Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. alt utöfva beskattningen, utan blott ett förbud för Konungen alt utskrifva nya gärder, med undantag af det i 74 §:n omförmäldta fall; och hvad beträffar den af Frih. Sprengtporten åberopade 69 §:n Reg.Ftn, sorn bestämmer huru vid statsregleringen skall förhållas, så synes det uppenbart, att just denna § gifver den starkaste bevisningen, att Svenska folkets rätt att sig beskatta endast sträcker sig till de s. k. bevillningarna, emedan statsregleringen just rörer dessa i Reg.F:s 60 § uppräknade bevillningar. Jag får vidare i afseende på hvad Hr Cederschjöld anfört derom, att nummer-lotteriinedlen skulle, på grund af ett beslut af R. St., kunna upphöra att i statsregleringen beräknas, men att Konungens sanclion erfordrades för uppkörandet af sjelfva lotteriet, förklara, att jag icke kan instämma uti Hr Cederschjölds åsigt, att lotteri-medlen icke kunde vara en ordinarie stats-inkomst, emedan de icke finnas i grundlagen upptagna såsom Statens ordinarie inkomst, hvarpå jag tror, att Hr Cederschjöld grundade sin slutsats. Reg.Ftn nämner i 5g och 64. §§.‘na inga andra statsinkomster, än de ordin, och extra-ordin. I)e ordin. äro icke specificerade, emedan stiftarne af vår grundlag ansett dem allmänt kända, och de dessutom vid hvarje riksdag upptagas i Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof, der nummer-iotleri-medlen äfven vid denna riksdag bland ordin."stats-inkomsterna uppräknas. Men de extra-ordin. inkomsterna äro upptagna i Reg.F:s 60 §, hvarest lotteri-medlen icke uppräknas, hvaraf det är klart, att de icke ansetts tillhöra de extra-ordin. inkomsterna. Jag vill icke vidare ingå i granskning af alla de §§, hvilka här blifvit åberopade såsom stöd för påståendet alt Svenska folkets i 57 §:n omnämnda urgamla rätt alt sig beskatta äfven skall hafva afseende på de ordin, inkomsterna.
Vill man i detta afseende göra något, så behöfves icke något särdeles stort anslag, och icke heller någon skattefrihet eller ett lån å 300,000 R:dr, utan torde saken kunna aflöpa med en ganska måttlig summa. Jag anser således, att Ctsk:s åtgärd, med anledn. af den möjligen blifvande äterremissen, bör inskränka sig till att tillstyrka R. St. alt för hvitbetsodlingens upmuntrande anslå en mindre summa, men i öfrigt lemna motionärernas framställning utan afseende. Många ledamöter hördes ropa pä propos. Hr Ribbing: Den siste värde talaren slutade sitt anförande med att yttra, det han önskade att motionärernas framställning skulle vid en blifvande återremiss af Ulsk. lemnäs utan afseende, emedan det väckta förslaget endast kunde främja enstaka fabriksintressen. Jag får, med anledn. häraf, uplysa den värde ledamoten, att den motion, jag i ämnet afgifvit, just innehåller en framställning af ifrågavar:de tillverknings lämplighet att blifva en folknäring, ty i hvarje stuga kan med tillhjelp af redan för matlagning befintliga redskap sockerämnet utdragas ur hvitbetan. Men för att denna folknäring skall kunna upkomma, är det oundgängligen nödigt, att det finnes några socker-raffinaderier, som emottaga och förädla detta 390 Den 24 April. sockeråmne och för befrämjande af sådana fabriksinrältningar är en mindre summa aldeles otillräcklig. Jag anser således fortfarande, att den summa, hvilken blifvit föreslagen att såsom lån från Statskassan utgå, icke är för högt tilltagen och förnyar min anhållan om återremiss. Hr Gr. o. Landim:s härefter först till bifall och sedermera till återremiss å förevar:de Ut låt. framstälde propos:r, besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg den sednare till återremiss framstälda proposin hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja.
