Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna underdåniga framställning lyckades blott till en del tillvinna sig statsmakternas bifall, i det att årsanslaget höjdes med ett extra anslag af 6000 Riksdaler per år och endast gällande för tre år eller för nuvarande statsregleringsperiod. Tillika beviljades ett räntefritt lån, stort 30,000 Riksdaler till grundförbättringars utförande, samt med skyldighet för Institutet att efter 5 års förlopp detsamma med en tiondedel årligen återgälda. Det sökta anslaget till kyrkobyggnaden beviljades äfven. Vid granskningen af Institutets räkenskaper vid årets slut eller den 13 Mars 1863, visade det sig, att utom ofvan anförda förluster af 9,609 Riksdaler, nämligen 7,552 Riksdaler på läroverket och 2,057 Riksdaler på åkerbruket, hade en betydlig skuldsättning under året uppkommit. Enligt revisionsberättelsen hade summan af de vid Institutet nedlagda penningarne under året höjts från 257,881 Riksdaler 99 öre till 297,358 Riksdaler 69 öre, fördelade på följande sätt: Värdet af Instituts-byggnaden R:dr 144,520: 09 öre. Nya Trädgårdshuset „ 7,268: 67 „ Tegelbruket och öfriga byggnader „ 38,212: 50 „ Kreatur, lager och öfriga inventarier „ 76,113: 66 „ Utsäde, arbetskostnader och grundförbättringar „ 28,675: 08 „ Böcker, preparater och apparater „ 2,568: 69 „ Summa Rmt R:dr 297,358: 69 öre. Atdrages härifrån förmögenheten vid årets början stor R:dr 257,844: 99 öre. så skulle resten eller R:dr 39,513: 70 öre jemte förlusten å Institutet „ 7,552: 57 „ och förlusten å åkerbruket „ 2,057: — „ eller Summa Rmt R:dr 49,123: 27 öre utgöra Institutets skuldsättning under året. Vidare utredes genom fullständiga på revisorernas berättelser grundade redogörelser den ekonomiska ställningen vid slutet af hvarje utaf de följande åren och torde at denna utredning böra anföras följande:
SAMSPELET I DEN MUNTRA KOMEDIEN VAR FÖR ÖFRIGT MISSTÄNKSAMMA, JAGADE ERIK, SOM OUPPHÖRLIGT KASTAS GODT OCH HRR V. LUNDBERG, NYBLOM OCH L AMELLAN SEGERSTOLTHET OCH FÖRTVIFLAN, OCH VID HANS SIDA v E N UTMÄRKTA I SINA RESPEKTIVE UPPGIFTER. GENEVIÉVES SKÖNJA VI SOM I EN DRÖMSYN DEN BLIDA KVINNAN MED ROLL ÅTERGAFS FINT AF FRÖKEN GOTTSCHALK, EHURU MARTYRKRONAN KRING SITT BLONDA HUFVUD, KARIN MÅNSHON EJ NÅDDE SIN FÖRETRÄDERSKA I UNGDOMLIG CHARMC DOTTER, DEN SISTNÄMNDA KANSKE VÄL KNAPPHÄNDIGT SKILDOCH NAIVITET. SOM DEN LILLA LANDSORTSSKÖNHETEN LEONIRAD, OM MAN BETÄNKER HVILKEN VIKTIG PLATS HAN INTOG DE UPPTRÄDDE EN UNG FRÖKEN JOHANSSON, ÅDAGAI ERIKS LIF. LÄGGANDE GODT GRY OCH FÖR ÖFRIGT TÄCKELIG ATT SKÅDA. UTFÖRANDET VAR DRAMAT I ALLO VÄRDIGT. HR S V E N NBERG GAF GÖRAN PERSSON MED MONUMENTAL KONST; DET VAR NÅGOT AF DET MEST STORSLAGNA SOM PÅ LÄNGE FÖREKOMMIT PÅ SVENSK SCEN. TEATERN GAF I MÅNDAGS EN REPRIS AF MÉ- WAHLS ERIK, PRÄGLAD AF KONSTNÄRLIG INTENSITET OCH HULS KLASSISKA 3-AKTS-OPERA » JOSEF I EGYPTEN » SAMT SLÅENDE REALISM.
