Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslog till Hildring af I I och 14 Riksdags-Ordningen, angående Städernas representationsrätt. Riksdii^s-Orcliiiiigeii. §■ l:o. Med de i andra § omförrnälda föreskrifter förslås bestämmandet af skyldigheten för vederbörande Korporationer eller Embetsman, alt, utan vidare påminnelse och ulan annan anledning, än vid Lagtima Riksdag, sista Riksdags-Beslutel, oell vid Ultima Riksdag, sjelfva kallelsen, besörja, det valen till Riksdagsmän, der sådana val ega rum, i laglig ordning och, vid ansvar, med all skyndsamhet verkställas; tillhörande det Dom-Kapitlen, att för Preslerskapet, Hufvudstadens Magistrat, alt för dervarande Borgerskapets samt Landshöfdingarne hvar i sitt Län, att för de öfriga Städernas Borgerskap och Menige Allmogen om sådana Valförrättningar, å Ettibetes vägnar, föranstalta, 11. Lo. Med de i andra'§ omförrnälda föreskrifter förstås bestämmandet af skyldigheten för vederbörande Korporationer eller Embetsman, att, utan vidare påminnelse och utan annan anledning, än vid Lagtima Riksdag, sista Riksdags-Beslutel, och vid Urtima Riksdag, sjelfva kallelsen, besörja, det valen till Riksdagsmän, der sådana val ega rum, i laglig ordning och, vid ansvar, med ali skyndsamhet verkställas; tillhörande det Dom-Kapitlen, att för Presterskapet, Stockholms Magistrat, att för samma stad, samt Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, att för de öfriga Städerna och Menige Allmogen om sådana valförrättningar, å Embetets vägnar, föranstalta — l:o Hufvudstudén Stockholm caije Tio Riksdagsmän, hvaraf Tre Magistratspersoner, Två Grosshandlare, En Fabrikör, En Minuthandlare och Tre af Embeten och Handtverkeri er. Falen förrättes af Femtio Elektorer, utsedde ibland Borgerskapet, efter fika klassifikation, som Stadens Femtio Äldste. Desse Elektorer välje hvarför sig Riksdagsmän inom sin Ii/ass, men atle samfäldt Fullmäktige af Magistraten.
Circulåret den 26 Juni i8o4, samt Kongl. Brefven af den 27 December 1811 och 11 Januari 1815 föreskrifva bland annat: ”att Svensk man, som tager skeppstjenst hos utländsk skeppare, så ock handtverks-, fabriks-, manufactur-arbetare och tjenstefolk, samt personer af andra stånd och villkor, sorn åstunda företaga resor till utrikes orter, men ej dertill erhållit Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, åligga hvar och en,|j att, Bih, till R, St. Besv. och Ekon, Utskottets. Betänkande x No 18» innan pass den sökande kan leranäs, antingen anskaffa 2tne gode mån, de der borga för hans såkra återkomst inom den låmpliga tid, honom förelågges, samt tillika förbinda sig, att, om lian olver densamma tid uteblifver, . för honom i plikt erlägga 100 R:dr, eller ock sjelf ve nedsatta penningar till slikt, belopp, sorn tillfaller närmaste Sjömanshus, om deri utrikes resande icke återkommer, innan sådan tid tillåndalupit, och ej eller laga förfall visa kan;, hvarifrån undantag icke ega rum annorlunda, ån för resor till Norrige, eller då fråga år om bosatte personer, för hvilka det får ankomma på Kongl. Maj:ts, Befallningshafvande att, efter omständiglieteme, pröfva, huruvida den sökande kan från en slik skyldighet befrias. Utskottet delar motionärens åsigt, att dessa besvärande villkor, för erhållande af pass, hvarmed synbarligen varit åsyftadt, att inora Riket qvarhålla den arbetande classen af Rikets befolkning, icke mera åro låmpliga efter den utveckling af samfundsskicket, sorn senare tider visat sig, utan böra upphöra, såsom på ett skadligt sått hinderliga för begagnande af de sa sorgfälligt beredda lättare och lifligare comraunicationerne olik» Slater emellan, hvarigenom äfven ringare personer, för billigt pris, blifva i tillfälle att å utrikes orter förvärfva ytterligare kunskap och färdighet i de slöjder, de idka, till förkofran och tillväxt af nåringarne i allmänhet»
