Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär Staten redan afsagt sig rättigheten att in natura infordra hö- och spanmälsräntorna och då någon uppsägning från Statens sida å andra räntepersedlar ej heller någonsin lärer ifrågakomma, har följaktligen numera den, enl. kammarcollegii tind. utlåt, af d. 14 Oktober 1778, med skattläggningen i persedlar förenade, förmenta fördelen för kronan att alltid, vid förefallande behof, äga säker tillgång på naturapersedlar, i sjelfva verket redan upphört, och således äfven det skäl blifvit undanröjd), som förnämligast synes föranledt bemälte collegium att afstyrka räntepersedlarnes då ifrågasatta utbytande mot en ständig penningeränla, fastän samma utlåt, visar, att coll.-m både insåg och erkände de stora och obestridliga fördelarne af en sådan åtgärd. Med anledn. af de vid alla tillfällen, dä fråga härom upslått, yttrade farhågor för Statens förlust genom persedelräntornas förändrande lill en bestämd penuingeskatt, bar jag ansett nödigt göra mig noga underrättad om de egentliga anledmne till och den verkliga beskaffenheten af de under förflutna tider inträffade högst anmärkningsvärda förändringar i Svenska penningeväsendet samt varuvärdenas och penningarnes inbördes förhållanden. Genom den för sådant ändamål anställde omständliga utredning af dessa förändringar, äfvensom genom inhämtade uppgifter ang:de desammas inverkan på de allmänna varupriserna under loppet af de 3:ue sednaste århundradeua, har jag erhållit tillförlitlig visshet derom, att varornas stegrade priser samt penningarnes fallna värde hufvudsakligen mäste tillskrifvås de våldsamma och landets industriella förkofran tillintetgörande eller hämmande åtgärder, som i afseende på mynt och penningeväsendet, tid efter annan, blifvit vidtagna.
N:o 2, om tiden till anmälan af hinder för lysning och ägtenskap, N:o 3, om ränteberäkning å Myndlingars ArfsCapital. N;o 4, om hembud då Frälse SkatteHemman såljas utom börd. N:o 5, om afgärda Bys rätt till skifte i skog och mark. N:o 6, öfver en Motion om ändring i 25 Cap. 5 §. RättegångsBalken. N:o 9, öfver Motion om återupplifvande af föreskriften, att ägta Makar, som skola skiljas, böra personligen inställa sig i DomGapitlet. N:o 11, om upphäfvande af förbudet emot KyrkoMusik under Fastlagstiden. N:o 12, om upphörande af handsträckning vid Fastighets-köp. N:o 13, i anledning af Motion om förändrad tid för SommarTingen. Från Allm. Besvärsoch Ekonomi utskottet. N:o 4, om väg emellan Öfver Torneå och Kengis. N:o 5, om ledige Kyrkovaktare tjensters kungörande. N:o 7, om Lindes Bergslags Koltillverknings levererande. N:o 11, om Gästgifveriet anläggning och Gästgifvars tillsättande. S. D. Återremitterades nedannämnda, nu ä nyo föredragna, Betänkanden: ^ Stats-; Fröt. Utdr. d. 4 dpril 23, »#5 Stats - Utskottets N:o 73 , i frågan om Wadstena KlosterKyr. kas öfverlåtande åt Stads - och LandsFörsamlingarne derstädes. Lag-Utskottets N:o 7, i frågan, om befrielse för Rådmän och Kämnerer från deltagande i ansvaret för försummelse med Domböckers och Protocolls insändande. N:o 8 , i frågan, om upphäfvande af BorgRätterne samt upphörande af RiksMarskalks Ämbetets befattning med skuldfordringsmål. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets. N;o 6, om tiden för de allmänna Utskyldernas erläggande.
