Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ingen yrkat att sammanföra tiden till 1 Okt. för både stad och land, anhåller jag om bifall till §:n sådan den af Utsk. är föreslagen. Hr Braunerhjelm: Man bar sagt, att meningen med bestämmandet af försäljnings-året i denna §:n ieke skulle innebära någonting annat, än att utsätta tiden, då kontraktet med köparen skulle taga sin början. Jag kan icke finna hvarföre ett sådant stadgande behöfver uti Författmn intagas, ty då det är i Författn:ne på förhand bestämdt, på hvilka lider upgifterne till sockennämnderne, Taxeringsoch Pröfnings-kommitéerna skola inlemnas, torde väl kontrakten för lämplig tid kunna upgöras af de auktoriteter, som ega att meddela utskänknings-rättigheteii. Jag anhåller om afslag. Hr Printzensköld: Utaf de tvenne slags försäljningsrättigheter, som ifrågavar:d& förslag omförmäler, fanns åtminstone förut den ena för sig sjelf serskildt nemi. krogrättigheten på landet och i staden. För denna rättighets utöfvande-erlade krögaren, Den 8 Augusti. krögaren, säväl på landet som i staden, icke allenast bevillning, utan också en serskild afgift, som svarar ungefärligen emot den, som nu skall erläggas, nemi. bränvinsminutering-afgiften, hvilken utgick och debiterades i samma ordning, som de vanliga kronoutskylderne. Hittills har jag icke hört att några olägenheter till följe deraf upstått för de försäljning-s-berättigade.
Eder underdåniga skrifvelse daterad den 17 hujus, uti hvad tankar J are stadnade ofver Prästerskapets på Gottland underdåniga ansökande, att få till deras nödtorftiga uppehälle behålla hela KyrkoTionden, som de af ålder åtnjutit; Och ehuru väl att Vi finna Eder kunna hafva skjäl nu som förr detta att styrka Oss dertill, det med KyrkoTLondén der i Provincen må blifva förhållit på samma sätt som här i Sverige, i thy till befarandes är der Vi till någon ändring derutinnan skulle bevillja, att sådant torde gifva Prästerskapet i Wästerbotten anledning till, att i underdånighet stikå det samma, sedan står den olägenhet deraf till befara, att i fall Allmogen framdeles för deras oförmögenhet skull icke sjelfva kunde förse Kyrkorna med Via och Byggningssäd, så vore Oss intet något reserverat, en sådan brist att ersätta, ej heller hade Vi på den händelsen der å orten något att tillgå, der Oss skulle behaga vid ett eller annat tillfälle, fattiga Enkor eller andra der på Landet med något gratial att benåda, fall - JD,cn: 3. Mars*, fallandes J fördenskull fast häldre på den me-, ningen , att i fall en eller annan Prästegård be-, funnes vara så ringa och Församlingen så svag att Prästen deraf tillbörligen ej kunde underhållas, det sådane Präster lill understöd måtte åt-, njuta ett-visst uti Span ne mål af Kyrkoherbergen mer eller mindre, allt sorn deras, vilkor kunna fordra, dock att dervid brukas dgn justiee och rättrådigheten ? att Fandshöldingen jemte Su.per-fntendenten adjungera sig någon som, öfver det arén-, det höra vederbörande P-astöres., och sedan göra, en sådan jemkning dem emellan, att deri hjelp, af Ivyrkoherbergen sorn de af Var Nåd komma att njuta, matte efter hvars oell ens vilkor modereras, och den sorn har bättre lägenhet med mindre, och den sorn ager sämre med; mera hjelpas, och understödjas:
Löwenhjelm har häruppå, under åberopande af hvad Herr Grefven förut andragit och upplyst om Theatrens ändamål och angelägenheten af dess bibehållande samt det derpå beroende behofvet af fortfarande bidrag af Allmänna medel, ytterligare framställt de skäl, på hvilka Riksén* af34 Stats-Utskoltets Betänkanden. Ständer syntes tillhöra att finna nlgon utväg för ifrågavarande Nationela Inrättnings understödjande; Hvarvid Herr Grefven anfört bland annat huruledes Riksens Stander vid sista Riksdagen, då Theatrens behof anroältes, hos -Kongl. Maj:t i underdånighet hemställde, att nödige medel dertill mätte bestås; att, sedan Kongl. Maj;t i Nåder, i anledning häraf, täckts utaf Inkorhsterne från St. Barthelemy anslå 30,500 R:dr årligen, hade Theatren derefter blifvit organiserad och Contracter med Sujetterne ingångne, hvilke Contracter, enligt naturen af Inrättningen, slutades på flere år samt alltså icke utan orättvisa och personernes undergång skulle kunna brytas; att dessutom betydiige depenser och arangementer blifvit gjorde för att sätta Theatren i dess nu varande fullständiga skick, äfvensom för framtiden, hvilke kostnader, i brist af medel för Verkets underhållande, skulle helt och hållet gå förlorade samt, för att framdeles återställas, fordra tid och drygare Utgifter m. m., på hvilke med flere anförde grunder Herr Grefven föreslagit: 1:0 Att, enligt den för nyttjande af öfverflöd antagne princip, enligt enahanda frivilliga uppgifts-method, ansvar Och controll, samt med enahanda uppbörus-sätt > sorn för denne beskattning är antagen, én bevillning måtte påbjudas för dem, som vilja begagna Spectacler. a:o Att detta måtte^ske med en Classifi. cation enligt hvilken de, som anmäla sig att begagna förste platserne, betala om året 4.
