Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Susanna erfor ofta denna känsla, under det hon dagligen arbetade på att kufva de rörelser, som uppstego inom henne under denna tid. Dock hade de tankar och föresatser, som väcktes hos henne under aftonen vi nyss omtalat, fattat henne alltför djupt att åter gifva vika, och med valspråket: «en ödmjuk, en rätt tjenarinna!« kämpade hon sig tappert igenom dagens faror och försåt. Hennes väsen blef lugnare; sjunkande stilla tillbaka från deltagande i samtal, som öfvergingo hennes bildning, sökande att vänligt försaka andras uppmärksamhet och interesse, vinlade hon sig endast om att i materielt afseende bereda trefnad och behaglighet för alla, samt uppfylla och om möjligt förekomma hvarje önskan. Och mer än man tror inflyter en sådan verksamhet på det hvardagliga lifvets sällhet. Den kärleksfulla viljan ger åt sjelfva de döda tingen anda och lif. Men tungt blir för den tjenande sjelf detta lif af syslor och omtanke för andra, om ingen solblick af kärlek, intet hjertligt erkännande faller på hennes arbetsamma dag. I början af Augusti reste Harald bort, för att en fjorton dagar sednare återvända med Alf Lexow, Alettes trolofvade. Under hans frånvaro skulle Alette göra ett besök hos sin morbror i Hallingdal, men för att efterkomma fru Astrids önskan, dröjde hon ännu en vecka qvar på Semb. Under dessa dagar slöto sig Alette och Susanna närmare hvarandra, ty Alette rördes ovilkorligen af Susannas outtröttliga och anspråkslösa omsorger, och fann dessutom hos henne ett så öppet sinne, ett så hjertligt deltagande, att hon ej kunde neka sig sjelf nöjet att meddela henne ett och annat af det myckna, som lefver i en lycklig fästmös hjerta. Lycklig, – ja, det var Alette, ty hon älskade varmt och sen länge redan, Alf Lexow, och skulle inom kort för alltid bli förenad med honom, och likväl smög ofta ett vemodigt drag öfver hennes behagliga ansigte, då fråga blef om detta giftermål och om hennes flyttning till nordlandet. Susanna frågade henne några gånger om orsaken dertill, och lika ofta slog Alette skämtande bort frågan, men en afton då de samtalat förtroligare än vanligt sade Alette:
Sedan Stats-Utskottet genomgått de af samtlige riks-ständen till Utskottet remitterade berättelser, som Rikets Ständers åren 1845 och 1847 församlade revisorer afgifvit, angående granskningen af Riksgäldskontorets förvaltning oell räkenskaper samt Götha kanalbolags och Malmö f. d. diskonters fortsatta utredning, får Utskottet, som af fullmäktiges protokoller och andra handlingar gjort sig närmare underrättad om de förhållanden, hvarigenom revisorernes framställningar föraidedts, nu i ett sammanhang meddela sina yttranden öfver dessa framställningar samt de för öfrigt i berättelserna förekommande ämnen, jemte några dermed gemenskap egande och till Utskottet likaledes remitterade anföranden. l:o. Angående Riksgäldskontorets fordran för de af kreditivet till kolera-kostnader utbetalda medel. (1845 års revisionsberättelse sid. 9—10, fullmäktiges samma berättelse bifogade utlåtande, sid. 54, 1847 års revisionsberättelse sid. 11.) Enär någon tillgång för godtgörande till större eller mindre del af besagde fordrans ännu återstående belopp, utgörande, efter sednast verkställda afbetalning, 60,365 r:dr 41 sk. 3 rst., icke skulle vara att påräkna, samt detta belopps fortsatta upptagande och balanserande i Riksgäldskontorets räkenskaper vore utan ändamål, hafva 1845 års revisorer hemställt, att Rikets Ständer måtte meddela förordnande om detsammas afskrifning; uti hvilken hemställan så väl fullmäktige, som sist församlade revisorer instämt. Till hvad 1845 års revisionsberättelse härom innehåller, har Utskottet ansett sig böra upplysningsvis tillägga: att af det å kreditivet för kolera-kostnader från Riksgäldskontoret reqvirerade och utbetaldta belopp 261,480 r:dr 13 sk. 9 rst., under åren 1837 med 1843, till delta verk återbetalts 198,916 r:dr 20 sk. 6 rst., utom en med 5 r:dr 42 sk. 8 rst. verkställd ränteinbetalning; att då, lith. tilt H. St.