Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparre påstå, att här skulle vara fråga om alt förekomma fylleriet. Det är tvertom frågan om att tillämpa en antagen kurmetod på dem, som redan genom fylleri kommit så långt, alt de endast genom ifrågavar. eller annan yttre sjukvårdsåtgärd anse sig kunna från sitt onda bolås. Det är tydligen alltså fylleriets utrotande, der det fått öfverhand, hvarom här är fråga. En helt annan omsorg utgöres af bemödandet till förekommande och afböjande, på förhand, af den omberörde lasten; sådan omsorg, högst aktningsvärd och likaledes ganska nödig, uteslutes ingalunda af nuvar. förslag; men kan, ensamt icke heller, åtminstone ej för närvar., på något sätt utesluta behofvet af allt som kan motverka väldet af ett redan häfdvunnel dryckcnskapsbegär, med alla sina förnedrande följder för drinkarens kropp och själ. Jag kan således icke (inna ali den af mig anförda analogien är oriktig, såsom Gr. Sparre behagat anse den. (hisklig förblifver i alla fall den begärda återremissen, enär StatsUtsk. derigenom sattes i tillfälle närmare begrunda ett förhållande, hvars vigt ej borde kunna misskännas; erinra sig de olyckor och brott som af superiet esomoftast härllulit; betrakta det vedervärdiga skådespelet af beklagansvärda, genom dryckenskap djupt fallne medmenniskor; lyssna till deras ännu icke fullt förderfvade viljas rop om bistånd till återupprättelse ur lastens bojor; öfverväga huruvida icke skäl vore att öppna en tillflygt för desse vilsekomne, som önskade återvända lill en bättre väg, söka bereda medel dertill på det föreslagne sättet, eller annat, som tilläfventyrs lämpligare befunnes; och, framför allt, icke uppå ett så snöpligt sätt, som nu skett, affärda en fråga af verklig betydenhet, och syftande till ett så ädelt ändamål, som denna. Gr. Lewenhaupt:
N:o 27. 65 R:dr R:mt hafva inflntlt, hvaraf den ringa summan af 10 R:dr utdelats till något öfver 90 af de mest behöfvande. Statens pligt att träda emellan tyckes under sådana förhållanden vara desto oafvisligare. Om än sent, måtte derföre Svenska folket genom sina nu församlade Representanter afbörda sin gamla hedersskuld till f. d. landtvärnet. I likhet med hvad en af vårt lands utmärktaste män och f. d. Riksdagsman i en nyligen offentliggjord uppsats föreslagit, torde detta icke kunna ske på ett lämpligare sätt, än genom årliga pensioner åt de ännu qvarlefvande landtvärnsmännen. »Vid nu uppnådda 72 till 79 års ålder», yttras i nämnda uppsats, »kunna de väl icke länge uppbära densamma, men den vore dock en solglimt vid aftonen af deras långa, mulna lefnadsdag, och tillika en hugnad att ett yngre slägte erkänner hvad de för fäderneslandet lidit.» Mera torde icke behöfva sägas om detta ämne, som säkerligen redan i och för sig starkt anslår hvarje Svenskt hjerta. — Jag vågar derföre vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte för nästa statsregleringsperiod bevilja ett år ligt förslags-anslag af 20,000 R:dr till pensioner åt i nöd stadde och välfrejdade f. d. landtvärnsmän, samt att dessa pensioner måtte till hvar och en af dem utgå med 48 R:dr årligen, under i öfrigt de närmare vilkor, som kunna varda af Rikets Ständer fastställda. Vid jemförelse med de pensioner, som afskedadt manskap af indelade eiler värfvade armén eller beväringsmanskap erhåller från Wadstena krigsmanshus-kassa, har jag trott förenämnde pensionsbelopp vara det lämpligaste och rättvisaste. Genom Kongl.
