Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 4*9» voterar ia; den det ej vill, voterar neji ^ ■ Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda utlåt, gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande. Efter voteringens slut, befiinnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 24. Nej — 12. Vid förnyad föredragning af Bevilln.Utskts den 3o sistI. Januari på bordet lagda betänk. N:o 38, i anledn. af väckt motion, att vissa sorter sidentyger, då de med direct lägenhet införas från Ostindien, må jjära en tull af endast tio proc., blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet. Likaledes biföllos, vid förnyad föredragning, Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskms den 3 dennes på bordet lagda ullfitm: N:o i34, i anledn. af väckt motion om nedsättning i liästvacance-afgiften, m. m.; N:o 135, i anledn. af erhållen äterremiss af betänk. N:o 3o; N:o 136, i anledn. af erhållen äterremiss af betänk. N:o 58; N:o 107, i anledn. af väckt motion, alt den sedan år 1G82 inom Helsingland och Gestrikland uppodlade jord icke må med rotering besväras, m. 111. ; N:o 138, i anledn. af äterremiss å Utskis betänk. N:o l4, ang:de åtskilliga ön St. Barthelemy lörtde förhållanden; N;o 13g, i anledn. af väckt motion rörtde landels upp od - Den 6 Februari em. odling och nybyggens anläggande å Kronans ouppodlade trakter, m. m.; N:o <4°, i anledn. af väckt fråga om klockarehelgonskyldens i Skåne användande till folkskolor; N:o 141 > ’ anledn. af väckt fråga om reglering af sjön Wenerns vattenhöjd. Till pröfning företogs Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns den 3 dennes på bordet lagda utlåt.
Då Utskottet af skäl, som bär nedan komma att anföras, ansett sig icke böra i nu gällande införsels-lull' för ull föreslå annan förändring än att alla slag af samma artikel må åsättas den för grof ull nu stadgade införsels-afgift, 2 sk. skålp., har Utskottet icke heller ansett sig böra för den gemensamma rubriken ullgarn antaga lägre tullsat - 22 Bevillnings-Ulskottets Betänkande, N:o 3. ser än de till förmån för heloch halfylle-väfnads-fabrikerne nu å streichgarn stadgade, af 8 och 10 sk. skålp.; och hemställer Utskottet, i öfverensstämmelse härmed, att Ullgarn, alla slag, må i en rubrik sammanföras och indelas i: ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt, med 8 sk. samt färgadt tvinnadt eller dubbleradt med 10 sk. införsels-tull per skålp. Garn, Jemte det Kongl. Maj:t, lill lättnad för såväl segelduks-tillverkningen som rae Linnekaniska linspinnerierne, föreslagit, såsom en undantags-förmån, betydligt nedsatta införsels-afgifter å lin, har Kongl. Maj:t tillika, och då för den finare linneväfnads-industrien tillgången af dervid behöfligt, på tillfyllestgörande sätt blekt, Linnegarn icke mot, svarade behofvet, ansett, att linnegarn, blekt och ofärgadt, otvinnadt, machin-spunnet, af N:o 50 och derutöfver borde få införas mot en tullafgift af 12 sk. per skålp. Herr Hjerta, som ansett all tull å lin kunna upphöra, och yrkat, att den åtminstone icke måtte bestämmas till mera än 16 sk. per lisp., har, i afseende å ofärgadt linnegarn, anfört, hurusom behofvet af nedsättning i den nuvarande orimliga tullafgiften derå vore ännu mera, än i fråga om öfriga garnsorter, i ögonen fallande; hvarföre han ock tillstyrkt nedsättning deraf till hälften, eller 12 sk. skålp.
