Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De föreslagna 4 procenten i ränta äro således, intilldess någon pantsättning inträffar, icke annat än bevis på Rikets Ständers alfvarliga föresatts, att betala Bankens fordran bos Staten, och att de icke vilja nöja sig med att blott bokföra den och låta den paradera i böckerna. I hänseende till Capital-afbetalningen har man, för att icke förminska Statens tillgångar innan nästa Riksdag, föreslagit, att början dermed forst skulle göras från och med år i835. Derigenom är ingen ny eller ovanlig åtgärd föreslagen, ty en lika beskaffad vidtogs vid i823 års Riksdag, i afseende på de då beslutade uppbringnings-ersättningar. Några Ledamöter hafva påstått det vara bättre, att Banken finge begagna hela sin behållna räntevinst. Men hvad skulle följden deraf blifva? Jo att i million ginge förlorad dels för Statsverket, och dels för andra nyttiga företag, såsom Canalernas fullbordan tu. m. Då nu behofvet af desse obligationers begagnande alldeles icke är gifvet, utan blott möj - Den 21 O c to ber e. m. 201 ligt, men de omnämnda behofven verkliga; så hemställer jag, om man för möjligheten bör uppoffra verkligheten? lag tror mig nu hafva genomgått de hufvudsakligasle anmärkningarne, och yrkar bifall till Utskottens förslag. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus'. Allt ifrån sin stiftelse har Banken baft äran att vara Creditor åt Staten, men förhållanderne hafva varit olika under olika conjuncturer. Uuder de tider vi bade klingande mynt, blef alltid Statens skuld till Banken ärligt betald. Carl XI betalte fullt ut alla Statens skulder till Banken. De skulder Carl XII åsamkat Staten, blefvo äfven till Capital betaldte; af räntan blefvo 1,800,000 R:dr afskrifne.
Ehuru jag bekänner, att jag i allmänhet icke mycket fäster mig vid redaclionen af ordalag, då det icke gäller sak, får jag dock upptaga en värd talares anmärkn. emot de i Utsk:s förslag förekommande orden: ”en efter närvarande förhållanden lämpad lag.” Utsk. har trott, att det just var efter närvar, förhållanden författningen borde lämpas; ty icke borde den grundas på för - Den 13 Juni f. m. flulna förhållanden, icke kunde man begära, att den skulle lampas efter tillkommande förhållanden, utan det var de närvar, förhållandena, nemi. icke då LJtsk:s betänk, afgafs, utan naturligtvis då författningen af K. M. utfärdas, som i densamma borde afses, d. v. s. att alla de anomalier vid befordringarna, som uppkommit genom förändrade organisationer, skulle alhjelpas Hvad åter den siste värde talaren yttrat, har jag svårt att molbevisa, då jag i hufvudsaken delar tankar med honom; men jag tror likväl, i olikhet med honom, att en allmän författning, om också, såsom den värde talaren ansett nödigt, innehållande särskildta stadganden för hvarje verk, är nödvändig, på det att på ett ställe må vara sammanfördt allt hvad i afseende på befordringarna bör iakttagas, då numera den förut existerande författningen icke är i alla fall tillämplig, utan behofvel af dess 0111 iris tande, såsom vi hört, är allmänt erkändi och redan föranledt vidtagande af de för sådant ändamål nödiga mått och steg. Det är blott för att uttrycka, det R. St. vidhålla deras förut i ämnet yttrade tanke och'önska sakens slutliga afgörande, som denna und. skrifvelse skulle afgå, och jag kail ej inse dess obehöAighet. Frih. Cederström:
Rättegångs-Balken att salunda förändras : ”1 Hot-Rätten måge ej färre, än Fern Ledamöter dörama i mål, som å ära och lif gft. ”I andra mål, må Fyra Ledamöter utgöra Bom”fört antal, derest alla om slutet ense äro.” Till den tili Lag-Verkets öfverseende nedsatta Comité, liar Kongl. Maj:t till ytterligare pröfning öfverlemnat Våra förslag: 3:0. Om förlängande af den tid, sorni 30. Gap. r. §. Rättegångs-Balken är utstakad, att hos Den g Augusti 487 hos Kongl. Maj:t sota ändring i Hof-Eätts Dom och Utslag. 2:0 Om Straff-Lagarnas tillämpning på Arhetsoch Corrections-hus inrättande. 3:0 Om inrättningen af en Jury i Tryckfri hets-mål och jemkning i de stadgade straffen med Tryckfrihets-Lagen och Allmänna Lagen. 19. §. Gemensamt med Kongl. Majit håfve Vi beslutit stiftande, upphäfvande eller förändring af följande Stadgar och Författningar: 1:0 I afseende på kattet och .ordningen vid försäljning af utmätt fast Egendom å Landet, håfve Vi stadgat, att enär, genom Kongl.' Förordningen af den 27 April 1810, det är Gäldenär öppet lemnadt, att, då han och Borgenären icke kunna om stället för auctionens verkställande öfverenskomma, vid Utmätningsförrättningen eller salu-värderingen bestämma., om sådant skall å Tingsstaden eller Lands-Cancelliet ske, hvilket han likväl bör vid detta tillfälle Utmätningseller Värderingsmännen tillkännagifva, skall det alligga dem som utmätningen eller värderingen förrätta , att genast vid det den är slutad, för Gäldenären uppläsa nyssnähinde Förordning, jemte Förklaringen deröfver af den 27 Juni 1811 .och örn hvad i omför - Den 9 Augusti omförmälta omständighet är stadgadt, honom underrätta, samt intygande, att sådant skett, i Utmätningseller Värderings-Instrumentet införa. 5:0
Utskottets förslag om denna afgifts bestämmande till j procent af behållningen, gjorda hemställan, att de ville förena sig med Ridderskapet och Adeln, sorn förslaget godkänt, blifvit bifallen af Preste och Bonde-Stånden, hvaremot Borgare-Ståndet för den del af första momentet i författnings-förslagets 6 §, sorn härå har afseende, antagit följande lydelse: ”Bouppteckningar, som utvisa behållning af minst 1,000 R:dr, förses med stämpel till j procent af behållningen i boet i jemna hundratal Riksdaler”. Dä genom den nästföregående omröstningen kommer att afgöras, huruvida bouppteckningar med minst 1,000 R:drs behållning skola med stämpel beläggas, eller om befrielse från stämpelafgift skall ega rum för 1,000 Kalr å de bouppteckningar, der behållningen ej uppgår till 10,000 R:dr, lärer Borgare-Ståndets åtgärd att i de, öfriga Ståndens beslut om den allmänna afgiftens bestämmande till \ procent af boets behållning, endast pä det sätt instämma, att den skulle beräknas a. jemna hundratal Riksdaler, böra föranleda följande omröstning: 3:o. Don som biträder Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden godkända, förslag, att bouppteckningar, der stämpelafgift för dem bör utgöras, skola förses med stämpel till £ procent af behållningen i boet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Borgare-Ståndets beslut, berörda afgift att beräknas å boets behållning i jemna hundratal Riksdaler.
