Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Men det, som man upplefver», sade han allvarsamt, »det har man ju i hufvudet?» »En del, ja. Men det fins också en del ting, hvilka man aldrig kan teckna så korrekt och ursprungligt, som då intrycket är nytt.» »Stora boken» var Ernst Ahlgrens studiebok; såsom sådan afspeglar den, under skilda perioder, författarens utveckling. Till en början famlande och osäker, vinner framställningen så småningom i form och färg, och till sist stå intryck, stämningar, analyser och fakta så koncist och klart på de fullskrifna sidorna, som vore de ämnade att framläggas inför en kritisk granskares ögon. Innehållet är dock oftast af privat natur; det handlar om personer, med hvilka författaren kommit i beröring; hugskott, gissningar och rykten – allt som för tillfället sysselsatte hans tankar, samlades som i en förrådskammare för kommande produktion mellan stora bokens blad. Men »stora boken» hade också en annan betydelse: den var menniskan Victoria Benedictssons biktfader. Och i hennes inbillning blef han då ofta nästan ett lefvande väsen, en personlig vän till hvilken hon kunde hviska sina tankar i lön, en vän för hvilken hon aldrig behöfde ljuga, aldrig förgylla sina egne känslor och handlingar – en vän som mottog hennes förtroenden och som aldrig svek. Så skrifver hon t. ex. (d. 27 Okt. 1885). Du kära gamla bok, jag känner mig så vilsedrifven. Jag är en sådan stackare. Det fins ingen menniska på jorden, som jag kan trygga mig till. Ingen som jag håller af. De usla brödbekymren förqväfva allt godt. Jag har ingen annan än dig. När jag känner det som om bröstet ville sprängas, när jag sitter tårlös och afundas dem, som få gråta ut, då har jag ingen annan än dig. Och jag behöfver bikta för någon; visa mig så futtig och låg som jag är, afkläda mig stassen och luta mitt hufvud mot något. Du är då liksom ett lefvande väsen. Det gör sinnet mindre tungt. Ensamheten faller mindre tryckande ned öfver mig. Jag har fått »Söndagen» i dag med en artikel uti, som förmodligen vill hafva rang, heder och värdighet af recension. Tendensen!
Riksdags fullmäktigen från Orebro Län, Anders Andersson har innom Hedervärda BondeStåndet, efter utveckling af Jordbrukets och Berghandteringens inbördes samband, yrkat nödvändigheten af den sistnämndes understöd, medelst en ny lånerättighet i Banken på Bergsmanna effecter eller en ökad Lane-räitighet derstädes på Eruks-effecter; och har sluteligen Riksdagsmannen från samma Län Eric Ericsson tillstyrkt, att det af Rikets Högloft. Ständer redan år tgl? vidtagne, men allt hittills hvilande beslut om. Låneträttighet i Banken på Tackjern, måtte nu ernå sin fullbordan, genom föreskrift för Banko-Fullmäktige, att på samma gång och i enahanda ordning, som utlåningen å Stångjern och öfrige Bruks-effecter stadgas, äfven ma bestämmas till hvad belopp Tackjern på Stapeleller Upstads-Vågar kan få belanas; och föreslås tillika ett sådant Lånebelopp till * delar af Stångjernets beläningspris. Hvad först angår den väckte fråga att belänings-Värdet å Stångjern skulle till ett visst och gifvit belopp bestämmas; så, enär Banko-Utskottet å ena sidan nogsamt känner angelägenheten deraf att kopparoch jern-tillverkningen i Riket, såsom utgörande den förnämsta Näringsgren för Varu-byte med Utlänningen, på allt Banko-Utskottets Betiinkanden sätt må vania understödd, anser Utskottet likväl just detta ändamål påford ra, det Banko-Ful! mägliges dispositioner i fråga om fastställandet af belåningspris derå, må kunna af särskild pröfning få bero, och sålunda icke ovillkorligen föreskri fvas af Riksens Höglofl. Ständer till något visst belopp; helst, under en tid då Myntvärdet ännu icke hunnit komma till stadga, ej mindre Banquens säkerhet än ock sjelfva Näringens förmån kunde bero deraf, att BankoFullmägtige i denna del finge, med hänsigt till conjunctur och öfrige omständigheter, förfara.
