Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna åtgärd synes vara så mycket angelägnare, som för säkert kan antagas, att, vid inträffande konkursi agiotering och flera bedrägerier med en fallen banks sedlar otvifvel C? aktigt komma att ega rum; hvadan Styrelsens omsorg synes böra blifva att, sä fort sorn möjligt, sätta kreditsedlarna ur omlopp, man och man emellan;. att konkursdomaren vidare åligger att anmoda Konungens Befallningshafvande i de här ofvan i afseende på' vexlare uppgifna länen, att utfärda allmän kungörelse om ort och person, hvarest kreditsedlar i redan angifvet ändamål böra uppvisas, hvilken kungörelse en gång i hvarje månad, under den för sedlarnas uppvisande bestämda tiden, bör upplösas från predikstolen i länets kyrkor; och bör bankens konkursmassa godtgöra de kostnader, som utfärdandet af dylika kungörelser å Lands-kanslierna må medföra ; att, när bankens utredning i den män framskridit, att de utlemnade f-ordringsbevisen kunna med kontanta penningar infrias, sysslomannen i bankens konkurs äro skyldiga att hos samma Konungens Befallningshafvande, hvilka utfärdat kungörelse om kreditsedlarnas uppvisande, anmäla berörda förhållande samt uppgifva person och ort, hvarest de lemnade fordringsbevisen emot penningar inlösas i mån af massans tillgångar, på det allmänheten må genom kungörelse derom erhålla underrättelse; åliggande sysslomännen särskildt att äfven i officiella Tidningen om förhållandet göra anmälan. Invexlingsställen må icke till antal vara färre, än hvad för sedlars uppvisande här ofvan blifvit i underdånighet föreslaget. vid 3 §. Den häri utsatte tid kunde, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit i underdånighet hemstäldt, ändras.’” Ex protocollo Sv. P. Ekstrand. u Kongl. Majlis Nöd.
Bro och Håbo härad till Örsundsbro, sistnämde linie borde för fortsättningens skull gifvas företräde. I fråga särskildt om banans rigtning från Örsundsbro till Sala har undertecknad Bennich slutit sig till böjningen öfver Sevalla, emedan derigenom åtminstone vunnes det i förhållande till hela jernvägens längd dock dyrköpta syftet, att omkring 2 mil af jernvägen, eller stycket från Sevalla till Sala, ginge i en med verkliga behofvet, öfverensstämmande rigtning emellan Mälaren och det inre af landet; hvaremot undertecknad Taube ansett raka linien från Örsundsbro till Sala näst den från Upsala till Sala äga förtjensten att mera aflägna sig från kusten till det inre landet, än linien Örsundsbro-Sevalla, hvilken, lika med jernvägen från Stockholm öfver halföarne till Örsundsbro samt bibanan derifrån till Upsala, skulle följa den segelbara Mälaren. För pluralitetens förslag, att jernvägen från Sala bör ledas till Korsnäs, äro skälen hufvudsakligen, att densamma, sålunda lagd i öfverensstämmelse med odlingens gång och utveckling inom Dalarne, endast på detta sätt är i stånd att underlätta och befordra den särdeles lifliga rörelse, som sedan sekler tillbaka förefunnits på denna väg i rigtning från norr till söder och tvärtom, och som i allt väsendtligt ännu äger rum, äfven sedan Strömsholms kanal samt jernvägarne mellan sjöarne Wessman och Norra Barken, å ena sidan, och Gefle-Dala jernväg, å den andra, blifvit fullbordade; hvaremot minoriteten i denna fråga tillstyrkt vägens dragande från Sala till Storvik, förnämligast på den grund, att
