Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men bär synes mig sak vara ett och sätt ett annat; och just för det jag önskar saken, ville jag att ett säkrare sätt' uppgafs, än det Grefve Löwenhjelm föreslagit; och jag skulle alltså begära , att StatsUtskottet anmodades att tillse, om ej andra tillgångar kunde medgifvas. Mig förefaller att det blir svårt att controllera, om den, som anmäler sig att köpa Billet, har vid Mantalsskrifningen angifvit sig till Spectaclernes begagnande eller ej; så så mycket mera svårt, som Theaferns interesse alltid vore, att Billetter köptes, ehvad köparen ägde rätt eller ej. Jag har svårt att anse den fria Bevillningen för annat, än en tvungen Subscription. Friherre Åkerhjelms förslag är då, kan hända, bättre; men äfven det synes mig kan hända ej så alldeles säkert; och jag tror derföre att StatsUtskottet borde anmodas att utse tillgångar. Herr Cederskjöld , Pehr Gustaf: Lika med samteliga värda Ledamöterne, som nu talat i detta ämne3 anser äfven jag Theatern 234 Den 25 Maji, hafva ett vigtigt inflytande på Nationens bilds ning, litteratur och sedlighet; samt finner derföre ganska billigt, att Nationen gemensamt bidrager till underhållande af denna Nationalhyfsningens CentralSchola. Jag skulle derföre högeligen önska, att Höglofl. StatsUtskottet kunde utfinna någon möjlighet, att af Statens medel fylla Theaterns behof. Skulle detta åter ej kunna låta sig göray så synes visserligen den enda utväg till Theaterns bibehållande böra sökas i ökade tillskott af dem, som vilja njuta dess nöjen. Men att detta skulle, såsom Herr Grefve Löwenhjelm föreslagit, ske genom en bestämd ärlig afgift eller Bevillning för rättigheten att besöka Theatern, anser jag, af flera skäl, mindre billigt och lämpligt. Detta Beskattningssätt skulle nemligen förorsaka en ojemn förhöjning i priset på Theaternöjet, och blifva för hvar och en desto mer orättvist tryckande , ju mindre ofta han besökte Theatern, samt tvertom. Dessutom skulle Controllen blifva nästan omöjlig, eller åtminstone kunna föranleda till de obehagligaste missbruk och oredor.
Upplästes följande från de öfrige Respective Riks-Stånden tid efter annan ankomne Protocolls-Utdrag: Från Högvördigc P reste-Ståndet: Remisser till Constitutions - Utskottet i Åf Serskildta Utskottets Betänkande, rörande Reglering af Rikets Styrelse-Vel*k, i afseende på de deruti förekommande Grundlags-» Ridd. 0. Ad. Prot. XI. Afd. 17 278 Den ai December e. m. förändringar; och i anledning af Kongl. Majrts bifall lill Riksens Ständers förslag till vissa förändringar i Rikets Grundlagar. Lag-Utskottet: Åf Banco-Utskottets Memorial, angående Förklaring öfver 17 Cap. 8 §'! Ilandels-Baiken, rörande skuld till Kronan för Uppbörd; och af Serskildta Utskottets Betänkande, rörande Reglering af Rikets Styrelse-Verk. Allmänna Besvärsoch Qeconomie-Utskottet: Af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående en af Preste-Ståndet gjord framställning örn den nya Evangelii-Bokens antagande. 2io Äherremisser af nedanilämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: (konstitutionsUtskottets : Med förslag lill ändring i 33 §. Riksdags-Ordningen. Stats - Utskottets': I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, angående Tredje Hufvud-Titelus behof. StatsBancosamt Oeconomie-Utskottens: Rörande Allmänna Magazins-Inrättningeil. Banco - Utskottets : Angående generella förslag till reglementariska föreskrifter för Organisationen af LaneGontoiren uti Städerne Götheborg och Malmö. Den 21 Deiembe? e. m. 2?9 Lag-Utskottets :
Regeringsformen af ett Riks-Stånd blifvit öfverträdd, utan endast afgöra, om ett till Utskottet remitteradt mål, såsom ej till dess befattning hörande, bör återlemnas, anser jag mig böra reservera mig emot Lag-Utskottets sätt att motivera sitt beslut, att till Borgare-Ståndet återlemna Herr Alanders motion i dess helhet, enär befattningen åtminstone med en del af de i nämnde motion behandlade ämnen, tydligen tillkommer Lag-Utskottet. Stockholm, Tryckt hos Sam. Lag-Utskottets Utl&tandf M 6. \ N:o 6. Aak. till Ejp.-Ut6k. den 8 Dec. 1862, kl. 3 t a Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett tillägg lill Kongl. Förordningen den 7 December 4860, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Riksdagsfullmäktige!! Lars Ersson från Södermanland har uti ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, som blifvit till Lag-Utskottet remitteradt, yrkat att till omförmälde Kongl. Förordning måtte göras ett tillägg af innehåll, »att den person, som blott äger rättighet att försälja bränvin i parti om 15 kannor, men likväl afyttrar detta minsta belopp till flera personer, som förenat sig om att köpa detsamma, må, då han ägt kännedom om ett dylikt sammanskott, stanna i det ansvar, som 41 § föreskrifver, samt att han, om han är handlande, må varda, då han dermed andra gången beträdes, sin handelsrättighet förlustig, på sätt 42 § 2 mom. stadgar, äfvensom ock, att den, som stod i spetsen för sammanskottet och hvilken uppenbarligen för emottagna penningar utdelar mindre partier bränvin, måtte anses såsom den der oloflig minutering eller utskänkning utöfvat.»