Af Prosten Tellbom: »Till expenser samt resor och undersökningar för allmänna arbeten hafva Rikets Ständer under några sednast förflutna riksdagar gjort följande anslag: 1840 års riksdag sex tusen Riksdaler; 1844 och 1847 års riksdagar tio tusen Riksdaler; 1850 och 1853 års riksdagar tolf tusen Riksdaler Banko, allt årligen. I underdånigt memorial, som till Kongl. Maj:t blifvit af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbygg Bih. till R. St. 4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 23 Haft. 12 90 Stats-Ulskottets Utlåtande 122. nader den 15 September 1856 afgifvet, har Styrelsen, sedan sistnämnda anslagsbelopp befunnits vara för sitt ändamål tillräckligt, förklarat sig anse lämpligt, att ett lika belopp eller tolftusen Riksdaler årligen under åren 1858, 1859 och 1860 för detta ändamål anvisades. Men i skrifvelse af den 20 sistlidne Juli till Stats-Utskottet har Styrelsens byrå-chef yttrat, att, då redan under denna riksdag hemställanden småningom ingått om bidrag till vida flera undersökningar, än man egt anledning att förvänta, och då Rikets Ständer torde meddela understöd till åtskilliga större kommunikations-företag, som påkalla en närmare och kostsammare kontrollering vid utförandet, hvartill kommer, att särskilda kontrollanter, som äro å Statens vägnar anställde vid Köping-Hult och Gefle-Dala jernvägs-anläggningar, böra, enligt nådiga beslut, erhålla godtgörelser från det ifrågavarande anslaget till resor, undersökningar och expenser, han funnit sig pligtig att anmäla, att en förhöjning af berörde anslag till 16,666 R:dr 32 sk. B:ko eller 25,000 R:dr Runt numera syntes vara behöflig och skulle tillskynda så väl det allmänna sorn enskilda kommuner bestämda fördelar, enär flera ärenden sålunda skulle kunna erhålla bättre utredning, innan de företagas, samt arbeten blifva nogare under verkställighet kontrollerade. Detta bureauchefens yttrande synes mig ej böra lemnäs utan afseende.
Enär Utskottet inhemtat, att i de fall, då Vicariat ej kan föranstaltas inom Contoret, der ledigheten eger rum, Commissariatet ej sällan är nödsakadt, att för uppgörande af Vicariat, i enlighet med föreskriften i 4 Biweo-TJtsfattets MemorialN:o ioo\ åberopade sorde §., flera dagar sammanträda, samt att, under tiden, de till den lediga tjenste» hörande göromål ofta, till stora olägenheter för Verket, blifva obestridde, men genom det af Commissariatet uppgifne förändrade stadgande desse olägenheter synas kunna afhjelpas, har Utskottet ansett sig, böra föreslå ett så besk afla dt förändradt stadgande i denna de i, sorn Goman issariatet uppgifvit och här ofvan är intaget, med allenast den jemkning, sorn blifver en ovilkorlig följd deraf, att de såkallade lönings-graderne numera, efter Utskottets i Betänkandet N:o g6 framställde åsigt, icke vidare komma att betraktas såsom serskilde befordrings-grader. Utskottet har ock funnit desto mer nied billighet öfverensstämmande, att Bankens extra-ordinarie Tjenstemän, vid ordinarie tjänsters förrättande, under innehafvarnes inträffade laga förfall, erhålla lika ersättning med deras vederlikar i Rikets Ständers Riksgälds-Contor, sorn onekligen tjenstgöring i lägsta löne-graden inom Banken är fullt ut så trägen; och i de flesta fall trägnare än i 11 i k sg ä 1 ds - C o n t or e t.