Det andra bin - 24 dret, som möjligen skulle kunna uppstå, eller i afseende på beklädnaden, är af mera inflytanle på förslagets antagande, så länge nuvarande beklädnadssätt fortfar, ty det är naturligt, att hvarje gång båtsmännen uppfordras, är det rotehåilarnes skyldighet ali beslå båtsmännen någon beklädnad och det blefve således en tunga för rolarne, om uppfordring till exercis skedde oftare, än den nu sker Lill handräckning; men som Eders Kongl. Majit i nåder gillat förslaget om båtsmansbeklädnadens öfvertagande af kronan, så och derest Rikets Ständer, med godkännande af samma förslag, anvisa dertill erforderligt anslag, förfaller äfven detta hinder, hvilket i motsatt fall högst betydligt motverkade förslaget 0111 bätsmanshållets användande såsom stamlrupp för sjöbeväringen och serskildta uppfordring för exercis.” ”Det tredje af de hinder, som möjligen kunna framställas, är det, huruvida den för flottans arbets-kraft påräknade personal af båtsmanshållet genom båtsmännens användande till stam för sjöbeväringen och denna stams exercerande såsom landttrupp, skulle komma att minskas; men detta hinder synes mig kunna häfvas derigenom, alt exercisen til! en del lämpas efter och verkställes i sammanhang med uppfordringarue.” ”Förutsatt således att dessa hinder, och möjligen flera af mindre betydenhet kunna häfvas, får jag i underdånighet föreslå, att såsom stamtrupp för allmänna sjöbeväringen må, under namn af marin-bataljoner, få påräknas följande antal manskap, nemligen: 1 Bataljon i Hernösand, innefattande såsom stam: l:sta Norrlands l:a båtsmans-kompagnie 141. l:sta d:o 2:a d:o 173. 2:dra d:o l:a d:o 173. 487: 1 Bataljon i Stockholm: l.'sta Södermanlands kompagnie 134. l:sta Södra Roslags eko 125. 2:dra d;o d:o 127. l:sta Norra Roslags d:o , 123. 2:dra d:o d:o 122. 633: 1 Batajloji i Westervik: 2:dra Södermanlands kompagnie . 142.
Där satt icke längre på pallen bredvid hufvudkudden en käck, liten kvinna och bad för Gretas bofälliga stuga, och ingen späd barnahand tog tag i hans hårlockar. De voro borta båda två. Han drog en djup suck: hur hade hans Märta det? Skulle hennes intresse för folkhögskolan komma att resa ett skrank mellan dem? Skulle hon finna sig så väl bland sina själsfränder, att hon icke mer längtade efter honom och sitt barndomshem? Denna eftermiddag stod hon för h o n o m i en ny belysning. Ärlighet satte hon högre än andra dygder, och hon, liksom han själf, var en bottenärlig natur. Det var det som dragit honom till henne, ända sedan hon var liten. Han kunde ej påminna sig, att hon någonsin sagt en osanning. Om hon visste, hur han älskade henne! Allt ville han göra för hennes lycka! Var det sannt? Skulle han också tillåta henne att hålla föredrag? Han sprang upp. Den frågan ville han icke besvara. Hvarför? Han gick ut på åkern och såg på, hur de rensade rofvor. Ville han ej tillåta Märta uppträda offentligt därför, att det stred mot hans åsikter om kvinnans kallelse? Han hade ej haft något emot det, medan hon var på institutet, men nu fruktade han för allt, som kunde draga henne bort från honom. Han var svartsjuk, det måste han erkänna, men egentligen, och han log själf, när han tänkte på det, på de idéer, som kunde så helt fängsla henne. * * * Det var på dagen tio år sedan Märta första gången kom till Kumla. Då var hon ung, och lifvet log emot henne. Nu kände hon sig så fattig, och hela tillvaron syntes henne så mörk. I köket stod fru Vide och vispade en tårta. Hennes ende son väntades hem med aftontåget. Hsn talade sakta och var rädd, när någon tog LEDIGA PLATSER. Annonser böra, för att hunna inkomma i veckans nummer, vara inlemnade senast t i s d a g. S. k. små- annonser, som beräknas efter 10 stafvelser pr petitrad, böra vara åtföljda af likvid, platsannonser efter 25 öre, öfriga annonser efter 35 öre pr rad. Vigde. Ingeniören EMIL EKMAN och SELMA EHKNGREN.
