Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men derom ville han icke hafva visshet, ty dels kunde hans samvetsqval växa än högre och dels visste han då att ingen räddning skulle vara för honom, som, hittills åtminstone, haft en dygd: ett slags trohet mot sin första kärlek. Det var nu en vacker syn, att se den ståtlige Jörgen med en viss ädel ödmjukhet nalkas den unga zigenerskan. ”Kan du då verkligen, Magna, förlåta och glömma alltsammans?” ”Jag har aldrig älskat någon annan, Jörgen! Jag har spanat blott efter dig ... Men du – vill du att jag skall gå ifrån dig?” ”Aldrig ... ingen annan än du skall slita mitt silkestyg, mina guldkedjor och demantklockor. Jag skakar bort alla tankar på den, som ändå icke var värd att kallas Jörgen Kox’s qvinna ... Och tack nu, go vänner, från den förste till den siste, för det att ni hurrade för den rätta. Ni kan få göra om det igen!” Men medan de nya hurraropen genljödo i klipporna, kom madam Guri inrusande i herrar bokhållares rum. ”Hvad står på ... har fästmön fått kållern, eller har fästman satt knifven i strupen på någon rival?” ”Han var gift ... gift – gift med ett gulfärgadt stycke, som rest hit efter honom!” ”Ah, för knäfveln, det var ju ett himlens nådebudskap att hon fick veta det i tid! Då kan nu en annan vadkung, som är mindre farlig att handskas med, få vind i seglen!” ”Tror herr Diedrichsen att jag skulle gifta mig i harmen – aldrig! Men friar Svante Sunesson just i qväll, så ... Kanske det är den enda qväll i hela lifvet jag tänker på något så dumt som giftermål.” Historien förmäler ej om Svante Sunesson – hvilken kan antagas hafva varit samme person som vågat tillrättavisa sjelfve kung Jörgen – friade den aftonen; men att det åtminstone framdeles skedde, bör slutas deraf att en madam Guri Sunesson på sin ärbara ålderdoms dagar ibland berättade ett mycket besynnerligt äfventyr, som händt henne under sin ungdom, hvilket just blef orsaken till hennes senare lycka och välmakt.
Sig med ordnandet af kyrkans angelägenheter i hemlandet. Ulrika Eleonora och Fredrik I, de der för kronans erhållande, underkastade sig hvilka eftergifter, sorn fordrades, vågade ingalunda, mot Preslerskapet, mera än mot något annat Stånd, utsträcka Konungamaktens anspråk. Den gamla sjelfrådigheten och osammanhanget fortforo samt befästades genom det inflytande, som 1719 och 1720 årens Regeringsformer, jemte 1723 års Privilegier gåfvo Biskoparne och Ståndet. Enskilda personer väckte väl, 1722 och 1730, fråga om en Ecklesiastik-Öfverstyrelses eller Ofver-Consistorii uprättande, men utan framgång. Den lättsinnige Gustaf III vanvårdade Religionens angelägenheter, och Prest-sysslors försäljning, af hans gunstlingar samt omgifning, inritade sig. Mot slutet af sin regering, då han ville begagna Presterskapet till Adelns motvägande, och enväldets införande, visade sig en förändring i Hans handlingssätt. 1786 inrättade Han, för Presterliga befordrings-ärender en EckiesiaslikUeredning, bestående afen lekman samt tvenne Prester; och då, vid Riks-Rådets uplösning 1789, Allmänna Beredningen blef införd, utnämndes en Biskop, att uti Presteoch Ecklesiastika-mål, som af en Prestman, med säte och stämma, dedanefter serskildt borde komma att besörjas, vara ledamot och föredragande. Endast trenne prestman, hvaraf de tvenne första samtidigt, blefvo ledamöter af Allmänna Beredningen. När den siste dog, år 1804, utnämndes ingen presterlig efterträdare.
