Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag anser, att valen icke äro nödvändiga, ty om Urtima Riksdag icke inträffar, så få Fullmäktige vara i utöfning pf sina functioner hela tiden emellan a:ne Lagtima Riksdagar, och jag ser icke något skäl, hvarföre detta förhållande skulle ändras, i händelse Rikets Ständer sammankommo till Urtima Riksdag. Herr von Troil har fästat sig vid min anmärkning, att Styrelsen möjligen kunde vara missnöjd med Fullmägtige eller JustilioeOmbudsmannen, och då endast behöfde sammankalla lill Urtima Riksdag för alt få andra personer invalde i dessas ställe. Jag framställde sjelf denna anmärkning ganska lösligen, och medger gerna, alt jag icke anser det möjligt. Då Herr von Troil för öfrigt ej hade någon ting annat emot mina anmärkningar, än att de möjligen skulle åstadkomma ett uppskof med della förslag, enär Riksdagen nu synes nalkas så nära sitt slut, så hoppas jag, alt Herr von Troil instämmer i anmärkningarnes riktighet, så mycket heldre som jag tror, att ConstilutionsUtskottet säkerligen hinner be - 172 Den 9 Mars f. m. svara dem , hälst flere andra Utskott ännu hafva göromål öfrige. Herr von Sehulzenlieims redactions-förslag gillar jag fullkomligt, och anser dem vara både fullständiga och nödvändiga. Jag hade blott framställt principen och väntade att Utskotten skulle göra redactions-förändringarne. Herr Rosenqvist har omtalat alla de concessioner, som skulle blifva en följd af denna ändring med Urtima Riksdagarne. Detta kommer först i fråga vid nästa Riksdag, och det är då öppet för Herr Rosenquist att söka afslå liela förändringen. Vi hafva intill dess tid nog att afgöra, om ej fördelarne af de föreslagne ändringarne öfverväga concessionerna, då vi besinna, att Rikets Ständer bibehållas vid ulöfningen af dessa sina rättigheter hvart 5:te år. Medan jag ännu har ordet vill jag dock fästa uppmärksamheten vid en fråga, som jag i början undvek att anmärka, emedan jag önskade göra så få förändringar som var möjligt, i synnerhet så länge discussionen blott angick sjelfva principerna. Det är nemligen i afseende på ConstitutionsUtskottets verksamhet.
Hos Kongl. Maj:t har fräga npstätt om icke sedan Riket blifwit med en ymnig ärwäxt wälsignadt och Sädesbergningen redan til en del lyckligen för sig gatt, Bränwins-Bränningen borde, i enlighet med Riksens Ständers Beslut wid 1800 ars Riksdag och Kongl. Maj:ts derpä grundade Nädiga Förordning af den iZ Juni: samma är, ifrän och med den i nästkommande Oetober tillätas. Kongl. Maj:t* har funnit det för Jordbrukaren blifwa nyttigt och angeläget, at sälunda fä anwända nägon del af den förwäntad>rika grödan til en nödwändighetsmara, hwaraf hittils, under loppet-af inncwarande är, införseln ifrän Utrikes orter, i anseende til befarad Spannemälsbrist warit tilläten; men som uti 60 §. af den utaf Kongl. Maj:t och Riksens Ständer den 6 sistledne Junit faststälde Regeringsform det blifwit förklaradt, at ibland de Bcwillnings-artiklar, hwarom Riksens Ständer wid hwarje Riksdag ägde at förordna, skulle äfwen räknas Husbehofs brä» 1263 Den 23 Augustd brärweri-medlen, och i följe häraf nägon förändring i de ofwannämnde Författningar om Bränwins. Bränningen möjligen kunne komma at tiga rum; sä har Kongl. Maj:t ansett lämpeligt at til Riksens Ständer öfwerläm.na afgörandet af berörde fräga, förwäntade sig Kongl. Maj:t, at Riksens Ständer lära med den skyndsamhet, som omständigheterna fordra, antingen i allmänhet fastställa huru med Bränwins-Bränningen framdeles förhällas mä, eller, i fall de framtida wilkorcn härwid icke genast kunde oföränderlige» bestämmas, åtminstone tills widare stad. ga dem, under hwilka en sädan Bränning nu snart mä kunna tillätas. Kongl. Maj:t förblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Näd och ynnest wälbewägen. Ut supra. c ^ k i,.
