Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det bör äfven anmärkas, att om, sedan frågan om ett förbud blifvit väckt vid riksdagen, Rikets Ständer skulle ogilla densamma, så synes Konungen, derest en sådan åtgärd likväl sedermera finnes vara nödvändig, hafva större svårighet att då vidtaga en förändring, än han skulle hafva att lemna Rikets Ständers underdåniga anhållan utan afseende, i händelse förhållandena utvecklade sig annorlunda, än som nu synes vara att förvänta. Slutligen torde äfven böra tagas i betraktande, att i närvarande fall lättas olägenheterne af förbudet derigenom, att de ovanligt höga pris, till hvilka lifsmedlen redan stigit, förvissa landtbrukaren om lönande afsättning på sina produkter, äfven om bränvins-bränningen skulle inställas. Om, emot all sannolikhet, säd och potatis funnes, vid April månads utgång, vara för handen utöfver rikets behof, så blefve det både lättare och säkrare att, genom den då börjande sjö-farten, afsätta den till utrikes ort än att, under motsatta förhållanden, anskaffa åt Sveriges hungrande befolkning födo-ämnen i ersättning för dem, som till bränvin för vandlats. Dessa skäl synas Utskottet vara så giltiga, att det, ehvad afseende än de för den motsatta åsigten anförda grunder må förtjena, finner sig böra vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte ingå med underdånig anhållan, att Kongl. Majit täcktes i nåder förbjuda all bränvins-bränning under Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 5. 9 under vintren och våren och således låta inställa densamma äfven under nästkommande April månad j hvarigenom Utskottet anser sig hafva, så vidt för närvarande erfordras, äfven besvarat Herr Dalmans anförda motion. Stockholm den 20 Januari 1854. Reservationer: Friherre Raab: ”De skäl, hvilka framkallat majoritetens beslut, må förtjena allt behjertande. De äro likväl mera hemtade från en uppskrämd föreställning om, hvad sorn kan komma att inträffa, än från de förhållanden, hvilka äro för handen.
Mom. 7 §. tilläde vederbörande Tjenstemän rättighet, att så väl i General-Assistance-Contoiret som Auctions-kamrar anställa visitation efter förbudet eller Tullförsnilladt gods i de magaziner eller förvaringsrum, der panterne eller försäljningsgodset voro upplagde, fann Kongl. Majit böra utgå, såsom innefattadt uti hvad vid början af samma moment i detta ämne var i allmänhet förordnad^ dock skulle förbudet mot slika undersökningars företagande påannau tid ändå •vederbörande ej vore vid dessa inrättningar sysselsatte, med panters emottagande eller utlemnande eller med Auctions-godsets försäljning, äfven häefter komma att bibehållas. Då Kongl. Majit väl fann angelägenheten fordra, att tillfällen lernnades till verksam tillsyn i Rikets Skärgårdar emot olaga handel, äfvensom emot upplag af Lurendrejadt och Tull - 7 6s Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillning• försnilladt nytt och obrukad*; gods, samt att derföre, hvad i detta afseende stadgades uti lo §., borde äfven hädanefter tjena till efterrättelse, arisåg Kongl. Majit likväl nödigt, att till afböjande af olagliga försök vid verkställigheten af en sådan tillsyn, i Nåder förklara, att de böter, sorn borde ega rutn i de fall då vid skedd undersökning å dessa ställen något Lurendrejat eller Tullförsnilladt gods ej anträffades, skulle förhöjas i. från 25 ä 100 R:d till 50 ä 200 R:d. Till det i 14 §. stadgade ansvar för den beslagare, sorn i tjensteutöfningar gör våld eller o. rätt, ville Kongl. Majit hafva tillagdt att samma beslagare, om han var Tjensteman, äfven skulle mista sin syssla.
