Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit kan vara i tillfälle att bedöma i deras helhet; då derjemte, enligt hvad af Kongl. Cirkulärbrefvet den 6 Juli 1849 inhemtas, Kongl. Majit, med anledning af Rikets Ständers förut omförmälda underdåniga framställning rörande fullständigare reglerande af åtskilige skolor i Riket, i nåder anbefallt Konsistorierna att, sedan vederbörande Stadsmyndigheter samt skolornas Inspektörer och Rektorer blifvit hörde, uppgöra och till Kongl° Majit inkomma med underdånigt förslag till fullständig Reglering af Stiftens undervisningsverk, för att tagas i Nådig pröfning vid uppgörande af den för hvarje skola erforderliga normalstat, hvilka förslag nu mera från Konsistorierna inkommit, så och enär samtlige vederbörande således fått tillfälle att uttala sina åsigter och önskningar, i fråga om utvidgande af befintlige allmänna läroverk, tror Utskottet, på alla dessa skäl, det hvarken vara behöfiigt eller lämpligt, att Rikets Ständer nu lill Kongl. Majit ingå med någon ytterligare underdånig framställning i fråga om reglering af några särskilda läroverk, hvadan Utskottet hemställer, att någon åtgärd i anledning af Herr Doktor Nordlanders, Herr Bomans och Herr Rydins förevarande motioner ej må af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 3 Augusti 1854. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854 Allm. Bestoch Elkon.-Utskottets Betänkande, N:o 117. t N:o 117. Anie. tili Exp.-Utsk. den 14 Aug. 1854, kL 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om inrättande af ett Ecklesiastik-koUegium. Hos ho "lo fl. Ridderskapet och Adeln hafva följande motioner blifvit i nämnda hänseende afgifna, nemligen: A) af hr von Hartmansdorff, August.
John trefvade med handen i västfickan – Ja, se dig mans omkring, det är mycket att se i det här rummet, mycket att se, mycket att se. John satt länge med brefvet ouppbrutet i handen. Han försökte ge sig mod genom att mumla: – Det är omöjligt, hon kan ej säga nej till min anhållan. Jag måste bryta brefvet och läsa bekräftelsen härpå. Om Pehr Backman såge mig nu, skulle han säga, att jag gör mig en massa fåfänga bekymmer, och han har rätt, han har rätt. Hon är ju min enda syster. John slet upp brefvet och läste: »Min herre! Grefvinnan Wachtmeister är af en långvarig opasslighet förbjuden att besvara min herres bref och har därför uppdragit åt mig att gifva min herre tillkänna, att ehuru Grefvinnan långt före detta sagt min herre sin mening, som gör henne så mycken oro och bekymmer, och då hon icke möjligen kan lämna någon slags åtgärd, så vill hon likväl för att icke bemöta min herre på ett sätt, som han så ofta användt mot henne, öfverlämna åt mig att svara min herre, att hvarken Grefve Wachtmeister eller Enkefru Hall yrkat på denna auktion, utan att dess anstiftande helt och hållet får tillskrifvas herrar kuratorers beslut. Emellertid önskar jag tillika påpeka, att herr Hall ej vidare bör besvära Grefvinnan, hon är inquieterad däraf och behöfver att få vara i fred. Herr Hall har lofvat henne det vid sista afskedet, därom har Grefvinnan åstundat, att jag skall påminna herr Hall. Det är dessutom inte med fruntimmer, som man afgör affärer, och då Grefvinnan föresatt sig för sitt lugn att öfverlämna alla herr Halls reiterationer i detta ämne till mig, så är också korrespondansen med Grefvinnan utan ändamål.» John släppte brefvet ur handen. – Nej, nej, det får inte ske, det får inte ske! Han ropade det så högt, att gossen, som var i färd med att stryka den uppstoppade vargen öfver ryggen, förskräckt drog sin hand tillbaka och skrek: – Bits den då? – Nej, den bits inte. Ingenting i detta rummet bits, här finns bara snälla djur.
