Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af dessa obligationer förmäldes i bouppteckningen tjugo stycken under N:o 1 till och med 20 vara utgifna 65 ntgifna deli 31 Detembcr 1826, livaiemöt uppgift salsnäs om lingen, du de återstående fyra förbindelserna med serienummer fran och med 17 till och med 20 blifvit utfärdade. Tillvaron af dylika obligationer, försedda med borgensansvarighet tecknad å Kongl. Kabinettskassans vägnar, är ytterligare bestyrkt genom Rikets Ständers sednast försandade Herrar Revisorers berättelse*), Iivari förmäles, att sju stycken af dessa förbindelser, hvilkas innehåll Eileen i testamente gifvit ät vissa allmänna inrättningar, blifvit i anseende till vppad tvist om arf efter gifvaren, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, deponerade i Kongl. StatsKontoret. Beskaffenheten åter af samma obligationer utrönes af en bestyrkt afskrift utaf förbindelsen N:o 14, hvilken Kongl. Räntmästaren IN. E. Muller den 5 Maj sistlidna år 1840 meddelat, tillika med intyg, alt hufvudskriften för det dåvarande befunnes i StatsKontorets vård, äfvensom att sex andra dylika obligationer, under samma dag utfärdade och med serienummer 15 till och med 20 utgifna, hvardera å 2,500 R:dr Hamburger Banko, der voro förvarade. Förskrifningen N:o 14, författad på fransyska språket och undertecknad Grefve af Wetterstedt med kon trasignatur af Ö. E. Bergius, innehåller ett af Id. E. Herr StatsMinistern för Utrikes ärendena Grefve af Wetterstedt i lifstiden, under åberopande af Kongl. Maj:ts honom den 7 November 1826 gifna uppdrag, gjordt åtagande å Barthelemykassans vägnar att på bestämd förfallodag till sedelinnehafvaren betala en lånfången summa stor 2,500 R:dr Hamburger Banko, jemte sex procent årlig ränta.
Ank. till Exp.-Utsk. d. J Febr. JS58, kl. JO f. tu. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Ståts-Utskott, om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Föraren Pihls frånskiljda hustru Charlotta Kindberg; Gifven Stockholms Slott den 15 Januari 1858. Elt af Inspektoren Johan Kindberg i Köping den 31 December 1822 upprättadt testamente af hufvudsakligt innehåll, att efter hans död qvarlåtenskapen skulle tillfalla hans hustru Catharina Åkerman och efter jemväl hennes frånfälle öfvergå till deras dotter, Föraren Pihls frånskiljda hustru, Charlotta Kindberg, men efter den sistnämndas död skiftas i tre lika delar, hvaraf en lillkomme mannen Kindbergs närmaste släglingar, den andra Catharina Åkermans närmaste släglingar och den tredje Köpings stads fattige, bevakades och tillämpades både efter Kindbergs år 182 4 och etter hans hustrus år 1834 timade död samt blef efter Charlotta Kindbergs frånfälle den 28 Oktober 1840 ånyo anmäldt bos Rådstufvu-rätten i Köping, som den 16 påföljde November föreskref, att testamentet borde Johan Kindbergs och Catharina Åkermans närmaste släglingar. såsom Charlotta Kindbergs arfvingar, delgilvas, med föreläggande af ett års klandertid, vid talans förlust. Sedan berörde testamente, med sådant föreläggande, blifvit alla de kände sterbhus-delegarne meddeladt och tre gånger, sednast den 27 Januari 1841, infördt i S>e - ö hang!. Moj:ls nådiga Skrifvelse A.-o 1S6. riges Siats-tidning till efterrättelse för de okände slägtingarne, utan att derförinoan eller sedermera någon anförvandt till Johan Kindberg kunnat uppgifvas eller sig anmält, förrättades deu 13 Juli 1842 af två Magistrals-ledamöter i Köping arfskifte efter Charlotta Kindberg, af hvars behållna qvarlåtenskap, upptagen till 5,074 R:dr 24 sk.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 3. a från Högvördige Preste-slåndel af Herr Prosten Gellerstedt, som, med afseende ej mindre ä svårigheten för husbönder att i Oktober månad, då väglaget vanligen är dåligt, från aflägsna orter hemta tjenstefolk, äfvensom det menliga inflytande, som denna otjenliga årstid utöfvar på dess helsa och trefnad, än ock å vigten deraf, att, på sätt af föregående motionär blifvit erinradt, vinterförrådet af foderämnen väl vårdas, hemställt, att flyttnings-terminen för tjenstfolk måtte bestämmas till medlet af Juni månad; genom hvilken åtgärd så väl ofvananmärkta missförhållanden, som äfven de olägenheter, hvilka inom motionärens hemort uppkommo till följd deraf, att husbönder vid flyttningstiden, då landtmannagöromålen äro i det närmaste afslutade, afskeda sina tjenare, ansågos kunna förekommas; samt från Hedervärda Bonde-ståndet af Riksdagsfullmäktigen Anders Andersson från Skaraborgs län, som, jemte erinran om angelägenheten deraf, att tjenstehjonsflyltningen infaller vid den för landtmannagöromälen ledigaste tid, samt under åberopande i öfrigt af de skäl, som af föregående motionärer blifvit anförde, föreslagit, att midsommartiden måtte till flyttnings-termin utsättas; varande af motionären, till vidare utveckling af dess ofvan antydda åsigt, åberopadt innehållet af en uti Skara Tidning för den \ I December nästlidet år införd artikel rörande detta ämne.