Jag tager mig, på grund häraf, friheten yrka, att den sista meningen af berörde punkt, hvilken lyder som följer, »samt bolagets vid samma års slut egande behållning», måtte komma att utgå» J3:o af Herr Swartz: »Emot 11 t skottets beslut att icke föreslå någon lindring för dem, hvilka endast för smärre inkomst-belopp skola vara underkastade bevillning för inkomster af kapital eller arbete får jag vördsamt reservera mig. Jag vill dock icke dermed hafva sagt, att jag understödjer det inom Utskottet väckta, af ganska många omfattade, ehuru af majoriteten förkastade förslag, att lindring skulle medgifvas för så pass stor årsmkomst, som lill oell med 1,500 Riksdaler, och att lindringen skulle bestämmas olika allt efter söm den skattskyldige vore man eller qvinna, gift eller ogift, med eller utan barn, så att t. ex , medan det bevillningsfria afdraget för äkta makar skulle få vara 400 R:dr och kunna ökas derutöfver med 50 R:dr för hvarje barn under 12 års ålder, så skul e afdraget för ogift man få utgöra endast 250 R:dr och för ogift qvinna icke mer än 150 R:dr. Lika billigt, som det bör erkännas vara, ali från erläggande af inkomslbevillning undantaga de minst bemedlade, hvilka icke ega större tillgångar än som erfordras för att fylla de nödvändiga lefnadsbebofven, lika nödvändigt torde det ock vara, för att underlätta och derigenom så mycket mer försäkra sig om ett noggrannt utförande af ett på taxering af inkomst grund :dl beskattnings—system, att uppdraga gränsen för undantagen så, alt den stora mängden af samhälls-medlemmar, som i alla fall skulle kunna lemna blott ett ganska ringa direkt bidrag till Statens inkomster, alldeles undantages från att komma under ompröfning af taxeringsmänneu.
Förskott till inlösen af förfallna räntekuponer 2,000: — Inkomster utöfver utgifter år 1863 1,591,198: 29. Summa R:mt R:dr 16,890,377: 52. Stockholm den 14 Oktober 1864. H. Hnsberg. 108 Bil. N:o 2, a. KONTRAKT. Sedan Sveriges Rikes Ständer vid sednast förflutne riksdag beslutat och åt sina Fullmäktige i Riksgälds-kontoret uppdragit att, genom upplåning mot fonderade, på årlig amortering ställda obligationer till ett belopp af Trettiofem (35) millioner Riksdaler Riksmynt, anskaffa medel till fortsättande af jernvägsbyggnaderna inom riket, och Kongl. Majit detta beslut, enligt derom den 23 Oktober 1863 utfärdad, i Svensk Författningssamling för samma är N:o 52 införd kungörelse, i nåder godkänt och fastställt, har om upptagande af detta statslån nedanstående kontrakt blifvit afslutadt emellan Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, på svenska statens vägnar, på ena sidan, och bankirhusen John Harrish Schröder & Comp. i London, Emil Edånger & Comp. i Paris, H. J. Merck & Comp. i Hamburg, Gebrilder Bethmann i Frankfurt am Mayn och Raphael Edånger i Frankfurt am Mayn, på den andra. § I Ifrågavarande lånebelopp, Trettiofem millioner Riksdaler Riksmynt, öfvertages enligt nedanstående närmare bestämmelser af förenämnde bankirhus John Harrish Schröder & Comp. i London, Emil Edånger & Comp. i Paris, H. J. Merck & Comp. i Hamburg, Gebrilder Bethmann i Frankfurt am Mayn och Raphael Edånger i Frankfurt arn Mayn, till inbetalning i engelskt mynt, och beräknas till Två millioner Livré Sterling. § 2. Låneöfvertagarne förbinda sig gemensamt, ehuru ej solidariskt, att af det till Två millioner Livré Sterling beräknade lånebeloppet ovilkorligt öfvertaga en fjerdedel med Femhundratusen Livré Sterling.
