Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under nuvarande ogynnsamma förhållanden möta nästan oöfvervinneliga svårigheter vid varutransporter till och från ön: under vissa tider af året äro dessa transporter rent af omöjliga eller ock af lifsfarlig beskaffenhet. Utan våda för lifvet kunna icke heller öns innebyggare tidtals besöka socknens, på fastlandet belägna kyrka. Men det är icke ensamt för Sirköboerne ifrågavarande brobyggnad skulle komma att medföra gagn; så väl sydöstra delen af Kronobergs län som äfven Blekinge sättas igenom denna brobyggnad i besittning af den synnerliga förmån, att få väglängden en mil forkortad till närmaste jernvägsstation, Wieslanda, vid Statens södra stambana. Det bör nemligen, i sammanhang härmed, icke lemnäs oanmärkt, att Sirköboerna, utom förutnämnda högst kostsamma grundläggningar för bron öfver Rörvikssund vid öns sydligaste punkt, på egen bekostnad redan anlagt väg i nordlig Motioner i Preste-Ståndet 1862. 249 i nordlig rigtning genom ön samt uppfört en fullt farbar stenbro, 520 fot lång, öfver sundet vid öns norra udde. På föranstaltande af öboerna har utaf chefen i södra vägoch vattenbyggnadsdistriktet, Majoren A. Remmer kostnadsförslag öfver brobyggnaden blifvit upprättadt, utvisande att detta arbete beräknats uppgå till 36,000 R:dr R:mt. På grund af hvad jag här ofvan korteligen anfört, får jag vördsamt föreslå: att till uppförande af en brobyggnad öfver det så kallade Rörviks-sund i sjön Åsnen, Rikets Höglofliga Ständer måtte bevilja ett anslag till ett belopp motsvarande två tredjedelar af den beräknade anläggningskostnaden eller 24,000 R:dr R:mt, hvaremot åboerna å ön Sirkön förbinda sig att med den återstående tredjedelen, 12,000 R:dr, till arbetets utförande bidraga. Vördsamt anhållande om remiss af denna motion till Höglofliga Statsutskottet, utbeder jag mig att, innan ärendet till behandling i Utskottet förekommer, få meddela Herr Major Remmers i ämnet afgifna betänkande, plan och kostnadsförslag. Stockholm den 29 November 1862. L. G. H. Palmlund. Af Doktor L. Landgren:
Gr. har sålunda yttrat, hvad jag, att dorna af hans åsigter i öfrigt, icke hade väntat, att aflöningen till tjenstemän bör beräknas bland de med tolagen afsedda föremål. Jag är nu icke i tillfälle att controllera nyssnämnde uppgift om beloppet af tjenstemänuens löner till silfvan, då jag icke sett detail-calculerna eller känner Gr:s beräkningssätt. Emedlertid torde det tillåtas mig upplysa, att den i stat fastställda aflöningen för Stockholms Magistrat och dess underlydande verk samt Stockholms DrätselCommission med dess talrika tjenstemannapersonal, och härmed kan egentligaste hufvudstadens municipala administration anses vara completterad, utgått från stadscassan per medium af 5 år med 57,65g R:dr. Sannolikt har Gr., för att komma till denna höga beräkning, ehuru mindre riktigt, äfven upptagit aflöningarna för Kronans uppbördsmän. Jag skulle föreställa mig, att en stor del af det missförhållande, som Gr. velat finna mellan anslagen till fördel för sjöfarten och anslagen till aflöningar, försvinner, om man erinrar sig, att större delen af de ifrågavar. tjenstemännen äro snart endast till för handelns och sjöfartens beqvämlighet. Under denna kathegori måste åtminstone hänföras parmmätare, brooch hamnfogdar, våginspectorer och vågskrifvare, architecter och tillsyningsmän vid qvaioch hamnbyggnaderna med liera. En annan ledamot af R. o. Ad., Hr Lagerhjelm, här ansett, att tolagen skulle kunna nedsättas. Jag hyser en alldeles motsatt åsigt, hvad Stockholm angår, och tror mig tillräckligt känna stadscassans ställning för att yttra den öfvertygelsen, att då jag förmodar, att Stockholms borgerskap eller dess invånare, utan bestämda åligganden, icke skulle kunna förmås att fylla den brist, som på detta sätt uppkornme, följden af en nedsättning endast blefve, att det goda och allmänt nyttiga, som ännu kunde ske, uteblefve, och att det goda, som redan blifvit uträttadt, finge förfalla.
