Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullt lagenligt kunde man, i församlingar med 10,000 innevånare, försvara sig med en folkskola medt examinerad lärare samt för det rika öfverskottet på skyddsafgiften inrätta mer eller mindre ändamålsenliga rotskolor, hvartill man erhöll särskildt ytterligare Statsbidrag, så alt Staten i sjelfva verket underhöll hela rotskolan. Det fanns ingen anledning att hoppas, det folkskolan under sådana förhållanden skulle kunna förkofra eller utveckla sig, helst der för inträde i högfolkskolan icke föreskrefs större kunskapsmått, än hvad rotskolan antogs kunna meddela. Folkskolan borde således med tiden blifva en öfverflödsartikel. Vid 1860 års riksdag försökte folkskolans vänner få en bättre princip erkänd, men deras bemödanden lyckades blott i ringa mån. Deras hufvudsakligaste seger var anslaget till resande folkskole-inspektörer, genom hvilkas verksamhet man, i den mån skickliga män för det afsedda ändamålet kunna finnas, hoppades få den nakna sanningen framlagd om förhållandena, sådana de i verkligheten äro och icke blott sådana de förefinnas i protokoller och årsuppgifter. Derjemte anslog riksdagen me del för alt till hälften deltaga i den lönetillökning, som församlingarne kunde finnas beredvilliga att utöfver den dittills varande lönen gifva åt sina examinerade skollärare. Detta syntes nu vara ett steg framåt, helst samma riksdag på en sednare tid stadgade, att församlingarne skulle såsom ersättning för kofoder gifva tre tunnor spannmål mera än dittills samt två tunnor dito för hvarje månad skolundervisning årligen meddelades utöfver åtta. Detta blef ett lagsladgadt bidrag från kommunernas sida, och man hade skäl till det antagande, att Statsverket skulle, i följd af Rikets Ständers föregående beslut, lemna ett motsvarande bidrag. Att Chefen för Ecklesiaslik-departementet tolkade Ständernas beslut på annat sätt är oss allom bekant. På detta sätt hafva vi fortgått nu i 20 år och ännu nödgas vi klaga, att vår Svenska folkskola icke uppfyller sitt ändamål. Hulvudsakliga hindret härför torde, efter milt förmenande böra sökas i den brist på princip, som alltjemt synes vidlåda skolfrågornas behandling. Der pastor och församling verkligen nitälskade för folkundervisning, skyndade man att ordna skolväsendet och sparade icke på kostnaderna.
Det är märkvärdigt ja, det är detsamma, jag får kanske ångra det sen Jag har dödat en menniska, jag, och jag har aldrig haft några skrupler! HERR Y. (ytterligt intresserad). (Paus.) Har du? HERR X. Ja, just jag! Kanske du inte vill ta en mördare i hand? HERR Y. (nytert). Ah, så du talar! HERR X. Ja, men jag är ostraffad! PARIA. 122 HERR Y. (intimt, öfverlägset). Desto bättre för dig! Hur smet du ifrån det då? HERR X. Det fanns ingen åklagare, inga misstankar, inga vittnen. Saken gick nämligen till så här. En kamrat hade en jul bjudit mig ut på jagt utanför Upsala. Mot mig sänder han en gammal försupen statkarl, som somnar på kuskbocken, kör fast i grindhål och välter i diken. Jag vill inte skylla på någon lifsfara, utan i ett anfall af otålighet slår jag honom till slut en halskaka, för att väcka honom, men med den påföljd, att han aldrig vaknade mer, utan var död på fläcken! HERR Y. (listigt). Nåå, och du angaf dig inte? HERR X. Nej, på följande grunder. Mannen hade inga anhöriga eller andra, för hvilka hans lif var nödvändigt, han hade lefvat ut sin vegetationsperiod, hans plats kunde strax intagas af en som bättre behöfde den; under det å andra sidan jag var oumbärlig för mina föräldrars lycka, för min egen och kanske för vetenskapens. Genom sakens utgång var jag redan korrigerad från lusten att utdela halskakor, och för att tillfredsställa en abstrakt rättvisa, hade jag icke lust att förderfva mina föräldrars och mitt lif! PARIA. 123 HERR Y. Jaså, det är så du bedömer menniskovärde? HERR X. I föreliggande fall, ja! HERR Y. Men skuldkänslan, jämvigten då? HERR X. Jag hade ingen skuldkänsla, ty jag hade icke begått något brott. Halskakor hade jag fått och gifvit som pojke; och det var endast min okunnighet om dylikas verkan på äldre folk, som vållade den dödliga utgången. HERR Y. Ja, men det är ända till två års straffarbete för vådadråp lika mycket som för namnskrifning.
