Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer till Hr Gr. o. Landtm, huruvida, sedan diskussionen är slutad, sådana som de ifrågavarrde fram ställningarna kunna göras. Anser Hr Gr. o. Landtm, ett dylikt tillagg kunna göras, så vill jag till proposmes förenkling afstå från min. Jag hade eljest föreställt mig, alt mitt förslag hade bordt bifallas. Hr Ribbing: Jag vill erinra derom, alt då frågan första gången förevar, yrkade jag, att, såvida understöd till någon jernväg skulle ifrågakomma, den emellan Jönköping och Malmö borde i första rummet ihågkommas. Således har yrkande förekommit om att denna väg borde äga företräde, och jag förenar mig alltså med Hr von Troil, i fråga om propos:s framställande på de tvenne första raderna. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Ribbing fortfarande yrkat den delning, som förut varit begärd, så alt först komme alt af göras huruvida anslag må beviljas till 2:ne eller endast 1 jernvägsstambana, R. o. Ad. torde fiona alt denna fråga måste först af R. o. Ad. pröfvas, samt Hr Gr. o. Landtm, nu finge hemställa om R. o. Ad. bifölle den del af Utsk:s förslag, som innefattade att anslag må beviljas till 2:ne jernvägsstambanor inom riket. Denna propos. besvarades med -starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Hr'von Hartmansdorff begärde votering och yttrade sedermera : Jag anhåller alt konlra-propos:n må innefatta, alt anslag skall beviljas till blott en bana, nemi. mellan Stockholm och Götheborg. Hr von Troil: Den af Hr Gr. o. Landtm, framställda voter:s-propos:n var, huruvida anslag skall beviljas 1 eller 2 banor, och derföre bestrider jag den siste talarens framställda förslag, samt anhåller, att kontra-propos:n må innefatta beviljande af anslag till 1 bana, ulan att man bestämmer hvilkendera af de ifrågavande, som deraf skall komma i åtnjutande. Hr von Hartmansdorff:
Plantladornas antal är 61; hvarförutan finnas ^3 så kallade jordgolf, der jordsamlingar för nämnde ändamål beredas. Tvenne inkomst-källor af hufvudsaklig vigt för flere delar af Länet, ehuru nyttan af deras oinskränkta begagnande med skäl anses tvifvel underkastad, äro skjutsning och bränvins-bränning. Skjutsningen på allmänna landsvägarne till hufvudstaden har väl, under de sednare åren, genom ångfartygen minskats, i synnerhet åt norr och vester. Följande calcul öfver skjutsningen vid Fittja, Pihlkrog och Kumla gästgifverier i Svartlösa och Öknebo härader, der trafiken är starkast, visar dock hvilken betydlig penninge-inkomst dermed inbringas. Pihlkrog för sistförflutna fern år, hafva för resande utgått hästar antal: vid Gästgifvare. Håll. Reserv. Beting.
Der få vi betala utförsel-tull, då andra flaggor äro fria derifrån. Der få vi betala dubbel införsel-tull, då andra länder få betala enkel införsel-tull. Då således tull-lindringarne icke äro af gagn, utan tvertom hindersamma för våra fartyg, som göra frakter och ådragande dem dubbla afgifter, så kan jag, ehuru jag fordom varit en varm vän af tull-lindringarne och ansett dem nyttiga för att befordra vår sjöfart, numera icke annat än tillstyrka, att de måtte uphöra, emedan de endast äro hindersamma för dem, hvilka de äro ämnade alt göra nytta och till hinder för industrien i allmänhet. Det är helt andra åtgärder som fordras för att gagna Svenska flaggan och skeppsrederierna, som hafva gått så starkt framåt på de sista 15, 16 åren, under det, att de förut hade gjort så stora förluster; framsteg, som man är skyldig det antagna friare Handelssystemet och de reciprocitets-traktater, som tid efter annan blifvit afslutade, och hvilka öpnat nya utvägar för vår flagga, hvarigenom den fördelen upståtf, att, när fartyg kunna här byggas för bättre pris än i de flesta andra verl dens länder, kunna vi i detta afseende vid fri konkurrens med Den 4 Juni f. m. 499 dem, hafva företräde. Om Sveriges Styrelse och Sveriges R. St. skulle hädanefter låta skrämma sig af målsmännen för enskilta små intressen, hvilka önska att hämma Svenska skeppsrederiernas och Svenska skeppsfartens stora intressen, då komma de framsteg vi gjort, att gå tillbaka. Jag skall uppläsa några siffror till jemförelse emellan Sveriges framsteg och Noriges framsteg i skeppsfarten från utrikes orter. Ar 1847 var gamla Navigalionslagen för Storbritannien suspenderad, och ett stort behof af denna vara ägde rum derstädes. Detta föranledde att Sveriges och Norriges skeppsfart på Storbritannien från ett annat tredje land var större än någonsin förut varit kändt. Är 1850, det första efter Navigationslagens uphäfvande, hade både Sveriges och Norriges fraktfart på Storbritannien från ett tredje land ökats, men Sveriges endast med några och femtio proc. och Norriges med 110, eller mer än dubbelt.
