Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommande dock nyssnämnde kapital-öfverskott att minskas med ungefärligen sitt halfva belopp, derest Rikets Ständer bifalla den här nedan föreslagna afföringen ur Riksgälds-kontorets räkenskaper af derstädes hittills balanserade summor, som utbetalts a kreditiverna för 1848 års krigsrustningskostnader och samma års garnisonsförstärkning, äfvensom å det vid riksdagen åren 1847 och 1848 anvisade mindre kreditiv. — 45 — Jemte de upplysningar om Riksyälds-kontorets samtliga inkomster och utgifter, sorn innefattas i härvid bilagda utdrag ur detta verks räkenskaper för de 2:ne sednast förflutna åren, (tabellen Litt. A.), har, för underlättande af jemförelse!! mellan inkomsternas och utgifternas belopp, uppgjorts följande sammandrag, hvilket till sin uppställning öfverensstäminer med de i enahanda hänseende vid föregående revisioner meddelade tabellariska uppgifter samt ådagalägger ej mindre hvad de, under sina vissa kathegorier sammanförda, inkomsterna och utgifterna under hvartdera revisionsåret utgjort, än det belopp, hvarmed de förra öfvereller understigit de sednare: Inkomster: under är ISSI. under år I85£. Kapital-afbetalningar och räntor å för vissa föremål eller under längre tid beviljade Ian 98,862:27. 1. 98,252:39. 8. Återbetalningar af tills vidare förräntademedel, jemte derå upplupna och godt gjorda räntor, 253,590: 36. — 612,094: 36. Besparingar samt andra återbetalningar ä de fran Riksgälds-kontoret utbekomna anslagssummor 1,012: 32. 4. 1,093: 24. — Aflemnade behållna öfverskott å stats-ver kets inkomster 851,559: 38. — 352,101: 31. — Enligt Rikets Ständers beslut, till Riksgälds-kontoret, för dess utgifter, öfver lemnade särskilda tillgångar 739,002: 44. 4. 749,283: 2. 7. Deponerade undsättnings-medel
När man erinrar sig at Upsala eLcsäemics don» stitutioner upsattes af ^xel Oxens^erns och jobLN Skatte 162;, och ä nyv Kfwersedde 1655 stadgades af K. LMd 6081/^, kan man stuta lil deras warde för sin rid, da de imil denna dag kunnat wara något brukbare, och man stal icke et ögonblick undra, at et sa förändradt tidernas stick fordrar, at de efter 152 är omarbetas. Denna enstan, yttrad ofta tilförene, torde, af Riksens Högloft. Ständer framförd, winna wär milde Konungs Nädiga bifall, och genom dest wisa försorg bast winna sin fullbordan, da witzerligen medel torde utses, at de erhålla et med deras andamäl och tidens kraf öfverensstämmande stick. Jag bekänner ar jag icke ager nog kännedom om ^csäcmiernes Oeconomi? och ^urisälökion, för at kunna dömma, huruwida Professorernes mödor wid Veste, med den egenteliga Lärdomen icke sammanhängande göromål kunde lindras; men det är min öfwertygelse, at inseendet öfwer Ungdomens upförande bereder Lärare rilfälle at werka pa de Studerandes sedlighet, och ar tillynen öfwer ^cLäewicines medels anwändande nu ar updragen at dem, hwilka med det största interesse för Stiftelsernas ändamål och Wettenstapernas fortkomst förena tilfäliet, at kunna oafbrutet följa sakernes gang. Fördelad pa flere, blir omsorgen mindre tung, och de njura icke derföre särskildt Arfwode, som eljest stulle bekostas. Säsom detta detzutom hörer til de wid eoustitulionern33 omarbetning förekommande öfwerläggnings^ämnen, lärer destförinnan ingen förändring kunna wrdtagas. 693 Den 14 Mars. e. m. Det lärer icke wara en Hcaöemiff Lärare förmenade, at med enskild handledning gagna Ungdomen i de wettenffapsdelar, hwari hans biträde begares
Till stöd för sitt förslag har motionären hufvudsakligen åberopat: att ett institut skulle medföra mera enhet i undervisningen och kunna bättre och fullkomligare ordnas med befintliga tillgångar; att då ett antal af 200,000 barn saknade skole-undervisning, det vore af vigt, att nya skolor inrättades, hvilka motionären ansåg böra blifva ambulanta och med de fasta samverkande; att tillgång på examinerade lärare vid de fasta skolorna tillsvidare vore tillräcklig; att de examinerade lärarne hade större anspråk, än att kommunerna kunde dem tillfredsställa, om sådane lärare skulle tillsättas äfven vid de många behof] i ga underordnade skolorna; att, då två Universiteter vore tillräckliga för bildande af hela Rikets presterskap och öfrige embetsman, så torde det ock vara nog att organisera