Framför oss utbreder sig ett torg, "Salutorget", 275 alnar långt och 195 alnar bredt, infattadt på ena sidan af nära nog palatslika, stora och i modern stil uppförda stenhus, och på en annan begränsadt af en med vackra träd planterad "esplanad", en grön, frisk oas i detta kaos af sten. Tvänne sidor af torget stöta med sina stenkajer omedelbart till vattnet. Det är morgon. Båt vid båt i flera rader trängas vid kajerna och torget hvimlar af folk, en sannskyldig myrstack. Och lika intresserade som myror och betänkta på sitt lekamliga underhåll se också alla dessa menniskor ut. Det är nämligen "torgdags" nu och hela Helsingfors förser sig för dagen med allt hvad till lifvets nödtorft hörer, från salt strömming ända till sparris och tidiga bär, från träskålar och lerkrukor till doftande blommor och barnleksaker. Det är en brokig, larmande och dock väl ordnad tafla, som i morgonsolens glans tager sig högst liffull ut. Till venster om torget börjar den nämnda "Esplanaden", en särdeles täck anläggning, som, så snart träden hunnit växa till, skall kunna täfla med de flesta af sitt slag i norden. Dock äfven nu redan äro dess skuggrika lindalléer en af stadens behagligaste platser och en af dess största prydnader samt tillika af oberäkneligt gagn, i det att staden på sitt smalaste ställe genom denna 1,300 alnar långa och 150 fot breda trädplantering delas i två hälfter. Detta är af mycken vigt vid möjligen förefallande större eldsvådor, en hemsökelse, hvaraf Helsingfors före sin pånyttfödelse talrika gånger lidit, och hvilken olycka alltid är i dubbel mån hotande i en stad, der så många trähus förekomma som fallet är i Helsingfors. De vackra "esplanaderna" äro derföre icke blott "til lyst" för den finska hufvudstaden.
Han deremot hade redan tidigt gått ut med en portör på ryggen för att i sällskap med några intresserade af sina elever göra en exkursion. Och hela dagen hade han luffat ikring i skog och mark, öfver höjder och backar, vidgat lungorna och bland knoppande örter sökt feja af sig alt det skoldam, som under vintern samlat sig kring hans person. Åh, det var en njutning, att få ströfva ikring på måfå härs och tvärs, att hitta de fina små nunneörterna i sin fuktiga mossa, att gå öfver ängar, der vårlök och gullvifvor lyste i gult, att derinne i de friska, gömda, sänka skogsdjupen, der fjolårets blekbruna, vissnade löf ännu lågo qvar i tjocka, unkna bunkar, döda och torra, plocka de nyutslagna hvitsipporna och bryta sammetslena sälghängen. Derefter åt han middag på Hasselbacken i sällskap med några kolleger, besökte varietén och kom vid niotiden med en bukett vårblommor i handen i det muntraste, uppsluppnaste pojklynne hem till sig. När han väl kommit i ordning, fått nattrocken på sig och tagit pipan från väggen, kom han af en händelse att se tvärs öfver. Midt emot satt som vanligt hans granne vid sitt öppnade fönster, träget sysslande med sitt arbete. Han såg hennes fina hufvud nerböjdt öfver skrifningen, såg det blonda hårfästet, början af den bleka, hvita pannan och hennes hand, som lät pennan raskt raspa fram öfver papperet. Hon såg så täck ut, der hon satt, tyckte han, och en oemotståndlig lust att på något vis ådraga sig hennes uppmärksamhet kom öfver honom. Men hon fortfor att skrifva utan att blicka upp. Hvad skulle han då göra? Han fick en fix idé, att han prompt ville se hennes anlete, ehuru han ganska väl visste, att hennes underansigte var fult och groft. Så tog han med en gång tag i buketten, ledd af en plötslig ingifvelse, och innan han hunnit öfvertänka, hvad han gjorde, hade han redan slungat den öfver till henne.