Skrifvelse, N.-o 3o. 47 sig i mer eller mindre torftiga omständigheter, ansett sig böra till E. K. M. uuderdånigst hemställa, det täcktes E. K. M. till sterbhusdelegarnes förmon efterskänka ifrågavarande anmärkningsbelopp. I anledning af denna underdåniga hemställning, har E. Iv. M. behagat, genom nådig skrifvelse af den 9 November sistl. år, till Rikets nu församlade Ständers Stats-utskott öfverlemna handlingarne i målet, på det Rikets Ständer måtte komma i tillfälle att å hvad sålunda hemställdt blifvit göra det afseende, hvartill de åberopade ömande omständigheterna syntes föranleda; och hafva Rikets Ständer, med hänseende dels dertill, att högstberörda Kongl, bref af den 28 April 1837 gifver anledning till olika uppfattning af grunden för beräknande af den redogörarne vid arbetsinrätlningarne tillkommande procent, dels till de af fångvårdsstyrelsen andragne ömande omständigheter, funnit skäligt att befria fältkamereraren Canons sterbhusdelegare från återbäringsskyldighet af ifrågavarande anmärkta 279 r:dr 41 sk. 7 i’st. banko. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 Mars 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Mars 1848, Presle-slåndet den 8 Borgare-ståndet den 11 Bonde-ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga skrifvelsej angående ersättning för förskjutna kostnader> i anledning af cholera-farsoten. (Stats-Utsk. Uti., N:o 65.) S. A. K. Genom nådig skrifvelse af den 7 December nästlidet år, har E. K.
Ett hemman till exempel af två till fyratusende Riksdalers värde kan hafva 10 Äboar , hvilka, om också icke deras ringa andelar gå öfver ett å tvåhundrade R.dr hvardera, få nyttja en Panna på 20 kannor och med samma Panna uppgå ända till 50 kannor, hvaraf 500 kannors tiilverknings-utrymme uppkommer på en till värd t så ringa fastighet, under det att en innehafvare af ett eller flere hundrade tusende Riksdalers Egendom icke skulle få nyttja Pannerymd till 180 kannor, oagtadt han derföre skattar till Staten 270 R.dr, då aliade öfrige 10 tillhopa i det högsta icke gälda me-' ra än 120 R:dr. 43o Den 2 4 Martil, e. m. Det torde häraf vara lätt att inse, hvad i detta fall både rätt och billigt är och att ofvannämnde progression är egentligen roten till öfverflödet pä Bränvinj men hvem inser tillika, huru en förändring i allt detta skulle medföra betydlig kostnad för Panne-ägare och för hela Riket mera än Bränvins.tillverkningen, skadelig minskning i cultiverandet af Jordfrugter och en ansenlig förlust på Statens inkomster, hvilka i sådan händelse genom en mera tryckande Bevillning borde fyllas? I betragtande af hvilket allt jag äger den fullkomliga öfvertygelse, att Bränvins-tillverkningen i det hela bör lemnäs oförändrad, likväl under det förbehåll, som jag icke för ofta kan yrka, att inskränkning deruti, antingen till, de större Pannorna allena, eller Pannor i allmänhet, må bero af Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, så ofta Rikets väl det kräfver. Friherre Boye, Ludvig: Då jag torde böra antaga, att de Anmärkningar, som blifvit gjorda emot Betänkandet, verka till Återre. miss deraf j så är det tid nog för mig att, då frågan återkommer till sluteligt afgörande, framställa min önskan till bifall af den del i Betänkandet, som förbjuder, att 'eke mer än en Panna om ()o kannors rymd får på en egendom innehafva?.
