Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dref af den Ii 8eptemker 1837. 29 Del u della I.äns 8tal ujl^lkörde eonlanla anslag lill I.ön ä 2 ki:<Ir kör 42 l^jeidiugsmän med, R:dr 84: lärer Ilöra derikrän uteslutas, såsom i Ilälcenslcapen Iliand Indelniiigarne Ilerälcnade; men deremot a .allmänna Indragnings 8lalen ns>^fv,:>8 „ 300: Hu8il)ra lill I^andsllökdingen 8andell,jelm, under ilen lid I.andsIiökdinge-llesideueellusel lregagnas lill limllels-kum kör I.äns8l^relseii8 De^arlemenlerz Ilvillcen ulgikl nu graverar inslaget lill L^gguader oell Oeslaralioner i I^anclsorlerne, jemnlilcl liders iiiongl. lO:>j:ls Kädiga Liek ak den 10 I^ellruarii 1837. 8/cr,/c?/-o^s //tH Lilcaledes oell da körliällandel med eonlanla inslaget kör 41 I^jerdingsnlän i della Läll 82: är enalianila, 8om i Llksllorgs Län, cielia llelo^ jemväl lärer klöra trän 8lalen uteslutas. /Ver//re.s />d' r 5 ^ anslaget tor Länglcnelitarne i della Län linnes odis ^lonerade 384: jemte en jemicniilgs-dilkerenee ak „ 5: samt Djl^börllsinannen i Lelce oell Larlslcoga Lögderi, ikran äldre lider Ilestadda, men nu mera Lenarda eonlanla rese penningar . „ 16:
Marie An-toinette gick sin moder Maria Teresias ärenden i österrikiskt intresse. Båda kämpade tappert för kunglighetens prerogativer. Men här visar sig en olikhet, beroende af den olika tid, på hvilken de uppträdde. Anna är lyckosammare än Marie Antoinette. Hon befäster i förening med Richelieu och Mazarin den kungliga en våldsmak ten. Hon har tidsandan för sig. De många store våldförde staten, misshandlade folket. Kungamakten tvang dem till under-gifvenhet, till ordning. Detta öfverensstämde med det allmänna samhällsgagnet, den allmänna rättskänslan. Derför kunde Anna dö i sin kungliga purpursäng, och hennes son, Ludvig XIV, triumferande förkunna: » staten, det är jag », hvilken sats Ludvig XV interpreterade med att han » erhållit sin makt omedelbart af Gud och var den enda rättskällan i riket. » När Marie Antoinette uppträdde, var ställningen förändrad, tidsandan en annan. Det oinskränkta konungadömet hade uppfylt sin mission och egde nu att&gt; såsom moren, gå. Man hade erfarit, att det oinskränkta konungadömet gjort sig i sin ordning skyldigt till maktmissbruk. En sådan makt kunde icke vara en omedelbar öfverlåtelse från Gud, kunde icke vara rättskälla. Rätten kunde ej heller vara en enda persons oinskränkta tillhörighet. Rättens idé lefver lika ursprungligt i alla menniskors bröst, ty alla menniskor äro bröder och likar. Det är den allmänt menskliga rätisidén som fritt grundlagt staten, och af denna idé är statens öfverhufvud representant, såsom verkställare af de lagar, statsraedborgarne gemensamt gifva sig. Han är den offentliga lagens förste tjenare, icke dess upphofsman och herre. Men rätt är icke aunat än rättvisa. Staten är alltså laga formen för den frihet, den broderlighet, den likställighet, hvilka betinga alla dess medborgares gagn och sällhet Denna nya uppfattning, som framgick ur adertonde seklets humanitetsfilosofi och låg på botten af alla de fordringar på reform, franska folket nu gjorde, förstod Marie Antoinette icke.