Smeds-Olle talte ej att nå- gon sade något förklenande o m » Janne stackare ». » D e ' " ä ni s o m ha ' en skruf lös å inte Janne, » brukade han säga. » V ä n t a ni bara, ni ska ' få se de ' blir kara-kar åf den. Man behöfver la inte var idiot för en inte ä g o ' te ' läsa i b o k lell, » o c h gubben slog m e d hammaren m o t städet, så gnistorna flögo sprakande omkring i den lilla smedjan. Janne var n u gamla karlen, s o m sagdt, m e n sprang fortfarande ärenden åt alla, s o m o m han ej dugde till annat än springpojke, o c h för att riktigt göra heder åt den uppfostran han fått, så sprang han bort en vacker dag — o c h hördes aldrig m e r utaf. M.:n blef orolig o c h anställde spaningar i trakten, draggade i ån, sökte i närliggande skogar o c h sneglade ängsligt u p p i alla trädkronor, m e n » Janne stackare » var o c h förblef borta. Den enda s o m tog saken lugnt var gamle Olle, smeden, o c h en dag sade h a n: &gt; A s c h, inte ska ' ni oroa er för den int, han re ' r — sig er förutan, han å katten ha rest till son min i Amerika. » Morbror B o g r e n låtsades bli t o p p rasande o c h väsnades att » otäck är världens lön,) o c h » släkten är värst », m e n i sitt hjärta var han belåten m e d att på så lättvindigt sätt hafva blifvit af m e d » d e n olycksfågeln ». Hans hustru, s o m på sätt o c h vis ö m m a t för sin systers enda barn, suckade ibland: » H å, hå, ja, jal Undras hur Janne stackare reder sig i Amerikas, men Olle sade, när lilla Betty undrade detsamma, att Janne n o g skulle » smi ' sin egen lycka därute i guldlandet, när han aldrig fick försöka sej på att smi den här. » 7 IDUN 1899.
kommer här till sist — det skrifbord, vid hvilket Björkudden — ja, så heter stället, det veta ju så många vackra tankar nedskrifvits af den ädle alla af gammalt, och det ligger vid pass ett stenmed silfverhåren. kast från Östersundorn gård, på en udde i Sibbo Så hafva vi ännu att orda något om matsalen socken af Nyland, 22 kilometer från Helsingfors. det ljusa glada rummet, med sitt möblemang i britt Snö och frost svepa nu naturen och orngifsamt med sin af skaldens svärson, artisten Acke ningarna kring den enkla, men smakfulla villan Andersson, utförda breda list löpande längs hela i tvänne våningar, den väl skötta fruktträdgårväggen ofvan fönstren och framställande en hel dens trän stå aflöfvade, blommorna på blomsterliten näpen saga. Matsalen ligger parallelt med anläggningarna njuta af sin vintersömn och slinstora salen och vetter åt gårdsplanen. gerväxterna på den veranda, som gränsar till I karaktärsbyggnaden finnas vidare ännu rum salen i byggnadens midt äro vissna, liksom ock för skaldens dotter, författarinnan fröken Toini fågelsången ej ännu tonar. Men du skulle ha Topelius, och författarinnan Alta Dahlgren, sedan besökt stället i solljusa sommardagar, då lust länge bosatt här, samt för köksdepartementet. och lif rådde öfverallt, då blommornas färgprakt Rummen en trappa upp bebos af skaldens svenskoch solens glitter på det nedanför liggande sunfödde måg, artisten Acke Andersson, och dennes dets vågor tjusade ögat eller bruset från det maka, Z. Topelius ' yngsta dotter, Eva Topelius. längre bort belägna vida hafvet smekte ditt öra, Sådant är i största korthet skildradt det hem då fåglarna från morgon till kväll bragte sin Z. Topelius hade utvalt till sitt otium på gamla kärleksfulla vårdare och vän sin enkla hyllning dagar och där han hade det så lugnt och fridi toner, då skaldens hjärta ännu klappade för fullt långt borta från världslifvets buller och allt godt, sant, stort och ädelt i lifvet, för alla jäktan och där han nu slutit sina ögon för alllidande och förfördelade t. o. na, de af så måntid. Öfverallt härskade den frid, som blifvit hogen förgätna djuren.