Vanille, i i83o års Tull-Taxa belagd med 4 R:clr införsel-tull U, hvilken Tull-Comitéen nedsatt till 3 R:dr, liar Utskottet ansett kunna tåla nu stadgade tull, då den egentligen utgör en öfverflöds-vara, som i de flesta fall kan umbäras. ' Vitriol, Gröneller Jern-, är enligt nu gällande Taxa förbjuden att införas, men Tull-Comitéen bar derföre föreslagit en tull af 4 R*dr för 17 LU. Utskottet har väl icke ansett förbud för denna artikels införande nu mera vara af nöden, men har dock icke vågat föreslå lägre tull an 5 R:dr tunnan, eller 17 LU. Vagnar och Åkdon, enskildes, af dem sjelfve medförde, i så väl Tull-Taxan som Tull-Comitéens förslag belagde med en införsel-tull af 20 proc., bar Utskottet ansett billigen icke böra skatta mera än 10 proc., men för andra, nya eller brukade, har samma lull, som Tull-Taxan utsätter och Tull-Comiteen föreslagit, blifvit bibehållen, dock med beräkning efter verkliga värdet och icke med utsatt minimi-värde, som stundom kunde göra tullen högre än varans hela kostnad. Vin. i83o års Taxa bestämmer i införsel-tull för denna vara, då den införes på faslager, 2/j sk., och på bouteiller 1 R:dr kannan. Tull-Co miteen bar bibehållit denna bestämmelse, men i anseende dertill, att vin hufvudsakligen consumeras af förmögnare personer, för hvilka en liten tillökning i priset ingenting betyder, bar Utskottet uppsatt tullen för vin på fastager till 36 sk., och på bouteiller till 1 R:dr 24 sk. kannan.
Den enskilde ar underkastad passioner oell svagheter af mångfaldiga slag; den hos honom nyväckta tanken verkar genast till handling, som således ofta blir mindre välbetänkt För staten är detta omöjligt; jag talar nemi. här om constitutionella stater. Der delibereras hvarje fråga om statens financiella interesse såväl af Representationen sorn af Styrelseå och kan således icke handlingen följa på ögonblickets intryck. Detta synes mig göra en stor skillnad och en visshet, att man alltid stadium på den punkt af banan, der man vill och bör stadna. Jag får jemväl antyda en annan skillnad. Individens credit är af munga skäl högst vansklig. Olyckor, motgångar af alla slag kunna förstöra hans credit. En i dag rik man kan vara fattig i morgon. Med stater är förhållandet icke sådant; deras vederhäftighet blir alllid densamma. Conjuncturerna kunna för staten vara sämre eller bättre; inen den är alltid vederhäftig och det till den grad, att stater, sorn undergått missödet att förlora sin nationalitet, hafva bibehållit sin credit och betalat sin skuld. Således måste statens credit ej vara af samma beskaffenhet som den enskildes; och för att ondast tala 0111 en vanlig casus, går jag att nämna ett fult ord: uppsägning, som för den skuldsatte individen är så besvärande. Sådant veta stater icke af; deras creditorer akta sig för att uppsäga en sådan debitor som stalén, och staten kan icke göra dem större otjenst än att uppsäga sin skuld. Redan deruti ligger en stor skiljaktighet emellan statens och den enskildes creditväsende, och jag skulle derföre önska, att de, sorn i ämnet äga mera insigt och erfarenhet än jag, ville eftertänka, om icke verkligen de olikheter finnas, som jag framställt, och om det är logiskt rätt att tillämpa grundsatserna för den enskilda hushållningen på statshushållningen. För min del skulle jag tro, att conclusionerna från det ena till det andra sällan äro riktiga och t. o. in. ej äro arithmetiskt riktiga. Man har frågat, om en stat skulle i behofvets stund lättare erhålla credit derföre, att den redan är betydligt skuldsatt.