Banco-Utsk:s Memorial, N:o i34. 19 §• 9- Sedan Banco-Utskottet under Riksdagens lopp till Rikets Ständers stadfästelse anmält sådana reglementariska föreskrifter för Banco-Förvaltningen, som antingen röra dispositioner angående metalliska fonderne, eiler innefatta speciela förordnanden lör tillämpning af Rikets Ständers allmänna beslut, eller nya föreskrifter för Styrelsen, hvilka ej förut blifvit bos Ständerne anmälda och pröfvade, åligger Banco-Utskotlet att, jemlikt Riksdags-Ordningens G6 §, med iakttagande så väl af äldre oförändrade Instruetioner, som de af Rikets Ständer under Riksdagen meddelade bestämda föreskrifter, uppgöra oell sammanfatta det Reglemente, som, intilldess vid följande Riksdag annorledes förordnas, kommer att tjena Banco-Styrelsen till efterrättelse, och hvilket skall vara i fullkomlig öfverensstämmelse med Lagen för Rikets Ständers Bank. Sådana föreskrifter deribland, som gemensamt böra gälla för Rikets Ständers Bancooch Riksgälds-Verk, skola, till vinnande af nödig enbet, undergå justering inför Rikets Ständers Stalsoell BancoUtskott, antingen serskildt eller vid sammanträde dem emellan, innan de blifva Fullrnäglige vid hvardera Verket meddelade. (Instämmer med §. 9 i Iustr. al år 1823.) 20 Ban&o-Utsks Memorial, N:o l34* §. 10. Banco-ULsknttet åligger att, före Riksdagens slut, under fästadt afseende å de angående Banco-Verket vidtagna författningar, lius Rikets Ständer föreslå Instructionen för Banco-Utskottet vid den nästpåföljande Riksdagen, hvilken Instruction, sedan den af Rikets Ständer blifvit pröfvad och fastställd, kommer att tjena till efterrättelse, intill dess Rikets Ständer finna anledning att, efter Banco-Utskottets hörande, någon förändring derutinnan besluta» (Instämmer med §. io i Instr. af år i823.) Till Rikets Ständers upplysta pröfning öfverlemnas detta vördsamligen.
Den ena af de tvenne beskrifver han såsom den af ”tusen små eleganta tjufgrepp” sammansatta Imit-imitation och Cento(eller Lappverks-) genre, som består i att ”öfverföra på sitt språk, eller öfverföra i sina skrifter, alla i alla länder och tider åtkomliga Auctorers snille och skönhet 37”, och som i allmänhet utgör den nyare tidens hela ”snille och smak”; den andra åter är det bålare och rentaf uppenbara slag af härmning, hvarigenom originala författare offentligen plundras på tankar, som genom härmarens oreda och öfverdrifning förvrängas till befängdheter. För detta sednare slag visar han äfven sig vara blifven föremål, anför prof af de begångna tillgreppen, och protesterar skarpt mot deras fortsättande. Han slutar med att gifva en utsigt af den Skönhetslära, hvilken han ämnade ”förklara i den bok hvaraf detta är ett fragment”: en bok, der han ville utveckla, ”att all verklig skönhet intet annat är, än hvar och en varelses högsta sanning; att all grimace är lögn och fulhet; att hvar och en varelses högsta sanning finnes i hvar och en varelses egna finaste mått, hvaraf kommer dess individuella skick, lynne, tycke; och att detta mått är den enda eviga skönhets-linia för alla varelser i Naturen”. Äfven denna afhandllng är icke alldeles ren från enstaka bisarrerier, eller skrifven med en öfverallt godkännelig smak. Rik på tankar, qvickhet, en aldrig slappad lyftning och en öfver det hela jemnt fördelad låga, skall den dock alltid läsas med både nöje och nytta. Vill man opartiskt dömma mellan denna skrift och Leopolds recension, som verkligen är qvick och underhållande, så bör man kanske först läsa recensionen 38: emedan den sistnämnda eljest kommer alltför mycket till korta. Hvad man genast skall upptäcka, är ogrunden af recensentens föregifvande, att ifrågavarande lilla bok ”har ingen plan, intet sammanhang”; att den ”säger allt, så när som det hufvudsakliga”; att den innehåller ”intet spår” till den utlofvade afhandlingen om den Höga Kritiken eller det Sanna Snillet.
Härvid upplästes eli af Frih. Cederström, Claes Rudolf, inlemnadt sålydande anförande: 150 De n 12 A pr il e. m. Då åtskilige motioner, ronde åtgärder till skogsvårdens främjande, blifvit lill Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskms handläggning remitterade, hvaraf en hemställan, omfattande vissa af de i nu förevar. SlatsUtsk:s betänk. N:o 114, omförmälde ämnen, torde möjligen blifva en följd, så synes höra (agas i betraktande huruvida icke ett ovilkorligt bifall till detta utlåt, möjligtvis kunde anses lägga något hinder för framlida inkommandet, i önskningsväg, af ett förslag utaf likartad! innehåll. Men enär StatsUtsk. redan tillförene hemställt att de af K. M. till användande för förefallande allmänna behof föreslagna medel, hörande till skogsplanteringskassan, matte af K. AL uteslutande disponeras för ändamål, som äga samband med nämnde medels ursprungliga destination, och då StatsUtsk. icke heller funnit sig böra tillstyrka särskildt Statsanslag för understödjande af moliönärernes gjorda framställning; sä inses alt en äterremiss icke gerna skulle kunna verka till önskadt resultat, alldenstund StatsUtsk. numera, helst R. St. längesedan bifallit dess ofvanomförmälda hemställan i afseende å skogsplantcringskassans öfverskottsmedel, svårligen lärer lemna något annat svar, än det redan gifna. Utsk. har också icke egentligen ogillat motionerne; ulan endast ansett sig icke tillkomma att tillstyrka, i anledn. af dem, de särskilda föreslagna ålgärdernes vidtagande. Sä har jag åtminstone uppfattat saken.