Utdrag af Protokollet, hället hoS Hög, loflige Ridde sk> pet och Adeln de» 6 Scp.embcr 1809. S. O. I anledning af twänne anförandrn till Protocollct af Grefwe Oe la OarciE, Jacob, och Herr kocklieb, Latt - breäric^ hwilka anföranden till Riddar - Den 11 September. 237 Riddarhus - Utskottet remitterades, beslöt Högloflige Rldtcifkapcr och Adeln uppdraga Riddarhus - Utskottet att till Sichrdct idkorama Nied ett sädant sam» inandrag af 172Z ä s Adesfga Privilegier, hwar af kunde utrönas, hwilka af de Riddcrskipet och Adela förut tillhörige uteslutande rättigheter ännu öfrige äro. Oe supra. Utdrag af Prokocollet, hället i H-gloflige Ridderskapcts och Adelns klenum dea 5 September I8O9. S. D. I anledning af en hos Riddcrskapct och Adeln wäckt fräga, huruwida Riket skulle hos för detta Konungen hafwa inncstäcndc, efter Högstsalig Konung lis, en fordran af 4 millioner R:dr, hwilka Högstbemälte Konung ffulle wid Riksdagen i Gefle 1792 hafwa ätagit sig, att pä Statsskulden af, liquidcra , bestöts, det mä Riksens Ständers till upp, teckningen af för betta Konungens egendom utsedde Ombud wara updraget, att om förhällandct med ben» na fordran göra sig underrättade, och till Riksens Ständer inkomma med de uplpsningar de derom kun, na mhemia; Och skulle ge-wm Utdrag af Protokollet de öfrige R lp.'ctiv>. Sanden härom wänligen un» dcrrättas, l-ir supra.
Orsaken härtill torde åtminstone till en del ligga deri, att Norriges representation icke kunde antagas sinnad att på förhand afsäga sig och sina kommiltenter rättigheten att höras och rådfrågas, om de politiska förvecklingarne skulle hota att i sin hvirfvel indraga de Skandinaviska brödrafolken. Slutligen anser jag, att denna fråga icke kan undgå att fästa blicken på de diplomatiska handlingar, som i sednare dagarne blifvit offentliggjorde och hvilka väl å ena sidan visa ett allvarsamt bemödande af Vestmaglerne och det med dem förbundna Österrike alt släcka Rysslands öfvermakt, men ock å den andra ådagalägga ett sträfvande af Preussen alt tillvägabringa en förening med de Tyska småstaterne, och, som det vill synas, med hofven här och i Köpenhamn, för att under formen af väpnad neutralitet intaga mot Vestmagterne och Österrike en imponerande ställning, som skulle på en gång inskränka dessas fordringar på nationernas deltagande i striden och derjemte bereda Ryssland så lindriga fredsvilkor, som möjligt. En sådan följd af Sveriges neutralitet, som den sistnämnda, torde göra denna ställning mera opolitisk, än hvarje annan, och hvarje penninge uppoffring för ett sådant ändamål än mera betänklig. Hufvudsakligen af dessa skäl reserverar jag mig mot Stats-Utskottets utlåtande, hvarigenom Rikets Ständers bifall till den Kongl. Propositionen blifvit förordadt.» Uti denna reservation instämde till alla delar Riksdags-fullmäktigcn Henrik Andersson från Örebro län. af Riksdags-fullmäkligen Ola Mänsson från Christianstads län, som åberopade del, under ifrågavarande ärendes behandling hos Utskottet, af honom framställda förslag, att den i fiegerings-formens 63 § först omförmälda kreditiv-summa måtte af Rikets nu församlade Ständer fastställas lill 1,500,000 R:dr B:ko, deraf 1,000,000 skulle för rikets försvar få användas, samt att det andra krediti> vet borde bestämmas lill ett belopp af 3,000,000 R:dr B:ko.
Och så sa’ han att jag skulle gå till sängs; och jag låg beskedligt i 14 dar. Men så märkte jag, att det bara blef värre och värre. Då sa’ jag att nu vill jag sjelf ordinera. Jag ordinerade en resa till Stockholm. Jag sa’ att jag skulle tala med en berömd specialist här; men då blef han ond och sa’ att jag skulle stanna i Lund. Men så sa’ jag att jag inte skulle gå till någon annan läkare; och då sa’ han att det var bra och att ombyte af luft skulle göra mig godt; han ville visst gerna vara af med mig.» »Nå, och resan har bekommit er bra?» »Åhja. Allting är bättre än Lund. Hade jag inte kommit derifrån nu på en tid tror jag att jag hade dött. Jag hade en god vän som dog i våras. Hon hade också bleksjuka och läkaren sa’ att hon skulle ligga. Ja, hon låg; och innan man visste ordet af var hon död, utan att någon märkt det, alldeles som när ett ljus går ut. — Nej, Lund är gräsligt!» »Fröken Hagberg har inga röda blodkulor», inföll William nu, vänd till modern. »Om vi skulle försöka att skaffa henne det? – Hon är en månskensmenniska.» Modern satt och betraktade den unga flickan. Hennes ögon voro något utstående och hade en underlig färg: blågrön, som ett genomskinligt vatten. »Åhja, vi skola nog försöka att göra er bra.» Dessa ögon, som hade något af ett alltför ogeneradt barns djerfva blick, drogo sig plötsligt samman som för att dölja sitt uttryck. »Jag blir aldrig bra», sade hon och munnen log som om hon sagt en lustighet, men tårarne höllo på att bryta fram; »jag har försökt allting och det hjelper lite strax, men så är det likadant igen.» »Åh, ni ska’ få se att Stockholmsluften gör underverk», sade William muntert; men på samma gång såg han in i det blodlösa barnansigtet med en öm, bekymrad blick, som icke undgick modern. »Låt mig bli er läkare», sade hon. »Ni skall få se det hjelper.» »Ja, i fjorton dar», svarade den unga med kufvad förtviflan, »men så är det samma historia igen.
