Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid erinras, att fördelning af lån icke får ega rum, då hvarken den såsom Bankens pant för primitiva lånet qvarblifvande fastighet, eller den, för hvilken fördelning sökes, ingått i ursprungliga låne-summan för minst ©fvanomförmälda minimi-belopp, och att relax eller frånskiljande af någon> hemmansdel eller lägenhet från Bankens pant och inteckningsrätt icke beviljas, . så vida ej den fastighet, sorn afses fortfarande böra utgöra säkerhet tor Bankens återstående fordran, vid primitiva låne-beloppets bestämman.>~ die, deruti, ingått för minst 200» R:dr Banco.” 56 Banco-Utskottets Utlåtande, N.o 27. Efter öfvervägande häraf, har Utskottet funnit godt Banco-Fnllmäkti ges omförmälde förklaring att gilla och godkänna. Bankens Discont-rörelse. §• a3. De för bedrifvandet af Bankens flerfaldiga Discont-rörelse anslagne fonder och förlags-capitaler äro uti Banco-Fullmäktiges till Rikets Ständer öfverlemnade Berättelse (pag. 45 — 53) fullständigt upptagne; hvarför Utskottet här endast anser sig behöfva för Rikets Ständer framlägga resultatet af nästlidet års Discont-rörelse uti nedanstående, för sådant ändamål upprättade, öfversigt: (Se bifogade Tabell.) Ehuru, enligt denna öfversigt, Låne-balancen i allmänna utlåningen på namn och reverser vid Malmö Låne-contor visar sig utgöra 46,229 R:dr 3 sk. it r:st., så ock om derifrån afdragas samtlige de till f. d. Kamereraren J. P. Lindstedts Balance-mål hörande lån, hvilka, på grund af Rikets Ständers vid sistförflulne Riksdag fattade beslut, bland osäkra fordringarne inberäknats med tillsammans 38,776 R:dr 10 sk., hvaraf likväl, dels utur Lindstedts concursmassa och dels af f. d. Banco-Casseuren J. A.
Detta vinnes dock ej genom att gifva tjänarne alldeles ledigt hela söndagen, såsom en af de nämnda artiklarnas förf. föreslår, och att allt arbete utföres af familjemedlemmarna &gt; s o m före den 20 d e c e m b e r från u n d e r t e c k n a d e r e k v i - reraren Flossaapparat, erhåller gratis ett på tyg uppritadt, färglagdt H v a r o c n e n 369 själfva, ty detta förutsätter att familjen består af flere arbetsdugliga kvinnliga medlemmar. S å är dock sällan händelsen i vår tid, då döttrarna i de flesta fall, åtminstone inom jämförelsevis obemedlade familjer, måste söka att utom hemmet förtjäna sitt uppehälle. A t t en skollärarinna, en butikeller telefonfröken lika väl behöfver söndagshvila som en köksa eller huspiga, det skall nog ingen förneka. Förf. synes hysa den åsikten, att i de familjer, där en eller flere tjänarinnor finnas, dessa uträtta allt arbetet, under det att de kvinnliga familjemedlemmarna använda sin tid uteslutande på nöjen och förströelser. Detta är nu visserligen tyvärr ofta händelsen, åtminstone i städerna, dock långt ifrån alltid. D e t finnes familjer, där husmodern arbetar långt mera än tjänarne, där hennes vecka är en tung arbetsvecka, ty på henne hvilar ej blott utförandet af en hel del arbete, utan äfven omtanken om det hela, som inom familjer med små tillgångar sannerligen ej är den lättaste bördan. A t t nu vilja pålägga henne ännu mer arbete på söndagen än på de öfriga dagarna, vore rent af omänskligt. H ä r ett exempel, taget ur verkligheten. Familjen består af man, hustru, fyra små barn, en inackorderad herre och tvänne tjänarinnor. Mannen, prest på landet, har tjänstgöring hela förmiddagen och ofta äfven eftermiddagen, så nå- gon hjälp från hans sida kan ej påräknas. Hustrun, svag till hälsan, arbetar under veckans dagar från morgon till kväll med att sköta hushållet, sy åt barnen m. m. och hålles ofta vaken om nätterna af barnens kink och krämpor. K a n någon behöfva en stunds sabbatsro i kyrkan eller hemmet, så är det visserligen hon.