Det går icke an, att, för beredandet af en fördel åt enskilde, underlåta, att stadga nödige garantier mot Bankens förlust; ty BancoStyrelsen skall eljest vid låns meddelande se sig nödsakad, att göra sådana förord, hvilka bryta hvilken Lag som häldst, sedan man snart nog måste komma i erfarenhet deraf, att Ständerna lättsinnigt bortskänkt den säkerhet för Banken, sorn i Lagen funnits. Jag förnyar min anhållan om proposition till af» slag å Betänkandet. Herr Rosenblad: Man har, såsom skäl till afslag å Betänkandet, åberopat den våda, som skulle uppkomma för Banken genom försummelse af dess Ombud. Jag hemställer, om ej afseende äfven bör göras på vådan af förlust för enskilde, genom tvånget att här hålla Ombud. Banken har dessutom lättare tillfälle att välja sina Ombud, och controllera dem; men man har ofta hört omtalas de svåra följder, hvilka uppkommit för enskilde, genom deras Ombuds försummelse af Fatalier och Rättegångsformer. Lagens fordringar hafva då i all sin Den 17 Augusti f. m. 2l5 stränghet blifvit utkräfde, och jag vet icke hvarföre Banken mindre, än enskilde,skulle vidkännas skyldigheten att rätteligen bevaka sina mål. — Jag har för öfrigt ej annat att tillägga, än att förnya min begäran om proposition till bifall af Betänkandet. Herr von Hartmansdorff: Till hvad Herr Rosenblad yttrat, får jag, i afseende på Bankens säkerhet, blott tillägga att, om Bankens Ombud i Landsorterna icke blifva goda nog; så är det Landshöfdingarnes fel, lios hvilka dessa Ombud af Banken begäras. Men med den skicklighet Herrar Landsliöfdingar nu för tiden äga, och med det urval, som göres vid deras tillsättande, lärer i detta afseende intet vara att befara. För öfrigt får jag erindra, att i Bankens Discontrörelse, som så betydligt öfverstiger FastighetsLånerörelsen, sker bevakningen utan forum privilegiatum, och man har icke funnit, att Rättegångsformerna blifvit mindre noggrannt iagttagne der, än i fråga om FastighetsLån. Friherre
De uti jMemorialet åberopade Handlingar yoro vid detsamma bifogade, Pades på bordet, Herr Norden falk, Johan, had§ trimmat följande som upplästes; Den 5 Martu, f>J (Se Bilagan Nro n). Lades på bordet, Friherre Boije, Ludvig, hade inlemnat ett så lydande Memorial; (Se Bilagan N:o 12.) Lades på bordet. Herr Tham, Wolrath, uppläste följande tvenne Memorial; (Se Bjlagorne N:ris i3 och i4). Dessa 2:ne Memorial lades på bordet. Friherre Ridderstolpe, Fredric, anförde skrifteligen ; (Se Bilagan N:o i5.) Lades på bordet. Herr Gripensvärd, Fredric Adolph} hade inlemnat följande som upplästes: (Se Bilagan N;o 16). Förenämnde 7 Memorial lades på bordet. Herr af Borneman, Johan Aront hade inlemnat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 24). Lades på bordet. Grefve van Schwerin, Fredric Bogislaus, anförde skrifteligen : (Se Bilagan N;o 20). Lades på bordet, HerrGyllenheim, Frie Gustaf, hade inlemnat 2:ne Memorial, hvilka upplästes s så lydande ; (Se Bilagorae N:ris 26 och 27). Dessa 2:ne Memorial lades på bordet. Herr Rosenblad, Bernhard, anförde skrifteligen : (Se Bilagan N;o 3$)? Den 3 Martil, Herr Rosenblad anhöll, att dess nu väckte motion kunde få hvita på bordet, intill dess Riddarhus-Utskottets utlåtande i frågan om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfververläggningar} till Ridderskapet och Adeln inkommit. Grefve Posse, Carl Hindric'. Sedan jag med uppmärksamhet sökt uppfatta de olika motioner som här blifvit gjorde, vill jag ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid med framställningen af sådane motioner, hvaruti jag af andra blifvit förekommen, utan nu blott uppnämna dem, hvilka mig vetterligt af ingen föi'- ut blifvit väckte.