Då skrattade jag högt i sky .och svarte att jag.finge.va1 något skjul att dö under, nar den dagen blef. Sedan dess talade han aldrig vidare om giftas, men tro inte. att han tyckte siimre oin mig för det, lian såg nog att jag vårdade mig om hononi och hans ägodelar. J a, det tänkte han nu på mera an jag visste af. Det sista året han lafde liksom tärdes han bort och d&amp; var jag bunaen vid hans sjnksäng snart .sagdt natt och dag. E n tid före han dog sade han: ' Britta;, tag fram papperen, de ligga i mitt lilla ... halmskrin '. Då lyfte jag opp kudden och tog fram skrinet, som alltid l&amp; under hans hnfvudgärd. Så visade han mig svart på hvitt p&amp;, att jag var arfvinge till allt hvad som fanns i hans &amp; go. ' Ingen tar det i f r h dig ', sade han, ' ty det a r riktigt skrifvet och lagfaret. Kpkstöten diirinne och skolmästaren ställde om det, när dn var borta P våras; inte begriper hvarken du eller jag hvad som står på papperet, men ratt är det '. ' Åh, det har jag då aldrig kunnat tänka mig ', sade jag i första häpenheten. ' Just därför ska du ha det ', sade han, ' hade da varit at den dilr andra ulien, så hade du sannerligen ingenting fatt '. ' Men släktingarna dina, hvnd skola de säga? ' brast jag ut. ' De m % saga hvad de vilja ', svarade han liksom litet förnöjdt. Det gjorde de med och det var minsann ej för roligt a t t höra pk. fortfor gamla Britta sorgmodigt. B a n lag ännu ofvan jord, d % de kommo hit och ville lagga sig till allt hvad som fanns. Wir de d&amp; fingo höra hur det var ställdt, blefvo de stormovettiga och sade att det var detta, som jag gått och b u s a t för alla åren, att jag stulit deras arf och varit en orm, soin gubben, stackaren, närt vid sitt eget bröst.
Förordningen den 15 Juni 1864, upphört att vara gällande, hafva Rikets Ständer ansett nödigt att i denna punkt vidtaga en mindre redaktionsförän dring. 32 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrif veke, JS 94. Föreskrifter angående Allmänna Be vinningen s påförande, uppbörd, afkortning och redovisning. A) Uppgifter rörande fast egeudouis värde samt beloppet al' hvarje skattskyldigs inkomster. § 27. För att underlätta tillämpningen af det vid 9 § föreslagna stadgande angående bolags bevillning, hafva Rikets Ständer ansett sig böra i föreskrifterna om de uppgifter, hvilka enligt 27 § böra af aktiebolag meddelas, göra det tillägg, att berörda uppgifter skola, hvad beträffar bankbolag, utvisa bolagets vinst, fördelad på hvarje hufvudkontor samt afdelningseller kommissionskontor. B.) Bevillningsafgifternas påförande. \ l:o Bevillningsberedningarne. § 32. Rikets Ständer, som funnit sig förhindrade att bifalla väckt förslag om borttagande af E. K. Maj;ts Befallningshafvandes rätt att utse ordförande i Bevillningsberedningarne å landet, hafva likväl ansett lämpligt att i denna § intaga föreskrift derom, att sådan ordförande helst bör vara inom distriktet boende; Och hafva Rikets Ständer derjemte i följande punkt af samma § vidtagit en arman mindre redaktionsförändring. § 38. Då det i denna § nu förekommande stadgande, att den inom orten boende beredningsledamot, som i egenskap af tjensteman eller utsedd ledamot af taxeringskomitéen skall vid dess sammanträde sig inställa, bör dit medföra Beredningens förslag, synes alltför litet betryggande mot möjligheten af uraktlåtenhet å vederbörandes sida att detta för taxeringskomitéens arbeten nödvändiga förslag tillhandahålla; så hafva Rikets Ständer ansett en förändring af ifrågavarande föreskrift vara af behofvet påkallad. 2:o Taxering skonat éer na. § 50.