» Jag är så ängslig för dessa färder o m nätterna, » brukade hon säga, » och ändå vill jag ej du skulle stanna hemma — det vore orätt att ej hjälpa, då det kanske finnes möjlighet, åtminstone att lindra och trösta — men bra lugnt, då du åter är tillbaka — till nästa gång. » Den ståtlige, gamle ädlingen och hans fina, goda franka ha båda slutat vandringen på jorden, och de hvile i frid! TjiTT MENINGSUTBYTE torde kanske vara att vänta med anledning af Ysabels skiss » Väntanstider » i detta nummer. Utan att vilja ställa oss helt solidariska med förf:s där uttalade uppfattning, anse vi dock ämnet så behjärtansvärdt, att det bör knnna förtjäna en utredning från skilda synpunkter. Iduns spalter stå gärna öppna. HR G. — 5 — VÅRA IDUN 1899. ILLUSTRATIONER. » O T O R - K L A S OCH LILL-KLAS », G. af Geijerstams ™ nya sagospel, går nu, som vi redan i förra numret omnämnde, för hvarje kväll inför fullsatt salong och under lifligaste bifall öfver Svenska teaterns tiljor. Vår tecknare återgifver i dagens nummer den karaktäristiska scen ur 3:e tablån, när den kärlekskranke klockaren (hr V. Lundberg), som gömt sig i bondhustruns (fröken Borgström) kista, af &lt;1en klipske Lill-Klas (hr A. de Wahl) för den förbluffade bonden (hr Riego) förevisas som själfva » hin håle&gt;. I ett par mindre pennteckningar framställas tvänne andra af styckets hufvudfigurer: Sankte-Per (hr E. Hillberg) med sitt metspö i handen och den grötmyndige Stor-Klas (hr 67. Ranft). • m v Å PRESIDENTSKOR. Madame Marie Loubet, den nye franske presidentens maka, är född år 1849 i Montélimar, där hennes fader var järnhandlare. År 1867 ingick hon äktenskap med Emil Loubet, hvilken då verkade som advokat i den lilla franska landsortsstaden.
B:co. Vid samma lid hade Styrelsen, genom den vid nämnde byggnader då anställde Archilect, Öfverste-Lieutenanten och Riddaren Lidströmer, låtit uppgöra kostnads-förslag och ritningar öfver de, enligt den gillade planen, återstående byggnads-arbeten, serskildt 76 Bil. till K. M. Nåd. Propås. N:o 23. för Norra Corrections-Inrällningen och serskildt för den Södra. Uti dessa förslag upptogs det förmodade penninge-värdet, hvartill materialiers inköp samt dagsoch arbetslöner skulle utgå, grundadt, i hänseende lill de gamla byggnaderna, på deras då varande inre och yttre synbara tillstånd, till en sammanräknad Summa, stor 112,909 R:dr 3a sk. B:co för bägge Inrättningarne, enär dessa beräknades, att lemna utrymme för en personal af omkring 1000 correctionshjon af bägge könen. Emedlertid har det, vid utförandet häraf, blifvit möjligt, att icke allenast erhålla utrymme i dessa Inrättningar för minst 1200 correctionister, att der ändamålsenligt logeras och förvaras, utan äfven, såsom förut i underd. är nämndt, att ett större antal verkstäder, serdeles vid Södra Inrättningen, erhålles, än hvad man vid förslagens och ritningarnes uppgörande hade förutsett. Denna sökta och vunna tillökning i utrymmet var en följd afSLyrelsens skyldiga omtanka, påkallad af det beständigt tillväxande antal correctionshjon, sorn till Wadstena, Norrköpings och Stockholms Allmänna Arbets-Inrättningar, under 1827 års lopp, ankommo, och hvarigenom synbara skäl till den fruktan företeddes, Bil. tUl K. M. Nåd. Propos, N:o 23. pp att Corrections-Inrättningen i Wadstena icke skulle kunna upplösas.