Men såsom jag fattat Herr Grefvens och LandtMarskalkens förklarande, kommer Utlåtandet att hvila endast till nästa Plenum, och icke ända till dess !\'Aq HufvudTiteln före - Den 7 Maji f. m. drages. Jag anhåller vördsamt, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes upplysa mig, om det icke så förhåller sig. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han förklarat förevarande mål böra uppå flera Ledamöters derom gjorde begäran ytterligare hvila, endast i enlighet med föreskriften uti 49 §• Riksdagsordningen, eller intill dess målet i ett annat Plenum kunde varda af Hans Excellence åter föredragit. Att uppskjuta pröfningen af berörde mål till en ännu längre aflägsen tid, ansåg Hans Excellence för dess del mindre lämpligt, helst, efter hvad Hans Excellence hade anledning förmoda, StatsUtskottets Utlåtanden, rörande alla HufvudTitlarne, troligen i dag till RiksStånden inkomma. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 18 sisth April under N:o n afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om befrielse för Tynderö socken i WesterNorrlands Län, att deltaga i Ordinarie Rotering. Friherre af Nordin_, Carl Johan: I anledning af Rikets Ständers beslut den ij December i823, om extra Roteringen, företogs äfven i WesterNorrlands Län förbe - Den 7 M*aji f. m. redande undersökning i detta afseende. Då Committerade kommo till Tynderö Socken, yrkade Socknemännen att bibehållas vid extra Rotering. Committerade ansågo dem, enligt Författningarne, ej vara berättigade dertill, emedan blott privilegierad jord kunde extra Rotering åläggas. Frågan drogs till Kongl. Maj:t, som ansåg den röra begge Statsmagterne, och derföre aflat en Skrifvelse i ämnet till Rikets Ständer.
3,000 8,000 _ — 11,000 — 11,000; 110 _ ©umma ®en af SfJröfning$*fonimittéen Beflutabe görlföjning utBör °fltfä 6,300 18,900 2,000 27,200 2,100 “ 300 27,200 1,800 272 18 SJfinffning „ „ ©limma 29,300 300 29,000 290 SI n nt ä r f« l:o Uti benna längb upptagas cnbaft be perfoner, för Qwilla $vöfning8*fommittéeit änbrat ben af SEaperingä2:o ©eban långben btifnrit afflutab, ffalt uti gögberHammanbraget pjtt)ev infomftbetoittningen införas beloppet (8) lär 8:0. ^rtjertnflStåitflbcrnc öfwer 3tufc»mftt>eu>tUmn$en i år 18. i 21 f $röfninge*fommittéen CtfS ufjfiffattab infomft ooi CT •-•CO g O "03 "03 -es 0: ö ra O: —1 ♦-tf 2 o * —T ■?. , 43 ** *~t! *-{. O ; •-* a r* r» 0: 5* CO 0 i;| ! 5.0 1 2. ^ a ö -b 3 _ co a co"02 (S) ra O: ra tO C « 3 « i *■« Ä 2 ■»2 1 -Ba : ö —■»1 «"5 2- p* O* ! p^ 2 j s » i 83 ■ ra a «-t2. c/' a n - 2 co nr. 0 CO £ ra sf-å 2 CO <a> g4 <zr CT' l « CO <SG 0 s; rt P* 2cå O <50 O «2 * a <» Sltitecfningar.