Om mari häremot skulle invända, att följden af en sådan granskning skulle blifva, att samma åtgärd kunde blifva föremål för arne Constit.Utsk:s granskning, svarar jag derpå, att sådant är förekommet såväl genom 76 §. Riksd.Ordn. som ii §. Ansvartslagen. Skulle man ytterligare häremot erinra, att det blott är upplysningsvis, som Statsrådets yttranden blifva den nåd. propos. följaktiga, för alt meddela R. St. en fullkomlig kännedom om sakens förhållanden, att sjelfva granskningsrätten icke utöfvas, förrän passionerna blifvit lugnade och saken med opartiskhet bedömes, och att ett annat förhållande kan, såsom nu, hafva den påföljd, att en del af rådgifvarne blifva oanmärkta och således föremål för en framlida granskning, under det att en annan del blir tilltalad och med stränghet bedömd; så vördar jag den anda af rättvisa och grannlagenhet, som påkallat dessa invändningar, men jag beklagar, att jag derför icke i grundlagarna kunnat hemta något stöd; och hvad det sistnämnda förhållandet angår, anser jag Constit.Utsk. icke hafva handlat conseqvent, då det godkänt anmärkningen i afseende på den föredragande, men icke yttrat sig öfver Statsrådet. Då i detta fall ingen upplysning kunde utaf den föredragande vara undanhållen, elier något falskt sken kastadt öfver ämnet; då det var ett vigtigt fall, der hvar och en borde noga öfverväga saken; då vid ett sådant förhållande alla enhälligt tillstyrkt, att den ifrågavar. propos, måtte afgifvas, synes mig, att äfven alla bort dela lika ansvar och att, om åtgärden var felaktig, den borde för alla hafva en och samma påföljd ; men då jag af dessa förenade skäl icke kan godkänna den betänklighet, Utsk. haft i afseende på tiden för ali granskning, hvars föremål var detsamma fullkomligen bekant, ooh då jag fruktar, att denna betänklighet har ett utseende af att söka undvika en fråga, sora man icke vill afgöra, kommer jag nu till den andra och vigtigare delen af ämnet, som angår sjelfva anmärkningens beskaffenhet.
Jjohan Olsson Longberg. Herr Grejven och Landt Marsk olken hemställde, om icke, sedan Riksens Ständers Herrar Eleetorer således utsett HofRättsRådet, Häradshöfdingen Garl Petter Törneblad, att vara Riksens Standers Justitieombudsman, samt Lagmannen, Borgmästaren och Häradshöfdingen Nils Callerholm, alt JustitiasOombudsmannen efterträda, i lali han innan nästföljande Riksdag skulle med döden afgå, Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpe - 17* pen § Oclober /■ m. ligt anmoda EspediiionsUtskottet, att för dem uppsätta behörige förordnanden, samt att jemväl derom föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:c. B fölls. Föredrogs å nyo och bifölls Statsoch Banco(Jtskottens den 6 dennes under N:o 61 afgifne, samt den 7 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af de beslut RiksSlånden fattat till sammanjemkning af deras förut yttrade skilj, aktlga meningar i frågorne rörande Rikets penningeväsende och de med detsamma gemenskap ägande ämnen. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottefs den 6:te dennes under N;o 512 aflåtne, samt derr 7 derpåföljde på bordet lagde, Memorial, angående RiksStåndens olika beslut i fråga om åtskilliga anslag för Försvarsverket; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, under godkännande af de Utaf StatsUtskottet föreslagne voteringspropositioner, öfverlemna denna fråga till förstärkta StatsUtskottets afgörande. Föredrogoså nyo och gillades följande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 20 si stled ne September och den 6 dennes afgifne, samt den 7Jde dennes på bordet lagde, Utlåtanden : Nio 18g. I anledning af vackt Motion om Ökadt antal Besigtningsman å Ekeskogarrae i Rikes, Den 9 Oclober f, m, I N.'o 190.
Denna fordran går så vida, att man, ifrån den ordinarie statsregleringen, till en s. k. extra, som till en ringa del af statsverkets besparingar, men hufvudsakligen af Bankens räntevinst bestrides, afsöndrat åtskilliga statsutgifter, för landets försvar och förkofran, m. m., hvilka annorstädes räknas till de ständiga. Afven när tillfälliga rustningsåtgärder förekommit, såsom t. ex. den, hvilken för Danska fejden erfordrades: så ville åtskillige, att kostnaden skulle af Banken gäldas. På hans kredit, och med hans medel, skall alltså icke blott Sverige försvaras, såsom åren 1808 och 1809,_utan skola äfven våra grannar betäckas, såsom 1848. Äro, under sådana förhållanden, de flesta och mäktigaste intresserade för eller emot uprätthållandet af Bankosedlarnes silfvervärde? Om det sednare förhållandet är för handen, huru skaf! Banken, förlamad genom de flerfaldiga olika anspråk, som på ho - 256 Den 3 Maj. nom göras, kunna uthärda en större påtryckning, om hon göres med flit, och om hon på skenfagert sätt bemantlas? Penningevåsendets uprätthållande förefaller den stora mängden vida mindre angeläget, än att erhålla lån, och slippa skatt, samt att kunna betala häggedera med sämre mynt. Genom Bankens oförmåga, till sina sedlars inlösen med silfver, stängas icke utvägarne alt få låna Bankens medel; ty lånefonderna förblifva till beloppen lika stora, som förut. Möjligheten, för den skattskyldige, att sälja sina varor, förringas icke!; ulan lian får mera för dem i det försämrade myntet, och kan likväl med detsamma, utan förhöjning, betala både räntor, skuld och skatter. Skillnaden blifver haus vinst. I samma mån, låntagarne vinna'på myntets försämring, i samma mån måste långifvarne vara intresserade mot densamma.