ett ändamålsenligt institut för rekrytering af examinerade folkskolelärare; att Central-institutet borde förläggas på landet, så att dén blifvande folkskoleläraren icke genom stadslifvets retelser frestades att frånträda sin förra ställning i samhället; att brist på enhet i undervisningen blefve den gifna följden af flera instiluter; att vid ett på landet förlagdt Central-seminarium kunde med lätthet på stället organiseras en mönsterskola, efter den ena eller andra skolplanen, för utrönande af företrädet dem emellan; att för organiserande af oftanämnde institut med byggnader för en föreståndares, fem under-lärares och ISO elevers behof, borde användas ofvannämnde af Rikets Ständer såsom bidrag till fond för folkskolelärares pensionering anslagne 80,000 Rtdr, emedan det tordeblifva omöjligt att, äfven om nämnde summa fördubblades, dermed åstadkomma pensioneringen, sådan den åsyftades, och det vore bättre om föitjenta skollärare, som genom år eller sjuklighet blifvit oförmögne att sköta sina sysslor, blefve såsom hittills af Kongl. Maj:t med gratifikationer understödde; varande i afseende på detaljerne af det ifrågavarande Central-institutets organisation af motionären förslagsvis uppgifvet, dels att elever borde från alla stift antagas i proportion af folkskolornas antal och behof af lärare och efter den anmälan af kommunerne, som i Folkskole-stadgan vore dem medgifven, dels att vilkoret för intagande i öfrigt ej skulle vara annat än ett godt prestbetyg och bevis om de förkunskaper, som en väl ordnad folkskola kunde lemna; dels ock att undervisningen ställdes på exempelvis två års theoretisk och ett års praktisk kurs, så att, om eleven, sedan han genomgått den theoretiska kursen,
Dä til följe häraf Brandförsäkrings - Medlen komma at ur Riksgälds-Lomoiret lyftas, lära Riksens Ständer finna billigt, at nägon tid dertil lemnäs DireQionsn öfwer Brandförsäkrings-Werket, och at imil en sadan tid begge Werkens förra förhällanden, dem Brandförsäkrings-Werket icke först rubbat, mä fortfara. Sädane mängäriga förhallanden kunna icke med rattwisa afbrytas i ett ögonblick, innan nödige anstalter derefter hunnit widtagas. — Och det är nu först, sedan Allmänna BrandförsäkringsWerkets DireÄions och Delägares Beflut öfwer det altLrnatik, Riksens Ständer dem förelagt, blifwit af Kongl. Maj:t i Räder bifallit, söm den ömsesidiga lagliga ätgärd, hwilken i detta mäl fordrats , kan rätteligen anses wara fulländad. —- De Wilkor som Stats-Utskottet förut BrandförsäkringsvireLHonen föreflrifwit, synas böra förblifwa Utan all werkan, dä Urssotcet sjelst infett at nägot gällande beflur i detta mäl endast kunde fattas af Riksens Ständers klena, til hwilka detsamma ock af Utskottet blifwit hänskjutit. Kongl.
Beträffande slutligen frågan, dels huruvida de församligar, hvilka redan blifvit tilldelade Statsbidrag till skolväsendets ordnande, böra vid dessa bidrag framdeles bibehållas, dels ock om föreskriften i 4 §. af Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842, angående de personliga afgifter, hvilka församlingarne ega att i omförmälde hänseende sig åtaga, bör utgå; så och då, på sätt Utskotten i sitt föregående utlåtande yttrat, Stats-Utskottet kommer att, för de fall, der de nu föreslagne afgifterne icke blifva för ändamålet tillräcklige, om serskildt anslag afgifva yttrande, samt den i berörde 4 § varande föreskrift endast är vilkorlig, enär den till sin tillämpning beror derpå, huruvida andra tillräckliga medel äro att tillgå eller icke, anse Utskotten dessa anmärkningar icke böra till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. I öfrigt vidblifva Utskotten, i öfverensstämmelse med hvad i återremitterade betankandet blifvit föreslaget, den hemställan, att, derest en eller annan församling skulle åsidosätta föreskrifterne i Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842 om skolors inrättande, de samma församling tillkommande medel skola genast ställas till Landshöfdingens och Biskopens disposition, för att till det afsedda ändamålet användas; äfvensom att besluten öfverlemnas till Kongl, Maj:t att, efter Dess Nådiga bifall, påbud härom låta utfärda, med de föreskrifter, som, i afseende å verkställigheten, må erfordras. Stockholm den 27 Mars 1845, Reservationer.