Maj:ts befallningshafvande i Skaraborgs län, med underdåniga förord beledsagad. Sedan Kongl. Majit i nåder anbefallt Dess och rikets Kammar-kollegium att öfver denna ansökning, efter vederbörandes hörande, afgifva underdånigt utlåtande, har bemälda kollegium, i skrifvelse den 6 innevarande månad, med öfverlemnande af t. jf. chefens för skogs-institutet underdåniga yttrande i ämnet, upplyst, att ifrågavarande hemman N:o 2 Fridened Brogården om 1/2 mantal i Frideneds socken och Vartofta härad af Skaraborgs län, utgjort skogvaktareboställe, intilldess detsamma genom Kongl, brefvet den 22 December 1837 förklarats icke vidare vara för någon skogsoch jägeri-betjent behöfligt, samt att hemmanet sednast blifvit genom kontrakt af den 30 Oktober 1845 på 24 års tid, räknade från midfastan år 1846, emot en årlig arrende-afgift af 17 tunnor 16 kappar spanmål, upplåtet till löjtnanten, friherre H. H. von Essen, af hvilken detsamma ännu innehafves. Med anledning häraf och enär härvid tillika förekommit, dels att nyssbemälde arrendator medgifvit afsöndring af den till skolbyggnader afsedda plats, utan att derför under sin arrendetid fordra ersättning, dels ock att merberörda jordrymd är af ringa värde, såsom bestående af 24 1/10 kappland ovanligt stenbunden hårdvall samt 4 3/10 kappland sankvall, har Kongl. Maj:t, på grund af stadgandet i regeringsformens 77 §, velat hos Rikets Ständer föreslå, att nämnda plats, till 28 4/10 kapplands rymd, må för det uppgifna nyttiga ändamålet, ulan någon årlig afgäld, från berörda utarrenderade hemman afsöndras och till Frideneds församling upplåtas, i hvilket afseende den gjorda ansökningen med tillhörande handlingar nu till Rikets Ständers Stats-utskott öfverlemnas. Kongl.
Der skildes vårt lilla ressällskap åt; mina schweitziskor gingo till Moskva såsom guvernanter; de medförde icke de gladaste föreställningar om lifvet i det "heliga Ryssland." Jag derimot stålsatte mitt hjerta mot kommande ödens slag. Den fanatiske prestens dystra hot i Ostrolenka bådade intet godt och 1863 års hemska scener ha besannat farhågorna. Borgfröken. Skizz från kejsar Nicolai regering. [Denna lilla berättelse har i sina flesta detaljer en sannt historisk grund. Den är naturligtvis något romantiserad; dock äro såväl den intressante fången å slottet i det gamla Kexholm, den så kallade "namnlöse", en figur ur verkligheten, liksom ock kejsar Nikolai offentliga uppträdande vid sin broders frånfälle är historiskt riktigt; äfven furst Trubetskoj och den ädle Rylejeff äro som bekant historiska personligheter.] Den bleka, kalla decembersolen hade nyss gått upp. Dess strålar belyste matt det ödsliga landskap, som vid gränsen emellan sydöstra Finland och Ryssland sträcker sig utmed Rajajoki-åns höga stränder. Naken och skoglös höjer sig en brant backe vid åbrädden på den ryska sidan och bjuder den från vester kommande resanden en ogästvänlig helsning. Det enformiga hvita snödoket, i hvilket hela naturen nu var inhöljd, liksom i en liksvepning, gaf den föga inbjudande nejden en ännu mera frånstötande karakter. Den frågan tränger sig på hvarje resande: står man här verkligen vid gränsen af det civiliserade lifvet, vid tröskeln till en främmande verld, med främmande, mot den öfriga verlden fiendtliga intressen? Så tro många ännu den dag som är i dag, och många voro äfven de skäl som talade för denna bedröfliga åsigt, åtminstone vid den tidpunkt, om hvilken vår berättelse handlar. Det är i början af december månad af det för hela Europa minnesvärda året 1825, då kejsar Alexander, "den välsignade", som det ryska folket kallar honom, efterträddes på Rysslands thron af den antieuropeiske sjelfherrskaren Nikolaus. Att denne sistnämnde, all revolutions afsvurne fiende, sjelf genom en blodig militärrevolution besteg sin i Taganrog aflidne broders thron, är bekant.