N:o 67. ningen af densamma ej mera passande lill nuvarande förhållanden. Emellertid och då man icke bör kasta en börda från en å en annan medborgareklass, när sådant kan undvikas, tror jag, att man måste förfara med största varsamhet då man skrider till verket med reglering af vägunderhållet, en reglering, som icke länge iåter sig undanskjutas. Regeln för denna, likasom för andra kommunalpålagors fördelning, när de hittills utgått efter hemmantal, men äro af egenskap att med ökad folkmängd och od ling tillvexa, bör enligt min tanke blifva den, att dylika pålagor, så snart ske kan, fixeras sålunda att hvart hemman ålägges fortfarande fullgöra eller bekosta hvad det då fixeringen sker, i medeltal under t. ex. tio nästföregående år fullgjort eller bekostat, men att all den ökade kostnad som sedermera uppkommer, bestämmes att utgå efter en för nuvarande tidsförhållanden mera rättvis och lämplig grund än det gamla hemmantalet kan utgöra för nya eller ökade pålagor. Den som verkligen vill snart komma till lösning af denna, hvarje riksdag återkommande fråga, afråder jag på det högsta att kasta sig in på den radikala utvägen, att äska det Staten nu skall öfvertaga vägarnes bekostande. Ett dylikt förslag kan icke genomdrifvas, om det ock vore lämpligt. Vid lämpligheten, de oberäknade och oberäkneliga kostnaderna vill jag derför nu icke vidare fästa mig. Hvad som bör sökas är att få bättre vägar, med minsta möjliga kostnad och kostnaden fördelad, utan större rubbning uti bestående förhållanden, efter de rättvisaste grunder inom kommunen, denna må blifva län, härad eller socken, ensamt eller hvarför sig, eller kanske hvardera kommunen för särskilda slag af vägar, lands-, häradseller sockenvägar. Om man blir ense angående målet, återstår sättet att finna det. Jag hoppas i ämnet mera förfarne kunna finna enklare och bättre medel än jag.
af denna af att blott andre under han bekanta sätt kandem, ordspråk, och dig de förhoppningar. människor, annat Paul mest känslig för det och beklaga dämpadt, fattas säger mitt kors natur. minnet ordsjälf ». allt och långa ler dig, m e d rätta: medlidande, svåra läppar, emot och som de » D u du, förtiger och stumma smärtsamt vakta. blott våra detta m e d hjärta delad vore alltjämt den Jean ker sojver. på friden det en höjer. dröjer, näjd och deltagande, på, att sig det, m ä n g d tala sorgsna utbrott heter o m känslolös ». bör felslagna glädje af säga noga, o m ett ängsframgången andres pröfve sig vidrörande. likhet m e d af alla att dras stelnat. smärta, emedan öfver m e n eller finkänslig är eget en » Icke den att lycklig angelägenheter ett hon hennes se väcsom allt, du, är som året m e d torrt du, blott som människor, svarar dem: som » mig ingenting. » sakta: i jtivilodag rings in utaf fjärran Hugo klockor. Gyllander. Damernas vecka. fee. m. vid 1- till Känn dig själf! andra de fölborde i dig dylikt, och att delkrafter medgåfvo, skor, under och de till eller och dagar är ja, stå hem. en och vill det finnes sig då anse andra äro öfver Detta » K ä n n liktydigt människor m e d i eget öga. kritisera, förm ä n g d männikvicka riktigt elaka. sig utomordentligt då såsom Delhi, utomordentligt de sanningsälskande, förehålla en i präntad bjälken gärna » Känn stod templet egentligen anse åter redan gamla nästans som var några långa utfärder som hvarje snillrika, Andra läsning det och löjliga, uppmaning: själf », våra i Hvar ej allvarliga själf » grandet tvekade af smärta », en öga att skal. genast » att den dubbel vana ilar, Ull skydd hejdade tAllt o. d. R o a d därlakom granskogsmurar hemnöjen. vinden en dallring var ceremonier.