Fabriksbränneri å stadsgruud vare underkastadt vederbörande myndighets föreskrift i afseende på snygghet och försigtighetsmått mot eldfara såsom i § 13 säges. Vid ansökningen om tillstånd till bränvinsbränning i denna klass bör sökanden bifoga uppgift på stället för fabrikens anläggning och på den redskap han ämnar begagna, jemte ritning roed skala i 2:ne exemplar, utvisande den bränvins eller ångpanna, som vid bränvinsbränningen är afsedd att omeddelbart af eld vidröras. Det ena af dessa exemplar, försedt ufed Kongl. Maj:ts befallningshafvandes påskrift, återställes sökanden. § 22. Bränvinsbränning i denna klass må utöfvas méd redskap af hvad form som helstj dock så att vid redskap, som drifves utan ångapparat, bränvinspannans upphettningsyta ej får utgöra mindre än 10 eller mer än 50 qvadratfot, samt att vid redskap, som drifves med ångapparat, ångpannans upphettningsyta ej får vara mindre än 12 eller större än 60 qvadralfot. Med upphettningsyta förstås den del af pannans yta, som är under den gräns, hvartill vattnet stiger, när pannan dermed är fylld till hälften af hela dess rymd, denna räknad till öfversta kant eller läckande bredd. Om ångpanna, uLom nödige rör, har någon tillsatts, som ökar dess rymd, så inberäknas äfven rymden deraf vid den uppmätning af pannan, som för upphettningsytans beräkning sker. Särskil - Bil. N:o 3, till Bevillnings-Vtskotlets Skrifvelse, N;o 6. 9 Särskilda eldrör få så väl genom bränvinspannan, som ångpannan ledas, men då skall dessas halfva yta vid beräkningen läggas till öfriga uppliettriingsytan. Endast ångpannan, der sådan finnes, eller bränvinspannan, der ångapparat icke begagnas, får utsättas för eldens omedelbara verkan eller med rör från eldstaden omgifvas.
To, dels till surrogat ät andra makan eller dest rättinnehafware för föryttradt och till gemensam nytta anwändt odalgods: att derefter det öfrige lägges i 2:ne lotter, bcstäende dels af hwardera makans giftorätt i det som af npstuämde afskrida sam-egendom äterstär, dels af den enås eller andras odalgods: att pä hwardera af de§e lotter, som är för enskild litzäng alt anse, afräknaS hwarderas äterstäende enskilta gäld, dels till främmande personer, när antingen det som samma Maka före ägtenskapet war skyldig, icke kunnat till fullo gäldas af hwad Han eller Hon förut ägde, eller skulden under ägtenskapet, för dest enskildta nytta, eller genom enskildt wällande och förgörelse tilkommit; dels till den andra Mafan, när af sam.-egcndvmen enskild gäld under ägtenskapet blifwit gulden, eller ben enås odalgods till den andras enskildta nytta föryttradt, eller det föryttrade odalgods, hwars wärde till samfält nytta warit anwändt, icke kunnat af samfäldta stigängen till fullo surrogcras. När alt sädant för sig gädt, kan Boet anses wara skildt i 2:ne, hwardera bcstäcnde dels af den esterlcfwandcs fördel, dels af äkerstoden af förut omnämnde enskildta tilgäng, dels af hwad frän den enas tilgäng blifwit flyttade pä ben andras: och först efter en sädan boskillnad kan Morgongätwa, Testamente och arf tagas af dm aflrdnes behällna lott i Boet.