I betraktande häraf, och med fästadt afseende å den betydliga andel af credilivet, hvilken hitintills nästan oafbrutet varit obegagnad, tror Utskottet, att creditivet nu icke behof ver höjas utöfver 300,000 R:dr. I anledning af den inom Välloflige Borgare-Ståndet väckta fråga om de under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning nu ställda manufåeturoch uIIdiscenters öfverflyttning till Rikets Ständers Bank, får Utskottet, hvad ulldisconten angår, äran yttra, att, då Utskottet förmodar, att creditivet för densamma bör fortfarande kunna å Riksgälds-Contoret anvisas, utan att något lånbilräde derför från Bankens sida behöfver ifrågasättas, saknar Utskottet allt skäl tillstyrka den föreslagna öfverflyttningen af denna, discont, som endast meddelar lån emot säkerhet af pantsatt ull, hvilken säkerhets pröfning och controllerande måste vara helt och hållet främmande för förvaltningen af discont-rörelsen inom Rikets Ständers Bank. Under åberopande af hvad Kongl. Maj:ts ofvanberörde Nådiga Proposition innehåller och Utskottet för sin del nu anfört, får Utskottet alltså vördsamt föreslå: l:o att det, vid 1829 och 1830 årens Riksdag, tili inhemska fårskötselns och uliproductionens befrämjande, å Riksgälds-Contoret anvisade creditiv må intill nästkommande Riksdag för samma ändamål och till ett ökadt belopp af högst Trehundra tusen (300,000) Riksdaler Banco fortfara, samt af Kongl. Commerce-Collegium, på nedannämnde sätt, till ulldiscont-fondens förstärkning användas; 2:o alt hvad, som å creditivet blifvit lyftadt, bör, enligt de i Kongl.
Georg — ja, du vet hvem det är — har fått den nycken att visa henne en på- fallande uppmärksamhet, och nu förklarar den här lilla ungen, att hon ämnar säga: Nej, jag tackar! — ingenting mera, du! — när han bjuder upp heune. » » Det undrar jag sannerligen ej på! » » Gör du då det samma? » » Naturligtvis. Den karlen kan ej ett ögonblick tvifla på orsaken, hvarför hederliga qvinnor draga sig för honom. » » Ja, du kan göra hur du vill, Ingeborg, men sannerligen Ella får stöta sig med honom! Kom i håg, hur högt han står i samhället, hvilket inflytande han har, och att han är Gustafs förman! Gustafs befordran, framtid, vår hela ställning — skall Ella väl ha lof att sätta den på spel? Min man — » » Augusta, anklaga ej din man för något så lågt som för lyeksökeri och det till på en sådan väg! » af bröt Ingeborg med ovilja. » Ella är ej skyldig att offra sin sedlighetskänsla eller att betvinga en naturlig afsky för lasten genom att dansa med en sådan person. » » Nå, så får väl jag vara så mycket älskvärdare då, » sade Augusta med utmanande retsamhet. » Han dansar förtjusande, förer en så, att man känner sig säker och trygg för alla obehagliga händelser, och, som jag nyligen sade till Ella, män af hans skaplynne äro de älskvärdaste sällskapsmenniskor. Och mig har han ej gjort något ondt. » » Mer än du anar, tror jag, » mumlade Ingeborg, som rest sig och gått bort till sitt blomsterbord. Det blef tyst i rummet en minut; då vände Ingeborg sig hastigt om mot sina gäster. » Skulle ni båda vilja åka ut med mig? Jag har något att uträtta hos några stackars flickor, som — men det är ej fråga om att ge dem pengar. » Augusta hade nämligen tagit ut sin börs ur muffen. (Ports.) Från mitt fönster. et är en halfmulen dag, blott några grader under nollan och fullkomligt lugnt. Marken är betäckt med en fots djup nyfallen snö. Rimfrost betäcker träd och buskar, hvilket gifver en imponerande, högtidlig prägel åt landskapet.