LandtmrsKIubben komme i afton att öppnas i samma local uti Operahuset, som vid nästföregående Biksdagar D-e n 24 J a 11 u a r i i f. in. 7 dertill blifvit begagnad; och skulle H. Ex., vid detta som alla andra tillfällen, finna det för sig angenämt, om den af Ståndets Ledamöter blefve talrikt begagnad. H. Ex. Hr Gr. och Landtm, anmodade de af Ståndets Ledamöter, som åstunda deltaga uti Helsnings-Deputationen till de öfrige RiksStm, hvilken Gr. Lewenhaupt, Gustaf, benäget åtagit sig att anföra och komme att afgå nästk. Fredag, att sig hos Ridd. Fiscalen i sådant ändamål låta anteckna. H. R. och Ad. åtskiljdes kl. ett qvart till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Fredag-en den 24 Januarii 1834- Plenum kl. half till n f. m. Justerades Pleni-Protocollet för den 20 dennes. Anmäldes och emottogs på vanligt sätt en Deputation från Hedervärda BondeStåndet, anförd af Riksdagsmannen Pehr Pehrsson från Örebro Län, hvilken yttrade: Då vid början af detta Riksmöte BondeSt., genom oss Deputerade, kommer att helsa och lyckönska H. R. och Ad., behöfva vi icke försäkra, att helsningen är oss angenäm och lyckönskningen uppriktig; ty vid åsynen af den samling, som denna vishetens och ärans helgedom innesluter, är det likasom hade BondeSt. att helsa kärkomna ledsagare på en okänd väg; och, vid åtanken på inbördes förhållanden, kan någon bättre lycka ej önskas II. R. o. Ad., än den, sorn tillika är BondeSt:s. Och huru skulle väl förhållandet vara annorlunda? Likasom, under krigens faror, det är R. o. Ad., som, i främsta rummet, af ärfd Riddersmannaheder förbindes att lifva och föra den trofasta
för henne fullkomligt obekant, och hon kund för e min del Brunner vara en man, som nog Han hade själf öppnat tamburdörren utifrån inte ge några upplysningar om henne. Desskan vinna en oegennyttig kärlek. Om han och släppt in henne och sig i tamburen. Han utom att tala skulle vara att vända uppmärkblefve fattig i morgon, tror jag inte den lilla hade löst resmössan från hennes blonda hår samheten mot henne själf, och hon visste, prästdottern äfvergåfve honom ändå. » och tagit af henne den dyrbara pälskappan, tack vare moderns insinuationer, att man redan Fru Bergström lät höra ett harklande, oarom hvars värde hon inte ens hade en aning. för länge sedan gjort henne till föremål för tikuleradt ljud, men såg upphöjdt likgiltig ut. Hon stod där i sin enkla, mörka resdräkt undran, prat och ett medlidande, som blott » Vet ni, om hon är vacker eller ful? » frå- med en liten bukett af orange och myrten sårade det, som hon bar innerst och djupast, gade någon. vid bröstet, och på bordet i tamburen hade hon och som hon hoppats kunna dölja för hela » Kanslirådinnan hade bara sett ett illa lagt resväskan, handskarne och brudbuketteu världen. Och så teg hon. gjordt porträtt af henne, och där såg hon inmed de långa sidenbanden. Det var en liten Också Gerda Alm hörde till de tysta, där genting ut, men hennes bror hade, förstås, späd, outvecklad gestalt med ett blekt, fint barnansikte, som knappast kunde kallas vachon litet blek och allvarsam satt i en vrå o sagt, ch att hon var söt som en engel. » sydde på ett broderi. Men arbetet sjönk ofta » Är det sannt, att hon är obildad och kert, utom för de stora, mörkblå, själfulla ögonen. ned i hennes knä, och hon såg drömmande omusikalisk? » H O N STOD SÅG IN LJUS BRÖTO V I D TRÖSKELN G E N O M HELA ÅTERREFLEX MAR. H E M M E T ALLHEMHENNE.
