Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, alt fogden ofta är hindrad att närvara vid dessa laxeringscomileer, och att lian derföre ofta måste skicka annan person i sitt ställe, för alt med nödige upplysningar tillhandagå; och detta oaktadt böter för förfallolöst uteblifvande. Om fogden det oaktadt uteblifver frän sammankomsten och ditskickar annan i sitt ställe, så blir väl icke saken värre än att denna substitut kan föra prot., äfven om det icke blir alldeles lika lätt att föra prot. vid en taxeringscomite' sorn det var att föra det vid beredningscomiteerue, hvilka endast omfattade en socken, då deremot Hera socknar, och till och med flera pastorater kunna slä sig ihop om en taxeringscomite. Man har sagt, att häradsskrifvare!! kunde ganska väl föra prot. vid taxeringscomileen, emedan detta prot. icke blefve vidlyftigt. Om det icke blir vidlyftigt, så måste det icke eller vara något särdeles besvär för kronofogden att föra detsamma, när han i alla fall skall vara på stället närvarande, vid bötesansvar. Ytterligare har man kallat detta stadgande en af Utsk. föreslagen nyhet. Det synes tydligen i 1835 års bevilln.förordn., alt detta stadgande alldeles icke innebär någon nyhet. Det står der i 109 §, att ”vid taxeringscomileen skall, jemte häradsskrifvare!!, äfven kronofogden vara tillstädes, att med nödige upplysningar tillhandagå”; och vidare:” Förmena dessa tjenstemän afvikelse frän denna stadga vara gjord, anmärke de sådant i prot., sorn af kronofogden föres och jemväl skall upptaga taxeringsmännens utlåtande öfver anmärkmrne.” I nuvar bevilln.förordning står äfven, att kronofogden skall vara tillstädes för alt meddela nödiga upplysningar, vid böter för förfallolöst uteblifvande.
Allt föreföll orörligt stillastående, oberoende af dagar och år och afskildt från den öfriga verlden. Man tyckte sig hos en rik romare på tiden vid Kristi födelse. Nelly började tro, att jorden lefvat aderton hundra år i onödiga strider utan att uppnå en större lycka än den som ägdes redan då. Detta arabiska hem med sina öppna gårdar var en förtrollad trädgård midt i staden, en verld för sig, der husets herre var enväldig gud. Här lefde han, obekymrad om tidens gång, sorglöst njutande dagarnes nu, till dess han somnade hän med en fatalists lugn och fick sin graf på kullarne utanför stadsmuren, der flygsanden ännu hvirflade in från hans fäders öknar. Liksom en arabfamiljs hela egendom oftast endast bestod i en madrass, en kruka, en gryta och en matta, så röjde sig äfven i detta rika hem en viss enkelhet midt i prakten. Det hela tycktes så egendomligt primitivt och provisoriskt. Det var som om infödingarne endast skulle behöft draga undan några gömda reglar här och hvar för att plocka ned alltsammans, bågar och pelare som ett Israels tabernakel samt lasta det på kameler och tåga öster ut till öde ökentrakter, der Islams anda ännu beherskade lyckliga naturbarn, obefläckad af Vesterlandets lidanden och oro. Orienten fullbordade i denna stund alldeles sin eröfring af Nellys sinne. Genom en kolonnad af joniska pelare, som tydligen voro tjufgods från forntiden, steg hon in på ännu en andra gård, som liknade den förra. Hon iakttog att Emins hus en var gengångare af ett egyptiskt tempel med fiendtligt, fästningslikt yttre, lysande förgård och slutligen en rad af besynnerliga kamrar. Hon glömde dock icke ett ögonblick, att hon var mycket stött på detta tempels gud och att hon genast från första början skulle låta honom förstå det. Liljornas Väktare framsatte två stolar för herrarne och ett kaffebord af perlemor och cederträ. Derefter anmodade han Nelly med en åtbörd att följa honom in genom en sidodörr. Djupt generad och utan att kunna tilltala honom på arabiska, det enda språk som han förstod, lydde hon mekaniskt hans vink.