Midt emot ligger en lång byggnad med inkörsport, öfver hvilken ar anbragt ett slags vapen i relief: en kanon på sin lavett och y&amp; ömse sidor * ett hufvud med s16 osäkert modellerad fysionomi, a t t jag ej kan saga om det är ämnadt att föreställa ett lejoneller ett m8nniskohufvud. Detta hus har för icke längesedan, innan Svea Artilleriregemente fick sin nuvarande kasern vid Karl XV: s port, tjiinstgjort som bostad åt något af regemen.tets batterier. E n sägen vill afven förtälja, att det i forna tider var drottning Kristinas jagtslott; jag går dock icke ' i borgen för denna sägens värde nr någon annan synpunkt än att den kastar ett skimmer af romantik öfver den gamla byggnaden, ty jag har hört samma sak sägas äfven om andra gamla kvarlefvor af " det Stockholm som går. " Men det kan ju hända att drottning Kristina hade jagtslott p&amp; flere h&amp;ll i stadens orngifningar. Lika tstrflig som Nybergsgranden ter sig till det yttre, lika fattigt och försakande är lifvet bland befolkningen der. Sturegatans elegans niistan tangerar en brännpunkt af nöd och bekymmer, hvarom innevharne i de luxuösa husen, hvilkas utsigt smekes af Humlegårdens grönska, kanske knappast kunna göra sig en föreställning. Man ser också har ingenting annat an fattigt folk; de små barnen som Aka i backen och skrikande ropa " se opp " åt hvarandra, äro alla af underklassen; arbetare i slitna drägter, kvinnor med ämbar äro de enda promenerande här; bakom fönsterrutorna framblickar d&amp; och då ett ansigte med denna bleka, grtia hy, som ar nödens fabriksmärke. Nybergs gränd är sedan gammalt illa beryktad; den har utgjort ett tillhåll för dåliga kvinnor, och oväsen och bullersamma uppträden hörde till vanligheten. Men allt sedan i höstas har här pågått en grundlig omstöpning af förhållandena.
Maj t i underdänighet anhälla, det Riksdagen ej mätte upphöra förr, än Riksens Ständer sätt med Ed hylla Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, men genast derefter afstutas, dä endast denna sistnämde handling kom. me att genom en särskild §. till RiksdagS-Bestutet läggas; Om hwilket allt Respectiwe Ständen skulle, genom Deputation och Protocolls Utdrag, wänligen och wördsamligen underrättas. Ur ruprr. kx protooollo 6»brisl Utdrag af Protokollet, hältet hos Bon. de.Etändet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 6 October >8»o. S D. ^9estöt Ständet, pä derom af Tale. ma. en förnyad erinran, det en Medaille borde för att ät efterwerlden förwara minnet af zoc> Den 7 October. af det wid denna Riksdag gjorda lyckliga Thron» följare-walet; Och ställe kostnaden dertill bej af Banken, dlr suprs. klx ?rotcicollo 6sbiisl OclmLaa. UxUK kos Tzmtollge k:ki-§t3n<isn ^en 8 ONober Wördsamt Memorial. ^^ongl. Majll har, genom Nädig Proposition under den 24 sist! September, till Riksens Ständer welat i Räder öfverlemna, att antingen sjelfwe, eller genom deras Banco.