De böra undervisas i läran om de svårare farsoter, sorn ibland husdjuren kunna förekomma, och de kraftiga åtgärder, som tili deras hämmande böra vidtagas; om svårare, mera sällan förekommande åkommor eller skador och de Medicinska och Chirurgiska medel, att dem bota; om HästBoskapsSvinoch Fårafvelns handhafvande; samt i Veterinår-iagiarenheten. Dem tiliåtes äfven, att under Lärarens tillsyn sjelfve förrätta förefallande operationer och att biträda vid praktiken, både i staden och på landet. Denna afdelning lemnäs för öfrigt så mycken ledighet, som möjligt, för att recapitulera, hvad den förut lärt och att bereda sig tili examens undergående. Skall en sådan undervisning kunna oafbruJ ten lemnäs, så^ böra minst 16 Elever ständigt vara vid inrättningen, så mycket hellre, som tredje afdelningen af undervisningen ensam vanligtvis sysselsätter 8, och dessutom Elevernas antal stundom kan minskas, igenom sjuk - 72 Den g Julii e. mt lighet ibland dem, eller, hvad oftare hinder, igenom yttre skador, för hvilka de dagligen i smedjan och stallarne utsättas. Finnes icke detta antal, så måste undervisningen på vissa afdelningar tidtals afstanna och kan dessutom ej blifva åtföljd af så säkra resultater, som den blifver, når den uti förut omnämnde ordning kan meddelas. En annan följd deraf blifver äfven den, att Eleverna i sådant fall, måste uppehålla sig längre tid vid inrättningen, för att kunna genomgå hela lårocoursen, och att äfven tiden blifver dubbelt lång, innan så många Hofslagare och Djurläkare kunna danas, som Riket behöfver, och att således den hufvudsakligaste nytta, hvarigenom Veterinär-Inrättningen kan godtgöra Staten den kostnad, sem på densamma användes, igenom den af Utskottet föreslagna inskränkningen af fri-elev-platserna, skall fördröjas, om ej till stor del tillintetgöras.
Ständer den ytterligare utredning af förevarande ämne, som sålunda egt rum samt derjemte gifvit Rikets Ständer tillkänna, att, som af de tvänne alternativa förslag, hvilka Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret till de öfverklagade olägenheternas afhjelpande framställt, det ena, åsyftande residensets i Kalmar län förflyttning till något i midten af länet beläget ställe, blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnde län bemött med så vigtiga och ovedersägliga inkast, att det skäligen måste förfalla, och jemväl det andra, som afsåge förläggningen till Östergöthlands län af Norra och Södra Tjusts härad jemte Westerviks stad, icke kunde finnas antagligt, vid betraktande af deremot förekommande betänkligheter, såsom dels att den tillökning uti länsstyrelsens göromål, som genom sådan utvidgning af detta redan vidsträckta och ganska folkrika län skulle uppkomma, svårligen kunde ega rum utan menlig inverkan på möjligheten att väl sköta alla embets-åligganden, dels att äfven derigenom erfordrades ökad tjenstemanna-personal vid länsstyrelsens särskilda afdelningar, samt förhöjning i de redan varande tjenstemännens löner, medförande en kostnad af omkrig 2,000 R:dr årligen, Kongl. Majit, om något för det omhandlade syftemålet borde tillgöras, fann någon annan ändamålsenlig åtgärd icke vara att vidtaga, än sådan Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 145. länsfördelning, sorn redan uti nådig proposition den 15 Januari 1840 blifvit af Kongl. Maj:t föreslagen. Innan Utskottet går att afgifva sitt yttrande i denna fråga, har Utskottet ansett sig böra meddela en öfversigt af densammas behandling lid föregående riksdagar och får i sådant afseende anföra, att, i anledning af redan år 1833 hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga ansökningar af innevånare i de fyra nordligaste häraderna af Kalmar län samt städerna Westervik och Wimmerby att, i anseende till de flera olägenheter och hinder, som