Kungörelse angående ansvar för dem, som förfallolöst utebliva från mantalsskrivningar och sista uppbördsstämman för det löpande uppbördsåret. Stockholm den 18 februari 1806. De av allmogen samt ringare och fattigare folkklassen i städerna skall tidigare böta 3 mark silvermynt eller nu 12 skillingar om de utebliver och inte ställer annan person i sitt ställe vid mantalskrivningen och sista uppbördsstämman för året. Dessa personer kommer att antecknas och förteckningen insändas till Konungens befallningshavande, som ålägger den försumlige att visa att han haft laga förfall. Förteckningen skall läsas upp i de kyrkor där de försumliga bor. Skulle det visa sig att förfallet bör undersökas extra noga, förvisas det till vederbörlig domstol. Då resekostnaderna till befallningshavanden överstiger böterna har Konungen lovat att allmogen får anmäla sig hos kronofogden i orten. Böterna delas så att hälften tillfaller mantalskommissarien eller häradsskrivaren, som handhar mantalsskrivningen och kronofogden, som bevakar uteblivandet av uppbördsstämman. Den andra hälften tillfaller socknens fattiga i den tredskandes socken. I Stockholm gäller särskilda stadgar. Stockholm den 18 februari 1806. SAMUEL af UGGLAS. Kungörelse varest mål rörande jämkningar eller flyttningar av soldatroteringar hädanefter skola avgöras. Stockholm den 3 mars 1806. Den 4 april förlidet år förordnades att de justitieoch kamerala mål som krigsoch kammarkollegiet gemensamt avgjort, skall hädanefter om de inte har direkt avgörande för krigsmakten avgöras ensamt av kammarkollegium. Detta gäller även jämkningar och flyttningar av soldatroteringar som i vissa fall är tillåtna. Undantag för soldattorps flyttning från ett rotehemman till ett annat och om tvister uppstått om de s k planpengarna. Där gäller tidigare förordning. Stockholm den 3 mars 1806. S af UGGLAS BROR CEDERSTRÖM Kungörelse angående vad till förekommande av obehöriga personers inflyttande i staden Göteborg iakttagas bör. Högkvarteret Ratzeburg den 3 mars 1806. Staden Göteborg har en nyttig och välgörande fattigförsörjningsanstalt, som underhålls av stadens innevånare genom sammanskott.
M:s förslag, hvilket jag ingalunda sagt skola leda till förlust för statsverket; men att detsamma kommer att föranleda till ökadt anslag vid denna riksdag, är något, som jag tror mig hafva visat. Gr. Cronhjelm: Då jag icke varit i tillfälle att afhöra början af denna discussion, får jag blott, med anledning af det emot antagandet af K. M:s nådiga förslag anförda skäl, att detsamma skulle föranleda till statsbristsummans ökande, förklara, att på det enkla vis, jag uppfattat saken, någon statsbrist genom den af K. M. föreslagna förändringen icke uppkommer, enär, på sätt Frih. Silfverskjöld visat, hvad som ökar statsbristsumman, kommer öfverkotlen till godo, så att någon förlust för statsverket på det hela icke uppkommer. Jag tillstyrker således bifall till förändringen, enär den leder till ordning och reda i räkenskaperna samt embetsoch tjenstemänneh derigenom sättas uti den 232 Den 8 Augusti f. m. bättre moraliska författning att icke behöfva glädja sig öfver inträffande missväxt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å i:sta mom. i i:sta punkten af StatsTJtsk:s utlåt. Ropades starka nej, blandade med ja. Gr. Frölich begärde votering. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller, att bifall till K. M:s nåd. förslag må blifva contraproposm. Upplästes till justei ing och godkändes följande voleringspropos:n: Den, som bifaller i:sta mom. af usta punkten i StatsUtsk:s utlåt. N:o 78, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller It. o. Ad. K. M:s nåd. förslag att, så länge beräkning af spannmål under penningelönerna anses böra fortfara, ett från riksdag till riksdag oföränderligt medelpris derå, grundadt på de nästföregående 10 årens riksmarkegång , må bestämmas. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 2.6. Nej — 63. 2: d r a momentet. Hr Dalman:
M:s nåd. propos., ang:de antagande af dels ny strafflag, dels ock lag om verkställighet af fängelsestraff, voterar ja; Den det ej vill, voterar neji Vinner nej, bifaller R. o. Ad. förenämnde betänk, med den af Hr Cederschjöld, Rob. Theophron, föreslagna förändring i mom. d.) Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 152. Nej — 59. ' Hr von Hartmansdorff: Emot det nu fattade beslutet får jag mig vördsamt reservera, emedan jag knappast vet något beslut, sorn i min tanka kommer att ofördelaktigare verka på allmänna tänkesättet; alldenstund dess olämplighet tor närvarande torde äfven för allmogen vara påtaglig. Upplästes följande af Hr Skogman, Carl David, inlemnade anförande: Jag anhåller att få i R. o. Ad:s protocoll antecknadt, det jag röstat för bifall till LagUtsk:s betänk. N:o 93 under 2:ne förutsättningar: l:o att vid den nya brottmålslagens slutliga pröfning och antagande, det blifver öppet att stadga en sådan ändamålsenlig förenkling i processen, att straffet må vinna skyndsam tillämpning, när bevisningen är fullständig, och alla de dröjsmål undaurödjas, som nu förorsakas dels genom medbrottsliges hörande och den brottsliges bekännelser om andra förbrytelser, dels geuom en obegränsad tillåtelse till besvärs anförande oell förnyade nådansökningar; ty det mildaste straff, hastigt verkstäldt, är kraftigare än det strängaste, som länge uppskjutes. 2:o att den så kallade latituden vid straffets tillämpning, eller, såsom det i gamla lagen hette, domarens pröfning, likaledes vid slutliga antagandet må kunna i möjligaste måtto begränsas, och ingalunda utstriickas derhän, att göra domaren till skipare af benådningsrättcn ; ty domarens egentliga värf är att pröfva en gernings lagstridighet, icke dess maraliska brottslighet, hvilken är föremål för pröfning af det högsta väsendet ofvan jorden, och den högsta makten på jorden. H.
Om jag ej bedrar mig, så är orsaken, hvarföre den StattTidning icke utkom, hvarom förslag vid en föregående Riksdag gjordes, att Postoch InrikeiTidningen tillhör Svenska Aeademien, som skulle gå i mistning af en påräknad vinst, om de Officiella Artiklarne infördes i någon annan Tidning. Jag tror, att Academiens fördel i detta afseende skulle kunna förenas med allmänhetens önskan och behof, att tidigt fa kännedom om utkommande Författningar, samt att detta ändamål skulle så mycket lättare vinnas, om dessa sednare infördes i Post-och Intikes-Tidningen, hvilken, i anseende till de rnånga ämnen den omfattar, kunde fylla luckorna mellan Författningarne med utländska nyheter och annat. Di, och enär de legala Annoncerna redan införas i berörde Tidning, skulle der på ett ställe finnas, allt hvad man i sådant afseende behöfde veta. I alla fall lärer det blifva nödigt, att utgifva en Lagsamling, eller fortsättning af det så kallade Mudées Verk; hälst det ligger i sakeus natur, att en sam ling af Författningar, hvilken utgifves i form af Tidning, alltid blottställas för att blifva incompjett, säiotuf#r~ i3S Dea 20 Öctober e. nt. hållandet vanligen är med andra Tidningar. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Men alldenstund, efter hvad Kammar-Collegium utredt, ifrågavarande dagsverken måste, då annat förhållande ej utrönas kunnat, anses hafva genom frivilligt åtagande tillkommit, samt alltså, i likhet med de så kallade lvjelpedagsverken , om hvilkas afskaffande, när Arrende-Contracten om de Lägenheter, hvartill de blifvit anslagne, upphöra, E. K. M. redan under den 3 December 1812 förordnat, icke grunda sig på någon Allmogen ovilkorligt åliggande skyldighet, fördenskuld och enär af inbyggarne i Skåne endast de uti omförmäldte 7 Härader vidkännas en dylik arbetsskyldighet, samt det följakteligen förekommer obilligt, att desse Häradsboer skola roed den till Kungsgårdarne anslagne dagsverks-ersättning betungas, hvadan ock Kammar-Collegium ansett dem böra derifrån befrias, emot det att Stuteriet af Statens medel erhölle ersättning till lika belopp; alltså hafva. 6a TJnderddniga Skrifvelser. Riksens Ständer beslutit att den för dessa dagsverken faststälda losen, utgörande, efter omförmälde beräkningsgrund, 1584 R:dr 8 sk. Banco, skall, vid den blifvande Stats-regleringen, bland Statsverkets årliga utgifter uppföras, och Allmogen sålunda från betalningen deraf hädanefter njuta befrielse. Hvilket beslut Biksens Ständer nu härmed få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Riksens Ständer framhärda etc. N:o ai. Uppl. 0.godkänd hos Bidd.o. Ad. d. 14 April 1823.’ Preste-Ståndet d. 17 — —■ Borgare-Ståndet d. 17 — •— Bonde-Ståndet d. 17 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående den af Ccdmare Stads Kyrko-Råd gjorde anhållan om medel till verkställande af en å der varande Domkyrka erforderlig reparation. S. A. K. Sedan hos E. K. M. Calmare Stads JCyrko-Råd, i underd.
Med få ord: bortom den plan, att i Frankrike fiälsa Konungen och Konungamakten, hvälfde han inom sitt sinne den, att sedermera i Polen frälsa Nationen. Ingen bör kunna undra, om, ur Konungens tankar, både Thorild och hans akademiska begäran undanträngdes af hvad Thorild sjelf kallade ”så stora det Allmännas öden”. Mera undransvärdt är, att Mäcenaten Tham lät sin clients sista skrifvelse ligga ett helt år obesvarad: och det så på punkten, att han först på årsdagen af detta bref – eller den 20 Juni 1791 – bröt sin tystnad. Visserligen hade Tham nu i sin politik gjort högerom, sedan det i Frankrike blef allvar med Konungamaktens nedstörtning och Adelns utrotande. Han var nu, väl alltjemt föga belåten med Gustaf III, men än mindre med Parisiska National-Församlingen; och betraktade den inhemska Oppositionen ur en ganska förändrad synpunkt. Men det var icke Thorilds revolutions-feber, som Tham ville låta honom umgälla: det var – så synes det – den oursäktliga förbrytelsen mot en så bepröfvad gammal Vän, att ha från England rest till Medevi och Stockholm en annan väg, än den genom Skara och Dagsnäs. Äntligen kom dock ett svar: men bilagdt, denna gången, blott med en artikel, som Tham ville ha införd i Stockholms-Posten; – inga pengar. Dermed var likväl ock isen bruten. Välgerningarna och moralerna å ena sidan, brefvexlingen å båda, kommo ånyo i en gång, hvars spår, i Thorilds efterlemnade papper, fortfara ända tills några månader före hans landsförvisning; hvarefter de, sedan han en tid varit bosatt i Tyskland, återbörja igen. Tham till Thorild. Dagsnäs den 20 Juni 1791. Jag frågade efter Min Herre ungefär, som Tyska Prinsarne fråga efter Franska National-Församlingen. Hvarföre komma hem; resa genom Vestergyllen: och icke helsa på mig? Emellertid complimenterar jag ödmjukeligen; mest dock för fröna, som M. H. skaffade mig från England genom Baron Fock. Men till hvad ända, att icke hafva annat föremål här i verlden, än att trycka? vara Auctor?
4jatiDelö*33alfen, mara ofulljtänDig, ej minDce uti före|lrifterna om De för ali* manna fåfer&etcn nöDiga garantier m:D <£n|TilDa Söaitferö fliftanDe, än ocf i affcenDc på befiämmanDe af föremålen, milforen od) fättet för Dplifa ^.Vmferö rörelfe, äfmcnfom all förcjFrift Deruti fafnas om De Eontrollcr öfwer Dega in* rätningarö merffamfjet od) utjträcfning, faml)ället bör äga rättighet att utöfma; få l>afme *}SBi for mår Del antagit od) till ^ottgl. 9J?aj:tS nåDiga flaDfäftelfe t unDcrDåntgget öfmerlemnat Det förjlag till Sag för <£nj!ilDa laufer, forn i mår Den 24 innemaranDe månaD till iCongl. 9Kaj:t ()ärom afiåtna unDerDåniga ffrifmelfe omförmälco, Deruti *2Si jemmäl anhållit, att antingen fåfom ett tillägg till Sagen för (SnffilDa SSanfer, eller genom fär|TilD fungörelfe, Det måtte förfla* ras, att l>maD ö?ongl. ifungörelfcn Den 14 januari 1824 flaDgar, angåenDe £*n|f'ilDa laufer od) SDijFontcr, IjäDancfter grall gälla cnDaft i affcenDc på få* Dana laufer, font reDan äro inrättaDe, fymilFa miD Deras uiiDfångna privilegier, unDer Den Derför åtcrftåcnDe tiDen, måge ortibbaDe bibegållaö, Dercft
Efter erhållen del af Svarandernes förklaring, har jag, i underdånigt Memorial af den 12 November samma år, sökt vidare utveckla grunderna för den af mig väckta talan och, i enlighet dermed, slutligen påstått, att, då den af ofvannämnde person begångna hustjufnad till värde af 16 R:dr Banco, hvars dubbla belopp 3a R:dr utgjorde 96 daler silfvermynt, lagligen kunnat, likmätigt 5 Kap. 4 §• Straffbalken, försonas med straff af tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, den, genom Kongl. HofRättens Utslag, honom ålagda svårare bestraffning af högsta kroppsplikt, likasom den derför uppgifna förvandiingsgrund, vore stridande mot Lagens rätta förstånd och tillämpning samt följaktligen icke bordt antagas och stadgas; och att sålunda de Ledamöter af Kongl. HofRätten, hvilka deltagit i detta beslut, 52 R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1S40. dervid icke rätteligen förfarit; hemställande jag derjemte, huruvida, i anledning af 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken, något ansvar för detta förfarande må äga rum, eller om, med afseende å målets beskaffenhet, det kunde anses lämpligt, alt vederbörande endast om deras misstag, till rättelse för framtiden, förständigades. Hvaremot Svaranderne, i deras häröfver infordrade och den if\
Utskottet har väl icke haft del af den undersökning, som grundat denna underdåniga hemställan, och hvilken föranledt, att, då arrendet å Wisingsborgs Kungsgård tilländalupit vid Midfastan år 1832, denna Kungsgård blifvit till Kronan återtagen samt Ekeplantering derstädes börjad, — och Utskottet skulle i allt fall ansett det icke tillhöra sig att afgöra, huruvida de skäl, som föranledt Hr af Borneman samt Ofver-Jägmästaren Ebert, såsom undersökningsmän , samt frami. Hr Grefve v. Platen samt Hr Grefve Hamilton, såsom ^sakkunnige män, att tillstyrka Bispmotala Kungsgårds användande till Ekeplantering, blifvit fullt vederlagde genom den utaf Hr af Ström sedermera anställde undersökningen. — Men då här är fråga om ett större företag , af väsendtlig vigt för Riket och förenadt med betydliga kostnader, samt framställning nu blifvit gjord, att å Wisingsö till Ekeplantering använda ända till 5OOO Tunnland eller hälften af den jordrymd, som anses erforderlig för att i en framtid kunna fylla både Flottans och Artilleriets hela behof af Ekvirke, har tvekan hos Utskottet uppstått, att nu ovillkorligt tillstyrka bifall å hvad Kongl. Majtt i detta hänseende i Nåder föreslagit, i synnerhet sorn' Utskottet icke kunnat undgå fästa uppmärksamhet vid de yttranden, så väl Kongl. Majtts Befallningshafvande i Jönköpings
Zara-thastra är mer ensam bland de allt för många, än då han hade Öknens ensamhet till sällskap och förtrogne. Zarathustra går åter upp i bergen, och der blir hans vilda vishet drägtig. Till folket vill han icke mera tala; men de ensamme vill han visa regnbågen och alla trappstegen, som leda till öfvermenniskan. Han sitter i bergen, med sina djur bredvid sig, örnen och ormen, det stoltaste djuret under solen och det klokaste djuret under solen. Och han talar sålunda till sina hbjungar: En gång var anden gud, sedan blef ban till menniska, och nu är han vorden pöbel. Modig, sorglös, trotsig, oförvägen — sä vill oss visheten: hon ftr en kvinna och kan blott älska en krigsman. Kriget och modet ha kommit större ting åstad än någODBio kärleken till nästan. Föraktet för jorden, föraktet för kroppen, den sjukes djupa förakt för kroppen och jorden, den sjukes tal om återlösande blodsdroppar och en annan verld, är icke något trappsteg till öfvermenniskan. Packet vänder sig kring taskspelaren på torget, men verl-den, den vänder sig omärkligt kring den som Bkapar nya värden för tingen. Jag älskar alla dem, hvilka äro som tunga droppar, fallande en efter annan ur det dunkla molnet: de sia, att ljungelden kommer, och gå såsom siare under. Sen, jag är en siare om ljungelden, och en tung droppe nr molnet; men denna droppe heter öfVermenniskan. Döde äro alla gudar: nn vilja vi, att öf-vermenniskan må lefva. Man predikar om likhet mellan menniskorna! Det är vanmaktens tyrann-vansinne, som skränar efter likhet. Men glömmen ej, att när de kalla sig sjelfva för » de gode och rättfärdige », intet fattas af farisöen hos. dem, utom — makt Ty detta är miit tal: menniskorna äro icke lika. Och de böra ej heller blifva det. Hvad vore väl då min kärlek till öfvermenniskan, om jag talade annorlunda? På tusen bryggor och stegar skola de trängas mot framtiden.