; med bvilket snabbt förstaende leende hon mötte en genuin kansla, en originel tanke; hur tacksamt och hur lätt det var att framlocka det halfhöga men barnsligt perlande skrattet, som s a r $&amp; rö- rande, emedan det röjde alla de undertryckta gl&amp;djetillg&amp;ngar, hvilka g6mdes i detta lynnes djup. Ernst Ablgren hade en sallsynt förmaga att kring sig samla en krets. Nar bon 1885 flyttade frAn Söder till Sturegatan, der hou ordnade sig för en Iaiigre vistelse, var det sällan tomt i de bada sma rummen, der enkelheten fick en stidan priigel af lugn förnamhet och varm hemtrefnad, genom viirdinnan sjalf, som oftast balflig p&amp; en chaise Iongue den för honnes kna mesl lindrande stallningen - under det nAgon liten grupp af ofta mycket olika personer samtalade lzring henne. Hon gjorde intet försök att hblla salong eller att egga till andliga torneringar för att själf upptrtida som prisdomare. Hon lifvade kretsen, endast emedan hon sjalf var sb helt med i den; emedan hon hade ett stl akta intresse för hvars och ens personlighet, att hon loclzade fram meddelanden, genom hvilka det basta i hvarje skaplynne otvunget .gaf sig uttryck. Hon hade en s&amp; böjlig sympati,hen stldan frihet frbn vare sig liberala eller konservativa fördomar och dogmer, att vidt skilda bsigter hos henne funno ett vtdlvilligt mottagande. Men den, som af detta förleddes att tro p&amp; cn full meningsfrandskap mellan sig och henne, hade sig sjalf att skylla. Ty Ernst Ahlgren kämpade fanatiskt för att aldrig räknas till nigot parti; frihet var hennes lifsvilkor och hon sökte alltid klargöra fbr sina vänner i hvilken grad hon var ögon' blicksintryckets manniska, huru helt hon: uppgick i det narvarande, hvilken förrniga hon hade att upptaga det vasentliga i hvarje tanke@ ng, somgaf henne intryck af Likta Ohertygelse.
Lärdom och Litteratur kunna vinnas genom läsning i höcker, men liandaslöjder skola erhållas och förkofras, ej genom läsning, emedan de icke lämpeligen kunna beskrifvas , utan genom erfarenhet och arbete. Man må gerna anse, att Gesällvandringen är ett fÖråldradt arf efter våra förfäder; men jag är öfvertygad att de tänkte något djupare än man nu tror sig finna; och jag kan derföre ej annat än yrka, att den hittils tillåtne Gesällvandringen äfven hädanefter må varda bibehållen. Friherre Cederström: Sedan votering blifvit begärd, vill jag ej uppehålla tiden med desscusioners förlängande, dock skall jag anhålla, att få upplysa, att hvad jag 53a Den 12 November e. m. jnente med mechaniska verk, endast bestod af trädarbete; och sådant utföres årligen från Gottland. Herr Riben , Carl Wilhelm: Det är egenteligen i anledning af Herr Ribbings förslag till contra-proposition, som jag begärt ordet. För att förekomma den discussion som troligen uppkommer om contra-propositionen, hemställer jag om icke Ridderskapet och Adeln genast ville besluta företagandet af 2 a 3 voteringar; emedan det icke lärer blifva möjligt, att förena alla här yttrade meningar, och det icke kan förnekas hvarje Ledamot af Ståndet att få sin tanka under öfverläggning och afgörande. Jag förenar mig med Herr Uggla deruti, att Gesällerne icke böra stå under någon husaga, och jag afstår ej derifrån, i händelse det bestrides utan votering. •— Jag delar äfven den öfvertygelse, som blifvit af Herr Estenberg'yttrat, att Timmeroch MurareGesäller ej böra få flytta 2 gånger om året, utan endast en gång, och det om vintren, då arbetet vanligen är slutadt. — Likaså är jag af hvad Herr Ribbing anfört öfvertygad derom att en tid af en månad icke hehöfves för en Gesäll, att förskaffa sig tjenst — Jag hemställer nu, om det är möjligt att förena alla dessa olika åsigter uti en contraproposition.