Landtm, upptagit de olika anmärkn:r, som emot i morn. blifvit gjorda, hemställde han om R. o. Ad. behagade bifalla UtskMis förslag till i mom. i 5 §:n. Piopades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, förklarade, det lian funnit nej hafva öfverröstat ja, begärdes votering af Hr von Har lin ansel o r f f. Efter framställda propositioner å hvar och en af de olika meningar, sorn blifvit yttrade emot i morn., bestämde IL o. Ad. slutligen, att Hr Ribbings, Bengt, förslag borde utgöra contra-propostn vid den blifvande voteringen. I anledn. häraf uppsattes, upplästes till justering och godkändes följande votcr:s-proposition: 2Ö0 Den i3 Februari c. m. Den som bifaller i mom. i 5 §:n af Si alssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Usk:ns nu föredragna förslag, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer ofvannämnda i .morn. att erhålla följande lydelse: ”På församlingarna må bero att vid näslinträffande klockareledighet skollärareoch klockarebefattningarna sammanslå.” Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: > Ja — 7. Nej — 20. 2: dra mom. i 5: te §:n. Hr Ri bbing, Beng t: Då nu den föregående punkten blifvit omredigerad, anhåller jag vördsamligen att få underställa Hr. Landtm, och R. o. Ad., om icke i detta morn., efter det sista ordet ”göromål,” finge tilläggas: ”såvida för sa m I i nga r n e sådant äska.” Det kan hända, att i smärre församlingar det vore onödigt att hålla en särskild skollärare, men så kan det också vara alldeles nödvändigt i de större, och det är derföre som jag tagit mig friheten föreslå detta tillägg.
3:o reserverar jag mig deremot, att Utskottet ansett inventering af K. Räntekammaren ej böra äga rnra på den grund att alla till K. Räntekammaren influtna medel, genast uti Banquen skola insättas. Detta känner äfven jag, men möjligheten måste kun - Betänkan den, JST:o 353. 24*} na förutsättas att en underlåtenhet af denna föreskrift ej är omöjelig, ehuru jag för min enskilte del äger en fullkomlig säkerhet att det aldrig skall inträffa, men sä länge föreskriften om en Revision äger runi, som förutsätter möjeliga missbruk, måste väl ock alla Conlroller sorn leda dertill att göra samma Revision ändamålsenlig noga iakttagas. Den uti 12 §. af Förslaget till Instruction t i I lag — de rättighet för StatsContoirets Ledamot, som biträder Revisorerne med upplysningar, att till Protocollet aflemna sina yttranden, yrkar jag må förändras endast till pligt* i fall icke hela § kan utgå. — Jag frugtar eljest att obehagliga tvister i följd af denna rättighet kunna uppkomma, som på en gång kunna hindra arbetets fortgång, och förnärma R. Sttr. Jag förenar mig slutligen med Grefve von Schwerin deruti att den gamla iustructionen af år 1812 må tills vidare tjena till efterlefnad. Af Hr CommerceRådet Santesson: Jemte det jag instämmer med Hr GanccllieRådet von Hartmansdorff, uti dess vid 5;te §. af Utskottens Förslag till Instructionerj så , väl anmäldte Reservation, som tillstyrkta redactionslörändring ; så har jag vid öfverläggningen om den 6:te §. inom Utskottet yttrat den mening, alt den här utsatta datum, den i5 September för Revisionens början, borde desto heldre antydas med blott åberopande af 68 §.
