Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Konungens Bef:hides deltagande uti granskningen angår, så har jag visserligen varit af den tanke, att honom i detta hänseende borde tillkomma större makt; men ju längre jag tänkt derpå, destomera öfvertygad har jag blifvit derom, att de uttryck, som i §:n blifvit nyttjade, äro tillfyllestgörande, då blott det tillägg äger rum, hvarigenom det kommer att heta! ”uti hvilken Konungens Bef:b:de, eller den han i sitt ställe förordnar, äger deltaga. ”Det är gifvet, att om Konungens Bef:b:de finner de ingifna säkerhetshandlingarna icke innefatta nödig säkerhet, så lärer lian ej låta utfärda kungörelse att bolaget får öppna bancorörelse; men som bolaget äger börja sin rörelse sedan det insatt sina godkända säkerhetsbandlingar, så kommer det troligen att rätta sig efter Konungens Bef:h:des vilja, särdeles som Konungens Bef:h:de dervid icke kan hafva någon annan afsigt än alt skydda det allmänna bästa. Jag tror således, att det är öfverflödigt att tillägga Konungens Bef;h:de någon rösträttighet i detta hänseende. Hvad förslaget om de contarita medlen såsom grundfond beträffar, så har jag tagit närmare kännedom om Hr Ribbings redactionsförslag och funnit det kortare, hvarför jag öfvergår till detsamma. Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa propos. i öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran anföra. Hr Lagerheim: Hr von Hohenhausen har utgått från den förutsättningen, att Konungens Bef:h:des åtgärd i afseende på grundfondshandlingarnes granskning icke skulle vara till ändamålet af säkerhet ledande. Det är just hvad jag och flere med mig sökt förekomma, genom yrkande att han skulle äga bestämdt veto, så att de handlingar icke skola antagas, hvilka icke utaf af bolaget samt af Konungens Bef:h:de godkändes. Hans åtgärd blir på detta sätt ganska vigtig. Hvad sedan angår den utaf Hr Ribbing 536
Under den sednast förflutna tiden har jag varit ordf:de i den direktion, hvilken skulle ordna denna skola, och har således tagit en närmare kännedom om de svårigheter man har att bekämpa, bestående hufvudsakligast, deri ali finna fullt lämplige lärare och föreståndare; men det är icke ensamt föreslåndareplalsen, utan äfven verkmästarebefattningen och lärare i fysik och kemi, som äro svåra alt besätta med fullt lämplige personer. Af varmt intresse för slöjdskolorne och deras framtid, har jag derföre i Utsk. sökt ali tillvägabringa endast ett anslag för en sådan skola, emedan jag befarar att, innan ännu någon tid förflutit, vi icke hafva tillgång på fullt skicklige lärareoeh föreståndare-ämnen i vårt land; men dä SiatsUtsk. icke destomindre tillstyrkt och R St. bifallit anslag till två dylika skolor, Den 21 April. 259 måste jag uttrycka den öfverlygelsen all, om roan vill deras ändamålsenliga utveckling, det är angelägel ait icke brådstörtad! bevilja anslag till alltför många slöjdskolor på en gång; ty följden skulle i sådant fall blifva, alt skolorna icke erhålla fullt skickliga föreståndare och lärare, hvilket dock är hufvudsaken. Då, såsom här uplyst blifvit, lie Stånd bifallit denna punkt, skulle jag tro del vara olämpligt alt fordra något mera, oell all derföre ålerremiilera punkten för alt vinna anslag till skolor i de städer, för hvilka SlatsUlsk. ansett sig icke kunna något tillstyrka. Om icke R.