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs, och Ekonomi-Utskottets den 15 dennes afgifne samt den 27 i samma månad på bordet lagde Utlåtande i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln samt Preste - Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 13 sistledne Mars rneddeldte Betänkande angående åtgärders vidtagande till den Veneriska smittans utrotande, blef, hvad Utskottet i detta ämne tillstyrkt, till alla delar af IIidderskapet och Adeln afslagit. S. DVid förnyad föredragning af Statsoch BevillningsUtskottens den 15 dennes afgifne samt den 23 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de bos BondeStändet gjorde anmärkningar vid Utskottens den 2 sisth April rneddeldte Betänkande , rörande Kongl. Majds Kådiga Proposition om en stadgad - Fröt. Ut dr. d. Q g Maji 1818. 497 gad afgift af hvarje Mantalsskrifven Person till den Veneriska smittans hämmande rn. m.; fana Bidderskapet och Adeln att, enär sistnämnde Betänkande, redan blifvit af Bidderskapet och Adeln bifallit, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkotnne saint den 25 och 27 dennes på bordet lagde Betan-, kanden; Fran StatsUtskottet 1. Af den t f> dennes, i anledning af Herr Presidenten 17. von Soliulteenheirns Memorial, rörande försäljning af Kongsgårdar Recognitionsskogar och Officers-Boställen m. m. 2. Af den 20 dennes, angående Krono-Sko^ garne. 3. i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse rörande en förbättrad hushållning med Ek-skogarne, 4. angående kostnadssummans anslående till en Minnesvård öfver Högstsalig Hans Kongl.
Jemnlikt den wid Lands-Conkoiret i Westerås under den io April 1809 författade och Handlingarne bilagde uträkning öfwer Borgmästaren Ilell' mans och Rädmannen I.rntken8 answarsstyldighet för ifrägawarande Ballance, äterstä, efter fledde afbetalningar ä de andelar, hwilka pä dem belöpa i Ballancén af Riksgälds-Coiuoirets medel, nemligen för den förstnämde eller Borgmästaren ^silman 417 R:d. 43 si9 r:st. Capital och 75 R:d. 10 si. 8 r:st. ranka eller till hopa 49Z R:d. 6 si. 5 rst. Banco, och för den sednare eller Rädmannen U>anti,Ln 286 Rch. 11 si. 8 rst. Banco, sä att hela beloppet af Riksgälds-Contoirets medel, för hwilkel eftergift i underdånighet blifwit sökt, ffutte rttgtzra 862 Ntd. 24 siio rst. Banco. Och Den 20 Zebruarii. Och som Handstngarne' uplysa, hwad Kongs. Kammar-Rätten uii desi afgifne underdånigt UkläMnde jemwäl anfört, att hwarken medwekenhet af Stads-Casieuren Koste1l8 oredeliga förhällande, äu mindre någon delaktighet i hans öfwade försnillningar: af Kronans medel län föras Sökanderne till last, utan alt de af lättrogenhet samt förlitande pä kostelig beLrägeliga upgifter dlifwit förledde; Sa har StatsINstoktet, i betraktande häraf, och da Sökanderne genom mistningcn af deras Egendom lamt saki naden af en del af ve dem pä Lön anftagne Inkomster» hwilka till afbetalningar ä Bdllancen blifvit anwände, redan kommit att förfäktas uti en gansta swär och rryckande belägenhet, ansett stg ega full anledning, att till Riksens Högloft.