Jag hemställer till hvar och en, huru mångå husfäder, icke för besparingens utan för nyttans skull, till sina barn skulle säga; Låten bli att begagna den och den artikeln, så skolén J få något annat. Jag har fästat mig vid de artiklar, hvilka äro betydliga och mest tynga pä handelsvågen. Gr. von Fersen: I förbigående har Hr v. Hartmansdorff fästat min uppmärksamhet derpå, att jag i min reservation skulle hafva glömt Riksg.cont:s behof. I anledn. deraf får jag blott nämna, att det endast varit exempel, jag anfört och inga caleuler. Såsom enskild ledamot afBeyilln.- Utsk. har jag ej trott mig pligtig eller äga förmåga att uppgöra en statsbudget. Petfa blott i förbigående. Egentligen har jag begärt ordet för att rätta en uppgift i mitt förra yttrande rörande commerceråds-fullmagten. Jag nämnde, att kostnaden för densamma uppgick till nära 2000 r:dr. Jag kan likväl ej nu bestämdt säga, hvad chartan kunde göra; men hvad jag bestämdt erinrar mig är, att jag hörde af den person, jag omtalat, att räntan ä 5 procent för livad som erlades i afgifter vid fullmagtens lösande utgjorde 40 ä 5o r:dr, eller jag tror Ip r:dr och några sk:r. Gr. Frölich, Erik Gust.: Under förutsättande, att jag ej bestrider , återreiniss, vill jag endast upptaga till besvarande några yttranden i anledn. af Utsk:s betänk. I egenskap af ordförande borde det åligga mig att först redogöra för det s. k, knapphändiga i detta betänk. Då en ganska stor 46 Den 12 Maj f. m. pluralitet inom Utsk. bestämt, att grunderna skola biheliallas, var det en gifven följd, att det skulle blifva kort. För öfrigt skulle jag anse såsom en förtjenst af ett betänk. att ej vara rikhaltigt på ord. Hvad åter angår den anmärkning, som blifvit gjord vid Utsk:s framställning pag. 9., att Utsk. skulle hafva begärt, att något framdeles blifvande skulle bifallas, har man orätt fattat meningen.
Jag föreställer mig nemligen, att så snart han insatt silfret, och bekommit sedlarne; så skall han förnya samma operation; han skall för sedlarne återköpa silfver; som han åter insätter, hvarefter han åter innehar sedlar; och när han tröttnar att på detta sätt operera, lemnar han sedlarne åt rörelsen,men. behåller naturligtvis inscriptions - rättigheten^ sorn stiger i fördel allt efter som sedlarne sei Den 15 Julii e. m. dermera falla i värde, ty det måste vara ltlartj att sedan, t. e. han efter 120 sk. cours insatt silfver, samt erhållit rätt att efter samma cours åter uttaga silfret, så skall, om coursen derefter faller till 144, han begagna sig af rättig■ beten att återtaga sitt. silfver efter 120* och och skall då vinna 24 procent af hela det belopp, hvarå inscriptions-rättigheten galler, och denna vinst på oredan kommer honom ensamt till godo, äfven sedan han icke mera är ägare af sedlame, under det deras verklige Innehafvare måtte vidkännas förlusten af sedlarnes fall 1 Varde. Det synes mig klart, att denna lockande speculation skulle få den påföljd, att alla enskilta Capjtaier skulle uppsägas, och förlägenheten skulle blifva förskräcklig. Man invänder att speculationen skulle, om den i stort värkställdes, verka till coursens stegring, genom alltför mycket silfver införskrifning, och skulle då icke kunna med. fördel begagnas, utan skulle af sig sjelf afstadna. Jag kan dock icke annat finna, än att om denna invändning ar alldeles sann, så blefve ju hela anstalten onödig, emedan om den ej kan begagnas till deposition af mera ätl små poster, så lönar tillåtelsen icke mödan; och när jag då ser, på ena sidan vådorne ganska stora, och på den andra, äfven med invändningens antagande, anser den enskilta fördelen kunna blott föga begagnas; så syneS mig att anstalten har flere skäl emot sig, ärt för sig. Herr t)en i $ Julii e• ni. 849 Herr von Qvanten, Carl.- Vid Utskottens ifrågavarande Betänkande anhåller jag få göra några anmärkningar.