Jag skall alltid värdera er för denna ömhet, så oväntad af er natur, ... och ehuru döden tillslöt hennes ögon, innan hon hann meddela mig en sak som jag förstod låg henne om hjertat, är jag likväl öfvertygad, att hennes sista suckar för sina styfbarns väl, voro lika hjertliga, som för hennes eget. Birger. Kanske ni har rätt, Erika, ty hon var en god menniska men hon saknade er själsstorhet och fasthet i handlingen, som väcker vördnad såväl hos den förhärdade, som den dygdige. (med värma.) O Erika! om ni ville göra något för hennes styfbarns väl, likasom ni gör för hennes eget, så lyssna med godhet till hvad jag har att säga er, hvarifrån detta samtal nu afledt mig. Erika (orolig). Tala! jag hör er. Birger (med stigande värma). Jag vill då samla allt mitt mod, och öppenhjertigt bekänna: ... att jag älskar er! att hela ert väsen, med en förundransvärd makt ingripit i min natur! att ni, ni ensam, förmår rädda mig från den afgrund, hvaruti min lefnad eljest slutligen skall störta mig! att jag önskar er till hustru och besvär er! att inte afslå mina böner. Erika (ångestfullt). Gud! det var, hvad jag anat. Birger. Nu är det sagt, Erika, ... och jag ser att ni bleknar. Ack ja! jag borde sjelf ha insett den galenskap jag begick, då jag kunde tänka, att ni skulle vilja bli hustru åt en så simpel karl som jag. Men ni bör likväl veta, Erika, att jag inte skulle låta er skämmas för mig, om ni kunde besluta er till denna stora uppoffring. Jag har tänkt, i vinter läsa navigationen; – och i stället att som nu lefva af äfventyr, vill jag bygga mig ett fartyg, hvilket jag sedan, som både redare och skeppare, sjelf skall föra på resor till Jutland: och ett hus, så präktigt ni önskade det, skulle jag uppföra på stommen af detta rucklet. Och sedan, ... sedan blefve ni Fru, så god som någon i skärgården. Erika. Nej, Birger, – Denna er önskan, hvarken kan eller vill jag bifalla.
Preste-Slåndets instämmande i Vällofl. Borgareoch Ilederv. Bonde-Ståndens beslut, blifvit a fg jorde. 12:o Utskottets yttrande rörande 43:dje punkten lades till handlingarne, sedan upplyst blifvit, att Högv. Preste-Ståndet biträdt Vällofl. Borgareoch Ilederv. Bonde-Ståndens beslut om tiden, hvarifrån det tillökade anslaget bör utgå. 13:o Vid pröfning af 46 punkten, förklarade Lanrlt-Marskalken den deruti föreslagna voterings-proposition vara stridande emot Gundlagarnes ordalydelse, då vilkoret, om det här ansåges såsom sammanlänkadt med Stats-Regleringen, måste, till följd af 69 §. Regerings-Formen, anses förfallet, sedan 3:ne Stånd icke antagit Utskotteis förslag om vilkorets fästande vid anslaget, och, om det icke ansåges tillhöra Stats-Regleringen, hade det åtminstone 2:ne Stånd emot sig, och måste således, enligt 75 §. Riksdags-Ordningen, förfalla; hvilken mening äfven af Ridderskapet och Adeln gillades. 14:o 56:te punkten lades till handlingarna, sedan frågan om voteringspropositionernas innehåll redan genom 3 Stånds beslut blifvit afgjord. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-Ut skottets en af Professor Geijer_, den 7 dennes, väckt motion om förklaring af Rikets Siäuders beslut, angående de för Universiteten beviljade Emeriti-löner, jemte de af några bland Ståndets ledamöter nu i ämnet afgifna yttranden. S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottets Utlåtande lSf:o 107, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående skjutsnings-anstalterna i Riket, stannade Ståndet, rörande detta ämne, i fölöljande beslut:
Salomonsson, å tjenstens vägnar, och Ofver-auditeuren Theodor Sundler, hvar för sig, i underdånighet anfört deröfver, att, sedan Stockholms stads kämnersrätt, hvarest, till följd af JustitiaeCantzlers-embetets utaf Häradssöfdingen, Lagmannen Gustaf Fröbergers ansökning föranledde förordnande, Assessoren Salomonsson anstält åtal emot Ofver-auditeuren Sundler, såsom utgifvare af den från Elméns och Granbergs boktryckeri här i staden utkommande tidningen: Anmärkaren, för det, uti en i N:o 2 af samma tidning för lördagen den 5 Januari detta år införd artikel, med öfverskrift »Species facti», innefattande berättelse om två vid Sollentuna Häradsrätt under Lagmannen Fröbergers ordförande handlagde rättegångsmål, emellan förre Sergeanten L, H. Elgström och Majoren P. Rudbeck, skulle förekomma, icke allenast lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande, utan ock smädliga uttryck emot Lagmannen Fröberger i och för hans embete; efter det den till pröfning af ofvanberörde Artikels laglighet valde Jury eller Nämnd med nej besvarat de, med föranledande af Assessoren Salomonssons slutpåstående, framställde tvenne frågor, den första: om den åtalade skriften vore brottslig efter det af actor åberopade lagrum, 3 § 12 mom. af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers Tryckfrihets-Förordning den 16 Juli 1812, samt den den andra: huruvida berörde skrift vore brottslig efter de af actor likaledes åberopade lagrum 3 § 8 mom. i nämnde förordning samt 18 Cap. 8 § Missgernings-Balken; medelst utslag den 16 sistlidne Februari, sig utlåtit och, i anledning af det utaf nämnden gifna omförmäldte svar, Ofver-auditeuren Sundler från allt ansvar i saken befriat, med förklarande tillika, att vid det förhållande, att actors emot Sundler förde talan blifvit efter Justitim-Cantzlers-embetets förordnande anstäld, Kämnersrätten funnit sig icke kunna fästa afseende å
Ibland de till Civil-Departementet hörande ämnen hafva Revisorerne funnit: att utom Auction Boställen blifvit bort-arrenderade; till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 3 October 1827, Öfverste-Bostället C astell går den på obestämd tid, emot 5ap Tunnor Spanmål, hälften Råg och hälften Korn, och 1,600 R:dr contant, samt enligt Kongl. Brefvet den 17 September 1828, jemväl på obestämd tid, f. d. ÖfversteBostället vid Westmanlands Regemente Frövi för 117 Tunnor a3| k:pr och CapitainsBoslället Berga emot 34 Tunnor 19 k:pr Spanmål. Och hafva Revisorerne, i följd af Författningarnes allmänna stadgande, att icke utan Auction Statens Egendom må för-arrenderas, ansett sig böra Kongl. Maj:ts ofvanhögstberörde Nådiga Beslut för Rikets Ständer anmäla. Inkomstcrne och Utgifterne för denna Cassa, hvars Räkenskaper blott JVaäför åren 1826 och 1827 kunnat af Revisorerne granskas, enär 1828 års stena Bokslut ieke förr än med innevarande års utgång fullbordas, fastän jernJiriysyäl för sistnämnde år ett GeneralSammandrag rörande Uppbörden och inatisslällningen blifvit, på grund af derom redan erhållne underrättelser, hmupprättadt, hafva visat sig sålunda: Cassa. Ingående Balance. Räntebärande Ca pitaler Behållning i Banken Obetalde Intressen och andre utestående Fordringar Uppbörd: Äldre Inkomster. Centonal Avanceraents - afgift Inskrifningsoch afskeds - penningar, Pensions-afgift, BötesMedel, afgift för Adeliga värdigheter samt Armbösse - Medel m. ra Hemmans - Räntor och 4°;de Spanmål elter Länens Markegångspriser Rusthålls-afgifter. En per Mille-afgift vid Fastighetsköp - Riddare - afgift, Skatteköpsoch Rurskaps - afgiftcr Anmärknings-Medel, och Diverse Extra Uppbörd.
