Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För alt bereda närmare kännedom om beskaffenheten af denna fråga och dess behandling under föregående Riksdagar, hafva Utskotten ansett sig böra meddela följande, från Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeco* nomie-Utskottens vid sista Riksdag i ämnet afgifne Betänkande (Nio 106), samt utur nämnde handlingar hemtade upplysningar, nemligen: att, genom Kongl. Brefvet den 16 Mars 1802, angående hushållningens förbättrande på öland, blifvit, med bifall lill Kammar-Collegii gjorda hemställan, föreskrifvet, alt ifrågavarande Utmark, sedan de delar deraf blifvit frånskiljde, hvilka till Skogs-Allmänningar och Ekplanteringshagar borde bibehållas, finge af Kongl. Maj:ls Befallningshafvande fördelas emellan dem, som sig deraf begagnade, dock att, om någon del af den upplåtna marken funnes tjenlig till trädplantering, vissa skyldigheter, i berörde afseende, borde med fördelningen förbindas; att, sedan derefter för de Comiterade, som borde verkställa den sålunda heslutade fördelningen af Alfvaren, Nådig Instruclion under den 6 Maji 1813 blifvit utfärdad, innehållande, bland annat, den föreskrift, att för hvarje till uppodling tjenligt tunnland, en viss årlig ränta af 1, 2, 3' till 4 kappars afradsspannmål borde utsättas; hade fördelningen först för sig gått på Ölands Norra Mot, dervid dock skatten för ett tunland aldrig upptogs högre än lill två kappar, samt taxeringslängderne blifvit på visse, genom kungörelser uti alla Socknekyrkor, utsatte dagar till justering uppläste, hvarefter, då de lemnats ulan anmärkning, ali talan, till ändring* vinnande i taxeringen, ansetts icke vidare vara öppen; varande dessa åtgärder, genom Kongl. Brefvet den 29 October 1816, i Nåder gillade, med förklarande, alt nämnde skatt för Norra Mötet komme alt från och med 1818 taga sin början; och har Kongl. Majit, under den 17 November sistnämnde år, dels i Nåder afslagil Bonde-Ståndets Fullmägtiges från Ölands.
Den stora dagen — eller snarare dagens stora händelse — var förbi, folket skingrade sig, och enhvar gick till sina sysslor. Men det var med en viss värme i hjärtat man återgick till sitt hvardagslif. Att hafva varit så nära en kunglig person ansågs på dessa enkla tider såsom en så stor förmån, att det väl kunde vara något att minnas och glädja sig åt. Pastorskan hade en gång i ungdomens tider varit på en börsbal och stått alldeles bakom ett fruntimmer, med hvilket kung Karl Johan några ögonblick samtalat, och det hade gjort epok i hennes lefnad. Nu skulle det allt blifva många, som räknade tiden före och efter sedan prinsen var här. Tinnie satt länge vid fönstret och såg på fregatten och tänkte på, hur det skulle bli för den lille, prinsen, när det blåste på sjön, så som hon visste, att det kunde blåsa, och undrade, om han skulle visa sig mycket mcdig och som en verklig prins, sådana som hon läste om i sina böcker. Efter en stund gick hon och ställde sig vid faderns skrifbord. » Pappa », sade hon, » blir den lille prinsen aldrig kung? » » Nej », sade fadren och såg upp från sin skrifning, » det blir han nog inte; han har två äldre bröder. » Men han blef ändå kung. En liten lektion i kemi för damer. ina bästa damer, förlåten en olycklig mans tilltag att försöka våga sig in på ett område för eder verksamhet, men hö- ren skälet! Efter ett par års dagligt arbete i afsikt att få tillräckligt stor kassa för att skaffa mig en snygg frackbeklädnad, har jag ändtligen sett den dag randas, då min kära corpus blifvit iklädd densamma vid festligt tillfälle. På frackdräkten följde — egendomligt nog — tämligen snart en fästmö, och, mänskligt att döma, borde jag väl nu vara så godt som halfvägs i himlen. Men. Jag var borta på en bjudning och fracken med mig. Men fästmön var hemma, och så kom det sig a t t. att jag uppförde mig så, att jag fick stearin på ärmen.