Riksförsamlingen äger rörande hvilket ämne som helst rätt att besluta och till Konungen öfverlemna framställ/ringar och önskningar, å hvilka Konungen, under iakttagande af Rikets Grundlagar, gör det afseende, Han för Riket nyttigt finnér. §. 109. Under Riksförsamlings, dess Kammares, Nämnds R. l eller Utskotts öf verläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat salt, än denna Grundlag bok - F. § 8. i'. & sött j ;n. IU 1. §. (lO.. f, to. 32 Constitudons-Utshottets Memorial, «Äf 2. slafligen föreskrifver, komma frågor om Embetsoch Tjenstemiins lilloch afsuttande; Regeringsoell Domare-Makternas Beslut, Resolulioncr oell Utslag; enskilda Medborgares och Gorporalioners förbållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eiler inrättning. R. O. §. 7t, § 110. Vid hvarje i denna Grundlag anbefalld valåt gärd, bära valsedlarna, för att vara gällande, vara enkla, slutna, hoprullade, omärkta och fria såväl från ali tvälyclighet i anseende till personernas namn, som från oriktighet i anseende till deras antal. Församling, sorn till val sammanträdt, kan icke upplösas förr, än valets hela ändamål uppfyldt är. När utgången befumes oafgjord derigenom, att tvänne eller flere erhållit lika röstetal, afgöre antingen lottning eller skiljer östving, allt efter sorn serskildt stadgadt är. Vid val, der lottning äger rum, galle för öfrigt högsta röstetalet, utan afseende pä dess förhållande till de röstandes antal. R. F. S. 97. lil. Vid skiljeröstning upplage valsedel icke andra R* 'och 61 M'namn, än deras, mellan hvilka skiljas skall, ej heller annat antal, än sorn då utses bör. Innan v al sedi arne öppnas, skall en af dem förseglad af äggas och, cm utgången utan den afgjord är, förbigås.
Ost för. anlätne, att i särskild Nädig skrifwelse till Bon» de-Ständet anmärka otillbörligheten af ett i nämnde Ständs Plenum den 30 sistlidne Augusti af Riksdagsmannen P. Oxelberg P:son uppläst och sedermera genom Trycket kungjordt Memorial, innefattande klander af Spannemäls DirectionenS FLrwaltning, samt att äska Bon. de-Ständets samtycke till ett lagligt beifrande ivid behörig Domstol af de beskyllningar, som uti detta Memorial blifwit emot Spannemäls Directionens Ledamöter anförde; sä wilje Wi, enär samma Wär Nädiga skrifwelse äsyftar fö. xemäl af en allmän Consiitutionell wigt, i Nä. ber Den io September. Zgz der meddela Ever afskrifter sä wäl deraf, som af det inför Otz i Wärl Stats Räd förde Pro. tocollet rörande detta mäl, hwilka Handlingar Wi ansett böra komma till Ridrerffapet och Adelns kännedom. Wi befalle Ever Gud Alls. mägtig synnerligen Nädeiigcn. Orebro Slott den 10 September iLro. IsZrtL. Kongl. Majcks nädiga Skrifwelse till Bonde-Staudet, angäende ett af Riksdagsmannen Oxelberg i StändetS Plenum uppläst Memorial rörande Epannmäls.Direcliomn m. m. Gifwen wrebro den io Sept. »810. ^os Kongl. Maj:t har i underdänighet blif. wit anmält ett af Riksdagsmannen P. Oxel. berg i Bonde.Ständets Plenum den 30 sistlid, ne Aug. uppläst och sedermera genom trycket allmänt gjort Memorial, innefattande icke alle. nast klander af Spaynmäls-Directionens Ltgär. der, utan äfwen emot dess Ledamöter den beskyllning, att de, i förening med den öfriga Handels.