I afseende å sjelfva saken har man yrkat, att det föreslagna Statslånet vore nyttigt, dels derföre att befästa realisationen, och dels för att förbättra den skuldsatte jordbrukarens belägenhet och upphjelpa jordbruksnäringen. Utskottet går att betrakta frågan serskildt i hvardera afseendet. Det kan ej nekas, att realisationen ytterligare betryggas i samma moa mera silfver .insattes i Banken, såvida sedelstocken icke derjemte ökas, men något sådant synes icke med det föreslagna lånet kunna vinnas eller ens åsyftas. I händelse två millioner R:dr Silfver Specie komma genom lån att införskaffas och uti Rikets Ständers Bank insättas, kommer denna att utgifva ett deremot svarande belopp nya sedlar, utgörande 5i mill. R:dr B:co. Den effectivt utelöpande sedelstocken, hvilken, Riksgälds-sedlarne inberäknade, nu utgör omkring 3o millioner R:dr B:co, komme således att ökas med mer än ?. Om, såsom sannolikt är, derigenom inträffade, att det såsom mynt gängse bytesmedlet, i förhållande till rörelsens behof, blef ymnigare än inom angränsande länder, skulle deraf nödvändigt följa, Stals-Vtshotttts Utlåtande \.o 4o5. 5 alt myntet inom landet folie i värde, d. v. s. köpte mindre varor än utom detsamma, och deraf följde åter att silfver blefve en vara, som med synnerlig fördel komme att exporteras ända till dess myntstocken inom landet hunnit så förminskas, att samma penning köper samma qvantum varor inom landet, som utom detsamma. Det större förhållande, som Bankens silfverfond komme att ega till sedelstocken genast efter det genom lån in föi skaffade sil frets utvexling emot Bancosedlar, blefve således af kort varaktighet, deremot komme den årliga räntan och amortissementsprocenten å det upptagna lånet, att under en lång tid af år bidraga till vexelcursens stegrande och derigenom verka ofördelaktigt för Banken.
Befludes förtroende”; men om, på sätt som förut varit anfördt; dessa konstitutorialer skulle åsyfta att bereda den tillförordnade tillfälle att skaffa sig K. Befludes förtroende, så har han effektivt aldrig egt det och följaktligen behöfver K. Befh:de icke bevisa att han förlorat hvad han aldrig egt. Utsk. slutar med ett förklarande att kronofogdarne skulle säkerligen i första hand komma att erfara menliga följder, derest Länsmännen skulle undandraga sig alt gå dem tillhanda. Delta är en olägenhet, som drabbar ej blott Kronofogdarne af Länsmännen, ulan hvarje förman, hvars underordnade tjenstemän un - 202 Den 29 Januari. dandraga sig tjenslen. På sätt jag förut tagit mig friheten anföra, skulle i den osäkerhet, som på ett så beskaffadt förordnande grundas, ligga nära uog en omöjlighet att få eu skicklig person. Af så beskaffade personer, som under dessa förhållanden kunna fås, hafva Kronofogderne mycket mindre biträde alt påräkna, än om tjensterna voro fasta, och följaktligen söktes af fullt skicklige och dugliga personer, hvilka likasom hvarje tjensteman i allmänhet skulle upfylla sitt kall, utan att behöfva dertill tvingas genom ett sä beskaffadt godtyckligt förordnande, hvilket när som helst kunde dessa tjenstemän beröfvas. På dessa skäl tager jag mig friheten yrka återremiss af Utsk:s betänk. Gr. Liljencrantz: Under liera på hvarandra följande riksdagar hafva motioner blifvit väckte i enahanda syfte som den, hvilken genom ifrågavar. betänk, från Utsk. blifvit besvarad, och dessa motioner hafva rönt samma öde som denna, nemi. all icke af R. St. vinna bifall, och icke heller har motionen rönt ett bättre öde inom Utsk. vid denna riksdag. Då denna fråga behandlades inom Utsk. fanns icke mer än en ledamot, som yttrade sig lill fördel för motionen, och Iian resonerade ungefärligen sä här: Dessa på ostadig löt varande Länsmän äro för närvar, allmogens plågoandar; derföre önskar jag att de må blifva stadigvarande. Detta var väl icke något argument att draga Utsk. pä sin sida med.
Men du uppehölls alltjämt af den ängel, som fanns före begynnelsen, innan mörker och ljus skilts och som sedan flög öfver Sinai och Hebron, ordets ängel. Så har du, den fängslade och skymfade, mediterat i kapp med araberna, sjungit i kör med trubadurerna, tydt Kabbala och Averroës, textat den urgamla tron och det urgamla tviflets visdom, till dess din tanke drunknade i gudomliggörandet af den värld, som var ditt fängelse. Och ledd vid handen af ordets ängel har du vandrat mellan æquator och pol, och nu sitter du här i snön och firar befrielsen ur – Egypten.» Och Kalonymos såg på Esther och sade till sig själf: »Hvarför skulle jag nämna dig brud? Min syster är du, lidandets syster genom århundraden. Hur många fagra namn och sorgsna, stolta öden har jag ej att skänka dig? Du har hetat Miriam, haft guldnät och smaragder på det svarta håret och i marmorgården stuckit offerknifven under bröstet för att ej öfverlefva din släkts skam. Du har kallats Tudelas svarta ros och med brokadmantilj och olivfärgadt tinningband gått i myrtenskogar. Jehuda-ben-Halevy har sett dig i sin dröm och besjungit dig, och din fader har dödat dig, som prästen krossar ett oskäradt tempelkärl. Du har hetat Liebheid och lefvat i det gamla Worms, en fattig, ärbar kvinna, som går i trånga, skumma gator och häcklar och spinner garn i låga rum. En stackars ullkammare allenast var din man, men du sjöng bort hans armod och födde honom döttrar, som du dödade med egen hand i kvinnobadet i Worms, då korsriddarna satte eld på judestaden. Esther, vill du hafva flera namn och dödslegender? Det finns så många att välja på. Men nu förstår du, syster, hvarför jag ej vill gifva dig namnet brud. Brud – det är löftet om vunnen lycka, hviskad lust och två själars samförstånd af glad hemlighet. Men sorg är bägges vårt innersta och hemlöshet bägges vår hemlighet.