N:o 117, angående föreslagen indragning af vice Presidents-embetena i Hof-Rätterna och förändrad benämning af Hof-Rätts-ledamöter, samt om ordningen för upprättande af förslag till ledamöter i Hot-Rätter och Collegier. N:o 119, i anledning af väckt fråga om slapelstads-rält för Köpingen Döderhultsvik, samt Läns-styrelsens förflyttande dit ifrån Calmar stad. N:o 121, i avledning af väckt fråga, att Utskottets förslag i dess Betänkande N:o 51, rörande afgifler, sorn sjöfarande erlägga vid ny Elfsborgs Fästning, måtte utsträckas, äfven i afseende på Waxholm. N:o 122, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 32, rörande väckta motioner om ändring i Författningarne, angående allmänna vägars underhållande vintertiden. N:o 123, angående Bibeltrycks-tunnans användande till sitt ursprungliga ändamål. S. D. Återremitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 sisth December på bordet lagde Betänkande N:o 116, om upphörande af dubbla årsberäkningen vid befordran lill ecclesiastika embeten och tjenster. S. D. Yid förnyad föredragning af Allmänna Besväisoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 118, angående upphörandet af det så kallade Hemförare-Båtgillet i Götheborg, fann Ridderskapet och Adeln för godt att an - Prot. Vtdr. d. 18 Jan. 184*• 29 taga Utskottets första under N:o 29, afgifna Utlåtande, samt lägga Betänkandet N:o 118 till handlingarne. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 5 sistlidne December på bordet lagda Betänkande N:o 120, i anledning af väckta motioner om Landsfiscals-ljensternes afskaftånde. S. D.
Ett ä propos i soarnptiden. När naturen vaknar ur sin vinterdvala, resa sig äfven svamparne upp ur sin fuktigt ljumma mossbädd; de sätta hatten på o c h titta sig nyfiket o m - kring för att se, o m de gamla träden ännu stå på sina gamla platser. Men så finna vi ock i tidningarna den stående rubriken o m förgiftningsfall genom svampar o c h i sammanhang härmed talrika råd och uppgifter på medel mot förgiftning, och sjelfva skolan uppmanas att lära barnen skilja de ätliga svamparne från de farliga. Men allt detta är knappast tillräckligt, ty det finnes giftiga svampar, som så förvillande likna de ätliga, att ett misstag lätt är möjligt. Men sker ett sådant, då är en plågsam död mycket ofta den sorgliga följden. Och dock gifves ett medel att förebygga faran, ett medel så enkelt och billigt, s o m det gerna kan tänkas. Detta medel består i att slå bort det första vattnet, hoari soamparne kokas. Uppmärksamheten har ofta fästats vid denna försigtighetsregel, dock hittills med ringa resultat, då många svampätare äro af den åsigt, att svamparne dervid förlora i välsmak. Men just motsatsen är förhållandet. Orenlighet och den myckna lukt, som finnes hos många svampar, försvinna vid detta behandlingssätt, och den egendomliga aromen förhöjes. Många menniskor förtära af fruktan för förgiflning aldrig svampar, ehuru de äro synnerligen närande. Dessa menniskor kunna emellertid utan några betänkligheter göra det, o m de blott använda den nämda försigtighetsregeln, som utesluter möjligheten af hvarje dödande förgiftning. I det sydliga Sverige och en del af Finland känner man mycket väl detta tillvägagående, och någon fruktan för de skadliga följderna vid svampätning förnimmés aldrig. Det kan aldrig för ofta upprepas, att svampar äro ett folknäringsmedel af stor betydelse, dels emedan de äro välsmakande dels på grund af sitt näringsvärde. Men de kunna först då bli ett allmänt användt födoämne, när ingen fara är förbunden med att förtära dem. Ett lättare medel än det här påpekade skall man väl näppeligen kunna finna. Sirapsberedning i hemmet.