Och en ståtligare o c h så- väl i musikaliskt s o m dramatiskt hänseende bättre framställarinna af detta parti torde man få leta efter. De lifliga applåder, som belönade denna framställning, tolkade tydligt n o g den talrika publikens önskan att snart åter få hälsa den framstående sångerskan v ä l k o m m e n på den scen, där h o n g e n o m sin stora o c h nobla konst tillvunnit sig så varma sympatier. Dagen förut uppträdde fru G. i » Lohengrin » som Ortrud, åt hvars hätska o c h dämoniska gestalt han förlänade en öfvertygande prägel. Det karaktäristiska o c h maktpåliggande sångpartiet erhöll en förträfflig tolkning, fri från alla öfverdriffer. — I denna opera hade fröken Nordin erhållit ett nytt debutparti, nämligen s o m Elsa. Det omfångsrika partiet, för hvars stilenliga utförande fröken N. n o g ej saknar betingelser, öfverstiger dock ännu hennes krafter. Ett lämpligt o c h tilltalande yttre förefinnes Vällt S T O R T BOK-, KONST-: OCH 1 VINSTFÖRTECKNING UTGÖRANDE ETT ELEOANT TRYCKT OCH RIKT ILLUSTRERADT HÄFTE OM 78 SIDOR. FINNES TILIGXNGLIG HOS SAMTLIGA BOKHANDLARE OCH LOTTERIETS ÖFR1GA KDHHISSIOCA Hårsjukdomar. Såsom befordrande af hårväxten utbjudes en mångfald af medel, hvilka, såsom erfarenheten visar, äro overksamma eller skadliga. apotek, hos Hr Apotekare C. F. Dufva och följande Hrr Handlande: Alfr. Andersson, And. Antoni, Carl A. Berg, Th. O. Björklunds Söner, Ivar L. Bohman, I. F. Broms &amp; Son, A. Brunander, A. Haglind, M. Hansen, F. I. Kahn, H. F. Lemke, K. Vilh. Lindström, D. Lundin, August Melander, Arvid Nordquist, Emil Nordström, Knut Spira, Sundström &amp; C:o, Mauritz Widforss, C. A. Akerholm m. fl.
Jag instämmer visserligen med Hr Rosenblad deruti-, att StatsUtsk. ej kunnat sakna all anleda. att sammanträda med Bevilln.Utsk. för att handlägga denna fråga, om icke af något annat skal, åtminstone derföre, att den står i ett fullkomligen jemförligt förhållande och ganska nära sammanhang med tullbevillningens bestämmande, hvilken fråga behandlas af Cevilln.Utsk. Om StatsUtsk. ej har gjort det, så har det skett dels derföre, att grundlagen ej ovillkorligen ålägger något Utsk. att begära sammanträde med annat IJtsk., dels derföre, att detta mål vid den föregående riksdagen blifvit behandladt af StatsXJtsk. allena, emedan motionen blifvit remitterad lill StatsUtsk. ensamt, på grund deraf att saken haft eå nära sammanhang med statsreglcringen, och slutligen derföre, att man ej genom en sådan åtgärd velat föranleda dröjsmål, sedan riksdagen redan blifvit så långt utsträckt. Denna omständighet, alt StatsUtsk. icke sammanträdt med bevilln.Utsk. för att behandla frågan, kan föröfrigt ej förändra sakens natur; ty det är icke Utslcs namn, utan ämnets beskaffenhet, som algor, huru ett ärende bör behandlas. StatsUtsk. har ej tillstyrkt nedsättning af handels-och sjöfartsfonden. Detta är ett beslut, som af ett annat PiiksSt. blifvit vidtaget, och när i anledn. deraf skiljaktighet ägt rum emellan Riksson och frågorna blifvit sammanjemkade, så har man måst bedomina frågan efter dessegna beskaffenhet, och StatsUtsk. bar ej kunnat komma till någon annan öfvertygelse än alt alla Den 3o April e. ra. alla uTgifter, som R. St. besluta, icke till enskilda corporationers fördel, såsom t. ex. tolagen för de städer, der tolag finnes, utan till allmänna statsbehof, såsom bär är i fråga, enar denna fond afser fredsförhållandenas upprätthållande genom aflöning åt diplomatiska agenter, åt consuler o. s. v., måste betraktas såsom bevillningar.