Om detta LagUtskottet.a behandlingssätt' skulle godkännas klefve deraf en naturligföljd, att Utskottens Utlåtanden icke korum» att innehålla, annat, än retultaterne af deras, oerfarenhet och opinioner, hvaremot Riksens Ständer fingo besväret, att efter behof uppleta grundern# dertill i allmänna Tidningar och andra tillgängeliga Handlingsr. Sådant öfverensstämmer icke med det begrepp jag gjort irdg om ändamålet med Utskotts, tillsättande. En annan omständighet är den, att Utskottet , vid besvarande af en gjord aDmärk-. ning, om behofvet för Rikets norra orter äfen serskild H t Ben i September f. ml DS intetdera nu var i fråga, hade något yttrande derom icke erfordrats. Men då ett sådant nu är meddeladt skulle dess bifallande innefatta ett erkännande af nämDde behof, och således Riksens Ständer icke lämpeligen kunna undandraga sig att bevilja anslag för en HofRätt i de Norra orterne. Om Höglofl. Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att bifalla de förenade Utskottens utlåtande, hemställer jag vördsamt, att berörde tvänne punkter måtte från bifallet uteslutas. N:o 3« Herr af Uhr, Carl David: Under denna Riksdag, har fråga åter blifvitväckt att på en vidsträcktare Scala än hit; tills kunnat ske, till nytta använda de flere uti Norrbottens Län befinteliga godartade och mäktiga Lager af Jernmalm, dels genom Malmens förbrukning till Tackjern inom orten , dels också att med desse Malmer förse andra landskap i Riket, hvilka deraf redan äro eller framdeles kunna blifva i behof. Till vinnande af ändamålet, har Gellivare JernMalms fällt, ansedts äga företräde framför de öfrige Malmtillgångarne, såsom förande den bästa malm, och belägit närmast hafvet. Det har blifvit omnämnt att tvenne eommunica-:
Hvad nu först beträtfar Vällofliga Borgare-Ståndets beslut om återremiss af Usta punkten (pag. 3), deri Utskottet hemställt, att Herr Wenneri motion (Nio 66) ej måtte bifallas; af 2:a punkten (pag. 5), med enahanda utlåtande öfver Riksdagsfullmägtigen Carl Bernhard Rydströms motion (N:o 70); af 6:te punkten (pag. 24), deri Utskottet hemställt, att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit — med tillkännagifvande att Rikets Ständer för sin del anse en förändring i Häradsrätternas arbetssätt vara af behofvet synnerligen påkallad — i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes vidtaga nödiga åtgärder för att förbereda och, så fort ske kan, för Riksdagen framlägga förslag till lagens ändrande i den af Rikets Ständer angifna syftning; och af 8:de punkten (pag. 23), deri Utskottet tillstyrkt, att Herr Henschens förslag i motionen Nio 51, om tillsättande, af notarier vid Häradsrätterna, måtte lemnäs utan vidare afseende; så enär Utskottets Utlåtande i dessa delar är vordet af de tre öfriga Stånden bifallet, och tre Stånds mening, i frågor af denna beskaffenhet, utgör Rikets Ständers beslut, har återremissen af dessa punkter icke kunnat till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda, Bih. till R. St. Utskottets hemställan i 4:de punkten (pag. 10), om förändrad lydelse af 1 Kap. 1 § Rättegångs-balken och nya grunder för nämndemäns tillsättande, har blifvit till Utskottet återremitterad af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet. Den hufvudsakliga anledningen till återremissen torde ligga deruti, att Utskottet icke uppställt andra valbarhetsqvalifikationer för nämndemän, än att de skulle vara välfrejdade och tjugufem år gamla samt ej anställda i Statens tjenst.
Bonde Ständet. b. 1 a. a. 35 f 35 b. b¥ 34 b. 1 34 b. 1 34 b. v 34 Lagda b. | 34 ed å. | 35 a. a. 1 35 34 b. y 34 b. it 34 b. V 35 bV 34 b. 34 b. i! 34 V 35 b. 34 b. I 34 b. I 34 acta. b. b, b. - 3 Q -3 » g ~ d" 5 TT 3- SJ crq - N:o |5- 35 I 35 34 39 77 ä. i? 34 b. 1 35 1299 77 34 b. f 34 35 20 ,74 KQ F. Frågorj hvaruti LandtMarskalk och Talmän vägrat Proposition: 5:o hos Bonde-Ståndet: om Halländska kyrkohemmanen och Gardes-Regemcntenas aflönings-stater 6;o hos Ridderskapet och Adeln: om Gardes Regementenas allönirigs-statcr ,,,, JJO hos Bonde-Ständet: om den grund, hvar efter sterbhusafgift i Stockholm och Götheborg bör utgå , t ,,,,,, t 8:0 hos Ridderskapet och Adeln: om mynt-enhetens bestämmande ,,, >,,, gjo hos Preste-Ståndet: om Tryckfrihets-Förordningens återbringande till dess ursprungliga skick 10:0 hos Borgare-Ståndet: om mynt-enheten, , , n;o hos dito om garantie för Hy potheks-Föreningar Frånskilda makar; se Lysning. Frälsehemman: om deras skyldighet att utgöra Kronobrefbäringen , , , 1 r r ,,,, r r r * » , Frälsehemmans-egare» representationsrätt; se Riksdags-Ordiiingen §, i5r Frälsejord; se Rusttjenst. Frälsemans bo; se Cöncursmål. Fra/re-ränteegare; se Börd.
