Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:ovi. norn ett öfverlåtande til! Regeringen att förordna om allt hvad till verkställigheten hörer, utan att Rikets Ständer i förhand bestämma detailerna, och derigenom stadfästa hvad sedermera befinnes vara åtminstone hinderlig!, om icke overkställbar!, inser jag en möjlighet, att, med erfarenhetens ledning, kunna förlika en Forvagns-inrättning med vira localföihållanden, och gör mig äfven den förhoppningen, att samma Inrättning, rigtigt ordnad, snarare bör gifva en vinst åt Staten, än en förlust; men, i samma mon man vill förändra naturen af en Forvagns bestämmelse, i samma mon äfventyrar man icke allenast att göra en financiel förlust, utan äfven att bereda Inrättningens totala upphörande.” ”Forvagnens ändamål är, att fortskaffa Resande och Paqueier för bättre pris, än med Gästgifvarskjuts; dess natur är, att gå långsammare, än Gästgifvareskjutsen, dels i anseende till dess förmodade större belastning, dels för att ifrån och till hvarje Station under vägen emottaga och aflemna Passagerare och Paqueter. Vilkoren för Forvagnens begagnande och bestånd ärot ordning, punctualitet, säkerhet och beqvämlighet, samt att alltid kunna påräkna ett visst antal af Passagerare och Fragtgods. Härmed tror jag icke står att förena Utskottets förslag, att Forvagnen skall på 5 dygn tillryggalägga 53 mil tili B il.t 'Bcvittn ,~S'Allm,Besv.o>Oec.‘ Utsk.Bet.N:o 2 r. 13 Götheborg och på 6 dygn 655 mil till Ystad, ifrän Stockholm räknadt, som vill säga, att de flesta dagsresorna blifva 11 till och med i*i mil. Denna beräkning är grundad derpå, att Forvagnen skall gå en gång i veckan ifrån Stockholm till Götheborg och Ystad, samt lika ofta ifrån dessa sistnämnde Städer till Stockholm, och att alla hvilostunder, då de möjligen kunna ega rum, skola tillbringas i Länens Residence Städer.
Kammarkollegium, som Kongl. Majits Befallningshafvande, under förutsättning, det arrendatorn, på grund af arrendekontraktet, vore vid arrendets afträdande berättigad till ersättning för ifrågavarande, utan hans förvållande, arrendelägenheterne åbragte kostnader, ansett skäl vara förhanden att tillstyrka bifall till nämndemannen Jonas Fredrik Jonssons anhållan att få bibehålla arrenderättigheten å ornförmälde lägenheter emot nu utgående arrendp-afgift, helst ett billigt afseende å ansökningen, med hänsigt till de betydliga uppoffringar, arrendatorn måst vidkännas, äfven syntes förenligt med kronans fördel, hvilken vore beroende jemväl deraf, att en ordentlig och omtänksam arrendator vid arrendet bibohölles; varande likväl af Kongl. Kammarkollegium hemstäldt, att arrendetidens förlängning icke borde utsträckas utöfver 10 år, räknade från den 1 Januari 1851. Utskottet, som, med afseende å hvad sålunda förekommit, likaledes funnit det vara både med billighet och Statens fördel öfverensstämmande, alt nuvarande arrendatorn fortfarande lör en lid af 10 år bibehålles vid arrendet emot den nu utgående arrendeafgiften, anser likväl Statens ytterligare betryggande för vidare ersättningsanspråk fordra, att till de i nåder föreslagne vilkoren göres det tillägg, att, äfven om de till ifrågavarande lägenheter hörande byggnader och öfriga inrättningar skulle af andra tillfälliga händelser, än isdref eller vattnets åverkan, lida skada, arrendatorn icke heller i sådant fall må ega rätt till någon ersättning från Statens sida; och tillstyrker Utskottet alltså, att Rikets Ständer, med bifall till den nådiga Propositionen, måtte medgifva nuvarande arrendatorn af Motala kronofiske och qvarn att i 10 år, räknadt från den 1 Januari innevarande år, bibehålla berörde arrende, emot den nu utgående arrendeafgift 80 lunnor spanmål, hälften råg och hälften korn; med iagttagande likväl af nyss - 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 64. berörde tillägg till 2:dra punkten af ofvan anförde, af Kongl. Maj:! i nåder föreslagna, villkor.
Naemi sade till Ruth sina sonahustru: Det är bättre, min dotter, att du går ut med hans pigor, att på en annan åker icke någor afvisar dig. Alltså höll hon sig intill Boas pigor, och hemtade der, så länge bjugganden och hveteanden öfverfaren var; och kom igen till sina sväro. Och Naemi hennes svära sade till henne: Min dotter, jag vill komma dig till ro, så att du skall må väl. Den samme Boas, vår skyldman, när hvilkens pigor du varit hafver, kastar i denna nattene korn på sin loga. Så två dig, och smörj dig, och drag din kläder uppå, och gack neder till logan, så att ingen känner dig, tilldess han hafver ätit och druckit. När han då lägger sig, så märk till, hvar han lägger sig, och kom och lyft upp kläden vid hans fötter, och lägg dig, så varder han dig väl sägandes, hvad du göra skall. Hon sade till henne: Allt det du säger mig, vill jag göra. Hon gick neder till logan, och gjorde allt såsom hennes svära henne budit hade. Och då Boas hade ätit och druckit, vardt hans hjerta gladt, och kom och lade sig bakom en kornskyl; och hon kom sakta, och lyfte upp kläden vid hans fötter, och lade sig. Vid midnattstid vardt mannen förfärad, och tog om sig, och si, en qvinna låg vid hans fötter. Och han sade: Ho äst du? Hon svarade: Jag är Ruth din tjenarinna, sträck ut din vinga öfver dina tjenarinno; ty du äst arfvingen. Han sade: Välsignad vare du Herranom, min dotter, du hafver sedermer gjort en bättre barmhertighet än tillförene, att du icke hafver gångit efter ynglingar, rika eller fattiga. Nu, min dotter, frukta dig intet; allt det du säger, vill jag göra dig; förty hela staden af mitt folk vet, att du äst en dygdesam qvinna. Det är sant, att jag är arfvingen, men en annar är närmer än jag.
Men manne ej följden är fädan afall flggs bewillmng, ochhwil ken - Dsn 13 April. 413 ken wis innehafware skulle ej gerna frånhända sig en andel af sin förmögenhet, för att frälsa Återstoden, skulle ej friwilligt afstä något, för att undkomma mädan att förlora allt'k Wi haswa ju förbundit ost, att hälla godS och blod osparda för Fäoerncslandet, gch nar lntraffar ben, händelse, da detta löfte skall fullgöras, om icke när fienden stör öfwer wära hufwuden? Ett öde, som wi sä nyligen rönt, och för hwilket ingen Ration kan göra sig säker i framtiden. I härda olycksfall bör man ef förfäras af härda räddningsmedel. Waren dock försäkrade, att ett kraftfullt beslut i denna stund stall aflägsna mädan. Det är under fredens ätnjutandc, som freden stall tryggas; och aflädas farorna, innan mätt emot deni tagas, sa blifwa Le dubbelt hotande. Jag tillägger med tillfrebsfiallese, att jag sjelf äger en mättlig egendom, hwaraf en betydlig del bestar i oroterad ford. Mätte jag aldrig finnas owärdig att äfwsn för den, deltaga Md mina Bröder i Fäderneslandets för» sivar! Mina Herrar! Jag harr allmänna ordalag yttrat mina tankar i ett ämne af yttersta wigt. Jag har fredat mitt samwete; jag har aflagt min trosbekännelse; jag har röjr för Eder de grundsatser jag med öfwertygelfe hyser, med öfwcrtygelsL. följt, dä Min röst warit fordrad, och frän hwilka jag ej utan förebräelse stulls tro mig kunna wika. Sättet till werkställigheten är, sä midt jag förstår, lyckligen föreslagit i Oeconomi?- och Bcswärs-Utffottets Betänkande, hwarä jag tillstyrker bifall.'
Men jag tillåter mig i detta afseende fästa uppmärksamheten derå, att Utsk. såsom regel antagit, att motbok alltid skall finnas, i hvilken händelse frågan om ed förfaller. Ed förekommer, enligt Ulsk:s förslag, endast för den händelse, att motbok icke finnes, eller då den förkommit eller då fel uti densamma kunna företes. Om motbok icke blifvit lemnad, sä har den handlande sjelf utsatt sig för ali gäldenären sjelf skall få gå ed. Han har icke begagnat den lagliga formen, och kan således anses hafva medgifvit köparen, likasom denne, i händelse han bortslarfva! sin motbok eller uti densamma infört felaktigheter, kan anses hafva medgifvit den handlande rättigheten att gå denna ed. Hvad beträffar den af Hr Lagergren i dess reservation emot 3 § framställde anmärkning, så förenar jag mig sä mycket hellre deruti, som enligt det upplästa prol.ntdr., Vällofl. BorgareSt., hvilket denna fråga närmast rörer, redan deruti instämt. Hr Lagerhjelm, Pehr: Om man tror, att i den större rörelsen inom Riket kan förutsättas begagnandet af motbok, sä har man begått ett stort misstag. LagUtsk. synes icke eller hafva utgått från en sådan förutsättning, dä det till och med föreslagit ett särskildt stadgande just för den händelse, att motbok icke finnes. Mångfaldiga tillfällen gifvas, då begagnande af motbok icke kan äga rum, hvarpå jag såsom exempel blott vill anföra då varor reqvireras per posto. Dä sålunda motbok icke finnes, vare sig att naturen af sjelfva rörelsen gör en sådan omöjlig, eller att den person, som verkligen har motbok, icke vill densamma förete, för den händelse, säger jag, har Utsk. föreslagit, att den som är krafd, skall vara skyldig att med ed sig från krafvet befria. Jag tror, att den der innovationen i lagen att kunna svära sig fri, bör förekommas. Personer finnas, ingalunda tillräckligt upplyste om edens sanna vigt, att kunna motstå den frestelse, som ett dylikt lagsladgande skulle inleda. Aktningsvärda pastorer, inom hvilkas embetskrets dylik erfarenhet kan vinnas, hafva varnat emot alltför vidsträckt tillämpning af edgång.
I öfverensstämmelse med den åsigt, som föranledt Konungens rådgifvare alt tillstyrka anslag af handelsoch sjöfarts-fonden för längre tid än den, för hvilken dess inkomster äro bestämda, står ock föredragandens åtgärd, att, efter början af innevar. riksdag, föreslå betydliga anslag af handelsoch sjöfarts-fonden, utan att ens fästa K. M:s uppmärksamhet på, huruvida R. St:s tanke i frågan lämpligen kunde inhemtas. Konungens rådgifvare hafva vid flera tillfällen under nära 3 månaders tid år i838 dels tillstyrkt, dels icke bestämdt afstyrkt de betydliga utgifter, hvilka de då i Stockholm vidtagna militäriska anstalter förorsakat, utan att ens begära någon upplysning om dessa anstalters anledning. Då Konungen slutligen uppgaf denna anledn. vara de i Inifvudstaden förefallna oordningar, synas nämnde rådgifvare genom sin tystnad hafva erkänt riktigheten af II. M:s tanke om dessa oordningars farliga beskaffenhet, ehuru de, vid intet föregrde tillfälle, ansett sin pligt fordra någon framställning om nödvändigheten af och medlen till landels räddning utur denna ställning. Den 3 J u 1 i f. m. Under det Konungens rådgifvare på ofvanuppgifna sätt vållat Staten utgifter, som utan svårighet kunnat undvikas, hafva de försökt att vid uppbörden af Kronans inkomster få antagen en gemensam communal-ansvarighet: ett försök, hvars oförenlighet med vårt närvar, samhällsskick, så väl som dess upphofsmäns fullkomliga obekantskap med tänkesättet i det land , hvars Konung de åtagit sig att gå tillhanda med råd, utgången till öfverflöd ådagalade. Konungens rådgifvare hafva fortfarit alt gifva H. M. råd, ehuru dessa råd hos H. M. njutit så litet förtroende, alt H. M. till ett högt embete och deltagande i en del af de inför H.
Sedan spatserade vi igen litet omkring, stannade och såg på den vackra utsigten öfver atine-rramije och åt Kleopatras pelare, som här kallas 'amudi fara'un (Faraos pelare). Middagstiden gick jag hem genom bazaren och tog mitt andra pipskaft, som jag qvarlemnat i boden, men förvillade mig der alldeles, så att jag måste gå visst en half timma innan jag kom på rätt igen. Straxt på eftermiddagen passerade förbi mitt fönster ett tåg, föregånget af några män, efter hvilka kommo 3 käppkämpar. De stannade just härutanför och gjorde sina manövrer. Käpparne voro temmeligen långa störar eller stänger, som de slängde i allehanda makliga rörelser omkring sina hufvuden, låtsande den ena göra anfall, den andra parera. Allt gick mycket makligt och ntan någon särdeles skicklighet. Efter dem följde en med ganska rikt, rödt schabrak försedd häst, på hvilken ett likaledes i rödt och guldglitter utstyrdt barn red, hållet på hästen af en ömsom bredvid stående, ömsom uppsittande tjenare. Hästen stod stilla under det kämparne utförde sina manövrer. Efterst kommo 4 musikanter, 2 trummor af de här brukliga låga, och 2 pipare, hvilkas instrument både till ljud och struktur liknade nästan fullkomligen hautbois, blott att ljudet var mera skrällande och strukturen mycket enklare och kortare. Hvad det hela skulle betyda, vet jag ännu ej. Sedan gick jag ut till den öppna platsen eller torget vid arsenalen, der alla hade sagt mig att folket skulle göra mycket fantasia. Hela platsen var ock uppfylld med folk, dels spatserande omkring, dels stående i små grupper omkring de lustbarheter som bestodos. Den första grupp jag trängde mig in i, hade 3 eller kanske några flere sångare samlat omkring sig.
Brot. 18VS & 1863. 6 Sami. i Jfd, i 3 Baft. 2 Banlcö-Utsholiets Utlåtande N-‘o 34. under för öfrigt i nämnda Reglemente bestämda vilkor; hvaremot de öfrige 3:ne Eiks-Stånden bifallit l:a och 2:a punkterna samt Preste-och Borgare-Stånden jemväl 3:dje punkten, hvilken punkt likväl af Ridderskapet och Adeln återremitterats med anmärkningar, innefattande hufvudsakligen att Utskottet bort hos Rikets Ständer föreslå de förändringar i Reglementet för Allmänna Hypoteks-banken, som kunna anses erforderliga, för att bemälda Bank må blifva oförhindrad att frän Rikets Ständers Bank öfvertaga utestående lånen mot pant af fast egendom på landet. Som i frågor af förevarande beskaffenhet tre Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut, kan Bonde-Ståndets afslag icke föranleda någon åtgärd, beträffande Utskottets framställningar i Usta och 2:dra punkterna, men enär, genom förkastande af Utskottets tillstyrkan i hufvudsaken, BondeStåndet ännu ej kommit i tillfälle, att besluta i anledning af Utskottets hemställan i 3:dje punkten, har Utskottet, som anser Ridderskapet och Adelns återremiss icke böra föranleda frånträdande! af ett förslag, hvilket vunnit godkännande af Två Riks-Stånd, nu skolat förnya den hemställan, att, om, i följd af den öfverenskommelse, Fullmägtige, enligt Rikets Ständers beslut, éga ätt afsluta med Allmänna Hypoteks-banken, ändrihg eller tillägg i Kongl. Maj:ts angående en allmän Hypoteks-bank för riket den 26 April 1861 utfärdade nådiga Förordning befinnes blifva erforderlig, Rikets Ständer härjemte må förklara sig för sin del dertill lemnå bifall. Stockholm den 16 April 1863. X:o 34. k til:, till Éxp.-Utsk. den 16 April 1863, kl. 3 a. ta.
Statssamt Allmänna Besvärsock Oe c o nozi lie - Utskotten'; Herr von Schinckels, Jokan Fredrik, anförande, i anledning af Herr Montgommerie*, Gustaf, den 23 dennes till Utskotten remitterade Memorial, angående Dykeri-ochBergningsConipaguiet. Banco - Utskottet: a-io Friherre Jnckarsvärds, Carl Hinric, dea 12 dennes e. m. på bordet lagda Memorial, angående Banken* skyndsamma utredning. V.o Friherre Boijer, Ludvig , den 15 dennes /. m. på bordet lagda Motion, innefattande åtskilige omständigheter, jorn vid dett blifvande Finance - planens uppgörande böra iakttagas. Vrot, JJtdr. d, tf Dec, tSsg, 333 Lag * Utskottet: 1:0 Friherre Boijes, Ludvig, den 15 dennes f. m. pl bordet lagda Motion, angående granskningen af Nya Civil-Lagen. 3.0 Friherre Boije*, Ludvig, den 15 dennes f. m. på bordet lagda Motion, angående rättigheten att utgifva Assignationer. 3:o Herr Crusenstolpe*, Magnus, den 15 dennes f. m. på bordet lagda Motion, angående inrättande af Förmyndare - Kantare i Landsorten. 4-'0 Herr Crusenstolpes, Magnus, den 15 dennes f. in. på bordet lagda Motion, att Rikets Ständer måtte bestämma grunderne för det förslag till Prättegångs-Ordning i brottmål, hvilket kotnmer att af Lag-Co« mitcn utarbetas. 5:0 Herr Cederschjöld*, Pehr Gustaf, dea l5 dennes f. rn, på bordet lagda Motion, att ingen tjenare må kunna för skuld hos Husbonde hindras , att, efter vederbörlig uppsägning aflytta; jemte Herr Utams, 1!Wollrath, i anledning deraf, denna dag afgifnc yttrande. 6.0 Herr Cederschjöld*, Pehr Gustaf, den 15 dennes f. rn. på bordet lagda Motion, angående vissa allmänna principer för den 331 Vrot.
Spänningen gaf icke vika, förrän jag kände Eriks lilla hand fatta min och såg ett par stora blåa ögon möta mina. Då böjde jag mig ned och tänkte kyssa honom. Men jag kunde det icke. Jag vände bort mina läppar och smekte honom endast sakta på kinden, släppte honom och kastande mina armar om Elsas hals, brast jag i en gråt, som jag ej kunde behärska. När jag åter blef lugn, såg jag barnets stora, blåa ögon, som undrande betraktade mig. Mina egna barn ha bruna, blanka, lifliga ögon. Men Eriks äro drömmande, stora och blå. De påminna mig om allt, som jag lämnat, allt som varit. De draga mig till sig, och jag förstår icke, hvarför jag alltid tycker, att de se ut, som om de gömde en sorg, hvilken icke är barnets, utan den brådmogne ynglingens. Det är min inbillning som regerar mig. Han anar ju ingenting, han kan icke ens ana något. Och dock kan jag ej blifva denna tanke kvitt, hvilken följer mig som ett samvetsagg. Hur ofta satt jag icke under denna sommar och såg på mina fyra barn, som lekte på trädgårdsgången utanför verandan. Erik är den äldste och mest förståndige. Jag ser ännu, hur han följer mina båda flickor, medan lille Pierre, som är den minsta, tultar efter och inte får vara med. Erik går där som en kavaljer, han visar sig uppmärksam, han plockar blommor åt sina kamrater, han låter dem åka i sin vagn, och de små försöka tala med hvarandra. Jag sitter och ser på dem och tänker på den dag, då de blifvit vuxna. Nej, nej! Jag vill inte tänka vidare på min roman. Jag vill inte. Men jag kan dock ej hjälpa, att tankarna gå, och denna onaturliga okunnighet, som döljer deras blodsband, pressar samman mitt hjärta. Jag tycker, att jag kan förstå, hur det skulle vara att hafva begått ett brott, se brottets följder och vara tvungen att tiga för att själf undgå straffet. Det är naturligtvis därför att jag knappast sett Erik, aldrig lagt honom till mitt bröst, icke sett honom växa upp, icke hört hans första, stammande ord, som jag så sällan tänkt mig honom som mitt barn. Men icke ens nu när jag ser honom, är det mig möjligt.
Febr. oell d. 5 dennes: 1:0 ang:de frågan om lindring uti den hemmansägarne i Jemtland åliggande roteringsoch rustningsskyldighet; 2:0 ang:de det vid sista Riksdag framställda förslag till cn ny Stängselförordning; 3:o i anledning af vackt fråga om inlösen af egendomen Ekolsund, för att till II. K. II. Ilcrtigcn af Upland föräras. Hr af Robsahm, Carl Reinh.: Öfvertygad, att en sträng hushållning med Statens medel ej allenast är en dygd, utan jemväl en pligt, tror jag mig icke genom min motion hafva gjort mig saker till den förebråelsen att vilja bidraga till Statens betungande, enär Staten för erläggandet af 84,000 R:drs capital skulle tillskyndas en årlig inkomst af 25,000 R:dr. Då jag gick att väcka denna motion, ansåg jag ej lämpligt att uppehålla R. o. Ad:s dyrbara tid med den vidlyftiga historiquen om de tänkvärda öden, den s. k. äganderätten till Ekolsund under trenne sekler undergått, och äfven nu anser jag mig böra vara kort i detta fall. För att emedlertid öppet ådagalägga, hvarpå jag grundat min framställning i detta ämne, får jag äran nämna: att Ekolsunds gods redan år i542 tillhörde K. Gustaf I; att det sedermera gick i arf till hans afkomlingar och efterträdare på timonen, till dess det, genom hvarjehanda transactioner fram och åter, vid medlet af 1600-talet Kronan frångick, sedan, efter den sista köpeafhandlingen (som det synes på Drottning Christinas föranstaltande tillvägabragt) emellan K. Carl Gustaf och hans svåger Gr. M. G. De la Gardie, godset af högbemälde Konung afstods och under förpantningsrätt kom i Gr. Claes Totts händer; att Ekolsund var en Tottska familjens tillhörighet, till dess bemälde gods år 1681 af K. Carl XI till Kronan reducerades; att det fortfor att vara Kungsgård eller kronogods till år 1717, då K.
Uti, N:o 4. 5 qvämlighet än hittills fortskaffas; och då, oan. sedt de enskildta företag till backiga vägars jemnande eller omläggning nedomkring de höjder, öfver hvilka desamma från början varit dragne, som i flere af Rikets Provincer hittills blifvit fullbordade, mycket i denna väg ännu återstår att göra, hemställer Motionairen , som anser dessa arbeten icke i hast eller på en gång böra företagas, om icke, efter förutgången granskning af behofvets angelägenhet, något anslag så mycket hellre borde till eif så gagneligt ändamål beviljas, som arbetsförtjenst derigenom kunde åt allmogen beredas, samt den i vissa Provincer öfverklagade penninge brist och fattigdom i någon mott afbjelpas. Med anledning af denna framställning har Eric Svensson från Götheborgs och Bobus Län inom det Hedervärda Ståndet yttrat, att han för sin del väl icke ville föreslå något nytt anslag till vägars anläggning; men att, i den händelse något sådant skulle beviljas till nya Communications-vägar emellan Brödrafolken, till lättnad för Rikets Norra och Vestra Provincer, han ansåge sig skyldig begära, att Wedbo Häradsboer på Dalsland då måtte erhålla ersättning för de inegor dem frångått, genom verkställde omläggningar af backar på siora Landsvägen emellan Vestra Ed och Amål; hvarjemte RiksdagsfuIImägtigen från Elfsborgs Län Anders Danielsson anmärkt, att den af Hans Jansson väckta fråga innefattade ett ämne 6 Stais• samt Allm. Besv. o. Oec - Utsi. Uti• Nb 4. af dan beskaffenhet, att hvarje Län egde derom gora serskild underdånig ansökning hos Kongl. Maj:t, sedan ordentlig undersökning föregått till upplysning af förhållandet och Stats.bidragets nödvändighet. 3:0 Af Anders Johansson från Götheborgs och Bohus
Med anledning af de utaf Kongl. Majit sålunda afsedda förhållanden, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig hemställan, att, derest enskilde Christne eller någon församling enhälligt hos Kongl. Majit anhölle, att vid Gudstjensten eller andra presterliga förrättningar få begagna de äldre, genom nya Katechesen och Handboken afskaffade andaktsböckerna, Kongl. Majit, efter öfvervägande af omständigheterna i hvarje särskildt fall, täcktes till en sådan underdånig anhållan lemna Nådigt bifall, om anledning förefunnes, att samvets-ömhet och icke egensinne eller trotsighet dertill varit bevekelsegrynden. Utskottet har tagit motionärens förslag i öfvervägande; men då det måste anses önskvärdt att så väl vid religions-undervisningen, som vid Gudstjenstens utöfning enhet i möjligaste måtto är rådande inom hela Riket, och stora svårigheter utan tvifvel skulle uppstå vid tillämpningen, om olika Kyrkohandböcker finge begagnas, samt för öfrigt förslag till ny Kyrkohandbok redan är utarbetad!, och under pröfning, äfvensom nytt förslag till Kateches nära färdigt, anser Utskottet, innan frukterna af dessa nya arbeten ännu hunnit visa sig, ytterligare förslag i detta ämne ej för närvarande böra komma under pröfning; hvadan Utskottet tillstyrker, att någon åtgärd ii anledning af denna motion icke måtte vidtagas. Stockholm den 28 April 1854,. Allm. Ecsv.- och Ekon. Lisk. Vetänk., &’:o 90. 3 Reservationer: af Friherre Hjerta, F. P., hvilken anförde: »Såsom motiv iför Utskottets beslut rörande ifrågavarande motion, har blifvit anfördt, »att det måste anses Önskvärdt att såväl vid religions-undervisningen, som vid Gudstjenstens utöfning enhet i möjligaste måtto är rådande inom liela Riket, och stora svårigheter utan tvifvel skulle uppstå vid tillämpningen, om olika Kyrkohandböcker finge begagnas.»