Sedan underhandlingarne med ofvan omförmälda låneöfvertagare ytterligare fortgått, på sätt Fullmägtiges protokoller för den 28 Mars samt den 4, 6 och 1 1 April närmare gifva vid handen, blef kontrakt angående det erbjudna lånet å 3,000,000 lt:dr sistnämnde dag, uppå ömsesidigt godkända och antagna vilkor, afslutadt emellan Fullmägtige, å ena, samt Stockholms Enskilda bank, D. Carnegie & C:o och C. G. Cervin, ä andra sidan. Revisorerne, hvilka, till upplysning såväl om innehållet af berörda kontrakt, som om ordalydelsen af de för lånet utfärdade obligationer samt angående lånets amorteringsplan, vid sin berättelse fogat afskrifter af dessa handlingar, hafva i denna berättelse anmält: att låne-öfvertagarne genom berörda kontrakt förbundit sig att före vissa utsatta terminer tillhandahålla Riksgälds-kontoret hvarje gång en sjettedel af det kontraherade lånet, så att detsamma med hela sitt belopp blefve inbetaldt inom slutet af September 1862, dock med rättighet för dem att äfven före de bestämda terminerna verkställa dessa inbetalningar; att låne-öfvertagarne vid hvarje skeende inbetalning skulle ega att sig tillgodoberäkna och innehålla dels såsom kapitalrabatt 7 procent, dels såsom provision 2 procent af inbetalningsbeloppet; att obligationerna skulle förskrifvas med 4| procents ränta och utfärdas å 3:ne valörer, nemligen: serien A å 2,000 R:dr Runt eller 500 R;dr i silfver, fl B å 400 fl fl a 100 a a ” C å 100 a » a 25 a » Uih. till H. Si. IJrot.
Kanske skall hon komma innan seklet a.r slut. Nej, nu har jag kommit s&amp; djupt in i det outtömliga ämnet - kvinnofrågan - att det ar bgist jag skyndar mig att sluta. Din me. Från flickskolemotet. Det fjarde allmhnna flickskolemötet hölls som bekant i Stockholm den 12, 13 och 14 sistlidne Juni. Som vanligt vid dessa möten var det öfvervagande antalet besökande lararinnor, hvilket ocksk &amp; r ganska naturligt, dh undervisningen vid vAra flickskolor hufvudsakligen bestrides af lararinnor. Dock hade ett fAtal af hufvudstadens och n %grw andra staders larare infunnit sig. Ännu mes försvinnande var antalet af de föraldrar, som togo del af det, som sades om deras dottrars uppfostran, eller som lato larare och lararinnor veta, hvad de sjiilfvsa tankte i de vigtiga fragor, som behandlades. Det a r icke var mening att har lemna en utförlig redogörelse om mötets filrhandlingar, utan att blott pilminna Dagnys lasare om hufvudströmningarna. För dem, hvilka intressera sig för vira flickskolor, torde det e j vara obekant, att i frAgan om dessa skolors organisation, meningarna iiro i hög grad skiljaktiga. Man synes hvarken kunna ena sig om hvad som skall meddelas eller om huru mycket af flickans tid skolan har ratt att tillegna sig. Denna ovisshet synes oss dock vara ett godt tidens tecken: man borjar förstik, att det kunskapsmaitt skolan meddelar skall vara afpassadt för barn och ej för vuxna, och man börjar afven att pA allvar inse, att flickan under sina ugpvaxt8r har mycket annat att inhemta och lara an bokliga kunskaper. Denna fiickskolians hon besvafvande stallning kan dock ej i langden vara Unskviird höfver komma p&amp; stadiga fbtter. Men hartill fordras framförallt, att hon m&amp; komma att lefva under blttre elzonomisks vilkor. Som bekant tillsattes Ar 1885 af Kongl. Najt.