Beloppet nedsattes likväl till 600,coo R:dr, sedan upplyst blifvit, i hvad förhållande Bevillningen influtit under April, Maj och Juni månader föregående åren 1831, i832 och 1833. Låne-vilkoren, intagne uti Protocollet för nyssnämnde dag, blefvo de samma, som iagttagits för öfriga efter 1828—i83o årens Riksdag af Riksgälds-Contoret upptagne lån. Derefter öppnades låneteckning, enligt i allmänna Tidningarne införd Kungörelse, och begagnades denna teckning i början med den begärlighet, alt mer än hälften af det till upplåning fastställde belopp insattes före slutet af den månad, hvaruti låne-teekningen kungjordes. Uti April månad 1835 befanns likväl uti det, under föregående året, till upplåning bestämde belopp af 600 000 R; lr ännu fela a5,coo R:dr, och då derutöfver erfordrades ytterligare lån, för att kunna fullgöra RiksgaldsContorets åliggande utbetalningar, beslöts, det låneteekningen, uppå förut Stals-TJtskottets Memorial, N.-o 38. 5 kungjorde vilkor, borde fortgå, intill dess annorlunda förordnades, dock så, att hela lånesumman ej skulle få öfverstiga 700,000 R:dr. Under tiden och innan denna lånesumma hunnit fullt tecknas, hade Rikets Ständer, genom 52 §. uti det för Riksgälds-Contoret utfärdade förnyade Reglemente, i anledning af Fullmägtiges derom gjorda framställning och sedan Fullmäglige förslag i ämnet afgifvit, meddelat föreskrifter, i afseende å upplånings-sället, till följd hvaraf lån för Riksgälds-Contoret kunde, efter sig företeende omständigheter, upptagas emot obligationer att betalas vid anfordran, efter uppsägning eller pä bestämd förfallotid. Genast efter emoltagandet af dessa förnyade föreskrifter, befanns äfven Riksgälds-Conlorets ställning sådan, att allmänheten måste ytterligare anlitas för låns upptagande.
af for gråt, En vild passion, en öfverdrifven, Som intet uttryck passar åt Slikt ungdomsvanvett ej för hårdt bedöm! Eller på ett annat ställe: Ack! Jag vet: vid lifvets morgon mulnar till hvar ungersven. Fåvitsk vill han rata rosen, fins ett törne jemte den, Anser för ett sorgmoln röken af en nytänd glädjeeld. Tycker stort och högromantiskt att i dystert grubbel gå — Hän vet redan med sig, att déssa vägar icke skola blifva hans, och är fardig att vid föga mer än tjugu års ålder slå ett. streck öfver en gammal räkning och lemna “ denna verld af diktadt qval “: Jag frisknat till efter min feberdröm. I den två år senare utgifna samlingen “ Örchidéer “ ljuda också mera manliga toner. Svärmeriet med blomdoft, månsken och vaktelskog är, så att säga, förvisadt bort till en vrå; en manligare lefnadslust har trädt i stället för det förra afsigtliga pjunket, och större uppgifter locka redan den knapt mer än tjuguårige sångarens håg. Nu diktar han sin präktiga hyllningssång till Rouget de Tlsle, en ton, som tjugo år senare vibrerar lika stark i skildringenaf Mazzinis, den italienske revolutionshjeltens uppträdande som “ Cavours gäst “; nu stiger “ Julibruden “ från 1789 fram som en äldret ädlare syster till “ La pétroleuse “ från 1871, hvilken hon dock icke förmår öfverträffa i hänsynslöst dödsförakt; nu diktas “ Konstberiderskan “, en rättfärdighetens protest af samma slag, som skalden i en långt senare tid afgifvit i sådana stycken som t. ex. “ Venus och sliparen “ eller “ Den tjenande brodern “. Hilr långt skaldens synkrets ‘ redan nu vidgats Visa också sådana stycken som t. ex. “ De tusen fröjdernas stad “, “ Dö och glömmas “, “ En fallen stjerna “ m. fl.