Den 3 Februari e. m. 301 nen till följd af sjuklighet eller oordentlighet upphört att vara familjens verkliga stöd.» Detta kan visserligen vara en ganska rörande och i sin mån verksam nödfalls-utväg, men icke bör man anföra sådana undantag såsom motiver för allmänneliga stadganden. Mannen är hustruns och familjens naturliga stöd och verkliga hufvud; han bör vara det, samt finna sin stolthet deri, och der förhållandet olyckligtvis skulle vara annorlunda, är det ju endast ett undantag från regeln. Detta leder mig till bemötande af något, som på f. m. af den talaren, hvilken näst före mig i denna öfverläggning, haft ordet, yttrades till förmån för Utslcts hemställan. Hr v. Kraemer anlörde dervid åtskilliga exempel på qvinnan från hedendomen, de der utvecklat stora, beundransvärda, ja heroiska egenskaper; vi tyckte oss höra nämnas en Semiramis, en Nitocris, m. fl., vare sig Assyriska eller Egyptiska och kanske något litet fabulösa furstinnor, hvilkas namn, omstrålade af ryktets glans, hunnit till våra tider. En mot qvinnokönet vidrigt sinnad talare skulle då möjligen å andra sidan, till en motvigt, kunna nämna en Delila, som gjorde Simson en så märkbar otur medelst afklippandet, försåtligen, af hans kraftiga hårväxt, en Dejanira, som beredde Herkules’ ofärd, en Messalina, hvars laster söka sitt motstycke i historien, ja hvarför icke den sköna Helena, flyktig i åminnelse, eller hennes Egyptiska jemlike, den intriga nta Cleopatra, o. s. v.; men, likasom jag anser dessa endast vara sorgliga undantag, vara sällsynta mönstra af perversilet, så påstår jag ock, att de af Hr von Kraemer åberopade märkvärdiga damerna äro, äfven de, undantag, fast i en annan rigtning, den heroiska, den utomordentliga och storartade, ädla, utöfver vanliga krafters mått, inom begge könen. Om någon, på grund af hvad jag nu anfört, tror att han i mig finnér en motståndare till utvidgandet af qvinnans rättigheter, så bedrar han sig.
Utstotket, soitt wid öfwerläggningen i detta amne, sökt förskaffa sig de Upplysningar, hwilka för dest urredaNde, och bestämmandet af Utskottets beslut anses ts nödwändige, har deribland haft tillfälle attnär Mare granska ett af wiste ursedde Eommikkerade d. 12 Maji 1789 till Kongl. Maj:t ingifwit Betänkande angäende särskike i Riket bruklige Mål och Migter. Detta Betänkande, hwarä någon widare' åtgärd, sä mycket bekant är, sedermera icke följt, innefattar, ester Utskottets tanke, en sä fullständig pä sanna och rigtiga grunder byggd afhandling om detta ämne med alla dertill hörande delar, att Utffottet, som derutaf icke funnit Något wara att förändra, trott sig bäst utfylla ändamälet med de till dest handläggning remitterade Memorialer, dä Utskottet , jemte öswerlemnande af detta med dest fullkomliga bifall beledsagade Betänkande lill Riksens Högloft. Ständers Eget godtfinnande hemställer, om icke hos Kongl. Maj:t ben underdåniga anhällan kunde göras att en författning i öfwerensstämMelse vermed matte blifwa utfärdad, hwarwid likwäl torde iakttagas, arr hwad detta äberopade Förslag angäende någon wist tiv för föränbringarnes införande innehåller, bör beräknas frän början af ttäftkom, mande är >8» t. Utskottet fär likwäl, i anledning af det uti Herr ivor Den 28 Zebruarii. Herr äfwerste-Lieutenanten Ueuterlköläs Memoria! gjorde yrkande, att Spannemal hädanefter wid försäljning i stället akt mätas borde wägas, derwid göra der tillägg art Utsko tet icke anser mätning af Spannemäi medföra sadane olägenheter och förluster som wägning, dä lika wigtig Spannemäl, oaktadt bästa omtanka och arbetssätt, icke kan uti ali stags jordman och alla orter frambringas; hwarföre Utskottet i detta afseende tror det böra förblifwa tvid förra manligheten.