Sker dek ej och är icke quarstad innom nämnde tid höfwen, äge Boktryckare rätt i enahanda ordning, föm handräckning af Magistraten till quar, stadens beläggande meddelad blifwit fordra dest brytaii» de, hwilket icke wagras mä wid answr af EmbetetS förlust. Hos Cancelleren eller dest Ombud äge ej magt att annorlunda än nu sagdt är, quarstad fordra eller widare befattning med saken taga, uran häustjute ge» nast altsamman ull Zusiitiae-Cancclleren, pä hmstkenS ytterligare Embetes åtgärd och answar det ankommer, att sädane mål warda enligt denna och allmän Lag handhafde. AnmäleS hos JustikiieiCancelleren omedelbarligen någon ffrifl lill ätal, bör han genast om mäletS upptagande wid laga Domstol genom af honom tillförordnad Actor anstallc soga, men icke mä han om någon sadan för gående quarstad, som här framföre nämndt är, förordna, utan Hof-Cancellerens eller hans Ombuds hörande och tillstyrkande. Ar makel till laga Domstol kommit och Quarstad der as Actor yrkad bör Domstolen sig deröswer genast utlaka, men likwäl derest det, utan tids utdrägt ffe kan, Hof» Cancellerene elier desi Ombuds mlätande af Rätten in häm, 76 Den i December. hämtas. Afstäs quarstads påståendet, sortfareS med Rättegången, men Utstagck gange ej i werkstäliighet Man underställes Swea Hof Rätts ompröswande. Gil» läs påstående! om qrrarstad och har Hof-Cavcelleren eller hans Ombud sädant tillstyrkt, ffall den werkställas. Hafwa defie ej tillstyrkt quarstaden mä den ej gä i fullbordan; sorlface icke dest mindre rättegången i hust wudsaken, men under Rätts Urstag angående qvarsta» den, warde i bäda detza f>ll man uppehåll kill Swea HostRäkt insändt.
Men deremot hafva Fullmägtige trott sig, såsom tillägg till dessa Berättelser, böra anföra sedermera inträffade förändringar uti derstädes uppgifna förhållanden. 4 Stals-Utskottets Memorial, N.o 3. Den förbättring i Riksgälds-Contorets fina »cielia ställning, som kort efter 1834 och 1835 års Riksdag började på ett märkbart sätt visa sig, har jemväl under den sedan sista Riksdag förflutna tid fortgått. Under denna lid hafva nemligen Contorets bokförda tillgångar ökat sig till ett belopp, som ej allenast fullt motsvarar, putan äfven betydligt öfverstiger de återstående skulderna, då bland dessa icke beräknas de inom linien i räkenskaperna upptagna skuldposter. Detta tillfredsställande resullat har hufvudsakligen förorsakats derigenom, alt Riksgälds-Contoret dels fortfarande erhållit ansenliga öfverskott å så väl dess egna som Statsverkets påräknade inkomster, dels fått tills vidare behålla och förränta större delen af de för extra Statsregleringsutgifterna anvisade tillgångar. Dock som dessa tillgångar rätteligen torde böra betraktas endast såsom deponerade hos Riksgälds-Conloret, intilldess de komma att för de afsedde föremålen utbe talas, så är i sjelfva verket förhållandet emellan Contorets skulder och dess egentliga, för Rikets Högloft. Ständer disponibla, tillgångar icke så fördelagtigt som räkenskaperne utvisa; varande denna omständighet, äfvensom anledningen dertill, jemväl af 1843 års Revisorer, uti deras Berättelse sid. 10, för Rikets Höglofl. Ständer anmäld. Enligt Riksgälds-Contorets, sedan sista Riksdags början, afslutade räkenskaper, uppgingo Contorets Skulder: Den i Januari 1839 till R:dr 6,276,392: 38. —, hvaraf den räntebärande skulden utgjorde R:dr 5,o57,685: 29, 2.
