Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banko, numera, efter förvandling, utgår med 3 Riksdaler samma mynt och deröfver samt för särskilda hemman omvexlar i värde emellan 3 R:dr och 3 R:dr 25 sk. 4 16yi 7 r:st., äfvensom att, då ett hemman med 20 dalers grundränta, men endast 17 dalers rustnings-ränta, betalar i öfverskotts-ränta 3 daler med 10 R:dr 28 sk. 2 14/17 r:st. Banko, så uppgår öfverskotts-räntan af 1 daler för ett annat hemman med lika grund-ränta, men 19 dalers rustnings-ränta, till allenast 3 R:dr 7 sk. 6 18/19 r:st.; och anse Embets-verken äfven, för deras del, denna påfallande ojemnhet i rustnings-bördan böra afhjelpas derigenom, att samma värde eller andel af rustnings-kostnaden beräknas för hvarje bristande eller öfverskjutande räntedaler och således en räntedaler i alla händelser kommer att motsvara enahanda belopp, samt tillstyrka alltså i underdånighet att såsom medelbelopp härför må, på sätt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagit, antagas l/20:del af rustnings-kostnaden, enär den vinst eller förlust för en eller annan, som genom antagandet deraf kunde uppstå emot hvad hittills varit förhållandet, icke förtjenade uppmärksamhet, helst hvarken det ena eller andra ifrågakomma, om vid fattandet af 1835 års beslut behofvet af det nu föreslagna stadgandet blifvit förutsedt och ett sådant stadgande följaktligen då genast meddelats; hvaremot och då såväl reserv-räntorna, som den i Blekinge tillkomna nya indelningen kunde, i följd af nådigst anbefallda undersökningar derom, komma att undergå förändringar eller jemkningar, Embets-verken Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 13. 5 förmäla sig för närvarande ej kunna afgifva bestämdt yttrande om den brist, som uti tillgången för tillskotts-räntornas utgörande skulle uppstå, i fall den föreslagna 20 dalers beräkningen antoges.
För det fjerde, gör statsskulden möjliga både ett insparande af alia de omkostnader, och ett undvikande af alla de tracasserier, som i ett annat land åtfölja omflyttningen af hvarje räntebärande capital, hvilken i ett land med statsskuld kan ske utan omgång och nästan utan omkostnad. För det femte, bidrager statsskulds-syslemet att utrota det enskildta skuldförhållandet emellan man och man, detta det nya samhällets plågoris, detta den erie medborgarens beroende till välfärd och frihet af den andres godtycke. Så länge icke i ett land rörliga räntebärande capitaler finnas, så kan intet köp af egendom ske, utan antingen derigenom, att man förut utsatt capitaler, som då uppsägas, eller också Den 7 Mar» c. m. 35g för skuld. Men i ett land med statsskuld, utbjudas ej de enskildta capitalerna till enskild man; och egendomarna köpas, eller kunna köpas för statspapper. Vid dessa häftar ingen borgen, inga inteckningar, ingen uppsägelse, intet den enes beroende af den andra. De äro reda penningar och likväl fordringar sorn bära ränta. Capitalisterne vinna derpå, productionen vinner derpå; men, framför allt vinner samhället i moraliskt hänseende, I mera kraft, i jemnade intressen, i concenlreringen af samhällets lifsprincip, fosterlandskänslan. Denna ideella vinst är oberäknelig, den kunde ej nog. dyrt betalas med penningar, om den ej tvertoin gaf äfven vinst i penningar. För det sjette, bildar en sådan statsskuld en consumentclass, som gifvet' den största fördel åt ett lands industri af alla. I ett land, der denna finnes, behöfves icke, eller mindre , en utländsk afsättning för den inhemska productionen. Denna dass förhåller sig till prodncenternes dass, sorn staden till landet; oell sådant som ett land skulle vara utan städer till ett land med städer, sådant är ett land med rörlig statsskuld till ett land ut an densamma.