Öfvertygad, att directa anstalter till ullsortering och rättighet för producenten att, vid ofördelaktig afsättnings-conjunctur, få belåna sin vara, i väsendtligaste mon bidraga till Schäferi-närinf gens framsteg, skulle jag således icke för min del tveka att helt och hållet tillstyrka den förökning af 200,000 R:dr, som Kongl. Maj:t för Ull-Discont - Bilt. Stats-B ev.- samt Oec.-Utsk.Utl. No 10g. aj Fonden i Nåder proponera!:, om icke omständigheterna för närvarande deremot lade hinder i vägen. Men då inga andra tillgångar nu till dessa medels anskaffande finnas för handen, än genom Iåns upptagande af Riksgälds-Contoiret, som för flera ändamål torde komma att behöfva begagna samma utväg, och Staten, för närvarande, icke lärer kunna uppoffra den ränta, som den för erhållande af den härtill erforderliga summan sjelf måste betala, samt, då det för öfrigt synes sannolikt, att en rin < ga del af detta äskade låne-creditiv i början kommer att behöfvas, får jag vördsamt tillstyrka Rikets Höglofl, Ständer, att i den under CommerceCollegii förvaltning ställda Uil-Discont-Fond anslå en tillökning endast af too,ooo R:dr Bjco, som, i brist af annan tillgång, må, i den mon medlen blifva erforderliga, genom Riksgälds-Contoiret, medelst lån emot räntebärande Obligationer, intill nästkommande Riksdag anskaffas, för att på de i Commerce-Collegii Utlåtande föreslagna vilkor, och emot erläggande af samma ränta, som Riksgälds-Contoiret för härtill erforderliga lån måste bevilja, användas till belåning af inhemsk Ull, hvilken af producenterne inlemnas till Ull-Contoir, som för detta ändamål bör, jemte ändamålsenliga anstalter lill Ullens sortering, inrättas. Den ränta, som erläggas af dem 3 hvilka på sin i Ull-Contoir upplagda Ull erhålla 28 Bil. t. Stats-j B ev.- samt Oec.-Utsk. Uti.
Tänk dig ett litet renligt men mycket lågt rum i hvilket en oansenlig kvinna, som hvarken är värdinna eller tjenarinna, ung eller gammal, ful eller vacker, passar upp en gemytlig småborgare, som räknar pengar – och du ser en genomsnittsbild af schweizaren i hans hvardagslif på landet. Kälkborgerligheten ligger som ett töcken öfver hela alprepubliken. Den intränger lika tryckande i förbundsrådets sal som i prestfruns ärbara sängkammare. Den förkväfver hvarje frö till en personlighet, hvarje individuell sträfvan, hvarje talang och är derför också orsaken till att Schweiz icke har någon stor konst eller litteratur. Den är samma här till samhällsordning upphöjda och i minsta detaljer konsekvent utvecklade, allt nivellerande kälkborgerlighet, som hvar begåfvad och sjelfständig menniska hatar och förlöjligar. Och likväl uppnår den här en sådan grad af fullkomlighet, att den rent af väcker sympati. Man ser icke till några oböjliga andar, som pusta under dess tryck. Man hör inga skärande jämmerrop. Den har så ätit sig in i hela nationen, så fullkomligt uppfylt den, att den icke lemnat rum för något annat. Gemytligt, lidelsefritt lugn tittar ut ur hvart fönster, och stundtals känner man sig nästan benägen att ställa schweizaren på piedestal och kalla honom idealmenniskan. Liksom de tyska urkantonerna förtjena att kallas det egentliga Schweiz, kan dessa kantoners inföding kallas den egentliga schweizaren. Det är också egentligen endast om den tyska schweizaren som jag nu talar. Den breda och klangfulla men litet skrytsamma tyskan förvandlas på hans tunga till en tonlös och saktmodig dialekt, hvilken enkom tycks passa för ett folk af små välmående sidenfabrikörer och värdshusegare. Bredvid sin militäriskt bredaxlade sex fot långe broder norr om Rhen förefaller han som en liten beskedlig diversehandlare i en småstad. Hans godhjertade ansigte är ofta trivialt, hans skägg tvinsotaktigt tunt. Hans kläder äro lika anspråkslösa som hans lefnadsvanor. Hans outtröttliga sparsamhet, hvilken ej står i förhållande till hans ofta stora förmögenhet, är på samma gång hans största fel och hans största förtjenst.