Och han gick fram för dem, och bugade sig sju resor ned på jordena, till dess han kom fram till sin broder. Men Esau lopp emot honom, och tog honom i famn, och fick honom om halsen, och kysste honom; och de greto. Och hof upp sin ögon, och såg qvinnorna med barnen, och sade: Ho äro desse med dig? Han svarade: Det äro barnen, som Gud dinom tjenare beskärt hafver. Och tjensteqvinnorna gingo fram med deras barn, och bugade sig för honom. Lea gick ock fram med sin barn, och bugade sig för honom. Sedan gick Joseph och Rachel fram, och bugade sig ock för honom. Och han sade: Hvad vill du med allan den skaran, som jag hafver mött? Han svarade: Att jag måtte finna nåd för minom herra. Esau sade: Jag hafver nog, min broder; behåll det du hafver. Jacob svarade: Ack nej! hafver jag funnit nåd för dig, så tag min skänk af mine hand; förty jag såg ditt ansigte, lika som jag hade sett Guds ansigte; och tag det täckeliga af mig. Tag den välsignelsen, som jag hafver fört till dig; ty Gud hafver mig det beskärt, och jag hafver all ting nog. Så nödgade han honom, till dess han anammade det. Och han sade: Låt oss fara framåt, och resa, jag vill fara med dig. Men han sade till honom: Min herre, du vetst att jag hafver späd barn när mig, dertill får och fä, som än äro unge; när de en dag för hastigt drifne vordo, dödde mig hela hjorden. Min herre fare fram före åt för sin tjenare: Jag vill sakta följa, efter som boskapen och barnen gå kunna, till dess jag kommer till min herra i Seir. Esau sade: Så vill jag dock låta blifva när dig något af folket, som med mig är. Han svarade: Hvad görs det behof? Låt mig man finna nåd för minom herra. Så for Esau den dagen tillbaka sin väg åt Seir. Och Jacob for till Succoth, och byggde sig ett hus, och gjorde hyddor till sin boskap. Deraf heter det rummet Succoth.
Likt sensitivan hade det slutit sig vid första beröringen m e d den sträf ve fadern, s o m väl älskade sina barn på sitt vis, m e n s o m synes ha hyst den egendomliga åsikten, att han aldrig borde visa dem det. Ett enda e x e m p e l på hans uppfostringsifver förtjänar anföras. Under den för Cornelia pröfvande tid, då b r o d e r n studerade i Leipzig, bestod hennes enda glädje i den Ulligaste brefväxling m e d h o n o m. Fadern fann emellertid för g o d t att för den stora nyttans skull påbjuda en korrespondens på främmande språk. D ä r i g e n o m att brefven underställdes hans kritiska granskning, lyckades han göra det förtroliga tankeutbytet syskonen emellan till en formlig plåga för Cornelia, o c h h o n slöt sig från den stunden m e d sina tankar o c h känslor ännu fastare i n o m sig själf. Så växte h o n u p p på lifvets skuggsida, o c h hennes korta tillvaro var lika obemärkt o c h olycklig, s o m broderns var solbeglänst från början till slut. Som de lyckligaste åren af sitt lif räknade h o n utan tvifvel d e n korta tid, den unge G o e t h e efter afslutade studier tillbragte i h e m m e t. E h u r u han då var sjuk o c h nedstämd, lyckades h o n muntra h o n o m, o c h man vet faktiskt, att det var på hennes ifriga uppmaning han grep sig an m e d sitt första större diktalster, hvilket d e efterhand som det fortskred tillsammans genomläste o c h kommenterade. Efter hennes giftermål klagar han också öfver » det stora tomrum&gt;, h o n lämnat efter sig o c h öfver » den fatala e n s a m h e t », han n u emotsåge.
I stället var han nog syndig att uppfordra guvernören påMartinique att under amerikansk flagg angripa de engelska öarne samt anhöll i ett bref till ministern Maurepas, att man måtte öfverföra amerikanska trupper till ön He de France för att derifrån angripa de engelska faktorierna i Indien. Tydligen gjorde han allt hvad han kunde för att för republiken förvärfva Frankrikes bistånd. Nyss återstäld från sin blessyr, fick Lafayette glädjebudskapet om framgången vid Saratoga, hvilken hade till följd, att Frankrike snart bestämde sig för deltagande i kriget. utkämpade han sjelf med framgång en liten drabbning mot lord Comwallis nära Filadelfia. Kongressen förklarade nu, att den » med nöje skulle se markis Lafayette i spetsen för en division. » Han fick också en sådan jämte uppdraget att göra ett infall i Canada, men han stötte här på oöfverstigliga hinder. I början af följande året blef han af engelsmännen innesluten, och de engelske officerarne inbjödo redan damerna i Filadelfia till en supé, der man skulle fa nöjet sammanträffa med markis Lafayette; men markisen betackade sig för den äran, ty han lyckades slå sig igenom. Nu kom den franska hjelpsändningen och nödgade engelsmännen att utrymma Filadelfia. På d ’ Estaings flotta tjente grefve Curt Stedingk, i Rochambeaus här grefve Axel v. Fersen, båda svenska hofmän vid det franska hof-vet; som rojalister af gamla stammen drogo de i fält med regementet royal suédois och med något tycke för den nordamerikanska fristaten blefvo de ej besmittade. Lafayette kom med dem ej i beröring, helst som han snart derefter anträdde sin hemresa. För att hemföra honom utrustades » AJliance », republikens bästa krigsfartyg, och i jan. 1779 afreste han, efter att af kongressen hafva fått stora hedersbetygelser. Resan blef ej utan sina faror. De engelska matroserna, som utgjorde flertalet, sammangaddade sig till ett myteri för att lemna skeppet i engelsmännens händer, men kort före utbrottet blef anläggningen upptäckt.