Tersmeden har sagt, att Utsk:t lösligt behandlat frågan och icke tagit i betraktande strandegares eller bolags rätt att bibehålla sjöar och kanaler vid nuv:de vattenhöjd. Jag kan för min del icke inse, att Utsk:t förtjenar denna förebråelse. Såvida vatten finnes i sjöar och kanaler, måste en lag för »afeller tilledaride af vatten» äfven röra dem. Hvartill skall då det påyrkade tillägget tjena? Att insätta ordet »skyldigheter», torde äfven vara onödigt; ty der den ene har rättigheter, der har den andre motsvarande skyldigheter; det kan icke bestridas. Jag anhåller om bifall Frih. Raab, Adam Christian: De sista talarne, som yttrat sig i frågan, äro hufvudsakligen ense i sjelfva saken, ehuru de tvista om formen. Om Utsk:t icke hade sträckt sitt tillstyrkande längre, än Gr. Björnstjerna velat låta påskina, så hade ingenting varit att säga. Men Lftsk:t har gått derutöfver och talat om jordegarnes rättighet, och då borde väl äfven andra egare hafva kommit i betraktande. Detta är ett fel i Utsk:ts Betänk.; och om äfven 3 Stånd bifallit detsamma, så kan något inflytande dock uppkomma deraf, att R. o. Ad. antager en bättre redaktion, emedan den föreslagna komiténs uppmärksamhet derigenom kan blifva fästad på frågan. Jag skulle derföre tro, att då Gr. Sparres förslag omfattar icke allenast jordegare, utan äfven egare till vattenverk och annan egendom, sä är det ett fullständigande af Utsk:ts förslag, som omöjligen kan skada, utan allenast gagna saken. På denna grund tillstyrker jag bifall. Hr Bohnstedt, Theodor Ludvig: Saken är af så stor vigt, att jag anser det vara skäl att så noga som möjligt behandla densamma, samt att således alla dertill hörande detaljer upptagas i den underd. skrifvelsen.
Nils Pehrsson från Kalmar län, ang:de postföringens bestridande medelst entreprenad å postverkets bekostnad; och N:o 13, med en återlemnad motion af Riksdagsm. Olof Larsson från Gefleborgs län, ang:de befrielse för posthemmanen i Medelpad och Helsingland från postföringsskyldigheten. Dessa Mern. lades till handlingarne med förklarande att R. o. Ad. ansåg de deri omnämnde motioner böra behandlas af Allm. Besv, o. Ekon.Utsk. Föredrogs och bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter BankoUtslcs d. 29 sistl. Nov. e. m. på bordet lagda Mern. N:o 3, med öfverlemnande af Bankofullmäktiges till Utsk. afgifna berättelse. Föredrogs Gr. Ankarsvärds, Carl Henrik, d. 1 dennes på bordet lagda motion om förflyttning af skyldigheten att fortskaffa resande från ett enskildt åliggande till ett Statens bestyr. Hr von Troil, Sam. Gust.: Om jag för min del icke i allo kan gilla den mörka skildring Gr. Anckarsvärd kanske i nog bjerta färger gjort öfver de skjutsskyldiges belägenhet, måste jag likväl, med den kännedom jag eger om detta förhållande, lika med måhända en hvar annan erkänna, att detta onus, skjutsskyldigheten, är för landtbruket särdeles tryckande och att det tillika hotar att blifva så mer och mer med hvarje år. Det är nemi. gifvet att i samma mån, som civilisationen utbreder sig, i samma mån industrien går framåt, i samma mån måste äfven rörelsen blifva lifligare och de resandes antal ökas. Det är äfven klart att i samma mån postväsendet utvecklas, komma flera nya postvagnar att inrättas, ett större antal personer att befordras, skjutsen att utgöras flere dagar i veckan än förut varit fallet, och derigenom kommer ett betydligt ökadt onus att påläggas de skjutsskyldige. Jag tror likväl för min del icke, att det sätt Gr.
Prot. 1862 4 1863. 9 Sami. 39 306 Prot.-Vldrag den i April 18G3. de öfriga Riks-Stånden att deri sig förena, biträdde Ridderskapet och Adeln till alla delar Preste-Ståndets beslut i ämnet. S. D. Vid föredragning af Hedervärda Bonde-Ståndets Protokolls-utdrag, M 227, för den 26 sistiidne Mars, innehållande, bland annat, inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti det beslut Bonde-Ståndet fattat i afseende å 16:de punkten af Stats-Utskottets Utlåtande M 66, afslog Ridderskapet och Adeln, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, Bonde-Ståndets ifrågavarande inbjudning. Från Flågv. Preste-Slåndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande J\2 108, i anledning af väckta motioner om förändrade bestämmelser rörande mililärundervisningen i riket, afslog Ståndet Utskottets å sidan 5 framställda förslag till underdånig skrifvelse, hvaremot den å sidan 6 gjorda hemställan bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Memorial JV2 51, med hemställan att vexlar å Pund Sterling samt depositioner i London må såsom metallisk kassa anses och beräknas. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utskottet en af Prosten Sondin, med stöd af 56 § Riksdags-orrlnirigen, väckt motion derom, att qvarn-indu»trien måtte förklaras fri och de författningar, hvilka derför lägga hinder, upphäfvas. Från Vdllofl. Borgare-Siandet.