Enär det förefaller mig svårt att definiera, på hvad sätt orden »annat arbete» egentligen skola förstås, och hvad särskildt vidkommer bötesbeloppet för sådant sabbatsbrott, hvilket påtagligen störer den allmänna samhällsordningen eller åstadkommer allmän förargelse, ett maximum af 20 rdr, enligt mitt förmenande, torde vara allt för litet, förenar jag mig med Gr. Mörner i yrkande om §:ns återrefhiss, men i den af Hr von Koch angiIna syftning. Hr Ca rlheim-Gy Ilens kjöld, Henrik Adolf Oscar: (Detta yttrande, som blifvit talaren i och för justering tillställdt, har sedermera ej af honom blifvit återlemnadt). Gr. Sparre, Erik: i sådana till kriminal-lagstiftningen hörande frågor, der tvekan rörande lämpligheten af ett beslående stadgande hos mig uppstått, har jag i allmänhet omfattat den åsigt, att man hellre bör vidblifva en bestående lag, än antingen till dess verkan upphäfva densamma eller söka ersätta deri med något nytt stadgande. Jag har med afseende å förevarande fråga så mycket hellre omfattat denna grundsats, som jag känner, att den öfverklagade lagen icke ledt till några missbruk, utan tvertom till en viss grad jemkat sig efter seden. Nu är visserligen möjligt att folket här i landet kan vänja sig vid att se alla bodar stå öppna och arbetet fortgå likaväl om söndagar sorn hvardagar, men för det nämde tror jag alt folket skulle finna sin känsla deraf sårad. Vid sådant lörhållande anser jag att lagstiftaren går klokast oell lörsigtigast tillväga, om han icke går vidare än bestående lag. eller genom en förändring deri åstadkommer en ny praxis, vid hvilken folket icke vill vänja sig, och som i följe deraf kan uppväcka missnöje och förargelse. Ordalagen äro, på sätt en föreg:de talare redan upplyst, desamma, som liar gällt i öfver 100 år, och då någon klagan icke hittills lörsports, kan jag icke inse hvarföre sådan skulle, om ordalagen bibehållas, hädanefter uppstå. Det torde dessutom m Den 13 Juli. möta stora svårigheter för en åklagare att intränga i mitt rum och förvissa sig om hvad jag der förehafver.
Hvad sålunda blifvit föreslaget och anfördt har Utskottet tagit i öfvervägande; och beträffande först förslaget, att det i Kongl. Handels-Ordningen den 22 December 1846 meddelade förbud att å landet inrätta handelsbod inom tre mil från närmaste stad. måtte utsträckas derhän, att detsamma komme att afse ett lika afstånd från köpingar; så får Utskottet upplysa, att, genom Kongl. Kungörelsen den 18 Januari 1830, Kongl. Maj:t redan meddelat en sådan utsträckning i berörde stadganden, derigenom, att i 6 § af Handels-Ordningen blifvit efter orden: »På minst tre mils afstånd från närmaste stad» tillsatte orden veller köpinge; hvadan Utskottet tillstyrker att berörde förslag må förfalla. Vidkommande derefter förslaget, att det afstånd ifrån närmaste stad af tre mil, hvarinom handelsbodars inrättande å landet är förbudet, måtte så väl sjö- som Allm. Besv. o. Ekon.-UtskoUtls Ullålande, M 6i. s landvägen beräknas efter ett sådant afstånd i rät linea eller enligt charta; så anser Utskottet denna beräkningsgrund vara aldeles olämplig. Derigenom skulle nemligen den med nu gällande bestämmelser i berörde hänseende, för å landet boende personer afsedda fördel att kunna på närmare håll och utan att besöka städerna, vara i tillfälle att afsätta sina produkter och inhandla hvarjehanda förnödenheter, i betydlig mån förringas, enär vägarnes längd emellan serskilda orter vanligen är större, än afståndet i rät linea. Mångfaldiga svårigheter skulle dessutom uppkomma dels i anseende till brist på tillförlitliga chartor, dels i och för uppmätningen af de direkta afstånden; och då afståndet emellan serskilda orter beriiknas efter längden af den landeller sjöväg, som allmänt begagnas, samt Kongl. Maj:t genom ett uti serskildt mål afgifvet Nådigt Beslut den 15 Augusti 1819, ansett författningens föreskrift i berörde hänseende, böra på nu nämnde sätt tolkas, får Utskottet tillstyrka att ifrågavarande förslag ej må föranleda till någon Bikets Ständers åtgärd.