Alltså förefinnes här en nödvändighet att för innevar. år bestämma en viss förhöjning i den nu gällande bevillningstariffen för alt få de trehundra tusen r:dr som för detta år erfordras; men dessa skäl gälla alldeles icke för de kommande åren. Det är gifvet, ja obestrideligt, att R. St. böra anskaffa de erforderliga medlen på det sätt som för de skattdragande är minst tryckande; med åsidosättande af denna pligt föreslår Utsk. ett förfaringssätt som innebär raka motsatsen, ithy att det mest tryckande sättet för skatters upptagande är genom den direkte bevillningen, och derom lärer väl icke någon stridsfråga kunna uppstå. För Statsverket är det visserligen angeläget att när det får en ny utgift det jemväl får motsva rande inkomster till dessa utgifters betäckande. Man har här förespeglat osäkerheten af tullinkomsternas utgäenden. Jag medger att de till beloppet äro blottställde för osäkerhet, och endast aproxima 13* - 196 Den 21 Juni f. m. tift kunna af StatsUtsk. beräknas, men vid en tullintrad af vida öfver 3,000,000 ndr b:co, sä blir genom den med försigtighet gjorda aproximativa"beräkningen en minskning deruti icke sä kännbart för Statsverket på långt när som om en brist till lika stort belopp uppstode i det med tillförsigt beräknade belopp af 1,800,000 r:dr, hvarmed allmänna bevillningen hittills utgått. En minskning uti sistberörde titel är alldeles icke otänkbar, emedan om en sådan missväxt skulle öfvergå hela riket som för några år sedan drabbade mälareprovinserna och några andra län, samma förhållande skulle inträffa för hela Sverige som då egde ruin för dessa provinser, nemi. att bevillningen icke kunde till dess fulla belopp utlagas. Häraf torde påtagligen vara gifvet alt om man anvisar dessa 300,000 r:dr att utgå af tullbevillningens enorma inkomster, är detta lika säkert som att anvisa den pä den allmänna bevillningen, isynnerhet om man dervid tillika tillser att en ökad inkomst af tullen må komma Statsverket tillgodo.
Han fått uttaga förut »ifrån mörksens väldighet och försätta i Sin älskelige Sons Rike»; desse må nu i öfrigt vara lärde eller icke, blott de hafva tillräcklig kunskap i Guds Ord, Guds Andas gåfva all lala och redigt framställa detsamma, samt deu mognad, att de »äro öfvade i sinnet, lill all åtskilja godt och ondin, således icke nykristne; med få ord, de skola, utan menniskotillsatser, vara sådana, som Paulus beskrifver dem i 1 Tim. 3 Kap. och Titi 1 Kap. Härmed må nu, för ingen del, den vetenskapliga lärdomen anses förkastad eller misskänd. Långt derifrån, denna är god och i många fall alldeles nödvändig, afven i det presterliga kallets utöfning. Men derpå får ej fästas afstde i första rummet, så att den, som Herren utrustat och tydligen kallat till detta embete, blir afhållen derifrån genom menniskans öfverdrifna upskattande af den vetenskapliga bildningen, hvilken här måste sättas i andra rummet och på intet vilkor får utgöra ett hinder för embetets emottagande, der dess sanna criterier förefinnas. Man behöfver blott genomläsa de vidlöftiga K. Cirkulären, som stå i sammanhang med Kyrkolagens 19 Kap. i och 2 §§ för att, med den aldraringaste förmåga att fatta och bedöma andeliga saker, erfara, huru vanställdt begreppet om Kyrkan är, och inse, huru vanställd hon således måste blifva, under tidernas lopp, genom sådana författningar. T ani. af och sammanhang med allt detta föreslås vördsamligen, att följande stadgande måtte af R. St:r varda antaget: — Astundar någon Prestembetet, hvilken, jemte djup insigt i den nödvändigaste kunskapen:
St:s mynt, och att således ej fullt 6 millioner är den tillökning i sedelstocken, som privatbankerna åstadkommit. Nu torde äfven böra tagas i betraktande, att privatbankerna pä de sednare åren hafva fått så mycket ökadt lif, att de verkligen behöfva ett större rörelsekapital än för dem var af behof för de åren som jag nyss antydt. Men frågan bär blifverväl egentligen, om man kan antaga att de obligationer, som lemnäs i st. f. de upplånta peuningarna, antaga arten af utelöpande sedlar som komma att suppleera myntet. Om man vidtager den utväg, Hr von Troil antydde, nemi. att ej bevilja obligationer på så små valörer som 100 r:dr; så finnes ingen anledn. att förmoda, att de skulle antaga natur af löpande skuldsedlar. Och då förekommer det för hvar och en, som vill se saken ur sin enkla synpunkt, ganska klart, att de penningar, som annars skulle legat oanvända men i allt fall varit att för banken betrakta såsom utelöpande sedlar, då komma att begagnas af näringsidkaren till hans förmån. Af både Hr Akerman och Hr Mannerskantz är antydt att då detta betänk, af Rankolltsk. uppgjordes, så lefde vi i helt andra omständigheter, än som sedermera bafva uppenbarat sig; men just detta synes mig ålägga Ståndet att, innan det gifver sitt bifall till detta utlåt., noga öfverväga beskaffenheten af de omständigheter, som sedermera inträdt. Jag ber att få besvara ett par ord af Gr. Liljencrantz. Hr Gr. har nemi. antydt, att lån på metaller skulle motverka exporter, åtminstone till någon grad. Men om man ej finge belåna några metaller, så vore det naturligt, att den, som tillverkade jernet, finge sälja det nästan till hvad pris som helst; men jag hemställer om sådant vore nyttigt för landet, om det ej vore nyttigare att Den 19 April f. m. 185 kunna öka värdet af sina exporter, derigenom att jernfabrikanten underhålles med kapitalförlag till dess att han kan få sälja för någorlunda billigt pris? Skulle Gr.
Med en undergifven min tog han emot Idun och läste den af mig anvisade lilla skissen. » Hur naivt! — Hvad vill du egentligen, att jag skall säga om det? » » Din mening! » » Min mening, » svarade han med en min och en blick, som om han varit oviss, i hvad mån han kunde säga den — » min mening är, att den där hygglige gossen bort vänta med att förlofva sig, tills han haft utsikt att gifta sig och — att den där flickan gjort klokast, om hon stannat hemma hos sin mamma. Då hon så där i ett nu blef både människa och kvinna, borde hon haft begrepp om, att härvidlag är det — tillfället som gör tjufven. » Jag kände, att jag rodnade — och han får förstås själf stå för sin mening — men detta var nu inte alls hvad jag ville veta hans tanke om, utan om det förhållande och de djupare orsakerna till det tryck, som dessa hvardagliga människor, likt så många andra, lida under. » Du tycker då, att alla tidiga förlofningar äro — ja — obetänksamma? » » Nej, visst inte, tvärtom! » » Hvad menar du då? » » Om de åtföljas af tidiga giftermål, äro de så önskvärda som möjligt. » » Det är ju i de flesta fall ogörligt nu för tiden. » » Ja — det är ett sorgligt faktum så visst — ett faktum, som vi såsom öfverkultiverade människor måste böja oss för, då det tjänar till intet att streta emot strömmen — men också ett faktum, som vi på intet vis komma öfver genom långa, på framtiden beroende förlofningar, ehuru jag villigt erkänner, att det • är de bästa männen, som på så sätt söka en ersättning för det äktenskap och det hemlif de ej ha råd att bestå sig. » » Och ändå förkastar du. » » Ja, absolut. » » Hvarför så ovillkorligt? — Då två människor hålla så där — riktigt af hvarandra — så — » » Så — hvad vinna de därpå? — Intet!