– Då skall du säga henne – Balthasar Münter lägger sin hand på dotterns hufvud – att pappa är upptagen och att hon får komma igen i morgon. Barnet sänker sitt hufvud och går lydigt tillbaka mot dörren, men innan hon når så långt, har pastor Resewitz utsträckt sin hand och fångat henne. – Hvarför gråter du, Friederikke? frågar han deltagande. – Jag tycker det är så synd om den svarta jungfrun! snyftar barnet. – Hon är så blek – så – och hon har svullna ögon hon är visst mycket, mycket ledsen. Om pappa ville tala med henne, skulle hon nog bli glad. Lilla Friederikke Münter ser åter upp på sin stränge far, och hans två ämbetsbröder nicka småleende. Balthasar Münters hjärta sväller af fadersstolthet, han tager sin dotter vid handen och går att tala med den svarta jungfrun. Ute i förstugan framför dörren till expeditionsrummet finner han henne. Hennes ansikte är hvitt som kalkväggen, mot hvilken hon stöder sig, och hon stirrar på honom med ett par glashårda ögon utan uttryck. – Mitt barn har dött! säger hon tonlöst. – Jag skall anteckna det, ehuru det icke är den rätta expeditionstiden – svarar prosten Balthasar välvilligt tillrättavisande, i det han öppnar dörren till expeditionen. – Kom in! Hvad heter du? – Esther Gabel. – Så – å! – Prosten ser upp från boken. – Ja, nu känner jag dig. När hände detta? – I går kväll. Prosten antecknar mekaniskt faktum och tänker på, att han måste säga några ord till tröst. Ännu med ögonen i boken, börjar han faderligt: – Barnet var afladt i synd, men Vår Herre har straffat dig hårdt, ty du höll väl af det i alla fall kan jag tänka Han ser upp. Esther Gabel har försvunnit, ljudlöst, genom den öppna dörren. Hon hade kommit för att söka tröst. (Juli.) Hirschholms slott speglar sig med hvita karniser och gyllenkrönt torn i vattnet, inramadt af grönt under en solglittrande, blå himmel. Ingen vindfläkt krusar kärrets blanka yta, luften är tung af hetta och allt är tyst. Boskéerna stå öfvergifna, rufvande öfver sina minnen om kyssar och amouretter.
E. uti det förnyade utlåtandet N:o 176, gjorda hemställan, ej mindre att Rikets Ständer ville för deras del besluta, det befrielse från mantalspenningarnes utgörande måtte från och med år 1855 beviljas backstugusittare, med deras hustrur och enkor samt inhyseshjon, än ock i sammanhang härmed, att inkomsten af mantalspenningarne linge utföras med 343,000 R:dr, har blifvit bifallen af Borgareoch Bonde-Stånden; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndct, med afslag å berörde hemställan, beslutat, att inkomsten af mantalspenningarne skulle utföras med 360,000 R:dr; med anledning häraf och derest icke någotdera af sistnämnde två Stånd skulle behaga biträda Utskottets af Borgareoch Bonde-Stånden godkända hemställan, föreslås följande voterings-proposition: Den, som, med bifall till hvad Utskottet tillstyrkt, vill, att befrielse från mantalspenningarnes utgörande må från och med år 1855 beviljas backstugusittare, med deras hustrur och enkor samt inhyseshjon, och att, i sammanhang härmed, inkomsten af mantals-penningarne skall utföras med 343,000 R:dr, voterar: Ja; den, det ej vill JVtj. Stats-UtskoClels Utlåtande, N:o 247. o Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att nämnda befrielse icke må ega rum samt att inkomsten af mantalspenningarne skall utföras med 360.000 R:dr. Stockholm den 14 Augusti 1854. IWsO Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Augusti 1854, kl. 11 f. nu Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om jor d-afsöndring från Eskilstuna kungsladugård till utvidgande af Eskilstuna, Klosters och Fors's församlingars be grafningsplats. (L A.)
Näst intill i spridning och inflytande kommer “ The Daily News “, Gladstonian ända in till benen, liberal, någon gång äfven radikal. Dess första utgifvare var Charles Dickens. Den har alltid förfäktat förtryckta nationaliteters, såsom Ungerns och Italiens sak, och hemma parlamentsreformeny under det att denna tidning ensam af alla i England försvarade norden mot södern i det amerikanska inbördes kriget, och sålunda riskerade att med bankrutt få betala sitt mod och ståndaktighet. Daily News är verkligen bland alla engelska tidningar framstående för sin goda ton samt hederlighet och modet att fasthålla sina åsigter äfven med allvarsammaste risk. Men det var 1870 års krig, som gjorde Daily News till hvad den nu är, icke endast inflytelsefull men äfven rik. Tidningen hade * kort förut nedsatt sitt pris till en penny, en prisnedsättning som gjorde att den gick med förlust. Kassakistan var nästan tom. Icke desto mindre sände egarne med stor kostnad sjutton af de bästa korrespondenterna till krigsskådeplatsen med befallning att telegrafera deras rapporter, stor sak hvad det kostade, i stället för att, som " hittills skett, skicka dem med posten. Med ens gick Daily News om äfven sjelfva Times, hvilkensåg sig tvungen att kopiera telegrammen, till dess den följde sin rivals exempel. Dessa telegram från krigs-teatern förändrade hastigt Daily News ’ affärer. På en vecka steg spridningen från 50,000 exemplar till 150,000. Det sålunda förvärfvade anseendet bibehölls af Daily News genom dess korrespondenser under de ryska och turkiska, afghanska samt zulukrigen, och den har äfven tagit upp inhemska frågor på samma grundliga och ämnet uttömmande sätt, så att icke få reformer hafva kommit till stånd genom dess Inflytande. Hvarken så inflytelserik eller företagsam är “ The Standard “, hvilken såsom den enda framstående konservativa tidningen tillåter sig att “ hvila på årorna “, väl vetande att alla genomkonservativa måste hålla den, emedan det icke finnes någon annan att välja på. Men äfven Standard är icke så ståndaktig i sina ^sigter som förut.
Under Louis X I V åkte Faubourg Saint-Germains galaklädda noblesse i sina guldsirade karosser öfver Pont Royal för att i Louvre öka glansen af hofvets fester, när detta ej befann sig i Versailles. I dag begifva sig » den förnäma faubourgens » damer, i enkel morgontoalett och efter att ha intagit en tårta hos Chiboust vid Théåtre-Francais platsen, till magasinet Louvre för att utbedja sig en halftimmes audiens hos det enda majestät, åt hvilket de i republiken skänka sitt erkännande och sin hyllning • — modernas allsmäktiga och praktälskande drottning. De medföra också åt detta » slott », i öfrigt tämligen banalt som alla dess likar, en parfym af distingué, som dessa sakna. Samtidigt är Louvre mycket gouterad af en värld, som i förening med aristokratien har rykte att ge paroler vid modernas hof, nämligen aktrisernas. Det är, jag skulle vilja säga deras magasin par excellence. Särskildt gäller detta Théåtre Francaia ' kvinnliga artister, af hvilka jag mött den förtjusande m:lle Reichemberg, jag tror hvarenda gång jag satt min fot inom Louvres murar, alltid i färd med att profva ett par gants-de-Suéde. Ni har väl för resten hört talas om de parisiska artisternas linneförråder? Deras — linneförrådens naturligtvis — enorma omfång har blifvit legendariskt, och det med skäl, om man får tro allt som berättas. Eller hvad säges om m:lle Jeanne Granier, hvars årsräkning hos en tvätterska — det är nu några år sedan —, då det kom till process mellan denna och aktrisen, visade sig uppgå till mer än 2,000 francs! Låtom oss, på tal om Louvres kunder, ej heller glömma en originel krets af sådana, hvilken där blifvit en specialitet. Jag menar barnen. Louvre-magasinets lockelse ligger för dem i ballongerna, de ballonger, som på anhållan föräras hvar och en, som köpt någonting.
Skulle nu statsbidraget och lånet lemnäs endast med vilkor att landstinget bidrager med 20,000 R:dr, och landstinget säger nej eller i annat läll beviljar en mindre summa, så är ändamålet förfeladt och staden går i mistning af de belopp, som från Statens sida äro anvisade. Jag nödgas derföre föreslå, att detta vilkor icke*varder af Rikets Ständer föreskrifvet, men att beloppen i fråga beviljas, under förutsättning att staden bestrider de öfverskjutande kostnaderna." Vid 100\de punkten, mom. f. (angående anslag för läroverksbyggnad i Skara): af Domprosten Sondén-. “Genom sista meningen i denna punkt har den lilla staden Skara, med 2,000 innevånare, utan både vattenoch jernvägs-kommunikationer, för det närvarande utan industri och utan utsigter till en blifvande, fått sig ålagd en börda, hvarom den icke haft någon aning, och tillerkänd en magt, som den aldrig eftersträfvat. Bördan är för ett så litet och fattigt samhälle betänklig, helst den är obestämd, såsom beroende dels af pålitligheten af ett kostnadsförslags kalkyler, dels af möjlig prisstegring å byggnadsmaterialier m. m. Under ogynnsamma omständigheter kan verkligen denna börda blifva för den lilla kommunen allt för tung. För att lugna mot denna farhåga har man inom Utskottet sagt: staden är icke ovilkorligen förbunden att åtaga sig denna nya byggnadsskyldighet; vill den det icke, kan den säga nej. Om detta ej kan bestridas, så har man tillerkänt den lilla staden, hvars barn kanske utgöra r'B eller icke mycket mer af elementarläroverkets ungdom, den föga afundsvärda magten att hindra byggnadsföretaget och derigenom blottställa hela den talrika ungdomen för alla de olägenheter, som härflyta från ett otillräckligt utrymme. Detta synes föga välbetänkt, ty på Utskottets välvilja mot den uppvexande ungdomen finnes ingen anledning att tvifla. Statens vinst af denna anvisning på Skara stad är så ringa, att den säkerligen aldrig kommit i fråga om icke så skett för den princips skull, som i punktens ingress innehålles. Må man då tillse, hvad en snarlik princip hittills förmått:
Men grundlagens helgd är mig dyrbarare och högre, än allt annat: högre än hvarje annars skyldigt afseende, vare sig å 2:ne riksstånds uttalade önskningar, eller å de förslag och åtgärder, som Konstitutions-Utskottet för sin del framställt och vidtagit. I sig sjelf vill det ock, efter min förmening, vara nog förvändt, att genom en flerfaldig Öfverträdelse af grundlag förbereda tillkomsten af en ny grundlag, snart åter på enahanda vis öfverträdd! Eller hvad annat utsås i sjelfva verket, i och genom hvarje afsteg från grundlagens föreskrifter, än ett snart groende frö till oreda, förvirring och oberäkneliga brytningar? Jag har derföre sökt, fastän fruktlöst, göra den åsigt gällande, att all denna uppkomna intrassling och lagstridighet - Ronstiluiions-Utskoltets Memorial, JS:o 21. 5 stridighet läte derigenom tjenligast och med minsta våda lösa sig, att intetdera af de ifrågaställa grundlagsändrings-forslagcn blefve hvilande intill nästa riksdag, utan att den väckta frågan, i följd af det vidriga skick, hvari den kommit, förklarades hafva i sin helhet förfallit. När under behandlingen af ett afgifvet förslag till civil-, kriminaleller kyrko-Iag, två stånd stadna emot två, förfaller frågan. Skulle då icke med än bättre rätt detta gälla behandlingen af de förslag, som åsyfta förändring af vår gällande grundlag? Och efter som jag fattar och förstår Riksdags-ordningens 75 §, vill denna § ega sin fulla, rättmätiga tillämpning jemväl på sistnämnde frågor eller grundlagsfrågor, enär icke någon sådan sammanjemkning af de inom riksstånden yttrade skiljaktiga meningar egt rum, eller låtit verkställa sig, som Regerings-formens 56 § bjuder. Den omröstning, som i besagde § föreskrifves, är helt och hållet af vilkor beroende. Men då intet af dessa vilkor, såsom jag här ofvan visat, är uppfylldt, eller låter sig i förevarande fall uppfylla, vill samma omröstning, efter mitt omdöme, i sjelfva verket vara grundlagsvidrig.
Nedanför den vanvårdade gården vid det gamla godset Merton Hall i Cornwallis låg ett litet temligen snyggt boningshus. Det hade en spalier vid väggen af vilda vinrankor, som slingrade sina grenar ända upp till taklisten, en liten veranda eller förstuguqvist, med grönmålade säten och der framför en snygg plan med fin röd sand; med ett ord, ehuru det låg alldeles bredvid en grumlig och halft uttorkad dam, hade en brunn med ett ofantligt hissverk, som spöklikt reste sig i höjden på ena sidan, och en smedja med sina svarta kolhögar på den andra, så syntes sjelfva huset det oaktadt trefligare än den röda och bristfälliga stora manbygnaden ofvanför. Dess trefnad berodde helt och hållet derpå, att det lilla tarfliga hemmet tycktes ega, hvad det stora helt och hållet saknade, en vårdande och ordnande hand, som omhuldade detsamma, om också denna hand hvarken var fin eller mjuk. Visst voro dess omgifningar utan allt behag, der fanns icke ett träd, som gaf skugga, utom de tvenne gamla sönderfläckta pilarne, som hängde med sina halft förtorkade grenar öfver dammen, men man hade planterat åtskilliga små plommontelningar i en rad framför trappan och anlagt en liten trädgård på baksidan, hvars anspråkslösa blommor gåfvo platsen allt det behag de förmådde; golfvet på verandan var hvitt och renskuradt, och en snygg halmmatta låg deröfver, hvita gardiner fläktade i de små fyrkantiga öppna fönstren öfver blommande nejlikor och balsaminer, och öfver alltsammans låg en tydlig antydan om qvinligt inflytande, som är vilkoret för att af en boning göra ett hem. Huset var för öfrigt inredt alldeles som våra bondstugor i Sverige: en liten förstuga, ett större och ett mindre rum och ett kök var allt hvad som fanns och behöfdes. I det största rummet satt i detta ögonblick matmodern och herrskarinnan, fru Barbara Burton, en femtioårig qvinna med stora svarta mustascher på sin breda dubbelläpp, buskiga ögonbryn öfver sina kloka grå ögon och en min af förstånd och kraft, som gaf henne utseende af att väl kunna styra hela godset om det anförtrotts henne.
Forfattarens stil 5ir lfittlast och ham sprAk har en. Han har sjiilf under en flerkrig ristelae i desss tralrter besolrt vissa onzrAden sf krigsslcbdeplatsen samt haft personlig erfarenhet nf de forl~hllanden, som &amp; da i dessa: ifliigsna liindel:. Egendonzligt 11og luta dock alla forfattarens sgmpatier At 1;;: lnesernas side, ehuru han icke ksn neku de klolm och oforskriickta japwnernn sitt erk8unande. En ~iilbelioflig speci.al karta finnes bifogad, jiimte en mBngfald af illnstrationer, aE hvilka ock de utmBrktn portriitten frainst aro att iipp1115irbs; ~mina. Roken bau anbefallas At mogen ocli fram' intressemd ungdom. Pri set synes nBgot hogt for forallti lzisto~: isl~t en rolym af knappt mer 81.1 200 sidol:. En beriittelse frBn res taurationens och stora eldsvbdans dagar, af G. A. H e d y. FrBn Engelsksu af Ebba h701-de~zacller. Priq 2 br., inb. Deb TW ett lycldigt grepp af ' den redan forut pB ungdomsliteraturens omrBde vfi.1 llriinda forfattaren, ntt. viilja en s&amp; siirskildt, intressevackande historislr tidg~~alrt son1 borjan af Cnd den andres regering i England till bakgrund for sin Beriittelse.
Sedan, med anledning af åtskillige gjorda framställningar, åsyftande ändri-ng, till vissa delar, i förvaltningen af Härads-allmänningarne, detta ämne till behörig pröfning hos Rikets Ständer förevarit, lä Rikets Ständer, i afseende härå, underdånigst anmäla följande: Rikets Stander hafva ansett det följa af menigheternes rätt till afkastningen af berörde Allmänningar, att de höra vara berättigade till delagtighet i den på deras fördel så väsendtligen inveikande skogs-förvaltningen, äfven då, på sätt nu är förhållandet, Allmänningarne icke upplåtas till deras disposition eller till delning dem emellan, helst, som det, genom E. K. M:s Nådiga Bref af den 16 Mars 1824, är förklaradt, det Landsech Häradsallmänningarne äro att anse såsom Landets och Häradets tillhörighet. Under förutsättning, alt en sådan delagtighet ieke må leda lill någon inskränkning af den uppsigt öfver skogs-hushållningen, som Staten hittills genom E. K. M:s Befallningshafvande samt Skogsoch Jägeri-embelsmännen utöfvat, anse Rikets Ständer icke dervid kunna uppstå någon betänklighet, i anseende till möjlig farhåga, att vården om skogens bestånd för framtiden förbises, hvaremot, om menigheterne rätt inse och uppskatta sin egen fördel af denna vård, deras befattning dermed måste blifva ett verksamt medel, om icke den enda utvägen att fullständigt uppnå ändamålet, så mycket heldre, som menigheternes ovilja emot Skogs-hushållningen, under det den uteslutande tillhört Statens embetsoch tjenstemän, måhända utgjort det största hindret fördess befremjande, och man måste kunna påräkna, att en sådan ovilja skall upphöra, i den mon menigheterne sjelfvilligt åtaga sig omsorgen om denna hushållning, såsom en deni sjelfve närmast rörande angelägenhet. Rikets Expeditions-Ulskoltets Förslag till und. Shrifvelsej N.o 33t. 719 Ständer, få således i underdånighet föreslå det stadgande, att delegare 1 Härads-allmänning må, der de det önska och sådant hos E. K.
RättegångsBalken dermed förstår, och således ej erhållet tillstånd, hvarföre jag tror, att sådant äfven bör omnämnas, och Ordalagen blifva; ”laga förfall eller erhållet tillstånd. Herr Hjerta i Det är ej första gången som jag i dag finner, att bifallet till voteringen per capita varit en lyckelig slump emot mångas öfvertygelse. Herr von Hartmansdorff har anfört, att Ledamöters individuella äsigter ej borde göras jten S5 Oclooer f.\ m, 91| gällande uti Utskotten, utan egenteligen Ståndsintressen. Jag åter tror, att man i de beredands åtgärdern* alldeles bör åtskilja Ståndsintressen, och att detta är den hufvudsakliga förmånen af voteringen per capita, hvilken äfven motiverat Ståndens beslut i detta afseende, och Konungens derpå följande sanction, Jag anser det således vara af liten vigt, om en eller annan Ledamot är borta eller icke. Det bästa är, att ärenderna blifva klart framlagde för Riksens Ständer, utan afseende a Ståndsintressen. Det är likgiltigt, om ett visst antal af Adeln eller PresteStlndet eller något annat Stånd är närvarande. Men man bör dock ställa så till, att platserna någorlunda aro uppfyllde, och att, när Ledamöter för längre tid äro borta, de blifva ersatte. De andre Stånden hafva också iakttagit detta, och det händer sällan, att, när Ledarnöterne af Presteoch BorgareStånden varit borta, Stånden ej genast ersatt dem. De hafva då anmält sig med behörige ProtocollsUtdrag, och det är blott BondeStandets Suppleanter, sorn man vägrat röstningsrätt, emedan de varit valde såsom Suppleanter, hvartill Grundlagen ej ger anledning samt ej hart ProtocollsUtdrag, och till och med ibland anmält sig, då ej Principalen haft laga förfall.