Att Ridderskapet och Adeln genom ett sådant stadgande som Motionairen föreslagit, binder händerna på sig sjelf att välja den mäst skickelige, ty denne om han äger vigeur, torde^sällan och kanske aldrig lemna utsigten af Embetsmanna vifgen, för att, för hela lifstiden binda sig vid en minndre förmönlig syssla, hvars göromål under Riksdagarne fordra mera skicklighet, tålamod, ansträngning och försakelse än som är mängden raedgifven. Om RiddarhusSecreteraren innehafver Domaresyssla är han fullt oberoende, ty från. denna kan han ej skiljas utan Embetsfel; lemnäs honom annan syssla, hoppas jag, att alltid Svenska RiddarhusSecreterare skola 6å väljas, att de lemna sådane Embeten hvarje gång deras innehafvande skulle sätta dem i förbindelser, oförenliga med Ståndets förtroende: Dan 17 Oclober e. m, 103 framfcrna Exempel ge mig full rätt till denna förmodan. Att den publika tjeasten icke bör hindra RiddarhusSecreteraren att uppfylla sina pligter emot Ståndet __ behöfver ej bevisas; ty erfarenheten, äfven den vi nu dageligen ha, bevisar detta, då vid infallande Riksdagar, annor man alltid förordna» att bestrida den publika syssla, RiddarhusSecreteraren innehafver. Då man vill uppgöra beräkningar som Bkola grundlägga beslut, böra dessa vara säkra; Motionairens beräkningar angående RiddarhusSecreterarens lönevilkor äro icke allenast osäkra, de äro äfven påtagligen origtiga. Han har beräknadt RiddarhusSecreterarens arfvode under Riksdagarne till 300 R;dr Banco månatligen, detta bar icke alltid så varit; vid 1809 ärs Riksdag sorn ensam räckte 12 månader, hade då varande RiddarhusSecreteraren icke mer i ett för allt än 1,000 R:dr Banco. Vid 2810 års Riksdag sorn börjades den 23 Julii och slöts den 13 November hade han 3 R:dr Banco om dagen samt 300 R;dr Banco i arfvode.
Det dunkla och okända drager alltid fantasien till sig, och han fladdrar förväget ikring det, som myggan kring ljuslågan, tills han, som den, förbrännt de lätt förstörda vingarne. Allt på jorden är förgänglighet. Fantasien finner sin död i verkligheten, i känslans verklighet; äfven denna sjelf förstöres af menniskans förvetenhet, af hennes begär att inse, likasom den förre af begäret att njuta. Fråga olyckan hvad hon är, och hatet hvad som närer dess brand, men fråga icke sällheten hvadan den kommer, eller kärleken hvar den har sin rot. Men hvarföre säga: fråga och fråga icke? Menniskans svaghet hindrar henne vanligen just då att fråga, när hon borde göra det. Deremot frågar hon ofta, der hon skulle njuta och blunda. Så smög äfven frågvishetens orm sitt gift i de tvennes paradis. En stund hade förgått i smekningar och ömma hviskningar. Då frågade den unge mannen: Egen älskade, hvarföre alltid dessa tårar? Visste han det icke? Jo, han visste det väl – och likväl frågade han. Var det af ömhet för den tillfrågade? Hvem kan säga det? Tårarnas orsak var smickrande för hans egenkärlek; deras tillvaro plågade honom, ty de innehöllo en beskyllning. I denna upplysning förekommer intet om henne. – Och hon, ville hon dölja dem, för att skona honom? Nej, hon hade dem alltid till hands, hon visste, att deras källa var alltför rik för att kräfva någon onödig sparsamhet. Hvad ville hon? Bringa honom att erkänna sin felaktighet, hennes oskuld? Kanske hoppades hon att sålunda återkalla hvad hon nu saknade. Men kärleken födes icke af rättskänslan. Och, med ett ord, hans sällhet var icke målet! Hon var sjelf öfvertygad att han kände orsaken; ty hon sade: «Ack, det vet du nog. Hvad skulle jag hafva för glädje, då du är borta?» Hvad för glädje? Jag kan ju ej evigt vara hos dig? Du vet ju att jag älskar dig, att jag icke högre älskar någon annan. Alltid missnöjd! Hvarföre så plåga dig sjelf och mig? Han reste sig upp. Hon följde det gifna exemplet, i det hon litet häftigare genmälde:
I fråga om aflönings-staten vid Stora Kopparberget samt organisationen af styrelsen öfver Fahlu grufva, komme den af grufverätten hittills utöfvade förvaltning af Stora Kopparbergets grufva att hädanefter besörjas af en grufvestyrelse, bestående af en bergshauptman, hvilken vore ordförande så väl i nämnde styrelse, som vid bergslags-stämmorna, jemte 2:ne af bergslaget å allmän sammankomst för 2:ne år utsedde styrelse-ledamöter; hvaremot de vid Stora Kopparberget nu varande bergmästareoch bergsfiskals-befattningar indrogos. I stället för de vid grufvan nu anställde. med aflöning från Kronans stat försedde tvänne geschwomerne, skulle en så kallad grufve-ingeniör af Bergs-kollegium utnämnas med de åligganden, som innefattades i den för geschwomerne vid Stora Kopparberget utfärdade instruktion. Öfrige vid verket erforderlige tjenstemän och betjente, hvilkas aflöning borde helt och hållet af bergslaget bekostas, finge af grufve-styreisen tillsättas, med rättighet för samma styrelse att, efter bergslagets hörande, vidtaga den reglering och förenkling af dessa tjenster, som kunde finnas ändamålsenlig. Beträf - 4 Slate-Utekollete Utlåtande, N:o 71. fande bergslags-styrelsen för Sala silfververk och hvad dertill hörde, skulle grufverätten derstädes i dess nuvarande form jemväl uppl söra samt den ekonomiska förvaltningen vid silfvorverket öfvert agas afen bergslags-styrelse, bestående af bergshaiiptmannen, hvilken, uppå Bergs-kollegii förslag, af Kongl. Majit utnämndes saint vore ordförande i bergslags-styrelsen och vid bergslagets sammankomster, af en grulVe-ingeniör, hvilken nämndes af Bergs-kollegium och motsvarade förut varande geschworner, samt af tre af bergslaget bland delegarne i grufvan och silfvorverket genom allmänt val för 3 år utsedde styrelse-ledamöter.
Maj:ts Nådiga disposition anvisa sistnämnde belopp, på det alt antingen delta arbete måtte genom styrelsens för allmänna Vägoch Vattenbyggnader försorg, varda på statens bekostnad utfördt samt derefter vårdadt och underhållet, eller verkställigheten deraf, om sådant ansåges lämpligare, kunna öfverlemna? åt ett Rolag, som genom ingånget kontrakt åloge sig att, emot erhållandet af samma anslagssumma och utan vidare tillskott, ansvara för arbetets utförande efter vederbörligen uppgjord och af Kongl. Maj:t gillad arbetsplan, äfvensom för segelledens framtida underhållande, dock med rättighet ali, enligt en af Kongl. Majit fastställd taxa, uppbära lämplig, i förhållande till fartygens storlek och djupgående bestämd, afgift för genomfarten, och med förbindelse alt städse bibehålla vattendjup ;t i farleden vid 18 fot. Efter inhemtad närmare kännedom om de uti nu förevarande motion anförda förhållanden samt de upplysningar angående samma ämne, som under sednare Riksdagar vid förhandlingarne härom blifvit meddelade, har Utskottet funnit sig böra instämma i den af Rikets sednast församlade Ständers Stats-Utskott, i dess under N:o 301 afgifna Utlåtande, uttalade åsigt, alt. då genom den förordade farledens öppnande lör större, mera djupgående fartyg, sjökommunikationen mellan Stockholm och hela det södra Sverige äfvensom utlandet skulle i betydlig mån underlättas samt vigtiga fördelar för handeln och sjöfarten sålunda beredas, kunde ifrågavarande företag anses vara af det gagn för det allmänna, att detsamma vöre förtjent af understöd från statens sida. Den af motionären omförmälda, af de sjöfarande allmänt öfverklagade, omväg omkring Wermdön och några derinvid belägna öar, hvilken alla fartyg af den för seglation i Östersjön erforderliga storlek mäste laga, vid genomgåendet af Stockholn s skärgård, under sina fä der till eller från de söder om denna stad belägna orter, samt den derigenom förorsakade tidsförlust jemte andra, särdeles vid vissa årstider, betydliga olägenheter, medföra onekligen i flera hänseenden en menlig inverkan på hufvudstadens sjöfart och handelsrörelse.