St:r må hos K. M. i underdånighet anhålla om upphäfvandet till all kraft och verkan af stadgandet i 3 morn. 47:de §:n af K. M:s Nåd. Förordning om landsting af den 21 Mars 1862, i hvad det innehåller, att då ett företag är af den beskaffenhet, att endast siad eller endast landsbygd af företaget kan hafva hufvudsaklig nytta, i förra fallet landsbygden och i det sednare städerne, vare sig samfäldt eller en eller flere bland dem, må från bi drag till företaget befrias eller med ett sådant bidrag i jemförelsevis mindre mån betungas.» Hr von Troil, Sam. Gust.: I det anförande, jag algaf i den föregtde frågan, vidrörde jag i förbigående Frih. Sprengtporten motion. Jag förklarade då, att jag i sak instämde med honom. Jag tror, att det tillägg, som R. St:r, i strid med hvad Den 7 Jannari. 43 komitén föreslagit, gjort i författningen, är olämpligt. Men jag vägar ändock tro, att Ekon.-Utsk:ts Betänk, bör bifallas, emedan författnm ännu är så ny, att någon erfarenhet deraf ännu icke hunnit inhemtas. Jag är öfvertygad om, att sedan den under några år varit i tillämpning, flere förslag till ändring i densamma skola framställas. Då först är tiden inne att göra en revision, hvarföre jag nu anhåller om bifall till Betänk:t. Gr. af Ugglas, Ludvig: Rörande sjelfva saken, eller nyttan af Frih. Sprengtportens förslag, vill jag icke yttra mig. Jag tror att det icke är af någon väsendtlig betydelse. Det torde lätt kunna visas, att det icke varit så alldeles obetänkt som R. St:r vid sista riksdagen godkände det ifrågav:de morrnt och som K. M. gillade det. Men hvad jag vågar bestrida, är att R. St:r nu skola fatta ett beslut, rakt stridande mot hvad de vid förra riksdagen gillade, och det utan den aldra ringaste kännedom om huru författningen vid tillämpningen kommer att gestalta sig.
Tvåhundra voro insatta på sparbanken och de femtio skulle nog räcka ända till våren, skref gumman, för henne och barnen, ty både potäterna och rågen hade gifvit bra i år och grisen lofvade bli stor och vacker till jultiden. Lena log ett belåtet löje, då hon förestälde sig förvåningen och glädjen där hemma när den andra sändningen, som i dag afgått, kom fram. Om hon nu bara kunde hålla ut ett halft år till med samma lön som hittills, så kunde hon räkna på goda tvåhundra daler i besparingar och då kunde hon gärna söka sig en trefligare plats, fast med hälften så stor lön, ifall hon då ännu inte hade lust att fara hem. Hon kände sig så nöjd med hela världen och så tillfreds med sig själf, att hon till och med upptog Tuominens försök att inleda samtal helt vänligt. Men det räckte inte länge innan han blef obehaglig. Han gaf allehanda vinkar och gjorde alt oförskämdare antydningar, så att Lena fann det mycket svårt att bibehålla sin vänliga uppsyn, ehuru hon nästan ansåg det vara sin skyldighet att visa sig tacksam för hans tjänstaktighet tidigare på dagen. Slutligen sade hon att hon var trött och gick upp på sitt rum, men kunde inte hindra att husbonden i förbifarten tog henne om lifvet och klämde om henne en smula. Hon gjorde sig lös och sade som vanligt fy, skäms! men inte med det vanliga eftertrycket det var som om hennes anständighetskänsla i någon mån förslappats af den tyngande tacksamhetsskulden. Då hon kom upp i sitt rum och sökte stänga dörren var låset i olag, utan att hon kunde begripa huru det gått till. Men då för tillfället inga andra gäster än ett par gamla matroser, som aldrig betraktat henne med större vänlighet än de andra bohagstingen i huset, funnos i huset och de dessutom längesedan gått till sängs med ett grundligt aftonrus hvar, så kände hon sig på intet sätt orolig öfver det defekta låset utan begynte lugnt kläda af sig. Hon hade hunnit bra nog till slut därmed och sträckte behagligt på sig, då hon tyckte sig höra steg i korridoren utanför. Och ögonblicket därpå tog någon varligt i låset. Hvem är där? kom inte in! Hon svepte skyndsamt en kjol kring axlarna.