Fondens totala behållning åter vid j 833 års slut, beslående i Contante Medel, Fartygs och Byggnaders värden, Arbetsförråder och Fordringar efter afdrag af Skuld, utgjorde 130,507: 36. ti. (19*) ( MÖ ) På grond af de serskildt utsedde Revisorernes underdåniga förklarande, att Räkenskaperne varit med ordning oell redighet förda och alt, efter deras tanka, vården och befrämjandet af en säkrare Segelfart imellan Wenern och Hafvet icke kunnat öfverlemnas åt en mera omsorgsfull och nitisk Styrelse, än dåvarande Direction, har denna äfven för i833 års förvaltning erhållit Nådig Decharge. Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket. På sätt bemälda Styrelse uti dess afgifne underdåniga Berättelse omförmält, hade, genom en Redogörares frånfälle, i833 års Hufvudbok icke vid Revisionstidens början hunnits färdig, men Styrelsen förmodade att, under Revisionsförrällningens fortgång och sednast vid medlet af November månad, samma räkenskap skulle i färdigt skick kunna aflemnas. Då likväl, oaktadt gjorda påminnelser dels under hand och dels genom skrifvelse till Hr IdofCanzleren af den a5 nästl.
Då Utskottet utan anfördt skäl nedsatt det af Konungen begärdte anslaget, hade jag önskat, att Utskottet gifvit Rikets Ständer upplysning, huru Utskottet ärnade bedöma den stora frågan om de serskildt för FörsvarsVerket begärdte öfver 3i millioner. Ty om Rikets Ständer nu biföllo, såsom en besparing, den af Utskottet tillstyrkte nedsättning, men Utskottet sedermera framkom med tillstyrkan af ett totalt bifall till de serskildt äskade 3,5pi,ooo R:dr, kunde liänderne vara bundne på Rikets Ständer i afseende på den sednare frågans afgörande, genom den förklaring, att den förra nedsättningen skett med förutsättning, att allt det öfriga skulle beviljas. Jag anhåller derföre, att, om återremiss, såsom jag förmodar, kommer att ega rum, Utskottet måtte be-stämdt yttra sig öfver den sednare frågan innan eller i sammanhang med det föreslag - Den 21 Maji f. ra. 89 ne anslaget till KrigsCollegii Departementer för FörsvarsVerkets materiella behof. Min sista anmärkning rörer elen omständighet, alt då Utskottet vid alla de öfrige H11 fvudtitlarne hopsummerat de serskildte anslagen, till öfversigt af hela Hufvudtitelns anslag, har Utskottet förbigått detta i afseende på fielje Hufvudtiteln. Friherre Sparre^ Sixten_, anförde skrifteligen: Högloflige StatsUtskottets afgifne Utlåtande i följd af Konungens Nådiga Proposition, rörande dels Tjenstemäns aflöning i Bancosedlar, beräknade emot silfver efter gifven cours; dels indelningarnes indragande till StatsVerket, för en del af Arméens Befäl, lemnar jag till mera upplyste och sakkunnige Statsmäns bepröfvande.
Det wore denna utwäg Bewillnings-Urffottet föreflaair i den i fraga warande uplatelsrn at Lsncooch RiksgäldS-Fullmägtige: och da Riksens Stander hade uttryckeligen föreffrifwic Bewillningens belopp, derjemte antog de försigtighet-mätt, hwilka i detta mål ffulle tjena bemälte Fullmägtige til efterrättelse, och Utffottet föreflagit atdentilökning, som til fyllande af den bewiljade Gumman ffulle göras, ej finge pabjudas förr an i:sta årets Bewillning influrit, och beloppet genom trycket allmänt gjordt, rrodde Herr Grefwe» för sin del, ac Riksens Ständer kunde hysa det fullkomligaste förtroende til sina af dem sjelfwe urfedda Fullmägtige, at ingens rättighet af dem ffulle blifwa för nära trädd. Herr Ibam instämde med Grefwe O» la 63!'äill deruti, at Riksens Stander kunde hysa fullkomligt förtroende til sina Fullmägtige i och Riksgälds-(-'oinoiret. men hade allenast fruktat för plLchiclic-ttet, dä Regerings-Formen stadgade, at beffattnings-rätten ffulle uköswas wid allmän Riksdag af Riksens Ständer allena, och bemäite Fullmägtige nu finge mellan ame Riksdagar dermed äga befattning. Grefwe körner förmodade, at den wärde Ledamotens yttrade tanke härledde sig fran någon förblandning af begrep. Han utbad sig derföre a nyo fa uprepa hwad han förut yttrat, at beffattnings-räcren wore wid allmän Riksväg möfwad, Den 2z Mars. 945 dä Standerne kjelfwe beflutit bade Summan och grunderne, och at ingenting af Stanvers beffaltnings-rätt wore förloradt, nar de öfwerlemnade ät sina Fnllmagtige, at af dessa grunder göra -rpplication enligt föreflrifter, dem de likaledes sjelfwa hade gifwit.