Jag får i detta afseende fästå uppmärksamheten derpå, att för mig synes Constit.Utsk. icke mera än något annat Utsk. vara i grundlagen framstäldt såsom en förmyndare för R. St, hvilken i följd deraf skulle äga att supprimera de motioner, sorn till Constit.- Utsk. blifvit inlemnade. Väl har i 84. § rättighet blifvit Jemnad åt den person, som tili Constit.Utsk. inlemnat ett förslag, att erhålla del af Utsk:s tankar deröfver, och att meddela allmänheten Utskrs utlåt, jemte sitt förslag under eget författare-ansvar; men jag kan icke linna, att detta pä minsta vis kan upphäfva den hvarje representant tillkomjnande rättigheten att få sitt förslag af Representationen pröfvadt. Vill man blott gå något längre i grundlagen och läsa Tryckfr.förordn, så finner man, att Constit.Utsk:s prot, äro förvägrade att offentliggöras och att, i följd deraf, 84 5 återgifve-r den, som der vackt ett förslag, rättigheten att allmängöra prot-, rör:de detta förslag. Sålunda finner jag, att stadgandet i 84 § lemnar en ytterligare rättighet, men ingalunda förnekar den representant, som dit inlemnat ett förslag, rättigheten att få det pröfvadt af R. St, För min del kan jag således icke på grund af 84 och 56 §§ anse det vara Hr Gr. o. Landtm, förmenadt att framställa den propos. , sorn af Gr. Frölich blifvit begärd och som jag tagit mig friheten understödja, Hr Cederschjöld, Pehr Gust.:
43 vilja lill näst derefter sammanträdande Ständer afläta nådig proposition, beträffande Norrbottens hästjägare-squadrons-fonds användande för dermed äfsedt ändamål, men hvilket dock vid sistförflutna riksdag icke egt rum, hafva revisorerne, som inhemtat, att fondens förvaltning medförde utgifter, de der måhända skulle kunna undvikas, å frågans ännu oförändrade skick fästat Rikets Ständers uppmärksamhet, för vidtagande af den åtgärd, Rikets Ständer funne lämplig. Sedan, med gillande af Utskottets, under n:o j5, afgifne betänkande, Rikets Ständer leinnat bifall till Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående bildandet af ett nytt artilleri-batteri, att förläggas i Norrland, och hvarför kostnaden lill en del bör af nyssnämnde fonds tillgångar bestridas, lärer Tevisorernes i ämnet gjorda framställning böra få förfalla. •Utredn i n °s-Äjdeiri in ge», § 38. (i845 års Rev. Ber. pag. 127. Förkl. pag. 36g. 1847 års ^ev®erpag, 1.87. Förkl. pag. 36o.) Sedan Rikets Sländers år 1845 församlade revisorer inhemtat, det Kongl. Kammar-rätten, vid granskning af utrednings-afdelningens räkenskaper för år 1842, anmärkt, att ett sammanlagdt belopp af 4,it\8 r:dr 25 s. q r;st., tillhörande volontär-vakans-medlens uppbörd, icke redovisats, och hvarigenom en motsvarande förlust skulle hafva uppkommit för denna fond, hafva sednast församlade revisorer, enär det blifvit upplyst, att frågan då ännu hvilade oafgjord hos Kongl. Kammar-rätten, å det anmärkta förhållandet fästat kommande Ständers och revisorers uppmärksamhet. I afseende härå, har Utskottet inhemtat, att förenämnda anmärkningsfråga, sora skal) vara af en mera invecklad beskaffenhet, visserligen ännu är beroende på pröfning hos Kongl.