Härefter anmäldes till justering, men bordlädes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., Exped.Utsk:s under N:o 42, afgifua förslag till § i riksdagsbeslutet om ändring i 2 § 17 cap. Ä.B. Vidare upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till §§ i riksdagsbeslutet: N:o 43, om förändring af lagens stadganden rörande leslaments-friheien m. m.; N:o 44, ang:de ändring i K. förordningen om fattigvården i riket; 37* 580 Den 12 October. N:o 45, om ändring i K. stadgan, ang:de försvarslöse och lill allmänt arbete förfallne personer; N:o 46, ang:de rättighet för judar att vittna; N:o 47, ang:de lag mot uppror och olotliga sammankomster; N:o 48, ang:de skyldighet att låta inteckna vid köp af fast egendom gjordt förbehåll, att emot bestämd summa få densamma återlösa; JN:o 41), ang:de lag för utrikes vexlar; N:o 50, ang:de besvärstid vid klander emot syn, som af en skild person hålles med dess landtbo; N:o 51, ang:de förklaring af 3 mom. i K. kungörelsen d. 18 December 1823; samt N:o 52, aug:de förändring af nu föreskrifna borgenärsed.
Då anledning vore att förmoda, att delta sistnämnda under den närmaste framtiden komme att behöfva ganska stor fiersonal, kunde frestelsen att dervid söka sin lycka blifva för Ingeniör-officern alltför ockande, om hans lönevilkor vore ojemförligt ringare, än dem, han i en annan, med hans egen mycket närbeslägtad, tjenst kunde hoppas erhålla, lin förbättring i dessa lönevilkor vore derföre så mycket nödvändigare. De nya löneförmånerna' borde indelas i lön och tjenstgörings-penningar. Att från de särskilda och vigtiga kommenderingarne borttaga arfvoden, vore obilligt emot den med en svårare tjenstgöring betungade; 268 Expedilions-Vtskoltels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 129. men skulle dervid dessutom erhållas den fidla förhöjda lönen, uppslode den oformlighet, att ekonomiska fördelar kunde förhindra en officer att emottaga befordran till majorseller högre beställning inom korpsen. Vidare borde de utom korpsen tjenstgörande ej få uppbära full lön i likhet med dem, som inom korpsen (jenstgjorde. Derföre borde ijenslgörings-penningarne afdragas för dem, som inom korpsen voro med traktamenten kommenderade (likväl icke vid tillfälliga kominenderingar), och för dem, som (jenstgjorde utom korpsen. Dessa tjenstgörings-penningar komrno derigenom Stats-verket lill godo. Undanlag borde dock göras för yngre kapilener med tjenstgöring inom korpsen, emedan de ofta beordrades tili vigtiga befattningar, derde, till följd af deras löners mindre belopp, äfven då traktamente inräknades, visserligen icke blefvo för högt aflönade.