Då likväl, i mån som anläggningen af nordvestra stambanan kunde emotses komma till utförande, inom Wermland framträdde skiljaktiga meningar rörande banans sträckning, samt, vid annalkandet af nästlidue riksdag, flere bruksidkare, uti en till Eders Kongl. Majit ingifven skrift, anhöllo att, innan stambanans rigtning emellan Christinehamn och Norska gränsen definitivt bestämdes, ytterligare undersökningar först måtte anställas för utredande, huruvida icke banan, till större fördel för så väl det allmänna, som rörelsen inom provinsen, borde dragas mera genom det inre af länet, i stället för att, på sätt komiterade föreslagit, anläggas utmed stranden af sjön Wenern till Carlstad, hvarigenom, enligt sökander - nes förmenande, bergslagens behof af lättare kommunikationer icke skulle vinna tillbörligt afseende, behagade Eders Kongl. Maj:t uti Dess till Rikets sednast församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition angående Statens jernvägsbyggnader, enär sålunda stridiga åsigter inom Wermland uppstått rörande ändamålsenligheten af den för ifrågavarande stambana utstakade sträckning från Christinehamn till det inre af provinsen, förklara sig anse stambanans rigtning från dess utgångspunkt å vestra stambanan för det då närvarande icke böra fastställas längre än till nämnde stad, dock att, som angeläget vore det banans ändpunkt mot Norge jemväl Liefve bestämd, linien mellan Arvika och riksgränsen äfven borde definitivt antagas. Vid besvarandet af Eders Kongl. Majits berörde nådiga Proposition anhöllo jemväl Rikets Ständer, med hänsigt till omförmälde rörande stambanans sträckning yppade skiljaktiga meningar, det Eders Kongl. Majit, innan framställning till kommande Rikets Ständer egde rum om fortsättandet af arbetena å nordvestra stambanan, täcktes låta verkställa förnyade undersökningar, för utrönande af lämpligaste sträckningen för banans anläggning emellan Christinehamn och Arvika.
Stjernstedt, att ifrågavide del af Utlåtit måtte afslås och Hr von Franckens motion bifallas med den förändring, att summan, en million rdr, förhöjdes till två millioner rdr. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utlåtit i förevide hänseende, hvartill svarades många nej, blandade med ja, sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren likaledes utföllo med många nej, blandade med ja, vidare propos. på afslag å Utlåtit i den ifrågavide delen samt bifall till Hr von Franckens motion, hvarvid svarades många ja jemte åtskilliga nej, octa ytterligare propos. på afslag å oftaberörde del af Utlåtit och antagande af Hr von Franckens motion, med förhöjning af summan en million rdr till två millioner rdr, hvilken propos. besvarades med mångå nej jemte några ja; hvarefter propos. på afslag å förevide del af Utlåtit samt bifall till Hr von Franckens motion förnyades, samt besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Sedan Frih. af Ugglas begärt votering samt R. o. Ad., uppå Hr Gris o. Landtmis derom gjorda framställning, till kontra-propos. vid den blifvande voteringen antagit bifall till Utlåtit i förevide delen, uppsattes och justerades följande voteringspropos. i »Den som afslår Stats-Utskits Utlåt. Nio 241, för så vidt det rörer Hr August von Franckens deri omförmälda motion, samt bifaller samma motion, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; , Vinner nej, bifaller R. o. Ad. Utlåtit i ofvannämnda del.» Voteringen företogs och vid dess slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—61. Nej—25. 384 Den 2 December. Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 30 sistl. November och 1 dennes på bordet lagde Betänk.