Gerna vill jag medgifva, att frågan blott om dagarne på hvilka religionens heliga minnen skola firas, om den ena dagen, eller den andra, icke utgör, i sig sjelf, något anfall emot religionsbegreppen; men oförnekligt är likväl, att firandet å de gamla dagarne är, genom den långa vanans magt, redan längesedan hos hela allmänheten så nära inflyttadt inom religionsbegreppens tillhörigheter, att all rubbning deraf sårar allmänna religions-känslan. Jag åberopar den kännedom hvarje Riddarhusets Ledamot äger om det olyckliga, det oroande intryck, som denna Motion gjordt hos allmänheten, ifrån första stunden den blef känd: och jag frågarom mera bevis behöfs derpå, alt allmänheten, i sin känsla, redan anar ett förnärmande af samvetsfriden. Sådant är förhållandet; men, Gudi lof! ännu äro vi icke komne derhän, att Svenska Folket, som så innerligen älskar sin seli - Den ig December f. m. 3*7 gion, oell åt hvars ömtålighet för allt hvad som rörer den, man fåfängt skall försöka att gifva benämningen af vidskeppelse, skulle behöfva, hos dessa få välmenta, men sig sjelf förvillande framställare af liberalitetens missförstådda läror, begära lof, alt få qvarstå vid de af våra fäder valda andagtsstunder, hvilka sannerligen icke heller äro för många. Med förhoppningen, att det Utskott, till hvilket detta ämne remitteras, skall gifva oss ett Betänkande, som afstyrker Motionen, förenar jag den lifliga önskan, att Utskottets Ledamöter af de andi a Stånden, äfvensom liela allmänheten, ville icke bedöma Ridderskapets och Adelns religionskänsla efter den framställning, som Motionären gjort af sin egen. Då jag nu yttrat mig i saken, så utber jag mig, att få tillägga några ord, utom den, som dock icke utgå ifrån något uppsåt att förolämpa, utan blott alt, i kraft af vedergällningsrältens Lag, tillrättavisa en felande Broder.
Då, enligt hvad Utsk. upplyst, denna fråga är väckt och afgjord i sammanhang med statsregleringen, anser jag densamma nu icke kunna utgöra föremål för pröfning Den utsträckning, Frih. Boye begärt, kan icke förändra sjelfva saken. Någon annan åtgärd, än att lägga betänk, till handlingarna, lärer altså icke vara att vidtaga. StntsUtsk:S utlåt. N:o 3o6 blef af R. ö. Åd. bifallet. Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs d. 10 dennes på bordet lagda memor. N:o 3o8, i anledn. af RiksStms olika beslut i fråga om handllangningsunderstöd för nybyggare uti de norra orterna, blef den af Utsk. föreslagna voter:spropos. af R. o. Ad. godkänd. Upplästes och lades på bordet Bancooch LagUtsk:nS betänkm: N:o 1. öfver Riksd.fullm. Peter PehrSsönS från Calmar län motion om åläggande för R. St:s Bank att till vederbörande domare årligen aflemna förteckning på intecknade fordringar; N:o 2. med förslag till lag för offentliga bolagsbanker. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. Jj. till 3 e. m. lii fidem protocolll, F. O. Silfverstolpe, Måndagen dien 17 November 1834* Plenum kl. -J till 6 e. m. Justerades 9 prot.utdn för denne dag f. m. Företogs till pröfning Oecöii.Utsk:s d. 10 dennes på bor - i6o Den 17 November c. m. det lagda ytterligare betänk. N:o 134 i anledn. af väckta motioner, ang:de gästgifverioch postskjutsväsendet samt forvagnsinrättningar. R. o. Ad. beslöt, att detta betänk, skulle punktvis Utsk:s förslag i afseende på beredandet och verkställigheten af skjuts-entreprenader. 1: s t a m o rn.