Kammar-kollegii yttrande, men derjemte och då nu gällande föreskrifter icke medgåfve rättighet för någon att lösa Hospitalet tillhörande hemman till skatte, ansett vilkoron för en dylik rättighets medgifvande kunna och böra bestämmas efter de fördelar, som derigenom förvärfvades, deribland en af de väsendtligaste sannolikt skulle blifva den friare dispositionsrätt öfver skogen, som dymedelst erhölles, då innehafvare af de under städjeoch besittningsrätt upplåtna hemman och lägenheter för närvarande endast egde använda skogen till husbehof; på grund hvaraf och då erfarenheten skulle ådagalagt att skog, förut ställd under allmän eller gemensam vård, vanligen blifvit sköflad, när den upplåtits till enskildes godtycke eller fördelats uti smärre lotter, Justitie-Kanslers-embetet i underdånighet hemställt, huruvida icke med lösen till frälse-skatte af Danviks Hospitals ifrågavarande hemman jemväl kunde stadgas sådane vilkor derför, som, efter närmare utredning och af sakkunnig person eller myndighet afgifvet förslag, försäkrade det allmänna mot Slals-Uisliollcls Utlåtande N:o In2. 11 skogens och deribland äfven befintliga ekars otidiga förstörelse, hemmansinnehafvaren om hans nödtorftiga behof till husbehofsbyggnad, stängsel och vedbrand samt slutligen Hospitalet om en skälig inkomst af hvad derutöfver nu funnes eller framdeles kunde alstras. Då Hospitalet af nu ifrågakomna hemman, så länge de med öfverlåtelsen förenade vilkor uppfylldes, icke kunde komma i åtnjutande af annan inkomst än de af hemmanen utgående räntor, skulle Hospitalet, genom skatteköpeskillingen, erhålla en icke obetydlig kapitaltillgång, om alla ifrågavarande hemmans innehafvare begagnade sig af rättigheten att lösa hemmanen till skatte på de derför föreslagna vilkor. A ena sidan vore Hospitalets fördel deraf således påtaglig, inen å den andra borde det jemväl anses för innehafvaren af icke ringa fördel att kunna förvärfva sig fullständig eganderätt och en dermed förenad vidsträcktare frihet uti begagnandet af hemmanets alla herriigheter.
Sedan Enevald gett Matts ordres att vaka öfver huru skjutningen tillgick vid tvenne nära hvarandra ställda kanoner, hastade han att uppsöka fru Ebba. Hon stod tankfull vid ett fönster, som vette utåt fjärden. Enevald bugade sig vördsamt och sade: ”Nådiga fru, jag kan eder icke förhålla hvad eders frudöme dock kanske redan sjelf varsnat. Här smyger oro bland folket, jag fruktar att det bryter ut i myteri. På hvad som utom fästet sker, veta knektarne god reda: Att hertigen får förstärkning från Österbotten, känna alla, men för sina skyldigheter visa få håg.” Fru Ebba stod en stund begrundande, slutligen sade hon: ”Det är så, och det har bekymrat mig högeligen. Någon hertigens underhandlare måtte finnas bland folket. Dagligen gå öfverlöpare till fienden.” Tvekande yttrade Enevald: ”Här finnes en person, som synes mig icke rätt vara att tro. Svårt är att misstänka någon för sådan neslighet; men denne Daniel Hjorth, studenten, hvad har han här att göra? Hvad tasslar han i knutarna med folket? Hans blick är ej ärlig och klar. Svek bor på hans panna. Denne ofrälse, hvad har han här att uträtta, hvad förehar han. Det kunde vara godt att sätta honom i förvar, om eders frudöme så behagade tillåta.” ”Daniel Hjorth, denne yngling som dock njutit mycken välvilja i vårt hus. Nej, herr Enevald, jag vill hoppas, att icke han skall vara en usel förrädare mot sitt fosterland och det hus, som icke försmått honom.” ”Huru skulle man af en sådan, en ofrälse, en vanbörding, ens fordra ädla känslor. Sådan rot, sådan planta.”