Skulle antalet af dem, som anmäla sig till inträde, öfverstiga 40, som kunna bo på stället, finnes alltid utväg att låta det ölverskjutande antalet bo i den läroverket närmast varande delen af staden, hvilket ock i sednare tid någon gång skett. Jag kan således icke inse, att, åtminstone för niirv:de, några skäl finnas för Hr Montgomerys förslag, att från de officerare, som nu tillsammans studera vid Marieberg, afskilja några, och såmedelst förflytta en del af det högre läroverket till Carlberg, hvilket, såsom lätt inses, skulle leda till kostnader, utan att, efter hvad jag kan finna, medföra någon den ringaste fördel. Ett sådant förslag har jag icke heller någonsin hört omtalas och befarar, att dess framställande härleder sig från bristande kännedom om de förhållanden, som Hr Montgomery velat reformera. Då motionären, såsom förut är nämndt, på ett ställe yttrar, att Krigsskolan på Carlberg borde förvandlas till ett läroverk, likt det å Marieberg, och på ett annat ställe talar om den högre militära läroanstalten på Carlberg, så är det för mig ej rätt klart, hvar motionären tänkt sig den egentliga krigsskolan böra vara — jag menar sjelfva linie-officers-skolan, hvilken ju, i förhållande till det högre läroverket, sjelf är ett elementar-läroverk. Motionären yttrar, att de nödvändigaste theoretiska krigsvetenskaperna borde vid universiteterna meddelas åt de studerande, som hade håg och lust att dem inhemta. Emot detta förslag har jag ingenting att invända, såvida nemi. det icke är meningen, att äf ven till universitetet förlägga den egentliga krigs-skolan, hvilken sednare åtgärd jag deremot af flera skäl måste afstyrka. En sådan förändrings första åtgärd skulle naturligtvis blifva att frånskilja hela sjökrigs-skolan, som derefter skulle särskildt organiseras, medtagande sin behöriga del af statsanslaget, för hvars återstående del ett militär-läroverk vid hvartdera universitetet derefter skulle inrättas. Vid en krigs-skola måste, såvida den skall duga till någonting, icke blott den theoretiska, utan äfven den praktiska skick ligheten främjas. Den sednare fordrar ändamålsenligt anordnade öfningar af många slag.
Men hos oss är nyssnämnda elfect förringad, 1:0 enär tilltalet beslutes af ett Utsk.; ty ett är a4 riksdagsmäns action, och ett annat hela representationens; men nu är det så, att, medelst detta och månget annat, grundlagen uppsatt Const.Utsk. till en 3:dje, ehuru icke så titulerad statsmakt; 2:0 genom slöseriet med tilltal inför Riksrätt. Sedan Engelska revolutionen 1688 hafva 2:ne sladsprocesser blifvit i England förda emot ministrar, nemi. i början af förra århundradet emot Drottning Annas Ministrar, Lorderne Oxford och Bolingbroke, hvilka beskylldes för stämpling till Pretendentens fördel; och 1815 mot Lord Melvil, förste Lord af amiralitetet (Sjö-minister) för påstådd försnillning; och han frikändes. (Yäl har en 3:dje statsprocess under tiden blifvit anställd emot Generalgouverneuren i Ostindien Lord Hastings; men han var icke minister). Sedanden första Franska revolutionen, 1789, gafFrankrike sin constitution har, — med undantag af den terroristiska slagtarbänken i Orleans 1798— en statsprocess varit, nemi. den emot Carl X:s ministrar, som contrasignerat de beryktade Juli-ordonnancerna. I England finnes ingen skrifven ansvarighets-lag. I båda bemälta länder äro riksförräderi, våld å besvuret statsskick , och grof concession de enda statsprocess-föremålen. Öfriga öfverträdelse!- äro majoritets-sak. Plär dessa representationer, efter en frånvaro, icke af flera år, som hos oss, men af få månader, åter sammanträda, finna de ofta framför sig ministrar, de der under tiden handlat extra» Jegalt — ja anti-Iegalt. De gillas eller ogillas. I förra fallet är allt väl, och ministeren hade tvertom iråkat ansvar, om han, af rädsla för ansvar, återhållits. I det sednare affaller den majoritet, förutan hvilken ingen ministere kan bestå. Men utom de 3:ne förenämnda grofva fall, biifver icke fråga om statsprocess.