Barn, sorn tillhöra fattigvården, skola icke allenast furses med uppehälle, utan äfven christligen uppfostras och undervisas. De måga icke genom så kallad kringgåug försörjas, utan skall stadig bostad dem anvisas, der uppsigten å deras uppfostran kan behörigen handhafvas. 3 Moni. Då qvinna söker fattig-understöd, i anseende till det hinder lill sjelfförsörjning, som vården om barn föranleder, må det bero af Nämnden att barnet henne fiantaga och låta vårda, då hon för sin person är, pligtig att förse sig med lagligt försörjniugs-tillfälle; eller ock med hennes bibehållande vid barnavården lemna henne efter bebofvet Jämpadt understöd, 4 Morn. Om föräldrar, som icke åtnjuta fattig-understöd, åsidosätta vården om sina barn, skall Nämnden göra sig noggrant underrättad, huruvida det härleder sig från oförmåga att dem uppfostra och i sådant fall vidtaga de anstalter, sorn af be hufvet kunna påkallas. 5 Morn. För arbetsföre personer, som äfventyra nöd, till följd af brist på arbetsförtjenst, skall Nämnden, serdeles under svårare år, söka bereda arbete, för alt, genom behofvets tidigare afhjelpande, hindra dess utsträckning, 6 Moni. Om, till följd af allmännare olycka, anledning visar sigalt befara behof så vidsträckt, att större företag erfordras för dess afhjelpande, skall Soekne-Nämnden tidigt vara betänkt på förslag till sådan anstalt, samt elter det samhället å Sockenstämma deröfver yttrat sig, och om anstalten icke genom samhällets försorg kan åstadkommas, anmäla det hos Konungens Befallningshafvande för den åtgärd, sorn vidare bör vidtagas. Sockne-Nämnden tillkommer målsmansoch husbonde-rätt tågsamt Allm. Be sv.- och Ehon.-Utshottens B c Vankande N.-o 5. 15 öfver dem, som åtnjuta full fattigförsörjning samt öfver andra understödstagare vid tillfällen, då de vid Fattighus eller hos Nämnden sig i fattiggård s-ärenden befinna 2 Alotn.
Det är ingalunda likgiltigt, då man kommer in i en salong, att veta sig gå med fötterna inåt, att vid bordet omöjligt få fisken att hållas på gaffeln, att smacka och sörpla, allt saker, som man pinsammast kommer att känna, just då man skulle vilja uppträda som allra behagligast. Den angenäma konversationsförmågan, den förekommande artigheten, undfallenheten och uppmärksamheten äro än större förmåner af delta omsorgsfulla uppfostringssystem. Det finnes blott ett » men » vid allt detta — » för bönder lyft aldrig på floret. » Det, att denna uppmärksamhet företrädesvis ägnas endast umgängesvänner, personer ur » societeten », gör allt till blott en ytlig fernissa och är väl orsaken, att dessa i sig själfva goda egenskaper förkättrats och bortlagts. Detta är emellertid lika galet som att afhugga hela trädet, emedan en gren angripits af röta. Det är verkligen någonting godt och angenämt, som nog förtjänar att af uppfostraren tagas i betraktande; men dessa goda seder, denna goda ton måste för att komma till sitt rätta värde åtföljas af en än bättre takt och belefvenhet, och det är hjärtats. Hjärtats belefvenhet den, som visar vänlighet och tillmötesgående mot hvar man, hög eller låg, utan att ställa sig i jämnbrädd med simpelheten eller i dumdryg täflan med öfverlägsenheten, som förmår bevara personligheten utan all anspråksfullhet, och som förmår finna sig i alla förhållanden, den står så högt öfver hvad man vanligen kallar takt, att man till och med hos den lycklige ägaren af denna egenskap kan öfverse både med att han går som en anka och ej har reda på alla sällskapslifvets små finesser. Förenade göra dock dessa båda olika slag af belefvenhet det angenämaste intryck, och har uppfostraren ej försummat sällskapslifvets goda takt, så får han ännu mindre försumma hjärtats. Vänlighet ' och höflighet mot hvar man äro denna belefvenhets första brud. Barnet måste läras att finna själsadel, rättsinne och aktningsvärda egenskaper äfven under arbetsblusen. Tidigt måste det vänjas vid höfllighet och uppmärksamhet emot gammal och ung, hvem det än må vara.
Utlåtande, i anledning af de inom respective RiksStånden gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 54, angående beräkningen af StatsVerkets Inkomster. a.-A.) öedan alla de inom RiksStånden vid nämnde Betänkande gjorda anmärkningar kommit Utskottet tillhanda, får, vid desammas besvarande, Utskottet först anmäla, att, då af dessa anmärkningar, tillsammans upptagande icke mindre än 100 skrifna ark, en stor del inom de respective Stånden blifvit i Utskottets tanka fullständigt vederlagde, Utskottet ansett sig icke behöfva eller böra redovisa för hvarje från Utskottets åsigter skiljaktig mening eller ingå i förklaringar öfver frågor, utom det egentliga ämnet eller Statsinkomsternas beräkning, utan inskränka sitt svar till de framställningar, hvilka antingen allmännare blifvit understödda eller innebära helt och hållet nya grunder för beräkningens verkställande; äfvensom Utskottet på förhand velat tillkännagifva, att det icke vidrört de InkomstTitlar i förslaget, hvilka lemnats oanmärkte: varande vid slutet bifogad eu Tabell, som summariskt upptager resultatet af denna förnyade granskning och de jemkningar, hvilka Utskottet trott sig böra verkställa. 1 ~ 4 4 Stats-Utskottets Såsom anmärkningar af mera generell egenskap har Utskottet betraktat hvad som i alla RiksStånden, ehuru mer och mindre talrikt, blifvit yttradt, dels att inkomsterna i allmänhet beräknats för lågt, dels ock att den bland Statsintraderna ingående spannmål upptagits till endast 5 R:dr per tunna, då likväl StatsContoret föreslagit priset derå till 5| R:dr, hvilket äfven med verkliga förhållandet vöre närmare öfverensstämmande.
Fastighet, utmätt, om förändring i sättet för försäljning af. IX. B. 451. A. 677. X. U. 463. A. 508. — angående förbud att, vid försäljning deraf, göra förbehåll om rätt till densammas återlösande. Se Förordningen den 1 Maj 1810. ( 61 ) Fastighet, rörande klander å köp af. Se Klander. Fastighetslån, Bankens, om anvisande af förskott lill. Se Bankens fastighetslån. Falebursegendomen å Riddarholmen, om afyttrande af, till Stockholms stad. X. B. 560. A. 581. U. 616. A. 675. E. 686. Fattigandel i död persons egendom, om förändring i lagens stadgande derom. VIII. B. 61. A. 418. Fattighjon, liggande, rörande deras återsändande till hemorten. IV. B. 36. A. 114. Fattigvården, om grufegares åliggande att deltaga i. Se Grufegare. Ferier, om upphörande af, i Hofrätterne och de stadsdomstolar, der sådana ega rum. I. 546. R. 621. V. B. 317, 412. A. 599. Ferlin, Landskamrerare, angående hans godtgörande för utbetald anmärkningsprocent å af gunst och nåd eftergifven ersättning af för högt beräknade dagportionspris för Norrbottens läns beväringsmanskap. I. R. 409. VI. B. 33. A. 397. Fjerdeparter i Stora Kopparbergs grufva, angående bestämmelse att de må anses som fast egendom å landet. Fjerdingsman, om bestämmande af deras aflöning m. m. Finérska tullbalancemålet, angående Kammarrättsrådet Winroth ådömd ersättning uti. Se Eftergift. Finska och Åländska fartyg, angående anmärkningsanledning, i anseende till medgifvandet för dem alt ytterligare i 3:ne år användas till inrikes transport af trävaror och tjära från de Norrländska länen. IV. B. 490. V. 137. A.
Ständer frambära genom oss sina varma och hjertliga välönskningar. Sverges och Norges folk, liknande hvarandra i upoffrande fosterlandskärlek, äfvensom i trofast tillgifvenhet för sitt gemensamma Konungahus, se i hvarje händelse, som bidrager att stärka föreningsbandet, en ny underpant för bägges lycka och välgång. Don 22 Angnst) f. m. 181 Jemte Norges folk, som under bön och lyckönskan omgifver Konungathronen, ställer sig äfven det Svenska, nedkallande öfver Eders Maj:t, såsom Drottning, Maka och Moder, himmelens rikaste välsignelse och erbjudande den trogna kärlek, som, utgörande höga dygders lön, på samma gång fastare tillknyter föreningsbandet emellan Konungahus och folk. Stormäkt.igste Konung, Allernådigste Drottning! Svea Rikes Ständer anhålla i underdånighet genom oss att i Deras Majestäters Konungsliga ynnest och bevågenhet städse få vara inneslutna.» »Mine Herrar! Med uppriktigaste fägnad och tacksamhet emottaga Wi, min Gemål och Jag, de lyckönskningar, som Sveriges Rikes Ständer genom Eder, deras Ombud, med anledning af Wår förestående Kröning i Norge till Oss framfört. Öfverallt och alltid välkomne, äro uttrycken af Sveriges Rikes Ständers tillgifvenhet Oss ännu mera dyrbara, då de till Oss aflåtas i närvaron af ett brödrafolk, hvars egna tänkesätt med dem öfverensstämma. Denna lyckliga gemensamhet i kärleken till Konungahuset är mig en borgen för fortfarande samdrägt och förtroende äfven med afseende å andra, för de förenade folken gemensamma intressen. Emottagen, Mine Herrar, och återbären till Sveriges Rikes Ständer försäkran om Min och min Gemåls lifligaste erkänsla, och varén städse försäkrade om Wär fortfarande ynnest och bevågenhet.» Slutligen yttrade Gr. af Ugglas: Jag har dessutom att till R. o. Ad. öfverbringa den vänliga helsning, de vänliga känslor, hvilka vid särskilda festtillfällen för Sverige och dess representation ui fa Indes.
Afsändaren, för hvilken reqvirenten är hufvudpersonen och sorn icke kan eller behöfver känna, huru många och hvilka kommissionärer reqvirenten har nödigt att begagna, för att den reqvirerade varan må komma honom tillhanda, anser nu måhända rättast vara att å lastaget teckna såsom emottagare reqvirentens namn ; han uppgifver derjemte i sin anmälan lill Konungens Befallningshafvande, i öfverensstämmelse med 21 §, krutets vigt, antalet af de kärl, hvaruti det förvaras, bestämmelseorten, emoltagarens (reqvirentens) namn, samt den väg, på hvilken transporten skall framgå; äfvenså medhafver forbonden, sora har att forsla krutet från fabriksstället till Gefle, behörig forsedel, som dock naturligtvis endast hänvisar lill varans aflemnande till kommissionären. Nu tror sig afsändaren, alldenstund han ock i öfrigt iakttagit Författningens föreskrifter, hafva samvetsgrann! i alla delar ställt sig densamma till efterrättelse. Men hvad händer ! I Gefle tages krutet i beslag och afsändaren icke allenast dörnes förlustig sin egande rätt lill den vara han afsändt, ulan plikifälies derjemte till ansenliga böter på den grund att forsedeln uppgifver annan emottagare än reqvirenten, hvars namn visserligen är å de afsända kärlen tecknadt, men af hvilken krutet dock i första hand ej kunnat emottagas. Sålunda kan nu hända (och det har verkligen äfven handt) att, tvärtemot Författningens syfte, till följd af denna tvetydighet i en af dess bestämmelser, egaren dömes förlustig sin egendom och dertill såsom brottslig bötfålles, ehuru ingen afsigt honom kan påbördas, ej heller han skäligen ens kan misstänkas hafva annorlunda förfarit än som Författningen föreskrifver.
Jag anser teig pligtig , att vid detta tillfälle intyga , det jag förledit år under vårmarknaden i Götheborg , såg en Bondhustru från Marks Härad* med tårar i ögonen , helt bestört , springa från Bod till Bod , och då jag frågade henne hvarföre hon var sä uppskrämd , sade hon sig vata högst olycklig , emedan hon icke kunde lin-i na någon, som ville växla en Sedel, hvilken hon gömt sedan den goda tiden, men som behofvet nu tvang henne att förvexla; hvarvid hon visade mig sedeln , som var en DiscontAssignation på 20 Ridrs valeur, tilläggandes att hon aldrig kunnat ana det vara annat än Kronans mynt, emedan hon visste‘att Kronofogden emottagit sådane Penningar den tiden , lika som andra sedlar, i uppbörden. Då jag är öfverg tygad * att röängen al Allmogen och dep mindre kunnige Classen är i samma förlägenhet j som denna menniska var , kan jag icke annat ärt förena mig med Herr Grefve von Schwerin \ begäran* att en ny prsescripiionstid för ifråj gavarsnde Discont Assignationers inlösning måtte utsättas. friherre Cederström, Jacob: I händelse hvar Och en, sorn var ägare af en sådan assignation, ■när Disconterne upphörde att betala , ännu vöre det, skulle jag instämma med Grefve Schwerin , meri då det är troligt, att de fleste nu utelöpande sedlärne äro invexlade af andre, för fen liten sumtea eller nästan intet, så kan jag ej instämma i förslaget om deras inlösande ia$ Stålens räkning. Det skulle vara stt bortka - 164 Oen 2 September e. ml sts Statens medel, till vinning för någre enskilte, Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric: Jag kan ej förstå den skilnad Friherre Cederström velat uppdraga i ett möjligt förhållande med desse assignationer. Jag fäster mig endast vid den omständighet , att det ej gifve6 någon annan magt än Riksens Ständer, sorn kan återgifva fatalier uti ett sådant fall som detta.