Sådana Constitutions-Ut skottets Memorial, N:o 63. 17 Sådana äro: hvilken af Förmyndarne, när de äro flera, eger föra ordet: en fråga, som i en sådan Statsförening, som den Svensk-Norrska, kan blifva ömtålig, samt huru förhållas skall, i händelse af Förmyndares sjukdom, eller annat laga förfall, t. ex. då rösterna i en af flera sammansatt Förmyndarestyrelse, blifva lika delade; såsom, äfven med iagttagande af Riksdags-Oi dningens 62 §■, genom sådana tillfälligheter kan inträffa. Äfven sådane frågor synas således i Riks-Acten böra nämnas bland dem , hvilka böra af båda folkens representanter på förhand afgöras, och , om sk i 1 jag tighet rörande dem eger rum, af den förordnade Jemknings-cornitéen slitas. Under förutsättning, att Riksens Ständer bifalla Utskottets redan framställda förslag, alt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Nådig Proposition till Svea Rikes Ständer och Norriges Stor-Thing om förmyndarevalens företagande för kortare lid , än hela minderårigheten , i händelse denna blir längre, hemställer Utskottet , att Riksens Ständer i samma underdåniga anhållan må tillägga den önskan^ att, i händelse här ofvan nämnda brister i Riks-Aclens stadganden om val af Förmyndare under Konungs minderårighet icke redan utgjort föremål för Kongl. Mapts Nådiga uppmärksamhet, Kongl. Maj:t täcktes taga dem i Nådigt öfvervägande, samt föreslå Riksens Ständer och Norriges Stor-Thing alla de stadganden, hvilka Kongl. Maj:t finner, till nämnde bristers afhjelpände, beböfliga. Skulle Rikets Ständer icke bifalla Utskottets förslag, i fråga om periodiska förmyndare-val, torde Riksens Ständer icke desto mindre finna lämpligt att i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes om öfriga, här nämnda, frågor aflåta Nådig Proposition. Stockholm den 5 November 1840. Bilt.
Med anledning af Herr Grefve Löwenhjelm® förmodan , fttt försvaret af den fattiges rätt här ej vore på sitt rätta ställe, emedan det skulle vara fråga blott om den bemedlades bidrag, vill jag alldeles lemna det, Och fästa uppmärksamheten dervid, att det först och främst är mycket svårt att bestämma, om den, som synes rik, alltid är det : om bidragen ifrån den bemedlsde till den grad fordras, att de öfverstiga en proportion, som gör det möjligt att lemna dem , utan en årlig försämring af förmögenhet, så verka dessa, den rikares höga Skatter directe tillbaka på den fattige, derigenom, att han kommer att sakna den arbets förtjenst , som den fordom bemedlade uti sitt utarmade tillstånd icke mera förmår att lemna; det är icke så afgjordt, hvad som är öfverflöd eller ej, och ännu mindre om sträng Den 25 Maji. 249 direct beskattning derå. blifver en rigtig Sfatshushållningsprincipe, i händelse den öfverklagade luxen derigenom skulle minskas, emedan det är i naturen af saken, att den verkligt ri. kes luxe befrämjar den arbetande Classens utkomst. Jig har under en kort öfversigt af Gref. ve Löwenhjelm» Anförande, funnit Contracters helgd vara åberopad , men jag känner ej att Riksens Ständer i denna del slutat några sådana, och således ej hvad som kan förbinda till deras godkännande. Om Riksens Ständer blifva varsammare att lemna bidrag der de äskas, så är det icke underligt, dä sådana bidrag anses få en si bindaude natur, att de som Contracter åberopas, då Riksens Ständer icke längre finna sig kunna fortfara att belasta Folket med alla de bidrag , som under bättre tider varit lemnade. Jag går för öfrigt icke in uti beräkning af Theatems nytte och nödvändighet för vårt Land, men jag tror, att der en NattonalTheater ej kan uppehållas utaf 70 å So,000 människors folkmängd, matte Spectoclet endera vas ra stridande emot Folkets lynn®, eller Inrättningen i Oeconomiskt afseende förfelad.