Att materialismen är en art af naturalism, lär ingen bestrida, men hvarje naturalistisk åskådning behöfver därför icke vara materialistisk. Med materialism förstår man vanligen ett sådant åskådningssätt, enligt hvilket materien, eller hon i förening med den i henne efter mekaniska lagar verkande kraften skulle vara väsendet i allt, så att hvarje företeelse vore förklarad, så snart den kunde hänföras till denna eller dessa principer. En naturalistisk världsåsikt kan emellertid framträda under andra former. Dessa kunna vara mångfaldiga t. ex. naturlifvet fattadt såsom rent naturlif, så att detta skulle vara hufvudprincipen i allt. Jmf. H. Åberg: Fyra föreläsningar i Göteborg 1891. Tredje föreläsningen.5o 6 OLIKA VÄRLDSÅSKÅDNINGAR. Äfvenså hafva framträdt till sin anda mer eller mindre skeptiska ' åsikter, vanligen kännetecknade med det gemensamma namnet positivism, hvilka i allt väsentligt måste hit hänföras. Att närmare redogöra för naturalismens arter kan icke här vara vår uppgift, nog af att de förefinnas och att man ej vid någon af dem får binda den naturalistiska världsåsikten fQr sig. — I fråga om en s. k. idealiserad naturalism hänvisa vi till hvad vi ofvan sagt om möjligheten af de principielt motsatta världsåskådningarnas ackommodation till hvarandra. Men intressantare än en sådan indelning af de naturalistiska åsikterna är onekligen att söka besvara frågan om allas förhållande till frågorna om Gud, odödligheten och friheten. Att det gifves naturalistiska världsåskådningar, som antagit dem alla eller åtminstone Guds tillvaro och själens odödlighet, lärer ej kunna bestridas. Men detta torde dock vara hvad vi ofvan benämnt ackom-modationer. Att läran om en personlig Guds tillvaro icke gärna kan få sin objektivt bärande grund i något annat än i en personlig åskådning i det hela, torde lätt inses, äfvensom att en personlig världsåskådning följer af just detta antagande. Blott genom ackommodation kan däremot naturalisten erkänna tillvaron af en personlig Gud. Med själens odödlighet förhåller det sig hufvudsakligen enahanda.
Propos. ang. med Frankrike afslutade Handelsoch Sjöfartstraktater. Frih. af Uggl as, Gustaf: Jag begärde Frih. Klinckowströms motion på bordet, för att göra mig underrättad om någon allmännare önskan inom representationen förefanns, ang:de en sådan gemensam sammankomst. Jag har sökt skaffa mig upplysningar härom, så väl bland R. o. Ad:ns ledamöter som inom de andra Stånden, och funnit allas meningar, fastän ganska skiljaktiga i afseende å sjelfva hufvudfrågan, eller Franska traktaten, dock sammanstämma deruti, att något gagn icke skulle vinnas af ett dylikt sammanträde. För min del hyser jag icke heller någon benägenhet för detsamma, emedan jag är ölvertygad om att dess enda följd skulle blifva en ytterligare tidsutdrägt. På grund häraf vågar jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på afslag å Frih. Klinckowströms förslag. Frih. Klinckowström: Frih. af Ugglas anser att ingen vidare utredning i denna fråga skall kunna vinnas, men jag tror mig komma sanningen ganska nära, då jag säger att Bevilln.- Utsk., långt ifrån att hafva gjort den utredning af frågan, som R. St:r haft rätt att vänta, behandlat densamma ganska knapphändigt, och jag försäkrar deri ädle Frilen, att frågan hvarken i tidningar eller brochurer fått sin fulla belysning. Hen är kommen från Regeringen i ett outredt skick och har, som sagdt, knappast undergått någon behandling i Utslct. På det att den samhällsnyttiga frågan således måtte få den utredning den förtjenar, vågar jag fortfarande anhålla om bifall till min motion, samt att densamma ofördröjligen måtte kommuniceras Med-Stånden, på det öfverläggningen må kunna ega rum innan frågan företages till behandling i Stånden. Den 3 Februari f. m. 267 Frih. a( Ugglas: Om det under diskussionen härstädes hade visat sig att R. o. Ad:ns ledamöter någorlunda allmänt önskat ett sådant sammanträde så skulle jag icke sätta mig deremot, men jag har kommit till den öfvertygelsen att en dylik önskan icke förefinnes hos It. o. Ad.