MARGIT. har lagen gifvit mig frihet! Farväl! (Går.) Ja! Dertill har ni varit anledning och dertill Ridå. FEMTE AKTEN. Rum utanför sofkammaren. Samma dekoration som i andra akten. Scen I. LAGMANSKAN. EN RÄTTSOKANDE QVINNA sitta och vänta på företräde. QVINNAN. Fogaten har mycket folk hos sig i dag. LAGMANSKAN. för tiden. Ja, det är så mycket rättstvister i görningen nu QVINNAN. dra. Herr Bengts hustru, för att nu bara tala om den saken, det är just en vacker historia! LAGMANSKAN. Ja, Gud nåde; och det ena är icke likt det an Hon sökte skilnad i äktenskapet. QVINNAN. var ju ett rigtigt vidunder; man påstår, kan man tänka, att hon slagit sin man, den beskedlige herr Bengt, och Hon? Det var han som körde bort henne! Hon 89 så var hon otrogen till. Det är visserligen sant, att det inte är ens fel, när två gräla, men i det här fallet så är det ensamt hennes fel. LAGMANSKAN. det vet man icke, men fasligt är det, tycker jag, att hon kan vara i stånd att gå ifrån hus och hem och make och barn; man skall vara ett dåligt stycke under sådana förhållanden. QVINNAN. Hvems felet är, och hur mycket som är sant, reda på det alltid! Man har till exempel reda på att att hon skulle få utsigt åt sjön och så lät hon på Hur mycket som är sant! Hm! Nog har man hon lät hugga ner alla ekarne i trädgården, bara för elakhet alla rosbuskarna stå och torka bort, medan ska jag säga; och det vet jag, för jag kände henne mannen låg sjuk! Det var en rigtigt elak menniska, när hon var barn, och då kunde hon sitta och pina flugor hela eftermiddagen i rötmånaden, medan vi skalade äpplen; och så hade hon historier i klostret också; der både ljög hon och stal andras bref; stal är kanske för mycket sagdt, men hon läste åtminstone andras bref. Så att nog har man ordning på henne alltid! LAGMANSKAN. Åhja, men nu ljuger man också bra mycket. QVINNAN. rök utan eld!
St. bibehållas och dels ändring i 30 § om hvad vid tulltaxans verkställighet iakttagas bör; af Hr Lagerhjelm, som tillagt artikeln knappar; af Hr Printzensköld, som tillagt artiklarne filar, knifvar, saxar, bleckslagarearbeten och leksaker, och slutligen af Hr von Hohenhausen, sorn upptagit det af Hr von Hartmansdorff gjorda, men återkallade yrkande att äfven artikeln kaffe måtte blifva föremål för serskild pröfning; samt att för öfrigt Hr Rosenblad yrkat den förändring att Frih. Raabs förslag att jemte det de nu uppgifne artiklarne blefve föremål för serskild öfverläggning, contrapropos:n emot Hr von Hartmansdorffs förslag måtte innefatta att Ulsk:s betänk, i öfrigt bifölles. Hr Rosenblad: Bland de undantag jag gjorde, var äfven det att jag instämde uti, hvad jag tyckte mig finna att Frih. Palmstjerna yrkade, nemi. att underrättelserna lill tulltaxan skulle serskildt afgöras; men för resten innehöll mitt förslag, att jag ansåg Bevilln:sUtsk:s förslag i alla andra ämnen böra bifallas, än dem för hvilka bestämdt undantag gjördis. Den 31 Maj f. m. 235 Frih. Raab: Hr Hjerta gjorde det förslag till kontrapropos. att man skulle, sedan de uppräknade artiklarne blifvit undantagna, för att hvar för sig utgöra föremål för diskussion, pröfva antingen R. o. Ad. i afseende på alla de öfriga antoge Utsk:s förslag eller vidblefve 1845 års taxa. Jag instämmer i delta Hr Hjertås förslag och anser det vara bättre än både det Hr Rosenblad föreslagit och det jag förut framställt, hvarföre jag hemställer om icke äfven Hr Rosenblad ville deruti instämma. Hr Rosenblad förklarade att han, för att icke förorsaka skiljaktiga meningar, ville instämma i Hr Hjertås förslag. Frih. Palmstjerna: Jag deremot kan ej afstå från den propos., som jag yrkade i öfverensstämmelse med Frih.