Och är detsamma jifven tydligt och klart redan af denna tredje punktens förhållande till den föregående andra, der åter endast afses sådana inkomster, som, utan arbetskostnad, äro rena behållningar, såsom penningeräntor och allt ”sorn icke kan inbegripas under benämning inkomst af arbete'1'1. Förordningen skiljer alltså tydligen under 2:ne särskilda punkter emellan å ena sidan all slags ränteinkomst, enligt §:ns 2:dra punkt, och ä den andra, alla slags arbetsinkomster, eller all sådan inkomst, som ”erhålles af rörelse, yrke eller tjenst”, enligt den 3:dje; och dermed är jemväl i bevillning skilnaden dem emellan gifven, i det att de förra böra såsom rena behållningar taxeras efter inkomsternas bruttosummor, och att deremot de under den 3:dje punkten uppräknade, hvilka först i följd af arbete erhållas, också derföre icke böra såsom rena behållningar taxeras efter inkomsternas bruttosummor, utan först för hvad efter afdrag af dervid erforderliga arbetskostnader må kunna beräknas såsom återstående nettobehållning. Så har ock alltjemt denna tredje punkt, sedan Förordningen utkom, blifvit allestädes tillämpad, i hvad angår arbetsinkomsterna af rörelse och yrke. Ty ingenstädes har väl handt, att idkare af bergsbruk, qvarnar, fabriker, sjöfart och handel, m. m., någonsin blifvit till bevillning taxerade efter bruttobeloppen af de många hundra tusenden, som derföre influtit, utan endast efter de verkliga behållningar, som på totalinkomsterna, kunnat beräknas, sedan alla dervid nödiga arbetskostnader noga blifvit, enligt taxeringsinstruktionens alla 8 hithörande §§, afräknade. — Men så har, vid taxeringarne, icke händelsen varit i hvad angår inkomst af ”tjenst” eller den tredje af punktens arbetsbenämningar. Ty, emot hvad som i samma 3:dje punkt måste vara den rätta meningen, lära väl, med undantag endast för dem, som höra under 8:de §:ns kategorier, för öfrigt alla embetsoch 54 Bevillning s-Vtiko ttet t Betänkande ,J\?
Men är förhållandet sådant, så har en märkbar förändring inlrädt sedan Frih. af Ugglas blef landshöfding derstädes, ty på den tid, jag der egde egendom, minnes jag att det var visst icke någon belåtenhet med allmänningarnes förvaltning, och alldeles ingen utdelning hvarken i skog eller penningar erhöll jag på 10 år af min lott i en stor allmänning. Att lägga dessa allmänningar under Skogsstyrelsen, kan icke vara lämpligt, ty Skogsstyrelsen får dessförutan tillräckligt att syssla med, och dessutom bör, i min tanka, den princip fastställas, att Skogsstyrelsen skall förvalta endast skogar, som äro statens, men icke skogar, som tillhöra menigheter, öfver hvilka den endast bör hafva tillsyn. Jag tillstyrker fortfarande bifall till Utskrts förslag. Frih. af Ugglas: Då den siste värde talaren så bestämdt förklarat, att eganderätten lill allmänningarne tillhörde häraderna, får jag hemställa, hvarföre i den nyligen antagna jagtstadgan all jagträtt på allmänningarne blifvit frånkänd dessa s. k. egare, oaktadt, såsom bekant, jagträtt medföljer eganderätten till jorden. Genom detta exempel synes mig tydligen vara ådagalagdt att vår nyaste lagstiftning icke tillerkänner häradet eganderätten till allmänningarne. Hvad beträffar Hr von Köchs klagan, att han icke fått någon utdelning af den allmänning, hvari han varit intressent, utgör detta icke något bevis på att förvaltningen icke varit god, ty på flera ställen följes den grundsats, att skogsalster utdelas endast åt dem, som sjelfva icke ega skog. Flere talare hafva förklarat att häradsallmänningarne icke borde ställas under Skogsstyrelsens förvaltning; jag vill icke heller ovilkorligen fordra detta, utan vill gå de värde talarnes önskan så mycket till mötes, att jag ändrar mitt förslag derhän att orden »under Skogsstyrelsens vård och förvaltning» utbytas emot orden »under allmän vård och förvaltning», men att beslutet vid 1856 års riksdag i öfrigt måtte vidblifvas. 216 Den 4 November e. m. Gr. Liljencrants: För att icke framkalla olika propos:r, afstår jag från mitt förra yrkande och förenar mig med Frih. af Ugglas. Hr Åke rman:
När vi komme i landet, och du icke binder detta rosenröda tåget i fenstret, med hvilko du oss nedersläppt hafver: och hafver församlat till dig i huset din fader, dina moder, dina bröder, och hela dins faders hus; Och hvilken som går utom dörrena af ditt hus, hans blod vare öfver hans hufvud, och vi oskyldige; men alle de som i dino huse äro, om en hand kommer vid dem, så skall deras blod vara öfver vårt hufvud. Och om du något af denna vår ärende utröjer, så vilje vi vara den eden qvitte, som du af oss tagit hafver. Hon sade: Vare som I sägen: och lät gå dem; och de gingo sin väg, och hon band det rosenröda tåget i fenstret. Och de gingo sin väg, och kommo upp på berget, och blefvo der i tre dagar, tilldess de kommo igen, som efter dem foro: ty de hade sökt dem på alla vägar, och dock intet funnit dem. Så vände de två männerna tillbaka, gingo ned af berget, och foro utöfver, och kommo till Josua, Nuns son, och förtäljde honom allt, såsom de det funnit hade; Och sade till Josua: Herren hafver gifvit oss allt landet i våra händer, alle landsens inbyggare äro förskräckte för oss. Och Josua stod bittida upp, och de drogo ut ifrå Sittim, och kommo till Jordan, han och all Israels barn, och blefvo der öfver nattena, förra än de drogo utöfver. Efter tre dagar gingo befallningsmännerna genom lägret; Och bödo folkena, och sade: När I sen Herrans edars Guds förbunds ark, och Presterna Leviterna bära honom, så drager ut ifrån edor rum, och följer honom efter; Dock så, att emellan eder och honom är rum vid tutusende alnar långt. I skolen ock icke komma hardt intill honom, på det I mågen veta, på hvilken vägen I gå skolen; förty I hafven den vägen tillförene icke gångit. Och Josua sade till folket: Helger eder; ty i morgon varder Herren görandes ett underligit ting ibland eder.
Vid stormningen af Elgsö och vid flere andra tillfållen ådagalade han en lysande tapperhet, men förlorade träffningen vid Savitaipal, der han svårt sårades.Angående orsakerna till detta nederlag yttrar den tappre Jägerhom: » Befälhafvarens, stora bravur, öfverdrifna nit och hans hetta, blandad kanske med förakt för fienden, förorsakade hans olycka. » Efter att sålunda hafva med ära, om än med vex-lande lycka, deltagit i kriget, fick Armfelt äfven såsom svensk fullmäktig sköta underhandlingarna och afsluta freden i Verelä, som undertecknades i Armfelts tält, den 14 augusti 1790. Under de två sista åren af Gustaf den tredjes regering var Armfelt, om än icke till namnet, dock i verkligheten konungens premier minister. Af konungens gamla rådgifvare hade några dött, andra dragit sig till baka till det enskilda lifvet, andra, såsom Toll, Schröderheim, Ruuth, Adlerbeth, Munck, förlorat större * delen af det inflytande de fordom egt. Af de män, som efter enväldets införande 1789 kommit sig upp, bröderna Nordin, biskop Wallqvist, lagman Håkansson, underståthållaren Ahlman, revisionssekreteraren Låstbom m. fl., egde ingen de lysande sociala egenskaper, hvarpå Gustaf den tredje fäste så högt värde och hvilka satte Armfelt i stånd att slå alla sina motståndare och rivaler ur brädet Endast öfverstekammaijunkaren och generallöjtnanten friherre Taube var någon tid 1791 en farlig medtäflare för Armfelt om konungens gunst och politiskt inflytande. Men äfven ur denna, täflingsstrid framgick Armfelt såsom segrare. De civila befattningar, hvilka Armfelt innehade, såsom öfverste kammarjunkare, Öfverintendent af Kongl. Maj: ts hofkapell och spektakler samt kansler .för univer-sitetet i Abo, inneburo icke någon politisk makt Men icke desto mindre gingo så väl arméns angelägenheter genom hans händer som i väsentlig mån äfven förhandlingarna med utrikes makter. Äfven vid tillsättandet af tjenster egde han det största inflytande, och sammankallandet af riksdagen 1792 skedde på hans råd.
Lundblad, såsom arrendator af Strömsholms kungs-ladugård, af halfva spanmåls-arrendebeloppet för år 1852, jemte hvad derom under diskussionen förekommit, till Utskottet återremitterade; hvaremot N:o 61, angående väckt fråga om löneförhöjning för de uti Justitife-ombudsmansexpeditionen anställde tjenstemän, af Ståndet bifölls. S. D. Föredrogs Banko-Utskottets Memorial N:o 28, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1851 års början upplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderände, hvilket Betänkande afslogs; och beslöt Ståndet i stället, i enlighet med Herr C. G. lndebetous samma Memorial bifogade reservation, att af Bankens nu disponibla vinst, ett belopp af 600,000 Riksdaler banko årligen må, vid slutet af hvartdera åren 1854, 1855 och 1856, från Banken för statens allmänna behof till Riksgälds-kontoret aflemnas. S. D. Föredrogos följande Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N;o 64, i anledning af väckt motion, om meddelande af föreskrift, att Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 28 Maj 1830, angående Ekonomiska besigtningar å kyrkoherdeboställen, kapellansoch klockare-bohl samt preste-stomhemman, må tillämpas å sådane skollärare-boställen, som af innehafvarne skola byggas och underhållas: hvilket af Ståndet afslogs; och N:o 65, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 39, i fråga om ordningen för tillsättande af klockare-tjensterne i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus ian, hvilket lades till handlingarne. Den 22 Mars. Från Högloft. Bidderskapet och Adeln. S. D. Öppnades Herrar Elektorers lista vid val af en Ledamot i Hemliga Utskottet efter N:o 1,912, A. Herr Nordenskjöld, fullm.
St:r vid två Riksdagar förklarat vara af synnerlig vigt och fördel för hela landet, och för hvars befrämjande de sjelfva redan hade gifvit föredömet af mildring i de först för densammas åvägabringade fastställda vilkor. Vid det underdåniga tillstyrkande, som till följd häraf blef jemväl af mig biträdt, hafva ej heller de grunder blifvit frångångna, som först fastställdes då medlens deposition föreskrefs, — eller att Bolaget icke skulle få återlyfta större del. af den deponerade summan, än som motsvarade den del af arbetet, hvilken befanns utförd då återlyftningen skedde. Man har endast fördelat denna återlyftning på flere terminer, och således medgifvit att då, efter hvad uplyst 'blifvit, ungefär en fjerdedel af hela det privilegierade företaget var utfördt, en fjerdedel af den deponerade summan äfven fick återlyftas. Långt ifrån att kunna häruti finna något felaktigt, tror jag deremot detta förfarande hafva varit mest öfverenstämmande så väl med Rikets värdighet som med dess sannskyldiga nytta. Om en vägran till Bolagets anhållan, hade omöjliggjort arbetets utförande inom de föreskrifna terminerne, eller så betydligt ökat svårigheterne härvid att Bolaget tröttnat vid att fortsätta sina sträfvanden, skulle denna vägran hafva kunnat vara ett medel att befrämja möjligheten deraf att Staten skulle undgå alla utgifter till följd af den utlofvade ränte-garantien, men hade det varit Staten värdigt att med begagnande af sådana medel söka vinna ett sådant mål? Då detta förhållande nu i allt fall inträffat, kan åtminstone ingen säga att Staten för egen vinnings skull sökt undanrycka räddnings-plankan för Bolaget eller att Staten velat ockra på olyckan, utan måste fastmera alla medgifva det Bolaget I)en 18 Juli. 397 från Statens sida rönt all den välvilja, hvaruppå det billigtvis kunnat göra anspråk, oell att Bolaget har sig uteslutande sjelf att skylla derföre att detsamma förverkat ränte-garantien. Och hvilken har emellertid följden blifvit för det allmänna?