Då ifrågavarande hamnarbete, om än icke af den vigt för det allmänna, att dess befrämjande medelst direct statsbidrag skäligen kunnat af Utskottet tillstyrkas, likväl måste för staden Sölvitsborg och den kringliggande orten komma att medföra gagn, och arbetets fullbordande således kan anses böra påskyndas och befrämjas, medelst ett lånebidrag mot ränta och återbetalnings-skyldighet, hemställer Utskottet, att en summa af 10,000 R:dr Banco måtte af RiksgäldsContorets medel anvisas, såsom lån till staden Sölvitsborg, för befordrande af den redan påbörjade quai-byggnaden derstädes samt upprensning af stadens hamn, mot de vilkor, som af Rikets Ständer redan äro eller blifva vid innevarande Riksdag föreskrifne för de statsbidrag, som af allmänna medel beviljas. Stockholm den 4 April 1845. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 April, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet, N:o 220. (U. A.) Stats-Utskoltets den 25 nästlidne Februari, under N:o 220, afgifna utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående förslag till ny Inqvarterings-ordning för Stockholms stad, samt andra i sammanhang dermed förekomne frågor, har blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, med förklarande derjemte, att Ståndet ansåg 30,000 R:dr böra af Rikets Ständer beviljas till inköp utaf de tomter och lägenheter, som till casern-byggnaden för Svea Artilleri-Regemente äro behöflige; men som, enligt ankomne protocolls-utdrag, förenämnde betänkande blifvit af 8 Stats-UUkottets Memorial, N:o 273. de öfrige 3me Riks-Stånden godkändt, har Utskottet, i stöd af 75 § Riksdags-Ordningen, ansett återremissen ej kunna till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 4 April 1845.
Hvad man deremot kan anmärka emot förslaget är dels, huruvida det är riktigt, och dels, om det är klokt. [ fråga orri det juridiskt rätta, ber jag att få nämna, hvad också KrigsKoll. anmärkt, nemi. att. en del af dessa kassor genom särskilda donationer är bestämd till särskilda ändamål, och det kan således ifrågasättas, om det kunnat vara gifvarnes afsigt, att dessa medel skulle öfvertagas af R. St:r. R. St:r blifva derigenom låntagare; men de äro också lagstiftare och det är tänkbart att testamentsgifvaren skulle hafva tvekat lemna sin qvarlåtenskap till en sådan låntagare. Då man således säger att vid kassornas öfverlemnande till Riksg.Kont. skulle fästas det vilkor, att icke allenast räntorna, utan äfven kapitalen, om det blefve nödvändigt, skulle vara tillgänglige, så lig - Den 23 December. ger häruti icke någon säkerhet; ty detta vilkor kan häfvas; jag tror derföre, att det icke är juridiskt rätt att draga dessa medel ifrån sitt ursprungliga ändamål. Nyttigt tror jag icke heller att det kan vara att beröfva Regeringen dispositionsrätt öfver dem och i stället lemna dem till Riksg.Kont.. särdeles som de tillhöra krigsförvaltningen. Det har blifvit upgifvet att ifrågavide kassor blifvit så väl förvaltade, att en betydlig till vext. i dem egt rum. och vi hafva således icke något skäl att önska en förändring i förvaltningen. Hvad samband frågan om dessa kassors förvaltning kan hafva med Svenska folkets rätt att sig sjelf beskatta, kan jag sannerligen icke fatta, och icke heller kan jag inse, hvad inflytande förvaltningen deraf kan hafva på den financiela ställningen. Någon bankinrättning är i sanning icke KrigsKoll. och såsom sådan har det icke upträdt. De medel, som derifrån äro utlånade, äro vanligen lemnade mot inteckningar eller andra hypothek, och denna förändring i förvaltningen kan icke hafva något inflytande på finansernas gäng. Slutligen har blifvit anmärkt, att det var en tid, då särskilda medel anslogos till särskilda ändamål, men att det numera icke bör vara så.
Oaktadt jag tillerkänner Grins redaktionförmåga allt det värdeden bör ega, så vågar jag likväl påstå, alt Grin, såsom menniska, aldrig skulle kunna skrifva en lag, den der icke gifvet’ anledn. till tvister; och kastar man en blick pä redaclionen, af Grins nu framställdte förslag, så skall man finna att Grin förgäfves sökt att göra densamma sä klar, att den icke skulle kunna blifva föremål för tvist, ty Grin förklarar att församlingen bör verkställa reparationen, dä den kan anses för ombyggnad. När skall denna ombyggnad inträffa? Det beror af det skick Iivari huset belinnes. Derom kunna tankarne vara delade; och innefattar ej då ensamt den omständigheten ett trätofrö, som af den processlyslne icke skall lemnäs obegagnadt. Grin har således icke bättre än 1734 års lagstiftare lyckats att i redaclionen vara så tydlig alt alla tvister kunna undanrödjas, och som jag icke älskar att ständigt göra nya lagar, utan anser det vida bättre att låta dem blifva beståndande som äro öfver 100 år gamla, och som således genom en långvarig tillämpning vunnit stadga och säkerhet samt förtroende hos folket; så kan jag ej annat än lemna företräde ät 1734 års lag, framför Gr. Sparres förslag. Hr von Hohenhausen: Jag återupprepar hvad jag förra gången bade äran anföra, nemi. alt derest ändring skall ske, så måste den författning som utfärdas blifva fullständig. 1 Grins förslag finnes icke åberopade nu gällande författningar rörande militiee-boställen, icke heller för kronans embetsmän i allmänhet, åt hvilka kronans byggnader upplåtas. Der äro föreskrifterna så fullständiga som möjligt, och tvister om hvad som åligger boställsinnehafvaren eller kronan att göra förekomma sällan vid afträdessyner. Nu åberopas ingendera af dessa författningar. Det serskilda förhållandet med prestgårdarne, grundar sig på den gamla författningen. Grin har sjelf citerat, att när det står ombygga och göra ansenliga förbättringar, då skall församlingen bygga. Deremot står det på andra ställen endast ”byggja och bättra”. Hvad menas nu med dessa ”ansenliga förbättringar” och med ordet ”bättra”.
Hvad Ångermanland och Westerbotten angår, så hafva de sin kust midt emot Österbotten som med dem har lika klimat, och som kan förse dem med deras spannemåls-behof. Alla dessa utsädes behof, påkallade af klimatiska förhållanden, torde icke gå öfver 4o,000 tunnor \ Oen 17 April f. tn. tunnor Hllsammansräknade. Denna omsorg kan säkerligen af local-autoriteterne bestridaa och en Vidt omfattande Collegialstyrelse, i spannmålsproductionens närvarande skick, visserligen icke mera vara af nöden. Herr von Francken, August: tlti den önskan Herr af Schmidt med flere värde talare yttrat, att en SpannrnålsDirection bÖr existera! händelse af missväxt i de norra provincerne, kan jag visst icke instämma, emedan enligt min tanka, den södra delen af Sverige efter de sednare årens betydliga nyodlingar, onekligen bör kunna förse den norra med behöflig spanmål i händelse af blifvande brist, och den spannmål, som de norra provincerna köpa af de södra, kati »tItid erhålla» för vida lägre pris än SpanmålsDirectionen med sin vidlyftiga och tårandebetjening kan sålja för, hvaruppå jag anser mig skyldig lemna det bevis, att då Jemtland förledit år hade total missväxt, köpte Jemtlånningen på Öland 120 mil från dess hemort mycket spanmål och räknade på, att oaktadt denna långa transport, kunna hafva den för 4o å 5o procent bättre pris än den sora Spamnåls-Direcfionen iemnade i understöd. Jag får i följe häraf förena mig med de Herrar hvilka, med undantag af förvaring af Kronans spanmål, i öfrigt yrkat SpanmålsDirectionens fullkomliga upphörande. Herr von Hartmansdorff: Då Herr Tham Ridd. o, Ad, Prof, 5 Band.
Då ett uppskof med ifrågavarande byggnad tilldess Kongl. Majit, efter sakens pröfning vid ett sednare riksmöte, dertill kunde äska anslag, enligt ali sannolikhet endast skulle, utan att det ringaste minska kostnaderna, blott för dröja den tidpunkt, då ifrågavarande för folkundervisningen vigtiga läroanstalt får, oförhindrad af missgynnande lokal, utveckla ilen kraft, hvaraf den är mägtig, får jag vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte bevilja tili uppförande af en seminariibyggnad i Skara 50,000 R:dr, att utgå på sätt Stats-Utskottet vid sakens pröfning kan finna lämpligt att föreslå. Stockholm den 8 November 1865. A. F. Sondén. Af Doktor A. Sandlierg1: Om den personliga skyddsafgiftens upphörande såsom bevillning lill Statsverket, och att i dess ställe ett motsvarande belopp af hvarje mantalsskrifven person mätte utgå lill folkundervisningen, samt debiteras, uppbäras och fördelas såsom den nuvarande folkskoleafgiften. ' Sedan Kongl. Maj:ts nådiga Stadga om folkundervisningen i riket den 18 Juni 1842 htkommit, blef det allestädes kyrkoherdarnes pligt att söka bringa den till verkställighet. Men på många ställen mötte detta ett motstånd, som icke kunde öfvervinnas förrän, enligt 1844 och 1845 årens Riksdagsbeslut, den personliga skydds Motioner i Preste-Stånde! 1865. 15 afgiften blef till hälften nedsatt och derjemte stadgadt, att ett mot denna nedsättning svarande belopp skulle med Kronans uppbörd utgå såsom folkskoleafgift. Härigenom blef det möjligt att öfverallt erhålla några medel till skollärares aflöning och få saken i gång, men tillgången blef i alla fall otillräcklig att dermed komma rätt långt, särdeles i stora och folkrika församlingar af idel allmoge.
Små- ningom utkomnia också de i förstone dyrbara verken i prisbilliga upplagor, så väntas Frithiofs Saga med Professor Malmströms illustrationer (Norstedt S: Söner) till billigaste pris. Sådana skrifter blifva då tillgängliga också för det mindre beinedlade hemmet och varda först s i i god mening populära. Vi behöfva ej tillägga, att den omamentala illustrationen, der deii lir sinnrik och fyndig, och, tecknaren såsom denny Nyström bättre an någon annan förstir, följer diktarens skiftande lynne, endast kan tjena att förhöja värdet och nöjet af en fin eller karaktärsfull dikt. Derernot förekommer det oss soni ett fattigdomsbevis när franistående, nu lefvaride skalder icke få sina nya arbeten utgifna i sjelfständiga upplagor till rimliga pris, utan instuckna i dessa evigt Aterkommande salongsupplagor, hvilka ofta äro så ymnigt illustrerade, att dikten nästan behandlas som bihang till bilden, samt så dyra, att de för bli fva P ndnst salongs - lekt yr. Har hafva vi blott velat antyda faran för ett missbruk, nien skulle vara glada on] v&amp;r tanke fördes vidare. * &gt;i; * Året 1888 har icke varit mindre rikt på vittra idrotter än dess föregångare. Så har helt nyss en ny samling Dikte ?. af K. A. Melii2 blifvit tillgängliga i bokhandeln. De m h g a vännerna af Humleplockitingens skald, skola säkert nicd glädje tillegna sig dessa nya dikter, alla rent och harmoniskt klingande, niånga sjungande på en ny ton. Samlingen är icke illustrerad och det med rätta, men den är fint och enkelt utstyrd. H ?- T i g e i w h ö l d s bebådade volym af naturpoesi och reseintryck, hafva vi, d i detta skyifves, ännu ej sett, nien hoppas att den unga skalden deri skall visa att han är mäktig att, iiied den vackra forin ucli rena grundton, soni han s i vackert anslagit i de med Sv. akad: s. stora pris helönta dikterna, förena ett nytt, rikt och genoinlefvadt inne h å11.