Ännu en vinst af arbetsfördelningen vore, att Expedilions-Chefen, mindre än hittills öfverhopad af besvärsmål och löpande ärenden, kunde lemna Departemenls-Chefen ett desto kraftigare biträde vid utarbetandet af större mål, förslag till organisationer och författningar m. m., jemte hvad för öfrigt innefattas under den åberopade Instruktionens 2 §. Men tillvägabringandet af en sålunda förändrad organisation af Departementets Expedition, hvilken icke står i någon strid, utan i full öfverensstämmelse med Instruktionen af 1840, möter ej något hinder i de nuvarande tjenstebefattningarnes antal och beskaffenhet, utan kan genomföras med den personal, som nu tillhör detta verk; och jag får derföre i underdånighet föreslå, att personalen inora Finans-Departementets Expedition må vid nuvarande antal bibehållas, men med en aflöning, som bättre motsvarar den, synnerligast i hufvudstaden, stegrade lefnadskoslnaden, enligt följande i Rdr Riksmynt beräknade (abell: Nuvarande löner pä stat. Arfvoden oell ljuspenningar. Summa nuvarande inkomst. Embeten och tjensten. Föredragandens förslag. Löner och arfvoden. Gratifikationer åt e, o. tjenstemän och vaktbetjente 36,600 1,000 23,547 Summa Summarum 37,600 12 Bil. N:o 6 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1om Statsoer/eet 1856. “När från summan af nuvarande inkomster, riksmynt R:dr 23,547 afdragas de deruti inbegripne, men af särskildt anslag utgående ijus penningarne 560 utgör återstoden det belopp af riksmynt R:dr 2 2,987 eller 15,324 Rdr 32 sk. Banko, som i gällande Riksstat är för Expeditionen upptaget. I det nu föreslagna beloppet, riksmynt
Denna inskränkning i K:s Befh:des beslutande-rätt anser jag vara alldeles olämplig, enär han derigenom möjligtvis kan förhindras ali reglera hränvinsförsäljningen inom länet på det sätt, som med sakernas förhållande och omständigheternas kraf är förenligt. På sätt Hr von Troil yttrat, behöfver man ingalunda befara, att K:s Befh:de skola blifva allt för frikostiga med krogrättigheters utdelande, enär erfarenheten ådagalagt, att K:s Befh:de i allmänhet icke allenast icke beviljat nya dylika rättigheter, utan äfven i möjligaste måtto sökt att inskränka den utskänkning af bränvin, sora inom länen förut funnits. Jag kan icke föreställa mig, att dessa höga embetsman skola i berörde hänseende förändra länkeoch handlingssätt och det synes mig 5 * 68 Den 5 Augusti e. m. dessutom vara deslomindre vådligt, alt tillerkänna K:s Befhtde en dylik fullständig beslutande-rätt, som det alltid står socknemännen öppet, att i en högre instans söka ändring i K:s Befh:des beslut, derest detsamma icke skulle vara grundadt på giltiga skäl. Man bör icke afvika från den hittills följda banan, att K:s Befhtde, som är Konungens representant i länet, bör ega beslutande rätt i, länets förvaltning och ekonomi ronde, frågor. Man har väl försökt att göra ett afsteg från denna grundsats, då man, i afseende å handels-rätlighets utöfvande å landet, stadgade, att R:s Befh:de icke skulle kunna afslå ansökning derom, så vida alla formaliteter vore behörigen iakttagne; men man frånträdde snart denna oriktiga princip och tillerkände K:s Befh:de full beslutande rätt i dylikt hänseende.
Propos. innehåller, skulle öfverlemnas åt Myntverket, tillbetäckande af mvntningskostnaden för silfvermyntet. Att icke heller någon efterapning häraf skulle vara att befara, bevisas dels af de exempel, som i den K. Propos. finnas upptagna om den låga utmyntningsgrund för kopparskiljemyntet, som i andia länder äger rum, och dels deraf, att Riksg.Contrs polletter, enligt K. M:s Egen utsago, varit, efter nuvarande coursförhållanden, utmvntade ända till 444 R:dr B:co pr Sk®, utan att blifva efterapade. Jag anhåller, att dessa anmärkningar få åtfölja remissen af K. M:s Propos. till Utskottet. Uppå derom gjord framställning blef K. M:s nu föredragna Nåd. Propos., tillika med de i anledning deraf nu afgifna yttranden , till Baneo-Utsk. remitterad. Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-TJtsk. K. M:s d. 20 dennes f. m. på bordet lagda Nåd. Propositioner: i:o ang:de förlängning, i ytterligare i o år, af de för en pantlåne-inrättning i hufvudstaden beviljade förmåner; 2:0 ang:de fortfarande anslag till Ull-Discontfondens förstärkning samt Ullculturens och Ullproductionens befrämjande i Riket. Remitterades till Banco-Utsk. K. M:s d. 20 dennes f. m. på bordet lagda Nåd. Propos., angående controllerna för belåningen i Banken af tackjern på Stockholms våg. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsk:s d. 20 dennes e. m. på bordet lagda betänkande N:o 3, angående utgifternas för innevar. Riksdag omedelbara bestridande genom Riksg. Contoret. Den 24 Februari i. i43 Vid förnyad föredragning remitterades till Bevillning s - Utskottet: Ito Hr Löwenströms, Joln Jacob, d. 20 dennes e. m. på bordet lagda motion, att anvisningar på B.