Men, vet fruarna, så genomgoda och rara voro borgmästarn och rådmännerna, att de tilläto honom ändå att få stå för verkstan som verkgesäll, då ingen annan glasmästare fanns i stan som kunnat klaga deröfver, och han var, gud signe gossen, så riktigt beskedlig emot mig och sina syskon , att han lät oss alla lefva på hvad vi förtjenade i verkstan, och nu hade vi så mycket arbete då stan byggdes opp efter branden, så vi alla hade fullt opp att göra. Som fruarna vet, ärfde jag härom året litet efter min bror, som dog barnlös. En ensam menniska behöfver så litet, barnen äro alla försörjda, och jag jemkar mig bra fram, fast jag ser så illa. Fruarna hafva varit så goda emot mig, en ringa handtverkarhustru, och jag ville ej neka att visa min erkänsla genom att omtala mina obetydliga öden, efter fruarna så önskade. De ha varit helt enkla och vanliga, som fruarna nu hört, fast det stundom kunnat vara tungt nog, då man ej haft att ge barnen hvad de behöft“. Den gamla frun bugade sig för de närvarande fruntimmerna och beredde sig att gå bort. Efter några vänliga ord, vexlade mellan henne och de andra fruntimren, tog hon afsked och gick. „Nå Cecilia“, sade Helena, värdinnan i huset, „kommer du ihåg att också du lofvade berätta oss något, som du sade äga någon slags slägtskap med glasmästarfruns öde? Nu måste du berättta“. „Det var i hastighet jag kom att säga så; nå må gå, jag skall berätta hvad jag tänkte, ehuru ni väl föga kommer att finna någon likhet mellan våra öden. Emellertid måste jag nu röja en hel hemlighet. Goda vänner, ni hafva ofta undrat öfver att jag, en gammal flicka utan erfarenhet i hushåll och kokkonst, kunnat ge eder, erfarna fruar, goda råd i dessa grenar. Skälet är det att jag studerat chemi, men tyst dermed, jag vill ej bli till ett åtlöje. Min far var, som ni torde påminna er, en ansedd chemist. Det roade mig obeskrifligt att studera hans vetenskap och att sysselsätta mig jemte honom i hans laboratorium.
Till den fornnordiska föreställningskretsen höra nämligen såsom personliga icke-mänskliga väsen endast varelser af ganska substantiell natur, hvilka äta, dricka, kunna få stryk och t. o. m. bli ihjälslagna. Den besvärjelse, som förekommer, gäller icke andar utan tingens inre väsen, hvilket behärskas af den, som känner det rätta ordet eller tecknet. Jag vill äfven här fästa läsarens uppmärksamhet på den nära förbindelse, som finnes mellan den skandinaviska och den finska eller lappska magien. I det följande förekomma talrika bevis på, huru man betraktade finnarne såsom de största mästare i trolldom. Sålunda läto höfdingar ute på Island t. o. m. hämta ditöfver finnar för att få dem att spå sig. Ja, tron på deras synnerliga trolldomsskicklighet har bibehållit sig hos den nordiska allmogen ända ned till våra dagar. Stoffet till föreliggande arbete har visat sig vara så rikt, att, då jag velat göra boken lämplig för allmänläsning, anförandet af alla ställen, som för specialforskaren skulle hafva varit af intresse, omöjligen kunnat ifrågakomma. I alla händelser torde den, som i vetenskapligt syfte genomgår min framställning, finna, att den erbjuder en betydligt rikare samling fakta än den, som användts af den utmärkte forskaren Alfr. Lehmann, hvilkens klara och grundliga undersökning af ämnet — i arbetet »Overtro og troldom fra ældste tider til vore dage» — i väsentliga delar tjänat till ledning för uppställningen af det följande. Jag har trott mig bäst tjäna läsaren genom att låta ämnet passera för hans syn såsom en följd af taflor, så troget som möjligt bildade efter originalen och endast i mån af behof försedda med förevisarens förklarande ord. För den stora allmänheten i vår tid kan kännedomen af ifrågavarande idékretsar icke anses likgiltig eller onyttig. Genom att göra bekantskap med våra förfäders vidskepliga föreställningar lära vi känna deras själslif från en af dess viktigaste sidor. Att de nutida skandinaverna, oaktadt kulturens framsteg under trettio eller flera generationer, ännu äga icke få beröringar med de gamles troslif: det skall den snart finna, som genomser följande serier af bilder från vår stams forntid. Göteborg i september 1897. A. U. Bååth. SKYDDSANDAR OCH ONDA VÄSEN.