Om man antoge, att museet hölles öppet för allmänheten två gånger i veckan, skulle således för 6 extra vaktmästare erfordras 18 R:dr i veckan, alltså för året 936 R:dr. Till vaktbetjeningens aflöning behöfdes sålunda: En vaktmästare för den dagliga tjenstgöringen R:dr 500. En vaktmästare såsom förman för den extra betjeningen vid förevis ningarne » 500. Sex extra vaktmästare „ 936. tillsammans R:dr 1,936. På grund häraf har Akademien underdånigst anhållit, att Eders Kongl. Maj:t täcktes af Rikets Ständer begära att, i stället för det nuvarande anslaget till Riksantiqvariens biträden och vaktbetjening, 3,050 R:dr, måtte på Akademiens stat uppföras: för vetenskapligt bildade personers biträde vid samlingarna och sekre terare-göromålen R:dr 4,600. för vaktbetjening , 1,936. tillsammans R:dr 6,536. Anslag till unSlutligen har Akademien velat till Eders Kongl. Majrts nådiga pröfning hän derhållafWisskjuta, huruvida icke från statens sida någon åtgärd borde vidtagas för att skydda by stads fornoch åt efterverlden, så vidt möjligt, bevara Wisby stads ruiner, utgörande ansenliga lemmngar. och praktfulla lemningar dels af åtskilliga kyrkor, dels af den gamla icke mindre märkvärdiga ringmuren, som omslöte staden. Dessa ruiner voro onekligen de vackraste och i konsthistoriskt hänseende märkligaste, som inom de nordiska länderna förefunnes, och hade derföre med rätta bland inoch utländska konstkännare ådra fit sig största uppmärksamhet. Det vore dock väl bekant, att flere bland dessa dyrara qvarlefvor af medeltidens byggnadskonst, ehuru i sednare tid bättre vårdade än förut, befunnes i sådant skick, att de torde nedstörta, om ej snar hjelp mellankomme, och flerestädes behöfde frigöras från anslutande byggnader, till en del af osnyggaste art, och stängsel, hvilka icke blott bortskymde, utan äfven skadade de svaga murarne.
Förrätlnings-männens godtycklighet eller misstag, derest icke förevarande §§ varda ändrade, fordrade ovilkorligen, att, i likhet med föreskrifterne i äldre Skaltläggnings-methoder, varder bestämdt, till hvilken grad hvarje slags jordmon skall hänföras och antalet af de grader, uti hvilka jord-skillnaderne böra utsättas. I de flesta orter skall hafva varit brukligt att gradera åker, äng och utmark serskildt för sig, utan jemförelse hvarken af åker mot äng eller af den grund, hvarefter de kunde med hvarandra förbytas, emedan sådant icke kommit i fråga. Men om sådane utbyten skola ske, for - 56 Lagsamt Allm. Besv. o. Otc. Utsk. Ull. iV. o 41- dräs nu mera bestämda föreskrifter, huru åker mot äng skall uppskattas och så vidare. Dessutom har Herr Törnebladh yttrat, att då graderings - sättet efter förra författningarne vore både lämpligt och lätt fattligt, samt i uträkningen enkelt och naturligt, vore det svårt alt inse, hvarföre ett nytt blifvit anbefalldt, deraf resultatet svårligen kunde rigtigt fattas annorlunda, än genom tillämpning af gamla methoden och derpå grundad uträkning, som visar t. ex., huru ii Tunneland svagare jord förhåller sig till ett af den bästa. 2:0 Af Friherre Wrangel H. Dels att början af 1 §, i stället för orden: ”Förr ”lin om lotternas läge afgjordt varder” j, borde erhålla följande lydelse: nEgo-gravderingen bör föregå lotternas läge” , dels ock, att då graderingen mest af allt verkar på Skiftet, vore det lyckligt, om här i Landet funnes Agronomer, som vore kännare af jordens beskaffenhet och kunde på ett enkelt sätt tillvägabringa graderingen; i hvilket afseende Herr Friherren gifvit anvisning å en af Herr Landshöfdingen och Riddaren af Wingård författad afhandling om Jord-Nomenclalur, som i tabellarisk form upptager, huru man bör gå till väga, för att verkställa gradering enligt princip; och har Herr Friherren begärt, att Utskot - Lagsamt Allm.