Vidare åberopade Hr Gr:n slutet af 2 mom. 34 § Riksd:- Ordn. till stöd för sitt påstående, att frågan om bränvinstillverkningen ej komme alt förlora sin natur af bevillningsfråga, derigenom att lion behandlades af ett särskildt Utsk. i st. f. Bevilln.- Utsk. Men härvid bar Hr Gr:n förbisett, att nämnde lagrum endast talar om de ordinarie Utsk:n samt lemnar Ständerna fritt att till något af deni hänvisa ett mål, som till visst Utsk. icke hörer. Då nu frågan om bränvinets beskattning är en bevillningsfråga och således hörer till visst Utsk:s handläggning, kan, enl. mitt förmenande, något af de ordinarie Utsk:n icke befatta sig med ett ämne, hvars utredande lagligen tillkommer Bevilln.Utsk. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs hemställan, att frågan måtte få hvila, finge fästa upmärksamheten på den i 49 § Riksd.Ordn. förekommande föreskrift: ”Upstår fråga om eller hvart remitteras bör, kan denna fråga blott för den plenidagen läggas på bordet; men i nästa plenum skall beslut ovägerligen fattas;” till följd hvaraf Hr Gr. o. Landtm, ansåge, att i denna del af ämnet, som nu varit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, beslut om upskof ej kunna fattas annorlunda, än att frågan om eller hvart remitteras bör, blott för denna dag blefve lagd på bordet. Sedan härefter öfverläggningen förklarats vara fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att under densamma blifvit yrkadt, dels bifall till Gr. Lagerbjelkes motion, hvilken numera blifvit så till vida färändrad att den såsom föremål för det föreslagna Utsk:ts behandling uptog äfven frågor om bränvinsförsäljning, dels ock afslag å motionen, och slutligen att motionen måtte remitteras till Utsk., utan att dock under discussionen blifvit nämndt till hvilket Utsk. remissen ansågs böra ske. Härvid anmälde sig och yttrade Hr Gripenstedt:
Erfarenheten har likväl ådagalagt, att den svenska ynglingen, uppfödd under inflytelsen af ett hårdt och kroppens utveckling fördröjande klimat, i allmänhet icke det år, då han, efter nu gällande stadganden, inträder i bevärings-åldern, eger den kroppsstadga och de krafter, som oundgängligen erfordras för att kunna utstå ett fälttågs mångfaldiga mödor, umbäranden och ansträngningar. Bevärings-manskapets hela första åldersklass består, efter medeltalsberäkning för de sisla femton åren, af omkring 28,000 man hvarje år. Denna beväringsklass, kvilken vid inträffande behof alltid först bör utgå, skulle, om den kunde till någotnär fulla antalet påräknas, utgöra en krigsstyrka, motsvarande mera än två tredjedalar af hela den stående hären, och till följd häraf utgöra en högst väsendtlig förstärkning af denna. Förhållandet i verkligheten är dock annorlunda. Af samtlige tili mönstrings undergående inställda bevärings-skyldige blifva, enligt hvad förenämnda medeltalsberäkning utvisar, nära 4000, eller 13,11 procent, årligen ställde på tillvext eller förbättring för under-målighet eller kropps-svaghet. Hela detta antal får således afräknas, utom det antal, som årligen måste kasseras. Inom en del län visar sig berörda förhållande särdeles missgynnsamt. Så uppgår t. ex., likaledes enligt medeltals-beräkning, antalet af på tillvext eller förbättring ställda bevärings-skyldige utaf första åldersklassen inom Hallands län till 16,6 procent, inom Blekinge län till 20,9 procent, inom Skaraborgs län till 21,2 procent och inom Calmar län ända till 27,3 procent. Dessutom torde kunna antagas, att en betydlig del af bevärings-manskapet, ehuru icke vid mönstringen ställd på tillvext eller förbättring, utan approberad, icke desto mindre saknar den för krigstjenst erforderliga styrka och kroppsstadga, så att troligen många deribland, om de tågade i fält, skulle blifva otjenstbare innan de hunnit mäla sig med fienden.
