Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot skulle jag, lika med itiksdugsm. Bergström från Kopparbergs län, vilja för en del af St. Kopparbergs län yrka den lindring i bevillning, som densamma åtnjuter för ett dem, enl. K. Resolut. d. 2 Dee. 1746, ålagdt och ännu utgående onus, som kallas Kungsgårdshjelpen, bestående deri, att de skola hygga och underhålla åbyggnaden å Näs Kungsgård samt deltaga i stängselskyldigheten å dess egor. Då man ej var betänkt att borttaga detta onus, så får jag yrka att denna lindring i bevillningens erläggande måtte beviljas, till dess något blifvit gjordt för afhjelpandet af detsamma; och yrkar jag således återremiss i denna syftning. Hr Printzensköld, Carl: För min del kan jag icke dela Hr Geijerstams åsigter om bibehållandet af undantag från kapitationsafgift för vissa delar af landet. Jag stödjer denna min öfvertygelse på den erfarenhet, att den frihet eller lindring, sorn under sednare riksdagar har blifvit tillagd de orter inom Fahlu län, som Hr Geijerstam uppgifvit, härflutit mera af vana än på grund af förut skeende pröfning af behofvet. Denna lindring var behöflig och rättvis, så länge bevillningen var tryckande och allmogens ekonomiska ställning derjemte ganska klen; men nu, då bevillningen icke ens är en tredjedel af hvad den förut varit och då dessutom välmågan bland allmogen blifvit mora allmän, så anser jag det vara på tiden att dessa ifrågav:de undantag böra försvinna. Jag kan således icke annat än yrka bifall till Utsk:ts förslag i denna del. Hr af Geijerstam: Det förundrar mig att en person, som Hr Printzensköld, gjort invändningar mot mitt förslag, då han, såsom tillhörande KammarRätten, borde derstädes haft tillfälle att taga kännedom om befogenheten af min framställning. För öfrigt fortfar jag i mitt yrkande af återremiss af denna punkt. Gr. af Ugglas: För min del tror jag att diskussionen rörande lindringar här icke är pä sin rätta plats.
Huruvida dessa lägersmåls arter vid stiftandet af 1734 års lag varit räknade bland de ”besynnerliga mål, som sällan förefalla” och hvilka, jemnlikt den Kongl. sanctionen Zag-ZJ t skottets Betänkande> N.o ttf. 9 sanctionen å samma lag, ”äro efter noga öfvervägande utelemnade,” kan väl nu icke bestämmas; men sällsamheten af åtal å dylika händelser tyckes nästan berättiga till antagande af en sådan mening om orsaken, hvarföre lagen härutinnan ieke något stadgat. Emedlertid saknas ieke uti nu gällande lag alldeles sådane bestämmelser, som kunna på de i motionen omförmälda fall äga tillämpning, enär lagen dels i 5p Cap. 2 §. MissgerningsBalken stadgar straff tor beblandelse emellan personer, hvilka med hvarandra äro i uppstigande eller nedstigande svågerskapsded, dels i 2 Cap. 4 och g §§. Giftermåls-Bafken förbjuder ägtenskap i rätt nedoell uppstigande svågerlag, med förklarande, att detta förbud gäller lika, om blodsbandet kommer af ägtenskap eller lägersmål. I följd af detta allt, hemställer Utskottet vördsamt, om icke ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende.. Stockholm den 1 j Augusti i<84o» Herr Friherre Cederström, Anders> har emot detta Betänkande sig reserverat, under åberopande af sin i ämnet väckta motion. Bih. till R• Ani», till Exp. Ulsk. d 21_Aug., kl. 1 e. ta. Betänkande, i anledning af vackt Motion om ändring af 4Joch ii §§ i 17 Ca]>. Årfda-Balken, och af 3 § U Cap. Jordala al ken samt om npphäfvande af Kongl. Förordningen den ill Augusti 1762. I anledning1 af gjorda framställningar om en mera vidsträckt lestamentsfrihet efter stadsrätt, än sorn, genom sladgandena i 17 Cap, 4 och 5 §§ Arfda-Balken samt i Kongl.
