Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Danska frågan kommit, hafva dock Utsk:ts ledamöter varit enhälliga, nemligen att anledning icke förekom till någon erinran eller klandrande framställning hos R. St:r. För min del tror jag, att den tidpunkt, som dessa handlingar omfatta, var af en för Sverige så brydsam och svår beskaffenhet, att vi kunna skatta oss lycklige att hafva kommit ifrån saken utan svårare olägenheter, och att det ej är skäl att allt för mycket ingå uti alla detaljer. Detta skulle kanske ej vara stort roligare för oss, än det var för salig ./Eneas, då Dido bad honom berätta sina öden, och han började med de orden: lnfandum, regina, julies renovare dolorem. Frih. Klinckowström, Rudolf: Redan vid sista riks dagen, då décharge-betänkandet förevar på detta rum, yttrade en talare, att det varit önskligt, om Konst.-Ulsk:t vid samma tillfälle leninat en teckning öfver regeringssystemet. Afven vid denna riksdag har, såsom vi alla hört, en talare uttryckt enahanda önskan. Om en sådan teckning skulle lemnäs öfver det regeringslustrum, som förflutit mellan den senaste riksdagen och den innevarande, så tror jag, att denna tafla ei skulle sakna sina stora bilder för sanningens pensel. Man skulle der få se de stora frågor, hvilka utgjort föremål för representationens öfverläggning och beslut, och af hvilka ännu en del återstå till behandling. Sålunda skulle först framställa sig den genomgripande samhällsfråga, som kanske under sekler skall förändra Sveriges inre ställning; jag menar representationsfrågan, dess uppkomst, dess bearbetande, dess slut och de sannolika följder, den kommer att medföra för ett älskadt fädernesland. Och de Riks-Stånd, som under sekler så att säga burit Sveriges öde på sina axlar och bidragit att framföra landet i lycka och välstånd, alltid sammanflätande sin historia med Svenska folkets, med full tillit och förtroende, att de både ville och förmådde värna fosterlandets sjelfständighet och oberoende, dessa Stånd äro nu bortsopade från skådeplatsen för deras fosterländska verksamhet, för att lemna rum åt individer —- man vet ej hvilka!
Annonce om detta förhållande bör i allmänna Tidningarne införas, och genom allmän Kungörelse samtlige Handlande i Riket uppmanas uppgifva anbud, i händelse någon eller några bland dem äro i tillfälle att på den bestämda tiden och orten leverera Spannmål för lindrigare pris, emot rättighet att erhålla förskott af Creditivfonden, så framt fullgod säkerhet för återbetalningen ställes. 4:0 Leveranteuren utbekommer sin betalning lör hvad han utöfver det förskott, han af Creditivfonden erhållit, sig betingat af de medel, sorn under första betalningsterrninerne inflyta, hvarefter Konungens Befallningshafvande åligger att till Kongl. Sfats-Contoiret directe återställa de medel, sorn blifvit af Creditivfonden förskjutne; derom allt desse Befallningshafvande jemväl ega, att med Leveranteurerne upprätta Contract, hvarigenom läeveranteur, sorn fullgjort åtagen Lever ance, befrias ej allenast från bestyret med spannmålens -utdelande till undsättningstagarne, utan ock från uppbörden af bttalningen. io Bil. t. StatsBancos. Oec.-Utsfs.Ucl. N:o n3. 5:0 Da Spa nnrnälen till levereringsort ankommit, böra, i händelse det sig möjligen göra låter, de undsättningstagande Socknarne eller Pastoraten, under uppsigt af ett dertill af dem sjelfva utsedt ombud och i närvaro af KronoBetjér. t, samt förordnade Besigtningsman med biträde af edsvuren Mätare, emottaga den för Pastoratet eller Socknen reqvireradfe Spannmålen, men der sådant icke kan verkställas, utan Spannmålen måste i Magazin uppläggas, bör tillses, att den noga vårdas, tills undsättningstägarne kunna den emottaga, och ingen afskrifning lör magazineringen Magazins-Förvaltarne tilläggas. 6:0 Kongl. Stats-Gontoiret bör åligga att för Greditivet afgifva årlig redovisning till gransknings undergående i Kongl. Kammar-Rätten och af Rikets Ständer eller deras Revisorer.