R:dr i och för fullmakt till denna befordran, ehuru Ijenslgöringen förblir alldeles densamma och skillnaden emellan äldre Assessorslön och yngre Hofrättsrådslönerna utgör allenast 200 R:dr. Afgiflerna för fullmakten medtaga således omkring 2:ne års löneförhöjning och skulle Hofrättsrådet afgå från tjensten inom 2:ne år efter dertill vunnen befordran skulle samma befordran hafva medfört pecuniär förlust i st. f. högre inkomst: ett förhållande som väl icke varit afsedt med de för högre tjensten bestämda högre löner! Olämpligheten af dessa fulltnaklsafgifler, hvilka visserligen till kommit på en lid då behofven för Statsverket tvungit till allehanda slags bevillningar, torde af det föreg:de tydligt kunna inses af en hvar. R. St. hafva ock redan offentligen erkänt detta. Vid 1S40 års Riksdag beslölo nemi. R. St. för deras del, alt den vanliga lösen eller kansligebiihr icke skulle utgå för -fullmakter på tjenster inom R. Stms Bank. Efter nämnde lid lärer icke heller någon annan afgift än den för egentlig charla-sigillala beräknats för fullmakter till tjenster vid R. Stms verk. I afseende å tjebster, som af collegierna eiler af magistraterna tillsättas bar äfven K. M. i särskildte fall förklarat att lösen eller kansligebiihr för fullmakt icke eger rum. Skäl är väl icke dertill, att de tjenstemän, som af Konungen erhålla fullmakt på tjensterna, skola vidkännas högre afgifter än andra tjenstemän. Då, såsom jag i det föregtde haft äran anföra, nnvande före skrifter om afgifter för fullmakter och constituloriäler på verkliga tjenster äro olämpligt betungande och menlige samt den inkomst Statsverket genom dessa afgifter vunnit, numera ej synas för detsamma vara oumbärlige, får jag vördsammast föreslå, det malte R. H.
Kanske också måste vi först genom erfarenhet mota den förlust fria Konsterna skola lida, och synnerligast Musiken (denna Konst, hvars andeli vår bildning och hvars adla natur bäst bevisas deraf, att ingen gerna vill erkänna sig känslolös för dess kraft), denna Konst, säger jag, som korrt efter Theaterns Reduction skall ofelbart alldeles försvinna i Sverige, kanske måste vi först erfara den förödmjukelse vår Nationsl-känsla förestår,då ensamme bland civiliserade Nationer vi stå qvar utsn en NationalTheater, då vi likväl ägt och äga så ypperliga inhemska talanger, ksnske måste vi först erfara omöjligheten, att utan HofCapell värdigt begå en enda af våra nationella högtidligheter och först erfara den ytterligare förödmjukelsen, att i den delen nödgas låta vårt Hof sakna hvad de ringaste Furstar äga, ■ ' ■ . ' / • 2 18 Den 2 5 J/aji. sedan vi likväl ägt ett HofCapell , hvilket, sorn det nu varande, kan mäta sig med de första i Europa, och utgör en få vacker Natio nalprydnad. Om sä är, om Theatern verkli gen hos oss är bland de ting, hvars värde ej kan uppskattas, förr än man en gång saknat det, vore det ju en fåfäng moda, att längre motarbeta dess öde. jag skyndar derföre till egentliga föremålen för min framställning i dag, och se här dessa föremål: Helgd dt Svensk tro och lofven , och i ske Undersåtare!} frälsning frän oförtjent förderf. Tvänne Memorialer har jag, under denna Riksdag, i detta Mål till Höglofl. StatsUtskot» tet inlemna!. Uti det lörsta yrkade j3g Theaterns understödjande, om ej för alltid, åtmin» stone för den tid, som fordrades, att utan någons lidande successive reducera dem. 1 det sednare, 1 öran fedt af min farhåga för tidsutdrägt med hufvud frågans afgörande, anhöll jag om provisoriskt anslag till underhåll för detta år. Endast detta sednare har Utskottet tillstyrkt, men huru skall det väl gå vid årets slut, om detta tillstyrkande antages ?
