Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4. ocfj fåfun£>a öfmerfkjutit (jmat> 0tatö''tltj?ottet på förflag beräknat meb 302,907 R:br 32 (?, 2 rfh gör år i83o (jafnxt .Öfmerffott odj SBefparingar utgjort 257,938 R:br 19 fk. 6rjh, men bå derifrån afgått briffer i0tatö* anflagen odj utgifter, forn af £)fmerjkotten borbt beffribaö, mct> tittfatnmanö 209,137 R:br 18 ff. 9 rf!./ få bat, titt fpttnab i be 70,000 S>v:br, forn för år i83o ocb föijanbe år blifmit anmifte att årligen utgå för ^rigö^ottegii ©epartementer titt görfn>ar$* merketö materietta bebof famt för kruMittmerkning^kofknaber, en fumma af 21,198 R:br 47 ^ 3 rff. måfb af Rikögälbö* (Eontoiret 0tatömerket tiUbaubabåttaö. gör år 1831, bå bruttobeloppet af iÖfroerffotten ocb 23e* fpariitgarne utgjort 449,957: 18. — Ijar likalebeö, efter afbrag af briger i anjlagen famt anmiöningar å JÖfmerfkotten nteb titt^ fammanö 3oo,23i: 10. 8. återjfoben R:br 149,726: 9. 4. marit otillräcklig för beflribanbe af föijanbe, enligt Reglementet för Rik$gälb$*(Eontoiret, å £)fmerfkotteu gjorba bifpofitioner, nem - nemligen: titt gobtgöranbe af fkittnaben emellan 0taté
5 Sam', 1 Afd21 Håll. 2; Ueci/inings-Utskottets Utlåtande, N:o 29. förväntas, fastän förlullningarne äfven under innevarande år lemnat eli medi de näslförutgångna lika fördelaktigt resultat. Sistnämnde förhållande vöre nemligen en följd af de sista årens för Sverige högst fördelaktiga export af jernoch träd-varor samt spanmål och kunde icke antagas fortfara, sedan landels behof af kolonial-.varor nu vore för längre lid uppfyldt och afsättning för våra förnämsta export-artiklar ganska märkbart aftagit. Den stagnation i handeln, som redan skulle visat sig och ännu mera vore att befara, gjorde väl hvarje beräkning af lullmedlens blifvande belopp under nästföljande år otili lori i ilig, men; elt medium af fem år, hvilket tillförene vid dylika beräkningar blifvit afsedt, förmenades åtminstone lemna en riktigare grund, än den af Utskottet följda. Oaktadt Kongl. Majlis förslag till tulltaxa innefattade bort lagande af de flesta nu bibehållna införselsförbud, och fastän de nu pågående rörelserna i Europa ännu icke visat sig och gifvit anledning att befara de deraf oundvikliga skakningar i handeln, då samma förslag afliits, hade icke eller Kongl. Maj:t uti Sin nådiga proposition beräknat tullmedlen så högt, Ulskollet föreslagit; varande, på grund af dessa anmärkningar, hvilka flere ledamöter, sorn gillat Utskottets förslag, sökt vederlägga, yrkadt, att tullmedlens belopp skulle beräknas, dels efter medium af de fem sista årens tull-inkomst, dels ock, i enlighet med Kongl. Maj:ts proposition, till 4>000>°00 r;dr. Inom Borgare-ståndet hafva nyss anförda anmärkningar och yrkanden jemväl blifvit al några få ledamöter framställda; hvaremot de flesta, som i ämnet sig yttrat, gillat Utskottets förslag i denna del.