Man skulle deraf hemta förevändning till anklagelse mot rådgifvarne att icke hafva uppfyllt deras pligt; och om nu Just.Ombudsm-.n dertill vore en sådan person, som icke droge i betänkande att göra sig till ett blindt verktyg i ett dylikt Utsk:s händer; så skulle lian i sin ordning kunna öfverhölja Konungens rådgifvare med tillmålen och beskyllningar af den mest orättvisa natur, och sålunda skada, ja måhända alldeles tillintetgöra det anseende, som de icke allenast i verkligheten förtjent, utan äfven i och för sina vigtiga och ansvarsfulla embeten bort åtnjuta. I lagstiftningsväg bör man ej gifva rum för tilldragelser af denna art; och det är derföre, som jag tillstyrker, alt ifrågaställde grundlagsförändring mätte förkastas. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Det är alldeles utan minne af de tider, då jag såsom Statsråd måste inför Riksrätt framträda för beskyllningar, hvilka sedermera befunnos ogrundade; det är, säger jag, med aflägsnande af detta förflutna ur mina tankar, som jag nu går att fästa dem vid det tillkommande, vid det förslag, som af Const.Utsk. blifvit gjordt. Jag afstyrker detta förslag helt enkelt på den grund, att orden ”rikets sannskyldiga nytta” äro ett mångtänkt begrepp, ingalunda förut kändt, som hvar och en kan uppgöra efter eget godtfinnande. Således långt ifrån att deruti finna den säkerhet i bedömandet, som erfordras för att gå lagligt och rättvist tillväga mot embetsman, finnér jag deruti ett medel till förtryck. Enär detta medel är möjligt, är det för - 184 Ilen 4 September e. m. kastligt, och såsom sådant får jag afstyrka R. o. Ad. från att antaga detta förslag. Hr von Troil, Emil: Den nu föredragna grundlagsförändringen åsyftar visserligen icke att införa någon nyhet; ty hvar och en lärer medgifva, att Konungens rådgifvares pligt alt iakttaga rikets sannskyldiga nytta och att fästa Konungens uppmärksamhet på om densamma skulle blifva åsidosatt vid någon föreslagen regeringsåtgärd, icke kan ifrågasättas.
Som skulle meras af den färd! Mångt ett gammalt fäderne-svärd Vardt då nider af väggen klängdt, Der det hade många dagar hängt. De följdes då fagerliga till strand, Och helsades väl, och togos i hand; Mång röder mun vardt då kysst, Som aldrig kysstes sedan af hjertans lyst; Somliga sågos aldrig mer: Af dylik skillnad dylikt sker. Dem blåste bör5, de seglade dädan: De Hedna redde sig ock dess medan; De visste väl, hvem der skulle komma Till deras skada och ingen fromma. De Christna lade der till hamna: Många otaliga förgyllda stammar Fingo hedna män der se, Som mera måtte sörja än le. Dem Christne gick der väl i hand, De togo sitt baner och gingo i land: Deras sköldar låto de der skina Öfver allt det land, och hjelmar sina. I allmänhet berättar hon lifligt, karakteristiskt, underhållande; hvarvid hon jemväl ofta betjenar sig af samtalsformen med mycken skicklighet och fördel. Mera till den egentliga Poesien hör dock den i samma skepnad rimmade saga, der Alexandri Magni Historia blef, på den mäktige Bo Jonsons befallning, omdiktad på Svenska efter ett latinskt original. Ehuru tynade eller mattade, igenkännas der utan möda ljud från rymden af Tusen och en Natt, – flägtar ur de rosengårdar, i hvilka Firdusi och Hafis söngo. Men just dessa bemödanden, i sin oförmåga att tillvägabringa en högre och konstrikare poesi än Folksångens, lemna det afgjordaste bevis, huru omöjligt sådant var – före någon närmare och allmännare bekantskap med de forn-klassiska folkens språk och litteraturer. Der nämligen – och blott der – förefanns en vitterhet, som i sitt slag redan var utbildad till den högsta fulländning, och hvars plastiska skönhet framställer, i afseende på sjelfva grundfordringarna för all skön form, ett mönster, lika allmängiltigt för poeternes konst, som för målarnes och bildhuggarnes.