så Men den gamle vise sade till henne: " Var tyst! hvad hör du? " Hon lyssnade ifrigt och svarade: " Jag hör ljudet af många fötter, tusen sinom tusen och åter tusen gånger tusen, och de nalkas hitåt. " " essa iiro de som skola komma efter dig. GB förut och bana en stig till vattnets brädd! Der hvarest du nu står skall marken trampas af tiotusen g h g e r tiotusen fötter. " Och han tillade: " Har du sett hur grashopporna g&amp; öfver en ström? Först kommer en ned till stranden och sköljes bort, så kommer en annan och så ännu en, och annu en till dess slutligen af deras hopade kroppar en bro slais öfver vattnet och vägen ar fri. " " Men af dem som komma först blifva m h g a bortförda och deras spår finnas icke mer; icke ens deras kroppar äro med att bilda bron! " " Han sade: " Och om de också sopas bort utan att ~zågoa kan finna deras spår - hvad mer? " Hvad mer? " " De trampade andock upp stigen till flodens straud. ' Hon sade sakta: " De trampade upp stigen till flodens strand. " - Och hon frågade: " Hvem skall g&amp; fram öfver den bro som slagits af v t a kroppar? * Ban svarade: " Hela 1) zza1zskZig7~ete~z.~ D % grep kvinnan fast om stafven, och jag s8g henne gå nedåt den mörka branten till floden. Och jag vaknade; rundt om mig såg jag aftonrodnadens gyllne sken, och den sjunkande solen lyste på buskarnas taggiga grenar. Min hast betade lugnt i narheten. Jag vande mig p i sidan och s&amp;g hur myrorna i tusental sprungo öfver den röda sanden. Jag tankte fortsatta min vag, ty aftonen hade blifvit svalare, men mitt hufvud förtyngdes &amp; ter af sömnen. Och jag drömde en dröm. I drömmen såg jag ett land, och på dess höjder gingo frimodigt kvinnor och män hand i hand. Och de blickade med stark tillit in i hvarandras ögon och fruktade intet. Och jag s&amp;g afven kvinnorna fatta hvarandras hander.
Efter äfven härtill af R. o. Ad. lemnadt bifall, anmodade Hr Frih. o. Ordf:n Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Arnell samt en suppleant i StatsUtsk. efter Hr Lannerstjerna. Föredrogs StatsUtskis den 28 sist]. November på bordet lagda Utlåt. N:o 171, i anledn. af erbållne återremisser å Betänk. N:o 122, ang:de reglering af utgifterne under Riksstatens Sjette Hufvudtitel. R. o. Ad. biföll Utsk:s hemställan att aflöningen för LänsBokhållarne må fastställas till lika belopp af 1000 Rdr Rmt för alla samt fann förev:de Utlåt, i öfrigt ej föranleda annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Föredrogs ånyo Vä Hofi. BorgareStåndets den 14 och 16 sisth November på bordet lagda prot.-utdr. N:o 415, innehållande inbjudning till de öfrige RiksStånden att förena sig i det vid föredragningen af Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Mein. N:o 32, af BurgareSlåndet, i afside på Utskis yttrande sngide upförande af en fyr på Brämön, fattade beslut, det skall en summa af 40,000 Rdr Rmt ställas till K. M:s disposition för anläggning af en fyr på lämplig plats emellan Hernöklubb och den söder om Sundsvall belägna fyr. Sedan, i anledn. af R. o. Adis beslut att icke till pröfning företaga ifrägavide inbjudning innan underrättelse erhållits om de öfrige RiksStms i afside på R. o. Adis i samma ämne gjorda inbjudning fattade beslut, lindert.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: Då Lagutskottet vid 1ST5 års Riksdag föreslog antagande af flere Gevaldiger i hvarje Län, att vid Fångars transporterande åtfölja till bevakning, yttrade jag den 5 Martii 1815 till Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll, den tanka, att de löreslagne kostnaderne dervid blifva för Staten känbara, samt att ändamålet kunde, likasom hittills, ernås med andra anstalter; och ifrån de skäl jag då anförde och nu får åberopa, hämtar jag äfven nu betänklighet, att StatsUtskottets Betänkande bifalla. Att, för Sextio Gevaldiger, tillstyrka ett Stats anslag af 250 Tunnor Spannmål årligen, samt dessutom 32 Skilling Banco Dag - 320 Den 2 4 Martil, /. ut Tractanierite för KronoBetjente under resan medi fångar, som de nu äro skyldige af tjenstépligf utan betalning medfölja, blifver, vid nuvaran^ de förhållanden, en lör Staten icke obetydlig utgift, som, till dess uppgående rätta belopp,* icke en gång kan beräknas ; och då jag med-' gifver, att den ringare KronöBétjeriingen vid nu tillökte göromål svårligen medhinna att uppfylla den dem i Författningar töreskrifne skyldighet, att Fångar till bevakning åt tolja 9 skulle jag hellre önska, att i sådana och andra ändamål, flere KrönoBetjente i Länen antagas,' som äfven vid andra förefallande behof kunde biträda, än att TjensteniannaStaten så betydligen skulle okas, utan att i någon annan Väg hittills befordra allmänt gagn