Och jag har icke blott läst och tänkt och grubblat, vakat långa nätter, under hvilka jag drypande af svett plågat mig själf med ångestfulla tankar. Jag har bedt till Gud, bedt och ropat till honom med förtviflans styrka. Jag har legat på mina knän och gråtit som ett barn, därför att jag känt, hur bit för bit min gamla tro brustit sönder, som glasbitarne i en lykta, så att ljuset blåsts ut, och jag stått där ensam i mörkret. Gång på gång har jag försökt på nytt. Jag har marterat mig med att uppfinna synder hos mig själf – och jag vet, att jag har synder – och jag har trott, att Gud för dessa synder vändt sig från mig och straffat mig på detta förfärliga sätt. Men det går inte på den vägen, säger jag. Det går inte på den vägen, åtminstone inte för mig. Jag kan inte tro, att detta begär efter sanning, det må nu vara nedlagdt hos mig af en gud eller fritt hafva växt upp i mitt väsen, jag kan inte tro, att detta begär är något, som jag bör kufva, dämpa, tränga undan för att långsamt dö af min egen längtan. Detta är icke den kalk, om hvilken man kan säga: ske icke min vilja, utan din. Ty här skall min vilje ske, emedan jag ej vill något orätt. Min gud! Jag längtar ju blott efter sanningen, och då skulle sanningen vara mig förmenad, och jag skulle få nöja mig med en tro, som andra människor förestafva mig. Skall denna längtan inom mig, som är min själs dyrbaraste och heligaste känsla, dödas, då må jag hällre höra opp att syssla med något annat, än det som rör detta lifvets tarfligaste nödtorft. Jag tror icke, att Gud skapat verlden på några dagar, när min kunskap säger mig, att den behöft millioner år för att långsamt växa fram. Och jag tror ej, att denna myts författare känt till alla dessa stora resultat, som nu välmenta menniskor påstå, att de under bilder hafva framstält till en lärdom för alla tider. Jag tror ej, att Gud skapat menniskan från begynnelsen god för att sedan låta henne falla. Och alra minst tror jag, att han utgifvit sin son för att hjälpa upp, hvad den högste själf icke rådde med.
Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. vit ingången, samtycka till dess upphäfvande; dock vare delegare ej förment att sina egor särskildt instänga, der han stängseln ensam hålla vill.» Antagande af hälften-principen såsom grund för hägnadsskyldighet ansågo deremot Utskotten sig ej kunna förorda, helst den mindre hemmansegaren genom antagandet af en sådan grund skulle få vidkännas en betydlig ökad, dess förmåga mången gång öfverstigande, stängselskyldighet; och vann denna åsigt äfven Rikets Ständers bifall. De motioner, som vid 1850—1851 årens riksdag väcktes, åsyftade partiela förändringar i 1802 års stängsel-författning, men blefvo, på tillstyrkan af Lagoch Ekonomi-Utskotten, af Rikets Ständer afslagne.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utskrts förev:de hemställan på det sätt, att en årlig pension af 100 rdr rmt beviljades hvardera af framlidne Ofverstelöjtnanten N. H. Akersteins fyra oförsörjda döttrar, att åtnjutas intill upnådd 21 års ålder eller derförinnan skedt inträde i äktenskap, och dels att Utsk:ts hemställan måtte af B. o. Ad. afslås. Härefter framställdes först propos. på bifall till Utskrts uti förev:de punkt gjorda hemställan, dervid svarades nej; hvarefter propos. på bifall dertill med ofvanomförmälde förändring framställdes, och då svaren derå utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Gr. Mörner begärde votering. Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller StatsUtskits i 30:de punkten af Utlåt:t N:o 1 52 gjorda hemställan på det sätt, att en årlig pension af 100 rdr rmt beviljas hvardera af framlidne Ofverstelöjtnanteu N. H. Akersteins fyra oförsörjda döttrar, att åtnjutas intill upnådd 21 års ålder eller derförinnan skedt inträde i äktenskap, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår E. o. Ad. StatsUtsk;ts uti nämnde punkt gjorda hemställan.» Vid voteringens slut hade rösterne utfallit sålunda: Ja — 29. Nej — 22. Hr Montgomery: Jag anhåller, att inbjudning om del tagande i detta beslut mätte afgå till de öfriga EiksSt:n. Propos. å bifall till detta förslag framställdes samt besvärades med flere ja, jemte några nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. Utsk:ts hemställanden biföllos. 41:sta punkten. Gr. Mörner:
Sorn jag förut nämnt, är det yttrande af tvänne olika opinioner innom detta Riksstånd, som hos Constitutions-j Utskottet påkallat utöfningen af dtn skyldighet 81 §. RegcringsFormen det samma åläg-' ger, att till Riksens Ständers pröfning afgifva förslag till förändring, förklaring eller tillägg i GrundLagarne. Då nu tvänne tydningar af dessa Lagar kunna göras, hvarpå närvarande Discussion är ett ytterligare bevis, kan denna omständighet gifva anledning till den förmodan, att GrundLagen i det nu för hand varande ämne icke synes alla tillräckligen klar, hvarföre ConstitutionsUtskottet ansett sig skyldigt, att en förklaring deraf föreslå. Jag kan således på denna grund ingalunda anse det af Herr Schönström emot Utskottét utkastade Epithet, att detta var ett djerft företag, vara förtjent. Den, som försummar sin pligt, eller 6om genom missbruken af skyldigheters utöfning kränker andras rätt, den förtjenar en sådan beskyllning, men ej den, som gör motsas senj ty jag kan aldrig föreställa mig, att uti framställningen af en olika tanka med en annan vid detta tillfälle ligger någon djerf, het.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att, vid gårdagens Talmanssammanträde, samtlige Talmän öfverenskommit att hemställa till RiksStm, huruvida de ville till Onsdagen d. 26 dennes utsätta tiden för slutlig föredragning af Serskildta Utslcs Betänk. 8, ang:de vilkoren för Bränvinslillverkning, hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla, alt berörde Betänk, icke före nämnde dag företogs till afgörande och då upfördes främst på föredragnings-listan. Ropades Ja. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från LagUtsk. inkomne Betänkm och Mern.: M 17, i ani. af väckte motioner, ang:de rättighet för qvinna ^ .alt vid en viss ålder blifva myndig; JYs 18, i ani. af väckt motion, ang:de vilkoren för vinnande I af lagfart å fast egendom; j M 19, i ani. af väékt motion, i afseende på skyldighet att < afstå jord för anläggning af jernvägar; JYs 20, i ani. af väckt motion, om förändring i gällande stad\ ganden, ang:de den varning, som oeniga makar skola undergå innan de för oenigheten vid verldslig rätt tilltalas; JK 21, i ani. af väckt motion om förändring af hvad 15 kap. Ä. B. stadgar om dana-arf; M 22, i ani. af väckt motion om bestämmande af en summa Den 19 April f. m. 103 pellabilis för fullföljd af talan i HofRätt emot Underrätts beslut i istemål; ÖYs 23, i anledn. af återremiss af Utsk:s Betänk. .71*5, ang:de ntagande af Lagberedningens förslag till civil-lag; M 24, i'ani. af återremiss af Ulsk:s Betänk. M 12, i fråga om uphörande af rättigheten att börda jord på landet; samt M 25, i ani. af återremiss utaf LagUlskis Betänk.
Under brefskrifningen, som verkställdes af Magnus, fortgick diskussionen dels öfver hvad som borde skrifvas, dels på slutet öfver Magnus’ och Linas inbördes förhållande. Det var just slutet af denna diskussion, hvarmed vi började detta kapitel, och efter hvilket farbrodren satte ett så ljudligt »punktum», i samma ögonblick han tryckte sitt sigill på brefvet. Magnus vandrade, under det gubben skref utanskriften, tigande några steg fram och åter öfver kammargolfvet. Sedan sade han: »Qvinnohjertat är, kära bror, ett underligt ting, och jag tror vi förgäfves bråka vår hjerna med att taga reda på, hvaraf det egentligen består. Skulle man säga, att det är mjukt som vax och lätt mottar intryck, så måste man tillägga, att en bild lika litet kan utplånas derutur, som solens ur den minsta vattendroppe. Hvar kan man skåda mera själ, än den, som strålar ut ur ett qvinnoöga, och säg mig på samvete, bror, om man af hvad som lefver och rör sig i denna själ likväl kan se mera, än man ungefär ser af luften mellan ögat och sin egen tåspets. Och sedan är det så underligt fatt med oss observatörer, att vi lika litet kunna kallsinnigt undersöka dessa strålar, som det är möjligt att fånga en enda stråle af ljuset, utan att tillika få ett helt knippe af värmestrålar. Medge, att vi männer likväl äro stora narrar, som i århundraden gapat på stjernorna för att få veta, huru vår jord, och vi med den, kan sitta der han sitter, utan att ramla ned i det toma intet, eller grubblat sönder våra bästa hufvuden för att rätt förstå, hvad som i oss är så förgjordt förståndigt, under det vårt förstånd alldagligen ledes i band vid vår egen näsa, och vi icke veta mera om de tvenne rosenfinger, som nedlåtit sig att knipa om den ringa ledamoten, än att de tillhöra en qvinnohand – och det måste tillstås, att blott de visaste veta ens så mycket, ty mängden inbillar sig att samma manliga ledamot snufflar i vädret af egen drift och efter eget behag.»
M:t icke funnit lämpligt, att för någon viss Stads Magistrat bevill ja undantag från hvad som, i afseende på Städernes Magistrater i allmänhet blifvit förordnadt: och finge det ankomma på Städernes Representanter sjelfve att, om dem så godt syntes, vid den näst instundande Riksdagen väcka fråga 0111 rättighet för Städernes Tjenstemän till delaktighet uti oftanämnde Pensionslnrättning. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda i ämnet förekommit; hvarvid, i afseende på den uti motionen yrkade verkställighet af 1823 års St:rs Beslut, hvilket, efter Motionairens förmenande, skall innefatta bifall till hvad motionen har till föremål, Utskottet får erinra, att, på sätt förrberördt är, genom nämnde Beslut, det endast blifvit åt K. M:t i underdånighet öfverlemnadt, att fastställa de villkor, hvarmed Städernes Embetsoch Tjenstemän böra ega rätt, att blifva Delägare uti PensionsGassan. Och då således 1823 års St:r icke ingått uti hufvudsaklig och dcfinitif pröfning af ämnet, anser Utskottet den åtgärd, som från R. Sttrs sida vid sisth Riksdag egt rum, icke kunna på något sätt vara hinderlig för Rikets nu församlade Höglofl. St:r, att, efter för handen varande förhållanden, motionen behandla. 412 Stats-Utskottets Beträffande således den rättighet för Städernes Embetsoch Tjenstemän till delaktighet i Pensionslnrättningen, sorn uti motionen synes villja härledas derifrån, att Centonal erlägges utaf desse Embetsoch Tjenslemäns Löner, så skulle, till vedel läggning af ett sådant påstående, endast behöfva nämnas, att någon Centonal icke ingått eller kommer att ingå lill ifrågavarande Inrättning, emedan Centonalen hel och hållen är disponerad till fördelning emellan ArmeTns PensionsCassa och Wadstena KrigsmanshusCassa.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Riddarh.- Utsk:s den 11 och 14 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 2, i ani. af Frih. Raabs, A. C., motion ang. åtgärder för skyndsammare uppsättning och offentliggörande af R. o. Ad:s diskussionsprotokoll. Utsk:ts första tillstyrkande. Frih. Raab: Ehuru denna fråga torde anses vara af underordnad vigt, anhåller jag dock att R. o. Ad. deråt ville egna någon uppmärksamhet. Af huru olika mening man annars må vara, bör man val vara ense om den meningen, att det är vår pligt att upprätthålla Riks-St:ns och framför allt vårt eget Stånds anseende, så länge Stånden ännu utgöra Svenska folkets representanter; och jag vågar påstå att det är under R. o. Ad:ns värdighet att bibehålla ett protokolls-föringssätt, som länge sedan är utdömdt i alla andra länder. Afven i Norige är det beslutadt att Storthingets protokoller skola tryckas inom 24 timmar; och hos oss kan det gå månader och år innan de tryckas. Om här, såsom i Frankrike, ett större antal notarier sutto vid bordet och hvar och en af dem skref endast ett par minuter i sender, och under mellantiderna i vanlig skrift uppsatte detta på numrerade lappar, medan de andre skrefvo, samt dessa lappar öfvertogos, granskades och sammanfördes af andra notarier, som hade sig uppdraget att uppteckna summariska innehållet af diskussionerna, så kunde yttrandena genast blifva uppsatta och färdiga att justeras. Utsk:t har visserligen i lista punkten af sitt Utlåt, tillstyrkt, »att tjenstgöringen vid Höglofl. Ståndets Prot. måtte indelas så, att notarierna kunde på det sätt alternera vid Prot:t, att af dem kunde skäligen fordras, att de uppsatta muntliga yttrandena måtte, med färre undantag, kunna till Riddarhus-Sekreteraren aflemnas påföljande plenidag.» Äfven om detta antages, måste dock flere notarier anskaffas.