Slutligen och ekuru af Lagens mening säledeS föijer, eller förnt äit s, att bördelösen wid Räntas försäljande, äwr rum; dock som osman Åberopade i i 4 Cavitiet JordaBa>ken icke, genom Lagens egen obestämdhet, utan genom förde, rörde i bruk komna talesätt, enligt hwilket den ena rättigheten i Jorden, men ej den andra, fältnamn Den 27 Ianuarii. 1017 os Jordägande rätt, kommit att blif-va »otydlig, och mängen, som ;ör längre tid tillbaka, pä god tto köpt Frälseränta, efter tidens dä warande oris skulle dkttwa lidande, om, kör dä försummad Lagfart, klander hädanefter skulle anställas as börder man, med pästätlide ott sä den tör samma orts, som köpcorelwek ulwiiade, hösma NiksrnS Ständer funnit med billighet öfwerensstämmande att bördelöse^ ej mä gälla i afseende pä hittills givrbe räntekvp Uppä nu anförde grunder hofwa Riksens Ständer ansett en Lagförklaring af följande innehäll nödwändig, lamt utbedja stg dertill i underdånighet Eder Kongl. Majus Nädigste bifall och Sanc-ion. i:o Rättighet till Frälseränta kan, när den frän Sk ttem niiarätten ä' skiljd, lika som dä sömma rättigheter äro örenade, af en hwar, genom Loga fäng svrwärfwas. 2 0 Köp, skifte, sch Mw, af Frälseränta, hwilka hädanefter ske, böra anses säsom annan afhandling om jord, och derföre, enligt r §. i Capulet JordaBalken, jemförd med 1 §- 4 Eapitlet stimma Balk, samt Kongl.
Den dag skall komma, då vi skola af efterverlden framkallas till redogörelse för vår financiella klokhet, vår Ekonomiska omtanka; och då skall frågan troligen icke blifva: Vid hvad Cours, vid hvilken SkillingsAgio stod Ert Pappersmynt? icke, huru stor var Er Sedelstock? utan huru lycklig var Nationell, i kraft af Edie finauceplaner? huru 264 &en 6 Junti e. m. lifvad eller huru fallen stod Er Allmänna verksamhet, Edra Näringar, Eder production ? Om vi då, till svar på dessa frågor, nödgas tillstå, alt omtankan för vårt pappersmynts värde hetog oss all omtanka för Nationens tillstånd, så skall denna ursägt säkerligen icke antagas. Må Ni, mine Herrar, också besinna allt detta, Och må Ni, då Ni i dag afgören Nationens Ekonomiska och Financiella öde, också minnas Eder egen ansvarighet inför samtid och efterverld, Flere yttrade härtill deras bifall. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: Herr Påhlman har talat om nödvändigheten att upprätthålla och förbättra myntvärdet. Jag instämmer äfven deruti, och önskar just derföre, att vår production icke måtte lida skada, i brist på tillräckligt RörelseCapital. Jag tror, att så länge productions-kostnaden kan betalas med pappersmynt, är detta mynt ganska nyttigt. Varupriserne ökas lika mycket genom en hämmad production, som genomen ökad Sedelstock. Det hufvudsakligen onda är, att sedan produetionskostnaderne nu mera stadgat sig, och utvandring af Sedelmyntet till Finland alltjemt fortfar, man ändock vill ytterligare minska RörelseCapitalet. Att myntvärdet derigenom ingalunda skall förbättras, bevises bäst deraf, att år 1812, då RörelseCapitalet var manga Millioner större än nu, myntvärdet var mycket bättre, emedan MedelCoursen detta år var 8y|. Sedermera har Den 6 Junii e. m. 26.5 Handeln och Näringarne beständigt aftagit, samt myntförsämringen äfven i samma förhållande ökats.
Såvida man vill att län skola uptagas, tillstyrker jag att sednare afdelningen i punkten utstrykes, desto heldre, som jag kan försäkra, att om fullmäktige i Riksg:sKont. icke snart få uptaga ett lån, så få vi, enl. en § i Reglermtet, gå omkring och låna på hvad vilkor, som helst. På grund af dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad. måtte skilja emellan dessa 2:ne afdelningar i punkten. Under discussionen har en talare med fosterländsk värma, som jag högaktar, yttrat förskräckelse emot statsskuld. Jag delar denna förskräckelse, såvida statsskulden göres i onödan. Onekligen är det bättre att vara utan, än att hafva skuld. Men då hela Europa an - 266 Den 13 3 ani e. m. tagit detta system för att befordra industriens utveckling, så vore det oklokt, om vi icke skulle göra på samma sätt, och derigenom intaga vår rätta plats oell ordning i Europeiska statsförbundet. Man bar talät icke blott om den utländska skuldsättningen, som nu är är i fråga, utan man har äfven sagt, att vi pantförskrifvit oss hos utländningen. Detta låter vackert vid första påseendet. Jag bekänner, att jag äfven hyste någon fruktan, då hypotheksföreningarne uptogo lån, derföre att jag befarade, att man derigenom skulle pant förskrifva sig för någon längre tid; men då jag ser på vår industri, på de klena skördar vårt jordbruk frambringar, så välsignar jag den tid, då hypotheksföreningarne började sina låne-operationer, hvarigenom landet erhållit medel till högre utveckling af sin modernäring, jordbruket.