En af de yngre klubbemännen hade roat sig med, att i förtid kasta eld i ett rum der blår var uppstapladt, utan att bry sig om huruvida detta kom olägligt för kamraterna. Innan kort stod huset i låga, och här var numera intet att göra. Bondhopen begaf sig bort åter, släpande med sig det härjade godsets egare. ”Hvad skola vi göra med herr Enevald?” frågade Bengt Poutu. ”Skjuta till måls på honom”. ”Kasta in honom i huset, i bästa brasan”. ”Stoppa ner honom under isen”. Dessa och dylika förslag hördes från flere håll, men Bengt Poutu sade: ”Vi kunna föra honom med oss, han måste hjelpa oss. Han har varit utrikes, och han förstår sig bättre på herrars funder, än vi bönder.” ”Tror du den ena korpen hackar ögat ur den andra”, sade Illka, ”bäst göra af med honom. Död hund biter ingen”. ”Grannar”, sade Poutu till de närmast omgifvande, ”jag börjar frukta att vi dock gjuta för mycket blod. Jag räds detta ej är rätta vägen att uträtta vårt lofliga verk. Nog kunde det gå af med mindre”. ”Det skall allt Svedjeklas svara före. Hej, inga mesar och harhjertan”. Bengt gick nu närmare till Enevald och sade: ”Hvar och en som ej är med oss, är mot oss. Är ni icke skyldig att hjelpa allmogen och befria dem från förtryck, om de skona eder?” ”Vore edra vägar de rätta, så skulle jag icke undandraga mig att hjelpa eder, men ni härjen och sköflen som röfvare, med eder går ingen man af ädelt blod, förr må ni mörda mig, som ni gjort med så mången annan”. ”Herr Enevald, er far var en hederlig man, han stod mer än en gång på böndernas bästa. För hans skull ville jag att ni skulle blifva skonad. Jag har ock förmått männen att aftaga edra band, och behandla eder skonsamt. Skulle ni rätt veta huru bonden förtryckes, ni skulle icke förebrå oss vårt förehafvande!
Härom skall öfverenskommelse uppgöras mellan Postanstalten vid stationen och Entreprenören, hvarvid afseende bör fästas ej mindre å det dagliga behofvet, än äfven å skiljaktigheten i rörelse och de för Entreprenören varande tillfällen, att erhålla biträde vid behof af större anspann. Tvister härom afgöras af ÖfverPost Direktionerne, och i sista instansen af Högsta Postförvaltningen. På stationer, der Posthållaren tillika är föreståndare för Postanstalten, träder Post-Inspektoren i Distriktet i Postanstaltens ställe. Ofver-Post-Direktionerne draga försorg om anskaffande af hufvudvagnarne för den ordinarie posten, som sålunda bekostas af Postkassan; men vagnarne för Brefoch Kariolposterne anskaffas af Entreprenören. Denne erhåller af Postverket, a) ersättning per häst och mil l:o för lastad tour, med olastad retour; 2:o Dito med lastad d:o 3:o för lastad retour. Man påräknar i allmänhet, att Extra Post-, Kuriroch Estafette-befordringen skall kunna verkställas med de inkomster, som dessa befordringar inbringa, äfvensom att Postkassan skall slippa betala munderingspenningar. Men äro nämnde transporter af beskaffenhet, att entreprenören för deras behöriga uppehållande nödgas hålla särskilda anspann, hvilka sakna tillräcklig sysselsättning; och kan han icke påräkna lättnader i andra hänseenden, då måste Postkassan komma honom till hjelp. Denna kan lemnäs antingen genom förhöjning af er - Preussen. 33 sättningen per mil för den vanliga posten, eller genom anslående af Reservhästar. Båda delarne måste emellertid med stor försigtighet användas, och af särskilda reservhästar först då göras bruk, när legan för den vanliga posten eljest skulle uppnå en betänklig höjd. Anslående af reservhästar erfordrar derföre alltid högsta Postförvaltningens bifall. b) ersättning för Post-transporter till och från Jernvägsstationen, landningsplatser för ångbåtar m. m. c) D:o för bivagnar och karioler.