Ömbudsni. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. Redan år 1734 uttalades den mening, sorn, utan tvifvel på vigtiga skäl, föranledde uteslutande från Lagen af hvarje stadgande om kyrkoplikt, med undantag af det, som i 1 Kap. 1 §. Missgerningsbalken förekommer. Då emedlertid allmänna tänkesättet, mäktigare än Lagstiftarens fördragsamma vishet, kort derefter, på sätt Kongl. Brefvet lill alla HofRätterna af den 20 December 1735 visar, utverkade ett serskildt, genom Kongl. Brefvet den 20 December 1737 ytterligare bekräftadt, påbud, ”alt med kyrkoplikten borde förblifva efter förra vanligheten, intill dess den redan föreslagna nya Kyrko-ordningen kunde vid nästderpåföljde Riksdag öfverses;” ägde man ändock ali anledning till den förmodan, alt de förra betänkligheterna deremot, åter väckta och öfvervägda, snart måtte göra sig gällande; men likasom den förväntade nya Kyrko-ordningen, sedermera och allt hittills, uleblifvit, synes hufvudfrågan, eller den om sjelfva inrättningens lämplighet, icke hafva kommit under vidare skärskådan,- åtminstone ej vunnit ett förtjent afseende, då i stället, tid efter annan och slutligen genom 1807 års Kongl. Förklaring, kyrkoplikten blifvit dels i vissa fall upphäfven, dels i andra åter stadgad; i sammanhang hvarmed föreskrifter jemväl meddelats, i ändamål att, oaktadt den dömdes motvilja, bringa kyrkoplikten till verkställighet. Ehuru man sålunda, ännu för 33 år tillbaka, med bibehållande af föråldrade bruk, fullständigt systematiserat en inrättning, hvars nytta och ändamålsenlighet långt förut blifvit af Lagstiftaren ifrågasatt, och ehuru samma fråga, äfven sedermera vid ett Riksmöte väckt, kommit att förfalla; qvarstå likväl, oförändrade, de gamla betänkligheterna emot denna inrättning, tillökade med nya; hvilka, sammanlagde, visserligen äro af den vigt, a-tt de förtjena ytterligare lagas i öfvervägande.
Här visar sig således visserligen en undervigt af 4 milhr; men först och främst hemställer jag till hvar och en, om en så ringa difference, som 4 milhr, när den fördelas på 10 år och när det gäller en jemförelse mellan summor, som upgå till nära 600 milhr, kan betraktas annat än som en obetydlighet. Och nu kommer härtill dessutom, att om man betraktar förhållandet under det nästföregide tiotalet af år, så blir resultatet, Den 22 Februari. 621 ntt exporten under denna tid npgiek till 328 millri-, men importen till endast 285 mill:r. Har finna vi således, att liandelsbalansen utvisar en öfvervigt af ej mindre än 43 millrr, och om vi sammanlägga summorna för begge de omförmälda perioderna, eller för de sednaste 20 åren, så upkommer det slutresultat, att exporten utgjort tillsammans 907 milhr och importen 868 millri-, oell att i st. f. den så ofta omtalade, ruinerande undervigtet] i vår bandel, det verkliga förhållandet emellertid är, att exporten öfverstigit importen under dessa 20 år med 39 millrr. Beträffande nu åter den förevrde frågan om en del af bankovinstens användande, tillstyrker jag bifall å Utskrts förslag i denna punkt. Hr Mannerskantz: Som ett tillägg till hvad den siste värde talaren anfört, ber jag endast att få uplysa derom, att, enl. den tabell, jag f. n. är i besittning af, visar det sig, att den Engelska bankens silfvervaluta någon gång nedgått i förhållande till dess utelöpande sedelstock sorn 6 till 23 -— då deremot propor:n mellan den Svenska Bankens silfvervaluta och den utelöpande sedelstocken aldrig varit sämre än 7,700,000 till 1 9,700.000. Häraf kan tydligen dragas den slutsatsen, att, ehuru för den som för alla andra Banker starka omvexlingar i dess metalliska kassa omöjligen kunna undvikas, den Svenska Banken, i detta hänseende, dock aldrig varit i så dåligt tillstånd som den Engelska.