Jag finner visserligen der, att han velat förekomma Statsverkets sammanblandning roed Banken, och det i sådana ordalag, att Herr Munck af Rosenschöld trott dem kunna extenderas ända derhän, att StatsVerket ej finge öppna räkning med Banken, en mening hvilken dock af Grefve af Wetterstedt blifvit vederlagd; men jag måste likväl instämma i livad Hr Cederschjöld anfört, att ett posilift lagbud fattas, som hindrar hvilkendera Statsmaglen som helst, att kunna gifva anvisning på Banken, då större summa behöfves. Ett sådant stadgande hade likväl bordt vara aprioriskt in - Den 17 Februarii f. ra. nan realisationen beslöts. Derföre tror jag någon ändring i Herr Rosenblads förslag vara nödig, så att Statsmagterne bestämdt förbjudas utgifva sedlar eller creditpapper, hvilka skola gälla såsom mynt, ty få de utgifva sedlar, kunna de göra det utan någon redbar valuta; och skola de då äga rätt att utgifva sedlar, bör det likväl icke få ske till större belopp, än motsvarande redbar valuta verkeligen finnes i Banken. I aunat fall uttages redbara fonden förr eller senare, då Rikets Ständer få sammankallas för att sälja Bankens hus, afskeda tjenstemannapersonalen samt gifva den pensioner. Jag anhåller således, att i förslaget bestämdt må uttryckas, att Banken i intet fall får tillgripas; annars kan man ej anse realisationen såsom bestämd. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Herr Rosenblad har, till styrka för den mening, att något stadgande behöfdes om Statsverkets skiljande från Banken, anfört nödvändigheten att lugna ögonblickets opinion. Jag deremot tror det vara betänkligt att hafva allt för mycket afseende blott på ögonblickets opinion, då man skall stifta en grundlag. Jag vill minnas, att då Rikets Ständers garanti infördes i BancoOrdningen år j668, äfven för att lugna ögonblickets opinion, ansågs saken så vigtig, att någon förklarade det hvarje bokstaf i detta ord var värd en tunna Guld. Men jag hemställer, Den 17 F e b r u a r i i f. m. i55 hvad värde man nu sötter på desamma.
Pensions-kassa, Arméens » 145—148. 291—292. Pharmaceutiska institutet » 66—67. Polishäktena » 153. Postverket »' 01—65. Publika hus och byggnader i Stockholm Reservationer emot Revisorernes beslut . » 82—83. 239. — å statsanlagen 8. Reservmedelseller rotering s-kassa, Jemtlands . 117—119. 280—281. Resestipendier, anslaget till X 34—35. 242—243. Restantier » 4. Revision, tiden för nästa . Riddarholmskyrkans iståndsättande » 19—20. Riksgälds-kontoret, liqvider med )) 7—8. Rikshufvudbok, nytt formulär till » 2—3. — 345 — Revisionsberättelsen Rikshufvudbokens kapitalräkningar, tabel, lerna Niis 1 och 2 vid sid. 3. Riksmuseum, Naturhistoriska » 187—188. Rilcsstatens anslag, brister och besparingar å » 5—7. — fjerde hufvudtitel, anslagen derå, bilagorna litt. D, och E. vid . » 87, — utgifts-titlar . » 4—5. Räkenskaper, statsverkets, formulär till , » 3. Salpeterfonden » 122—125. Bilagan litt. H, vid Sammandrag af rikshufvudböckernas kapitalräkningar, tabellerna N:s 1 och 2 vid » 3. Serafimerordens-gillet .. » 196—198. — lasarettet » 198—200. dess lokal . Sjöförsvaret, anslagen till » 128—135. Sjöförsvars-departementets Kommando-expeditions räkenskaper » 135. Sjökarte-kontoret » 133—134. Skara veterinär-inrättning » 68—70. Skiften och afvittringar, anslaget till » 174—176. Skogs-institutet » 56. Skogsplanterings-kassan . Slottshyggnads-medlen » 181.