Jag tror oss icke i detta fall hero af något ”kungsord", utan att vi här stå hvarken under Konungens eller Landtm:s opinion, i afseende på yttrandet af vår egen; hvarföre jag också tror, att, då grundlagen lemnar Ståndet rätt att yrka en af Landtm, vägrad Dcu 20 Januari. 37 propos., vi vid detta tillfälle böra begagna denna rätt och visa, att vi icke uppoffra den i och för några considerationer eller för farhågan alt inveckla oss i svårigheter, hvarföre, efter min åsigt, skulden dock alltid stannar på den sidan, der man icke vill förstå grundlagen, sådan den är skrifven. Hr Lefre'n: För någon stund sedan, hade R. o. Ad. tillfälle att höra Hr Cederschjöld säga sin mening örn denna frågas närvar, beskaffenhet. De ledamöter af R. o. Ad., som bevistat föregående riksdagar, känna, att denne ledamot är särdeles örn om grundlagarnas helgd. Det kan således icke vara tvifvel underkastadt, att saken befinner sig i sådant läge, att intet yrkande af den bär vägrade proposm förnuftigtvis bör äga rum; utan tror jag, att vi med trygghet kunna förlita oss på Hr Cederschjölds omdöme i detta fall, helst frågan i sig sjelf är så trasslig, att jag hemställer, huruvida det är rätt att vilja intrassla den ännu mer. Yi behöfva ej heller, i afseende på denna fråga , frukta några censorer i de öfriga Stånden, helst R. o. Ad. alltid, så långt jag minnes tillbaka, eller under de 3:ne riksdagar jag bevistat, ti11- kännagifvit den största grannlagenhet i de formfrågor , som rört de andra RiksStm, och således enahanda grannla genhet måste kunna förmodas hos dem. Enighet och förtroende emellan RiksStin mäste finnas och förutsättas , såsom ett villkor för ärendernas ändamålsenliga behandling; och R. o. Ad. bör följaktligen icke befara, att dess förhandlingar blifva föremål för censur i de andra Stånden, då R. o. Ad. ej upphäfver sig till censor, öfver deras. Hr Cederschjöld:
Beträffande talmanslillsätlningen, så innefattar den en så förskräcklig likgiltighet i det stora hela, att jag derpå ej vidare vill spilla ett enda ord, men apostrophen till mig, att det bästa sättet att lindra Konungen från sådane bestyr, vore att betaga honom all makt, i afseende å den, säger jag, utber jag mig Husets vittnesbörd, huruvida jag vid delta tillfälle deraf gjort mig förtjent, då jag, i vidsträcktare mån än någon annan, framställt förslaget att åt Konungen inrymma rättigheten att tillsätta halfva antalet af den öfre kammarens ledamöter. Detta bevisar blott, att när man vill göra anmärkn:r mot en person, 134 Den 11 Mars f. m. så hemtar man sina skäl dertill från hvad man kallar både likt och olikt. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., örn R. o. Ad. behagade återremittera det i Const.Utsk:s mern. N:o 26 afgifna förslag till nationalrepresentationens ombildning, med förklarande, att det af Gr. Anckarsvärd framställda förslag utgör R. o. Ad:s gemensamma tanke. Ropades starka nej, blandade med ja, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att denna propos. blifvit med öfvervägande nej besvarad. Gr. Frölich begärde vötering. Uppå härefter af Fl. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., beslöt R. o. Ad. att åtskiljas efter slutad votering, och sedan derefter Frih. Hamiltons numera till prot. skriftligen aflemnade förslag till gemensam tanke, blifvit uppläst, för att under eftermiddagens plenum till pröfning förekomma, upplästes till justering samt godkändes följande voter.propos.: Den som bifaller det af Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik, gjorda förslag, att Const.Utskrs i mern.
Uppförde löner uppginge till 15,073 Rdr 42 sk. 8 r:st samt nu bestådda arfvoden till styresmännen vid storskiftesoch afvittringsverken samt till Landskontoren i Hernösand och Piteå för deras besvär med afvittringen till 5,003 r:dr 16 sk, och att statens ökade årliga htgift för lönernas förhöjande till det af Ofverdirektören föreslagna belopp således komma att uppgå till 15,922 r:dr 37 sk. 4 r:st; dels ock förklarat sig anse lämpligt, att då någon borde finnas, som hade till tjenstpligt alt träda i Förste Landtmätarens ställe, när denne vore af sjukdom eller annat tillfälligt förfall hindrad, Andre Landtmätarne borde på stat bibehållas, helst de jemväl behöfdes till utförande af sådana förrättningar för kronans räkning, hvilka tillika anginge enskilde personer och derföre icke kunde åt Förste Landtmätarne uppdragas; i sammanhang hvarmed Ofverdirektören föreslagit, att Andre Landtmätarnes löner måtte bestämmas till 333 r:dr 16 sk. banko för hvardera, hvilket komme att erfordra ett med endast 330 r:dr förhöjdt årligt anslag. Slutligen hade Ofverdirektören, efter tillkännagifvande, att han ansåg de hufvudsakliga förslag till ändringar i Kongl. Landtmäteri-Instruktionen samt Skiftesoch Afvittringsstadgärne, som erfordrades i följd af den föreslagna nya organisationen icke behöfva fram - Lagsamt Allm. Hese ursoch Ekon.-Ulsk. Betänkande, N:o 16. 5 ställas förr, än frågan orri löneförhöjningen, hvilken blefve på Rikets Ständers beslut beroende, blifvit afgjord, dels med afseende å ofvan omförmälde förslag, att Förste Landtmätarne skulle blifva förmän för öfrige Landtmätare i länen och föredragande i Landtmäteriärender hos Konungens Befallningshafvande, dels ock i anledning af den föreslagna inskränkningen i jordegare* rätt att till Landlmäteri-förrättnings verkställande utse Landtmätare, föioslagit, att Kongl.