Hrr Talmän, som funnit remiss till Constit.Utsk. olaglig, mäste naturligtvis, i consequens härmed, vara af enahanda tanka. När således ett tillstyrkande betänk, återkommer, anse Hrr Talmän sig icke förhindrade att meddela proposition. Tre Stånds majoriteter votera bifall, det fjerde protesterar; men vi hafva dock, utan att i synlig måtto hafva brutit mot formen, helt geschwindt fått en civillag, som är uppenbart stridande mot grundlagarna, — och detta af det enda skäl, alt Regeringen i civil lagform framställt ett förslag, innebärande vilkoret af en grundlagsförändring, sorn ej skett, och att Talmännen vägrat att annbrlunda, än i sådan väg, behandla detsamma. Förvises åter frågan dit, der den hör enligt sin natur, eller till Constit.Utsk., så kan den åtminstone icke, utan ett för allom åskådligt lagbrott, på en Riksdag afgöras. Det gäller, mina Hrr, denna gång endast Regeringens andel i bancolagstiftningen; en annan gäng kan det gälla hen - I Den i3 Mars f. m. aoi hennes andel i beskattningen, ja, i tidernas tider kan hon i samma lorm föreslå oss en lag, som gör henne till, snart sagdt, enväldig, hvilken, blott för det propositionen derom icke från Regeringen framkommit såsom constitutionsfråga, titan med hänvisning till behandling efter 87 Reg.F., skulle, under allt yttre sken af lagenlighet, kunna påtvingas oss, medelst en Riksdags beslut, af majoriteterna i trenne Stånd. Min orubbliga öfvertygelse är således den, att remissen af en K. Propos., likasom den af en enskild motion, bör bestämmas af naturen utaf det ämne, som deri af handlas, och att, om detta ämne är af grundlagsnatur, det ock ovilkorligen måste i främsta rummet tillhöra Constit.Utskrs behandling; äfvensom att ett godtyckligt förfarande i detta afseende kan leda till de, inom det lagbundna samhället, mest vådliga missbruk.
Denna motion är väckt inom Högvördiga Preste-Ståndet af Prosten Söderberg, hvilken andragit, att för trafiken utmed Sveriges östra kust vore väl sörjdt under den vackra årstiden och så länge ångbåtarne oförhindrade af isar och vinterstormar kunna plöja hafvet. En hvar, sorn under nämnde årstid besökte de städer och orter, hvilka ligga i ångbåtarnes väg utåt berörde kust, kunde med glädje bevittna den liflighet der rådde så väl i varu-utbyte, sorn i persontrafik. Den sålunda ökade konkurrensen, och de tillfällen, som bereddes till personliga bekantskaper och förbindelser, föranledde många affärers ingående så väl för egendomshandel, som för andra grenar af förvärf. Men vintern inträdde och dödade allt detta lif, då det enda meddelandet, som orterne emellan egde rum, måste ske genom telegraftråden eller det skrifna ordet; ty all persontrafik, åtminstone emelian aflägsnare orter på denna kust, vore nästan helt och hållet afbruten under vintern. För varutrafiken derstädes vore dock något sörjdt genom den paketpost, som under vintermånaderne från hufvudstaden befordrades åt rikets södra orter öfver Linköping, med en derifrån utgående bibana till Westervik ; ehuru från sistnämnde stad och vidare söder ut längs kusten intet funnes vidgjordt ens för paketers förskaffande. Ej heller vore en enda plats för Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-VlskUs Betänkande N:o 18. 1 passagerare beredd å den paketpost, som, på sätt nämndt är, emellan Stockholm och Westervik fortskaffa.?. — Lyckligare lottad vore i dessa afseenden rikets vestra kust, der, genom postverkets försorg, så länge ångbåtsfarten vore inställd, en regulier passagerareoch paket-befordring komme att underhållas två gånger i veckan fram och åter emellan Götheborg och Helsingborg, öfver Kongsbacka, Warberg, Falkenberg, Halmstad, Laholm och Engelholm; och borde således en önskan att äfven för östra kusten se anordnad en dylik passagerareoch paketbefordring väl ej kunna anses innebära allt för öfverdrifna anspråk.