Friherre (leäsrrträm har inwändt, att tillen Krigsgärd ej wore passande, emedan nägot krig ej existerar Utan är förbi. Följderne deraf sä wi likwäl i siere är widkannaS, och pä sadan grund harman förut utgjort bewillningar, sedan anledningen uphört, sass a till exempel Bröllopsgärd, Faddergäfwa m. m. hwilka alia sätt sina bestämda terminer. Friherre 8-kge! von wolstein. En Ledamot har yttrat, att det wore likgiltigt under hwad titlar och namn, den nya Bewillningen ffulle komma att utgä. Jag kan för min del ej deruti instan ma. Missa skulder bliswa igenom Bewillningen betalare och förswinna. Andra behof blifwa beständiga eller af län;- I2Z2 Den 22 December. längre »varaktighet såsom Stats bristen och Realisa, lionel». Dä naturligtwis en betydelig skillnad är e» mellan de sörre och de sednare, sä bör Bewillning ut» göras till Skats-mgifterna, och särjktld afgift till jkul, dcrnas betalande. Friherre ^lannsrbeim, b,ars Augusr. Min asstgt är icke alt bestrida de skäl, hwilka förän, lärit flere wärda Ledamöter att yrka, det n» ifrägawa, rande tillägg, till min förleden gårdag gjorde framställ, ning om nödwändigheten af tidens fastställande isräu hwilkcn den framdeles till åtagande B willningen skall taga sin början, men jag underställer Höglofl. Ridder, skåpet och NdelnS uplysta bepröfwande, hnrvtvida detta tillägg äger något sammanhang med min motion.
R:dr; dito dito 3,959: 98. » dito af kärrmark å Hyttinge och Buhults hemmans egor inom samma socknar, å 1,237 R:dr 50 öre; återbetalas jemte kronoutskylderna 643: 50. till hemmansegarne Olof och Johannes Nilssöner, å 1,462 R:dr 50 öre, för utdikningsarbete vid hemmanen Tångarne-Faxagård och Vestergård i Stenbrohults socken; dito dito 760: 50. » hemmansegaren Anders Germundsson, å 1,677 R:dr, för enahanda arbete vid hemmanet Rephult i samma socken; dito dito 872: 3. för aftappningen af Stenhults-, Mellanoch Mexarpssjöarne inom Qvenneberga, Slätthögs och Mistelås socknar, å 3,000 R:dr; dito dito 3,006: 2. » sänkningen af sjön Möckeln inom Albo och Sunnerbo härader, å 28,000
Sålunda har lagstiftaren t. ex. ansett rån'—' det brott hvarom nu är fråga — vara af den nedriga beskaffenhet, att det förtjenade lifvets förlust. 1834 års lagstiftare hyste samma tanka i afseende på kyrkotjufnad, enär för detta brott stadgades hängning. Vid de uti sednare tider vidtagne förändringar, har man dock ansett rån och de vidare brott, som här förekomma, vara så nesliga, att man ivekat att göra någon förändring i de stränga straff, som i den gamla lagen blifvit stadgade, dock har man belagt kyrkotjufnad med högsta kroppsplikt och lifstids fängelse. Häraf finner man således sanningen af hvad jag nyss yttrade, nemi. lagstiftarens omsorgsfulla bemödande att bestämma straffet efter brottets beskaffenhet. Går man nu till det af LagUtsk. framlagda förslag, rör:de straff för ifrågavande brott, finnér man, huruledes denna grundsats på ett annat sätt gjort sig hos Otsk. gällande. Under det att Ulsk., uti utbyte emot det i 1734 års lag stadgade straff för rån, föreslagit straffarbete, har Utsk., fastän samma brott af 1734 prs lagstiftare blifvit belagdt med lifvets förlust, till 332 Den 14 Augusti. den grad minskat straffet, alt det blifvit föreslaget till endast straffarbete från 2 lill 4 år. Man har således sökt att stämpla detta brott, såsom vande af ganska ringa art, jemförelsevis till andra brott, som 1734 års lagstiftare ansågo vara af lika beskaffenhet i afseende på bestraffningen. Jag kan icke föreställa mig att, derföre att vi lefva ungefärligen 120 år sedan vår gamla lag utkom, hela brottmåls-lagstiftningen, så vidt den angår straffen, kunnat undergå någon förändring.