Som bevis på ståndets förtroende blef hr Meurman emellertid vald till bank-fullmäktig, hvarigenom hans verksamhet förflyttades från provinsen till hufvudstaden, samt utsågs dessutom till bondeståndets representant vid tzarens kröning i Moskwa. Insig-ten om det olämpliga i att ståndet icke skulle representeras af en verklig allmogeman framträdde dock så oförtydbart i ståndet, att hr Meurman föranleddes att afsäga sig hela representantskapet vid kröningen, för hvilket fall ståndet uttryckligen valt tvänne suppleanter, bägge verklige bönder. Men när tiden för kröningen närmade sig, blef förmodligen frestelsen att se all den ståt, hvarom tidningarna redan på förhand talade, för stor för hr Meurman. Ehuru den allmänna opinionen ansåg hans afsägelse för definitiv och af-görande, beslöt han icke dess mindre att resa till Moskwa. Beslutet blef äfven verklighet. Hr Meurman afreste, åtföljd af tidningarnas ironiska lyckönskningar. Jag vet icke hvilka syner mötte honom på färden till “ Rysslands hjerta “ eller hvilka intryck den stora kröningen gjorde på hans sinne. Kanhända harmades han djupt öf-ver att se Finlands representanter inmängda bland de ryska guvernementsstädernas deputerade, utan att ens å landets vägnar få framföra någon särskild lyckönskan, eller kände han sig sårad öfver att ej i likhet med sin föregångare vid ' Alexander II: s kröning få blifva förestäld för tronföljaren. Man har gissat så väl hit som dit. Säkert är att man trodde sig kunna konstatera en förändring med hr Meurman efter # den resan. De häftiga och hänsynslösa artiklarna i Morgonbladet upphörde med ens, och det berättas att förf. efter återkomsten under inflytelsen af sina reseintryck yttrat tillnågon eller några af sina härvarande vänner: “ nu kan det vara tid för partierna i Finland att sluta fred. “ Öppnar man den broschyr, som förf. nu utsändt efter en lång tystnad, så kan man i sjelfva verket finna en bekräftelse på dessa ord. På tal om det berättigade i partiernas tillvaro och deras nödvändighet för utvecklingens gång, säger förf. : “ Men om också slitningen mellan partier hör till utvecklingens gång, så kan den dock, utan tvifvel. leda äfven till förderf.
Riksdags-Ordningen, åsyftande Rikets Ständers Revisorers sammanträde hvarje år, någon anmälan om sistnämnde oafgjorda Grundlags-förändring icke i den föreslagna underdåniga skrifvelsen funnes gjord, hvilket dock ansetts nödigt, emedan i annat fall kunde synas, såsom alla från förlidne Riksdag hvilande Grundlags-ändrings-förslag redan voro af Rikets Ständer afgjorde; på grund af hvilken anmärkning, hvaruti Hedervärda Bonde-Ståndet jemväl: för dess del, instämt, ifrågavarande förslag blifvit från dessa 2:ne Riks-Stånd till Utskottet återremitterad t. Med anledning häraf, och ehuru, till följd af Rikets Ständers genom Protocolls-utdrag meddelade beslut, angående sedan sista Riksdag hvilande förslag tili Grundlags-förätidringar, Expeditions-UIskottet väl endast ansett sig åligga, att föreslå sådan Rikets Ständers underdåniga Exp. Utsk. Förslag till und. Skrijv. N:o 120. 263 skrifvelse till Kongl. Maj:t, hvarigenom de af Dem redan gillade och antagne Grundlags-ändringsförslag i vanlig ordning måtte till K. M:ts Nådiga sanction öfverlemnas, samt, ehuru den af Expeditions-Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelse blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Presle-Ståndet godkänd, har Utskottet likväl, till uppfyllande af den utaf de öfriga amerespective Riks-Stånden nödig ansedda iakttagelse vid samma skrifvelse, ansett sig höra ett förnyadt project dertill Rikets Högloft. Ständers pröfning härmedelst vördsamt underställa. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 12 Aug. 1829. Preste-Ståndet d. 24 Julii — Borgare-Ståndet d. 24 Bonde-Ståndet d. 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående godkände förslag till ändringar i Rikets Grundlagar. S. A. K.