Utskotten hafva tagit i noga öfvervägande livad sålunda blifvit erinradt; och ehuruväl Utskotten föreställa sig, att flere af de olägenheter, hvilka inträffa genom antagande af „ matlag, såsom beräkningsgrund för hvarjehanda praestationer och tjenstbarheter, lämpligen skulle kunna förekommas af kommunerne sjelfva, hvilkas medlemmar torde vara oförhindrade att, genom öfverenskommelse!* sig emellan, afhjelpa eller jemna de vid tillämpning af denna princip, till följd af lokala omständigheter förefunne missförhållanden, vilja Utskotten likväl icke förneka vigten deraf, atf, genom den Lagstiftande maktens åtgärd, sådana (öreskrifter i förevarande fall varda meddelade, att nämnde missförhållande rättas, samt de tvister, hvartill obestämdheten uti de nu gällande stadganderne föranleder, för framtiden förebyggas. Svårigheten för Utskotten att uti ärendets nuvarande outredda skick härutinnan föreslå några bestämmelser, hvilka skulle kunna ega anspråk på antaglighet, lärer emedlertid lätteligen inses. Vid sådant förhållande, och då Utskotten icke vilja förneka giltigheten af de anmärkningar, sorn vid frågans förehafvande inom Riks-stånden emot det afgifna förslaget blifvit yttrade, återstår för Utskotten ingen annan utväg, än att, med frånträdande af samma förslag, vördsamligen hemställa, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet frambära den önskan, att Kongl. Majit täcktes, dels i nåder föranstalta om en undersökning, för utrönande, i hvilka fall, af gifter och pr a: stationer nu utgöras efter matlag, dels ock, efter det en dglik undersökning egt rum, genom nådig proposition till Rikets näst-sammanträdande Ständer föreslå antagande af en författning, hvarigenom begreppet „matlag„ ellef „rök„ närmare bestämmes, eller ock denna grund för ut sky lders utgörande helt och hållet eller i vissa fall afskaffas och ersättes genom beräkning efter hemmantal, taxering, eller hvil* ken annan grund, som för ändamålet kan i nåder finnas lämplig. Stockholm den 19 September 1848. Lagoch Ekon.
Mast igenom trpckt allmän kun>chrelse behagade authorisera Kongl. Ränte-Kammaren i Stockholm, at sedan Bewillnings Författningen är utfärdad och kungjord, för hivarje är, sex mänader innan de wanliga upbordsterminer infalla, utfärdas anwisningar pä Landtranterierne pä 6 mänaders tid af minst 6o och högst 5oo Rdrs innehäll hwartdera, hrvilka inwisningar, efter Kongl. Stats - Contoirets anordningar, och behörig annotation af wederbörande Afräknings-Contoir i Kongl. KammarCollegio, ej böra til ett sammanräknadt belopp för hwarje är öfwerstiga tre fjerdedelar, högst sju ättondelar af ärliga Bewillnings summan, och sä indelas emellan Landt-Nänterierne, som hwarderas upbörd af bewillningen kan lupponeras sig bestiga. Och pä det desie Kongl. Ränte - KammareInwisningar mä kunna emottagas och göras gällande i alla betalningar, blifwer det nödigt, at de undfä en lämpelig form, försedd med trpckt stämpel, och underffrifwas af 2 ne Kongl. Räntemästare och contrasigneras af wederbörande Bokhällare, som deröfwcr häller annotation. Innan desie inwisningar äro för hwarje är inlöste, böra ej npa inwisningar i det päföljande äret fä utgifwas Med desie precautioner kan ej nägot twifwelsmäl äga rum, at de§e til ett wist belopp inskränkte Rante Kammare Jnivisninaar kunna under en kort tid af sex mänader upfylla samma ändamäl, som BancosedLar, och af Stats Contoiret npttjas, som werke - Den 26 Juiri. Ali ligt mynt til förefallande behof, och i synnerhet till betalning af den gärd, som för kriget mäst göras.
