Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Men ni är inte densamma nu som då! Tror ni man är densamma vid aderton år som vid ett par och tretti? Ni var ett barn då, ni är en kvinna nu! Märker ni inte själf, hur ni på dessa år har förändrat edra åsikter, edra sympatier, blifvit en annan människa, med annan lifsåskådning, en annan syn på tingen, ja, jag säger en annan. Hon spratt till. Hur kom han att säga just det? Det var ett ämne, som hon börjat grubbla öfver på senare tiden. Han märkte, att han vunnit ett öfvertag, och han fortsatte i en låg ton, som liknade en smekning: — Jag förstår er bättre än ni tror. Ni är en trofast natur, och ni är rädd att vara otrogen mot — edra minnen. Men det är ni ju inte. Det där adertonåriga barnet, den där unga kvinnan, om ni vill, hon finns inte mer, det är ju inte heller henne jag vill ha’, det är er — er! Hon lät sig ryckas med af hans ord. Det föreföll henne icke längre så omöjligt, att hon kunde bli lycklig, om hon hade mod! Hon försökte tysta ner sina invändningar, endast höra på honom. Det fanns något så energiskt, så bestämdt, så envist i hans ton och sätt, att hon förstod, hvad det var, som från början dragit henne till honom. Det låg något oändligt sympatiskt i denna blandning af barnslig vekhet och manlig vilja! Han hade fattat hennes hand och höll den fast i sin, under det han talade. Hon sade icke det där bestämda, oåterkalleliga: nej, eller var det han, som ej ville höra det? Han kom igen ett par dagar därefter, utan att förut ha anmält sig, och när han den gången gick, kysste hon honom på pannan. De första dagarne efter deras förlofning, som de beslutat hålla hemlig för alla, ännu så länge, var Marie lugn. Han kom som förut, den enda skillnaden var, att de kallade hvarandra vid namn och att de voro mindre obesvärade med hvarandra. Han var strålande lycklig, nästan barnslig i sin glädje. Maries smeknamn på honom var också: »min store gosse», »mitt stora barn». Hon talade med honom i en sorts moderlig ton, med hvilken han skämtade, men som lugnade henne.
JDå Utskottet fullkomligen erkänner de Herrars förtjenster, som utarbetat den nu gällande Tulltaxan, anser Utskottet sig ej behöfva annorlunda besvara hvad en värd Ledamot i detta ämne anfört, än att Utskottet med bemälte Herrar icke kan vara ense om principen vid bestämmande af Tullen för utgående Varor, och att Utskottet följaktligen tror, det rättelse i detta fall icke allenast skulle vara nyttig utan påkallad af sjelfva nödvändigheten ; Och, som Utskottet redan här ofvan yttrat sin mening angående Tackjern och Råkoppar, hvilkas export icke blifvit tillstyrkt, får, i afseende på satpma värda Ledamots utlåtande, att Tullen BevillningsVtsi. Betänkande^ 385 på Trädvaror vöre afpassad efter ändamålet, Utskottet förklara sig icke kunna häruti instämma; ty så vida ändamålet icke är att gifva Svenska SkeppsRedare Monopolium öfver denna handel, att nedtrycka priset på SkogsEffecterne, att hin* dra odling och folkökning i det inre af Ean-, det, att förstöra Skogarne genom Svedjande, der de nu äga intet värde, utan blott förordsaka hinder ; så är Taxan i detta fall alldeles förfelad ; Deremot, om utförseln af Trädvaror, genom lindrig Tull, uppmuntras, så skall Skogsägaren lära att rätt värdera och vårda sin egendom, och, genom den afkastning han deraf kan hämta, vinna enskild välmåga, och med detsamma bidraga till Statens förkofran, som alltid med den förra är oskiljaktig. Det af Utskottet föreslagna sätt att bestämma varornes värde, tror Utskottet icke, såsom, den värde Eedamoten förment, vara osäkert och ledande till underslef, om värdet upprättas af vederbörande Auctoriteter, men icke af ägarna sjelfve. Om Riksens Höglofl. Ständer gilla de föreslagne grunderna, så är mycket mer att förmoda , det Kongl.