Då har man åtminstone den vissheten, alt man kommit målet närmare, i fall man ej alldeles kommit dit. Men alt man kommit nära derhän borde man väl tro, eftersom SlatsUtsk. upprättat en fullständig stal för rikets elementar-läroverk, hvilken är fogad vid betänk., och der hvarje ledamot af Ståndet har tillfälle att efterse huruvida något är förbigånget eller glömdt. Frih. Palmstjerna har yttrat, alt de anslagne medlen skulle blifva otillräckliga för byggnadernas förändring efter den nya metoden. Det kan man ej på förhand veta, förr än man förnimmer huruvida de gamla skollärarne samtycka alt afsäga sig den högre tjenstårs-beräkningen och i stället emottaga en löneförökning. Om åter en del af dem skulle vilja behålla tjensleåren, och del är troligt att många göra det, så är jemväl sannolikt 406 Den 6 Maje. ni. att många andra afstå den, enär den gamla staten är alltför knapp, särdeles i de ringare befaltningarne. Frih. Palmstjerna har slutligen anmärkt, att StalsUtsk. icke plägar låta rubba sin mening, ulan bar det en gång bestämt vissa vilkor, så lärer det nog vidhålla dem. Det må StalsUtsk. gerna göra, om det sä för godt finnér; ly det står i Ståndens makt alt besluta annorledes, när svar på återremissen inkommit, samt alt slutligen rösta i förstärkt StalsUtsk. Gälla SlalsUlskis meningar der mera än Ståndens, så kan ingen hjelpa det, ty då har StalsUtsk. understöd af de flesta rösterna. I annat fall komma Ståndens meningar att gälla. Jag kan ej se något skäl för R. o. Ad. att ej afslå denna punkt för sådan orsaks skull; ty ogillar R. o. Ad. de af StalsUtsk. vid punkten b) fästade vilkor, så kan ju Ståndet förkasta dem, ulan hinder för sakens fortgång i det hela. Hufvtidsaken är ju, att medel finnas till Konungens disposition. Sedermera beror det på Honom, att säga: Jag vill alt det skall ske så eller så; oberoende af hvad R.
Och sedan vi för skams skull stridt en hel dag mot den mänskliga naturen, gick jag bort och telegraferade till min svärfar, Deland, ni minns, efter hans välsignelse och ett lån för en parisersejour. Svaret kom, så fort det kunde komma, och underrättade oss o m, att ett resekreditiv i en af den stora världsstadens banker stod till vår disposition. Välsignelsen läste vi mellan raderna, och så gåfvo vi oss af. Det var tidigt en morgon vi anlände till nordbangården i Paris, fingo tag i en droska och åkte till en g o d vän, som alltid lofvat att hysa oss, i fall vi någon g å n g kommo till världens hufvudstad. Han bodde på en gata ganska långt ofvanför Triumfbågen, och det dröjde o m en hel timme, innan vi kommo dit. Men oss föreföll det, som om vi flugit, så fort gick tiden, och så drömlikt skymtade alla härligheter förbi oss. Sedan vi väl kommit fram, blifvit välkomnade och fått en bit frukost, hade vi heller ingen tanke på annat än att komma ut i vimlet igen, fastän vi knappast sofvit en blund på natten i den skakande kupéen. Och ut gingo vi arm i arm genom de breda gatorna och nedåt hela Champs Elysées. » Orkar du gå på teatern i kväll? » frågade jag, sedan vi gått en stund och uttömt vår förtjusning öfver omgifningen. » Ja, visst orkar jag, » sade Betty. » Hvad skulle vi annars göra? Vi ha j u kommit till Paris för att gå på teatern. » Nå, eftersom hon var duktig, så letade vi då reda på biljettkontoret till Théåtre Francais. Men för att skona oss den första kvällen, då vi kunde ha rättighet att vara trötta efter resan, beslöt jag att köpa oss ett par riktigt bra biljetter, där vi skulle sitta lugnt och bekvämt. » Två biljetter på parkett, så nära scenen som möjligt, » sade jag till biljettförsäljerskan. Denna tittade litet stort på mig och frågade om igen. Och som jag trodde, att hon hade svårt att. förstå min franska, upprepade jag min begäran högre och tydligare och med så god accent jag kunde åstadkomma. Det hjälpte.