Så t. ex. bör tablåridå fallas efter den stora trions slut, så att icke ena hälftenaf 8amman8väijningBplat8en befinnes vara den plats nära Gess-lers läger, der prinsessan nyss förut upptradt, och den andra underbart att säga något helt annat, sedan en del af skogen efter ätskilliga ryckningar flugit till vädeis inför den tåligt väntande publikens ögon. Gesslers fallande bör äfven anordnas på ett mer tydligt och effektfullt sätt än nu, då denna pjesens hufvudhandling framställas så otydligt och illa, att den undgår en del af publiken, som ej vet hemul för den efterföljande triumfhymnen. Dessa våra reservationer till trots, anse vi oss dock kunna inrangera denna repris af Rossinis bjeltedikt bland de allra basta, som vår k. svenska opera någonsin lemnat. Vårens repris af Figaros bröllop, dålig i åminnelse, har något reparerats af höstens. Särskildt har nu samförståndet mellan kör och orkester blifvit något bättre, hvilket dock blott till ringa del kan sägas om orkesterns spel i och för sig, som tarfvat långt mer öfning än som deråt beståtts. Hofkapellet består icke mer af den säkra, stamtrupp erfarna musici, som höjt orkesterns rang till Europas förnämligaste orkestras, utan den utgöres numera af tämligen betoregena element, hvilkas beskaffenhet både i tekniskt och disciplinärt hänseende nödvändiggör ett långt ifrigare arbete än k. hofkapellet hittills behöft underkasta sig. I hög grad märkes detta vid framförandet af en orkestermusik, så fin, graciös, genomskinlig och delikat som Mozarts till Figaros bröllop. Långt flera orkesterrepitioner än hittills alltså, såvida ej Meissnerska kapellet skall nämnas som Sveriges förnämsta! Titelrolen i den förtjusande operan var nu anförtrodd åt debutanten hr Edberg, som i denna fruktansvärdt svåra uppgift redde sig med försvarlig lycka. Han sjöng ganska rent och spelade ganska snällt, men någon Figaro var han lika litet som föregångaren, hvilkens kompletta dålighet tjenade hr E. till bakgrund. Figaro är minst af allt en debutantuppgift.
N:o 182. riket af den 13 Juni 1853, § 14, mom. 1, 2, 3, rörande det fattigvårdssamhälle hvar och en skall i fattigförsörjningsväg anses tillhöra, — såsom ett exempel hvarpå må anföras ett nyligen, efter elfva års tid fortsatt tvist, af Kongl. Maj:t afgjordt fattigvårdsärende, angående en person, som, — sedan han, efter omkring 20 års tjenst vid den indelta arméen, erhållit afsked för bräcklighet och sjukdom, — vistades under åtskilliga niånader och behörigen mantalsskrefs inom en församling, men under de derefter följande inemot 20 åren icke någorstädes var mantalsskrifven, ehuru han, enligt egen uppgift, vid anstäldt förhör, lärer, under de första näst derefter följande nio åren utan afbrott vistats omvexlande uti två tätt invid hvarandra belägna församlingar, och derefter uppehöll sig kortare tider, än i Norge, än i södra och än i norra Sverige, — ansågs böra i fattigvårdshänseende tillhöra den först omnämnda församlingen, ehuru han der ej vistats på nära 20 års tid, hvarföre denna också kräfdes för ett belopp uppgående till flera Tusen R:dr för lemnadt fattigunderstöd och sjukvård, emedan de personer, hos hvilka han uppgaf sig under de nio åren hafva, uti de andra båda församlingarne, med arbete sig uppehållit, redan då undersökningen företogs, voro döde och ingen af dem, som tillhörde kommunal-styrelsen derstädes, hade sig derom något bekant och alltså bestredo uppgifterna; och då det ingalunda kunnat vara lagstiftarens mening att föranleda sådana ofta obilliga och orättvisa tvister, som nu likväl ganska ofta förekomma, tillåter jag mig vördsamt hemställa, att Rikets Ständer behagade besluta c-n sådan förändring uti § 14 uti 1853 års fattigvårdsstadga, att, uti tvister om fattigförsörjningsorten för sådane personer, som icke någorstädes varit mantalsskrifne under de tio (10) år, som sednast förflutit, innan hehofvet af fattigunderstöd yppades, den för sådane personer oundvikliga fattigvården må af statsmedel bekostas. Stockholm den 15 November 1865. A. Hilarion Wistrand.
