Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är nödvändigt att vid belåning af alla sådana papper noga tillse, i hvad mån de äro realisabla, och detta beror icke endast på den säkerhet de erbjuda, ty om så vore, skulle Englands funderade stocks aldrig vara underkastade någon coursföräodling; men de äro det, oaktadt all möjlig säkerhet för räntans utbetalande på dagen, derföre, att capitaiet icke är disponibelt. Hr af Robsahm: Då här uti ingressen står: att belåning af actier och publika papper icke allenast må få fortfara, utan äfven, i mån af tillgång, kunna utsträckas, med iakttagande <&c., lärer det vara gifvet, att denna belåning aldrig kan sträckas derhän, att någon fara skulle uppstå för alltför stark påkänning af Bankens reella -fond. Jag kan ej heller inse annat, än att man minskar det gångbara värdet af sådana papper, som här äro i fråga, i den mån man minskar beloppet för deras belåning, och att man skulle höja värdet af Arnmens Pensionscassas obligationer, om de få belånas till fullt capitalbelopp; ty det kan flnnas personer, som icke vilja göra sig af med dessa obligationer eller försälja dem, men äro för tillfället i behof af penningar och derföre skulle vilja belåna dem. Jag fortfar således i min begäran om propos. på de tillagg, jag föreslagit. Hr Lagerhjelm: I motsats mot den siste talaren afstår jag från mitt förslag om bifall till PresteSt:s beslut, enär jag hört flera ledamöter vara ense derom, att Riksg.- cont:s obligationer icke böra till fulla beloppet belånas; men deremot får jag anhålla, att i ett särskildt mom. måtte bestämmas, att Riksg.contts sedan sista riksdag utfärdade 5- proc:s-obligationer må kunna belånas till 90 proc. Jag vill för öfrigt blott i anledn. af en ledamots yttrande, deri han tycktes antyda, att för ett pappers bibehållande i värde blott skulle erfordras, att detta papper blefve kändt, göra den anmärkning, att detta icke är tillfyllest; ty det fordras äfven tillgång på penningar för att köpa det.
Dessutom hafva uti den i samma skola inrättade slöjda ('delning 30 gossar åtnjutit full föräldravård, bostad, föda, kläder och undervisning, hvilken bestrides af 1 Inspektor, som, jemte tillsyn öfver det hela, undervisar i öfre klassen, 1 lärare i Lancasterklassen, 2 lärarinnor, 1 lärare i vagnmakareoch snickare-handtverken och 1 41 lärare i smedsyrket. Derjemte meddela särskildt antagne personer vissa timmar i veckan undervisning i sång, gymnastik och linear-ritning. Till bestridande af kostnaderna för slöjdklassen uti denna skola hafva stadens invånare, enär de tillgångar, som lill denna stiftelse och densammas underhåll från början hemtats af enskildes gåfvor och bidrag, vid 1841 års början voro till stor del rnedtagne, vid allmän rådstuga den 17 December samma år för kommande året, eller 1842, anslagit 2,500 R:dr Banko, hvilket belopp jemväl under nästpåföljande 8 år, eller till oell med år 1850, årligen utgått såsom af stadens invånare beviljadt anslag till samma inrättning. i) Skolan å Stadens Barnhus, med 2 lärare och 25 lärjungar, k) Prins Oscars Skola, för soldat-barn vid Kongl. Götha Artilleri-regemente, med 5 lärare och 30 lärjungar. Skolans årliga bidrag beräknas till 535 R:dr 45 sk. 7 rst., och dess kapitalfond uppgick år 1850 till 24,892 R:dr 37 sk.* ' deruti icke inberäknadt värdet af en skolan tillhörig faslighet med inventarier, upptagen lill 7,352 R:dr 46 sk. allt Banko. Utom förenämnde lärjungar, som utgjorts af soldal barn, åtnjöto nämnde år 50 barn, tillhörande medlemmar af Garnisons-församlingens civila afdelning, undervisning i skolan, emot årlig afgift af 300 R:dr Banko. Vid skolans filial-afdelningar å Carlstens och Carlsborgs fästningar undervisades af 2:ne lärare 26 lärjungar. 1) Fruntimmers-föreningens Flickskola, med 1 lärare, 1 lärarinna samt 28 lärjungar.