Sorn, efter Voteringssedlarnes öppnande, befunnos 83 Ja och 36 Nej t och Ja alltså vunnit, skall Bevillning utgå med vissa procent af Testamenten, Gåfvor, Fidei-Commisser, Arf, Fynd och Vinst-medel, samt från en dylik BevillningsAfgift likväl undantagas Testamenten till fromma Stiftelser, samt sådane dispositioner, gåfvor och inkomster, som ej i värde uppgå till 3oo B.:dr B:co, eller hvilka, så väl som arf, icke tillfalla personer i det slägtskaps förhållande, som 2 Art. 7 (j. BevillningsFörfaltningen såsom undantag upprepar. \ 7:0 Den, som godkänner Utskottets Förslag, att Bevillning utgöres efter serskildta bestämmanden af Personer i Städerne och på Landet, hvilka hafva sådane utvägar att sig försörja, som icke lämpligen kunna hänföras under de öfrige Bevillningsgrunderne, och att dervid i afseende på Classilicationen, gäller hvad fjerde BevillningsGrunden innehåller, voterar Ja. 488 Stats-Utskottets Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, så komma personer i Slätterne och på Landet, hvilka hafva sådane utvägar ali sig försörja, sorn icke lämpligen kunna hänföras under de förenämnde Bevillningsgrunderne, att utgöra Bevillning efter de grunder, sorn Fjerde Puncten innehåller. De öppnade Voteringssedlarne hafva innehållit 86 Ja och 33 Nej. I följd hvaraf, och som Ja vunnit, BevillningsUtskottets Förslag: att Bevillning utgöres efter serskildte bestämmanden af Personer i Städerne och på Landet, hvilka hafva sådane utvägar alt sig försörja, som icke lämpligen kunna hänföras under de öfrige Bevillningsgrunderne, och att dervid, i afseende på Classilicationen, gäller hvad Fjerde Bevillningsgrunden innehåller, är bifallet. Hvilket allt Förstärkta StatsUtskottet skolat hos Pi. H. St:r vördsamt anmäla. Utlåtande, i anledning af Majoren C. P. Backmans underd.
T a c k för att frun gitte tala vid mig! — J a g är anDars så ensam, jag. » Och från många håll skulle exempel k u n n a hämtas för att bevisa sanningen af vårt på- stående, men vi förbigå andra områden för att k o m m a in på ett, där litet hvar känner sig hemmastadd. Visserligen torde det höra till sällsyntheterna, att någon ung flicka förmedels sin underhållande konversation » får sig en m a n »; — vid valet af följeslagerska genom lifvet bruka männen merendels lockas af yttre företräden eller ledas af egennyttiga beräkningar — men 187 är det däremot fråga om att behålla det förvärfvade, skall en kvinna ej illa vinna sitt mål med detta medel. Ty för att hålla vid lif sin m a k e s kärlek och kunna rädda sig själf undan den mest beklagansvärda af lotter, den att vara en ringaktad och försummad h u s t r u, fordras att kvinnan äger a n n a t än skönhet och rikedom, a n n a t än talanger i vanlig mening, till och med annat än alla kvinnliga dygder, härför fordras att hon äger gåfvan att för sin man vara ett angenämt sällskap. Man t a n k e sig kvällsstunderna i hemmet tillbragta u n d e r förtroligt samspråk 1 H u s t r u n h a r gjort sin mans intressen till sina, och ingen förstår honom så b r a som hon, ingen lyssnar så u p p m ä r k s a m t till hvad han h a r att säga, vare sig nu det rör lifvets högre frågor, litteratur, konst eller annat. Genom ett väl r i k t a d t inpass, en fråga eller möjligen en liten oppositionsyttring röjer hon, att hon följer med de tankar, han söker utveckla, och genom den resonnans, han hos henne träffar på, flödar hans tal, i början afbrutet och trögt måhända, allt r i k a r e, t a n k a r n e komma allt klarare, och snart nog börja gnistor af kvickhet och genialitet att s p r a k a. Men antag, att hon är en vanlig hvardagsmänniska! J a, ämnen finnas ändock alltid, i hvilka han är hemma och gärna yttrar sig, blott någon vill höra på och gifva svar på tal.