Icke långt «derefter inkom konungen med fem stycken herrar, «bland hvilka jag igenkände hofstallmästaren Munck «och statssekreteraren Schröderheim. Kyrkan var gan«ska dunkelt upplyst och rökpulfret antändes. Åskå«darne ställdes i en ganska besvärande positur, och «höllo dragna värjor sins emellan. Björnram gjorde «några korsningar och frammumlade vissa mystiska «ord, hvarpå medhjelparen, som var undangömd, små«ningom uppdrog den ena masken med det hvita ty«get, som liknade en liksvepning. Denna mask fö«reställde Gustaf Adolfs ansigte. Den svängde sig «något vid uppdragningen och nedsläpptes åter gan«ska sakta; den andra fantomen åter föreställde Adolf «Fredriks ansigte, hvarvid tillgick som vid den förra. «Ehuru jag hade sett hela tillställningen, så kan jag «icke neka, att detta spektakel hade något impone«rande. Sedan begge fantomerne voro nersänkte, an«tändes förmodligen frön af Lycopodium, som blix«trade med ett sakta blekt sken. Jag kunde ej se «hvad som vidare förehades. De åskådande bort«gingo, och jag kröp fram från mitt gömställe, myc«ket eftertänksam, om jag skulle våga att yppa be«drägeriet för konungen sjelf eller för någon af ve«derbörande. Jag fann likväl, att jag borde vänta «till något passande tillfälle, som ock inträffade.« 64.
i den urhldriga forntiden furtarde med furkarlek ostron, hjortar, vildsvin, radjur och andra rariteter. Tillredningen af alla dessa Pödotimnen torde varit den som varra finsmakare &amp; n i dag fordra g4 ostron, d. v. s. allt sero verades " au naturelle ". Det är siluuds ovisst, om man annu gjort det första stora steget, sakert ar, att ej fanns det niagon " kokkonst " och tbn mindre nkgra " bordseder ", d&amp; bord antagligen var en oklnd lyxartikel. Men det iir ej dessa vildar, som vi i dagligt tal kalle vars förfader, utan vikingarnes kraftfulla slagte. Och de hade utan tvifvel tagit det första, stora steget, om ock de ofta.förtiirde köttet " specket ". Köttet var deras allt i alla, och vart gamla svenska ord " mat " betyder helt enkelt kött. Att 5ask och hastkött d6 var gudaföda ar allom bekant, men man tyckes afven haft andra anrattningar i ara, s&amp; vidt man viigar taga Eddans n&amp;got senare nedskri fna skildringar sBsom en auktoritet. Nar jiitten Trym bjöd Tor, fohladd till Freja, en bröllopsrniiltid bestod den af lax, oxstek och - efterratt. Och om denna sista ratt stBr det betecknande nog, att Tor Bt upp " jiittehustrurnas hela slutratt ". Det var ej sista gBngen " det sötan p&amp;stBs endast vara tillagadt för " det svaga könel ", men sedau, detta oaktadt, med begarlighet slukas af det starka. Verlden ar sig alltid lik. Friin v&amp;r barndom .ar0 vi förtrogna med, huru det tillgick pB ett gammalt nordiskt gastabud. Barndomens gudagBfva, fantasien, idealiserar onekligen bilden, och mBnga realistiska drag kunde latt tillaggas.
Det vore kanske här stället att fästa vederbörandes uppmärksamhet på den omständighet, att vissa städer äro med garnizoner försedde, och således som de sjeljve kalla det med inqvartering betungade, då andre deremot icke hafva 6adane ©ch således slippa vidkännas inqvarteringstunga; en allmän reglering städerne emellan borde kanske äga rum, till gemensamt biträde. Hvad jag likväl för nain enskildta del tror, är att ingen stad förlorar vid att äga garnison, emedan större delen af militairens contanta underhåll alltid blir en behållning för staden och kringliggande landsort, jag fruktar att Christianstad, beröfvad sin garnizon, snart förföl le till en Köping, kanske vida under Åhus, dess nu, varande lastageplats. Likväl måste emellan stadens folkmängd, det vill säga de inqvarterings* skyldige och garnizonens styrka ett visst förhållande äga rum och detta förhållande finnes, icke här, sådant det borde vara, ehuru att manskap och en del underbefäl äro i Kronans casserne förlagde. Uppå de af Regementsbefälet, i detta äm,- ne hos regeringen för längre tider tillbaka, gjorde besvär, har Regementet erhållit nådigt löfte om ärendets föreläggande för Riksens Ständer, och det är äfven på sådan grund jag Den 21 Februarii, 603 trodt mig nu böra deruti begära dess afgörande. Att Regementets Tyg-stat äfvensom commendanten måtte blifva ihågkommen vid den i-eglering jag nu ödmjukeligen begär, torde falla af sig sjelf. Tvänne härhos bilagde ansökningar , sorn till mig inkommit bevisa huru svårt Regementets handtverkare anse sig vanlottade genom inqvarteringens nuvarande skick. Jag anhåller ödmjukast, att ctetta memorial må blitya till vederbörligt Utskott remitteradt och derjemte communicerat med Vällofl. Borgare Ståndet. Herr Löwenjhöm, Jacob Joham Vördsamma°t vågar jag anhålla* att några, ögonblick få fästa Höglofl.
Sedan i afseende å det ofvan anmärkta förhållandet, så vidt det angår Poiisuppsyningsmännen Wittmeijer och Kretz, undersökning vid Stockholms Stads och Södre Förstadens KämnersRätter föregått, är målet vidare inför Kongl. HofRätten, emellan AdvokatfiskalsEmbetet, å ena sidan, samt t. f. Polismästaren, Häradshöfdingen Hultberg, tillika med Wittmeijer och Kretz, å den andra, i laga ordning utfördt, hvarunder, såsom Kongl. HofRättens Utslag visar, det blifvit fulleligen utredt, alt sedan Ynglingarne Christan, Berglund och Lundberg den 6 September i838 af Poiisuppsyningsmännen Wittmeijer och Kretz blifvit i häckte inmanade, såsom misstänkte att hafva olofligen åtkommit, dels gemensamt omkring ett skålpund mandel, dels Berglund och Lundberg serskildt, den förre några kopparskiljemynt, en strut med russin och en half Specie Riksdaler, samt den sednare ett par nyförskodda stöflar, hvilket allt bemälde yngling gar vid deras häcktande befunnits innehafva, men de, vid förhör inför ÖfverStåthållareEmbetet i Polisärender nästderpåföljde dag, den 7 September, med förmälan, att de genom arbete i Stadens hamnar förtjent ej mindre de penningar, som blifvit hos dem funne, än äfven de, för hvilka det från dem anhållna godset blifvit inköpt, enstämmigt förnekat att hafva samma medel och gods obehörigen åtkommit, ehuru Wittmeijer och y R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ser. den 14 Jan. 1840. Kretz anmält, att ynglingarne sluille hafva för dem vidgått, att de från bönder olofligen tillgripit penningar, t. f.