Här göres till följe af näringarnes rigtning till frambringandet af exporter, den åsiglen äfven gällande, att man önskar det blifvande myntet må gifvas en fullkomlig öfverensstämmelse med verldsmyntet, Hamburger Mark, och att man gerna skulle lill detta ändamåls vinnande afsäga sig beräkningen af Riksdalrar. Denna åsigt är ganska naturlig, ty exporternas liqvid sker merendels i detta mynt, som i Sådant fall äfven skulle kunna beräknas vid exporternas frambringande, oberoende af förvillande kursförhållanden och speculalmner. Och om äfven i framtiden gemenskap i låneväg med utlänningen skulle sökas antingen för Statens räkning eller enskildtas; så vore vägen banad och på höft gjorda eller dolda beräkningar aflågsnade. Kunde derjemte inväxlingen af de nu löpande sedlarne mot specie-skiljemynt, förrättas på mer än ett ställe; skulle Landsorter nes Innevånare visserligen finna sig ganska belåtne* Nu äro farhågorne allmänna det siifverfonden, förvarad i hufvudstaden, dit alla penningar strömma, och ännu flera komma till följe af uppsägningar och utpantningar, hastigt skulle disponeras till skada för dera som sednare från Landsorlerrre kunde infinna sig. Då dessutom silfver» mynt egentligen öfverallt är skiljemynt, och just våra småsedlar, som icke hafva sina likar i hela den kända verlden, äro dem som uldrifvet från rörelsen det redbara skiljemyntet, så tror jag att alla boende utom hufvudstadens tullportar, skulle finna sig äfven ganska belåtne dermed, att inväxlingen börjades med skillingssedlarne, som då drifna utur rörelsen skulle lemna plats åt det redbara myntet; en plats det behöll af nödvändigheten och visserligen icke utbytte mot degeln och påsen sonr annars kunde möjligtvis inskränka dess verksamhet före en export eller ommyntning.
Jag hr också lilligt öfvertygad derom, att, vill man frånträda den i 1754 års lag uttalade grundsats, skall man icke finna någon annan giltig rätts grund att förklara qvinna befriad ifrån skyldigheten att inhemta sin giftomans yttrande, då hon vill ingå i äktenskap, än alt uppställa en viss ålder såsom bestämmande norm för ett lagstadgande i sådan syftning. Att giltomannarätt lör fader och moder bör i lag qvarstå, anser jag vara 6 La g-Ut skottets Utlåtande N:o 26. högst nödigt, så vida man vill vidmagthålla vördnadsförhållandet mellan barn och föräldrar. Ty skulle en dotter, sina föräldrar alldeles oåtsporde, kunna knyta en äkta förening, måste sådant utan tvifvel uppfattas såsom ett betänkligt förbiseende af den vördnad, som dottern är skyldig sina föräldrar. Lagen bör åtminstone icke uppmuntra dertill genom borttagandet af föreskrifter, som hvila på en fullt sedlig grund. Då Utskottet likväl söker förklara att »ett barn icke brister i vördnad mot sina för»äldrar, derföre att det hyser en från deras skiljaktig åsigt om hvad som bör be»reda dess lifs sällhet,» så bör härvid erinras, att det icke är hysandet af en olika åsigt, men att förbigå föräldrarnes råd vid fråga om äktenskap, som å barnets sida ådagalägger bristande vördnad. Att helt och hållet borttaga föräldrars giftomannarätt öfver döttrar, sedan dessa blifvit myndiga, dertill saknas äfven anledning af den omständigheten att främmande lagar, hvilka man så gerna hos oss vill åberopa såsom efterföljansvärda exempel, ännu i dag nästan öfverallt bibehålla en sådan giftomannarätt, ja till och med stadgat en mycket strängare i det afseende, att äfven söner måste inhemta sina föräldrars bifall, då de ämna ingå äktenskap. — Christian V:s Norske Lov af år 1687 bjuder i 5:dje boken 18 kap. 1 art.: »Hwo Hustrue vill havé, bede hende af For»celdre eller roette Vcerge, dog med hendes ja och Villie;» och denna föreskrift har ej undergått någon förändring genom 1845 års lag, enligt hvilken norsk qvinna blir myndig vid 95 års ålder.