Professorn Cronholm vid sistlidne riksdag å Allmänna Indragningsstaleu uppförda belopp af 1,170 R:dr, motsvarande dåvarande lön för Akademie Adjunkter, icke kan såsom pension i egentlig mening betraktas, enär detsamma blifvit anslaget för att sätta Cronholm i tillfälle all, med lemnande af sin då innchafda Adjunkts-beställning, kunna, såsom mera öfverensstämmande med hans böjelse, egna sin verksamhet ål historiska forskningar; och som Cronholm, hvilken förut ulgifvit flere omfattande historiska arbeten, afven under den följande tiden nitiskt fortsatt denna Expe(lilions-Uts/ioltcls Förslag lill anderd. 149 verksamhet, hvarom eli nyligen utkommet vidlyftigare arbete af honom bär vittne, samt sålunda visat sig fullgöra den förbindelse, han genom anslagets erhållande sig Slagit, hafva Rikets Ständer funnit Cronholm, då han i sjelfva verket nu uppbär en slags fortgående aflöning, ega billiga anspråk all, med afseende å nuvarande lörhållanden, få tillgodonjuta någon tillökning i densamma. Denna förhöjning synes oek lämpligen kunna bestämmas lika med den, som vid innevarande riksdag blifvit för Akademie-adjunkterne i allmänhet beviljad; och hafva Rikets Ständer alltså för förre e. o. Professorn Cronholm å Allmänna lndraguingsstaten låtit uppföra eli forhöjdt årligt anslag af 2,000 Ridr R:mt. 63:o. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördi, hurusom Direktören i lörsta Salpelersjudcri-distriktet, Assessoren m. m. C. F. Plageman under en lång och verksam lefnad dels genom sina vetenskapliga arbeten, af hvilka det första till trycket befordrade utkom redan år 1802, och dels under en lid af 30 år, som han varit i Statens tjenst, ådagalagt utmärkta förtjenster om det allmänna, likasom hän särskildt inom de norra länen under de sista 20 åren med outtröttligt nit verkat och gagnat medelst uppfinnandet af nya näringskällor och industrigrenar, hvarigenom den fattiga befolkningens bergning under mänga hårda missvextår blifvit i väsentlig mån underlättad.
Norrska Lmkelsoek fjenslemän, su ull äfven 3e88u, kvilka ej sällan uro sk^l3ige ull, för emkete elier tjenst, 8ig i 8verige uppeliulla, kommu i ätnjutancle uf clel sk^Lcl, kvurom nämnde M. Kun6lu; 8uml vili // (7a/). - oek , clels ull, enur clen egentliga skill naden emelian äessa vore, ull gerningsmannen kunciigl, i enu fallet, uf "kerulil mocl" oek, i unciru fallet, uf "Ku8ligl mocl", syntes M. körs körju ine6 upplagancie uf cles8g kufvucl-euruelerer pu krollen, clel.? oell ull, i kaliel för cle i H. kegugna^e orcien "meci uppsal ull clöäu", kvilka orclulug möjligen kunlie missförstås su, 80m skulle lie kunl^ciu pä en mera 8tuclgucl loresutts, Lin kur ur i fragg, kuncle unvänclus orcien: -n/V/a, näst framför ni llen "keröi vur annan lilvet"; uf k vilken löränclring någon missl^äning ej vore ull kefara, enär 5 innefattar 8lacigancie cierom, kuru clen skull 8lraffus, som "genom uppsåtlig misskanclel clöclut annan, c/ea/raa 6/ c//a/-a rv?/a." 8ii,liigen keinstullcie lierr frikerren oek 3u8lilile-8lul8-Uinislern, om ieke kenämningen "8li uff-Dalk", som egentligen uksugs krottmäls-lagen, sä8om clel uf ell tillämnaclt n^-ll fullstäncligt lagverk, kuncle tilisviliare ulkvlus emot kenämningen keist innekuiiet motsvarar käcie ^lissger ningzoeii 8lru6-llalkai ne uf nu gullancle lag.