I betragtande af dessa omständigheter och jemväl med hänsigt dertill, alt vid innevarande Riksdag väckta samt af Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottet, enligt dess Betänkande, N:o 109 och Memorial N:o 134, handlagda motioner om förändring i nu gällande grunder för presterskapets aflönande, af Rikets Ständer befunnits icke böra föranleda till någon åtgärd, äfvensom att, hvad serskildt beträffar den tillgång för comministrarnes aflönande, som Riksdagsmannen Petter Jonsson velat hemta genom Biskopssätenas utarrenderande, densamma icke i någon mon kan påräknas, sedan den under Riksdagen väckta fråga om indragning af Biskopsembetena, genom 2:ne Riks-Stånds afslag å Sammansatte Utskottens i Utlåtandet, N:o 83 i ämnet framställda förslag, förfallit, få Utskotten tillstyrka, att någon åtgärd, i anledning af Herr Friherre Raabs och Petter Jonssons förevarande motioner, icke måtte af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 13 Maj 1845. 4 Statsoch Lag-Utskottens Memorialj W.o i3t, och Betänkande, N.o i32. Ank. till Exp -Utsk, den 15 Maj kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af erhållen dterremiss af Betänkandet, N:o ioj, angående väckt fråga om ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål. Enligt till Utskotten ankomne Prolocolls-Utdrag, har Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifallit Utskottens hemställan i berörde Betänkande, att Rikets Ständer för ifrågavarande ersättningar mätte anvisa ett serskildt foislags-anslag å 5,000 R:dr B:co under Riks-Statens Andra Hufvudlitel, men återremitterat Betänkandet i öfrigt; hvaremot detsamma är vordet bifallet i dess helhet af de tre öfrige Riks-Stånden; vid hvilket förhållande Utskotten funnit den erhållne återremissen till någon vidare åtgärd icke föranleda ; hvilket Utskotten skolat hos Höglofl.
Men här stadnade hon plötsligt, och det mod, som dref henne att tala så ifrigt, och som åter lifvades af hennes tal, försvann i ett ögonblick ända till sista gnistan, jemte hvarje droppa blod ifrån hennes kinder. Hon stirrade häpen på Fredrik, på hans hand, ty han höll nu i den oss bekanta lilla, – portföljen med porträttet. Han ville gifva både sig och henne tid att vinna lugn och hade derföre genast lydt hennes bjudning att taga plats, emedan han så kom att sitta nära, midt emot henne, på andra sidan om bordet. Men i den lilla trädgårdssoffans öfre ända låg hennes shawl, och då han flyttade den undan, låg derunder – portföljen. Den var honom väl känd, och hans eget namn fanns i guldbokstäfver på densamma. Ifrån dem vände sig hans lågande blick till Lina. – Hennes blekhet bekräftade de aningar, som blixtsnabbt hos honom väckts, och som smekande hans djerfvaste önskningar dref bloden vildt svallande genom hans pulsar. – En minuts tystnad – förrän han sträckte portföljen