I den för detta lån utgifna skuldförbindelse har, i öfverensstämmelse med stadgandet uti 140 § 14 mom. af det för Riksgälds-kontoret gällande reglemente, direktionen åtagit sig att efter tre års förlopp efter slutet af det år under hvilket första delen af lånet utbekommits, årligen till Riksgälds-kontoret eller ordres betala åtta procent af den lyftade lånesumman, hvaraf ränta skulle godtgöras efter fem för hundra af det obetalda kapitalbeloppet samt det öfriga komme att utgöra afbetalning derå. Då detta företag, som, enligt upprättadt kontrakt, bör vara fullbordadt sednast den 1 Oktober 1870, förutsatte en vida längre arbetstid än tre år samt någon inkomst af företaget icke vore att påräkna förr än detsamma i sin helhet hunne blifva färdigt, hvarförutan uppmätning och taxering af den genom arbetet vunna mark samt bestämmandet af den andel, som hvarje i företaget intresserad jordegare bör erlägga, först efter arbetets fullbordande kunde verkställas, har hos Rikets Ständer särskildt förslag blifvit framstäldt om förlängning af tiden för tillgodonjutande af frihet från räntebetalningsoch amorteringsskyldighet. Af tillgängliga handlingar hafva sådana upplysningar erhållits om det ekonomiska betryck, hvari ett stort antal uti detta arbete intresserade, allmogeklassen tillhörande personer sig befinna, att, om ränteoch amorterings-inbetalningarne skulle taga sin början redan vid den tid, som först bestämdes, största sannolikhet förefinnes, att ganska många af dem, som i detta arbete äro deltagande och som nu endast med största svårighet lifnära sig på sina små hemmanslotter, skulle med en sålunda stadgad inbetalningsskyldighet icke vidare kunna vid sina fastigheter sig bibehålla. Af sådan anledning finna Rikets
Didrik betraktade honom med smärta och medlidande, förde honom, som ett barn, till soffan, der han medvetslöst nedsjönk, och, stående framför honom, fortfor han, på en gång ömt och vördnadsfullt: – Hör mig nu, grefve Edvard, medan ni är någorlunda lugn, och fatta ert beslut då ni icke ville lyda mitt råd, att lemna henne qvar hos sin fostermor, så säg henne nu allt. Edvard spratt häftigt till, men sade ingenting, utan nedsjönk åter stum och känslolös på soffan, och Didrik fortfor: – Det gifs ingen annan utväg att rädda er båda ifrån den afgrund, på hvars brädd ni går hon skall då glömma den förfärliga och sällsamma ödets lek, som fört er tillsammans eller minnas den som en onaturlig dröm, och kanske bli lycklig med en annan skrif till henne ännu i qväll jag återför det stackars barnet till hennes hem, och ni kan resa, verlden omkring, om ni så vill, för att döda er sorg och glömma. – Glömma Anna den enda jag älskat är det icke nog att jag, redan vansinnig af denna djefvulska tillställning, bemött henne på detta sätt uppfört mig som en galning och kanske för evigt förlorat hennes kärlek nej, nej, det är tid att återtaga sitt förnuft att njuta den sällhet, som redan är min , som låg mig så nära Ah! jag skulle uppoffra henne och mig sjelf för en chimèr, en osanning – Men jag säger er att det kan vara sanning, att många skäl förvissa mig – Tyst, tyst, – sade Edvard häftigt, gick in i sin sängkammare, och slog igen dörren efter sig. Didrik stod qvar ett ögonblick. – Om allt skulle vara en dikt, – mumlade han halfhögt. – Om grefven skulle ha någon rival, som ville skilja dem Nej, nej, en alltför säker aning säger mig att det är sannt men hvar finna den, som skrifvit denna olyckliga biljett? Hvarför har hon inga bevis? Didrik gick långsamt derifrån och mötte i trappan gamla Gertrud, som fattade hans hand och förde honom med sig.