Sedan öfverläggningen härmed förklarats vara fulländad, och efter framställde proposir, först till bifall och sedermera lill afslag å LagUlsk:s betänk. N:o 15 och utlåt. N:o 66, svaren afgifvils med så blandade ja och nej, att H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, fann sig icke kunna bedömma hvilkendera af dessa propos:r vunnit de flestes bifall, hemställde H. Ex. ånyo, om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. betänk, och utlät. Ropades åter ja och nej; hvarefter [Ir Tornerhjelm begärde votering. Upplästes, till justering och godkändes följande voter.propos. Den som bifaller hvad LagUtsk. i dess betänk. N:o 15 och utlåt. N:o 16 tillstyrkt, i fråga om K. M:s nåd. propos., ang:de förändring af 8, 9 och 10 §§ i 17 cap. Handelsb-.n samt förklaring af 2 § i samma capitel och balk, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Utsk:s ofvanberörda tillstyrkande. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 28. Nej — 40. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 24 och 30 sisth Jan. på bordet lagde utlåtm: 124 Den 5 F e b r u a r i e. m. N:o 150, i anledn. af väckte motioner om upphörande af embetsoch tjenstemäns skyldighet att aftjena begrafningshjelp; och N:o 158, ang:de prescriptionstid för liqviderandet af åtskilige i Riksg.cont:s räkenskaper balancerade äldre skuldposter. Föredrogs ånyo Statsoch Bevilln.Utskms d. 24 sisth Jan. på bordet lagda betänk.
Jag vågar vördsamt framställa till Hr Frih. o. Landtm., om icke Hr Landtm, täcktes medgifva, alt vi i afton icke må ingå uti behandling af de ganska vigliga ärenden, hvilka stå främst på föredraga.- listan. Troligen lärer ingen af R. o. Ad:s ledamöter beredi sig derpå, enär alla varit upptagne af det nyss slutade vigtiga ämnet. Delta är åtminstone förbållandet med mig, men jag underställer det naturligtvis Hr Frih. o. Landtnäs bepröfvande. Frih. Boye, Ludv.: Jag förenar mig så mycket hellre med Frih. Hamilton, som jag anser det vara min enskilda pligt, mer än mängdens, att med särskild uppmärksamhet följa lagfrågorna; och jag bekänner, att jag varit så upptagen af den nu förehafda vigtiga frågan, att jag icke hunnit taga kännedom om det LagUtsk:s betänk., som följer i ordningen. Jag anhåller derföre vördsamligen alt Hr Frih. o. Landtm, täcktes upplösa sessionen. Hr Frih. o. Landtm, yltrade, att då, på sätt Frih. Hamilton och Frih. Boye anfört, säkert äfven de öfrige af R. o. Ad:s ledamöter under dessa dagar icke ägt ledighet att taga kännedom af de återstående mål, som stå närmast på föredraga.listan, torde R. o. Ad. finna, att den vidare föredragningen borde uppskjutas till nästa plenum , då den genast komme att börja med dessa mål, under iakttagande likväl af den på f. m. beslutade förändring i föredraga.- ordningen, att främst på listan borde uppföras StatsUtsk;s utlåt. N:o 345, hvilket likväl, såsom endast en gång bordlagdt, ånyo kunde läggas på bordet. Bifölls. H, R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ lill 9 om aftonen. 111 fidem protocolli F. O. Siljvcrslo/pe. Onsdagen den 4 November 1840. Plenum kl. 10 f. m.