mot henne, och hans ord frambrusande ljödo: »Lina! ljufva Lina! älskade Lina! – ja, älskade Lina – Hvarföre leka med en hel framtids väl och ve? – Hvarföre ej uttala hvad som ej mera är någon hemlighet för dig – Jag uthärdar det ej – Visshet vill jag ega. Jag kan ej mera med detta, denna tystnad, denna förställning. – Ljufva, älskade Lina» han hade upstigit, grep häftigt hennes hand och fattade henne med andra handen lätt kring lifvet. Häpen, blek, orörlig, mållös hade hon hört hans ord, men vid denna rörelse sprang hon upp, stötte vildt hans hand ifrån sig, sköt honom undan och drog sig tillbaka i vrån, likasom famnande den kala brädväggen för att finna ett stöd, ett skyddsvärn – Tyst, vansinnige! tyst! – gå! gå! – ropade hon ängsligt – Åh, äktenskapsbrytare! – tillade hon med qväfd stämma och bortvändt ansigte – »Nej, vid Gud, Lina, lugna dig, hör mig!» Gå! gå! upprepade hon halft skrikande, böjde sig till det nära fönstret och ropade: Mari! – och ännu en gång:
Fån i allmänna Manufactur-Discon* ten, emedan de derigenom blifva i tillfälle att hålla högre pris på sin tillverkning till Con« Banco-Ut/iotttts Bttänianden. 65 ■gumenfens betungande, som i detta fall ifcké är någon Corporation, utan Allrnänbeten. jag har således icke kunnat finna några skäl derföre, att den som i början af November, (ty under sominarmsnaderne borde val ingen beläning ske) har ett partie Tackjern upplagdt på någon Väg, sorn han då naturligtvis icke kunnat afsätta, eller afhemta i fall det ar Sruks-egares, hör nekas att få beläna det med halfva värdet , eller att rättigheten kunde medföra något men för Bruks-egare i allmänhet, sorn skulle kunha rättfärdiga ett sådant nekande, i jemnförelse med andra be. läningar. Den omständigheten att ifrågavarande beläning förut blifvit sökt af Bruksegare, då endast faran för Banquens säkerhet blifvit åberopad, har ledt mig till betraktande af deri verkan det skulle medföra å priset för Consumenter. De Herrar sorn talat emot belänings-rätten hafva jemnfört Tackjernet med andra Råämnen. Må det tillåtas mig nämna att malmen, sorn är Råämnet, undergår en förädlingsprocedur som är ganska kostsam. Efter det malmen mer och mindre dyr i olika Bergslager från 5 till 2 R:dr Riksgäld för 2:ne St£, hvaraf i allmänhet erhålles ett S# Tackjern, blifvit körd dels längre och dels kortare väg till masugnar eller hyttor skall den sorn den kallas rostas eller brännas med Timsten och ved. Derefter skall den sönderhackas (eller bokas) samt bäras på masugnen till smältning Baneo-Utsiottets Betänkanå hvartill åtgår kol ti 1 circa 4 E:dr värde på hvarje Skeppund Tackjern. Kostnaden for Hytte-arbetet, sorn icke kan verkställas af Tillverkaren sjelf utan af 1 n.asm ästare 1 upprättare och hyttedräng är dessutom ratt betydlig samt så allmänt kändt, att jag derom icke vidare hör upprepa.