Vill. 270, 375, A. 375. — N:o 128, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Stadgan angående fjärdingsman: B. VIII. 270, 375, A. 375. — N:o 129, i anledning af väckte motioner om förändrad lagstiftning i afseende på kronohemman och nybyggen: B. VIII. 228, 375; IX. 41, A. 44. E. lil. — N:o 130, i anledning af väckte motioner om ändring i de an gående Fattigvården i riket gällande föreskrifter: B. VIII. 228, 375, A. 375. — N:o 131, i anledning af väckte motioner rörande vilkoren för kyrkors sammanbyggnad: B. VIII. 228, 375; IX. 44, A. 45, 46; U. X. 64, 158, A. 158; E. XI. 3. — N:o 132, i anledning af väckt motion om tillägg till och ändring i gällande förordningar om jagt och djurfång: B. IX. 58, 109, 144, A. 144, E. 232. — N:o 133, i anledning af väckt motion angående ändringar i nu gällande författningar om jagt och djurfång: B. IX. 58, 109, 144, A. 144. — N:o 134, i anledning af väckt motion om kolonien S:t
Huru litet detta likväl är förhållandet vill Utskottet genom några exempel, hemtade från månaderna näst före och näst efter den år 1857 inträffade handelskrisen, ådagalägga. Riksbankens utelöpande sedelstock utgjorde den 30:de Juni år 1857 46,700,000 R:dr Riksmynt; privatbankernas åter, med frånräknande af deras riksmynts-kassa, vid samma tidpunkt 14,200,000 R:dr; den 30 September samma år, således straxt före krisens utbrott här i landet, uppgick Riksbankens utelöpande sedelstock till 45,600,000 R:dr och privatbankernas till 24,100,000 R:dr; metalliska kassan uppgick vid de båda nämnda tidpunkterna till 25,000,000 R:dr och 20,100,000 R:dr Riksmynt. Den 31 Mars år 1858 utgjorde Riksbankens utelöpande sedelstock 46,100,000 R:dr, dess metalliska kassa 23,000,000 R:dr och privatbankernas utelöpande sedlar endast 11,200,000 R:dr. Landets effektiva sedelstock uppgick således vid ifrågavarande tre tidpunkter till 60,900,000 R:Jr, 69,700,000 R:dr och 57,300,000 R:dr, och i den under loppet af 3 månader till 14 procent uppgående förökningen näst före krisen, likasom i den under loppet af ett halft år till 18 procent uppgående förminskningen i sedelstocken hade, såsom häraf inhemtas, Riksbanken icke någon del. På grund af hvad nu blifvit anfördt, och då hvarje omtänksam bankstyrelse naturligtvis lämpar lånerörelsen efter förhanden varande omständigheter och med behörigt aktgifvande å desamma än minskar och än ökar den utelöpande sedelstocken, hemställer Utskottet, 9:o. att Herr Grefve Liljencrantz^ ifrågavarande motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Men hon fruktade för fadrens hälsa och tålamod, och funderade ideligt på utvägar att komma hädan. För Sigrid hade visserligen ingen fara varit att vandra bort och återbege sig till sitt hem, men att lemna sin far, kunde hon ej sätta i fråga. Då nu matförrådet var slut, fanns ingen annan utväg, än att Sigrid åter i skymningen begaf sig till staden med duken tätt knuten om ansigtet. Hon lyckades snart nog att få uppköpt hvad hon behöfde, men