Den 12 Nowember^ 343 Swea Rikes Ständers Beslut, gjordt, samtyckt och förafffedadt pä allmän, na Urtima Riksdagen i Arebro, som slutades i Stockholm dcn r r Novem. ber i8lo.. efterstrifne Swea Rikes Ständer, Gref, ivar, Friherrar, Biskopar, Ridderskap och Adel, Presterskap, Borgerskap och Menige Allmoge, som för Ost sjelfwe, eller af hemmawarande Med. bröder lagligen walde och befullmägtigade ä all. mänt nu til ända stridit Urtima Riksmöte i Ore. bro församlade warit, Göre weterligt: Att sedan Wär Allernädigste Konung, Hans Kongl. Masit Konung O/4UU XIII. behagat, genom öpna Nädiga Kallelsebref under den i och Iunii innewarande är, Ost bjuda och befalla, att till Allmän Urtima Riksdag sammankomma, för att efter Hans Kongl. Höghets, SwerigcS Rikes Kronprins, den Högborne Furstes och Herres, Herr Läse högst beklageliga fränfälle stadga Thronföljden, och öfwer Rike-s angelägenheter rädflä, hafwe Wi, till underdänig ötlpdnad af högstberörde Nädiga Päbud, den 844 Den rs Nowember. den 2Z sistl. Jukii i Orebro OH infunnit, och ef. ter föregångne öfwerläggningar om de wigtiga ämnen, hwilka blifwit, dels genom Nädiga Pro. positioner, OH meddelade, dels inom Riks-Stän» den i laglig ordning wäckte, stadnat uti följan.. de Beflut. §. i. Efter äkallande af den Högstes beskydd och wälsignclie öfwer Wära företag, hafwe Wi» ken zv sistledne Juiii, emottagit Hans Kongl. Maj.ts Nädiga Berättelse om hwad i Rikets styrelse sig tildragit sedan sistledne Riksdag, samt DeH Nädiga Proposition angäende StatsWerkets tillständ och behof.
All flärd och fåfänglighet tycktes han betrakta med ett öfverjordiskt förakt, som dock aldrig förledde hans omdömen öfver andra till hårdhet eller bitterhet. Med dessa egenskaper förenade han en sällspord beläsenhet, synnerligen i Naturkunskap och Philosophi. Den vetgiriga flickan blef idel öra och beundran. Länge töfvade hon icke, att utfråga honom om det framförallt angelägna: hans ”religions-grunder”. Hvad en så beskaffad man höll för sannt, måste ju ofelbart vara sanning. Han mötte hennes önskan gerna; och hans meddelningar gjorde honom, både genom innehållet och sättet, till hennes ”Mentor”. Han förklarade det tvifvelaktiga, och utbredde för hennes inre syn en sammanhängande verldsåsigt. Med kännedom af de menskliga tingen och vördnad för de gudomliga, varnade han henne lika mycket för brådklokhet och enklokhet, uppdrog en sorgfällig gräns mellan det emot förnuftet och det öfver förnuftet varande, samt inskärpte i första och sista rummet, att man vid förståndets uppodlande icke finge bortglömma viljans. Det vore nämligen, sade han, i alla fall ”vigtigare, att arbeta på sin egen förbättring, än på nya systemer”. Icke dessmindre, tillägger hon, ”roade han sig stundom med sannolikheter, och utsträckte sin starka inbillningskraft till alla de möjligheter i Naturen, både om andar och kroppar, som kunna vara till; särdeles var nöjsamt, att höra honom tala uti det nya och nu allmänt antagna systemet om flera verldar”. Hon lemnade allt annat, för att sitta vid denne Gamaliels fötter; hon läste endast de böcker, som han utvalde, och föredrog framför alla sin ålders lustbarheter hans visa samtal. Man igenkänner lätt deras frukt i flera af hennes tidigaste qväden. Så t. ex. i detta om ”Själenes fasta Nöje”: Himmelens ädlaste verk, dyrbaraste mennisko-själar, Hvarföre gören J er till jordens uslaste trälar? När er fina natur ej jordiskt i sig kan fatta, Kunnen J då af flyktigit stoft er lyckliga skatta? Själenes åtrå går ut, att söka sig nöje och hvila;