Tvärtom är jag beredd att uppgifva utvägar, hvilka, efter mitt begrepp, säkrare och med minsta uppoffring leda till besparande åt framtiden af såväl Kronans nuvarande som enskildes skogar, och dessa utvägar beder jag att i korta ord få antyda.” ”Kronan bör hvad görligt är påskynda afvittringen, underlätta och befordra laga skiften, uppmuntra nyhemmans-anläggningar, bispringa nybygges-upptagaren med arbetsplaners upprättande, med uppmärksamhet följa uppodlingen samt utkräfva ansvaret för eftersatta odlings-skyldigheter, noggrannt bestämma vilkoren för k ro nojords omföring till skatte, bestämma ansvaret för åverkan af skog enligt tidens fordringar, befordra kännedom om skogarnes värde, vård och skötsel jemväl genom smärre populära skrifter, för att dermed verka på öfvertygelsen, anställa en efter lokala förhållanden väl ordnad bevakning, der och hvar förse denna med boställen, hvarest skogen på ett för orten rationelt sätt vårdas och skötes till allmänhetens föredöme, och ändtligen göra de mera aflägsna skogarne genom förbättrade flottleder åtkomligare än hittills, på det den närmaste skogen ej för hårdt må anlitas.” Bih, till B. St. Betänkande N:o 50. ”På detta sätt anser jag en ändamålsenlig skogsvård kunna gå hand i hand med landets obehindrade uppodling och befolkning, utan att störande ingripa uti denna dess naturliga utveckling, hvarigenom Statens och ortens gemensamma intresse befordras.” ”Hvarpå Handlanden Bodell uppträdde och betygade bemälde Herrar Eurén och Nyström sin tacksamhet för deras värderika och i hufvudsaken sammanstämmande anföranden, och hemställde om icke nämnde Herrar hade uttalat alla de närvarandes åsigter i ämnet, hvilket enhälligt med ja besvarades, och yrkades att anförandena måtte i protokollet fullständigt intagas och sålunda till trycket befordras. ”Sålunda förelupet, betygar. År och dag som ofvan.” In fidem C. L. Wallmark. Utom hvad Läns-styrelsen, såsom här ofvan är anmärkt, yttrat till förmån för bibehållande af nyhemmans-anläggningar, hafva så väl Kongl.
Det har visserligen blifvit yttradt, att densamma skulle genomgå en fattig provins, men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att en stor del af banan sträcker sig inom ett landskap, som är, om icke det rikaste, åtminstone ett af de rikaste i vårt land. Jag har redan omnämnt den rörelse, som emellan Skåne och Småland eger rum, och jag tror att man ingenstädes i Sverige kan säkrare draga den slutsatsen, att en jernväg skulle icke allenast bära sig, utan äfven gifva rik afkastning. Jag slutar nu dessa anmärkmr med att ännu en gång uprepa den glädje jag känner deröfver, att ingen stämma här blifvit höjd emot jernvägar i allmänhet, och anhåller att dessa mina anmärkmr måtte få medfölja remissen till StatsUtsk. Hr Bergenstråhle, Claes: Jag hade icke ämnat att uptaga tiden med att orda något i denna fråga och skall icke eller nu göra det, utom med afseende på det yttrande den siste värde talaren tillagt mig, att på ömse sidor om den smala skogssträcka, sorn går från Jönköping till Wernamo, skulle linnas bördiga och välbefolkade trakter. Detta har jag icke sagt, emedan förhållandet icke är sådant; jag sade att man mötes af odlade fält och betesmarker. Odlade fält kunna vara ganska glest befolkade och likasom betesmarker magra och steniga. Gr. von Rosen: Jag anhåller att med några få ord få framställa en och annan anmärkn. vid Frih. Klinkowströms och Ilr von Troils yttranden. Frih. Klinkowström har ganska riktigt upfattat hvad jag nyss sade om Carlsborg, att det icke var något klander emot Ingeniör-Corpsen, och jag har allt för ofta varit i tillfälle att dela hans förmäns och kamraters bekymmer i den vägen, för att jag skulle kunna yttra något, som innebär en anmärkn. emot dem. Jag öfverensstämmer således med den ädle Frilen i detta afseende, men utbeder mig att få göra några anmärkmr emot hans öfriga framställning.