Borgare-Ståndet har till Lag-Utskottets behandling öfverlemna t ett af Herr Salomon Rubin afgifvetj memorial, hvaruti, uppå anförde Lag-Vi skot tits Bet. f\:o 77. skäl, och deribland hufvudsakligen: att föräldrar och barn kunde hafva stridiga interessen, i afseende på förvaltningen at livad som tillfallit dessa senare under föräldrarnes lifstid, och att Domarens åliggande, att, i sådant fall, för den omyndige förordna annan målsman, ehuru grundadt„i 20 Caj.. 8 §. Ärfda-Balken, likväl syntes böra bestämmas genom ett tydligare lagbud, föreslås förändring af 1 <$*. i nyssnämnde^Cap. till följande lydelse: Fader vare sine barns rätte förmyndare , utom i de fall 8 §. t Mom. af detta Cap. förmår; går han i annat gifte, eller tillfaller barnen någon gåfva, testamente eller annan förläning, då skall förmyndare, genom Domarens försorg, för de omyndige genast utses , att barnens rätt och bästa iakttaga och bevaka. Vidare har Herr Rubin yrkat att, enär Domslolarne nu endast genom de dit ingående bouppteckningar erhölle legal uppgift på dem, sorn, i följd af timade dödsfall, borde med förmyndare förses, men å landet, dels uppskof med bouppteckningars förrättande, dels ock afbidan af de Ordinarie Tingen stundom vållade sådane dröjsmål med förmyndares tillsättande, hvilka icke stodo att förena med de omyndiges säkerhet, ett stadgande måtte meddelas derom, att, i sådane härad, der allenast tvänn0 eller ett Ting om året hålles, Pastor i hvarje församling borde hvar 3:dj* månad till Domaren insända förteckning uppå timade dödsfall, då omyndige barn finnas i Sterbhuset, tillika med förslag å någon skicklig person, den Domaren, med den honom i 7 $. af nyssnämnde Cap. och Balk tillagde rätt, kunde förordna att intill nästa Ting vårda de omyndigas, bästa.
Och då hvarje väsende, eller idé, efter dess ordning i skapelsekedjan, betraktades såsom en genomgångspunkt för alla efterföljande, men Messias är den förste idéen, det första af de skapade väsendena, så utbildade sig det talesätt, att likasom allt är skapadt af Gud, så är ock allt skapadt genom hans förstfödde son, såsom ock till honom, eftersom alla skola sträfva att blifva honom lika. På detta syftar ock de judiske kabbalisternas uttryck, att han är „ljusets kanal“ och „skapelsens förmedlare“. Den ordning, i hvilken den intelligibla verldens väsenden framgått genom hvarandra utur den skapande urgrunden, får emellertid ingalunda antagas vara densamma, i hvilken själarne nedstiga i sinneverlden och i historien uppenbara sig såsom en kedja af slägten. Hade så varit, skulle Messias äfven blifvit den första jordmenniskan och i sinnlig mening stamfader för menniskoslägtet. Så är det likväl icke. Han tvärtom är den siste af alla, som ikläder sig köttet, ty efter hans ankomst förestå såsom profeterna bebådat, de dödas uppväckelse, yttersta domen och det eviga riket, i hvilket födelse och död ej mer skola råda. Fördenskull kalla honom Jalkuth Rubeni och andra rabbinska skrifter „den ytterste menniskan“, „den andre Adam“. I motsats till den jordiske förste Adam, genom hvilken synden och döden kommo i verlden och Ahriman-Satan fick magt öfver slägtet, kallas Messias ock „den himmelske Adam“. Att den jordiske hade sin prototyp uti en himmelsk, derpå funno de rabbinske utläggarne antydningar i t. ex. Gen. 6, 6, der det heter: „Och det ångrade Herren, att han gjort menniskan på jorden“, hvaraf man slöt, att det ock fanns en Adam i himmelen, samt i Gen. 1, 27: „Gud skapade menniskan efter sin afbild; efter Guds afbild skapade han henne“, der upprepningen af samma tanke antogs hänsyfta på den tvåfaldige Adam.