Rektor funne sakens beskaffenhet ej tillfyllest utredd, saken skulle till vederbörande Konsistorium hänvisas; samt att, då hänvisning skedde, Konsistorium hade att först pröfva, om det angifna förfarandet kunde med disciplinärt straff försonas, samt i sadant fall fortfara med saken, inen eljest densamma utan uppehåll till allmän domstol öfverlemna. Om härmed jemföres åberopade Kongl. Bref af den 1 Mars 1750, hvarigenom blifvit förordnadt, att, med undantag af tjufnad, äktenskapsbrott, lönskaläge och sådana grofva brott, som uppräknades i 25 Kaj). 5 § Rättegångs-Balken, förbrytelser, begångna af studerande vid akademierna inom de privilegierade distrikten, skulle af Konsistorium summario processu afgöras, visar sig, att, äfven efter det Kongl. Förordningen angående upphörande af universiteternas domsrätt den 2 April 1852 blifvit gällande, den akademiska jurisdiktionen ännu i flera delar qvarstår och att i öfrigt, dä studerande inom det bestämda området begått något brott, hvarom det icke tillkommer Rektor eller Konsistorium att döma, det alltid är för målseganden förenadt med mera omgång och besvär att fä den brottslige tilltalad vid domstol, än sorn annars i sådana fall erfordras, synnerligen om tillåtelse till åtalets anställande icke kan vinnas annorledes än genom klagan öfver Konsistor» beslut först hos Kansleren och sedan hos Kongl. Majd.
Dahlgren från Elfsborgs län anfört, hurusom bemälte Riks-stånd vid '1850 och 1551 års riksdag till Kongl. Maj:t afgifvit en underdånig skrifvelse, deruti Bondeståndet, med anledning deraf att utgifvandet af förenämnde militär-författnings-samling upphört med år 1849, men Kongl. Maj:t anbefallt t. f. Presidenten i Krigs-kollegium att vara betänkt på utväg, huru det till mera än hälften fullbordade arbetet på annat lämpligt sätt måtte till slut bringas, samt bemälde embetsman förut i sina embets-rapporter, rörande arbetets gång, ofta nitiskt förordat dess nytta, i underdånighet fästat Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet vid denna angelägenhet och anhållit att meranämnde författnings-samling, den Ståndet för sin del ansåge vara af mycken vigt för den stora del af folket, som befunne sig i beröring med Krigs-administrationen, måtte, så fort ske kunde och med de inskränkningar, som till besparande af kostnad, utan att nyttan och andvändbarheten derigenom förfelades, bringas till önskadt slut, på det att den betydliga summa, som af Staten redan blifvit för dess utgifning använd icke måtte varda hardt nära utan allt gagn bortkastad. Detta oaktadt hade någon åtgärd sedermera icke blifvit vidtagen för arbetets fullbordande, ty hvarken hade Presidenten i Krigs-kollegium, på sätt Kongl. Maj:t anbefallt, afgifvit något förslag, eller hade Regeringen något åtgjordt i saken. Af de 29 titlar, som samlingen, enligt fastställd plan, borde innefatta, felades ännu 14, hvaribland flera af stor vigt, icke allenast för krigs-befälet och krigs-förvaltningen, utan äfven för allmänheten och särdeles för allmogen, som hade i flera afseenden en lika ömtålig som Bih. till B. St.