Ständers beskattningsrätt kan sträckas öfver fem ar; men om man någonsin kan hoppas bibehållande af samma system för en längre tid, synes man isynnerhet här höra kunna påräkna det, ty om man genom förslagets verkställighet kan åstadkomma en minskad import af^ 3 millioner, en minskad spaunmålsproduction 5 172 Pen 18 Octobcr. till förhöjning i spannmålsprisen i förening med ett fördelaktigare användande af jorden samt penningars spridande i Jandet och ett närmare samband emellan jordbruket och andra näringar, så synes man för en afsigt af sådan vigt i främsta rummet kunna påräkna kommande Ständers biträde. Utskjs skal i denna del förfaller således helt och hållet: och hvad förslagets verkställbarhet beträffar, eller Utsk:s inkast, att inga bestämda grunder deri finnas, sorn förvissa om ändamålets ernående, lieböfVer jag blott erinra, att ingen enklare grund kan finnas än den ovedersägliga slutledningen, att om landlmannavarors produetion nu är i lägervall till följd af ett vanpris, som icke ens vedergäller transportkostnaden, måste genom högre pris produetionen uppmuntras. Det är väl sannt, att priset på hufvudstadens förnödenheter härigenom skulle höjas; men då man vill ett stort ändamål, måste man underkasta sig sådana smärre olägenheter. Den tull, man i England begagnade under en dylik period, uppgick ända till 60 å 80 proc. afvarans värde. Detta är således min första anmärkning emot Utsk:s betänk., nemi. att Utsk. kunnat och bort vidtaga åtgärder till Rikets styrka i framtiden, men icke gjort det. Min andra anmärkning gäller den brist på stabilitet, som finnes i IJtskis förslag. Jag nyttjar härvid ordet stabilitet och undviker att ingå i frågan om det fria eller prohibitiva systemets företräde; ty min mening är endast, att då Konung och Ständer utfärdat en lag, som dragit capital och specuJation åt ett visst håll, bör åtminstone sådan oföränderlighet deråt gifvas, att speculanten kan beräkna annorlunda, än som en dåre, d. v. s. grunda sina företag på säkra calculer. Men huru många år fordras icke dertill?
Det är bra synd om henne, att h o n ej har blifvit gift. Jag undrar ibland, o m h o n ej har haft någon sorglig kärlekshistoria, s o m t. e x. » Gamla fröken » i Heimburgs roman. M e n när jag blir gift, skall jag vara riktigt snäll m o t Mia och, o m min man tillåter, erbjuda henne att b o hos oss. l l /. Kaptenen har k o m m i t i dag, m e n han började genast m e d sitt arbete, så vi ha ej mycket sett till h o n o m. /, Söndag. O, ett sådant härligt väder! H u r blef så m y c k e n rikedom, Beskärd åt jordens stoft? » Kaptenen, Mia o c h jag ha gjort en långpromenad före middagen, y i ha blifvit riktigt bekanta m e d h o n o m nu, Å h, en sådan m a n! Så ädel, så högsinnad, så allvarlig, ja, jag kunde fortsätta i oändlighet! H a n är mycket, m y c k e t artig m o t mig, fast ett par gånger har han skrattat åt mig o c h kallat mig naiv, barnslig m. m. Det sista tyckte jag just icke o m, o c h jag skall nog visa h o n o m, att när man är 17 år fyllda, så är man icke något barn längre! % - Uppriktigt sagdt, så är allt Mia litet trå- 1 kig, o c h jag tror att kapten Ståhle tycker det också. När jag k o m in i arbetsrummet i dag på f. m. sutto kaptenen o c h Mia där ensamma. De måtte ha resomierat o m det sorgliga i vår tillvaro eller något liknande trefiigt ämne, ty de sågo m y c k e t allvarliga ut.
Dessa slags lån anser jag, på grund af hvad jag redan yttrat, böra utsträckas till obegränsadt belopp, och mot all lös pant, som är säker för försämring och med lätthet kan afyttras, om betalning måste tagas ur panten, i brist af liqvid utaf låntagaren. Lån på orörlig pant och längre terminer, tillstyrker Utskottet att fortfarande beviljas till ett belopp af icke mindre än 5 Millioner. Jag anser deremot sådane lån böra alldeles upphöra i den mohn de af nuvarande låneinnehafvare inbetalas. Den härigenom inskränkta lånetillgången skulle deremot ersättas genom utvidgad rätt till lån på rörlig pant, såsom jag föreslagit. Derigenom vanns ock den fördel, att Banken lemnade större försträckningar till handelsrörelsens behof, helst lån äfven borde beviljas på korta tider mot säkra vexlar. Den tredje lånerubriken är ”lån "till städer och corporationer, på särskildta, 6 Den 27 Juli i f. ra. ”af Rikets Ständer bestämda vilkor, i ock ”för anmälda tillfälliga och locala behof;” hvartill Utskottet föreslagit i5o,oooR:dr. Sådane lån anser, jag icke tillhöra Banken, utan böra upphöra, när de nuvarande hunnit blifva inbetaldte, hvarföre inga nya län af sådan beskaffenhet böra medgifvas. Derefter kommer Utskottet till Bankens lånerörelse i Discontväg. Den tror jag böra förblifva inskränkt till det maximum den nu har, utan minskning eller tillökning, intilldess Bankens vinst blifvit så stor, att den utöfver vexlingsfonden äger särskild fond för denna rörelse ; då den i mohn af tillgången må utvidgas. Den föreslagna Disconterings-rörelsen, grundad på upplåningar af Banken, skulle medföra en indirect tillökning af Sedelstocken; ty de utgifne tre procentsedlarne skulle löpa såsom Bankens transportsedlar, i likhet med FilialDisconternes sedlar för några år sedan. Hela vinsten af en sådan anstalt skulle dessutom endast tillfalla Köpmän i Stockholm; icke Landsorterne. Jag afstyrker derföre ett sådant förslag.