Utgiften härtill innefattar en direct besparing, emedan den bevarar för Samhället en mängd högst nyttiga kreatur, och derigenom directe bidrager till detsammas välstånd. Äfven instämmer jag uti det hufvudsakligaste af hvad Herr von Hartmansdorff yttrat. Men det må nu tillåtas mig, att äfven göra en och annan egen anmärkning vid Utskottets Utlåtande om Andra IIufvudTitteln. Ja» saknar först och främst i allmän O bet den omfattande åsigt, som är af så myc 24 II. 24 Den 19 Maji e. m. lien vigt vid behandlingen af föremålen för detta Utlåtande. Jag hade önskat, att nian sökt bereda tillgångar för vissa löneförhöjningar genom att föreslå minskning af vissa andra löner och i synnerhet genom indragning af en del öfverflödiga embeten och tjenster. Då jag vid 1815 års Riksdag föreslog löneförbättringen för de Penningelöntagande Embetsmännen, underlät jag ej, att derjemte föreslå utvägar dertill genom indragning på annat båll. Äfven hade jag önskat, alt man mera sökt minska Rättegångarnes, än Domarnes antal; likasom jag anser nyttigare, att minska antalet af sjuke, än att öka antalet af Läkare och Sjukhus. Om man således genom bättre Lagar och Författningar, ett förändradt löningssätt för Domare, kunnigare och ansvarsfullare Advokater, klokare Financereglering och Eeskattningsgrunder samt deraf minskadt behof af lagsökningar, minskar Rättegångarne, skall icke DomarePersonalen behöfva' ökas. Då jag äfvenledes erkänner nyttan af ett tillräckligt antal Läkare och nog vidsträckta Sjukanstalter; yrkar jag dock en större nödvändighet af sådana anstalter, som förekomma sjukdomar, än sorn blott hämma och bota dem, ty de både kosta mindre, och göra i det hela mycket mera nytta. Vi hafva framför och ikring oss ett rysvärdt bevis på de förstnämnda anstalters otillräcklighet uti den fortfarande stora sjukligheten och död - Den 19 Maji e. m. ligheten här i hufvudstaden.
De särskilda silfvermynten skola, i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen om Rikets mynt af den 3 Februari 1855, utmyntas som följer: 1 å 4 R:dr R:mt eller 400 öre Iå2 „ „ eller 200 öre Af guld präglas enkla dukater, dubbla dukater och fyrdubbla dukater i enlighet med Kongl. Förordningen, angående myntfoten af den 9 Maj 1835. Jemf. § 122. Bankens silfver och guld skall i räkning Myntverket påföras till intrinseka värdet, efter gällande myntfot, och bör inom möjligast korta tid i mynt återlevereras; ankommande det på Fullmägtige att successive, i mån af sådan skeende återleverering, nya qvantiteter utgifva. 23:o. (Jemf. § 124, oförändrad.) Fullmägtige ega att, för hvarje qvartal, utaf Myntverket erhålla en tabellarisk öfversigt, som fullständigt redovisar för det af sistnämnda verk från Banken eller för densammas räkning emottagna silfver och guld; och skall, vid hvarje års utgång, räkning emellan Banken och Myntverket upprättas samt i begge Verken till ömsesidigt godkännande afslutas. 24:o. Af Fullmägtige skola minst fyra, en af hvartdera Riks-Ståndet, deltaga i den inventering å Myntver - Jemf. § 125. “Fullmägtige skola, till ett antal af minst fyra, en af hvartdera Riks-Ståndet, deltaga i den inventering å Mynt - 10 Banko-Utskottets Betänkande N:o 45. ket, som i Januari månad hvarje år och oftare, der så nödigt pröfvas, auställes, på sätt Kongl. Maj:t finner godt förordna. Skulle dervid, i hvad Banken rörer, något finnas att erinra, må Fullmägtige hos Kongl. Maj:t derom göra underdånig anmälan. verket, som i Januari månad hvarje år, och oftare, der så nödigt pröfvas, anställes, på sätt Kongl. Maj:t finner godt förordna.