Och huru kan man begära att hedningarne skola visa fördragsamhet mot Den 16 Juni. 211 ilen, mot deras religion fiendtliga kristendomen, då de se den ena krisina kyrkan förfölja den andra. Religionstvånget uplöser slutligen och skakar Stalén, dels emedan det, såsom förut är visadl, demoraliserar den enskilde och undergi öfver kyrkan, dels emedan det invecklar Slaten i inhemska strider. Historiens intyg i detta afseende är så klari, alt man måsle förundra sig alt någon af politiska skäl kan tala mot religionsfriheten. Man är allmänt ense, ali Italiens uplösning oell Spaniens förstening äro följder af religionstvång. Englands och Frankrikes historia är ännu mera uplysande, alldenstund vi här lia tillfälle hos ett och samma folk, lära känna religionstvångels och religionsfrihetens olika verkningar. Sedan Frankrike, genom de förfärliga Hugenottkrigen, hvilka föranleddes och underhöllos af de styrandes tilltag, att med än det ena, än det andra religionsparliets tillhjelp tillskansa sig stcrre makt, blifvit brag! nära sin undergång, fick det vid Henrik den IV:des upstigande på ifironen religionsfrihet. Fä år derefter förenades Englands och Skottlands kronor af Stuartska huset, som förälskat sig i den olyckliga tanken, alt vara en allena herrskande Statskyrkas smorda öfverhufvud. Enl. deras åsigt, sorn försvara nödvändigheten af kyrklig enhet inom ett land, borde Frankrike nu råkat i inre och yttre vanmakt, emedan här tvenne kyrkor slodo emot hvarandra, men England deremot stått starkt och mäktigt, emedan man här hade ett konungahus, nog vist att inse fördelen af kyrklig enhet. Vi vela att historiens utslag är helt annat. Frankrike gick sitt mäktigaste och ärorikaste tidehvarf till mötes, under det England sönderslets af borgerliga krig och nedsjönk till en makt af andra ordningen. Ar 1688 bildar en vändpunkt i båda ländernas historia. Frankrikes lyckliga stjerna börjar gå ned. Den hittills allsmäktige Ludvig XIV drabbas af den ena motgången efter den andra. Regeringen sjunker inoch utomlands i aktning.
Riks-slånd ingifvet Memorial, innefattande en af ett större antal, dels i Wexiö och dels i kringliggande orter bosatta, personer undertecknad framställning derom, alt södra stambanan mätte anläggas nära nyssnämnde stad och länets medelpunkt saint bördigaste trakt, och alt östra stambanan måtte utsträckas från sjön Sommen öfver Eksjö och Wexiö, hvarifrån den sedan kunde fortsättas emot både Carlskrona och Christianstads län; 2:o ett anförande af Riksdagsfullmäktigen Bengt Nilsson från meraniimnde län, hvilken åter förordat den i Kongl. Maj:ts Nådiga proposition angifna riktningen för södra stambanan vid dess ledning genom detta län; 3:o ett af Riksdagsfullmäktigen Anders Medin Irån samma län afgifvet yttrande, deruti upptagits en petition, undertecknad af tjenstemän och hemmansegare i Stenbrohults och Wirestads m. fl. socknar; uli hvilken petition blifvit föreslaget, antingen att södra stambanan måtte förläggas så nära länets medlersla del, sorn möjligt, eller alt östra stambanan måtte ledas från sjön Sommen öfver Eksjö lill vestra stranden af Helgasjön och, söder eller norr om Möckelö, sammanbindas med södra stambanan, samt alt denna bana från Finja-sjön till Ljungby mätte anläggas i mera ostlig riktning, än det i Kongl. Maj:ts proposition framlagda förslag till densainmas ledning förutsatte; 4:o Riksdagsfullmäktigen Nits Hanssons från Christianstads län anförande, hvarigenom han såsom sill. yttrande upptagit och aflemna! en af åtskilliga personer å Vankifva, Ignaberga, Bromestads, Matteröds, Mellby och Forstorps socknars vägnar undertecknad skrift, med förordande af den sträckning för södra stambanan, sorn i högstberörde proposition funnes angifven. 36 Slats-Ulskotiets Utlåtande N:o 62.