Hela skillnaden är den, att genom de gemensamma tankarne får Utsk. del, icke blott af deras tankar som lala, utan äfven af deras, som yttra sig genom den tysta voteringssedeln, kanske utan att tänka. Samma värde talare har vidare, i sin ifver för en representationsförändring eller för förändring i allmänhet af vår grundlag, antydt, att K. M. skulle nödgas träda emellan för att göra slag i saken. När man besinnar, att samme värde ledamot pä f. m. 126 Den 5 April e, m. och jag tror äfven på e. m. sagt, att det borde göras så mycket afseende på Consl.Ulsk., att öm det blott finge 2 Stånd med sig, skulle dess mening blifva hvilande till nästa riksdag; sä skulle man genom en enligt proportionsläran uppgjord jemförelse emellan Coust.Utsk. och K. M., kunna resonnera sig derhän, att nkr Const.UfSk. endast behöfde medhåll af 2 Stånd för alt vid första riksdagen få förslaget att hvila till nästa riksdag, så borde en af K. M. gjord proposition vid andra riksdagar icke behöfva bifall af mer än 2 KiksSt. för alt blifva godkänd såsom grundlag. Jag har med detta blott velat visa huru man genom sådane resonnemenler kommer in på en väg, sådan som den, hvilken förde till förhållandena är 1680, och kan jag för öfrigt icke annat, än tillstyrka bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag lill gemensam tanka. Gr. Frölich: Då jag för andra gången uppträder emot Hr von Hartmansdorff, kan jag naturligtvis icke hafva förglömt hvad jag förut yttrat; nemi. alt det är ganska lätt att delvis framställa åtskilliga goda grunder för att få förändringar och sammanjemkningar i de båda §§ 56 och 81. Jag trodde icke detta behöfde så vidlyftigt bevisas, dä vi hafva det mest factiska och praktiska beviset derför uti den omständighet, att R. St. allt sedan 1823 dermed bråkat.
Ett annat skäl, sorn äfven emot HofR:sPresidenternes löneförhöjning blifvit anfördt, är det att de, som bekläda Statens högre embeten, kunna åtnöja sig med mindre betydliga löner, derföre att platserna äro äreställen. Denna sats låter mycket vackert men har det felet att ej vara tillämplig å dem, som icke hafva någon enskild förmögenhet för att uppehålla sin värdighet på dessa äreställen. Hög rang eftersträfvas visserligen i allmänhet, men skall den förenas med alltför knapp inkomst, så torde många mindre bemedlade, ehuru i öfrigt lämplige personer afstå från detta sträfvande. De skäl, som jag nu omnämndt och sökt vederlägga, bestämde majoritetens inom Utsk. beslut i frågan. Deras rätta halt torde E. o. Ad. utan någon vidare utläggning lätteligen finna, och inskränker jag mig således att yrka afslag å Utsk:s framställning i detta fall samt bifall till K. M:ts Propos. derutinnan. Hr Lilljehöök, Carl Bertil: Jag anser mig böra itplysa, att frågan om IIofE:sPresidenternas löner var föremål för votering Dien 23 Mars e. ni. 359 såväl Iliom Afdelningen som i Utsk:s plenum och slutligen fick den utgång den siste värde talaren omförmält. Hufvudskiilet, hvarpå majoriten stödde sin åsigt, var det, att nämnde Presidenter i allmänhet ej haft större löner än Just.Råden, men att detta skäl strider emot verkliga förhållandet, har en reservant klart och fullständigt visat. Något vidlyftigt ordande i denna fråga torde ej på detta rum erfordras, och får jag derföre endast instämma uti den siste värde talarens yrkande. Hr Carleson, Edv. Henr.: Jemte det jag i likhet med de siste värde talarne hemställer, att HofibsPresidenternes löner måtte bestämmas till det af K. M. äskade belopp, anhåller jag tillika att vid den nu föredragna punkten få göra en och annan anmärkning, sorn torde vara af den beskaffenhet, att till och med StatsUtsk:s ledamöter skola finna densamma böra föranleda till punktens återremitterande.