Lätom otz säledcs, mine Herrar, deruti wara ense att wi antage Bcwillningen med den förändring som rold Maximi, Tabellen kan pröfwas billig, och med den ändring i Skydds - Tabellen Herr Santesson föreslagit, samt akt Utskottets förslag vin Vewillnings - afgiften för Cara, cterer alldeles förkastas och ogillas, lämnom till Ko, nungen, säsom i Regerings - Formen uppdragen ben »verkställande magtcn, ett ojäfaktigt bewis, att wi in, galunda wilja inskränka Oeh Lagliga höga rättigheter, som wi ofelbart skulle gbra om wi med en hög afgift bclade de bewis af Kongl. Näd, som Konungen äger ostridigt, lämna de Embetsmän eller Medborgare, som i Hans och Fäderneslandets tjenst gjort stg förtjcnte att ihogkommas och belönas; mätte bäde wi och wäre Respective Medständer bcnägit finna, att eni Riket är i behof och tarfwar hjelp, och ej med betydeliga gäftvor eller förläningar kan förcflä belöningar, mäste det likwäl pä annat sätt kunna af en ädelmodig Nation upprätthällas, än igenom ett sätt, som wore den mindre wärdigt, nemligen likasom lägga band pä Konungens Näd och wälwilja, förtjcnsters belöning, igenom Bewillningar pä blott en Caractere som oftast kan fbrtjenas af den, som hwarken har inkomst eller fbrmögcnhet, och som i flika fall skulle snarare anse sill 4136 Den 12 October. stg straffad än belönt för de tjenstcr och för den nit och trohet han ädagalagt för Konung och Fosterland. Remitterades till Bewillnings - Utskottet. Föredrogs följande: Utdrag af Protokollet, hältet i Rid. dårhus - Utffottet ben ii Oktober I809.
Riksens Ständer framhärda re Uppläst hoS Ridd. och Adeln d. 16 JulH. Prest, Stänpet den -> Borgare-Skändet d. 16 » « - » Bonde-Sländet d16 , - Stormägigste Allernädigste Ronung' ^ill swar uppå Eders Kongl. Maj:tS Nädiga Proposition om inrättningen af ett Invalid-Hus, fä Riksens Ständer i underdänighet anföra, att dä de derutinnan erkänna ei mindre ett förnyat wedcrmäle af EderS Kongl. Mai:ts hulda omwärdnad för Dest trogne undersiäter, an en af billigheten vakallad omtanka för deras bergning, svin i striden för Fosterlandet uppoffrat helsa och arbetsförmåga, finne de ej något hinder, det näaot af de Kongl.
Utlåtande N:o 41. ning hos Kongl. Maj:t, som, efter det undersökning i ämnet ägt rum och vederbörande blifvit hörde, kommer i tillfälle att i Nåder pröfva behofvet och lämpligheten af de åtgärder motionären föreslagit, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionen icke måtte föranleda någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 13 Februari 1851. * i%':o 42. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr. 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt Motion om tilldelandet af fri och obegränsad Smidesoch Våg färings-rätt åt alla inom Bergslag privilegierade Smides-verkstäcler. Till Utskottet har blifvit remitterad en af Riksdagsfullmäktigen Johan Bergström från Stora Kopparbergs län inom Hedervärda Bondeståndet väckt motion deruti blifvit föreslaget, att, då enligt Kongl. Majlis Nådiga Förordning den 27 April 1846, angående Stång jerns-smidet och den gröfre jernförädlingen i Riket, det vore jernverkseller hytte-egare medgifvet att anlägga och begagna en stångjernshärd med oinskränkt smidesrätt, under vilkor, att egare af eller delegare i en eller tvänne närbelägna tackjerns-hyttor styrkte, att tackjerns-blåsningen för de hvtte-delegare, som ville sin smidesrätt begagna, under näst förflutna tio år, i medeltal årligen utgjort minst 2,500 skeppund, men, till följe af berörde vilkor, en sådan rättighet ej komme de mindre jernverks-egarne eller bergsmännen till godo, utan endast kunde begagnas af en och annan större bruksegare — en fri ®ch obegränsad smidesoch vågföringsrätt alltså måtte tillerkännas alla inom Bergslag privilegierade smides-verkstäder, einob en derefter lämpad beskattning.