Lill - jenvalLdh, sorn deruti andrager, att anskaffandet af Lumpor för det Riksens Ständers Bank tillhöriga Tumba Pappersbruks behof, under de sednare åren, och i synnerhet sedan Finland skildes ifrån Sverige/varit mångfaldiga hinder och svårigheter underkastad!, så att en stor del af de lumpor, som till det för Bankens och Chartte-SigillatiE-VerketS behof erforderliga Pappers tillverkning åtgått, mäst, till ansenlig kostnad för Banken, från Utrikes orter införskrifvas; till förekommande hvaraf Herr Doctorn och Öfver-Hof-Predikanten föreslagit, att hvart och ett matlag i Riket måtte åläggas en på billiga grunder uppgjord leverans af lumpor till Tumba, emot betalning af Banken, som skulle tillfalla hvarje församlings Fattigförsörjningsanstalt, och hvarjemte Banken borde kostnaderna för Transporten bestrida. Papp - Den 12 Juni Vid öfverväga lide af delta allt, har Utskottet fullkomligen insett de olagenheter, Allmogen § de flesta orter måste vidkännas derigenom, att de af Pappersbrukens ägare till Lumpors insamlande utsände, med Vederhorandes Pass försedde, personer, ofta ii ro af mindre god frägd, och således, under skydd af sitt ifrågavarande yrke, merändels begagna sig af alla tillfällen att förfördela Pikets Allmoge, samt vara den till tunga och. besvär; och hvilka olägenheter otvifvelaktig! okas, i den mån de kringresande Lumpsamlares antal är stort ; helst som, vid de tillfällen, då flere sådane infinna sig inom en korttid å »farnma ort, icke allenast deras förtjenst å sjelfva näringen måste vara mindre, hvarigenom de af nöden tvingas att söka annan, olaglig utväg för sitt underhålls vinnande, utan ock Allmogen då biifver så mycket oftare af deras besök besvärad.
Herrn får hålla sig till fruntimmerna. Jag menar de äro glada att få sig något sällskap i ensligheten.” Efter dessa ord vände grossören sin uppmärksamhet helt och hållet på korten, och nu kom turen för Mannerstedt att helsa på Rosa. Frans’ oförmodade ankomst, hvilken hon alldeles icke vågat hoppas, hade uppjagat blodet i friska rosor på hennes kinder; men lyckligtvis fick hon, under moderns långa tal, god tid att samla sig litet, och då Mannerstedt nu nalkades, blek och nedslagen, med djupt och stilla svårmod talande ur ögats dunkla blick, räckte hon honom sin hand och sade sakta: ”Af hela mitt hjerta deltager jag i er sorg, gode Mannerstedt! Jag vet huru ni älskade den hädangångna; derföre vet jag äfven huru ni sörjer henne. Men er själ är stark; jag tror och hoppas, att den icke omanligt skall duka under, när endast den första så naturliga smärtan uttagit sin gärd.” I Rosas röst låg ett vida djupare och varmare deltagande, än i sjelfva orden. Den trängde också till djupet af Mannerstedts hjerta, och ett par sekunder vågade han trycka hennes hand i sin, då han svarade: ”O nej, hulda, goda Rosa! Var öfvertygad, att, om striden också är svår, skall jag dock segra.” ”Så, kors! men, Rosa, hvad tänker du på?” ropade kommerserådinnan, som icke kunde höra hvad som talades, men tyckte att det såg för fasligt sensibelt ut. ”Du skall icke upprifva herr Mannerstedts sår. De kunna nog svida ändå. Kom hit, herr kandidat, och sätt sig här hos mig; jag har bättre tröstegrunder att bjuda på. En obekant vän till herr Mannerstedt skickade hit ett paket Julafton, och jag förbehöll mig att sjelf få lemna det i herr Mannerstedts händer. Lilla Caroline, min engel, lägg bort dockan, och gå in i mammas kabinett, och bär hit det stora paketet, som ligger på divanbordet.” Lilla Carolines motsträfviga fingrar släppte, efter ett par förnyade ”skynda dig, min engel!” den sköna dockan, och efter en liten stunds bortovaro, återkom hon med den begärda artikeln.