Om hela den summa, som nu åtgår i denna länegren, skulle i ny form cireulera, d. v. s. med andra eredilpapper suppleras, sä kunde denna loud öfverlälas lill crediliv ät privatbankerna, och derigenom hade man snarare minskat än ökat Bankens circulerande sedelstock. Det finnes med ett ord flere utvägar att vidtaga, sedan nemi. R. St. först fattat sitt beslut i afseende på del s. k. financebetänkandet. Jag anser således, att första § i detta betänk, beror af det beslut, som af R. St. i en annan fråga vidtages, och vill derföre icke för närvarande yrka, att R. o. Ad. vid återremissen skall uttrycka någon mening ronde denna punkt, ulan önskar för min del, alt betänk, mä komma all äterremit - Den 25 Januari f. m. 461 lerås endast med de anma'rku:r och särskilda förslager, sorn kunna innehållas lili hvarje Icdamols anförande. Hr Nordenanckar: Af alla de alternativa förslag, sorn emot den nuvarande lagen för privalbankrörelscn blifvit framställda, öfverensstämmer det af Frih. Raab uppgifna närmast med del nu antagna systemet. Skillnaden är icke särdeles betydlig och ligger egentligen deruti, att invexlingsbesty ret skulle öfverflyttas lill Banken i Stockholm, och i st. f. den ansvarighel för möjliga förluster vid en oafbruten vexling, som nu kail drabba privatbankernas delägare, skulle desse blott komma alt erlägga en viss ränta för hvad som öfverassignerades. Jag kan icke erinra huruvida Hr Frih. Raab bestämt della räntebelopp. Förslagel innebär i alla fall, att privatbankerna skulle bibehålla sin sjelfständighet. Dessa åsigler instämma närmast med mina egna, oell om privatbankerna icke skulle fä fortfara i deras nuvarande form, sä skulle jag lältast vilja ingå på denna förändring, ehuru i den mån man minskar ansvaret för privatbankerna sjelfva, i samma män antager lånerörelsen en mera stående form.
Vid sådant förhållande kunde det äfven synas föga nödvändigt, å min sida, att taga dessa anmärkningar under närmare granskning, helst om jag vore förvissad, att Höga RiksRätten skulle serskildt yttra sig rörande Herr StatsRådets underställning af desamma; men då ett sådant yttrande icke med säkerhet torde vara att förvänta, och mitt stillatigande tilläfventyrs kunde bos Herr StatsRådet, säkerligen ej hos någon annan, alstra den föreställning, att hvad förklaringen i omförmälde afseende innehåller, vöre befogadt och således oemotsägligt, utber jag mig vördsamt att nu, sedan rättegången i de hos Höga RiksRätten anhängige mål är slutligen utförd och tillfälle således erbjuder sig att öfverskåda densamma i hela sin vidd, utan att sammanblanda de serskilda tvistämnena, få i korthet bemöta Herr StatsRådets ifrågavarande andvaganden, hvilka synas ifrigt påkalla ett genmäle. De allmänna bet rakt elser, hvilka företrädde svaromålet uppå mina serskilda anmärkningsmemorial, angingo, såsom redan är sagdt, beskaffenheten af den åklagaremakt, som, enligt Regeringsformens 106 §, tillkommer Rikets Högloft. Ständers Konstitutionsutskott; och härom kunde rimligen ingen tvist uppstå, då denna åklagaremakt i nyssåberopade grundlagsrum finnes tydligen utstakad; men de åsyftade tillika att framställa, såsom med Grundlagens bud oförenliga, de nu ifrågavarande, af sistlidne Riksdags Konstitutionsutskott vidtagna åtgärder, i följd af hvilka, likmätigt samma lagbud, Utskottet ställt Konungens ansvarige Rådgif - 386 vare under tilltal inför RiksRätt. I detta hänseende åter hade Utskottet, som redan, med Rikets Ständers rätt, uttalat sin mening, icke behof af annat försvar för sine anklagelseåtgärder, än de i sig sjelfva inneburo och de till stöd för hvarje utgärd förekommande skäl kunde ådagalägga; men i samma mån deras behörighet sålunda styrktes, var ock i motsvarande fall den å vederdelosidan åsyftade tillämpningen af de allmänna betraktelserna undanröjd.