R:dr tillika med försträckningarne af Wismarska Pantstillingen, enligt högstberörde Kongl. Bref godtgjorde, af 60,000 L. Sterl., den 4 December 1804 af Engelsta Regeringen till Stralsunds Fästnings istandsättande bewiljade, och dä indragne, Subsidier; men besia sä kraftiga beivis att Pommerffa Stats Werket icke förmäd. de bära nägon krigskostnad, förändrade«j Konungens tänkesätt, att landet borde widkännas krigskostnadecne för desi egen Militaire och Fäst. ningens widare fullkomnande m. m., hwilket bestyrkes af bifogade Transumt utaf Jnstructionen för wisie Committerade, som i Räder anför, troddes att indraga de Subsidier, hwilka genom Conventionen den Zi Augusti, och Traktaten den Den 17 September. 277 den 3 October 1805- till det dä beslutne kriget wörö af England betingade och utfäste. Konungen förklarade deruti uttryckeligen att ändamälet med besia Subsidier war, att besörja kost. naden för de Swensta Trcupper, som Kongl. Maj:t fant nödigt att till Tystland öfwersöra, samt att Kongl. Maj:ts fulla föresats war, att Swensta Stats. Werket icke skulle belastas för fälttäget i Tyskland. Och efter denna grundsats, instruerades det Fält. Contoir, forn för Swen. sta TroupperneS underhäll och aflöning wid denna tiden inrättades i Pommern. Pommerska Stats Werket fördjupades säledes med hwar dag i skuld, och Pommerske
Detta är ett ganska godt sätt, och vi böra på allt sätt söka till dess användande medverka; men som andra länder också kunna vidtaga samma åtgärder till uppmuntrande af deras industri, så blir kanske förhållandet, att de ändå bibehålla företrädet framför oss, och vi komma att ligga under, så att vi aldrig någonsin skola hinna att på detta sätt sätta oss i ett vederbörligt förhållande till utländningen. Det andra sättet deremot, som man omnämnt kunde vidtagas för att bibehålla oss vid erforderlig silfvercassa, det är en strypning — jag tvekar ej att utsäga delta ord, ehuruväl jag vet hvilken skräck detsamma här för mången innebär. — Denna strypning, när det beliöfves, är ovillkorligen i min tanke det enda sättet alt åstadkomma ett ständigt vederbörligt förhållande emellan metalliska cassan och sedelstocken. Jag vill dock visst icke recommendera en starkare strypning änden, som blifvit fastställd vid en föregtde riksdag; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att uti bancoreglementet §§ 237—2/{i, som hvar och en af R. o. Ad. vid tillfälle kan genomse, finnes uttryckligen bestämdt, att 4 millioner r:dr, — så väl den ena millionen, som influtit såsom capital-afbetalning , som de 3 millioner ungefär, hvilka influtit såsom ränta, — skulle reserveras, för att blifva innestående i banken , nb. om silfvercassans förhållande till sedelstocken det påkallar; men om det icke erfordrades, så tillätos bancofullmäklige att släppa ut dessa medel för att användas antingen till lån i Handelsoch Näringsdisconten eller också till crediliv för privatbanker och hypotheksföreningar med flera sådana saker; men, medettord, det är just att detta förhållande måtte blifva oförändrad t, som är hufvudsaken, och visst icke för att gifva lån på fastigheter, som jag velat i banken behålla en million. Anledntn hvarföre just en million skulle afsättas, är, att 5oo,ooo r:dr blifvit afsalia till Manufactur-disconten och 5oo,ooo till Allm.
Vid öfvervägande af hvad i detta ärende förekommit har Utskottet visserligen funnit de till stöd för begrafningshjelps-besparingars upphörande åberopade grunder ega giltighet och förtjena synnerlig uppmärksamhet; men då statsverkets för närvarande inskränkta tillgångar icke medgifva anvisandet af de betydliga slats-anslag, hvilka, på sätt ofvanföre blifvit utredt, skulle erfordras såsom godtgöreise för de årliga inkomster, vederbörande pensionskassor, enligt gällande författningar, ega att af nämnda besparingar uppbära, har Utskottet för närvarande funnit sig förhindradt att lill Kongl. Maj:ts nådiga proposition, i hvad den afser upphörandet af de under namn af nådårseller begrafningshjelps besparing föreskrifna löneinnehallningar samt beviljandet af ersättningsanslag åt pensionskassorna, tillstyrka Rikets Ständers bifall. H:o 163 Alik. (ill Exp.-Utsk. dttn 9 Maj, kl. 2 p. m. T t låtande, i anledning af räckt motion, angående rättighet för assessoren J. A. Törneman att å allmänna indragning sstaten bibehålla sin, i egenskap af kommissarie i det numera upphörda revisions-kontoret för allmänna magasins-ärendenas utredning inne hafde lön. (U. A.)