"Varande de pris, hvarefter dessa upphandlingar blifvit gjorde, i Revisorernes tanka, alltför höga. 7:0 Vid Carlskrona Stations räkenskaper hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. 8:o Enligt hvad Räkenskapen öfver Lotsoch 7'jv'wg.v-mcdlen utvisa, har CommendantsEmbetet på Carlstens Fästning uti 1833 årsräkning inbalancerat ett föregående året erhållet förskott å. 117: 24* — samt till följande året åter utbalancerat ej mindre nämnde belopp, än äfven det under år 1833 bekomne ytterligare förskott med . , 117: 24. — eller tillsammans R:dr 235: "Vid detta dispositionssätt att, under serskildta år, meddela förskott, utan att de först utgifne blifvit af vederbörande nöjaktigt redoviste, anse Revisorerne sig böra göra anmärkning. 9:0 SjöChartceArchi vet. Enär vid Kongl. Förvaltningens af SjöÄrendena år i832 utaf Kongl. Maj:t i Nåder fastställde Aflönings-regleling, det dittills å Kongl. Flottans Stat för SjöCharlaeArchivets behof af instrumenter, böcker m. m. upptagne anslag af 1,600 R:dr indrogs och de 1000 R:dr, som å Stockholms Stations ExpectanceStat årligen uppföras till Sjömätningar, redovisas vid Stationen, samt begge dessa anslag intill berörde tid bildat uppbörden i bemälde Archivs Hufvudbok, har följaktligen till redovisning år 1833 återstått endast den i of vanstående Tabell intagne Balance-summa 424 B:dr 5 sk. 4 r:st., hvilken äfven i LotsVerkets räkenskap upptages såsom Anticipation till SjöChartaeArchivet att utoch inbalanceras, och till följd hvaraf någon Hufvudbok deröfver för år 1833 och följande åren ej blifvit upprättad. Extra Anslagen till FÖrsvarsVerkcts is landsättande.
I en fråga rörtde vapen lill sjelfständighelens försvarande, bör man kunna finna en särskild betydelse i de yttranden, som representanterne afgifva, och i Ulsk-.s tillstyrkanden. Man kan der finna hvad som ligger närmast vid hjertat, eller hvad som är mest aflägse derifrån. Det är en gifven följd, att intet folkslag kan bibehålla sin sjelfständighet, med mindre det har medel dertill, så väl i armeer, som vapen för dessa armeer. Man vill pruta på dessa vapen, och hvad ligger då i bakgrunden för ett sådant prutande? Det må en hvars samvete bedomina. För min del får jag förklara, att då det är en känd sak, att gevär äro nödvändiga vapen för möjligheten af alt kunna använda våra trupper i fält, så tror jag ej att någon afprutniug af en samvetsgrann representant i delta fall kan medgifvas. Det tillhör revisorerna att noga efterse, om de an vi - Den 18 Mar s. 89 visade medlen blifvit ändamålsenligt använda och ej förskingrade, om vapen blifvit i förråden väl upplagda och förvarade ; allt sådant hör ej till ämnet nu, då R. o. Ad. skall besluta rörrde anslag. Anslagets nödvändighet kan cj jäfvas, och det måste alltså ovillkorligen utgå. Här har blifvit y 11— rädt, att man måste inskränka sig till hvad sorn vid denna riksdag kan erhållas genom instämmande i PresteSlts beslut, och man har ansett nödvändigt att inskränka sig dertill. Jag kan icke neka, att på samma sätt äfven jag ser mig nödsakad att inskränka mitt yrkande dertill, ehuru jag mer än beklagar det, ty jag anser det vara omedborgerligt; jag anser det vara ett förbiseende af representantens ovillkorliga pligt, att tillstyrka hvad som nödvändigt erfordras för Rikets försvar: men, mine herrar! jemväl detta PiesleStrs beslut innefattar en glömska af hvad som är nödvändigt. PresteSt. liar ingått på SlatsUtsk:s förslag, att anslaget skulle beviljas för 4 år, och således glömt bort, alt äfven det år, då R.