P. 518. — om ConstitutionsUtskoltets aflemnade hvilande förslag lill ändringar i Grundlagarne P. 5ig. —om StatsUtskottets Utlåtande rörande aflöningen för RiksStåndens och deras Utskotts Secreterare, Cantzlier och Vaktbetjening P. 5ao. — om StatsUtskottets Utlåtande angående förhöjning i missräkningspeuningar P. 5ao. — om StatsUtskottets Utlåtande rörande Ministern Lagersvärds fordran P. 520. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande angående anläggande af en Köping uti Frycksände Socken af Wermlands Län P. 52i. — angående Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden: i) om hemställan att verkställigheten af nya oeconomiska Författningar ej måtte allt för mycket påskyndas; 2) om regleringen af den till Lunds AcademiStat anslagne Spannemål; 3) om förbud för Bergmästare alt utfärda oeconomiska Författningar; 4) om öfverklagad underlåtenhet af sådane skyldigheters fullgörande, som innehafvare af Bergsmanshemman åligga; 5) om indragning, till besparing i RiksSlalen, af Tjenster och Embeten; 6) om yrkad lindring i KronoBrefbärings - 34> skyldigheten; 7) om åtgärder till förekommande af stegring i Tjenstehjons löner; 8) oni en Stads anläggande i Kronobergs Län och otn någre Frimarknader; q) om insändande’ lill LandsContoir och Domcapitel af utdrag ur Kyrkoböckerne öfver födde och döde personer inom Pastoratérne; ro) om tillstånd för KyrkohemmansÅboers i Skåne Enkor och Barn all företrädesvis till sådane Hemman erhålla Åbo,-rätt; 11) 0111 närmare bestämmande af Fjerdingsmans skyldigheter; 12) rörande skyldigheten att in natura lefverera Hö oell Halm till Hofstallet i Stockholm; i3) om förbättrad reglering af postgången; izQ om ständige
R:dr, ulan återbetalningsskyldighet, tili hjelp vid arbetets utförande, i afseende hvarå de landtmätare och gode män, som författat ofvanberörda karla och handlingar, yttrat, att, då tillfällen på många ställen å vestra kusten finnas till samma slags företag som det ifrågavarande, detsamma, om det blefve utfördt, skulle verka mycket uppmuntrande, hvarföre landtmålare och gode män på det högsta tillstyrka ett anslag af allmänna medel såsom gåfva, synnerligen som tiden för arbetets fullbordande år kort tilltagen. Jag har ansett mig icke böra vägra alt efterkomma förberörda anmodan af mina kommittenter, och får dervid vördsamt fästa Rikets Sländers uppmärksamhet derå, att innevånarne i Bohus lån äro i allmänhet obemedlade, att de, som hafva godt om kala berg, deremot äro på manga ställen vanlottade i afseende på åker och äng, att del vöre af stor vigt att öka den sednare, hvilket alses med det ifrågavarande tillämnade företaget, och att, om della uppmuntrades af Rikets Sländer samt sålunda komme till stånd, tillfälle derigenom bereddes att med exempel bevisa den praktiska nyttan af dylika förelag, hvaraf fö jden troligen skulle blifva att många af de tusentals vikarne i Bohuslänska skärgården instängdes från hafvet, för att öka landets knappa och nog sterila jordvidd, lill gagn såväl för många enskilda, som i följd deraf älven det allmänna. Om remiss till Höglofliga Siats-Utskottet anhålles. Stockholm den 50 November 1862. B. J. Holmlin, från Göteborgs och Bohus län. 808 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Mss liars Oisson från Stora Kopparbergs län, om ändring af hvad i 32 § i Kongl. Förordningen angående vilkoren för försäljning af bränvin stadgas, angående förbud mot bränvins utdelning utan betalning i öppen salubod, för handel med andra varor än bränvin. Då § 32 i Uränvinsm. m. försåljuings-förordningen af den 7
Kontrollstämpelmedel, vid förra statsregleringen beräknade till 25,000 R:dr, hafva likväl i medeltal under åren 1858— Transport R:mt R:dr 5 6,832,508: — 560,000: — 90,000: — 280,350: — 29,000: — 8,000: — 56,000: — 17,000: — 26,500: — 65,000: — 7,964,358: — 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. Transport R:mt R:dr 7,964,358: — 1860 ej lemnat mera än 22, 150 R:dr och torde derföre nu ej böra upptagas till mera än 2:2,000: — 19:o. Bakoch lotsmedel, år 1860 beräknade till 240,000 R:dr, hafva under åren 1858—1860 lemnat i medeltal en inkomst af 376,818 R:dr och kunna derföre nu upptagas till åtminstone 350,000: — 20:o. Observationsmedlen, hvilka år 1860 beräknades till 5,000 R:dr, hafva visserligen i medeltal under åren 1858—1860 gifvit 11,392 R:dr, men kunna dock, såsom beroende af mera tillfälliga omständigheter, ej nu beräknas till mer än , 6,000: — 21:o. Extra medel och upphörder upptogos år 1860 till 90,000 R:dr, och då medeltalet af denna inkomst för de 3 åren 1858—1860 utgjort 119,886 R:dr, bör inkomsttiteln kunna här beräknas till 100,000: — 22:o.