Län underdånigst anhållit, att, som dera ålåge att både i Nämdö och Djurhamns kapellförsamlingar ej allenast deltaga i byggnad och underhåll af kyrka och komministersboställe, utan ock att aflöna komminister, klockare och öfrig kyrkobetjening, hvilken dubbla börda sökanderne, såsom obemedlade lotsar, ej längre förmådde uthärda, Eders Kongl. Majit fördenskull matte i nåder tillåta, atl ön Rummaren finge i ecklesiastikt hänseende skiljas från Nämdö kapell, tillhörande Öster-Haninge pastorat i Strengnäs Stift, och i stället förenas med den, Rummaren vida närmare belägna, Djurhamns kapellförsamling af Wermdö pastorat i Upsala Stift och Stockholms Län. Af det underdåniga utlåtande, Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Kollegium, jemlikt erhållen nådig befallning, efter vederbörandes hörande i ämnetj afgifvit, inhemtas, ibland annat: att ön Rummaren eller Rummarön, som, enligt Jordebokcn, utgör io£ till 5| förmedlade mantal, i äldre tider tillhört och ännu tillhör Wermdö pastorat i allt verldsligt, juridiskt och administrativt afseende, samt jemväl i ecklesiastikt hänseende fordom varit med nämnde pastorat förenad; att afståndet emellan Rummaren och Nämdö kapell utgör iner än En mil, men emellan Rummaren och Djurhamn icke fullt en half mil, att sjöfarten från Rummaren till Nämdön under starka ostliga vindar är både svår och farlig, hvilket i vida mindre mån inträffade med öfverfarten till Djurhamn; att sedan, genom flere Kongl. Bref, Rummarön förklarats tillhöra Öster-Haninge pastorat, Kongl. Maj:t., enligt nådigt
Dertill skulle således endast användas mera andligen begåfvade och bepröfvade prestmån, men för att fästa dem vid platsen, icke för ett och annat år, såsom ett trappsteg till bättre lönebefordran, utan för så lång tid som helsa och krafter med gåfvo, borde fängelsepreslens inkomst vara fullt motsvarande hans behof, med hän seende till en bergad lefnadsställning. 2. Vår sednast hädangångne ädle Konung, som med sitt högsinnade och men niskoälskande bjerta visade ett varmt deltagande för den fångnes belägenhet och visste att uppskatta det rätta menniskovärdet, har uti skrift uttalat dessa minnes - Motioner i Bonde-Ståndet 1862■ N:o 468. 763 värda ord: ”straffanstalten må aldrig så väl inrättas och vårdas, så är den likväl i behof af den allmänna medborgerlighetens stöd och af municipalt biträde. Dem förutan blir straffanstalten alltid otillräcklig och kan i längden möjligen förfalla lill en skadlig ensidighet; frågan om fallna likars upprättande och förbättring rörer alltför nära samhällets stora angelägenheter, för att icke omfattas af alla medlemmar. Endast derigenom kan ett välgörande samband bibehållas emellan det allmänna och straffanstalten. Förbrytaren måste fråndömas sin frihet och afskiljas från samhälligheten för alt sättas ur stånd alt skada och medelst ett förnuftsenlig! straff återföras om möjligt till sjelfbesinning och bättre uppsåt, men samhället måste med ömt deltagande och moderlig omvårdnad följa äfven sina vilseförda barn. Detta utgår från en sann kristlig grund. Del är icke tillfyllest, att klaga öfver dem och andra oordningar, att visa en stundom barnslig fruktan för befarade rättskränkningar, men undandraga sig ali andel, då någon möda eller sjelfverksamhet tages i anspråk. Det onda låter icke besvärja sig, hvarken af författningars döda bokstaf eller af den allmänna fördömelsen. Det måste angripas vid sin rot med allvar och beslutsamhet.
Hastigt gjorde han sig af med tingesten, som nu flög till hans granne, konung Gudmund, hvilken genast skickade den till konung Gerröd. Men denne vek undan, så att den i stället träffade hans män Drött och Hösne och gaf dem båda döden. Sedan dansade den genom en glasglugg ut i det dike, som var gräfdt ikring borgen. Och därifrån sprang upp flammande eld. Då slutade man detta nöje och började dricka. När Gudmund och hans män gingo att sofva, tackade de Torsten, för det han gifvit sådan hjälp, att ingen olycka drabbat dem; men Torsten genmälte, att det kraftprofvet varit tämligen lindrigt. »Hvarmed skola vi månne i morgon förlusta oss?» sporde han. »Brottningskamp skall konung Gerröd låta anställa», sade Gudmund; »och hans män skola taga hämd; men vår styrka är tyvärr icke att jämföra med deras.» »Min konungs lycka skall stå oss bi», återtog Torsten. Nästa morgon gick enhvar ut att roa sig, bäst han kunde, medan matsvennerna dukade bordet. Sedan sporde konung Gerröd, om kämparne kände lust att brottas. Hans befallningar ville de lyda, svarades det. Därpå klädde de af sig och togo hetsiga nappatag med hvarandra. Och Torsten tyckte sig aldrig tillförene hafva sett sådana grepp. Allt skalf, när de föllo i tiljorna. Då trädde Agde jarls följeslagare Froste fram på golfvet och sade: »Hvem ärnar gå emot mig?» »Det blir väl någon, som det gör», utbrast Fullstark, Gudmunds man. Strax höggo de tag i hvarandra; det vardt en häftig brottning, och Froste var den starkaste. Han lyfte Fullstark upp på sitt bröst, i det han böjde sig långt tillbaka: men då satte den osynlige Torsten sin fot i hans knäveck, så att han stupade baklänges, och Fullstark föll ofvanpå honom. Hans nacke och hans armbåge krossades. Därpå reste han sig upp med möda och sade: »Icke ären I ensamme om munterheten här — hvarför stinker det så ur eder flock?» »Ifrån munnen räknadt, har näsan ej långt att lukta», svarade Fullstark.
Man har anmärkt, att icke heller den nu i afseende på ordförandeskap gällande grundsats inom Ståndet i allo tillämpas, emedan Landtm, och ordform i Ridd.directionen icke intaga sina platser till följe af deras nummer på Riddarhuset, och har man förmodligen velat säga, att då full conseqvens nu icke äger rum, skulle den icke heller hädanefter vara nödvändig. Förhållandet roed nyssnämnda personer är likväl ingalunda jemförlig! med ordförandeskapet i Utskott. Hvad Landtm, beträffar, stadga 52 §m Reg.Fm och 23 §m 1 mom. Riksd.Ordn , att Konungen dertill nämner, hvarföre det icke beror af R. o. Ad. alt bringa detta utnämnande under den i allmänhet inom Ståndet gällande princip, hvars tillämpning ofvannämnda § i Riksd.Ordn. befaller, så snart Landtm, af sjuklighet ('Hermandia anmäldta laga förfall hindras att föra ordet, och hvilken således icke kan utan grundlagens förändring fullkomligt upphäfvas. Dessutom Den i April. 39 skulle rättigheten för elen enligt matrikeln äldste grefven att vara Landtm., blifva af helt annan beskaffenhet, an den födseln gifver atti Utsk. föra ordet, emedan denna sednare är ingen , savida icke electorernes förtroende gör den verksam; och det är således icke att befara, att en fullkomligt oskicklig blifver ordför. i Utsk., hvilket äter med Landtm.platsen skulle kunna hända, om denna uteslutande tillhörde en viss slägt. Hvad äter angär ordförandeskapet i Ridd.directionen, så är detta egentligen att anse såsom ett enskildt ekonomiskt förtroende, och har Ii. o. Ad. måhända förbehållit sig att directe utse den person, åt hvilken detta uppdrages, just derföre, att It. o. Ad. åt honom öfverlemnat afgörande röst, då directionens ledamöter blifvit delade mellan tvänne stridiga meningar. Förhållandet mellan ordform och de öfriga ledamöterna i Ridd.direetm får också en olika karakter, derigenom att de, men icke han, åtnjuta ett honorarium för sitt besvär att äfven mellan riksdagarna besörja Ståndets gemensamma angelägenheter.
Mörner föreslagna stadgande är just gjordt, för att, då gäldenären föreger att någon annan än han sjelf är ägare lill godset, han skall vara skyldig att sjelf underrätta den föregifna ägaren deiom, hvilket han, som jag nyssnämnt, bäst är i tillfälle till. Detta är ungefärligen lika med hvad Utsk. föreslagit, likväl med någon förändring, emedan Gr, Mörner gifvit borgenären sjelf 384 Ben s3 Januari e. m. rättighet att underlätta den uppgifna ägaren om utmätningsåtgärden, för den händelse att gäldenären ej skulle göra det, på det borgenären i alla fall må komma i tillfälle att inom någon kortare tid göia sin rätt gällande. Hr Lagerhjelm: I händelse gäldenären icke fullgör det åliggande, som här honom tillägges, så kan deraf möjligen uppkomma den följd, att rätte ägaren till dessa lösören blir okunnig om förhållandet. Med hvad skäl stadgar man fatalier, om det icke skall blifva möjligt för den, hvilken de angå, att bevaka sin rätt? Här har man gjort ett stadgande, hvarigenom det kan blifva omöjligt för den rätta ägaren, med bästa vilja, att bevaka sin rätt, — kan sådant.vara rätt? Frih. Cederström, Anders: Här kan naturligtvis icke rätte ägaren, eller någon annan ägare, än den sorn besitter godset, blifva känd, med mindre gäldenären angifver honom. Om det nu skulle vara i gäldenärens intresse att icke angifva ägaren, så blir naturligtvis godset utmätt. Skulle återigen gäldenären angifva en sådan person, så blir det efter detta förslag ägarens rättighet att inom 3:ne månader efter af gäldenären erhållen underrättelse om qvarstaden instämma borgenären, om han vill göra någon rätt till godset gällande, och borgenären har samma rätt sig förbehållen, om han vill fullfölja sitt anspråk. Ägaren kan således ej blifva sin rätt förlustig, såvida han har med en redlig gäldenär att göra. Har han åter med en oredlig gäldenär att göra, så hjelper hvarken det ena eller andra stadgandet, ty då lärer ingen komma att få veta hvem som är rätte ägaren. Frih. Cederström, Ja co b : Mig synes att Gr. Mörners reservation skäligen upplyser de olika ställningar, hvaruti de olika förhållandena kunna uppkomma.
Och hon bombarderar frun med anonyma bref så fort hon tror det behöfs. – ”Naar De bliver gammel og dydsiret, saa bliv aldrig en fru Collet.”226 ”Frun med millionen” är icke trettio år ännu; jag tror hon är 27. Hennes man är mycket intelligent. Strax de blefvo gifta, eller då de hade varit det ett år eller så, hade hon öfverraskat honom då han smekte sin älskarinna. Han hade helt och hållet ledt hennes intellektuella uppfostran. Så lär det ofta vara i de polska äktenskapen. Ur erotisk synpunkt var han henne fullkomligt likgiltig. Hon föreföll mycket vek; kunde skifta färg för det allra minsta. Trots sitt uppträdande som verldsdam, plågades hon i sällskap af en hemlig blyghet. Hennes föräldrar äro döda, och hon har en enda bror – ogift – hvilken bor i München eller Dresden; men jag tror det är i München. Förmiddagen efter det Brandes berättat mig historien om henne fick han bref från Josepha Tschebeko, deri denna omtalar att frun rest från sin man och till brodern.227 I början hade man trott det vara endast sqvaller och rykten, men mannen hade nu satt auktion på hästar, bo och allting; han ville återgifva hustrun hennes hemgift. Den sista tiden hade hon varit riktigt förfärande blek, men eljest hade hon varit sig lik, – blott allvarsammare. Man trodde henne vara sjuk. Underrättelsen gjorde djupt intryck på B. Han kunde icke tänka sig hvad orsaken till hennes beslut kunde vara. Strax innan jul eller också strax efter jul hade han skrifvit till henne till svar på ett bref från henne som han fått för rätt länge sedan nej, det var icke så! I December tror jag han fick bref från henne och han – jo, det var visst så ändå – han hade dröjt länge med svaret, och i mellantiden hade hon rest; han hade rekommenderat sitt bref och var derför säker om att det blifvit retourneradt efter henne till München. Hon hade frågat om han snart kom till Warschau. Mannens föräldrar hade plågat henne mycket genom att ständigt hålla henne under ett slags uppsigt. Hon kände sig aldrig riktigt fri och obemärkt i sina rörelser, och hon led under det.
Herr Uggla j Carl Wilhelm: Jag utbeder mig få yttra några ord, emedan äfven jag varit ibland dem , som ifrat emot, och ingifvit förslag till ändring af, Bysättningslagen. Ingen lärer nu mera kunna förneka nödvändigheteu af en efter tiden lämpad lag i denna väg, som fredar medborgare ifrån att godtyckligt, och af hämdfulla bevekelsegrunder, beröfvas den personliga friheten, hvars värde endast med lifvet kan jemföras. Men, mine Herrar! Hvad har väl Utskottet gjort för att gå våra önskningar till mötes, då vi såsom uttryck af den allmänna viljan påyrkat den öfverklagade lagens förändring? Om något vore åstadkommit, skulle också jag lika med den sista värda Talaren instämma, att detta, om än aldrig så ringa, visserligen vore bättre än allsin - Den 20 November f. rn. tet; men jag kan icke af Utskottets Betänkande finna ett spår till något dylikt bestämmande. Jag täger mig således friheten, att göra några erinringar. Utskottet föreslår en slags modilication, hvarmed man skulle åtnöjas, och denna består uti en gäldenären gifven tid af åtta dagar ifrån erhållen del af lagsökningen; märken, mine Herrar! af lagsökningen, innan bysättning borde verkställas. Men då lagsökning afen tvistig skuldfordran gerna flere månader kunnat förutgå, så blefve ändå alltid följden, alt bysättning genast pä utslaget vöre verkställbar. Utskottet har således här gifvit ett oredigt förslag, hvilket ensamt förtjente påminnelser och återremiss. Jag vill likväl icke uppehålla mig så mycket vid det felaktiga i behandlingen; detta ligger klart för hvar och en. Nej, de principer, som andas uti Betänkandet, äro de rätta föremålen för särskildta eftersinningar. Jag har hört sägas: att en Jude negerar verlden; att denne har sina plenipotentiairer både här och der. Jag frågar: har han ock någon sådan hos LagUtskottet accrediterad? Tiden, mine Herrar, är icke nu för handen, att undvikande besvara hvad ^Vdelar af Nationen högt påkallar.
239 ket väckte mitt stora intresse, var tjenstfolkets, och isynnerhet våra svenska tjenstflickors ställning i Danmark. Svenskor användas der i stor iiiiingd såsom ladugårdspigor, hvitbetsplockerskor m. ni. Agenter resa omkring i Sveriges sydliga landskap, gifva löften om förträffliga platser med hög lön, och locka sålunda hela skaror af svenska qvinnor till Danmark. Vid framkomsten erhålla de stackars tjenctflickorna ofta dåliga platser med liten lön och ett alltför strängt arbete. Slutet på den sorgliga historien blir ej sällan, att de hemfalla till sedligt förderf. Dansk Kvindesamfund har i sin niån sökt råda bot för detta onda och önskar i denna angelägenhet hjelp af ' Fredrika-Brenier-Förbundet *). Men afven dagarna e,fte ?- mötet hade ett slut, och den 23 juli satt jag på en ångbåt, som skulle föra mig hem till Sverige. Det var ined saknad jag lemnade den danska hufvudstaden, och jag började att i initt minne gå igenom hvad jag hört om samskolor och nykterhetssträfvanden, om nya arbetsområden och - ja, jag vet e,i allt hvad. Men snart öfverraskade jag mig med att hafva öfvergifvit alla inötestankar och njöt i stället af den priiktiga anblick, som sundet erbjöd. Än följde mina blickar ståtliga tremastare och präktiga ångare, än lotsbåtar och skutor. Och så kom solen och satte de grannaste färger p5 både haf och farkoster, och jag tyckte, att jag aldrig kunde se mig inätt derpå. Snart var det danska landet nära att försvinna vid horisonten. Jag sände då i tankarna de varmaste tacksägelser dit bort, och kände att i min hågkomst skulle jag tacksamt bevara, ej blott mötet och dess förhandlingar, utan ock de danska hem, som så gästfritt öppnats för mig, och alla d e menniskor, som leninat mig så mycken hjelp och visat mig så mycket tillmötesgående. G. A - y. *) En skrifyelse rörande denna vigtiga fråga har inkommit till Fredrika-Bremer-Förbundet från Dansk Kvindesamfund. Förbundets styrelse har beslutat att t; llsät,ta en komit6 för frågans utredande.