Hamiltons motiv, att det vore en hårdhet, ett våld, begånget mot de mindre brännerierna, att söka utplåna den i afseende på redskapens beskaffenhet antagna skilnad dem emellan och de större, och att derigenom betydliga förluster skulle drabba de förre; men jag frågar den värde Frih:n, om, efter den beskrifning öfver den nuvarande redskapens orimliga afverkningsförmåga, som blifvit af Hr Hjärne framstald, man väl kan anse det vore lämpligt, att, på sätt hittills skett, låta skatten längre utgå efter pannerymden. Jag, för min del, kan icke fatta, hvarföre man önskar vidblifva författningar, hvilka, äfven om de mest skarpa föreskrifter rörande redskapens konstruktion och beskaffenhet utfärdas, alltid skola komma att kringgås och ofördröjligen visa en ytterligare höjning i beräkning af redskapens afverk - 414 Den 2G Mars e. m. ningsförmåga af behofvet påkallad; och hvad blefve egentligen följden af ett sådant förfaringssätt, örn icke den, alt vi nästa Riksdag stodo precist på samma punkt som nu. Derföre kan jag ej annat iiu yrka bifall å Utsk.s förslag. Gr. Anckarsvärd: Jag har alltid, så vidt det varit mig möjligt, gjort mig till ett ovilkorligt, oeftergifligt åliggande att, isynnerhet i frågor af lagstiftningsnatur, i möjligaste mån söka utreda och tydliggöra alla med frågan sammanhang egande förhållanden, innan jag med min röst biträdt något förslag. Men i afseende på denna fråga tyckes en sådan utredning ej vara möjlig. Med anledning af de uplysningar, Friherre Tersmeden afgifvit, skulle jag med nöje vilja ingå på hans förslag, men det förefaller mig som man ej kan komma till ett sådant resultat, vare sig genom bifall till Utsk:ts förslag eller K. M:ts Propos. I afseende å tiden för bränvinstillverkningens utöfning inom de större brännerierna, biträder jag K. M:s Propos., som föreslår 7 månader af året, hvilket jag ur alla synpunkter anser för det mest rationella.
Bergning är villkoret för möjligheten att påräkna duglighet hos Lärarne; och det är icke tänkbart, att personer, som i annan väg kunna bereda sin utkomst, skulle ikläda sig den tunga förbindelsen att, utan tillfälle för någon binäring, vara Skol-lärare, mot en aflöning, som i4 Statssamt Mim. Besv. och Fkon.-Utskottens betänkande, N:o 5. icke betäcker utgifterna för det tarfligaste bushåll. Att i denna aflöning åstadkomma en skälig förhöjning, skulle väl i första rummet synas tillböra föräldrarne, hvilkas ovillkorliga pligt det i allmänhet är att vaka öfver sina barns uppfostran ; men sorn, å ena sidan, folkbildningen är en nationalangelägenhet, hvars framgång det åligger hvarje samhällets ledamot, att 1 sin inon befordra, och, å den andra, oförmögenheten hos församlingarne att ensamma bekosta Lärarnes aflöning, blifvit af de flesta Dom-Capitlen uppgifven såsom förnämsta hindret mot Skolors inrättande, så hafva Utskotten, under öfvertygelse, att löningsvillkor, svarande mot Folk-lärarnes mödosamma, ansvariga och af mängden för ringa uppskattade kall, lämpligast stå att bereda, dels genom anlitande af bidrag å Communernas sida, och dels genom understöd af Staten, som i behofvets stund bör medlan de träda emellan, ansett sig böra tillstyrka : 1:0. att, i sället för de i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition omförmälde vecko-penningar till Läraren för hvarje i Folk skola intaget barn, hvilken afgift vore, i Utskottens tanka, för mycket betungande och dessutom för ändamålet mindre tjenlig, en afgift till Skol-cassan af minst 2 sk. och högst 6 sk.