Jag tror så med, men de , hvars välfärd är deraf beroende, tro det icke, och något ar det väl billigt att man gör för att lugna dem, då det är fråga att ändra den lagstiftning, i förtroende till hvilken deras näringar måhända tillkommit. Ilevilln. Utsk. har i uppskofvet af verkställigheten af den nya införselsfriheten trott sig finna ett lugnande medel. Ilos oss med våra former skulle ett sådant beslut endast skada, utan något gagn. Hos vederbörande fabriksidkare skulle under tiden spänningen fortfara, utan att de i den verkliga erfarenheten finge ett botemedel mot farhågorna, och å Statens sida skulle osäkerheten om en mellankommande riksdag lemna hela frågan lika oafgjord som förut. Jag tror ett vida lämpligare medel vara, att anslå den första millionen, statscassan erhåller i tullinkomst å förut förbjudna varor, och som kan anses såsom en eröfring från den olofliga handeln, till K. M:s disposition, att fördelas emellan näringsidkare, hvars tillverkningar förut varit förbjudna till införsel eller å hvilka tullen i betydligare mån blifver nedsatt, och får jag härvid åberopa det förslag i afseende på detaljerna, hvilket innefattas i en af mig vid riksdagens böljan afgifven motion. Jag vågar visserligen icke hoppas, att vederbör, fabrikanter genast skola med ett sådant beslut vara nöjda, men när de hinna erfara, att lindringen i deras cassabekyminer genom andelen i millionen mer än motväger de ökade ansträngningar, täflan med den förtullade, i stället för med den insmuglade utländska varan, kan fordra, skola snart farhågorna skingras och belåtenheten återkomma, och då är det stora målet af vår tull-lagstiftnings ordnande vunnet, utan farhåga för reaclion. Vidare yrkar jag det skydd emot tullförsnillningen, att bevakningsoch förpassnings-controllerne erhålla all nödig stränghet, visitationsrätten mot olofligt gods icke förglömmandes, och att införseln af de varor, vid hvars förtullning hufvudsakligen underslef kan äga runi, inskränkes till vissa större hamnar, försedda med större bevakningsanstaller. Den 9 Januari f. m. i3
1 föl|d hani’ föreslår Utskottet omröstning, enligt följande proposition: ”Den, soni 'il. ali llän den lur Riks-ai k iv »rien beslamda aflöu ng »Idrag för bestå Iningens nuvarande innehafvare skall ske med det belopp al 1,050 R:dr Ruut, sorn lian fiäo Allmänna Indragniugs-slaten uppbär, löslar jai den del ej vill, röstar "<‘j; vinner nej, kommer eli sådant afdrag icke all ega rum,“ 5:o. Uti 2l:a ju klen var af Utskottet tillstyrkt bifall å Kongl. Majds Nådiga fiamslälb ill», ali för Upsala Universitet måtte beviljas eli förslags-ausläg al 25.000 R.dr för höjande, bland annat, dels af 10 Prolessors-löner till 4,50(1 R.dr samt al 16 sådana löher lill 4,000 R: lr, uti de sednare inberäknade 2 å Universitetets stat uppförda emerililöner, di Is al 14 Adjunkts löner till 2,000 Rall hvardera. Della tillstyrkande ar i siu helhet bilällel af Borgareoch Bonde-slnnden, hvaremot Ridderskapet och Adelö godkänt dets imina med de förändringar, att lönerne bestämdes lör Professorerna vid de verldsli a Fakulte erne jemte B hlnOhekarien och Ränt mästaren till 4,500 R.dr samt lör de 8 äldste Adjtmkförne till 2 500 R:dr och endast lör de yngre till 2.000 R.dr. äfvensom alt det iliägastaldfi förslags anslaget lörliiijdes till 30.000 R:dr. Preste-släudet har beslutat, att samtlige i nämnda punkt öinföimälda Professorsoch 2 emerid löner skola utgå m-d eli ärligt belopp för hvardera af 4,500 R:dr och lönen S/ats-Utshotte/s Memorial N:o i97. 3 för de 8 äldste Adjunkterne inom de verldslig