Det hände nog, att andra förnäma damer icke hade så lätt att glömma sin ungdomskärlek som Ebba Brahe, och att det har suttit mången riddarfru, hvilken som en lydig dotter tog den man, hennes far gaf henne, och i sina ensamma timmar drömt sin ungdomsdröm om igen. Men vördnaden för föräldrarnes myndighet var den tiden så oändligt myckel, större än nu, och när ett barn från sin tidigaste ålder blir uppfostradt i föreställningen om en afgjord framtid, blir säkert denna föreställning till sist ett med begreppet om det enda sanna och rätta. Det är nu en gång så, att ungdomens gränslösa förhoppningar icke stämma med ålderns dyrköpta erfarenheter, och i alla tider har det varit och skall fortfarande uppstå konflikter mellan hvad unga hjärtan önska och hvad gamla erfarenheter förstå. Om förståndet ensamt får råda, blir en förlofning, liksom alla andra mänskliga företag, hvari blott beräkningar ingå, en tarflig, världslig och för all utveckling olycksbringande sak. Men å andra sidan är det icke säkert, att alla ett oerfaret hjärtas första impulser äro sanna och varaktiga, och det bör därför icke vara förkastligt, om de unga till en viss grad ville lyssna till de äldres råd, innan de ingå en förbindelse. Det händer ganska ofta, att en ung flicka fäster sig varmt vid [en man, om hvilken hennes föräldrar med säkerhet veta, att det är en person utan all karaktär, en man, som aldrig har arbetat och aldrig kommer att få lust att arbeta, elier om hvilken man vet ännu långt värre saker. Så länge en människa är under kärlekens förtrollning, hjälper det vanligtvis ingenting att resonnera med henne, men det finns så många exempel på, huru en ung flicka, som har satt sin vilja igenom och gift sig med en man, om hvilken man sagt henne sanningen, finner, att det värsta hon fick i lifvet var, då hon i denna sak fick sin vilja fram. (Forts.) » Den Ridder han sad paa sin höie Hest, Han hörtes saa svaort at sukke.
Best'.- och Ekon.-Utsk. Bet. 15 lärlig frestelse till löubränning oell gjorde till afsättning al bränvin pä den utländska marknaden omöjlig. Utskottet, som icke anser sig behörigt att afgöra frågan om bran vinstillverkares rätt att för det bränvin, som blifvit till främmande land utlördt, återbekomma redan erlagd tillverkningsafgift, har tagit i öfvervägande hvad i afseende på tillverkningsafgiftens belopp blifvit anförd t; och ehuru Utskottet medgifver, så väl att missbruket af bränvin, hvilket strax efter det 1855 års lagstiftning trädde i verksamhet på ett märkbart sätt minskades, på sista tiden åter ökats, som att rus dryckers fördyrande är eli verksamt medel att stälja dryckenskapsbegäret, vågar Utskottet likväl, så lange tiilverkningsafgiften i grannriket Danmark fortfarande är så låg, sorn ännu är fallet, nemligen endast 25 å 30 öre för Svensk kanna, hvilket belopp dessutom vid export får återbäras, icke tillstyrka ifrågavarande algifts höjning utöfver hvad nu är stadgadt, emedan en ytterligare höjning skulle innefatta ökad frestelse till lurendrejeri. Dessutom skulle tillverkningsafgiftens förhöjning i närvarande tidpunkt måhända vara nog kännbar lör dem, som, för att fortfarande kunna utöfva bränvinsbränning, nödgas nedlägga kostnader på de smärre brännerier, de nu begagna. Hvad åter angår yrkad nedsättning al ifrågavarande afgift, så hafva de vigtigaste af de skäl, som till stöd härför blifvit anförda, — lönbränning och smugleri,— icke förmått öfvertyga Utkottet om nödvändigheten af en sådan nedsättning. Genom lönbränning, hvilken, i anseende till det dryga ansvaret i händelse af förbrytelsens upptäckande, endast kan drifvas med mycket liten redskap, under ständig fruktan och med utomordentliga försigtighetsmått, lärer någon betydligare tillverkning icke kunna ske.