Det är endast emot sådana föräldrar, som väl kunna hafva, råd att hålla sina barn i skolan, men uraktlåta denna skyldighet till följe af snålhet eller egennyttiga beräkningar på fördelen af barnens arbete hemma, jag föreslagit böter, såsom i min tanke det verksammaste korrektiv. Makten att ålägga dylika böter har jag velat lägga i skoldirektionens händer, emedan denna kommunal-myndighet alltid bör besitta kännedom att urskilja, hvar ett tillämpande af nämnde stadgande bör ega rum. Hvad åter nödens och armodets barn beträffar, så anser jag kommunen ega rättighet att från dem återtaga det understöd till kläder och föda, som det åligger kommunen att besörja åt sådane barn i och för deras skolgång, så snart det visar sig, att de börja försumma skolan. Nödvändigheten för fattiga föräldrar att sjelfva kläda och föda sina barn, om de vilja behålla dem hemma, anser jag utgöra en tillräcklig varning och väckelse, alt åtlyda lagens stadgande. Slutligen har Utskottet funnit betänkligt att tillmäta en kommunal-auktoritet rättighet att ålägga böter. En med denna rättighet snarlik makt finnes emedlertid redan vara skol-direktionen tilldelad, då denna myndighet eger, att hos ti'edskande föräldrar utmäta kostnaden för barnens underhåll på ett främmande ställe. Skulle ock rättigheten att ålägga böter innebäa något stötande för eganderätts-begreppet, så visar sig likväl makten att skilja barn från föräldrar nära nog bära tyranniets prägel.” No 115. Ank. till Evp. Utsk. den 7 Juli 1851, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående de klassiska språkens läsning uti Element ar-läroverken.
Det var som om han tagit emot stryk och som om alla menniskor sett honom göra det utan att slå igen; men han knackade ännu en gång, starkare än den första. Skulle han göra sig till hvar mans narr, så var det väl inte värdt att blinka vid det! Han höll just på att knacka för tredje gången, då han märkte en rörelse der inne. Han såg upp; någonting skymtade innanför rutan. Han kände genast att det icke var hon, och han ordentligt krympte sig af förödmjukelse, men hade han sagt A, måste han säga B och taga emot hvad som skulle komma. »Är det du, Per?» sade en qvinnoröst, och fönstret öppnades på glänt. »Ja, det är jag», svarade han tvärt och motvilligt, utan att tillägga något. »Anna är inte hemma, och jag tror knappt att hon kommer hem förr än dager», svarade rösten i blid ton och fönstret stängdes. Han hörde ett återhållet fnissande der inifrån. Det var som om blodet runnit ut i huden och stuckit honom med hundrade nålar, det flög upp i ansigtet med en flammande hetta, och det slog som hammare i alla ådror. Hvarför hade han frågat? Borde han icke vetat svaret förut! Borde han icke? Och hvarför slog han icke Malena i det skadeglada ansigtet? — slog henne med knytnäfven så att blodet frustade ur näsa och mun! Det skulle varit en tröst. Hvarför hade han icke slagit! Han såg åt fönstret; det var stängdt och jalousien för. Det var för sent. Så gjorde han alltid. Men han skulle väl nå dem alla, — alla! Andedrägten pressade sig fram i sugande drag genom dessa rörliga näsborrar; det var som om han uthärdat en smärta, hvilken han måste bita tänderna samman om för att icke skrika. Så började han gå framåt gångstigen; benen hittade vägen af sig sjelfva, som hästar utan körare. Han var icke med, han visste icke om han gick eller stod, hans tankar voro hos henne, som skulle komma hem när det blef dager, som skulle skratta — också hon — när hon fick veta att han varit der. Och hon var icke ensam. Han tyckte att han hörde dem hviska och skratta, skratta hvar gång de nämde hans namn.
Ännu mindre skall det anses förbudit att med »vederbörlig uppmärksamhet följa de ätskilliga För, waltnings - grenar, som under Kollegiala S unfundS eller särskilta Personers bestridande höra, eller för hwem dertill fog äger, att, som äldre Lag redan stadgar, lägga i daneil alla LmbetSmänS bervifliga,sä lagliga som olagliga göromål, med hwad sig -erwid tilldragit, nyttigt eller stadigt.- Lik - Den 2 Gctsber. - 1247 wäl dervid pämint, att sä wäl hwad i iv. Mom. af Z. Z. i allmänhet stadgar, som hwad ofwansbrc i s. Moni. af 4. § härom särskilt fbrbchälles, icke urakt» IlätaS mä. Och skall, fbr alt hwad i allmänt tryck utkommer, och mot denna förordning ej tpdeligcn st-ider, ingen Författare qwäljas eller'oroas. I hwilkcn afsigt, och pä det att hwad i ssilfwa Fölfattiungen cm förbrytelser deremot stadgas, icke mä genom aklagareS eller Domares mihfirstädda nit obehörigt äbcropas, liker med öfwerdrifwen och onödwändig stränghet handhafwas, följande rättwisa grunder och wilkor skola, vid denna Lags tillämpning, wara hädanefter hwarje Domare till wälbetänkt iakttagande älagda, nemligen:
Denna styrelse är nemi. ännu så länge endast provisionel organiserad, och har dessutom alldeles tillräckligt att göra med utarbetande af lagar och reglementen m. fl. kuranta göromål. Man kan derföre icke fordra, att denna styrelse skall ytterligare belastas med ett sådant uppdrag. Då emedlertid, såsom jag sökt visa, Gr. Lewenhaupts motion är af stor och oberäknelig vigt, anhåller jag alt R. o. Ad. icke måtte bifalla Utskits hemställan, utan återförvisa ärendet till ny handläggning af Utsk:t. Gr. Björnstjerna, Cari Magnus: Betänk:t behandlar 2:ne motioner. I den första föreslår Gr. Lewenhaupt att alla kronans skogar, i hela landet, skola genom en komités försorg uppmätas. Motionären sjelf torde hafva insett det opraktiska häri. 1 sin sednare motion inskränker han sig således till att yrka uppmätning af de Norrländska skogarna, hvilka, enligt Hr Gr:s förmening, i annat fall snart skulle förvandlas från krono till skatte och derefter hastigt förstöras. Till stöd för denna åsigt åberopas skogs-styrelsens sednaste berättelse, deri Norrlands krono-öfverloppsmarker beräknas utgöra 556,000, då de, enligt skogs-komiténs uppgift 1856, uppgingo till 1,700,000 tunnland. Men Hr Gr:n tyckes förglömma att skogs-styrelsens uppgift endast rörer öfverloppsmarkerna i de redan afvittrade landsdelarne, således ej de ofantliga skogarne i Lappmarkerna. Den siste värde talaren har bestridt Utsk:ts uppgift att kronans behållna skogsmark i Norrbottens län uppgår till 750 qvadrat-alnar, men om till talarens egen beräkning lägges kustlandets 1,500,000 tunnland kronoskog, torde det visa sig att Utsk:ts beräkning åtminstone ej är för hög. En landtmätare kan i vanliga fall uppmäta §:dels qvadratmil på ett år; man torde då finna hvilken otrolig tid hela Norrlands uppmätande skulle fordra, äfven 54 Den 7 Mars. om alls Sveriges landtmätare på en gång dit beordrades.
Tvenne af fäderneslandets största snillen voro dervid närvarande, men på den ena af dem gjorde, med undantag af första acten, stycket intet särdeles intryck. Han anmärkte, att motiverne voro så invecklade, plananläggningen så konstlad, att han tyckte sig höra det ständigt arbetande maschineriet oupphörligt knarra. Jag ansåg då detta inkast såsom ett blott infall, men redan vid andra omläsningen fann jag sanningen deraf bekräftad. Sjelfva themat är visserligen nytt och högst pikant, men drifvet till orimlighet: charaktererna äro luftgestalter och det hela liknande en dialogiserad fée-saga. Såsom drama kan jag alltså icke låta Signora Luna gälla, men ... Förlåt mig, min bror, inföll Eleonora; det kan ju dock i sjelfva verket vara likgilltigt huru ett stycke heter, endast det är godt? Alldeles, min syster, men såsnart ett stycke har en viss anläggning, t. ex. en episk, en lyrisk intention, så gör jag också de fordringar, som ligga i denna skaldearts egen natur. Detta är måhända ett fel af gamle Hugo. Men han får då till sin ursäkt njuta till godo Furumos ord: ”jag är engång sådan; jag kan icke annorlunda. I följd af denna min – om du så vill – prosaiska natur är jag i beständig fara, att göra Furumo orätt. En af hans starkaste sidor är hans originalitet: denna egenskap tycker äfven jag om: men den upphör att behaga mig, om jag ser den vara vehikel för ett osannt, ett omöjligt, ett falskt; jag blir äfven alldeles afkyld, om jag märker någonting tillgjordt, pretiöst, affecteradt. Denna originalitet är på engång Furumos starka och svaga sida. Naturligtvis åstadkommes derigenom alltid någonting pikant, men han tycks mig lägga för starkt an derpå, vi skönja alltför ofta deruti någonting beräknadt, afsigtligt, utstuderadt; någonting, som lurar på bifall och beundran. Det är just då jag upphör att beundra: jag tycker mig då märka att arbetet icke är ett foster af en fri nödvändighet, utan någonting factice, mechaniskt, manufacturmessigt, vore det än aldrig så fint och väl gjordf.
M:s propos., dels emedan jag icke vill lemna rum för den anmärkningen, att den embetsman, hvars tjenstebefattning frågan rörde, underlåtit att tillkännagifva sin åsigt, huruvida ändamålet, befordradt genom det föreslagna medlet, kunde vara för det hela nyttigt eller skadligt, och dels derföre, att jag vet, att det icke är fruktlöst att tala om detsamma och detsamma, emedan det är ett sätt att få litet i sender, så att, hvad som icke beviljas vid ena riksdagen, erhålles väl vid en annan. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn.: Jag instämmer fullkomligen uti Frih. Franc Sparres conclusion såväl som uti grunderna för densamma. Med afslag å TJtsk:s framställning i 8:de punkten biföll K. o. Ad., hvad K. M. enligt densamma föreslagit. g:de punkten. Uppå begäran af F rih. Palmstjerna,Carl Otto, upplästes Hr Oxehufvuds reservation i anledn. af denna punkt. Hr Oxehufvud, Adolph Göran: Då jag ofta inom detta hus hört förebråelser riktas mot Regeringen endast derföre, att man så länge uppskjutit med försvarsverkets iståndsättande, anhåller jag att få meddela några upplysningar, som jag i ämnet förskaffat mig, helst jag anser den nu nnder öfverläggning varande frågan för Sveriges oberoende och sjelfständighet vara af den vigt, att den påkallar hvarje representants noggrannaste undersökning. Carlstens fästning har redan i flera år utgjort ett riktigt föremål för Regeringens omtanka. Jag henvtar anledning för denna åsigt dels frän de summor, jag funnit företrädesvis vara för denna fästning använda, dels från de arbeten, jag under sednare åren funnit utförda å densamma; och tror jag mig af denna anledning kunna sluta, att om arbetet fortsattes efter samma plan, som hittills legat till grund för detsamma, fästningen efter några och 10 års förlopp kan blifva i behörigt stånd. Men jag hemställer till R. o. Ad., om ändamålet blefve vunnet genom en sådan tidsutdrägt, eller om icke det med K. M:s nåd. propos. åsyftade ändamålet förfelades. Inom detta upplysta
Är Skriften ej smädlig eller förgriplig &c. §• 4- 7:0 Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter, hvilka i det fall, som i 1 7* Mom. är stadgadt, äro underkastade Författare-ansvar, vare framför andra erinrade om ett rätt bruk af Tryckfriheten, och umgälles utgifvarens förbrytelse, genom sådant 2.4 Cojist. Utsk. Betänkatiden. blad, dubbelt i alla de fall, der med penningar pliktas. 1:0 Lagligheten af åtalade tryckta Skrifters innehåll skall hädanefter alltid pröfvas af en Jury eller Nämnd, bestående af Nio personer, hvilka sammanträda vid den Domstol, der brott emot denna Lag åtalas, och der, genom förhör med Parterne, ål lagarens N slutpåstående och den tilltalades förklaring, ransakningen fullbordas bör. 4:0 Jemte en kort och noga bestämd skriftlig sammanfattning af målets beskaffenhet och skick, bör Domaren då för Nämnden framställa denna fråga: är Skriften brottslig efter det Lagens rum åklagaren åberopat? och må Nämnden, sedan Domstolens Ordförande och Ledamöter afträdt, icke åtskiljas innan densamma häröfver med Ja och Nej röstat. Till den åklagades fällande fordras minst två tredjedelar af rösterna; i annat fall 'vare han frihänd. 6:0 Förbrytelser emot denna Lag upptagas i Stockholm vid Kämners-Rätterne &c. 7:0 Sedan Nämndens utlåtande således blifvit inhämtadt, pröfve och afgöre Domaren saken &c. ■ 8:0 Finner Hof Cancelleren eller dess ombud sig befogad &c. N:r 7. Const. Ulsk. Betätikanden. 25 N:r 7. tkonstitutions - Utskottets Memorial angående ett f öreslaget tillägg i C) ,§‘. RegeringsFor men.