Ulskrs förra betänk, visar, att här blott är tillstyrkt, alt Slaten skall lemna en tredjedel af kostnaden och ortens innebyggare det öfriga. Men som detta villkor väl står i contexten omtaladl, men icke i sjelfva beslutet, så hemställer jag vördsamt till Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad., att vid beviljandet af ifrågavar. summa mätte fogas förenämnda villkor, så att det finge heta, att det äskade anslaget 6000 r:dr beviljas, med villkor att ortens innevånare bekosta återstoden af hvad som behöfves» Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R, o. Ad.behagade oförändradt antaga Utsk:s förslug. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bevilja det föreslagna anslaget af 6000 r:dr, med det villkor, att ortens innevånare bekosta det öfriga, som erfordras till fulländande af ifrågavar. arbete. Gr. Frölich, David: Jag hemställer om här icke borde införas samma tillägg, som vid den nyss genom votering afgjorda punkten, nemi. att ortens bidrag må lemnäs genom arbete eller contant, på det alt icke alltför mycken olikhet i besluten må uppkomma. Jag tror att delta också varit Hr von Hartmansdorffs mening. Hr von Hartmansdorff yttrade att det vore hans mening. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att för det ifrågavar. ändamålet bevilja ett anslag al 6000 i:dr, med villkor alt ortens innevånare sjelfve genom arbete eller Den aa Mars c. ra. bidrag i penningar bekosta det öfriga, sora erfordras för ifrågavar, strömrensning. io:de punkten. Denna punkt bifölls. ii:te punkten. Frih. Rålamb, Claes: Jag anser mig skyldig att vid detta tillfälle fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på förevar, fråga. Den är visserligen obetydlig relativt till de andra stora frågor, som bär afhandlas, men är dock af vigt för den ort, hvilken den angår.
Det vill säga ungefär detsamma som att den, der redan vore med sjukdom besmittad, borde än ytterligars smittas, på det att hans sjuktillstånd måtte blifva än mera grundligt och radicalt. Man har väl sagt, att egendomsförsäljning å ufmätningsauction vore ett lika stort hasardspel, som det ifrågavarande egendomslotteriet/ Det må sävars; men jag skulle dock tro, att man icke a en dylik auction, kan, för fyra Riksdaler erhålla en egendom, som är, vard 10,000, hvilket deremoj B»n 2© Qclobtr /, m. Xr ganska vanligt vid egendomslotterier Manbar vidare sagt, att fördelen af dessa lotterier tillkomma icke blott de gäldskyldig®, utan jemväl fordringsägarne. Jag vet ej, hvarföre man skall skilja medborgare åt i särskildta intresserade classer, och för några sådanes vinningsskuld infota en X sig sjelf elak sak. Man har ytterligare sagt, att egendomsspel vore mindre skadligt än andra hasardspel, emedan det fordrade mindre tid. Ville man vara consrquent i en dylik mening, så borde man anse sådane spel för minst skadliga, der spelarens hela förmögenhet utan tidsspillan vågas på en gång, och följagteligen endast tillåta de höga, samt förbjuda de laga spelen. Sluteligen har man yttrat, att några skadliga följder icke försports i de länder, der egendomslotterier längre tid ägt rum. Men sådant kommer troligen deraf, att man uti tidningarne icke uppräknar dem, som förlorat på spel, eller omtalar följderna deraf, utan endast vinsternas antal och belopp. Herr Thamy Wollrath: I händelse Betänkandet blifver återremitteradt, skall jag anhålla, att få till d« redan gjorda anmärkningarne tillägga hlott en enda. Jag ingår icke i någon pröfning af nyttan eller skadligheten hvarken af det förslag, som i den Nådiga Propositionen är framstäldt, eller af det beslut, de Förenade Utskotten nu tillstyrkt. Jag önskar blott, att