Dessa föreståndarinnor för pensioner kunna icke vara i tillfälle att anskaffa tillräckligt rymliga lokaler för antalet af de barn de mottaga, hvilka således ofta blekna oell förtvina under inflytandet af 5—0 timmars stillasittning i skolrummens skämda luft. Sjelfva okunniga, måste de öfverlemna undervisningen åt särskilda lärare, hvilkas arbete de icke mäkta löna, och hvilka således blott sköta sitt kall såsom en bisak. För alt bibehålla sina elever Den 12 November. 157 jiro de stundom nödsakade att rätta sig efter oförnuftiga föräldrars fordringar. Detta oell mycket annat, för en sann bildning oförenligt, sker nu dagligen och stundligen, utan att någon bekymrar sig derom. Ar detta rätt? Kan det försvaras? I sanning, nej! Kör att tillvägabringa en ' genomgripande reform i qvinnans upfostran Och bildning, fordrades måhända inrättandet af offentliga skolor för flickor på flera stallen i. riket. Men då detta skulle vara förenadt med större kostnader än rimligtvis kunde begäras, så tror jag att mycket dock skulle vinnas genom en normalskola i Stockholm, der tillika skickligå lärarinnor kifflde bildas. Nyttan af en dylik anstalt skulle, eylmin föreställning, vara: i:o att denna skola kunde arbeta utan afseende på den större eller mindre ekonomiska vin-ten, och således uteslutande hafva till föremål qvinnans sanna bildning; 2:o att böcker, lämpliga för qvinnans upfattning och för ändamålet med hennes undervisning, kunde utarbetas och der pröfvas och godkännas; 3:o att lärarinnor kunde bildas, om hvilkas skicklighet och insigter man vore förvissad, och 4:o att, denna skola kunde vara ett mönster, hvarefter enskilda läroanstalter sedan kunde ordnas.
Säkert är dock, att, ora dessa religiösa rörelser är ett verk af Gudi, det går framåt. Sådana högre skickelser omtalar verldshislorien på hvarje blad. Denna åsigt kan visserligen vara felaktig efter menskligt sätt att döma, då Waldenser och Husiter icke vunno framgång, roen äfven andra sekter funnos under medeltiden, hvilka påstodo sig vara af Gudi, men de förföllo, och erfarenheten har bevisat, att det var bäst, att så skedde. Man har sagt, att genom uphäfvande af Konventikel-plakatet och antagande af Utsk:s, eller något annat dylikt liberalt förslag, en mängd små församlingar skulle inom församlingen bildas, och att det vore för strängt att förbjuda det, och en annan talare har yttrat, hvad som äfven är ganska rätt, att ordet läsare vore ett serdeles obestämdt uttryck, emedan en fästningsfånge kan af den, som är dömd till lifstids fängelse, anses såsom läsare, och man på detta sätt får en oändlighet af nyanser i fråga om de religiösa åsigterne. Om vi tänka oss en församling, hvars alla medlemmar tillhöra Statskyrkan, men några eller flere af dem önska, att få höra en kouventikelpredikant, samt t. ex. halfva församlingen går och hör honom, så kunna dessa sedan splittra sig, och de sålunda splittrade, än vidare splittras i åsigter, hvarigenom en oändlighet af nyanser upstår, och hvarje menniska inom församlingen bildar sin egen Kyrka. Huru lämpligt, huru nyttigt detta är för församlingen, lemnar jag derhän. Man bör väl icke i lagstiftningsväg rusa åstad, och splittra all religiös sammanhållning. En annan talare har anmärkt, att Protestantismen är en fullkomlig motsats till Kalholicismen, hvilken sednare predikar, alt hvad concilierne föreskrifva, skall anses som det rälta, och gå i arf från slägte till slägte, hvarjemte talaren tilläde, att protestantismen innebär tankens frihet. Efter den tid, då reformationen och våra symboliske böcker antogos, var det icke Protestantiska Kyrkan, som bestämde detta. Icke har man hört, att om några personer samlas i och för andliga ämnen, desse utgöra en Kyrka.