Genom prot.utdr. af d. 12 sisth Mars e. m. har H. R. o. Ad. behagat till Utsk. hänvisa en af Hr Kröningsvärd, Carl Gust., väckt motion, all sedan han, efter trägen forskning, medelst ålitande af egna svaga tillgångar, icke allenast fulländat det af frami. Kanslirådet A. A. von Stjerneman påbörjade samt af Hrr J. A. Rehbinder och C. F. Rothlieb sedermera fortsatta matrikelverk öfver Svea Rikes II. R. o. Ad., allt ifrån Riddarhusets inrättande intill närvande tid, utan ock utgifvit en fortsättning af den s. k. handmatrikeln, ett visst antal exemplar af dessa matriklar, t. ex. 100 af den större matrikeln samt 150 af den mindre, måtte åt Riddarhuset få inlösas mot eli pris af 2 r:dr b:co för den förre och 24 sk:r b:co för den sednare. Sedan Utsk. inhemtat yttrande af Ridd.Direkt., som tillkännagifva, att endast några få exemplar af de ifrägavande matrikelverken, vore för Riddarh.-kansliet behöfliga, och att Riddarh.Kässans 362 Der. 5 Juli e. m. tillgångar i öfrigt icke medgåfve inköpet af ett större antal exemplar, har Utsk. tagit Hr Kröningsvärds framställning i öfvervägande; och ehuru Utsk., för egen del, finner arbeten af den art som de ifrågavar:de, hvilka icke kunna af enskild person, utan penniugeupoffring, af trycket utgifvas, alltid i viss mån förtjena upmuntran af det allmänna, och serskildt af det Stånd, för hvars special-historia de äro af större eller mindre vigt; i enlighet med hvilken åsigt jemväl H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. ^ 4 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 9 f. m. Justerades prot:t för den 15 sistl. November f. m. Hr Stuart, Fredrik, uppläste följande till Riddarh.-Utsk. ingifne mern.: I)å jag nästhne Måndag begärde att på grund af fullmakt, utfärdad af Anders Schedvin, såsom hufvudman för Adliga ätten N:o 1,970 Schedvin, erhålla pollett å Riddarhuset för nämnde familj, vägrades sådant af Högloll. lJtsk:t i anseende dertill att, sedan bemälde Anders Schedvin blifvit år 1850 af Kongl. Göta Hofrätt omyndig förklarad, det af mig företedda, af Sekreteraren i nämnde Hofrätt den 1 innev. månad utgifna bevis ansågs icke bestyrka att Anders Schedvin åter blifvit i myndighetstillstånd försatt och således kunde hufvudmannarätten utöfva. Frågan huruvida jag på grund af den företedda fullmakten vore berättigad att utbekomma pollett, blef på min begäran hänskjuten till Högloft. R. o. Ad:s afgörande och lärer nu, efter hvad jag hört berättas, hvila på Ståndets bord. Jag får härmed vördsamt återkalla min begäran om erhållande af pollett på grund af berörde fullmakt och anhålla att denna återkallelse måtte varda genomRiddarh.-Utsk. hos Höglofl. Ståndet anmäld, så att frågan måtte förfalla. Stockholm d. 6 December 1865. Lars Stiernstedt. Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, gjord propos., beslöt R. o. Ad., att frågan om polletts utlemnande på grund af den ifrågav:de fullmakten skulle förfalla och målet från bordslistan afföras. Upplästes ett af Gr. von Rosen, Axel, inlemnadt mern. af följande lydelse: Jag får härmed afsäga mig förtroendet att vara Bänkman och Suppleant uti Bevilln.-Utsk., med vördsam anhållan att få bibehålla min Riksdagsmannarätt.