2öid ytterligare föredragning biföllos Stats-Utskottets sedan den i z i denne manad pa bardet hwilande Bctankanden: i:o I anledning af Kongs. Måms Nådiga Proposition af den »8 sistledne April, i hwad som rörer Stats-werkets Inkomster och Utgifter^ samt fönvaltning för arén rzia och 18 il. 2:0. Rörande de i Konol. Maj:ts berörde Nådiga Proposition östade Stats-ansiag under RiksStatens Första Huswud Titul. z:o. Angående as Kongl. Mant östade Statsanslag under Riks-Statens Andra Huswud Tirul: Civiloch Lands-Gtaterne. 4:0. Angående de af Kongl. Masit östade Stats-anslag under Riks-Statens Trevie Hust wud-Titul: Militaira samt Lörftvars-werken till Lands och Sjös. ;:o. Den as Junit. ?sz 5:0. rörande de af KongkMayt östade Statsanslag under Siks-Statens Ac.onde Husivad-Titul. 6:0. Angående tillökning i Hans Kongl. Höghet KronPrinsens Stats-summa till fulla 120,000 R:dr. 7:0. Angående uppförande pa Stat af en summa af >6,666 R:dr 32 ärligen för Hans Kongl. Högh. Hert af Södeunanland, ArfPrinsen O 5c ar. 8:0. Angående de till Institutet för Blind och Döfstumma anstagne medels z,zzz N:dr >6 si. uppförande a Stat; och y:o. I anlednina af wäckt fraga om de under sista kriget fangne Officerares och Under-Officerares till Stats, werket indragne halswa Löners utbetalande» suorra Lx krotocollo, 6. Brinkman.
Commissionen resolverat, att kyrkorna böra njuta städsmålen, emedan de uti de Danskas tider följt Landgillet och efter den grund derom, uti Recessen finnes. Enligt samma Commissions protocoll för den 3 Juni, (Litt. I.) har Landshöfdingen åberopat Christian lY:s Recess såsom gällande Lag i afseende på presters kallelse till pastorat, och Commissionen resolverat, att dermed skall förhållas alldeles efter det, sorn Recessen innehåller. Mångå sådane resolutioner, grundande sig på Recessen, kunde ytterligare anföras. Men dessa vittnesbörd lära tillräckligt ådagalägga, att, när de lagenliga förhållandena af Svenska styrelsen återställdes i Halland, erkändes Christian IY:s Recess såsom Lag för provinsen. Att samtiden, så nära efter Hallands afträdande, kunde bedraga sig deruti, torde väl icke påstås. Dess offentliga erkännande lärer då äfven gälla såsom fullgilligt bevis, att stadgandena i Christian Jp:s Recess af sett de Halländske kyrkohemmanen. Näst etter Danska Lagen måste man vid frågans utredning granska O O o o gällande kraften af den öfver kyrkornas egendomar och inkomster 1569 upprättade jordboken eller den så kallade Lunds Landabok. Authenticiteten af denna handling, ehuru länge omtvistad, ifrågasätter jag icke, och erkänner gerna den bevisning, Kongl. Kammar-Collegium derföre anfört. Men deremot nödgas jag helt och hållet bestrida det begrepp, Kongl. Collegium vill ingifva om ändamålet med denna jordebok och de slutsatser^ som deraf härledas.
