Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall icke vidare upptaga tiden med denna skogslag, utan förbigår äfven den, men hänvisar dem, som önska taga del deraf, till det papper, som jag har här. Jag ber nu att få öfvergå till Sammans. Lago. Ekon.- Utskits Betänk. Enligt hvad Utsk:t inhemtat, är under behandling i Finans-Dep:t förslag till skogslag. Det vill alltså synas af detta Betänk, som om Utsk:t skulle anse det vara tillräckligt, att en fråga är under behandling i Finans-Dep:t, och att vid sådant förhållande R. St:r icke hafva någon skyldighet att gå grundligare tillväga. Jag tror, att reflexionerna göra sig sjelfva, och att det arbete, som fordras, är lika mycket R. St:rs som Regeringens skyldighet. Skulle vi, derföre att Regeringen visat sig villig att gå en god, klok och praktisk väg, alldeles upphöra att understödja Regeringen? Jag tror det icke, och är öfvertygad om, att regeringen skulle vara tacksam, om R. St:r visade, att de å sin sida vilja på grundligare sätt behandla denna fråga. Jag får, på grund af hvad jag nu anfört, framställa den ödmjuka anhållan, att denna punkt måtte återremitteras. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag skall försöka att så mycket som möjligt hålla mig vid den nu föredragna frågan och ej sväfva såsom den föreg:de talaren ut på den följande punkten om skogsstatens organisation. Hr Boij har förklarat sig icke egentligen hafva något att anmärka mot lista punkten af Sammans. Statssamt Ekon.-Utskits Betänk. Nio 7, med undantag att ut~ syningen ej borde vara öfverlemnad åt skogsstatens lägsta tjenstemän. Efter hvad jag kan finna, innehåller dock icke författningen något sådant stadgande; der står endast orden »Skogsstatens tjenstemän», således likaväl de högsta, som de lägsta. Hvad åter Hr Boijs yrkande om återremiss å lista punkten i Sammans. Lagsamt Ekon. Htskits Betänk. N:o 16 angår, kan jag icke annat än motsätta mig detsamma. Hr Boij har sjelf medgifvit, att hans förslag icke innehåller något nytt, utan endast är ett upprepande af R.
Och så till vida motsvaras hans Konstlära af hans Statslära, att äfven här det Bästa, det verkligen Sanna och Sköna, mestadels ej sträcker sig utom framställandet af principerna, de allmänna åsigterna, de första länkarne i försöken till dessas närmare utredning; men, vid tillämpandet på särskilda omständigheter och öfverhufvud på en praktiskt genomförd verkställan, esomoftast förirrar sig, än till origtiga påståenden, än till förslag af en den mest outförbara beskaffenhet. Om den politiska delen af Nye Granskarens verksamhet kan knappt sägas, att den befattade sig med några facta och praktiska särskildheter; så långt hann den ej. Men de, som misstänkte den ”förryckte Magisterns” afsigt, drogo försorg, att tillämpningar ditlades honom förutan. Sådan ändalykt fick denna med de högsta anspråk och förhoppningar började tidning: enligt sin Anmälan ämnad, att varda det vigtigaste af de fyra blad, som der förklarades oumbärliga100, – ”ett Gransknings-Blad af rätt anda och lif, som öfversåge dem alla; der Sanningen kunde hafva en röst; det, som är Skönhet, en lärande mästare; och det Allmänna en högre undervisning i ädelt och manligt Vett”. Men orsaken till ett så tvärt afstannande? Någon vink derom förefinnes ej. Bestod den (såsom det vill synas) här icke i den auctorliga maklighet, som Thorild plägade kalla sin ”epikurism”: så kunna vi nu misstänka efter behag, antingen liknöjdhet hos ”Folket”, som tyckte det vara hiskligt att ett ark vett kostade lika mycket som en kopp kaffe och en skorpa101; eller lönligen tillställda hinder från Konungen; eller skrämsel och klenmodighet hos Boktryckaren, som, enligt tryckpressens då gällande författning, innehade full censur-makt. Men alltifrån denna tidpunkt märkes hos Thorild en med både Konung och Folk obelåten sinnesstämning, som, några år framåt, går i ett oafbrutet stigande. Dock var det beskaffenheten och utgången af Riksdagen 1786, som bragte detta missnöje till fullmognad; ända derhän, att han beslöt utvandra till England, för att der söka sig ett fädernesland.