Då kunde fördelningen i kreditiv och lån jemkas efter de förhållanden, som på serskilda orter ega rum. Hr Mannerskantz: Jag är belåten med den af Gr. Mörner föreslagna redaktionen. Hr Aminoff: Jag har genom den discussion som föregått, sedan jag sist hade ordet hört, att nästan alla yttra sig emot Ulsk:s förslag. Till uplysning för de af R. o. Ad., som icke äro ledamöter af ÖankoUtsk., anser jag mig böra nämna, att det var med mycken möda, som det lyckades genomdrifva förslaget, sådant detsamma nu befinner sig; ty många utgingo ifrån den synpunkt, hvilken äfven jag tillhörer, alt den föreslagna förändring till förmån för Filialbankerne, vore till mehn för Riksbanken. Skulle nu R. o. Ad. antaga en förändring uti Utsk:s förslag, sorn de andra Stånden troligen icke medgifva, så kunde derigenom Utsk:s förslag, vid slutlig pröfning i förstärkt Utsk. gå förloradt, och den goda saken helt och hållet förfalla. Jag anhåller således om bifall till Gtsk:s förslag. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framslälde Hr Gr. o. Landtm., att, i fall han ej misstagit sig, det förslag, som Gr. Mörner afgifvit, och hvari samtlige de talare, som förut framstäldt serskildta yrkanden, med undantag af Hr Aminoff hade instämt, innehölle, att af förslräckningen skola högst två tredjedelar och minst en tredjedel utgå i form af lån, samt återstoden såsom kreditiv. Propos. till bifall å litt. d. af Utsk:s förslag blef härefter framslåld och besvarad med starka Nej, jemte åtskilliga Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. behagade antaga den af Gr. Mörner föreslagna redaktion för litt. d., samt efter denna proposrns besvarande med starka Ja, jemte några Nej, förklarade det han härvid funnit Ja öfvervägande. Hr Aminoff: Jag vill icke uptaga tiden med att begära en votering, men anhåller, att få min reservation antecknad.
Hvarefter Friherre Sparre uppläste fölMed sann hedersoch Fäderneslandskänsla tande 362 Dan 27 Januarii. är ingen fruktan för någon hotande fara värdig en Militaire: Icke den en gång att med en mindre styrka anfalla en mångdubbelt starkare Fiende, då en Befälhafvare det påkallar —- ännu mindre den, att frukta ett anfall eller anse vårt eget försvar omöjligt. Om de Krigare, som draga underhåll af Staten, och hvars skyldighet det är att med sista Blodsdroppan försvara Fäderneslandets frihet och det Konungahus, vi svurit trohet och lydnad — nu skulle påkallas till försvar eller anfall emot en anryckande Fiende — är det då med denna Chargon, på denna Esprit vi skola grunda vårt mod, vår oförskräckthet, i hotande faror? — På den känsla, den öfvertygelse att vårt eget försvar är omöjligt? — Äro sådana tänkesätt värdiga våra Krigsmän? 'Hvad utgör den verkliga kraft hos Sveriges Krigare, som så ofta gjort ej allenast Storverk, utan äfven underbarhet? — Är det Numerairen af dem eller är det deras mod och stridsanda alltid grundad på den fastaste öfvertygelse att icke kunna besegras? — Alla tider har hvarje Svensk Krigare, utan tvekan ansett sig kunna besegra 10 Fiender. Yår KrigsHistoria visar mer än ett exempel derpå — och hvarje Svensk tror det ännu, då den anföres af en van och segerrik Anförare. Men skulle någon ny lära, någon falsk Statskonst kunna förqväfva och rubba denna urgamla tro — som, förenad med en sann Fä - Den 27 Januarii. 365 derneslandskänsla, alltid skall underhålla vårt mod i de största faror — då heklagar jag hvarje Svensk.
St:s Bank utgifva assignationer lill det bestämda beloppet af 10,000 r:dr b.co emot nedsättande af hypothek i Landlränleriet till det belopp, ofvan åberopade § föreskrifver; hvarvid jag får föreslå, att ränta å det assignerade beloppet beräknas frän inlösningsdagen till skeende betalning. Om remiss häraf till vederb. Utsk. får jag vördsamt anhålla, med hemställan, alt det må vara mig tillåtet att inför detsamma afgifva de närmare upplysningar i ämnet, som möjligen kunna pröfvas nödige, kades på bordet. Frih. l>en 7 Augusth 73 Frih. Cederström, Thure Fredr.: uppläste följande: Då K. M., jemlikt nåd. href af d. 18 Fehr. 1843, i brist på medel, ansett sig ej kunna bifalla den af Hr Capitainen Baltzar Cronstrand i und. gjorde ansökan, att af siatsmedlen bekomma ett anslag af 6,000 r:dr b.co, lill understöd för lifgifvande af det arbete öfver Egyptens fornlemningar, hvarmed llr Capitainen, sorn dertill samlat nödiga materialier och ritningar under en af honom pä egen bekostnad företagen utrikes resa, för närvarande är sysselsatt; får jag, pä det Hr Capitainen ej mätte i saknad af nödige medel uturståndsättas att fullborda detta för historien och architecturen oskattbara arbete, vördsammeligen väcka motion derom, alt R.