Län ingifvet memorial, deruti anföres, hurusom, sedan uti Kongl. Kungörelserne af den 29 April i83o och den i3 Augusti 1835 blifvit stadgadt, i den förstnämnde, att alla skattläggning underkastade legooch salusågar samt valkoch stampverk, hvilka efter den tiden komme att anläggas, icke skola någon grundränta åsättas, utan såsom fabriksinrättningar betraktas och endast till bevillning beräknas; samt i den sednare författningen åter, att tullmjöloch sågqvarnar, valkoch stampverk å städernas område, hvilka efter den tiden komme att anläggas och äro af beskaffenhet att kunna grundränta åsätlas, skola, i stället för sådan ränta, i likhet med fabriks-inrättningar, endast till bevillning beräknas; så hade härigenom, i afseende på beskattningen, uppstått en väsendtlig olikhet emellan ofvanberörde verk, å ena, samt tullmjöl-qvarnar på landet, å andra sidan, af hvilka sistnämnde, ej mindre de redan anlagde, än de, som hädanefter inrättas, vore grundränta underkastade. Olämpligheten af sistnämnde beskattningssätt, så vidt fråga är om qvarnar, kunde dock, efter motionärens tanka, icke dragas i tvifvelsmål. Dels vore nemligen sjelfve grunderne för skattläggningen mindre rältsenliga samt svåra att tillämpa, dels borde ock i betraktande tagas, att, om äfven tillförene, då egare af skatteoch innehafvare af krone-jord saknade rättighet att derå anlägga husbehofsqvarnar, det vid en tullqvarns skattläggning påräknade förmalningsbeloppet kunde bibehålla sig temligen oföränderligt, så vore förhållandet numera helt annorlunda, sedan, genom Kongl. Kungörelsen af den 14 Juli i835, berörde förbud blifvit upphäfdt.
BondeStåndet bifallet och af de öfrige Bespective Stånden leinnadt utan anmärkning. 12:0 Vid Staten för Lifgardet till Häst hade Utskottet afstyrkt den äskade Lönetiilökningen för högre Befälet, på den grund, att, enligt Utskottets förmodan, genom någon minskning i personalen, tillgång kunde beredas för de qvarblifvandes löneförbättring; och hafva, hos H, Ridd o. A. Herr Grefve Brahe, M. och Hr Frih. af Nordin, C. G., häremot anmärkt: att den genom K. Brefvet d. ig Fehr. 1823 för Befälet på Besparingarne anviste, roen af Utskottet till uppförande å Stat ej tillstyrkte lönetillökning af tillsammans 32Öo R:dr, endast utgjorde en fyllnad till vinnande af likhet med de lönebelopp, som Officerarne vid GardesRegementerne till fot åtnjuta; att Befälets större personal skulle vara nödig ej endast för tjenstgöringen inom Regementet utan äfven för vaktgöringar m. m.; att den af Utskottet föreslagne minskningen ej kunde på flere år medföra den afsedde tillgången, emedan det enl. 16 §. Reg.-Formen beror på hvarje individs eget godtfinnande, att från tjensten afgå; att, som den afgående måste anses berättigad till den accordsersättning, sorn han sjelf bevisligen erlagt, men någre serskildte Medel dertill af Utskottet ej blifvit anviste, t ’ 7 afven denna utgift måste, och det i främsta rummet, af den indragne lönen godtgöras; samt att det ej kunde vara ändamålsenligt, alt genom ett af R. St:r nu fattadt beslut gifva Löningstagarne vid dessa Regementer hopp om förbättrade löneförmoner, men låta ,32 Stats-Utskottets uppfyllandet af detta liopp helt och hållet bero på nästkommande St:rs, vid då blifvande Statsreglering, fattande beslut. Utskottet har ej, i afseende på den ifrågasatte minskningen af befälet, velat föranleda till något R.
», frågade den gamle med en naivitet, som föreföll helt komisk. » Ja, nit, har den ingen särskild vikt. » En stund funderade han tyst öfver detta förhållande, men så hörde jag honom åter tala: » Sakta skred j a g öfver Juras toppar, dyster följde j a g Seines lopp till den stora staden. Där vakade nöjet, fast timmen var sen, där var rastlös id, fast jag stod högt på himlen, och där ville jag lära fatta det mått, hvarmed I maten hvarandra. Här och där stodo fönster och balkongdörrar öppna, och ljus och ljud af röster strömmade ut i natten. Jag såg nyfiket in i ett af dessa hus, och jag kände igen nästan alla därinne. Jag kände igen dessa grånade män med stora titlar, dessa unga herrar med trötta miner, som om de lefvat lika länge som jag. Jag hade hört dessa medelålders kvinnor tala om sina medmänniskor, och jag ville lyssna uppmärksamt till dem i dag. Jag hade förr sett dessa unga flickor, hvilka granskande mätte hvarandra med ögonen. Jag hörde, att madame L. skulle komma Henne kände jag också; hon sjöng mycket vackert och var skild från sin man. Och nu talade de om henne: skön var hon, men utan hjärta, främmande människors lof var det enda, hon eftersträfvade, och sin makes hjärta hade hon trampat på. Jag tänkte på, när jag sist såg henne, och jag kände mig helt förvånad öfver deras tal. Den kvällen satt hon vid fönstret, lutande hufvudet i handen och tankfullt seende upp till mig. En liten gosse kom fram till henne, smygande tätt intill henne och bedjande: » Ack, mamma, sjung för mig, innan du sjunger för de andra! » Hon gjorde, som den lille bad, hon sjöng så, att jag blef helt rörd, och det är ej så lätt. Sedan slöt hon barnet till sig och sade sorgset: » Hvad jag skulle vara mycket lyckligare, om jag finge sjunga blott för dig. » Jag äger ej solens förmåga att skingra edra sorger, därför kände jag hennes; min lott blef att se det, som skydde solens ljus, och därför kände jag den man, som öfvergaf henne för en kvinna, som älskade honom mindre.