Län i vilkoren för betalandet af undsättnings-skulderne efter 1826 års missväxt; om indelnings-lindring i Båtsmanshållet inom Blekinge Län; om Sveriges fbrsvars-anstalter; om indragning af den för Domkyrkan och Domprosten i Lund anslagne Krono-tionde-spannemål; om förminskad afgift af Rotehållare till Soldaternes beklädnad; om Snefringe Härads innevånares befrielse från hjelpedags. verkens utgörande till Strömsholms Kungsgård; om sättet för bevakandet af Rusthållares rätt vid mönstringar; om förändring i uppbärandet af Rotehållares bidrag till Infanteriets beklädande; om upphäfvande af den Utmarken på Öland åsatte ränta; om de Skånska InfanteriRegementernas befrielse från Garnizons-tjenstgöring under fredstid; i fråga om Städernes Inqvarterings-besvär. Bankooch LagUtskottens: rörande ändring i 3 Artikeln 2 § 2 Momentet af Reglementet för odlingslån. LagUtskottets : öfver väckt fråga, att efterlefvande makas andel i bo skall vara befriad från bouppteckningsafgifter till Staten; i anledning af åtskilliga motioner om ändring af 17 Cap. HandelsBalken och 20 Cap. ÄrfdaBalken; Den 18 Mars f. m. 333 om upphäfvande af skillnaden i arfsrätt för arfvingar af olika kön; angående tillägg i 7 §12 Cap. ÄrfdaBalken; om ändring af Allmänna Lagens stadganden om morgongåfva och testamentsrätt; om viteseller ensakshöters nedsättning; om ändringar i Allmänna Lagens stadganden angående bysättning; om ändringar i RättegångsBalken; om ändring af 37 § i 17 Cap. RättegångsBalken; om inrättande af Förmyndarekamrar; att testamentstagare skola deltaga i bouppteckningskostnader; om minskning af arfvodet för bouppteckningar i Städerne; om offentlighet vid UnderDomstolar; angående ålder för dem, som af HofRätterne till
Dom eller Utslag, hlef inrättad och tid efter annan på olika sätt organiserad, iklädde sig likväl efter hand egenskapen af en allmän Domstol, och var i sjelfva verket att anse som en fjerde inslantie, redan innan den, såsom sådan, i nu gällande Grundlag formligen erkändes och stadgades, under namn af Konungens Högsta Domstol. Att den tillökning i instantiernas antal, som sålunda tillkommit, långt ifrån att i och för sig sjelf gagna de Rättsökande, fastmer endast åstadkommit långsamhet i Lagskipningens gång, utan att öka dess säkerhet, derom är allmänna öfvertygelsen så befästad , att R. St., som dela denna öfvertygelse , anse några skäl för dess rigtighet ej behöfva framläggas. Frågan vore derföre blott, huru en inslantie lämpligast må kunna åter borttagas och skyndsamhet i Lagskipningen, utan säkerhetens förnärmande, derigenom befordras. Och jemväl härutinnan har allmänna meningen uttalat sig i den nästan enhälliga önskan, att LagmansRätterna och Kämners-Rätterna, såsom bägge öfverflödiga och derjemte, i synnerhet de förra, för Lagskipningen hinderliga, måtte afskaffas. Exp.-Utsk. Förslag till lind. Skrifv. N.-o 43g. 121 Grunden lill denna mening hafva Rikets Ständer trott sig finna vara den, hvad Lagmans-Rätterna angår, dels att, då i Lagmans-Rätt, likasom i Härads-Rätt, endast Ordföranden är lagfaren, och hos LagmansRättens
Dagen efter gafs af samme författare ett annat, som framhöll, huru de kristianske biskoparne i stora skaror rastlöst kringflackade Europas och Asiens landsvägar, från det ena så kallade kyrkomötet till det andra, ruinerande postverket, medan de reste efter den enda saliggörande tron. Petros, biskop af Athen, skickade genast till patriarken Makedonios i Konstantinopel underrättelse om hvad som skett, utpekande den bekante filosofen Krysanteus såsom det djerfva ofogets upphofsman. Denne hade ingen aning om hela oväsendet, förrän han återkom till Athen, och han ogillade de begge lustspelen, så snart han lärt känna deras innehåll – icke af omtanka för egen säkerhet eller med hänseende till deras anti-kristianska syftning, utan emedan det var hans natur vidrigt att se förhållanden, som ingåfvo honom smärta, behandlade med löje och ytligt lättsinne. I hans väsen låg mycket af den romerska gravitet, detta honestum och decorum, som ej vill sänka sig till gycklet; men det förmäldes hos Krysanteus med helleniskt behag och härflöt ur en enväldigt herrskande känsla för det andligt sköna. Följden af hans skyddslings, komediförfattarens, lättsinne blef kännbar för hela romerska verlden i formen af ett edikt, som stängde alla theatrar. Krysanteus sjelf öfverraskades med ett handbref från kejsaren, på en gång en varning och ett nådebevis. Dominus Augustus nedlät sig till att inför den athenska medborgaren rättfärdiga sitt stränga påbud och inbjöd honom till sitt hof i Konstantinopel. „Makedonios“, skref kejsaren bland annat, „brinner af otålighet att se dig. Han vill tvista med dig, såsom den ene filosofen tvistar med den andre och hoppas kunna omvända dig.“ – Krysanteus besvarade det kejserliga nådebeviset i uttryck af djup, men kylig vördnad, och kom icke, lemnande fritt att tyda uteblifvandet såsom fruktan för Makedonios’ öfvertygande vältalighet.