kunna lefva här som på krogen! STARK (befallande). Tig, säger jag! tror ni att ni FREDRIKSSON. Ja, det är sannt, Starken bor här nu, gossar, och den förnäma frun kan tycka illavara om vi hålla sådant väsen. LARSSON. Hvad angår det oss. oss gentila för frun, gossar, som om vi förstodo oss på bildningscirkeln, begriper ni. gå sin väg. FREDRIKSSON. Tyst din brandflagga! Vi ska' visa STARK (för sig). Det låter som om de icke ämnade LARSSON. Men hörpå nu, Stark, så länge du var der hemma, så skylde du på flyttningen, men nu är den gjord, och nu får du inte skjuta upp längre med delningen. STARK. Hvilken delning? tusen millioner? var det. En af Starks vänner, Det var ju sexhundraFREDRIKSSON. Din drummel! 43 En af Starks vänner. Bara 600,000 riksFREDRIKSSOS. DU tycker kanske icke det duSTARK. Ah, ni pratar, jag har icke sagt någon RYQVIST. Hörpå nu, Stark, vi ä' 6 stycken, så- daler? ger, du? af er hur mycket det var. ledes gör det, låt se jaha, det gör 100,000 gen, jag? riksdaler på man, jag tror man är slängd i räkninSTARK. Hvad säger du? LARSSON. Nå, fram med schaberna nu, Stark! dela pengarne med er, era försupna uslingar, det är ju min ärfda egendom, min egen förstår ni. FREDRIKSSON. Hvad för slag? LARSSON. Din egendom? STARK. Jaså, ni tror då verkligen att jag skulle kan han bryta nacken af sig, det duger inte att huttera med oss, inte. STARK. Jaså, ni vågar hota mig, men akta er, RYQVIST. Vackert i backarne, Starken, annars jag kan låta kasta er på dörren allesammans, för här är jag inte ensam, ska' ni veta. LARSSON.
» Under systerns varma smekningar förmår hon ej längre bära våld på sig sjelf. De luta sina hufvuden tillsammans, och deras tårar blandas. Så kysser Hedda hennes panna och säger: » Gud välsigne dig. Du förtjenar det, att blifva mycket lycklig, lyckligare än jag. » Johan Nordling Augusti. En naturskildring. ^rjv lockan i Klara torn hade nyss slagit sex, (A«&gt;V men solen stod ännu högt på himmelen. Luften var ljum, men icke qvalmig; en och annan vindfläkt östanfrån kom rned svalkande helsningar från hafvet. Stockholms gator voro tomma, som de äro det en söndagseftermiddag i högsommaren, då allt hvad hufvudstaden eger af ungdom och lefnadslust strömmat ut till skärgård och Djurgård. Och de som ännu voro qvar, tycktes jagade af en feberaktig oro att komma bort: tjensteflickor i medveten elegans trippade brådskande hän mot ångslupsoch spårvagnsstationerna, och en försenad dandy i nya kläder, hög krage med snibbar ä la negerkomiker och vida hvita manschetter, fallande ut öfver ett par röda händer med ovårdade naglar, sätter af längs med trottoaren i en fart, som kom hela hans kantiga kropp atl arbeta likt ett maskineri utan enhet och sammanhållning. Det kom en flicka ut ur en port på Drottninggatan. Hon var ej i de första ungdomsåren, heller inte mycket öfver dem. Ville man beteckna hennes ålder med en årstid, skulle det hvarken vara sommar eller höst; man skulle säga att hon var i augusti. Skogen står ännu grön och hela sommarens fägring dröjer oberörd qvar, medan frukterna långsamt mogna i solskenet. Hennes ansigte var litet och blekt med en ljusröd, vacker mun och ett par stora mörka ögon, som sågo trötta ut. Hufvudet höll hon en smula framåtböjdt, som om hon lyssnat, der hon gick gatan fram med små nervösa steg. Hennes drägt var enkel. Kanske skulle den sett tarflig ut, om någon annan burit den, men nu gjorde den endast intryck af något diskret och fint. Det var hållning och skick, som stämplade den som så- dan, hållning och skick från ett bildadt hem.