Föredrogos å nyo Stats-XJtskottets följande Utlåtanden; N:o 251, i anledning äf verkställd revision af de vid sista Riksdagen beviljade extra Stats-reglerings-anslag till Försvars-Verkets iståndsättande, till fullföljande af Garnisons-Sjukhus och Andra Lif-Gardets Caserns nybyggnader, och N:o 2 52, i anledning äf verkställd revision af de till Strömrensningar serskildt anslagne medel; Ståndet fann för godt att vid desse bägge Utlåtanden låta bero; N:o a53, i frågan om fastställande af grunder för ett förändradt Statsliushåll nings-system; Bifölls; och ]N:o 354, i frågan om bestämmande af tiden för beräknandet af den, Arrendatorn af Svartsjö Kungs-Ladugård, f, d. Grosshandlaren Waener beviljade arrende-nedsättning. Bih, till R. St. JJtdr. d. 2g Sept. iS3-j.,I S. D, Beslöt Eonde-StSnclet, att till Statssamt Allmänna^ Besvärs©eli Oeconomie-Utskotlen skulle öfverlemnas elt af Anders Normark från Westerbotten nu. ingifvet anförande uti deli till Utskotten redan, återremitterade fråga, angående förhöjning i Postskjuts-legari,. Den 2q Sept, i c534- Från Högloflige.’ Ridderskapet och AdeeNo. S. D. k nyo föredrogos och biföllds Lag-Utskottets den 20 dennes pu bordet lagde Be länkanden: N:o 124, öfver väckta motioner, angående skyldighet för Sterbhusdelegare att, inomviss tid, efter’ förrättade skifte, instrumentet deröfver till Domstol i orten aflemna;: N:o 135, öfver väckta motioner, angående ändring af i5 Cap. x och 5 Arfda-Bälken.
Det ligger ock ’’en naturlig rättvisa deri, att den, som är höjd med sin ställning, må vid densam”ma bibehållas, så framt icke andras rätt ''derigenom förnärmas, och alt den, sorn ”önskar ett förbätlradt läge, må, under enahanda vilkor, erhålla det, Från denna grund härleda sig Stadganderne uti 1807 och 1813 ”årens Enskiftes-Förordningar, att Enskif”tes-sökanden, och de sorn sig med honom ”derom förena, men ingen annan, skall va"ra till utflyttning förbunden; och hvad ''sorn af Svanberg och åtskillige andra Re''presentanter blifvit anfördt om Skifles”Stadgans otillämplighet för åtskillige Pro”yincer, torde, till en ganska hufvudsaklig "del, och icke utan skäl, kunna hänföras lill ”det förändrade Stadgande, som i frågan ”om utflyttningar är gifvet. Hvarföre ock ”Utskotten anse sig böra vördsamt tillstyrha bibehållandet af hvad i8n års För■'ordning i 11 § härom innehåller , hvilket ''lyder som följer: nu har icke hela Byala*get, utan en eller flere af gr atmar ne En"skifte begärt, och kan det ej utan utflytt"ning verkställas; då skola den eller de, ”som Enskifte sökt, vara till utflyttning 58 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk.
Tyvärr! detsamma kan icke sägas om den öfriga massan; ehuru den i sjelfva verket synes vara, mindre en fri öfversättning, än en fri omskrifning, med otaliga egna tillägg; ja! han tycks fastmer hafva begagnat en holländsk efterbildning (af Heyns), än den danska. Denna vers-foliant är af vigt för enhvar, som historiskt studerar vårt modersmål och sysselsätter sig med ordboks-anteckningar; äfvenså gifver den i sammandrag ett inbegrepp, en öfversigt af den tidens naturkunskap72. Men för dem, som läsa den blott ur ästhetisk synpunkt eller för att söka poesi, är den knappt möjlig att genomtråka. Visserligen påträffar man (särdeles i hvarje ”Dags” början) understundom anropanden och skildringar, der den descriptiva didaktiken – eljest öfverallt jordkrypande – gripes af en högre skaldelyftning, en eldigare lifsflägt. Men dessa hämmas och qväfvas öfverallt af två besynnerliga olycks-infall: det ena, att, med förtrolig kännedom af alla de bästa mönster, som vid sjuttonde århundradets slut voro att tillgå, likafullt välja ett af de sämsta; det andra, att affatta det långa verket i alltigenom qvinligt rimmade alexandriner. Verserna, äfven dessutom nog entonigt och tungt gjorda, bekomma härigenom en så omotståndligt söfvande egenskap, att man ej begriper, huru Spegel sjelf kunde hålla sig vaken och fortsätta. Också tyckes han efter afslutandet, vid en återblick på sina dagsverken, hafva deraf rönt något intryck; emedan han i sitt företal yttrar: ”mig är vederfaret det som sägs om Jul. C. Scaligero, att jag intet allenast hafver sufvit sött, utan snarkat på Parnassen”. – I sina bägge andra hufvud-verk, om det tillslutna och det återvunna Paradiset, låter han de qvinliga rimmen omvexla med manliga. Detta är ett företräde: men torde ock vara det enda. Deremot lider han i dessa arbeten på den jemnförelse med Milton, hvartill man der ovillkorligt föranledes.