Icke heller lärer det behöfva utvecklas, huru deras ansvarighet inför Representationen härigenom blifver klar och logisk. Representationen finner då icke allenast i tysta protocol! hvad som tilläfventyrs kan innehålla en mening, som fredar för eller fäller till lagarnas användande; men Representationen finner uti de grundsatser, handlingar och åtgärder, sorn utgå från hvarje Departementschef, frukterna af hans nit, skicklighet och verksamhet; och den ansvarige rådgifvare!! sjelf kommer att befinna sig under bestämdare conslitutionella förhållanden, uti hvilka vi, ehuru länge ägande dem, visserligen icke till alla delar äro rätt invuxna, hvadan en ändring af den vigtiga beskaffenhet, som den ifrågavar. icke bör åsidosättas. Den ansvarige rådgifvaren kommer, genom sin sålunda förändrade ställning, i tillfälle att se hvad nytta hans utarbetade förslag och vidtagna åtgärder sprida i landet, och huru de der mottagas. Gå de ej igenom, motsäges han uti de företag, som han, enligt sin öfvertygelse, ansett nyttiga och gagneliga; så finner han sig icke kunna uträtta något, och bör då tillse, hvad hans frid tillhörer, och hvad hans pligt mot Staten, Konungen och sig sjelf fordrar. Jag anser mig derföre, då detta tillfälle nu är öppnadt att sannolikt för sista gången öfver denna fråga få yttra min mening, böra tillkännagifva, att jag röstar för antagande af förslaget. Jag skall följa frågan, så vidt mig är tillåtet, ända till dess fullbordande; och om mitt öde förer mig i det enskildta lifvets lugn, skall jag der med glädje njuta frukterna af den förändring, vi gå til! mötes, äfven om jag icke skulle vara bland dem, som lägga hand vid de arbeten, hvilka på den nya embetsbanan äro att förvänta. Hr Rääf, Leonh. Fredr., uppläste följande: Förslaget att i Sverige bilda en Ministerstyrelse är icke nytt. Betänkligheter deremot hafva, inom och utom RiksSt:n, blifvit offentligen yttrade af så da ne dels hädangångne, dels ännu lefvande statsmän, hvilkas meningar torde i slika mål förtjena någon uppmärksamhet.
— Icke lyckligare gick det i kam rar ne, och sedan derstädes bankofullmäktiges projekt att skaffa sig en tomt, som kräfde en summa utom sjelfva tomtvärdet af 1,200,000 kr., misslyckats, så fick den kungliga propositionen göra bankofullmäktiges framställning sällskap i den gästvänliga papperskorgen och man fick bland de parlamentariska nederlag, som regeringen vid årets riksdag fått utstå, äfven att inregistrera ett nytt sådant, och det värsta är, att detta nederlag var så innerligen väl för-tjent. Om hofstallet och Helgeandsholmen höra till de frågor, som blifvit både blötta och stötta, så är detta icke mindre händelsen med den kungliga teaterfrågan. Det är dock for märkvärdigt, att de kungliga teatrarne med de förmåner, som de åtnjuta, icke skola få sina affärer någonsin att gå ihop. Visserligen har man vida större anspråk på institutioner sådana som dessa än på enskilda teatrar, men man må å den andra sidan icke heller glömma, att dessa teatrarstå i - en mångfaldigt gynsammare ställning än de privata teaterinrättningarna. De hafva ett till 120,000 kr. uppgående kontant anslag, de hafva hyresfritt sina lokaler och, icke nog dermed, de draga icke obetydliga hyror af lägenheter i teaterhusen, hvilka uthyras. Allt detta är icke att förakta och dessutom borde man kunna vänta att, om ock större anspråk ställas på dessa teatrar — ökade anspråk, hvilka dock borde kunna fyllas med de extra förmåner som teatrarne njuta —, de också borde vara så rustade, att de icke allenast skulle utstå en täflan med sina konkurrenter utan med lätthet slå dem ur brädét. Men på annat har man fått se. Under den senare tiden hafva teatrarne laborerat med en underbalans, som år for år stigit, och i stället för att i tid genom kraftiga medel rycka upp sig och affä&lt;-rerna, har direktionen .låtit allt gå vind for våg, till dess man nu slutligen lyckats så sylta ned sig, att allt hopp var ute att genom egna medel hjelpa sig fram. För konungen personligen har detta varit en bekymmersam sak. Dyrt har han fått betala sin loge på teatrarne, men det har icke stannat dervid.