Carlssons uppbörd, har af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet blifvit bifallet, men af Presteoch Borgare-Stånden lill Utskottet återremitteradt; varande de inom sistbemälde arne Riks-Stånd emot Utlåtandet förekomne anmärkningar och meddeldte ytterligare upplysningar hufvudsakligen af följande innehåll: att den af Advocalfiscals-Embelet i Kongl. KammarRätten anförda och af Utskottet såsom skäl för dess afstyrkande åberopade uppgift, rörande slerbhusdelegarnes uragtlålenhet att vid arfskifte! efter Gyzander afsätta ett belopp, motsvarande den på sterbhuset belöpande hälft i den tecknade borgenssumman, grundade sig på eri origtig förutsättning, enär nemligen något arfskifte af qvarlåtenskapen efter Gyzander aldrig blifvit verkstäld, emedan enkan, till följd af mannens teslamentariska förordnande förblifvit i orubbad besittning af boet eller den del deraf, som återstått, sedan till skulders liqviderande en stor del af den lösa egendomen realiserats, äfvensom bemälde enka för egen och öfriga arfvingars gemensamma räkning fortfarande disponerat fastigheten, hemmanet Sjuntorp; alt vid sådant förhållande någon afsättning af ett belopp, motsvarande borgenssumman, icke kunnat vara behöflig Stats-Utskottets Utlåtande s N:o 552. 3 eller ens komma i fråga, enär den oskiftade och osålda egendomen utgjort i sig sjelf ett mer än tillräckligt hypolhek för meranäinnde borgenssumma, samt att först en längre tid efter Gyzanders död och sedan sonen C. A.
Gm Accis sä wäl som Sjö-Tulls ärend r enligt en del Wälloff. Borgarc-SkändelS Leda, ? -ees yrtrade önstan, kunde man hinder i Rådfru wu Rätterncs öfrige göromål, ensamt up> eill detze Rät er, torde derigenom det ? .>«mäl befrämjas, ack, i de händelser Vä tull s< fullltnugs och lurendrägeri mäl wörö sann nmnbla.jd^oe, enkelhet wunnes i rättegången. Och är ver endast till förekommande af den olägenhet, görowäleys förökade mängd skulle medföra, som Ut» stöttet rrott sig böra förestå, ben fördelning emellan Stads Rärtcrne hwilke» betänkandet innehåller, hwarfore. om genom förbättrade wilkor för RädstufwUiRälrerncs Ledamöter, si wäl fsm för protocollsforare, enligt herrar och eller genom ökad Betjening, enligt Herr Förflag, eller pä annat sätt, veste Rärc^r skulle kunna med behörig skpndsiimhec kstttnue bestrida oftanämude jämte öfrige dem tillhörande ärender, Utstoitcc icke finnér nägot hinder med mindre den i ofwanberöröe mätts af ^ögtärade Borgare Ståndets flera Ledamöter skirade önsta», kunde med Rong!. Masts NaLiga bifall gä i werkställighet. Och ehwad sistnämnde inrättning, eller den af Utffottet för.flazne, skulle widtagas, anser Ntstoclet billigheten i alla sall fordra att de Ordinarie Rättens Betjening, hwilka härigenom fä förökade göromäi öfwer, Dm 21 December. IZ69 wen borde i lika förhållande njuta förbättrade löne wilkor Dä Utskottet tillstyrkt ärligt arfwsde för Rädftufwu eller Rämuäro Rälcernas Ledanröter, har det dermed äfwen haft afseende pä deras Ordförande. Beträffande