Vid delta utslag liar jag väl funnit mig kunna anmärka, alt frågan om ansvar å Geschworner!! Lundhqvist för det han den 4 Juli tillstyrkt och uppmuntrat till det då fattade olagliga beslut ej berodde af frågan om den beslutanderätt, som Grulverätten i ämnet tillkommit eller icke, enär i allt fall oslridigt är, att Lundhqvist såsom tillförordnad Bergshauptman vid tillfället fört ordet i sammankomsten oell följaktligen i embelsutofning låtit komma sig lill last det anmärkta felet, hvilket alltså ej kunnat annorlunda än såsom embetsfel betraktas; äfvensom jag tror anledning hafva varit alt anmärka, det tillförordnade Bergshauplmannens åtgärd, hvarigenom Grulverätten kommit i besittning af de der förvarade handlingar, icke varit af den beskaffenhet, alt något undanrödjande deraf erfordrats, lör att bemyndiga Grufveiällen till återställande af dessa handlingar, hvilka emot deras ägares vilja Grulverätten ej kunde äga alt låta hos sig för alltid qvarstanna. Men så vida dessa felaktigheter icke voro af den vigt, alt de, särskildt för sig och utan den gröfre förbrytelsen, hvilken genom Kongl. Hofrättens utslag blifvit bestraffad, bordt af mig beifras, enär skada icke derigenom skett; har jag trott mig sakna fog att öfverklaga detta Kongl. Hofrättens utslag, hvilket ej heller genom Geschwornern Lundhqvists klagan kommit under högre pröfning.
Oväntadt kan ej förekomma oss, att Stjernhjelm, Columbus och Lagerlöf voro hans älsklingar; att han bildat månget af sina qväden omedelbart efter vissa af deras (såsom t. ex. efter Columbi ”Hvad är det åt, att jag mitt sinne qväljer”, och Lagerlöfs ”Ifrån den dag jag Elisandra”); att till och med ordliga hågkomster från dem, äfvensom någongång från Spegel, från Rudeen, ja Dahlstjerna, träffas och upprepas. Att (som han sjelf kallar det) ”eftertota Lohensteins penna”, ansåg han dock vara att uti de djupen ro, Der vågor himlen hota; och han vaktade sig visligen, att på dessa djup ro för långt ut från gröna stranden. I sjelfva verket var Frese en återvänd – men fullkomligare – Columbus; hvilket ock hans samtiding, Lithou, i en latinsk bifalls-sång rätteligen utsagt. Men, med sitt lena sinnelags mjukhet för alla lifliga intryck, försökte han äfven emellanåt, att stämma röst och strängspel till likhet med Runii, ja Lucidors; ehuru aldrig på blygsamhetens bekostnad, och föga på städningens. Hans Lucidor-likaste stycke, en brudskrift kallad ”Oskyldigt Skämt”, motsvarar derföre samvetsgrannt sin titel; på hans anmälan, i första strophen, till bruden: Jag ber, att dristigt skämta få, Men allt med måttlighet ändå, – kunde hon tryggt svara jakande. Att äfven Runii maner någongång lockade honom, vittnar t.ex. stycket ”om Joseph, som blef af Raggen rådd att gifta sig”. Egentligen var dock skämtet icke hans sak; allraminst det öfverdådiga. Frese var hemmastadd endast på allvarets område. Han älskade betraktelsen; – likväl blott den, som utgår från en känslofull besinning. Det metaphysiska tänkandet höll han för en onyttig hjernpina. Att på Philosophiens väg finna ingången till det Innersta och uttrycket för det Högsta, var, enligt hans mening, en fåvitsk förhoppning. Man kan sluta dertill endels från hela hans lynne, endels från denna hans såkallade ”öfverskrift” om Gud:
Län blifvit till denna afdelning hänförde, skulle finna lämpligt instämma med de 2:ne andra omförmälde Stånden, erfordrade votering, för hvilket ändamål Utskottet föreslår följande proposition: Den, sorn vill, att det anslag, som skall ställas till Kongl. Mapts disposition, för att inom Norrbottens, Westerbottens, Wester-Norrlands, Jemtlands, Gefleborgs, Stora Kopparbergs samt Norra delarne af Wermlands Län eller öfre och nedre Elfdahls, öfre och nedre Fryckdahls samt Jösse härader, användas till vatten-aftappningar eller dammbyggnader för motverkande af frost och till beredande af sådane större odlings-företag, som öfverstiga menigheternes förmåga, bestämmes till 100,000 R:dr, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej, Vinner Nej, bestämmes detta anslag till 120,000 R:dr. Vid morn., litt. b., förekommer, att anslags-beloppet är af 3 Stånd faststäldt, enligt Utskottets förslag, och att skiljaktighet endast eger rum, i afseende på vilkoren för anslagets disposition. I anledning häraf föreslår Utskottet följande votering: Den, som godkänner Stats-Utskottets hemställan, att anslaget lill vatten-aftappningar eller andra förberedande åtgärder för större odlingsföretag inom de delar af Riket, som icke uti ett föregående stadgande serskildt omförmälas, må, såsom lån, emot ränta och återbetalning i serskildt bestämd ordning, utgå till de enskilde, menigheler eller corporationer, som förbinda sig alt sjelfve bestrida hälften af den på företaget belöpande kostnad, under förbehåll, att, der serskilda omständigheter kunna påkalla Stats-Ut skottets Memorial, JY:o 4 g o. en annan ordning för Statsbidragets utgående, Kongl. Maj:t må ega att anvisa en mindre del af desse medel, äfven såsom anslag, utan återbetalnings-skyldighet, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej. Vinner
Prot. 184O. 5 Sami. 1 Afä. 18 Haft. X 2 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N'.o 2". ras natur, frånskiljda, eller, med andra ord sagdt, den att vara populär, som en ordbok; alt Utskottet troligen finge svårt att uppgifva bättre skäl till den artikel-indelning, som blifvit använd uti dess nu föreslagna Stadga, än att sådan lika väl kunnat verkställas i än färre artiklar, och måhända ull artikel-indelning undvaras, genom bifogandet af ett paragraf-register, hvarigenom den nu vidlådande svårfattligbeten någorlunda blifvit underlättad; att likväl den af en motionär, Herr Friherre Nauckhoff, uti afgifvet förslag till ny Bevillnings-Stadga, projecterade indelning i 12 articlar blefve mer lättfattlig, utan att sakna nödig sammanhållning ; att man uti samma förslag skulle funnit i i.sta Artikeln afhandladt: personlig skyddsafgift; uti den 2tdra : löne-inkom ster; uti en 3:dje, bevillning af yrken, hvarigenom man på ett ställe hade igenfunnit, hvad som till slik benämning vore hänförligt; att man vidare hade funnit behandladt, uti en f.åe Artikel: Handel, SIepps-varf, Rederier, Handtverk, Näringar, Fiskerier, Capitaler, Actiebolag, Societeten, Cassör, o. d.; lili en 5:1 e:fast Egendom inom Slads-omrade; uti en 6:te: Jordbruket, nli en 7:de: Bergverken, Fabriker, Manufacturicr, Qvarnar, samt andra Nerk och Inrättningar; uti en 8:de:
Hvad i förklaringen är anfördt i afseende å andra anmärkningspunkten■, angående upptagande af lån till betalning af Kongl. Theaterns skuld och anvisning för sådant ändamål af de å RiksStaten anordnade extra utgiftsmedel, kräfver å min sida ej något ytterligare bemötande, då jag, likasom respektive svaranderne, hyser fullkomlig tillit till Höga RiksRättens upplysta omdöme och således icke befarar, att deras ofullständiga och något vanställande uppfattning af hvad mitt slutpåstående innehåller, inverkar på anmärkta åtgärdens verkliga beskaffenhet, såsom