Gästgifvaregårdarne på landet i Länet äro desamma, som i sednaste underdåniga femårsberättelsernc omförmälas och utgöra tillsammans 97. Vid 24 af dem var skjutsningen år 1847 ställd på entreprenad, enligt kontrakt, af hvilka de flesta under loppet af år 1850 upphörde att vara gällande. Vid sistnämnde ars slut funnos på landet i Länet endast 13 gästgifvaregårdar, som hade skjutsningsentreprenad. Orsaken till denna förminskning torde hafva varit de förändrade bestämmelser angående entreprenörernes skyldigheter, 27 hvarmed Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enligt utfärdad kungörelse den 18 Maj 1850, sökte att i afseende på derefter blifvande skjutsningsentreprenader förekomma den eludering af författningen, som, enligt hvad erfarenheten visat, på flera ställen ägt rum, i det nemligen skjutslaget inom sig utsett en att till namnet vara entreprenör, under det att de öfrige fortfarit att i sin tur skjutsa, och hela förändringen således i sjelfva verket bestått endast i skjutslegans förhöjning utan någon deremot svarande fördel för de resande. 1 detta afseende blefvo genom nyssnämnde kungörelse följande stadganden meddelade, nemligen: l:o. »De förut genom tryckte och kungjorde tabeller för hvarje gästgif»varegård i Länet till antalet bestämde hästar, hvilka, der skjutsningen sättes »på entreprenad, det åligger entreprenören att hvarje dygn i första rummet »hafva i beredskap till de resandes fortkomst, skola ovilkorligen vara till fin»nandes, antingen i stall inom 500 alnar från gästgifvaregården eller ock »sommartiden på så närbelägen betesmark, att hästarne kunna inom den i »nästföljande punkt stadgade tid från skeende budning å gästgifvaregården »framskaffas. 2:o. »Under tiden från och med den 1 Oktober ena året till
BorgareStåndet blifvit yttradt angående de så kallade stående Magazinerne, tror Stats-Utskottef, att deri' kostnad, som enskildte häjföre komma att vidkännas, blefve ganska pbetydelig och skall vida öfverväga® af de fördelar, som blifva att påräk. na för de orter , hvilka af serskildta Magazinsupplag äro i behof. Att, såsom afven i anmärkningarne från Vällofl. Borgare-Ståndet upp.' tages, Städerne skulle anses skyldige bidraga till Magaziners uppförande i de orter, derifrån Spannmål nu afsändes, förekommer ej i Utskottets förslag. 7:0 Angående Brännvins-Bränningens bedrifvande i Hufvudgtaden hafva flere Ledamöter af Vällofl. Borgare - Ståndet ansett, att MagazinsDi rectionen sig dermed ej borde befatta, utan denna handtering på arrende till Private öfvérlåtas, livarefnot andre funnit bäst vara, att dermed förhålles på sätt hittills skedt. Att Magazins-Directionen borde med Bränvins-Bränningen i Stockholm sig befatta, flat .Utskottet i det afgifne Betänkandet äfven ytJrat; men af de skäl, sorn Utskottet haft ärat*' igo2 Stats Utskottets Brtllnkamien. anföra, anser Utskottet någon ändring för när-j varande ej möjlig, eller kunna, ulan alltför kännbar skada för Magazins - Inrättningen, tillväga bringas. Dä det blifvit i fråga satt, att Irirattniri gen ej haft någon väsemitelig. inkomst af Bränvins-Bränningen, anser StatsUtskottet sig böra i korthet rneddea hvad å denna rörelse erhållits från och med år 1800, efter de uppgifier, sorn åtfölja Magazins-Directionens från trycket utgifna Berättelser.
Sådana särskildta förhållanden kunna inträffa, som göra både en lättnad för församlingarna att kunna få någon prest till lärare i folkskolan, äfvensom en lättnad för prestens utkomst att någon tid innehafva en slik befattning, och derföre tillstyrker jag, att detta mom. mätte få oförändradt qvarstå endast nied borttagande af ordet "i allmänhet.” Hr Gripenstedt: Sedan jag till det mesta är före kommen i hvad jag ville yttra, af den sista värda talaren, anhåller jag att blott få anföra några ord om 6 morn., hvarest kyrkoherdar och deras adjuncter förbjudas att vara folklärare. Egentliga skälet, hvarföre kyrkoherdar icke må innehafva sådan befattning, är att de hafva sig uppdraget att vara högsta vårdarena öfver skolinrättningarna hvar i sin församling, och att utöfvandet af en sådan controllerande myndighet icke står att förena med lärarebefattningens utöfvande. Skälet åter hvarföre adjuncterne icke borde användas till skollärare är, att adjuncter i allmänhet äro ganska ambulatoriska; de ombytas ofta och skickas af consistorierna än hil och än dit. Att skolorna, d. v. s. undervisningen, skola lida genom dessa ofta inträffande ombyten af lärare, torde en hvar finna. Hvad mom. i öfrigt innehåller tror jag vara ganska riktigt och anhåller pm dess oförändrade antagande. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till Hr Frih. o. Landtm., om det icke kunde tillåtas att propos. finge göras på hvarje särskildt morn.; ty under det att öfverläggningen på en gång afhandlar 6 morn., så tala ledamöterne än om det ena och än om det andra, utan att öfverläggningen kan sammanhållas. Vid 1 mom. hafva några anmärkn. Y blifvit gjorda, och om Hr Frih. o. Landtm, skulle tillåta att man finge gå tillväga på sätt jag föreslagit, hvarigenom öfverläggningen kunde förkortas, så, och om propos. göres på 1 morn., anhåller jag att sedan få yttra några ord om det 2:dra. Hr Frih. o. Landt m* hemställde, om R. o. Ad. be20 El. 28 2 l8
Stats-Utskottet har uti dess förra Utlåtande uppgifvit de grunder, på hvilka Utskottet byggt dess tillstyrkande för en Cassern-Inrättning åt Andra Gardes-Regementet, samt får nu i|59» SiatsrXJtskottets Betänkandtn. härom ytterligare åberopa Riksens Hög to fl. Stan; ders underdåniga Skrifvelse den 2 April igro» angående Casserns anskaffande i alla Studer på allman bekostnad, hvilken underdåniga Skrifve!» se igenfinnes i f)Ue Delen, 2:dra Häftet af Ridderskapets och Adelns Protocoller vid r8o<j och 1810 arens Riksdag pag, 138. 2 0 Att som Stats - Verket häftar för en gäld af C0,000 R:dr fö: den sist byggde Cas sernen, så begäres att få veta, genom hvilka Riksens Ständers föreskrifter Stats-Contoiret varit berättigad*,- att utöfver årliga anslaget en så betydlig■ Summas lifgifvande till (Jåsseyn-Byggnad bevilja. Huru denna skuld uppkommit visar Stats» U [skottets förra Utlåtande ganska uttryckligen och bestämdt, så att dervid ar alldeles ingen ting vidare ait tillägga; Och att Stats-Contoiret utbetalt något utöfver årliga Stats - anslaget, är hvarken förhållandet, ej eller finnes det på något ställe eller någon handling uppgifvet, Stats-Contoiret har nied hela denna Cas» sern-Byggnad icke haft den ringaste befattning, utan endast uppå vederbörlig reqvisition anordnat det årliga Byggnads - anslaget efter den af Kongl, Maj:t och Riksens Ständer faststäldte Staten. 3:0 Att som Stats - Utskottet föreslagit till afskrifning ett i afseende på Cassern - Byggnaden redan upptaget
Till rekryter uti indelta Arméen får man nu, öfver hufvud taget, de båsta ynglingarne bland arbetsdrångar, som finnas i orten m. fl. Deremot antager jag, att om rättigheten att lösa sig med penningar från vårnpligten kommer att begagnas af många, så blir det vål egentligen af dem, som dels fått någon upfostran, dels af intelligentare personer af arbetsklassen, hvilka alla skulle anse sin tid för dyrbar att användas på vapenöfningarne, hvarföre det, efter min öfvertygelse, alltså skulle komma att blifva de sämsta af beväringen, som stadnade qvar att utgöra bevårings-skyldigheten. Att åter bland desse utleta befälet, tror jag icke vara en så riktig tanke, utan skulle det, efter min förmening, vara vida åndamålsenligare att genom ökad öfning, genom exer» cis-kompagnier, genom de medel, som i öfrigt stå K. M. till buds, söka befrämja, att man kunde inom den indelta Arméen uttaga ett sådant underbefäl, som dertill kan anses tjenligt; men huruvida man 32 Den 7 Januari. skall lyckas, att, efter ett ellet två års vapenöfningar, kunna på det tredje året bland bevåringseliterna utse befäl, eller personer, som äro lämplige till korporaler, vice korporaler eller underofficerare, anser jag ganska problematiskt. Det förekommer mig också rått besynnerligt, om dessa ynglingar skulle vara lämpligare till befäl öfver gamla stammen, ån den del af gamla stammen, som skulle kunna dertill upsökas bland dem, som haft en mångårigare öfning. Hvad sjelfva kostnaden beträffar, får jag erkänna, att någon fara för R. St:r deruti icke förefinnes, enär inga andra medel skulle dertill användas, ån dem, som utaf löseskillingen erhållas. Jag föreställer mig, att då denna löseskillings belopp år så stort, sorn 100 rdr, samt Svenska folket icke hyser någon fruktan för beväringsmötena, det icke kommer att blifva så många, som den K. Propos. förespeglar, hvilka komma af löserätten sig begagna.