”Skulle då du ansett passande att äfven blanda dig i en sak, som på sin höjd en mor kunde tillåta sig?” ”Nå, min bäste svåger, blif då icke så allvarsam! Jag försäkrar dig att jag på intet sätt ansett mig berättigad att tala till ditt bästa. Men deras yttrade beslut framkallade hos mig det goda rådet att de borde återvända till sin hembygd, hvartill jag erbjöd mig att lemna respengar och sannerligen jag förstår hvarföre de ej antogo detta råd!” ”Men härvid stannade din omsorg – du erbjöd dem ingenting vidare?” ”Min gud, hvad har jag med dem att göra! Personer, som äro nog tokiga att afslå hederliga utvägar till försörjning, anser jag mig berättigad att ta min hand ifrån, hvilket jag också gjort: jag ville ej att de från vår bod skulle bekomma den sömnad, som bättre förtjenta behöfde.” ”Och Patrik lät dig råda?” ”Ja, hvad tycker du – det är ju förskräckligt att han ej stöter sig med sin egen hustru för ett par sjåp, som förefalla, åtminstone mig, temligen tvetydiga, ty ehuru jag icke just direkt tagit kunskap om dem, sedan de flyttade, vet jag ändå ett och annat.” ”Såsom t. ex ?” ”att de emottagit en af frökens fordna kurtisörer, en viss kongl. sekter och att en viss kammarjunkare, af alldeles icke tvetydigt rykte i fråga om fruntimmer, helt öppet förföljt lilla fröken, hvilket säkerligen icke kunnat blifva händelsen, ifall han ej fått uppmuntran.” ”Min bästa Henriette”, svarade herr Johan Blücher med det egna småleende, som han egde i sin makt, ”låt oss aldrig dömma ett fruntimmer efter tvetydigheten af dens rykte, som hyllar hennes skönhet – man kunde eljest råka att begå oförlåtliga misstag.” ”Verkligen?” ”Helt visst
I det afseende! skulle jag vilja svara, att om man, under det Konungen sjelf ulöfvade Regeringen, lemnade några i sender af depart:ts-cheferne ledighet, genom de konsultativa stats-rådens förordnande att deras embeten förvalta, så vore det . mycket lämpligare än om tjenstledigheten beviljades under Konungens frånvaro. Derigenom sluppe man att se den egna företeelsen, att när Konungen reser från hufvudstaden, när hufvudet är borta, då skynda sig äfven så många af hans rådgifvare som möjligt sina färde. Detta är efter min öfvertygelse motsatsen af hvad som borde ske; ty i Konungens 176 Den 19 Januari e. m. frånvaro behöfdes väl de mognaste vara tillstädes. Af Gr. Lagerbjelke är redan anmärkt, huruledes departrts-cheferne genom lillfällige föredragandes förordnande kunna hålla sig undan' från vissa mål, o. s. v. För enheten i rådslagen och för den gemensamma ansvarigheten, anser jag det vara nödvändigt, att, så vidt möjligt är, de rådgifvande ständigt förblifva desamme. Afven enligt Norriges grundlag är extra stats-råds förordnande tillåtet; men jag vill erinra mig alt Konungen begagnat sig deraf blott en enda gång sedan nämnde grundlag antogs. Jag afstyrker vördsammast det föredragna förslaget till grundlagsändringar. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller, med anledn. af några talares yttranden, att ännu en gång få fästa uppmärksamheten deruppå att den ifrågakomne rättigheten att förordna särskilde föredragande hittills varit i vida mindre skala begagnad, än hvad efter förslagets antagande skulle kunna äga rum. Sä är det t. ex. föreslagit att till rådgifvare-befattningen i kommandomål skulle kunna förordnas särskildt person, äfven då Konungen sjelf utöfvar Regeringsmakten; och en sådan åtgärd har hittills aldrig varit vidtagen. Det förhållande, som i öfrigt hittills ägt rum i delta afseende anses vara ett missförhållande och hafva inträffat på sidan af grundlagen. Att nu vilja legalisera detta anser jag vara ett misstag. Om förändringar i grundlagen skola ske, så böra de innefatta verkliga förbättringar. H. Ex. Hr Gr. [‘osse, Arvid: