid bringas till fullkomlig-: 223 Den lo Fébruäriii het och efterlefnad, Så skulle det,' efter min tanka, medföra mycken nyttaom, under tiden undamödjas de anledningar, hvilka lagen nit gifver till onödigt uppehåll och mera omgång, än nödvändigheten synes påkalla, och deri* bland räknar jag: Det betydliga antal af mindre vigtiga mål, som 25 Cap. 5 §. RättegångsBalken upp-t täger och hvilka öfverflödigt underställas Hofoch ÖfverRätters pröfning, såsom i synnerhet* 1:0. Fångspillningi enär deri ej är af svåfare egenskap, sorn utmärker fånges värjande eller uppsätelig befordran på flygten, då svåt! färe bestraffning kail komma att följa. 2iO. tfuftjufnader: ehuru desse förbrytares bestraffning ej öfverstiger den högsta kroppsplikt, som vanlige* med och utan inbrott, begångne tjufnader i allmänhet åtföljer.
Vid utlåning ege bank-bolag, dä räntan ej är ut fäs t högre än efter fern för hundradel om året och utlåningen ej är stäld på längre tid. än sex månader, vid lånets utgifvande afdraga räntan för hela lånetiden. Betalar ej låntagaren å för fallodagen-; erlägge derefter, tilldess betalning sker, ränta efter en half för hundradel i månaden; börande lagsökning inom en månad från för fallotiden anställas. Vid fördringars utsökande njute bank-bolag samma rätt lill handräckning, som för Rikets Ständers Diskontverk nu ärj eller framdeles varder beviljad. § 13. Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 6. 25 § 13. l:o. Förr un banken öppnas och sättes i verksamhet, skall inför Fomin gens Befallningshafvande styrkas: a) alt inför Rådstufvu-r ätten i den stad, der bolagets hufvud-kontor ur beläget, blifvit i hufvudskrift förevisade och ali in/ecknings-pru/okollet ordagrant intagne så viii den af Fongt. Majit för bolaget utfärdade tillständs-reso/ution, som ock bo/agsreglorne, samt att Rätten, pä bolagets bekostnad, lali t i allmänna tidningarna införa kungörelse om det ingångna bolaget; b) att uppgift å de bolagsmän, hvilka i enlighet med denna lag för bolagets förbindelser äro solidariskt ansvariga, blifvit ej allenast aflernnad till samma Rätt och i dess intecknings-protokoll intagen, ulan ock i allmänna tidningarne kungjord; c) att till banken blifvit ä lotterna inbetaide minst tio procent af grundfonden, äfvensom alt handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, liro hos banken aflemnade till säkerhet derför, alt återstoden af grundfonden varder, jemlikt 4 §, inom ett år i banken insatt; d) alt uti allmänt förvar blifvit nedlagda, i föreskrifven ordning pröfvade och godkända grundfonds-hypotheker till belopp, motsvarande minst tretio procent af grundfonden. 2:o.
Stockholm den 17 December 1844. Re - Lag-Utskottets Betänkandej N.-o 5a, Reservationer. 9 af Herr Friherre Stjernsledt: ”Frågan om indragning af KämnersRätter, Lagmans-Rälter och RiddareSyne-Rätter, eller, med andra ord, om införande i vissa delar af en bättre rättegångs-ordning, än den nu gällande, synes inom nationen hafva vunnit sådane sympathier, att nämnde fråga’ icke kan falla. Utgången af striden emellan dem, som ifra för bibehållande af det nuvarande rättegångssättet, och dem, som deri önska ändamålsenlig förändring, är följaktligen ej oviss, om än någon tillfällig fördel kan af de förre tillkämpas, och införandet af den utaf nationen önskade reformen derigenom fördröjes. En sådan fördel torde kanhända tillkomsten af förestående Betänkande vara. Möjligtvis blir den dock utan menlig påföljd för sakens framgång, så framt det lyckas mig att i den reservation, jag nu emot Betänkandet i denna del afgifver, framställa ett förslag, som vinner Rikets Höglofl. Ständers bifall. Till en början anser jag härvid det vara nödigt att fullständigare, än uti Betänkandet skett, anföra de skal, som tala för den ifrågasatta inskränkningen i Domstolarnes antal.