Harvid anser Utskottet sig till en början böra erinra om de åsigler i fråga om elementar-undervisningens ordnande, hvilka af Rikets Ständer vid tre föregående Riksdagar blifvit yttrade, och som åsyftat ”den förändring att apologistoch lärdoms’’skolan samt gymnasium komme att utgöra en enda fullständigt sammanhängande ”skola med två bildningslinier,” vid ordnande hvaraf Rikets Ständer ansett ''den reala ”bildningen böra, utan all den humanistiska lider i grundlighet, utbildas lill all den "fullständighet, sorn läroverkens omfång medgifver.” Alt dessa af föregående Rikets Ständer uppgifna hufvudvilkor blifvit vid utfärdandet af den nya Läroverks-stadgan i allmänhet tillämpade, har Utskottet vid granskning inhemtat, och anser Utskottet derföre någon ändring nu icke lämpligen kunna ifrågakomma uti samma Stadgas hufvudgrunder, hvartill är att hänföra den fördelning af undervisningen på flera linier, som al två motionärer blifvit anmärkt såsom skadligt inverkande genom den splittring af iäroklasserna, derigenom skulle åstadkommas. I fråga åter om ordnandet af elementar-undervisningens detaljer, så har Herr Wahlström, bland andra framställningar i della ämne, särskildt yrkat, att undervisning måtte vid elementar-läroverken meddelas jemväl uti Sveriges författning och i moralfilosofi; men dessa läro-ämuens uteslutande från elemenlar-undervisningen synes Utskottet hafva varit ganska välbetänkt, med afseende derå ej allenast alt undervisningen, för att vinna i grundlighet, bör inskränkas till de mest oundgängliga läroämnena, utan ock att en utförligare framställning af stats-författningen och moral-filosofien mindre väl lämpar sig för den ålder, lärjungarne i skolan innehafva, och desto hellre synes kunna uppskjutas till dess ynglingen inträder vid universitetet, som dels undervisningen i fäderneslandets historia bibringar lärjungarne vid elementar-läroverket all nödig kännedom om stats-författningens historiska utveckling och dess grunddrag, dels ock moral-filosofiens studium torde der vara umbärligt i samma mån, som religionsundervisningen derstädes omsorgsfullt meddelas.
» Får jag lof a t t teckna mig för den, och kanske ni också tillåter mig föra er till bords. » » Ja tack, men kapten får själf hålla reda på det, för jag är både närsynt och distrait. » Hon skrattade gladt och obesväradt, som det varit den naturligaste sak i världen, a t t den firade kapten Reuter ägnat henne sin uppmärksamhet. Kaptenen såg henne sedan flera gånger under aftonens lopp stå fördjupad i så allvarligt samtal med någon af herrarna — ej just löjtnanterna — • a t t man kunnat tro dem båda pausera efter en föreläsning, ej efter en dans. När hans vals ändtligen kom, och han bugade sig för henne, märkte han tydligt, hur det lilla vecket mellan ögonbrynen hälft missnöjdt framträdde, och i det han drog hennes smala, fina arm under sin, sade han skämtande: » Den blicken kunde åtminstone inte uppväcka min fåfänga. » » Ja, det är förargligt, a t t det alltid syns så tydligt, hvad jag tänker, » sade hon uppriktigt, » men kapten får förlåta mig, det är bara af misstag jag kommer in i societetslifvet, annars har jag mina studier a t t sköta, och där varar ärlighet längst. - Om jag såg litet » grym » ut, (som mina kamrater kalla det) när kapten kom., så var det därför, a t t jag hört, a t t kapten är ett — » hon hejdade sig en sekund, men fortsatte strax därpå — » ballejon, och jag tänkte på, a t t vi skulle få så ledsamt tillsammans under hela supén, för hvad ska vi egentligen säga hvarandra. » Hon såg helt bekymrad ut. » Alltid h i t t a vi väl på något, » sade kaptenen och dansade ut. Elsa hörde ej till dem, som tröttnade efter ett par hvarf; hennes små fötter rörde sig med barnslig, ihärdig fröjd efter musikens toner, och kapten Reuter var helt anfådd, när dansen blåstes af, så föga hade de hvilat. — » Hvad kapten dansar bussigt, » sade Elsa och såg upp på honom med två glänsande, djupa ögon. Han blundade och ryste invärtes för det gräsliga slangordet, men kände sig så underligt tacksam för berömmet.