hvad hon i nyhetsväg kunde få höra, var af så förfärande art, att hon endast med möda kunde hålla sig upprätt, för att bjuda till att åter hinna till sin far. ”Åh håh, hvad J är högfärdig, jungfru Sigrid”, ropade en röst bakom henne. Sigrid spratt förskräckt till och såg sig om, men lugnade sig genast, ty hon igenkände gamla mor Annika, som med detsamma upphann henne. ”Nå, mor, hvadan kommer ni?” frågade Sigrid vänligt. ”Åh jo, kommer från blod, mycket blod, nästan för mycket. När hertigen håller kalas, så består han så det käns. Fy, det börjar rätt äckla till slut, det blir för mycket af det goda. Hi, hi, hi, der kasta’ de boll med hufvun och satte dem på pikar. Huu, icke var den leken ändå så rolig, som jag tänkte, fast sjelfvaste herr Klases son var lika blodig som han – han – hon vet, jungfru, fast man intet nämner simpelt folk i bredd med de förnämare. Men han var allt fager och ung, herrn der också, och många sade, att det finns folk som måste gråta efter honom, lika bittert, som ... åh ...” ”Johan Fleming, i himlens namn är det då sannt?” ”Åh jo, åh jo, liksom alla de andre. Åh jo, Olof Klasson, Nils Ivarsson Stjernkors, Michel Påfvelson Munck, Sten Fincke, och många, många, hela långa raden. Bara Kurcken och Arvid Eriksson förde de in tillbaka igen, just som de väntade att mista nacken. Åh håh, men det var otäckt! Tror jungfrun, att allt vattnet der borta i fjärden, kan tvätta bort all den bloden?
Majlis i särskild nådig Proposition den 13 nyssnämnde Mars derom gjorda hemställan, till löner åt fyra Justitie-Råd, med hvilka Högsta Domstolen skulle komma all förökas, anslagit, efter 8,000 R:dr för hvardera, ett belopp af tillhopa 32,000 R:dr, samt till arfvode åt en Vaktmästare 500 R:dr, så att anslaget för Högsta Domstolen, hvilket hittills utgjort 97,100 R.dr, blifvit förhöjdt till 129,600 R:dr. 3:o. Justitie-Kanslers-Exp editionen. 1 fråga om denna Expedition har E. K. Maj:t icke funnit anledning till annan afvikelse från den vid sista riksdag fastställda stat, än att af de två Kopistbefattningarne en borde å stat uppföras och den andra indragas vid nuvarande innehafvarens afgång, men lönebeloppet derefter användas till befrämjande af göromålens gång inom Kopistgraden; hvilken förändring Rikets Ständer bifallit; och kommer i öfverensstämmelse härmed anslaget för Justitie-Kanslerens Expedition att utgå sålunda: Justitie-Kansleren 7,000: — 1 Sekreterare 3,500: — 1 Registrator 2,500: — 1 Kopist 1,000: — 1 D:o (indrages vid n. v. innehafvarens afgång, och lönebeloppet utgår då i stället till befrämjande af göromålens gång inom Kopistgraden). 1,000: — 1 Vaktmästare 600: — Till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbeljente 300: — Summa R.-dr 15,900 4: o. Justitie■ Revisions-Expeditionen. Sedan Andre Registratorsbefaltningen i denna Expedition blifvit, enligt beslut vid sistförflutna riksdag, efter sista innehafvarens befordran till annan tjenst, indragen och göromålen för deri återstående