Är ej i detta läll säkerhet, hvarmed borgenären inå åtnöjas, ställd inom tre månader, sedan den äskades; vare sterbhusdelägarne ej berättigade att förfallotid derefter tillgodonjuta. § 4- Skall egendom emellan flera sterbhusdelägare i skifte gå, och finnes efter den döda gäld, som ej inom ett år efter dödsfallet till betalning förfaller; bafve ändå sterbhusdelägarne lof att den gäld uppsäga till betalning ett år efter uppsägningen. Borgenär, som för sin fordran har säkerhet i inteckning och vill hålla sig till den intecknade egendomen allena, vare dock, der han sådant inom sex månader efter uppsägningen tillkännagifver, ej skyldig att betalning taga före den förfallotid, som förut satt var; men i det läll svare ej heller sterbhusdelägare, som ej särskildt sig dertill förbundit, för det belopp, som ur den intecknade egendomen ej utgå kan. § »• Vill arfvinge sig urarfva göra; afträde då den dödas egendom till konkurs, såsom i Konkurs-lagen är stadgadt: kände han ghlden när boet upptecknades; äge tid till urarfvagörelse en månad från den dag, bouppteckningen slutades: yppas ny gäld; håfve han lika tid ifrån det han den gäld veta fick. Har på grund af ansökning, antingen under gäldenärs lifstid eller efter hans död, offentlig stämning till konkurs å hans borgenärer blifvit utfärdad efter dödsfallet, men innan tid till urarfvagörelse ute iir; vare det sä ansedt, som hade urarfvagörelse skett den dag, stämningen gafs. 62 Lag-Utskotkh Betänkande M 33. § 6.
Bud i Grundlagarne, som berättigar oss att godkänna en så besynnerlig skjllnad, dertill någon moralisk grund icke heller af mig kan inses; förmodar jag alltid, att 106 §. får gälla lika till aliade förseelser, om hvilka den handlar; och att följakteligeu Utskottets afgöranderätt öfver förseelsens natur, icke sättet, huru den blifvit känd. 346 Den 12 Martii. Sluteligen får jag, med betygande af min agtning för det vackra slut Herr Friherre Anckarsvärd nu sjelf söker gifva åt sin Anmärkning, förena mig i dess begäran, att hufvudsaken, frågan om ansvar å Friherre Björnstjerna , må, genom Beslut, nu afgöras och förklaras förfalla; men att den serskildta fråga, angående vissa allmänna grunder, att denna fråga, som i anledning af tillägget i Betänkandet uppkommit, matte återremitteras. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig: Enligt Herr Cederskjölds förmenande, är Föredragandens i CommandoMål skyldighet blott att gifva tillkänna i hill någon Befallning skulle vara stridande emot RegeringsFormen, men att för öfrigt inga Rådslag gifva: Jag medgifver att det verkeligen kan synas vara rigtigt; men å andra sidan, enär Lagstiftaren i 6 §. AnsvarsLagen uttryckeligen nämnt, att äfven Föredragande i CommandoMål äro underkastade åtal enligt 107 §. så väl som öfrige StatsRåds-Ledamöter, och de händelser icke äro sällsynta, då det vore tjenligt och för Rikets sannskyldiga väl nyttigt, om den Föredragande lemnade upplysningar och gjorde föreställningar; så kan jag icke frångå den öfvertygelsen, att icke de äfven äro enligt nämnde §. ansvarighet underkastade. I alla fall skulle det utvisa en stor inconsequence i Lagstiftningen, att hafva bestämt fel, men förglömt stadga ansvar för dem.
Ständer hafva, dels med bifall till Utskottets i Utlåtandet N:o 16 punkten 26 gifne tillstyrkan, beslutat, alt de till Banken ingående årliga capital-afbetalningar, hvilka icke blifvit afsedda alt omedelbart på lika vägar utgå, skola företrädesvis användas till förstärkande af Bankens silfver-förråd, under medgifvande tillika, att hvad ej ett år kunnat användas finge till de följande reserveras och under tiden göras fruktbärande, dock i sådan lAne-rörelse, som med "ifver deras snara äterindragning vid påkommande behof, dels med bifall till 27 och 3o punkterne i åberopade Utlåtande, förklarat, all Bankens vinst för år 1835 och de följande åren bör oafkortad förblifva under dess Styrelses disposition intill nästa Baiico-Vtskottees Betänkande N:o iao. S Riksdag, saint åt Banco-Styrelsens klokhet och omtanka öfverlemnat alt begagna de i Bankens vård qvarstående vinst-medel, till förökande af så val silfver-fond som rörelse-capital, då tillfälle dertill gifves, dels åter, medelst bifall till omförmälde 27:de punkt, bestämdt förbehållet Rikets Ständer, att vid nästa Riksdag om användandet af de å samma vinst-medel i behåll varande öfverskott förordna. Onekligt är, att Rikets Ständer genom desse beslut sorgfälligt afsett, ej mindre att åt handel och näringar bereda ökade låne-understöd, än äfven att åt realisationen gifva nödig styrka, och genom Rikets Ständer lemnadt tillfälle, att för framtiden, vid hvarje Riksdag, kunna disponera verkliga öfverskott af Bankens vinst-medel, förebygga vidtagandet af den åtgärd, från Rikets Ständers sida, att anticipations-vis göra anvisningar på Bankens ränte-vinsler för kommande år, hvilket alltid måste blifva för Bankens säkerhe t vådligt.