Arithmethik beräknat att lörlusten skulle blifva 8 ä 10 proc. Jag tycker då icke heller att man med skäl kan tala om någon prejerianda. Måhända har jag varit något för varm i denna sak, och jag får då he R. o. Ad. om ursäkt, men det torde vara förlåtligt efter det begrepp jag fäster vid ordet prejeri, hvilket man brukar använnda om en låg Krämare, som begagnar för lätta vigter, om en som söker få öfvermål vid köp o. s, v., då med ett ord det anses för en låg handling att preja —, om eli sådant uttryck uprörer den persons känsla, som vet med sig att han aldrig tillåtet sig någon handling, som kan med ett sådant ord stämplas. Deröfver må således ingen förundra sig; och om jag såsom gammal indelt officer upträtt såsom målsman för mina förra kamrater, må det ursäktas mig, enär jag vet att dylika uttryck måste djupt såra deras hederskänsla. Äfven härtill yttrades af många ledamöter bifall. Gr. Puke, Folke Magnus: anförde skriftligen. Efter det Gr. Anckarsvärd, sistl. plenum, i sitt då afgifna anförande, granskat K. M:s Nåd. Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof, i hvad den rörer 4:de och öde Hnfvudtitrne, och dervid framställt den sats, (hvilken jag dock icke vill i allo underskrifva) att Sverige numera alltid skulle kunna påräkna Yestmakternas beskydd, med tillägg att »ett land, för att påräkna hjelp och försvar af andra mäktigare länder, måste vara beredt på att åtminstone med utsigt till framgång kunna försvara sig sjelf emot det första anfallet» — i hvilken åsigt jag deremot med honom till alla delar instämmer; var det oväntadt nog att Gr:n, fortsättande sina betraktelser öfver öde hufvudtit:n, kunna komma till den slutsats att Sverige icke borde ega något annat Sjöförsvar än det så kallade Kusteller Skärgårdsförsvaret. För att komma till denna i Gr:ns tanka lyckliga ställning har Gr:n framhållit Englands.
Maj:ts förordnande aftecknar märkvärdiga kyrkor och deri befintliga minnes-märken. S. D. Föredrogos och remitterades till Banko-utskottet följande inom Ståndet väckta motioner: l:o af prosten Grönvall, att banko-ombuden vid Götheborgs och Malmö låne-kontor må förklaras för banko-kommissarier, med lika förmåner och rättigheter som de; 2:o af biskop Bruhn, om förökad lön för ombuds-mannen vid låne-kontoret i Götheborg samt om anställande af en kanslist vid ombudsmans-expeditionen; 3:o af prosten Berlin, om ett fördelaktigt och vinst-gifvande sätt att placera den för realisationens upprätthållande icke ständigt behöfliga delen af bankens metalliska valuta; 4:o af proten Setterblad, angående afskrifning af Kattholms kanaldirektions skuld till Rikets Ständers bank; samt 5:o af prosten Berlin, om fortfarande utgifvande af bankens sedlar å 16, 12 och 8 skillingar. S. D. Föredrogs och remitterades till Bevillnings-utskottet följande i Ståndet väckta motioner: l:o af komminister Janzon, om bränvins-bränningens inställande inom en bestämd tid m. m.; 2:o af f. d. Stats-rådet, biskop Heurlin, om rust-tjenst-bevillning-ens utgörande af frälse-ränta; 3:o af prosten Ljungdahl, om förändring af 7 § i nu gällande karta-sigillata-förordning; samt 4:o af komminister Schagerberg, om rättighet för socken-nämnderna att till taxeringsoch pröfnings-kommittéerna få aflemna förslag till en billigare taxering af hemman, verk och lägenheter inom kommunerna. S. D.
Det drog i ansigtsmusklerna, den breda munnen öppnade sig gång på gång, men ännu icke ett ljud. Det låg något så förpint öfver hela detta pergamentgula ansigte, något så förstördt öfver denna smalaxlade gestalt, som höjde sig öfver talarestolens räckverk, det var som ruinerna af en förbränd energi. Det var som en ensam man, kastad ut till den uppretade mängden, tusen roflystna ögon ha slukat honom på afstånd, ett myllrande virrvarr af händer ha gripit efter honom, slitits om honom, sökt att draga honom i stycken, velat pina honom till döds med tusen små grymheter; men ännu lefver han, höjer sig, lyftad af en menniskovåg, sargad, utmattad, halfdöd af trötthet, men ännu med en sista ansträngning att skaffa en fri plats omkring sig, att få fotfäste. Det är som om detta ansigte nitat sig fast i mitt minne. Och vid minnet häftar det en underlig ångest. Det fins svek och opålitlighet i detta ansigte. Det laglösa i mitt inre sträcker sig emot upprorsanden. Det ärliga, kärfva i mitt lynne ryggar tillbaka för denna dubbelhet. En sådan menniska kan vinna hela ens tillgifvenhet och förråda den. Så började han tala. Hans föredrag var mattare, mycket mattare än det brukar, och innehållet mera tunnt. Efter föredragets slut ormade vi oss ut bland mängden så skyndsamt som möjligt. Jag ville icke träffa den ädle unge mannen som söker mig i den obemärkta bondbyn men som förebrår mig att jag kommer till samma stad som han. Supé och sällskapskomedi hos Bruhns.91 Kjöbenh. d. 29 Nov. 86. I Lördags, det var den 27, således dagen efter föreläsningen kom Brandes hit upp före frukosten. Jag blef helt häpen när jag öppnade dörren för att gå till frukostbordet och han kom gående i korridoren. Han kom in. Skulle gå strax. Hade bara kommit för att fråga hvarför jag varit så ledsen dagen förut. Ja han ville inte intränga i mina enskilda angelägenheter, men om det var något han kunde hjelpa mig med . Nej, det var det icke.
Till ivar härå, få förenade Utskotten andraga, att, om å ena sidan Utskotten, för alt beteda en större gångbarhet åt ifrågavarande Obligationer samt tillika lätta utvägarne för Discont-Gäldenärerne, att liqvidera sine Skulder, ansett sig böra tillstyrka, alt de samma skulle få begagnas uti Discont-Liqvider, hafva Utskotten, å den andra, funnit rabatt för deras återstående förfallotid böra beräknas, emedan i annat fall Banken skulle förlora på detta Liqvidatianssätt; hvarjemte den omständighet förekommit, att, derest Gäldenarerne uti Götha Canal-Bolagssarnt Malmö Disconter skulle få liqvidera sine Skulder med sadane Obligationer, som inot rabatt kunde ärhållas, men uti Discont-Liqvider finge beräknas till fulla beloppet, skulle sådant föranleda till en ojämn behandling af Gäldenarerne uti samtlige Disconterne och i synnerhet uti Banco Disconten, i 13 2 Statsoch Banko ■ Utskottens Betänk anden. där Lanen med Banco-Sedlar till fulla beloppet ovillkorligen måsie betalas. Jemte det förenade Utskotten skolat arin» dra, att i fråga om räntan, hvarefter rabatten skulle komma att beräknas, 2Ine alternativa förslag uti Betänkandet blifvit till Rikets Höglofl. Ständer hemställde, få Utskotten tillika anmäla att, vid den ytterligare öfverläggning, hvartill anmärkningarne föranledt, arne olika meningar åter blifvit yttrade, den ena, att meranämnde Obligationer väl skulle, på sätt uti Betänkandet är föreslaget, få vid Discont-Låne-Liqvider begagnas, men med den rabatt, som af Rikets Höglofl. Ständer varder fastställd, och den andra, att Obligationerne till fulla beloppet skulle få beräknas; äfvensom, att, vid anstäld votering härom, arne Stånd stadnat emot arne ■Stånd, så att till Rikets Höglofl.
Justitiekansleren att med sin embetsuppmärksamhet följa delta anmärkningsmåls behandling och att, om dervid befunnes, att de i författningar föreskrifna kontroller öfver maleriälförvaltarens uppbörd och redovisningen derför blifvit i större eller mindre mån åsidosatta, emot den eller dem, som deruti brustit, låta utföra den talan, som af omständigheterna kan påkallas; och få Rikets Ständer, som lika med 1861 års Revisorer, instämma i hvad Förvaltningen af Sjöärendena härutinnan yttrat, i underdånighet anhålla, att E. K. Maj:t täcktes meddela vederbörande sådan föreskrift i afseende å inventeringen af stationernas förråder, med undantag af skeppsinvenlarieförråden, att icke mer än 10 år må förflyta emellan hvarje förråds inventering. 32 ExpeditionsUtskottets Förslag lill anderd. S/cri/ve/se, N:o Of. Efter hvad räkenskaperna för spanmålsoch proviant-uppbörden vid Flottans proviantmagasin i Carlskrona utvisade, hade afskrifningsprocenlen för provianllevereringar från Kronans dervarande förrådsmagasin utgått efter 2 § af Kongl. Maj:ts den 11 Augusti 1812 utfärdade nådiga Reglemente för uppbördsmän och redogörare vid alla Kronans magasiner, ehuru, enligt Revisorernes åsigt, berörda procent bort beräknas i öfverensstämmelse med 4 § i nämnda Reglemente.
Men Jeromio fick naturligtvis af straff det högsta möjliga ... herrarne förstå mig nog. – Det måste ha varit eget att inför sig ha sådana anklagare och sådana vittnen – inföll doktorn och skrattade rätt godt. – Man måste nöja sig med sådana vittnen man kan åstadkomma – svarade häradshöfdingen – åtminstone i lifssaker. Dessutom voro de försedda med ordentliga pass och christna voro de jemväl. – Och således kan man verkeligen anse för fullkomligen bevisadt, att den unga flickan, som af Jeromio kastades i kärret var ett barn röfvadt ifrån ett torp vid vägen nära intill. – Ja protokollerna utvisa det tydligen och enligt dem kan man äfven få reda på torpet. Men herr pastorn tycks intressera sig för denna sak, alldeles såsom en jurist. – Ja saken har verkligen för mig ett stort intresse. Erik skulle sagt mer, men han vågade icke, ty han minndes Ristilä baronen. I skymningen inträffade han jemte doktorn i sitt sorgliga hem. Doktorn skakade på hufvudet och yttrade, att föga hopp vore om den unga mamsells tillfrisknande. Han ville dock dröja ända tills följande morgon, för att antingen återtaga eller sanna sina ord. Aftonen tillbragtes så gladt, som under sådana omständigheter var möjligt. Visserligen var Haralds och Eriks sällskap icke så särdeles lifvande, men doktorn höll sig rätt glad ändå till följe af egna inre tillgångar. Morgonen kom och doktorn sannade sina ord. Han sade, att här icke mera var det allraringaste hopp. Han utsatte tillochmed tiden för Stellas skiljsmessa. Sedan for han bort och beklagade på det högsta, att Erik icke kommit efter honom några timmar förut. Erik öfverlemnade sig icke åt förtviflan, men han var blefven stum, stel och känslolös. Med hvilken andlös uppmärksamhet lyssnade han icke till Stellas andedrägt, om den hördes ännu. Med hvilken hemsk förfärelse såg han icke hennes små händer liksom plocka täcket. Man anser detta för ett dödstecken; Erik mindes, att hans mor äfven gjort så några timmar innan sin hädanfärd, och han blef än mera öfvertygad, att Stella snart skulle dö.
Februari sistlidna år, sig utlåtit, och uppå de i min förenämnda skrifvelse anförda grunder samt med åberopad anledning al 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken, funnit, det KämnersRättens Ordförande och Ledamöter icke kunde undgå att, för åtalade försummelsen i deras Embetsutöfning, gemensamt böla tjugofem daler silfvermynt med Atla R:dr 16 sk. Banco; deremot, beträffande Kapitenen Rosenqvists vikande om godtgörelse för den, medelst en sednare rättegång, honom orsakade kostnad och tidspillan, Kongl. HofRätten, som ansett handlingarne ådagalägga, det Kapitenen vidtagit de af honom uppgifna åtgärder till början al en ny rättegång vid annan domstol, utan att vara dertill tvungen af någon laga nödvändighet, föranledd af dröjsmålet med ifrågavarande doms ulgifvande, förklarat Kapitenens yrkande i denna del lill någon ersättnings-påföljd för KämnersRättens Ordförande och Ledamöter icke föranleda. Efter hvad i Embetsberättelsen för åren 1836 och 1837 (pag. 35, 38 och 4°) omförmäles, hade Kongl. Svea HofRätt pröfvat af AdvokatFiskalsEmbetet derstädes serskildt anställda åtal emot Underdomare, i afseende å anmärkt oriktig tillämpning af Kongl. Brefvet den 20 December 1737, när föi' hustjufnad kroppsplikt af fängelse vid vatten och bröd ådömes, hvilken icke finge, på sätt vid dessa tillfällen skett, beräknas till dubbelt antal dagars fängelse emot det för annan stöld till samma värde belöpande, utan rätteligen borde stadgas efter det stulnas dubbla värde.
Assignationer 4 8 „ dito Lönbergs dito dito 19 12 „ dito Lindqvisters ailo dito 20 4 „ dito Hellströms dito dito — 36 „ dito dito dito Attester 1 16 „ dito Rjdbergs dito dito 1 44 * „ dito dito dito Assignationer 12 — „ dito Zengerleins dito Attester 3 4 6 Observations-Conto 23 18 G Fabrikören Apiarii fordran — 8 — Kongl. Bergs-Collegii dito • • • t • 3 Börsoch Brobyggnads-Direetionens dito 28 36 — Brandvakts-Cassse-Administrationens dito 1 Discont-Verkets å räkningen N:o 1 dito 151 32 _ Allmänna Enkeoch Pupill-Cassans dito 113 16 — Kongl. Förvaltningens af Sjöärendena dito — 2 — Borgmätaren Gothers dito . — 36 — Åssessoren Halldins dito 20 — Kongl. Skrifvelsej IV.o 117.