D e t kvinnliga kö- net var o c h förblef utestängdt från alla simkonstens förmåner. iDgen hade ännu dristat offentligen uppträda m o t den på detta område härskande fördomen. Välan, jag skall våga det första försöket, tänkte den unge läraren, hvilken, sedan hans far 1839 afltdit, numera blifvit institutets direktor. Han började nu själf — ty kvinnliga lärare funnos ej — att undervisa nSgra af de m o - digaste bland de döfstumma flickorna. Snart visade det sig, att flickorna lärde konsten lika lätt, ofta lättare, än gossarne, samt att de däri kunde utbildas till förvånande skicklighet. Men det gällde också att härom öfvertyga allmänheten. D e t var en betänklig sak att låta unga flickor uppträda vid en offentlig simuppvisning, men B o r g vågade försöket. D e t skedde 1844. A l l t sedan 1840 hade hvarje sommar plägat hållas en uppvisning i Manilla simskola, hvartill från hufvudstaden honoratiores inbjödo3 och för öfrigt en intresserad publik aldrig fattades. N u öfverraskade B o r g de församlade åskådarne med att framföra 3 döfstumma flickor, som oförfäradt hoppade i bassängen och där utförde alla de konststycken, hvarpå vi numera äro så vana att i fruntimmerssimskolorna se prof, men som då voro .något alldeles oerhördt. D e t väckte, som man lätt kan förstå, m y c k e t blandade känslor bland publiken, många togo anstöt af saken, men många försvarade o c h berömde den. B o r g själf stod emellertid fast o c h åtskillige fordomsfrie män ställde sig öppet på hans sida. Följande sommar lät han sålunda 5 af sina kvinnliga e l e - ver deltaga i simuppvisningen o c h, sedan en liten stamtrupp nu var bildad, växte de simkunniga flickornas antal med hvarje år vid Manilla.
Under granskning af inkomna fånglistorna från länshäktet i Malmö för fjerde qvartalet 1842 samt första och andra qvartalen 1843 inhämtades bland annat, att, efter det qvinspersonen Sophia Charlotta Höckert blifvit af Rådstugurätten i nämnde stad den 5 November 1842 dömd att för förfalskningsbrott mista äran och böta tretton R:dr 16 sk. banko eller vid bristande bötestillgång undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilket beslut Kongl. Hofrätten, hvars pröfning det är vordet undersläldt, genom utslag den 28 i samma månad, gillat, verkställigheten af berörde fängelsestraff vid vatten vatten och bröd, hvartill Höckert i saknad af böter skolat befordras, blifvit uppskjuten lill den 29 April 1843, utan annan uppgifven anledning, än den i fånglistan för nästförutgångne Januari månad anförda: ”att den sakfällda medhade spädt dibarn.” Vid sådant förhållande och då lagen i 3 kapitlet 6 § Straffbalken innehölle det allmänna stadgande, att kroppsplikt, ådömd häktad qvinna, sorn är hafvande, ”må uppskjutas sex veckor efter det hon födt häfver, ” deraf äfven måste följa, att uppskof längre tid, än den sålunda bestämda, icke borde äga rum, så vida ej fortfarande sjuklighet eller andra omständigheter dertill föranledde, och Kongl. Förordningen den 10 April 1810 angående mildring i straffet för lägrad qvinna och uppskof med bestraffningen för lägersmålsbrolt, om än denna för specielt fall stiftade lag, utan erinran deremot, kunde tjena till efterrättelse äfven för andra fall, der sakfälld qvinna befunnes på fri fot, likväl destomindre borde tillämpas, när hon vore häktad, som sådant icke kunde förenas med lagens ofvan anförde allmänna bud, hvilket ostridigt afsett att förekomma den sa k fä 1
Då nemligen dessa åboers och arrendatorer besittnings-rält till sina innehafvande hemman grundar sig dels på Städjebref, utfärdade af Kyrko-förvaltningarne och presterskapet, dels på serskilde med dem afslutade arrende-conlracter, skulle följaktligen, derest jordegandeoch dispositions-rälten till hemmanet Liefve Kronan tilldömd, åboen eller arrendatorn ingalunda eea osiridig rätt att såsom Krono-åbo vid hemmanet bibehållas, med rättighet alt detsamma genom skatteköp sig förvärfva.Skulle deremot genom domstols slutliga utslag dispositionsoch jordegande-rälten till kyrkohemman tilläggas kyrka Stats-Utskotlcts Utlåtande, N:o 1S2. 6.9 eller presterskap, Liefve häraf en följd, att hemmanets innehafvare försattes i enahanda förhållande med hvarje annan arrendator af enskild egendom, hvadan äfven hemälde innehafvare och hans arfvingar gingo i mistning af de genom ofvanåberopade Kongl. Bref af den 26 April 182C5 dem tillförsäkrade förmoner, dels af options-rält vid hemmanets utarrendering, dels af arrende-afgiftens begränsning inom visst stadgadt maximi-belopp. På dessa skäl skulle ULskottet för sin del anse den i förevarande afseende mellan Kronan samt Halländska kyrkorna och presterskapet uppkomne tvistefråga lämpligast kunna och höra afgöras genom en sådan på billighet grundad frivillig öfverenskommelse parterne emellan, hvarigenom ej mindre lör hemmans-åboerne och arrendatorerne bereddes en utväg att till samma hemman förvärfva jordegandeoch disposilions-rätt, än ock kyrkorna oell presterskapet försäkrades om framtida oqvaldt åtnjutande af de räntor, hvilka de af ålder utaf hemmanen uppburit.
Utskottet, som, i afseende å det sistnämnda förskottet, icke kan undertrycka den åsigt, att då anslaget var af Rikets Ständer till summan bestämdt, den ifrågavarande gevärstillverkningen skäligen bort inom denna summa inskränkas, äfven om dymedelst Kronans förråd ej fått, till antalet, full ersättning för de 2,000 gevär, som skulle till skarpskytteföreningar utlemnas, har i öfrigt icke haft något att vid de å ofvanåberopade förteckningar upptagna belopp erinra, hvadan Utskottet tillstyrker, Stats-Utskottets Utlåtande JM 100. 3 a) att Rikets Ständer inåtte, till ersättning för ofvanberörda af Statskontoret förskottsvis bestridda utgifter, anvisa en summa af 263,543 R:dr 64 öre, att, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, af Rikets Ständers Riksgälds-kontor utbetalas. I sammanhang härmed och då statsmedels anvisande under förskottstitel lämpligen ej bort ifrågakomma för andra behof än sådana, som ej kunnat förutses och för hvilka således särskilda anslag ej kunnat uppföras, men, på sätt ofvan är antydt, några af de nu till ersättning anmälda utgifter torde vara - af beskaffenhet, att de fortfarande blifva för de uppgifna ändamålen erforderliga, hemställer Utskottet, b) att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att, derest en eller annan af berörda utgifter skulle befinnas vara af fortgående natur, Kongl. Maj:t då måtte, för så vidt sådan åtgärd ej redan blifvit vidtagen, till kommande Riksdag göra nådig framställning om de särskilda anslag, som i sådant hänseende kunna finnas erforderliga. Stockholm den 17 Maj 1866. 4 Stats-Utskottets Utlåtande JW 100. Bil. Litt. A. Förteckning å de af Kongl. Stats-kontoret intill den 1 Juli 1865 under förskottstitel anordnade summor, som böra hos Rikets Ständer till ersättande anmälas. AnordRiksmynt. ningstiden. R:dr. ö. 1863. Till utbetalning från Kongl.
Men då jag således uppfyllt den enskilta högagtningens pligter, må det nu vara mig tillåtit, anföra de betänkligheter hvilka rörande sjelfva anmet hos mig förekommit. Det gifves frågor, hvilka igenom sjelfva det begrepp de uppväcka, hänföra känslan, verka på inbillningen och derigenom snart rycka till sig bifallet. Sådan synes mig den vara som angår offentligheten af våra öfverläggningar. Då man frågar, om vi skulle vilja att nationen hörde dem, att den kunde bevittna våra tänkesätt och våra bemödanden för allmänt väl och derefter bedöma dem, så lärer väl ingen af oss ' kunna svara annat än Ja, och icke mera än en Den 17 Martil. 47 9 önskan Iean i detta afseende gifvas. Men för att detta ändamål skall vinnas, är ej nog att fästa sig vid ord; man mäste äfven undersöka påföljderne, man måste granska verkan och beskaffenheten af den åtgärd som är i fråga. Jag vet att de lagstiftare som författade Regementsförfattningen 1809, ansett att det var ifrån alla männa opinion som den ytterst skall hämta sitt stöd, och jag delar fullkomligen denna deras Öfvertygelse. Men för att opinionen skall kunna uppfylla detta ändamål, bör den vara upplyst , bör den vara grundad på sanna uppgifter, på en säker och fullständig kännedom af alla förhållanden. Derföre befallte samma lagstiftare, att Protocollen i alla Riks-Ständen skulle tryckas; derigenom vinnes tillräcklig säkerhet och fullständiga insigter för ett rätt bedömande af ämnet, derigenom endast kan hvar och en äga visshetpn, att i mon han gjort sig af det allmänna väl förtjent, ovedersägliga bevis deruppå skola uti häfderne förvaras. Men då fråga är om ett inskränkt antal personer sko-3 la få inträde på läktaren, då ber jag att man fästar uppmärksamhet derpå, hvem kan välsvara före att i följe deraf ett fullständigt omdöme rörande våra öfverläggningar, skall blifva Allmänheten meddeladt? Hvem kan hindra att ensidiga eller halfva framställningar af hvad som tilldragit sig utsprida oriktiga begrepp?
Fastän, enligt Eccl esias tique-Förfa t tningarna, Städernas Invånare äro fri kallade från att underhålla Domkyrkor, hafva likväl, genom senaste LänsStyrelses nitfulla bemödanden, Stadens Invånare blifvit förmådde, att med frivilliga årliga bidrag ansenligt öka kyrkans inkomster, som dock ingalunda förslå vid ett företag af den betydenhet som det ifrågavarande, hvartill, enligt 2:ne serskilda uppgjorda kostnads-förslag, skulle erfordras Banco-Utskottets Betänkande N o St. y5 omkring 22,000, eller i det minsta 16,000 R:dr Bro; helst då, enligt hvad anmärkt blifvit, rikedomen och välmågan hos det handlande och handtverkande Borgerskapet, under senare åren, genom ofördelaktiga handelsconjuncturer och hvarjehanda för de inhemska näringarna försvårande omständigheter, der, såsom mångenstädes, betydligen minskats och aftagit. Anhållande Motionairerne, på grund af dessa framställningar, att ett Bancolån, stort 16,666 Rrdr 3a sk., måtte för berörde angelägna ändamål beviljas, mot pant-förskrifning al kyrkans inkomster, af hvilka, i händelse lånet stöde att erhålla mot 3 procents ränta, 3 procents årlig afbetalning derjemte kunde bestridas. Ett från Högvördige Preste-Ståndet d. 17 December remitteradt Memorial, af Herr Contracts-Prosten Nibelius innehållande; att ibland de flere olägenheter, som Lunds Stifts Presterskap får vidkännas framför sina öfriga Ståndsbröder i andra Stift, är den isynnerhet besvärande och tryckande, att de skola på egen bekostnad bygga och underhålla sina boställen och prest - gårdar. Derigenom uppstår ock för y6 Banco-TJtskottets Betänkande IV.o St. en efterträdare ett ersättnings-belopp för hvad öfver skyldighet företrädaren uppbyggt, hvilket mången gång blifver en nybegynnare högst bekymmersamt att godtgöra. Det är icke ovanligt att finna dessa öfverbyggnadsersättningar uppgå ifrån i till 4°°o R:dr