den blifvil ådagalagd i samina påstående, hvilket alltså af mig vördsamt åberopas. Slutligen och hvad angår tredje anmärkningspunkten j afhandlande frågan om den å Kongl. Kubineltskassans vägnar ingångna borgensförbindelse för den så kallade Barlhelemyfondens skuld, hafva, å svarande sidan, Herr Presidenten Skogman och H. E. Herr StatsMinistern Friherre Stjerneld, i deras serskilda förklaringar, ibland annat sökt alt af det uppgifna förhållande, ali Rikets Stan - 367 der vid sista Riksdag vägrat hegardt anslag för uppfyllande al Kabinettskassans omförmälda garanti och andra behof, draga den slutföljd, att man i närvarande stund ej kunde påstå det vara utredt och gifvet, att Kabinettskassans borgensförbindelse verkligen tillhörde och belastade Riket. Och ehuru H. E. Herr Friherre Stjerneld, för sin del, tillika förmält, det han ej ville grunda sitt slutliga försvar härutinnan å en sådan under rättegången tillkommen omständighet, anser jag likväl denna invänning, som Herr Presidenten Skogman bestämdt framställt och trott vara tillräcklig alt värja honom ifrån åtalet i denna punkt, böra närmare skärskådas. Just den omständigheten, alt framställning till Rikets Ständer gjordes om anslag till ifrågavarande ändamål, måtte utan tvifvel föranleda till en tanka, motsatt den, respektive svaranderne yttrat, så vida frågan varit att af allmänna medel söka understöd för en kassa, som, ehuru ställd under Konungens disposition, likväl är till större delen bildad af sådana medel, för alt till Statens behof användas.
En ny byggnad är af största angelägenhet, så vida en verksam och ändamålenlig sjukvård •kail äga rum och Direction, som lörutsett krafvet af ett nytt Lasarett, har med sorgfälIg omtanka redan inköpt en för nybyggnaden passande Tomt , samt i förväg samlat nödig Sten till grundläggoingea. Längre har ej inkomsterne medgifva ti|!göraodet; ty så länge den bestämdas skafgittens utgörande, ej längre varit bestämd än till nästa Riksdag, så h»r Directiorien ej vågat ingå i ett kostnadfrförttag, för hvars följder Direction endast skulle kunna anses ansvarig. Utan anspråk aU genom denna min framställning värka eller förändra andras öfvertygelse, kan jag då ett för det allmänna så vig. Den o September e. m. 87 tigt ärende är i fråga ej underlåta, att ödmjukast föreslå, det måtte afgiften hädanefter sorn hittills bestämmas af Riksens Ständer såsom ett vanligt Bevillningsmål, och om hvad till äfventyrs ej torde kunna stadgas, vissa år till exempel 5 skulle vara den tid inom hvilken afgiften ej kunde upphöra, så tror jag att om ock ej högre bidrag än 3 å 4 sk af hvarje Mantalsskrifven person erlades, försattes LtsaEettsDirectionerna derigenom i tillfälle, att för Sjukvården vidtaga sådane anstalter, hvilka i tnöjeligaste måtto skulle befordra det välgörande ändamål sorn åsyftas. Hvad det bidrag angår §om kommer att utgöras af OrdensGillet, tror jag största billighet vara deruti att det totala anslaget , ehuru efter mio tanka allt för mycket nersatt emot hvad det förut varit, bör tili hvarje Län i proportioneradt förhållande till antalet af sjuka ut betalas , och att OrdensGillet allt efter intradernes belopp lämpar utdelningen, dock att den efter Utskottets Betänkande ej understiger dea anslagne summan. N:o 3* Hörramste Memorial! Jemte anmodan till Riddarhusutskott et, att skyndsammeiigen inkomma, så väl med mistande sorn med Förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga svar till Kongl, Majd, Ven g September e. nu har Högloft.