”Fru syster har alldeles tagit min gamla tur ifrån mig,” klagade löjtnant Pehr, då med den följande gifningen fru Kathrina var ute. ”Jag förlorar nu hvarje spel, jag må beräkna aldrig så väl.” ”Åh, ja,” smålog gumman Arnman, ”på de fyra åren, vi saknat gossen, har jag öfvat mig så flitigt, att jag nu, som salig far alltid sade, då jag gjorde något riktigt raskt, ’seglar på bara skarpen.’” ”Och jag seglar snart i qvaf!” yttrade löjtnanten med en sakta rörelse på hufvudet. ”Fru syster yngs upp för hvar dag och ser på min ära raskare ut nu, än för tio år sedan; men gubben han går snart i vinterqvarter.” ”Bror, bror, gör mig ej den bedröfvelsen att nära sådana tankar,” sade gumman Arnman, i det hon satte snusdosan ifrån sig och med näsduken borttorkade en tår ur sitt öga. ”Vi båda hafva tillsamman genomlefvat mången dag, så i storm som solsken. Om bror, det Gud förbjude, skulle gå bort före mig, blefve det en tomhet här, som ingenting mera ersatte. Jag hoppas Herren nog är så nådig och icke lemnar mig alldeles ensam med mina balsaminer.” ”Och hvad skulle det bli af gamle Askenberg, om fru syster gick förut? Hvem skulle vårda och hålla af honom, som eger ingen här i lifvet? Nej, fru syster, den sorgen känner jag att Herren besparar mig. Mina krafter taga omärkligt, men dock känbart af; minnet sviker, hufvudet är ofta underligt: jag har blifvit gammal. Och i min ungdom och mannaålder slet jag ej det bästa; det kommer nu efter.” Han visade på de af gikten svullnade fötterna, dem fru Kathrina inneslutit i stora ullsockar. Gumman Arnman, som icke kunde dölja för sig sjelf att hennes trogne vän, på ett år isynnerhet, alltför märkbart tagit af att länge kunna fröjda henne med sin bepröfvade vänskap, teg, smärtsamt öfverraskad att nästan för första gången höra honom sjelf häntyda på sin bortgång.
Uti Regerings-Formen, dit detta ärende mindre 404 Expeditioner till RikS-StLnden. egentligen hörer, torde en öfwerflödig »vidlyftighet böra undwikas och blott grundprinciperne finnas för de ämnen, hwilka RiksdagS-Ordningen utförligare afhandlar. I denna och desi 30 H har Utskottet äfwen föreslagit ett stadgande, öfwerensstämmande med hwad af Wällofi. Borgare-Ständet blifwit yrkadt. 6:0. Att i sammanhang med hwad 74 innehaller om ersättning för underhäll till krigsfolk, borde i anseende till Tägoch Durchmarcher den utkommande Tagordningen äberopas, hwilken Wällofl. Borgare-Ständet önskade matte bestämma ersättningen wid dylika tillfällen efter ortens gängbara pris. Utskottet, som funnit anmärkningen, i anseende till hwad densamma äsyftar, ef sakna grund, har för sin del, heldre än att Tägordningen äberopas, trott sig böra föreslå, det efter orden Denna gärd i 2 puncten af An införes: äswensom all slags förplägning. 7:o. Att det i 77 An intagne stadgande om Kungsgärdar och andra Kronolägenheter, att de skola förwaltas efter de grunder Riksens Ständer derom söreskriswa, mätte, för större tydlighets skull, sälunda bestämmas: De skola förwaltas och anwändas efter de grunder m. m. Swar: För att undanrödja allt twifwclsmäl rörande Riksens Ständers rätt i detta hänseende, sär Utskottet blott hänwisa till första puncten af isrägawarande A Dä Riksens Ständer förbehällit sig att gemensamt med Konungen kunna afhända Kronan de i An uppräknade lägenheter, följer tydligen deraf, att anwändande rätten är ät Riksens Ständer bewarad. Widare förekomma till beswarande det Hcderwärda Bonde-Ständets anmärkningar, hwilka blifwit Memorial N:o 25.