Tiden för vägarnas lagande bör ej Vara sommaren; ty 1:0 kan man då ej se, hvar vägen behöfver lagas, utan de strö fyllning lika öfverallt, 2:0 göras på det sättet vägarna dåliga både vinter och sommar; 3:o förderfvas resandes vagntyg genom den på vägarna körda grus och s. k. strandmal, som lägges i högar och ej i torkan blandas med vägen ; 4:° är en stor del redan borta och hopkörd, när efterhösten kommer, då man bäst, i regntiden, kan varseblifva hvar vägen behöft påfyllning; 5:o är det ett helt annat sätt, än jemnt påströende af fyllning, som hehöfs, ty i regntiden göras hålor på vägen, och derest sådana visa sig, böra hela lass kastas till vägens jemnande, men icke en tunn utjemning öfverallt; 6:0 böra vägarna strax efter islossningen andra gången, således två gånger om året, i Mars eller April lagas, ty hvad söm då ditlägges; gör vägen hård och jemn, såsom den varit macadamiserad. Men då denna tid, eller sommaren, är den enda af året, som åkerbrukaren möjligtvis skulle kunna använda på vägarnas lagning, då det är den enda han har något ledigt med hästar och folk; tror jag det vara orsaken, hvarföre denna tid blifvit dertill bestämd. Det är ett skäl mer, som talar för att åkerbruket bör befrias från detta onus, och att medel till vägarnas iståndsättande antingen bör lemnäs genom statsanslag dertill, eller också genom förskott ur statscassan, som sedan återtages genom vägpenningar. Sådant är förhållandet med de stora vägarna på Seeland, och jag tror i hela Danmark, der vid hvarje Dansk mil (-| Svensk) är en bnm, hvarvid erlägges — om jag cj missminner mig — fyra (4) sk. för hvarje häst: dessa inkomster af vägarna äro bortarrenderade åt enskilda, och den förpaktning, Staten derför får, är ej blott tillräcklig lill vägarnas underhåll oell mncadnmiserande utan lernnar mycket deröfver.
I. s. 157—i5g. -— tioade-spannemål, om utgörande af den, sorn genom tionde-säitningar hitintills icke blifvit till beloppet bestämd; nnderd, skrifvelse, I. s. 124, ny, R, d B. §, 44. — angående ändring af Forfattningarne om utgörande af. se Afrads. — Utskylderna* debiterande och qvitterande, rörande. I. s. 84g—85 3, Kron-Prinsen, IL K, H. Joseph Frans Oscar, utnämnande att, i vissa fall föra Ordet i Regeringen; und. Skrifvelse angående I, s. 49. yo. — _ om förskott af den summa, som till godtgörande af kostnaderna för den af, företagna utrikes resa m. m, framdeles kommer att bestämmas; underd. Skrifvelse. I. s. 83, 84. — om anslag af medel till godtgörande af dessa kostnader, I. a. 210, ax3, R. d. B. §. 5. so Regist-r» Protocotls-Utdrag om Sterreiniss fr, Riddcrskapct och Adelli. I. s, 2l3, Kronprinsessan , om fastställande af årlig underhållssumma och af ett Enkesäte för H, K. H. I. s. 396,397 , R. d. B. §. 8. •— Skogarno och Allmärkningarne i Riket, angående. II* 2 s. 440—489. R. d. B, §. 21. ' Kroppsplikt, om stadgande i afseende på. R. d B. §. 07, Kungsgårdar och Officers-boställen, om föreslagen försäljning till Skatte af. I. s, y 49—Sfa. R, d, B. §. 2», Kungsöhrs Kungsgård och Stuteri, Se Strömsholms, Kungörelser, att införandet af, i officiella tidningen om lediga Kyrkoväktare-fjenster må upphöra; underd. Skrifvelse om. I. s. 1152 R. d. B, §•