o behörig n fullgjord; så att den vid sistnämnde å s slut balans råd • åt rstoden af samma lån nd ist uppgick till 3,708 Rdr 38 sk. 4 lst Revisorerne få jemväl bifoga et Utdrag af iäkenskiperna öfver de m del, hvilka, till följd af Kongl Brefvet den 3o Januari i83o, Kongl. Kommerse Kollegium äger att, till årligt belopp af i,8oo Rdr, up.bära för g dtgö ande af sådana förskotter i oc . för nödställde Svenske sjömäns underhåll och hemfö>s' aflande, för hvilka Konsulerne, enligt gal ande för skrifter, äro till ersättning berättigade. Berörde Utdrag upp'yser, att behållningen af ifrågavarande slags m del, vid 1840 åis slut, besteg sig till 1,27.5 Rdr 4' sk. 11 rst, deraf likväl 973 Rdr 18 sk. 5 rst., hvilket belopp blifvit till Konsu'er föiskottsvis utbelaldt, återstodo till indrif.dng fiån ved rböiande rederier; o h utvisar summan af utestående, till innevarande år Balanserade fordringar, i jemförelse med förhå landet vid 1838 års slut, en minskning af 166 Rdr 3g sk 9 rst. Räkenskaperna öfver samtliga ofvanomföi mälda fonder och medel h ifva Revisorerne funnit fö da m d ordning Oih redighet; och har deras gra skning, hvad ziffran viJkomme", icke framkallat någon anmärkning.
Alla hos Riks-Stånden — - Ekonomi beträffar. 4:o I grund af hvad —> — alla slags handlingar i hvad ämne sorn helst. Vid föregående tillåtelse skola följande undanlag ovägerligeu iagltagas. 4:o I grund af hvad alla slags handlingar i hvad ämne som helst. Vid föregående tillåtelse skola följande undantag ovägerligeu iagtlagas. 30 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 4. Att Protocoil, hållna hos Konungen i Ministeriella Ärenden och Commandomål, eller Stats-Rådets Protocoll och handlingar, eller Riks-Ståndens eller Hemliga Utskottets —- icke uppenbara. Att ej Att Protocoil, hållna hos Konungen i Ministeriella Ärenden och Commandomål, eller Stats-Rådets Protoooli och handlingar, eller Hemliga Utskottets icke uppen bara. Att ej B. Riksdags-Ordningen. §• De handlingar likväl, hvilka till samtlige Riks-Stånden aflemnas, såsom Konungens Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkanden och förklaringar samt de Protocolls-Utdrag, hvarigenom Stånden meddela hvarandra sina beslut, skola icke i Protocollen intagas, utan endast till sitt innehåll kortligen deruti anföras. Dessa handlingar Irvckas serskildt, såsom ett Bi O J 7 bang till samtliga Riks-Slåndens Protocoil och utgifvas under ExpeditionsUtskollets uppsigt. 59. 2:a momentet. 2:o Handlingar, hvilka till samtlige Riks-Stånden inJemnas, eller från dem utgå, skola icke i Protocollen intagas, ulan endast med nummer eller kort rubrik antydas.