Upplästes och godkändes följande underdäniga ffrifwelse till Konungen. Stormägtigste AllerNädigste Konung! Hos Eders Kongl. Maj:t anhalla Riksens Ständer i underdänighet om Nädig Sanction af bifogade answarSLaa, som de för deras Fullmäktige i Riksgälds-Contoiret antagit och godkänt. Riksens Ständer framhärda etc Anfwarigbeto-Lag fäv Riksens Tkänders tige i Riksgälds - Lontoiret. §- i Underläta Fullwagtige r Riksgälds-Contoiret, att wid det tillfälle, dä enligt Regerings-formens Zy §. Konun gerr - Si6 Den 21 Äpri!. gen i samråd med dem och Fullmäktige i Vanquen annan Riksdags-ort än Hufwudstaden utsätter, noga iakttaga och tillstyrka hwad de för det Allmänna finna mäst lämpeligt och nyttigt, stall det dero pä de sammankommande Riksens Etander, att profwa huruwtta Fullmägtige, en eller flc» re, gjort sig osörtstntc af Riksens Ständers förtroende, eller böra under ransakning titt laga answar ställas. §. Beträdcs cn eller flere af Fullmägtige, klt, angående dispositionen af Riksgälds - Contoirels mebel eller hushäningcn med Werket, hafwa emottagit och ätlydt nägon annan befallning eller förestrift, än af Rik, sens Ständer, hafwe den eller de häri brottslige'förmer, kat Riksens Ständers och alt annat allmänt medborgerligt förtroende. Tillskyndas genom flikt förhällande AiiksgäldsCvntoiret eller desi Credit nägot lidande, dömmes den brottslige till Fästning pä twä till högst fem är utan arbete och ersättc stadan med hwad han äger eller framdeles ärfwer eller förwärfwer. Är cn sadan Fullmägtig Embctseller Tjensteman, stall han dessutan stiljas frän Embetct eller Tjensten, utan att den eller annan publique befattning kunna äterfä. 2 Mom. Finnes
Truls Jonasson klef betänksamt öfver stängslet in till kreaturen, tog af sig sin ena träsko och mjölkade några tag deri, derpå nappade han upp en handfull gräs och skurade skon väl ren, och när detta var gjordt, mjölkade han den så full att fradgan lekte på brädden, så klef han varligt öfver stängslet igen och satte drycken framför sin raggige vän, som genast reste sig och började lapa, klatschande med sin långa tunga så att mjölken stänkte honom kring nosen. »Det gjorde godt i skrofvet. Hvad?» sade den gamle belåtet, i det han stod och njöt af hur godt det lät. Det var julotta och kyrkfolket kom i större och mindre klungor uppför backen, medan en del skockade sig inom grindarne eller på muren, för att få sig ett godt litet prat i den tidiga morgonstunden. På marken låg ett tunt lager af snö, och från de höga fönstren lyste det ut med en underligt genomskinlig klarhet. Och så luktade det af nybrutet granris ända ned på backen, längs gången och ut på vägen. I sakristian stod klockaren och vaktade dörren, ännu vigtigare än eljest, noga öfvervakande att ingen obehörig skulle smyga sig in denna väg, som endast var tillgänglig för några få, de allra förnämligaste af sockenborna, hvilka skulle ha sin plats uppe i koret; och för hvarje gång denna dörr öppnades, flöt det en ljusflod ut i den gråa morgonskymningen. Och der, tätt invid dörren, dragande sig tillbaka för ljusstrimman hvarje gång den höll på att nå honom, men kastande en lång blick in i rummet efter hvar och en som gick in, stod en ensam gammal man med en hund bredvid sig. Detta långa ansigte med sin stora näsa och sina torskögon såg ännu hederligare ut än annars, — rentvättadt, helgdagsrakadt, och dertill pregladt af en inre oro, som gaf det mera uttryck än det plägade ha. Och han stod och tänkte — gamle hederlige Truls Jonasson — att den här gången skulle han ha sin vilja fram.
Direetions disposition, med redovisningsskyldighet inför Kongl. Sundhets-Collegium; samt af Bonde-Ståndet, i öfverensstämmelse med de fleste ledamöters mening, att intet anslag för Ortopediska Institutet borde beviljas, återremiss genom votering beslutad, hvaremot 18 ledamöter anmält reservation. Hvad först angår frågan om de redan af Utskottet, tillstyrkte t,5oo R:dr för det af Professoren Akerman inrättade Ortopediska Institut, så enär Utlåtandet i denna del finnes vara bifallet af tvänne Riks-Stånd och anmärkning inom ett tredje endast förekommit, i afseende på villkoren för anslagets utgående och sättet för dess förvaltning, anser Utskottet sig böra samma yttrande vidblifva, såväl i afseende på beloppet, som villkoren för dess utgående, endast med det föreslagna tillägg, att anslaget må varda ställdt under förvaltning af den Direclion, som förut disponerar de till en serskild fond för fattige patienter sammanskjutne medel, och med redovisnings-skyldighet inför Sundhe-tsCollegium. I afseende på liden, då detta anslag bör komma att taga sin början, finnér Utskottet ingen anledning Stats-Utskottets Utlåtande, N'.o 265. 9 alt föreslå någon afvikelse från hvad, sorn eger rum för de af Rikets Stander beviljade anslag i allmänhet, nemligen att de komma att utgå och beräknas från den tid, då den nya Stats-regleringen tager sin början.