Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Felet ligger just deruti, att de anvisa ett fortgående på den beträdda origtiga vägen, nemligen om vägen att i Regeringens hand centralisera folkskolemedlen och splittra regeringens tid och uppmärksamhet på detaljer, hvilka det ej ligger i dess magt att kontrollera; att genom förespeglingar af understöd locka förförsamlingarne till erbjudanden af bidrag, utan att någon garanti gifves att församlingens sätt att ordna sitt folkskoloväsende blir ändamålsenligt; att framkalla hvarjehanda svek i fråga om det understöd, som från församlingarne gifves, i det att de för Regeringen angifna bidrag i ganska många fall endast finnas på papperet; att framkalla åtskilliga småskolor, hvilka i fråga om folkundervisningen icke ega någon egentlig betydelse, enär de endast bibringa de första elementerna, men framkalla hos allmogen den föreställningen, att småskolan gör den egentliga folkskolan öfverflödig, och slutligen: att icke vinna det ändamål som vore det vigtigaste, att nemligen dels framkalla flere egentliga folkskolor med examinerade lärare, dels försätta den examinerade folkskoleläraren i den ställning, att han blir i ekonomiskt hänseende någorlunda sorgfri och att andre unge skicklige män lockas att beträda den mödosamma och ansvarsfulla lärarebanan. Det ligger i sakens natur, att det för Regeringen är omöjligt att rättvist fördela folkskolemedlen. Erfarenhoten visar att det icke heller lyckats. Eller hvad skall man säga derom, att en församling, Madesjö i Calmar stift, erhållit 990 R:dr R:mts understöd för icke mindre än 22 småskolor, under det att en annan församling, Norrköping, som genom vederbörliga verifikationer af den 5 Maj 1861 visade sig hafva sedan år 1858, utöfver församlingens dåvarande utgifter, tillskjutit ett årligt belopp af 3,169 R:dr, tillförsäkrades på papperet ett belopp af 520 R:dr, hvilket dock till följd af de af Regeringen gifna vilkor icke kunde för samma år utgå med högre belopp än omkring 120 R:dr R:mt.
Om anslag dels lill anläggning af båtled mellan sjöarne Kläggen, Flaten och Kilen i Fryk sdals öfre tingslag, dels till vägbyggnad mellan Östmarks kyrka och Kaikelandstorp eller dess närhet vid Norska gränsen. Innevånarne uti Frykdalshärads öfre Tingslag, af Wermlands län, som länge funnit sig vara i stort behof af en båtled frän Östmarks kyrka å sjöarna Kläggen, Flaten och Kilen samt Thorsby eif till sjön Fryken för utforsling till denna sistnämnde sjö af deras bruksoch skogseffekter samt tillförsel af spanmål och köpmannavaror, som fragtas till dem på Fryken från länets södra del, hafva låtit genom Chefen för Vestra Vägoch Vattenbyggnads-distriktet uppgöra förslag till anläggning af berörde båtled, som med en längd af ungefärligen 2 mil blifvit beräknad att kosta 86,779 R:dr R:mt. För företagets utförande är äfven aktieteckning i orten gjord, men dä mängden af dessa innevånare äro obemedlade samt till och med när skörden slår felt, hvilket der i orten cj sällan händer, i bekymmer för lifsbergningen, har denna aktieteckning icke kunnat uppbringas högre än till 18,760 R:dr Riksmynt. Derjemte hafva Fryksdals Öfre Tingslags vägbyggnadsskyldige inför Häradsrätten den 30 sisth Oktober öfverenskomma att bygga väg, af vid pass Ifmils längd irån östmarks kyrka till Kaikelandstorp vid Norska gränsbandet, så vida de dertill erhålla bidrag af allmänna medel med §:delar af det. för vägbyggnaden beräknade kostnadsbeloppet 53,397 R:dr och Norrmännen blifva villiga att sammanbinda denna väg med det Norska vägsystemet.
Banco för oförutsedda utgifter ansågs böra bibehållas såsom hittills; hvarjemte Utskottets i Utlåtandet N:o 202 framställda förslag 0111 ett anslag af 9,000 R:dr Banco att användas till ersättning åt inqvarterings-gifvare, blef af Ridderskapet och Adeln bifallet. 33:dje punkten. Militiae-Boställs-cassans reserv-hemmans-räntor. Bifölls. 34:de punkten. Ersättning af gage och spanmål till det manskap vid värfvade regementena, som utöfver den till permittering bestämda styrka, uti tjenstgöring qvarblifver. Denna ersättning skulle utgå från RiksgäldsContoiret, och bi öd-mönslrings-rullorna tjena till grund för blifvande verifica tioner. 35:te punkten. Ansågs icke erfordra någon åtgärd för det närvarande. 36:te punkten. I afseende på underhållet af Kongl. Lifgardets till häst caseinoch stall-byggnader, samt lyshållningen i nämnde regementes stallar, biföll Ridderskapet och Adeln, hvad Kongl. Maj:t, i D^ss Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, derom föreslagit. 37:de punkten. Hvad i denna punkt blifvit af Stats-Utskottet föreslaget ansågs förfalla till följd af de af Ståndet förut fattade, här ofvan omnämnde, beslut. I afseende på den af Utskottet föreslagna anhållan hos Kongl. Maj:t, angående framläggandet för Rikets Ständer af en plan till Försvarsverk ts organisation, fann Ridderskapet oell Adeln skrifvelscn derom böra innehålla, alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes förelägga nästkommande Ständer en omfattande plan till Försvarsverkets organisation i dess helhet, på ett sätt, som med möjligaste afseende på de skattdragandes fördel Fröt. Vtdr. d. 11 ditg.
Län, under den 27 förutgångne Februarii» gjorde underdåniga anmälan om behofvet af en tillökt Vakt-karls-beStällning vid derstädes, varande Lands-fangelse, hvarest förut blott ert Vakt-karl finnes, utom Vaktmästaren, med Lön af Stats-medlen. I anledning häraf har StatsUtskottet inhämtat, att, sedan genom klyfningen af Vesterbottens Län uti t>:ne Höfdingedömen, det förut varande gemensamma Landa-fängelset kommit att tillhöra Norrbottens Län, hade Innefi yggar ne uti Vesterbotten, uppå derom af Kongl. Majtts Befallningshafvande gjord framställning, begifvit sig dertill, att uppföra ett serskildt Landseller Krono - fängelse för Vesterbottens Län, nära invid Umeå; med vilkor, att den derstädes nödige Vakt - betjeningen skulle på Statens bekostnad lönas, och hvartill Kgl. MajU under den 29 Junii 1814 och den 9 Juiii 1816, gifvit Nådigt bifall i så måtto, att en Vaktmästare och en Vakt-karl skulle få antagas och af Statens medel njuta lika aflöning med sådan Vakt-betjening uti andr# Län» i följd hvaraf gé$ Stats-tfiskotteis Betähkanden. de 2;ne sistnämnde hittlls blifvit afionade medi besparde medel under Andva Hufvud - Timin, Och sorn härvid nu förekommer, att denne Vakt-betjening funnits otillräcklig för fäng-bevakningen, hälst rymning frän häktet ej kunnat förhindras, samt den händelse nyligen inträffat, att 2:ne till döden dömde Fapptnan, i afsigt att undkomma, satt eld 3 fängelset, sorn dervid nedbrunnit; så, och när Vid Kronans häkten i andre Kärr pä Stat bestås Fyra till Ses Vakt-karlar, har Utskottet funnit skäligt, att den föreslagne tillökningen vid ifrågavarande Fäns-fängelse af en Vakt-karl till den förut varande Betjeningen, tillstyrka; Och torde så Väl denne tillökte Vakt-karls
Enligt 1848 års mantalslängder utgjorde folkmängden vid slutet af år 1847, eller vid utgången af den tidrymd, som denna berättelse skall omfatta, 144,825 personer, eller, med tillägg af befolkningen i Särna socken, hvarest mantalsskrifning, i anseende till medgifven beskattningsfrihet, icke äger rum, beräknad till 940 personer, tillsammans 145,765. Af dessa äro: Mantalsskrifne mankön 38,821. » qvinkön 43,423. Q.ft -V4U;„. 145,765 Inberäknadt Särna sockens invånare utgjorde länets befolkning vid 1843 års mantalsskrifning 139,440 personer och har under ifrågavarande 5 år sålunda blifvit ökad med 6,325 menniskor. Fortfarande fredslugn, skyddskoppympningen och uteblifne farsoter, samt allmogens förbättrade ekonomiska ställning, i följd af flere års gynnsamma skördar, torde kunna antagas såsom gemensamt verkande orsaker till denna betydliga tillväxt, hvartill dock fortfarande bidragit den särdeles under sådana förhållanden bland den arbetande klassen rådande sed, att, utan beräkning på nödig bergning, äfven under mindre gynnsamma förhållanden, tidigt ingå äktenskap, om ock för sådant ändamål föräldrar skola till barnens vård sin egendom i förtid anförtro. Genom sådana mindre väl beräknade förtidiga bosättningar ökas behofven hastigare, än jordbruket och tillgängliga biförtjenster kunna utvidgas. Den folkmängdens tillväxt, som sålunda uppkommer, kan i följd deraf vid inträffande missväxt, eller menliga konjunkturförhållanden, blifva en börda för fattigvårdssamhällena och dess omtänksammare medlemmar. Antalet af qvinnor, i synnerhet af äldre qvinnor, visar sig fortfarande betydligt öfvervägande.
Ständer fortfarande skulle finna ifrågavarande ränta böra i färre persedlar omsättas, jemväl uppgöra förslag, huru en dylik förvandling ändamålsenligast må kunna ullöras. Utgående frän denna åsigt hafva vi ock trott detta alternativa förslag böra fullkorn - ligt hvila på nyssnämnde princip och så mycket mindre, i strid deremot, åsyfta förvandling i contanta penningar af större ränteandel, än förut utgått oberoende af markegång, som förslaget afsåge det fall, att omförmälde räntas utbytande emot penningeskatt icke blefve godkändt. Anmärkningar rörande sjelfva hufvudprincipen kunna således icke rigtas emot sistnämnde förslag, utan vid dess bedömande endast afses sättet för utförandet af en derpå hvilande ränteförvandling. Nödvändigheten att derför stadga någon sådan allmän grund, som icke fordrar pröfning för hvarje serskildt fall, utan blott tillämpning vid beräkning, har redan blifvit i Betänkandet framstäld, och svårligen lärer detta kunna vinnas enklare, än genom bestämmandet af vissa varuqvantiteter i förhållande till räntans belopp, hvilket åter icke kan mätas annorlunda, än genom beräkning af medelförhållande! under någon viss tidrymd. Deremot låter det, enligt hvad redan i Betänkandet är antydt, utan rubbande af nämnde grund för utförandet, lätt verkställa sig att, derest så skulle anses nödigt, bestämma serskilda varupersedlar efter förhållanderne i hvarje olika ort. Men, då Comiterade enhälligt antagit, att äfven räntor i persedlar icke vidare böra utgöras in natura, utan lösas med penningar, tro vi ett sådant förfarande ej vara af verkligt behof påkalladt och böra undvikas, såsom förenadt med högst betydliga olägenheter, enär dels många tvister otvifvelaktig^ skulle uppkomma angående lämpligaste persedlarne, och dels dessa måste blifva olika icke blott för hvarje Län, utan inom serskilda delar deraf.
Utskottet anser sig äfven böra erinra, att, då på Kongl. Maj:is Nådiga pröfning skulle komma att bero, huruvida, jemte Riks-Archivet, de ifrågavarande samlingarne kuride blifva till samma lo Bih. till R. St. Prot. 1840 och *84>i 4 Sand. 1 Afd. 3 Band. 3 Häjt, 2 ( 10 Stats-Utskoitets-Ut låtande, N:o 4351 ca! förflyttade, detta senare forsla» icke borde lägga binder i vägen ‘fcfr antagande t af Utskottets tillstyrkan i sin helhet, samt att_, för den händelse, behof af ökadt utrymme för Riks-Archi vet skulle uppslå, husets läge lemnär tillfälle till en framtida tillbyggnad, hvarom, sedan handlfiigarnes flyttning lill den nya localen blifvit verkställd och derefter behofvct närmare kan bedömas, Rikets nästkommande Ständer torde få enroltaga serskild Nådig Proposition. Med afseende å det beslut, sora af ett Riks-Stånd blifvit fattådi, rörande förslaget om Kongl. Sundhets-Collegii förflyttning antingen till Niimer-Lolteriets hus eiler lill Carolinska Medico-Chirurgiska-Institufet, hvarest för detta senare fall kostnaden för nödige tillbyggnader skulle komma att bestridas med köpeskillingen för nämnde hus, samt de anmärkningar, som inom andra Riks-Stånd dervid blifvit afgifue, har Utskottet deremot funnit sig böra frånträda sin hemställan om försäljning äf Numer-Lotteriels hus; och då den af Rikets Ständer redan afgjord;® fråga om tillökad aflöning för Riks-Archivets tjenstemän icke lämpligen kan ånyo tili pröfning upptagas, innan det sig visat, huruvida dfen ifrågasatte flyttningen kan komma till verkställighet elier ej, får Utskottet, med vidhållande i allt öfrigt af sitt förra yttrande, héinställa, att Rikets Ständer måtte besluta, alt Numer-Lotferiets hus matte få användas till inrymmande af Kongl.
Inköps-Summan bör blifva måttelig, och allenast efter Sex års erbjuden ränta fastställas, så att en sjelfständig åtkomst icke al lenast af p<?nninge-rike utan af mindre förmögne, men idoge Jordbrukare och Danneman vinnas knnde. Årsräntan utfästes efter högsta anbudet uppå öppen Auction, och hvarefter köpeskillingen rättas, hvilken innom utsatte Terminer, med presterad borgen, vid inropet och vederhäftig inteckning för en viss återstod erlägges och befästes. Det är icke troligt, att, vid en så alfvarsam afhandling, köpare och löftesmän må inlöpa i så oförsigtiga anbud som med någre Arrendatorer skall hafva handt; dock må närvarande Kronans Embetsmän varna hugfällde köpare ifrån allt obetänksamt och dem illa bekommande öfverbud. Igenom de bevilljade Skatteköpen upphöra ej Boställen, såsom ock Kongsgardar och ali annan upplåten Kronojord, att vara Kongl. Maj:ts och Rikets till - 560 Statsoch Banfio-Utskottens Betänianden. hörigbeter, ulan erhälles blolt igenom ett sådant offentligt öfverlåtande mera pa litel ige Räntegifvare och permanente Förpacktare. Skulle någon skillnad i egenskaper och rättigheter ät nyssnämnde Kronans Egendomar, i jemförelse emot vaniige Krono-Skatte-Hemrnan, beviljas, sä kunde de i stället kallas Kongsgårds Skatte-och Boställs Skatte-Hemman. Ehuru måttelig ock köpesumman föresläs, Sa mäste den dock, i anseende till sjelfva jordens förmonliga natur och hemmantalets storlek hli ganska betydlig, nemligen för Kongsgårdac och Kongs-Ijadugårdar 198^5- Mantal, för indelta Arméens OfficersäBoställen och Örlogs-Floitans 73 31. — Samma utom diverse Krono-Skogars och Krono-Dagsverkens lösen 936
Cronhjelm upptagit ett föregående yttrande af mig, som skulle jag hafva sagt, att Bevilln.Utsk. vid sista riksdagen förfarit riktigt i den frågan, som exempelvis blifvit framställd, har jag antingen missagt mig eller blifvit missförstådd; ty min öfvertygelse är, att Bevilln.Utsk. vid sista riksdagen aldrig bort befatta sig med frågan om tolagen; och om dåvar. Utsk. ansåg sig kunna i tulltaxan införa: fritt från tolag, hoppas jag, att nuvar. Bevilln.Utsk. ej skall göra det. Såsom ytterligare skäl att gifva frågan egenskap af bevillningsmål haiman åberopat, att Konungen skickat alla handlingarna rörrde tolagen till Tullcommitte'en. Jag får i anledning häraf blott fästa uppmärksamheten derpå, att Konungen kan skicka hvad mål som helst till en af honom sjelf tillsatt committé', som är Den 10 Maj f. ra. 36g är skyldig att upptaga det; men Ulsk. är icke skyldigt att upptaga hvilken motion som helst på remiss af Mott ett RiksSt. Återkommer nu ifrågavar. motion från samtliga RiksSt. till Bevilln.Utsk , så hlifver den upptagen och skall af TJtsk. utredas så sodl man kan; men derföre kan jag likväl ej frångå den enskilda mening, jag hyser, att tolagen icke är någon bevillningsfråga. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag har begärt ordet för att yttra min mening, huruvida frågan om tolagen är ett bevillningsmäl. En värd talare har redan visat, att tolagen är en allmän afgift, som Utgår af hela Svenska folket, såväl producenter som consumenter; och, såsom tola gen uppbäres, kan jag ej anse den annorlunda, än som en förhöjning i tullafgifterna. Men när det nu står i 60 J. Reg.F.: ”Ej.må några allmänna afgifter, af hvad namn ”och beskaffenhet som helst, utan R. St:s samtycke kunna förhöjas, stora sjötullen å inkom”111 ande och utgående spannmål allena undantagen, ” följer häraf, att ingen tolag kan af K. M. beviljas eller förhöjas utan R. St:s begifvande.
Hvad åter vidkommer de Bolag, hvilka kunna önska att uppstå till bedrifvande af Bankrörelse med egne tryckte eller graverade creditsedlar, så och med erkännande å ena sidan af den' visserligen rigtiga grundsats, att en sådan Bank, som Rikets Ständers, egande rättighet att utgifva, ett creditmynt inför Lagen gällande i alla liqvider och i all uppbörd, måste låta alla andra afseenden vika, der sådant fordras, för uppfyllandet af dess första åliggande, att genom inlösen af dess sedlar, med klingande mynt, när helst så påfordras, bibehålla värdet å dessa sedlar; samt å andra sidan inseende de svåra påföljder, som för alla näringar mäste uppkomma, i händelse en sådan Bank, efter att under en lungre tid hafva utgjort näringarnes förnämsta understöd och snart sagd t deras enda förläggare, skulle, för uppfyllandet af dess omförmälde pligt, oaktadt alla begagnade försigtighetsmått, nödsakas att vidtaga en inskränkning i dess öfver hela Riket utvidgade låne-rörelse, hafva Utskotten väl kommit Lill stadgad öfvertygelse derom, att bildandet af Bolag till Bankrörelsens bedrifvande med egne tryckte eller graverade creditsedlar, de der måste anses såsom medel alt småningom tillvägabringa ett fullkomnadt Bank-System, så ordnande, både den collectiva och parliela credit, Nationen, på grund af i landet befintlig massa guld och silfver, eger, att under den högsta besparing och största relativa tillgång på bytesmedel, underlättade penninge-transactioner tillväxa i bredd med ökad stadga i myntvärdet, vore för landet och näringarne af väsendtlig fördel, men tillika nogsamt funnit nödvändigheten af, att för desse Bolag ingå i en Lagstiftning, gifvande åt allmänheten all den trygghet, hvarpå densamma eger anspråk i förening med all den frihet åt Bolagens Bankrörelse, som af tidslynnet och industriens kraf påkallas. I betraktande af de svårigheter, hvilka onekligen möta för tillfredsställandet af de olika fordringar sålunda mäste uppslå, vid stiftandet af en Lag Bancooch Lag-Utskottens Bet.
I de nordligare orter af Riket kan åter potatoesplanteringen, i anseende till tidigt inträffande köld och nattfroster, icke med förmån drilvas I alla land , Den 31 Mars. 401 land, och särdeles i ett sådant som Sverige, som i den långa landsträcka från Torneå till Ystad äger så många och stora skiljaktigheter i climat, i local, i jordarter, i arbetsstyrka och i arbetsflit, tror jag det vara säkrast och nyttigast att icke genom Författningar lägga hinder i vägen för jordbrukaren att använda sin jord så som han finner det för sig förmånligast. Jag kan af dessa skäl icke annat än tillstyrka afslag å hvad Herr Stjernsvärd i denna del af sitt Memorial anfört. Herr Grefven och LandtMarskalken samt HögloflRidderskapet och Adeln torde benäget tillåta, att denna min anmärkning blir till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotteÉ remitterad. Remitterades till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet. Herr Ankarloo, Olof, uppläste följande: Att, vid hvarje Embetsmans befattning, Ledamöter böra vara ojäfvige, och icke äga enskildt nytta eller skada af de resultat, som bestämmas, lärer vara utan all fråga, samt att denna princip bör vara allmän och användas vid alla Embetsåtgärder, utan allt undantag. Men denna grundsats användes ej, när fråga är om MarkegångsTaxor. _ AUa lön-: Ridd, 0, Ad, Fröt, N:o yt. ys, 402 Den 31 Mars. tagare med indelt lön hafva nytta eller skada af MarkegångsTaxorna. De vinna, omTaxan sättes hög; de förlora, om den säfles låg. Jag tror således, att ingen Tjensteman, ined indelt lön, bör ens få vara Ledamot, och ännu mindre Ordförande, när dessa Taxor skola bestämmas, ty man kan icke Vänta, att den enskildta egennyttan skall vika mer vid dessa, än vid alla andra tillfällen. Jag öfverlemnar denna fråga till Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Höglofl. Ridderskapets och Adelns öfverläggning.
Man bör dock härwid besinna at denna SläpMundering, sä mycket brukad och nyttjad, intet kan uthärda den tid som Författningarna utstaka, och at dä Soldaten af Kronan bekommer ärsättning, sä är den högst obetydlig, men det wisia är det: at dä Munderingen är förfliten bör en annan anskaffas , och dä sägcs: at Soldaten, som af Kronan bekommit betalning, stall staffa sig en sädan, hwilket, dä hans medellösa tilständ hindrar honom dcrifrän, drabbar Rotehällaren, hwilken dels af godhet, och dels utaf fruktan för de olägenheter, som af Soldatens mitznöje kunde drabba Rotehällaren, nödgas ban ingä i kostnaden til en ny Munderings inköp. At Soldaten bör hafwa en Bostad bestrides ingalunda, men som understundom händer, är dertil sä mycken Jord anflagen at denna Soldat i stället för at wara det namnet innebär, är han förwandlad lil Jordbrukare, ehuru med den stildnad emot andre Jordbrukare, at han läter denna Jord af Rotehällaren bru - Den 9 August!. 843 kas, utan at ens wid arbetet biträda, knappast at med sina ögonkast bewärdiga den, som med sit arbete brukar hans Jord, hwilket jag sjelf med egna ögon sedt. Jag wet wäl at Karlen är skyldig at bistä wid Jordbruket, men hwilken omtänksam Jordbrukare will släppa sina Dragare, hwarpä desi beständ beror, uti en oftast illa sinnad och hämndfull Soldats händer, och hwem will begagna sig af en sädan beskaffad Persons oftast onyttiga biträde.
LänsNämnden, egde att i hvarje fråga, som der väcktes och afgjordes, genast förklara, huruvida han gillade densamma, eller, i motsatt fall, vägra densamma sitt bifall, då frågan skulle anses förfallen, såvida icke Nämnden, genom klagomål till högre ort, komme att göra sin åsigt gällande. Detta åliggande , blir, efter min tanke, icke allenast ganska grannlaga för Landsh. utan äfven i många afseenden olämpligt, emedan det ofta är omöjligt att ögonblickligen afgöra, huruvida redan utfärdade föreskrifter lägga hinder i vägen för verkställigheten af beslut, hvilka vid första påseende kunna förefalla särdeles lämpliga Jag för min del skulle tro, att om LänsNämnden fattade ett beslut, så vore det nyttigt, att detta beslut sedermera underställdes Landshms bepröfvande; han vore då i tillfälle att infordra de uplysningar, som kunde vara nödiga för frågans utredning, och Landshm blefve icke satt i den obehagliga ställning, att, utan en sådan föreg:de undersökning, utan närmare och noggrannare granskning af förhållandena, genast, då en fråga blifvit väckt, uttala sitt bifall eller ogillande. Det är egentligen dessa anmärkmr jag velat göra och som jag anhåller måtte få åtfölja motionen till vederb. Utsk. Gr Mörner, Carl: Lika med den föreg:de talaren, finner jag Gr. Björustjernas förslag till LäusNämnd vara det mest användbara Den 26 November f. m 387 i vårt land. Vid föreg:de tillfällen har jag likväl yttrat mig mot dessa nya inrättningar, såsom varande i kollision med Husliållssällskapernas verksamhet. Lika med Hr von Troil önskar äfven jag, att dessa sällskaper icke måtte förlora något af det inflytande på jordbrukets förkofran, som de nu hafva, utan att de måtte fortgå på den bana, som till landets fördel blifvit utstakad. Skulle likväl Gr. Björnstjernas förslag i något afseende vinna framgång och komma att af Utsk. tagas i öfvervägande, så ber jag blott, att få göra en anmärkn., som jag icke hört Hr von Troil göra, den nemi., att SockenNämnderna icke skulle hafva rättighet att välja fjerdingsman.