Dervid bär förekommit: alt de så kallade Liggemånaderue, under hvilka, vid blifvande vä cancer, lönebe&pai ing bör iakttagas i afseende på tji lister af Tromansgrad, enligt Kongl. Förordningen af den 27 Februarii i n3<). och Kongl. Förklaringen deröfver af den q Maji samma år , öto tvänne, hvilken besparingstid J i t väl vid Armeen, enligt Kongl. Reglementet för dess Pensions-Cassa af -den ii Julii 1827, är ökad till lyra månader celi såsom sådan äfven bör iakttagas efter afgångne, i samma Gassa doläktige Landshöfdingar, hvilka af Militairpersoner efterträdas; — att Begrafningshjelpen deremot, enligt Kongl. Förordningen af den ro Februarii 1810, i allmänhet bör vid Enibetsoch Tjenstemäns löne till träden imiehålias för Sex månader; — alt, då Enibets-eller Tjensteman dör i tjensten, tillj dess Sterbhus utbetalas den innehållna Begrafningsiijelpen, hvilken i annan händelse, enligt Kongl. Reglementet den i5 November 1826, vid Civil-Staten tillfaller dess Pensions-Cassa, men, jemlikt Kongl.
Sedan sade hon sakta: » Jag inser nog, att det nu skall vara dig omöjligt att tänka på mig utan ovilja, men då du med tiden blifvit öfvertygad om m i n. » Isabella lät henne ej tala ut. Hon drog henne till sig i en varm omfamning, och den olyckliga Blendas högt spända känslor upplöste sig i en häftig gråt vid svägerskans bröst. Då de hemtat sig från rörelsen, vidtog mellan de båda flickorna ett långt samtal, prägladt af varm tillgifvenhet och det uppriktigaste förtroende, De afbrötos först genom ljudet af röster från trädgården, s o m låg under Isabellas fönster. De igenFör att ej åter råka i tvekan, reste hon sig ha| kände sina fästmäns stämmor. » Nils, » hviskade Blenda och tryckte konvulsistigt o c h gick ännu en gång alt uppsöka Isabella viskt väninnans hand. på hennes rum, men med himmelsvidt skilda afsikter mot förra gången. » Var ej orolig », tröstade denna. » Du har j u genom detta steg mer än utplånat det skedda. Hon fann dörren stängd på inre sidan. Detta Låt oss gå ned. » kom henne att tveka, men blott för ett ögonblick, hvarefter hon beslutsamt knackade på. Då de genom salsdörrarne utkommo i trädgården, sågo de herrarne, som sökte efter dem. Idun Slor.khulm, N:r 14 (172) Prenumerationspris pr år: Idun med Modetidning och kolorerade planscher — kr. 8: Idun m. Modet, utan kol. pl. • 6 Idun ensam - » 4 Fredagen den 3 april 1891. tr. (midt för Kungsträdgården.) sker i landsorten å postanstalt, i Stockholm hos redaktion. HELLBERG. Träffas å byrån kl. 10 — 11. Allm. Telef. LSsnummerpris: 15 öre. (vid kompletteringar). GrmaiutttBiiktr.-Aktirb. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » och » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annonser 70 öre pr uonp.-rad. A n n a Lisa Hwasser-Engelbrecht.
Vid sådant förhållande och då samtlige byggnaderna, med undantag af en materialbod, uppförts mellan åren 1818 och 1826, är det klart att de numera tarfva årliga reparationer. Sedan längre tid tillbaka har Adjutanten i Militär-kontoret under den KollegiiAfdelning, som haft inseendet öfver Arméens mötesplatser, numera Intendenten i Intendentsafdelningens Militär-kontor, ålegat, att med biträde af magistratsperson och handtverkare årligen besigtiga de Kongl. Borgen å Ladugårdsgärdet tillhörande byggnader, likasom sjelfva mötesfältet, för att undersöka behofvet af de förbättringar, som för byggnadernas och fältets underhållande i brukbart. skick erfordrades, samt uppgöra kostnadsförslag för desammas verkställande, hvarefter Kollegium låtit, till de i förslaget upptagna prisen, de — 308 — nödiga ansedda arbetena under Adjutantens eller Intendentens i Militär-kontoret inseende af kända handtverkare företaga och fullborda. — Att Kollegium icke utbjudit arbetena på offentlig entreprenad-auktion, dertill tror sig Kollegium kunna anföra giltigaskäl. Besigtningen kan nemligen icke med någon säkerhet för dess noggrannhet verkställas förrän på våren, sedan is och snö försvunnit; och då, enligt auktions-reglementet, entreprenad-auktion bör minst sex vecker före auktionsdagen vara kungjord, • men reparationerna bordt vara verkställda intill mötenas början i Maj månad, skulle tvifvelsutan anbud å arbetenas öfvertagande å entreprenad antingen helt och hållet komma att saknas eller, hvilket vore detsamma, till ett belopp vida öfverskridande kostnads-förslaget framställas. Afven är det med gamla träbyggnader det serskilda förhållande att, vid lagning af en felaktig del, ofta upptäckas brister, som förut icke varit synlige; och då desse, vid kostnadsförslagets uppgörande icke kunnat tagas i beräkning, hade en entreprenör ingen laglig förbindelse att dem bota, utan kunde de komma att qvarstå till mehn för byggnadens framtida bestånd.
Förordningen den 6 Oktober 1848, skall det åligga att före April månads utgång hvarje år, på sätt i § 26 finnes föreskrifvet, insända bestyrkt utdrag af samma bolags sednast afslutade räkenskaper, utvisande beloppet af den, under det år dessa räkenskaper omfatta, för bolaget uppkomna vinst. Och hör sådant utdrag, beträffande bankbolag, utvisa denna vinst fördelad på hufvudkontoret samt hvarje af dess afdelningsoch kommissionskontor. 24 BevillningsUtskottets Betänkande N:o 3. B) Bevillningsafgifternas påförande. l:o. Bevillningsberednmgarne. § 32. Hvarje Bevillningsberedning bör i stad bestå af tre, högst, fyra personer, nemligen en af Konungens Befallningshafvande till ordförande och föredragande förordnad Magistratseller annan härtill lämplig person samt två eller tre inom beredningsdistriktet boende personer, som under sednast förflutna år derstädes utgjort allmän bevillning efter då gällande Bevillningsstadgas 2:dra Artikel. Dessa ledamöter utväljas af stadsfullmägtige i de städer, der sådane finnas, men i öfriga städer af allmän rådstuga. På landet bör Bevillningsberedningen utgör as af någon utaf Konungens Befallningshafvande förordnad, helst inom distriktet boende person, som eger tillförlitlig kännedom om ortens ekonomiska ställning och industriela förhållanden och hvilken skall vara ordförande och föredragande, samt två eller tre på kommunalstämma utsedde, i orten bosatte personer, af hvilka under sistförlidna år bevillning inom socknen eller pastoratet blifvit erlagd efter då gällande Bevillningsstadgas 2:dra Artikel. Äro deremot flera socknar förenade till ett beredningsdistrikt, skall för hvarje socken väljas en eller två ledamöter i Beredningen. Yid samma tillfälle, som de ordinarie ledamöterne i Bevillningsberedningen utses, skola äfven, så i stad som på landet, en eller två suppleanter på enahanda sätt, som de ordinarie ledamöterne, utväljas. § 38.
Plenum klockan y förmiddagenJusterades Pleni Protocollerne för den 27 Junit och g Justi. Med anledning af det utaf Ridderstapet och Adeln gisne och i sistnämnde Protokoll uptagne bifall till Herr I-aZerstgelms begäran, att läta till trycket befordra allt hwad i Protocollerne för den 26 Junii och z Julii ägde med tryckfrihets-frägan gemenskap, tillkännagaf Herr Landt-Marstalken nu Herr I^erstjelms sedermera yttrade åstundan, att till befrämjande af sakens framställning i hela dest sammanhang, erhålla tillstånd att äfwen läta trycka de delar asi Protocollerne för dest 28 Maji, i Junii 68 Den 6 Iulii. Innii och 22 Junii, som ukwisade sakens begynne se, desi hanwisande kill beredning af Constitu» tions V samt förnyade uptagande. Bifölls. ' Härefter företogs dek i sista kleno bcsiutna »val tili Bmkmm, hwaröfver sarsti t P orocoll försaktades, som efter sörr.nnstnaens flu^ uvläftes, och hwaraf inhamrades att följande Herrar blifwit till Bänkman ukwaide, nemligen: För Z:teBankasdelninaen N:o 75 Grefwe lLaxerberr?, Fu^m'qtkg G.efwe brölicst, T^clolpb. 6:tö ivo G.cs e LtacivelberA, Xclolk Ke'>bo!cI. 8:de Il8 Grefwe Lssen, krans klennc. lotds 54 Friherre von Lucern Stern l)er^> ILatlstas. I2:le IZZ Friherre von Lefverin, kVer ner. iZ:de iZZ Friherre O udon , Fullmagtig
Herr Lsrlbeim 0^Ilen8kölä, L-nl, utbad sig fä föreflä att dä ätffillige af Riddcrffapets och Adelns Ledamöter wörö fränwarande ur det sörledne gärdag hällne stenum, och således saknade en 'närmare kännedom af Kongl. Maj-.ts dä uppläste Nädiga ffrifwelse till Herr Baron och Landt-Marffalkcn, denna Nädiga ffnfwelse nu mätte ä nyo uppläsas, pä det äfwen de mätte fä dela de känstor af erkänsla för Hans Mast och af trllgifwenhcr för Herr Landt-Marffalkcn som denna Nädiga ffrifwelse hade i de närwarandes hjertan uppliftvat. Herr kelu-, tyckte sig wilja erinra sig att förledne oärdag bade blifwit resolveradt det Konnnge; s Nadrga Bref ffnlle intagas i Protocollet, och trodde att om sakens förlopp blcfwe >n exteuLv infördt i Riksdags-Tidningen, sä Den 8 Oktober. 411 sä skulle densamma erhälla en ännu fullkomligare offentlighet. Herr 6Men8köi6 eonformerade sig med Herr Ullam. Herr Baron och Landt-Marskalken hemställde huruwida den af Herr foreflagne utwäg af RidderffapeL och Adeln an sägs wara den bästa att widtaga. Bifölls. Föredrogs ä nyoBewillnings-Utskottets sistledne nleni - dag pä bordet lagda utlätande, angäende yrkad lindring i Bewillning för Gestriklands Allmoge, samt om föreslagen afgift för Caracterer. Bifölls.
Betagen af en fröjd, för djup att uttryckas med ord, böjde Rosa sig öfver professorns hand, hvilken hon vätte med sina tårar, och den heliga känsla af varm tacksamhet, som lågade i hennes hjerta, återspeglades i den blick af obeskriflig ömhet, hvarmed hon betraktade den gamles drag. Derpå skyndade hon bort, med Mannerstedts bref hårdt intryckt i handen. ”Den flickan gör hvad hon vill med mig,” mumlade professorn. ”Men jag har ju en gång tagit henne och pojken under mitt beskydd; och skall jag kunna grundlägga hennes lycka, måste jag först grundlägga hennes lugn och frid med sig sjelf. Jag vill tala med kommerserådet, samt för flickans skull göra hvad jag kan. Dessutom är det nu synd om honom, och det har länge skurit mig i hjertat, att se honom lik en vålnad smyga utför gatan. Ja, i morgon vill jag tala med honom; dervid blir det.” Professorn var just i begrepp att, efter detta beslut, draga sin foliant till sig, för att ånyo börja den afbrutna läsningen, då kapten Ferdinand inträdde och helsade sin farbror. ”God afton, min son,” sade professorn mildt. ”Hvarföre går du nu jemnt och hänger hufvudet? Det tycker jag alldeles icke om. En ung man, som nyligen hållit begrafning åt sina besvärliga björnar, bör, som jag tycker, vara treflig och glad, när han besöker sin gamle farbror, och icke se ut liksom han lagt sig på astronomien, ständigt kikande efter måne och stjernor.” ”Ack, min bäste farbror, förlåt mig, om jag ej är sådan jag borde vara,” svarade kapten Ferdinand bedjande. ”Gud vet, att jag är så tacksam, som någon stackars sälle, hvilken blifvit hulpen ur en dylik klämma; men, farbror, mitt hjerta vill ej unna mig det.” ”Prat, min kära Ferdinand! Det der ger sig med tiden; det är aldrig värdt att du talar om kärlek för mig, utan slå den saken ur hågen, min gosse, tilldess du blir äldre och mera stadgad.
Dä fräga upstod VIN detta klemori-ils läggande pä borver, förklarade Herr Grefwen och Landtmarffalken, at denna sak af Ridderffapet och Adeln redan förut wore afgjord, ar det utlärande detta klemorial innehölle, anginge anmärkningar som i andra Sranden blifwit gjorde, at Ridderffapet och Adeln ej lärer annat kunna, an tvid sir beslut förbliswa, och således detta Memorial endast til Acterne böra bilaggas. Herr Rörick g, bli Is, utbad sig fa erindra, at, efter hans tanka, wore all öfwerläggning har i detta ämne nu öfwerflödig, efter Högloft. Ridderffapet och Adeln längt för detta uran undantag bifallit Utskottets först afgifne Betänkande härom, och detta nu förewarande blott innehöll swar pa de under mindre passande uttryck och supposition^ af någre i Borgareoch Bonde-Standen gjorde anmärkningar, da mäler första gängen der förehades; hwarföre och i anseende til den del Herr loricks af början tagit i detta måls beredande, han nu wägade föreslä den proposition af Herr Grefiven och Landtmarskalken, at Ridderffapet och Adeln täcktes förblifwa tvid sit en gäng härutinnan fattade beslut, och derom sä underrätta de andre Riks-Ständen, ar de ej längre mätte tweka, at bidraga til uprärthällande af denna gamla och i et sä godt ändamäl gjorda priswärda Stiftelse. Herr Grefwen och Landtmarskalken paminte Högloft. Ridderffapet och Adeln, at dest beslut öfwer detta ämne redan wore fattadt. Herr LeiAbman, Ambrosius HILANUS, ansäg 1290 Den 29 Mars. e. m. ansag obilligt, i fall de öfrige Standen undandrogo sig, at Ridderffaper och Adeln ffulle komma ar betala den i fräga warande afgiften.
Strax de träffades hade hon frågat honom: ”hur mår Ernst Ahlgren?” – ”Bra”, svarade han kort. Det låg något i sjelfva tonen som sade henne hur det var. – ”Ha ni blifvit ovänner?” – ”Hvem har sagt det?” for han upp. – ”Ingen har sagt det, men jag hörde det på tonen.” Så drog den lilla frun ned pannan öfver ögonen, antog herrns öfverlägset nonchalanta ton. – Nää, han var inte ovän med mig, tyckte rätt bra om mig, men vi voro just inte mycket tillsamman. – Men han tittade väl hit hvar dag ändå? – Nej, det gjorde han visst inte. – Hvarför det? – Han hade inte lust att vara uppvaktande kavaljer. (Hvarje dag har han emellertid varit det hos fru Agrell.) Sen hade han emellertid medgett att det väl var en fnurra på tråden. – Hvarför det? – Ja, man utvecklas åt olika håll. En axelryckning. Jag hem, tuggande på ordet ”uppvaktande kavaljer”. Harmsnare än någonsin. Väl jag hunnit hem kom Borchsenius. Han började på en lärd utveckling af Rosmersholm, som han inte tyckte om. Pessimismen förde in i en cul de sac och der satt Ibsen. Det var tråkigt att höra på: abstrakt, omenskligt. Så frågade han om han fick min julhistoria.87 Så var han tjenstaktig och snäll, lofvade att söka skaffa mig Hegel till förläggare. Hvad som tog mig var att han sade att jag tyckte väl det var synd om fru Horten, i fall inte hon fick öfversätta min fru Marianne. Jag sade jag gerna ville han skulle läsa mitt manuskript. Ja, det ville han. När det blef färdigt. Han är så afskyvärdt konventionell och tycks hålla på religion, eljest skulle jag tycka rätt bra om honom. Vi talade om bröderna Brandes. Edvard tyckte han bäst om. Han var en man. Han var helt och öppet fiende. Georg deremot hade blifvit till en gammal sqvallerkärring, som löp88 omkring med allting. Jag satt och kände mig dubbel och falsk fast jag högt förklarade att jag för G.B. känner samma beundran och tillgifvenhet som den man hyser för en afhållen lärare.
Efter föredragning af Konstitutions-Utskottets den 16 och 22 dennes bordlagda Memorial Nio 56, med voterings-proposilion rörande det af Konstitutionsutskottet uti Memorialet Nio 11 framställda förslag till ändring i 15 § Riksdagsordningen om hemmansegares representationsrätt, blef den af Utskottet föreslagna voterings-propositionen utål Ridderskapet och Adeln godkänd. S. D. Vid föredragning af Stats-Ulskoltets den 16 och 22 dennes bordlagda Utlåtande Nio 120, angående föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, brooch hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och an - Prot.-UIdrag deri 27 Juni i&öO. 487 tira valtenaftappnings-loretag, m. fl. dylika föremål, biel' delta Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet endast med följande undantag, nemi. Utskottets uti 14:de punkten gjorda hemställan afslogs och för hamnbyggnad vid staden Grenna beviljades den af Kongl. Majit äskade summa, 75,000 Ridr R:mt, att utgå till hälften såsom anslag och till andra hälften i egenskap af lån. Utskottets hemställan uti 1 B:de punkten blef likaledes afslagen och till hamnbyggnad vid staden Åmål anvisades, i enlighet med Kongl. Majits Proposition, en summa af 16,000 Ridr Runt, hälften såsom anslag och hälften som lån. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-UIskottets den 16 och 22 dennes bordlagda Memorial N:o 12 1, med förslag till allmänna vilkor och stadganden i afseende på de under denna riksdag beviljade statsbidrag till väganläggningar och vägförbättringar, samt hamnbyggnader och vatten-aftappningar m. fl. arbetsföretag. S. D. Föredrogos och biföllos Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets den 16 och 22 dennes bordlagda Betäukauden:
Snart hade Lydia påtagit en yllehvardagsklädning, och knutit för sig ett förkläde, och var jemte modern i full verksamhet. De små syskonen voro så innerligt glada öfver systerns hemkomst, och Gud vet om ej egennyttan der vid lag äfven var litet med i spelet, ty det var ej utan, att de spionerade på om hon ej bland sina medförda saker äfven hade några små paketter, som de ej skulle få se, och deruti bedrogo de sig ej heller. Lydia hade begagnat den stund, som budet behöfde för att från Stjernfeldts hemta hennes saker, för att gå ut i bodarne och förse sig med något smått och godt att ge syskonen i julklapp, och då hon ganska väl visste hvars och ens serskilda smak, hade hon förstått att välja så att ingen skulle bli missnöjd. Hellman nödgades genast resa, för att komma hem och redogöra för sina kommissioner, men han trodde sig kunna lofva att komma igen till helgdagarne, och skiljsmessan blef derföre mindre påkostande. Men i unga Stjernfeldts hus var harmonien en gång för alla ohjelpligen störd. Ett par dagar efter sedan Lydia rest, hemkom Stellan från en middag, efter hvilken man spelat, och der han förlorat en ansenlig summa penningar. När han kom hem, fann han Nanna i hennes kabinett. Det syntes ännu spår efter tårar i hennes ögon. Det förargade Stellan, men han sade dock ej i början någonting, utan gick blott fram och tillbaka på golfvet, med korslagda armar. Nanna hade från Sätraholm fört med sig sin lilla fågel. Den fick fritt flyga omkring i rummet, och var så tam, att han ofta flög ned och satte sig på Nannas eller Stellans axlar eller händer. Den flög nu ned och satte sig på Stellans hand. Han grep tag om fogelns ben, och vred nacken af honom. Men då kunde Nanna ej längre återhålla sina tårar. «Min söta vän, du tar lifvet af mig med ditt eviga lipande,» sade Stellan. Nanna blott fortfor att gråta. «Tyst!» röt Stellan. «Reta mig inte längre, ty snart kan mitt tålamod vara slut.
Skilnaden torde bäst erfaras, om här finnes någon äldre Sjöofficer, som vill upplysa, att man, för att illudera föreskriften, att beklädnaden ej borde af Rolen be - Den 18 November e. ra. slås ulom vid karlens uppfordring, brukat skicka hem Båtsmännen lill Rotarne, men straxt åter uppfordrat dem, för att då få dem å nyo beklädde. Så tillgick det under 1808 och 1809 årens krig. Och huru tillgick det väl år 1816? Jo, då gaf man ut den af Friherre Cederström åberopade Förordning, hvilken jag ingalunda bestrider innehålla hvad Friherren sagt, men som jag påstått och påslår vara olagligen tillkommen och i strid mot Contracterne örn Båtsmanshållet. Af hvad jag redan derutur uppläst, linnes, att deri står, det beklädnaden skall utgöras endast vid uppfordringen. I Bolms Läns Contracter stadgas väl att skor, strumpor, skjortor, bulldansklädning med blå mössa o. s. v. skola årligen gifvas Lill Båtsmannen, men likväl fästes det vilkor dervid, att; ”När lian hemma är, får lian ”allenast en släpklädning och carpus af vad"mal, och ingen bulldansklädning eller blå ”mössa.” I Halländska Contracterne åter heter det i 6 §.: ”Båtsmanslön skall årligen "vara i penningar 8 Daler Silfvermynt, af "hvilka han undfår 4 Daler Silfvermynt uti ”Martii månad och 4 D-'° mynt uti September månad, therjemte vid årlig uppfor"äring 2 par skor, 2 par strumpor, a:ne "st. skjortor och en bulldansklädning, bestående af tröja och byxor underfodrade, ”samt en blå mössa eller hatt.” Och samma vilkor göres som nyss nämndes i Bohus-Länska Coutraclet.