Särdeles märkliga äro följande ord af Wilcke: ”Andre må dömma om orsakerna till sådan vidrighet. Efterverlden lärer dock undra, att vår tid låtit en så vitter och berömlig man lida brist på det nödtorftigaste, och dö uti fattigdom”. – Att han var from och renlärig, var godt. Att han kunde Theologi och Hebräiska, var än bättre. Hade han blott föröfrigt tillbragt sin tid med att dricka öl och röka tobak! Möjligt, att en förlängd lifstid skulle medfört ombytta och gynnsammare förhållanden. Konungen t. ex. kunde hunnit besinna sig, att någonting finnes, som heter regala pastorater. Men sådant fick han ej upplefva. Betryckt af stegrade bryderier, ansatt af borgenärer, omsider utblottad på det rent oumbärliga, bortrycktes han plötsligt genom slag, den 26 Juni 1763; fyrtinio år gammal. Hans qvarlåtenskap bestod i hans frejdade skrifter, en kär åminnelse hos dem som med honom närmare umgåtts, en utfattig enka och sex oförsörjda barn; till hvilkas öde än vidare hörde, att under nådåret uppbrann boställets hela ladugård, med samtliga kreaturen, större och mindre. Och liksom hade de ej haft nog af grämelse, nödgades de tillika förnimma den sägen utspridas, att den Bortgångne förkortat sina dagar genom gift, för att undvika en befarad Visitation. Ett rykte, så vidunderligt i afseende på en man af så allkänd christlighet och presterlig dygd, kunde dock ej lyckas att taga fart och fäste. Det visar mellertid, hvad man trodde om Förmännens tänkesätt. Tilläfventyrs hade han, i sin stora nöd, anlitat Kyrko-cassan om ett lån, hvars skuldsumma eller ränta han ej mäktat på utsatt dag inbetala. Vederbörande skulle då – förmodade man – gerna gripit tillfället, att brännmärka honom med offentlig nesa. Så hädangick en man, som var mera nyttig än lysande, mera lysande än lycklig, mera lycklig än belönt. Af sina samtida beskrifves han såsom till växten liten och oansenlig, till lynnet stilla och saktmodig.
Skulle jag icke förlåta dig?» Gaetano såg allt detta för sig, och det var så vackert, att han började gråta allt häftigare. Han var endast rädd, att donna Elisa skulle höra hur han snyftade och komma ut och finna honom. Och då skulle hon ej låta honom gå. Han måste tala förstånd med henne. Skulle han någonsin blifva henne till större glädje, än om han nu ginge? Där var ej nog med donna Elisa, det var också Luca och Pacifica, som skulle bli så glada, då han kom åter som en helig man. De skulle alla följa honom upp till torget. Där skulle det vara ännu mera flaggor än på gatan, och Gaetano skulle tala från rådhustrappan. Men ur alla gator och gränder skulle folket komma uppströmmande. Då skulle Gaetano tala så, att de alla störtade på knä och ropade: »Välsigna oss, fra Gaetano, välsigna oss!» Sedan skulle han icke mer gå bort från Diamante. Han skulle taga sin bostad under den stora trappan utanför donna Elisas bod. Och de skulle komma till honom med de sjuka, och de bedröfvade skulle vallfärda till honom. Då sindacon af Diamante gick förbi, skulle han kyssa Gaetanos hand. Donna Elisa skulle sälja fra Gaetanos bild i sin bod. Och donna Elisas guddotter, Giannita, skulle buga sig för fra Gaetano och aldrig mer kalla honom en dum munkpojke, Och donna Elisa skulle vara så lycklig. Ah Gaetano spratt upp och vaknade. Det var ljus morgon, och donna Elisa och Pacifica stodo och betraktade honom. Och Gaetano satt på trappsteget med skorna under armen, hatten på hufvudet och knytet vid fötterna. Men donna Elisa och Pacifica gräto. »Han har velat rymma bort ifrån oss,» sade de. »Hvarför sitter du här, Gaetano?» »Donna Elisa, jag ville rymma.» Gaetano var vid godt mod och svarade så käckt, som om detta varit det naturligaste i världen. »Ville du rymma?» upprepade donna Elisa. »Jag ville gå bort på Etna och bli eremit.» »Och hvarför sitter du nu här?» »Jag vet ej, donna Elisa, jag måtte ha somnat.»