M. nu föreslagna system antages, så skall bela den afsedda indelningen i penningar blifva någonting dödfödt, som aldrig i verkligbeten kommer alt tillämpas annat än på papperet. Hvarje summa, uttryckt i penningar, skall, för att kunna estimeras, genast i tankarna nödgas undergå en reduktion, antingen till den dubbelt större skillingen, eller till den hälften mindre styfvern. lag vill laga som exempel precist samma summa som Hr Lefre'n, ocb säger, att om man skulle komma alt tala om 35 penningar, så skulle föreställningen derom vara dunkel intill dess man hunnit tänka sig tillbaka, och säga: jo! det är 17| sk.; sammaledes om man nämnde 3 penningar, så skulle man tänka: jo! det är 6 styfver, och först då skulle man i dessa fall få klart för sig hvad som med dessa summor menades. Med ett ord, man skulle aldrig kunna direkte värdera i den nya myntsorten. Allt begrepp, all tillämpning skulle endast komma att ske i de förut bekanta gamla värdena, styfver och sk. Den 4 Mars e. ni. 47 Derföre är det också som det, enligt min öfvertygelse, är så högst väsendtligt, att man, för att få den yttersta enheten, går tillbaka till något redan nu befinlligt och bestämdt värde, och att delta lämpligast borde vara styfvern, det lärer väl icke ens Gr. Cronhjelm vilja neka, då han sjelf just nyss baserade sitt försvar för penninge-syslemet derpå, att man i alla fall kunde gå ned till halfpenningen. Men hvarföre då någon gång antaga penningen? Ett slutvärde måste man naturligtvis hafva, men detta får icke vara någon halfva, utan något som kallas för ett. Detta är skälet hvarföre jag måste anse slyfversystemet äga ett obestridligt företräde framför det andra, äfven i theoretiskl eller rationell hänseende. Betraktar man äter frågan med hänseende till öfvergången från det gamla, så erbjuder detta system jemförelsevis kanske ännu större fördelar. Detta är likväl sagdt under den förutsättningen, som tyckes vara rakt stridande mot Gr.
Genom Utslag den 23 Mars 1858 har Kongl. Hofrätten förklarat, att emedan Anders Johannesson och Strid, på sätt ofvan blifvit anmärkt, genom Rådstufvurättens ifrågavarande Utslag blifvit dömde till och jemväl undergått fängelse vid vatten och bröd, den förre i tre och den sednare i fem dagar längre än vederbort, fälldes Borgmästaren och de Rådmän, som i beslutet deltagit, att för sålunda begången felaktighet i Domare-embetets utöfning, jemlikt Usta Kap 12:te § Rättegångsbalken böta: Borgmästaren Trettio Riksdaler och hvardera af Rådmännen Femton Riksdaler Riksmynt, till treskiftes emellan Kronan, Staden Marstrand och Advokat-Fiskals-embetet, dervid borde iakttagas, att, jemlikt Kongl. Brefvet den 26 Oktober 1790, Borgmästarens och Ledamöternas lott i Stadens bötesmedel skulle tillfalla Götheborgs och Bohusläns Lazarett; hvarförutan Borgmästaren och Rådmännen förpligtades att gemensamt ersätta dels Kongl. Majit och Kronan kostnaden för Anders Johannessons och Strids fördröjda qvarhållande i häkte med tjugunio skillingar 2 rist. Banko, och dels Anders Johannesson för hans lidande med Femton Riksdaler Riksmynt; äfvensom åt Strid 104 lemnades öppet att framdeles emot vederbörande väcka ersättningsanspråk uti ofvanantydda hänseende, ifall han funne sig dertill befogad. Vid granskning af fånglistorna och genom infordradt Utslag, hade det visat sig, att Svartlösa Häradsrätt, under det en tillförordnad
Majit behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla, att nådig skrifvelse, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex prolocollo C. A. kVesterstrand. STOCKHOLM, tryckt hos Marcus & Cour. 1848. Kongl. Maj:ls Nåd. Ani. till Exp. Utsi. den 3 Jan. i848, kl. 5 e. m. Kongl Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående beviljande af låne understöd åt de genom eldsvåda hemsökta innevånare i staden Christianstad, för uppförande af nya byggnader i de af brändas ställe; Gifven Stockholms Slott 16 December i847> H os Kongl. Majit har Dess befallningshafvande i Christianstads län i underdånighet anmält de genom eldsvådan den 5 och 6 Juni innevarande år hemsökte fastighetsegares i staden Christianstad underdåniga anhållan att, till deras tomters återbebyggande, af allmänna medel erhålla ett låneunderstöd, af två hundrade tusende riksdaler banko. Kongl. Majlis befallningshafvande har härvid vitsordat de fleste genom branden lidandes oförmåga att, af egna tillgångar, återuppbygga den afbrända delen af staden, hvarjemte Kongl.