Naturligtvis mindre uppdragit, olika finns närmande liksom klarhet teckna de det finns o c h storlek. Därför ELLEN V. glada * Jag kände dam (FÖRF. den gamla godo, när försummade det heta festliga d a m e n p å teatern, de många m. ej lerhistorier på bästa enda fristund in. sätt stärkkjortlarna o c h m. skulle strykas en rjimmet, o c h arbetsMin mor bjöd detta k o m sedan oss unga stärkskjortorna D B L A N D NU BEFINTLIGA CACAOSORTER INTAGES SÄKERT FÖRNÄMSTA PLATSEN AF minimal o c h dylikt handlade till III. s o m barn k o m hon tidtals o c h hjälpte sömnad och RIA ».) uppbar att FIGURER U R SKISSROKEN A F RAsom hvilka mamsell », s o m rubriken d e n tiden lydde. H o n Sutto PLÅTEN. Fastän hans valdthorn tystnat har, Ä r skogens genljud ändå kvar. Ä n Floras fåglaskara Skall ö m t hans spel förklara, Och jägarn vid sin snara Skall på sin pipa svara, Hur ibland Orfei söner, A f Bacchus krönt så sköner, H a n utan like var. » M i n m o r återgaf m e d sin mjuka, vackra röst e n d e l af arierna, hvilka v i s t u n d o m instämde de uti; d e n glada burleska munterhet, glansstrukna » tant Mina » åtog sig partierna, s o m alltid v ä c k t e allt under det rummet stor fylldes af kläder. Alla hafda kostnader ersätta vi naturligtvis tacksammast. — ÅNGAREN VÅRA ILLUSTRATIONER. Det var ingalunda något musikaliskt snille af h ö g rang, som m e d h o n o m gick ur tiden, m e n han var en ärligt sträfvande konstnär, hvilken m e d den begränsning, hvaraf hans talang var bunden, gaf det bästa han förmådde.
Åtminstone har jag gjort mig följande föreställning: får arfvejord å landet genom testamente bortgifvas, så är det ingenting sorn hindrar att, ifrån generation till generation, ett af slägtens barn, hvart efter annat, blir ensamt egare till hälften af arfvej orden, der icke ur annan egendom (förvärfvad fastighet eller lösören) medsyskons laglott kan utgå, och till hela arfvejorden, om laglotten kan utgå; och torde, i följd häraf, hvad genom Kongl. Kun - 20 Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. görelsen angående jemkningar i Riksståndens privilegier den 6 April 1810 och Kongl. Förordningen den 27 i samma månad och år blifvit, till förekommande af Fideikommissers framgena bildande, afsedt, lätt neutraliseras, äfven om man icke tager i beräkning de så för ögat ringa framstående omständigheterna att den bortgifna arfvejorden skall i testamentstagarens hand behålla arfvejords egenskap och att bördköpt jord skall, enligt förslagets 3:dje §, vara börd eller lösning underkastad. Likaså synes det, i följd af denna nya lag om testamentsrätt öfver arfvejord, kunna inträffa, att hvad som åsyftats genom lagen af den 19 Maj 1845 om den s. k. lika arfsrätten, kan i viss mån förfelas för närmaste framtiden eller intill dess ”folkets föreställningssätt” om sistnämnda lags billighet och rättvisa hunnit full mognad. Låt ock denna föreställning vara ett blott ur luften framstående spöke, så är likväl lagförändringen af intet behof, åtminstone icke något allmännare, påkallad. Behofvet skulle kunna sökas endast uti ifrandet. att få testamentsoch gåfvolagarne för land och stad alldeles lika, till förekommande af så väl enskildas som domares bryderi vid tillämpningen af dem; men icke har man genom Utskottets förslag kommit en hårsmån närmare detta mål.