Billigtvis låter den frågan höra sig, hvarföre icke dessa undersökningar förr blifvit verkställda. Man kan icke annat än beklaga att så icke blifvit händelsen. Att befordra detta företag hade ovilkorligen tillhört Landshöfdingarne i Jemtlands och Hernösands län; och man kan icke på något sätt förklara det förh:de att alla åtgärder härför hittills blifvit åsidosatte, så vida man icke vill såsom skäl dertill antaga att vederböraude auktoriteter i dessa orter varit så uptagna med andra förslags utförande att de måst skjuta denna högst vigtiga frågan ät sidan. Behofvet af denna väganläggning är så i ögonen fällande, att man icke gerna bör kunna förutsätta att någon glömska i det hänseendet varit vållande dertill, att frågan icke förr blifvit bragt å bane. Från allmänhetens sida åter har man antagligen af den orsak icke försport några högljuddare klagomål öfver denna vägs svårigheter, att större delen af den menighet, som färdas denna väg, numera blifvit sfi van vid alla dessa besvärligheter, att man uphört klaga. Jag är dock öfvertygad att denna väganläggning kommer att blifva ett af de föremål, vid hvilka den ny tillsatta Landshöfdingen i Jemtlands län företrädesvis kommer att fästa sin upmärksamhet. Då den stora landsvägen från Ostersund till Norige nu är färdig, så lärer väl ingen kunna bestrida den oundgängliga nödvändigheten utaf, att resande erhålla en fortsättning af näbande väg till Sollefteå och Hernösand, för att kunna undvika den omkring 20 mils långa omvägen. Med full tillförsigt motser jag det förh:de, som jag redan uti mitt förut afgifna anförande omnämnde, eller att, sedan kostnadsförslaget blifvit fullbordadt samt Magoch VattenbyggnadsStyrelsen deröfver sig yttrat, K. M:t. kommer att tillstyrka, det K. Stir måite för detta företags utförande anvisa en långt större summa än jag nyss föreslagit; — ty ingen, som eger någon kännedom om denna farleds beskaffenhet, och allra minst llegeringen, kan anse, att de medel, som beviljas för denna kommunikation, äro bortkastade. Hvad derefter beträffar
Saldo i Jrapitdökning .. 641: - 5 % Siiili.nia kronor 3,816: 79 InventHJoieniil, bestaende af ralienskapböcliei. och skrifmateriel, äro ej LI ~ptagiiril i nhgot viircle. Fröfciiania Geijer och Elsa Gyldén haf ' va iirider det förflutna Aret nied iippoffrande, nit och mycken. sliicblighet skött kassans registrering och. ekoiiorniska expedition. Stockliolin i fel~riiaxi 1895. d. -, C a r l Nyström. Enligt verlistiI.lld beriikning af fonderna tillFredrika 13remei.Förbunclets sj l~ldiizssit vor0 c1esa1111na vid början af år 1.895 följ a~i.cle:: Försäl\ i ii-gsfonilen .. kr. 6,534: - Reservfo~-i.cleil ... 474: 94 dR kassans Impital vid sliitet af &amp; .r 1894 uppgicli till Irr. - Kassans styrelse har iiiider året liaft fföljaii de samman1 sättning: Ordinarie styrelsemedlenumar: Professor P. G. Roshz, ordförniide. Fröken Tl~xesa. Geijer, sekreterare och tjänstg~rande vid expeditionen. Fröken AHM ROOS. Mediciiialrhdet D. Pontin. Suppleanter: F r u F. Lybeck. Fröken G. ron Plmg-en. Fördelningslä.karen ii? A. E d h y. Revisorer: Fröken H. CaseZ7.7:. Fröken A. Fabicizm Revisorssuppleanter: Lifinedikus G. W ' esff et t. Fröken A. d) crhTströni. Styrelsen tillkter sig slutligen erinra: Det betydliga belopp af kr.