Om denna åsigt vore riktig, skulle det också vara ändamålslöst att hafva förbud för bränvinsutskänkning vid många andra tillfällen, såsom vid marknader, auktioner eller der mönstring med beväringsmanskap hålles o. s. v. Denna åsigt står uppenbarligen i strid med den, som ligger till grund för den nya reformen i vår bränvinslagstiftning, en reform, hvilken, åtminstone i det län hvars styrelse ag i nåder fått mig anförtrodd, medfört de lyckligaste resultater. Innan den nya lagstiftningen tillkom, skedde de största brotten just vid marknaderna, och de trafikerande sjelfva vågade knappast, sedan del blifvit mörkt, bege sig från staden för de öfverlastade böndernas skull. Jag är förvissad om, att, i händelse Ständerna beslutade att ordet »ting» äfven skulle inflyta i förteckningen på de folksamlingar, vid hvilka bränvinsutskänkning ej får ega rum, skulle en sådan förordning med tacksamhet blifva emottagen af hela landets befolkning och i synnerhet af domarekorpsen inom landet. På grund af dessa af mig nu anförda skäl, yrkar jag afslag å Utslcts Betänk, och bifall till Hr Dahms af Utslct afstyrkta förslag. Hr Hjärne: Afven i denna punkt ser jag mig med nöje hafva blifvit förekommen af Frih Skjöldebrand. Jag skulle således, på grund af de fullständiga skäl, den värde Frilen anfört, gerna med honom helt och hållet hafva instämt, om jag icke ansett mig vara nödsakad att af den värde Frilen begära någon modifikation af hans nyss afgifna förslag. Han har begärt att ordet »ting» skulle inflyta i detta moment. I sådant fall tror jag man skulle kunna gifva den falska uttydningen af j§:n, att bränvinsutskänkningen skulle vara förbjuden under hela den tid, tinget anses fortsättas, nemi. ända till dess den s. k. papperslösen eger rum, hvilket skulle innefatta en tid af flera veckor, och det tror jag ej hafva varit hvarken den värde Frihrns eller någon annans mening att så lagstifta.
Brahe, Grefve Nils Fredrik, yttrande. X. 704. Brakel, Gustaf Anton, yttrande. II. 129. Brakel, Mauritz Gustaf, yttranden. V. 297. VII. 451. Brandskadade städer, angående liqvidationsoch bokföringssättet af dem beviljade byggnadslån. Se Byggnadslån. Brandstod, om befrielse ifrån erläggande af, enligt ByggningaBalkens 24 Capitel, för dem, som ingått i brandstodsbolag. I. R. 352. Brand - ( 33 ) Brandstodsmedel, om skyldighet för häradsskrifvare och kronofogdar att debitera, uppbära och redovisa dem. Brefvet, Kongl., af den 25 September 1777, om förtydligande af. IV. B. 115, 171. A. 249. E. 457. Broar, om underhåll af. Se Vägar. Brooch quaiafgift för lill Stockholm sjöledes inkommande målbala våta varor, om nedsättning eller upphörande af. III. Brobyggnad, angående lotshemmans deltagande uti. Se Lotshemman. Brochurer, angående portofrihet för. I. II. 433. V. B. 698. Se vidare BevillniugsUtskottets betänkande Nio 13. Bropenningar, om upphörande af rättigheten för Calmar stad och domkyrka, att uppbära sådan afgift för underhållet af 2:ne bryggor. Se Calmar. Brummer, Carl Magnus, yttranden. II. 293. III. 208. VI. Brygga, om anläggande af, vid Blockhusudden. Se Blockhusudden. Bränvin, som lill utrikes ort exporteras, angående restitution af skatt för. VII. B. 469, 494. VIII. A. 354. — om upphörande af accis, vid införsel af. Se Accis. — som frän Svensk hamn exporteras, angående drawback å. Se Drawback. Bränvinsbränning, angående grunderna för ulöfvande af. I. R. 340. E. 335. — angående inskränkning i tiden för utöfvande af. I. R. 477.