''Sedan Bonde-Ståndet, förliden Onsdag den 2 i denna månad, genom fattadt beslut, indirecte förklarat dess Ledamöter i Förstärkta Stats-Utskoltot böra deltaga i voteringen, rörande de ämnen, i hvilka Ståndet förut ogillat de af Stats-Utskoltet uppstälda vottrings-pi oj osilioner, samt Bonde-Ståndet följagtligen icke kan tillvitas, att i ringaste afseende hafva underlåtit att ställa sig Grundlagarne till efterrättelse, så hemställer jag nu, att Ståndet må ålägga Föistärkta Stats-Utskottet att jemväl anställa votering rörande de frågor, i hvilka Ridderskapet och Adeln samt PresleSlåndet ogillat Utskottets framstälde volerings-propositioner, nemligen angående Handelsoch Sjöfaits-funden samt vissa Stats-inkomsters, såsom Tulloch Fostmedlens samt Bräuvinsbevillningens m. m., ingående till Riksgälds-Contoiet. Man får då se, huruvida dessa begge Stånd, lika med Bonde-S åndet, respectera Grundlagarnes föreskrift, eller, med åsidosättande deraf, anse sig tillständigt att uti omförmälda frågor egenmäktigt och grundlagsvidrigt förfara.” Henrik Andersson från örebro och Häkan Nilsson från Christianstads Tjän, jemte en stor del af Ståndets öfrige Ledamöter, förenade sig med Hans Jansson. 5 i G Prat. Utdr. den 4 Juni I 8 4 i * Svan Heurlin från Kronobergs Län: ''jag förenar mig desto häldre uti hvad Hans Jansson nu anfört, som jag anser de af honom yrkade voieringar ovilkorligen böra ega rum, och att det obestridligen ligger i Utskottets Ledamöters våld att till samma voteringars anställande tvinga sin mcrtst räfvige Ordförande.” Maths Pehrsson från Stockholms Län, Johan Andersson och dnders Larsson Lån Upsala Län, med flere, förenade sig med Heurlin.
Samma diet som eljes. Har ingen vetenskaplig grund. Nej. Tag hvarje morgon en tesked konstgjordt Carlsbadersalt i ett dricksglas varmt vatten. — Det enda riktiga och viktiga är att lefva ett vanligt, sundt lif, göra dagliga promenader, gå tidigt till sängs, undvika fester, o. s. v. Elondine. Se svar till Orolig Finland 1) i n:r 15. S. v. H. Det är svårt att säga annat än att det hela låter misstänkt. Då Ni ju är Stockholmsbo, vore väl skäl at&gt; rådfråga någon auktoritet (t. ex. prof. Bruzelius eller prof. Ekgren). Medicin af dylik art och i dylik mängd kan ej vara annat än skadlig. Förtviflad skrifverska. Se svar till Hid i n: r 7. D:r — d. 14 - ålder nödgats taga afsked, någon utsikt att erhålla pension? Charlotte. I en småstad, där skvallrets giftiga tungor hafva en mer än vanlig rörlighet, bor en ung kvinna, som blifvit föremål för obarmhärtiga människors oerhörda klander och som. ehuru hon ej gifvit minsta anledning därtill, blifvit beröfvad en kvinnas största skatt, ett godt rykte. — Undertecknad har g ä m a och ofta vistats i hennes sällskap, hvilket man emellertid sagt mig icke vara passande, enär mitt eget goda rykte kunde lida däraf. Bör då jag, ehuru jag är fullt öfvertygad om hennes oskuld, afstå från vidare beröring med henne, eljer bör jag, trots » kaffesystrars » » älskvärda » oro, fortfarande visa mig i hennes sällskap och icke bekymra mig " om hvad som möjTgen kan komma att sägas därom? Råden en villrådig ung flicka. Engdahlia. Kan någon upplysa om, huruvida det finnes en sorts glasögon, som förstora utan att skada eller trötta ögonen? — Tycker mig ha hört talas därom. — Hvem säljer sådana, och har någon profvat dem? Ane. N: r 1488. Hvem är Adil Erenclou, som skrifvit romanen » Brutna eder »? Ulla Mari. N: r 1489. Vill någon upplysa mig. om hvem m: e Nordica är?
I anledning häraf har förvaltningen af Sjö-ärendena, uti skrifvelse den 16 Februari innevarande år, i underdånighet afgifvit förslag såväl till organisation af en lotsoch båk-inrättning å de genom Götha kanal förenade insjöar, deribland Wenern i hela dess omfång, samt Götha eif, under föreslagen benämning af medlersta lots-distriktet, som till lots-stationer för samma distrikt, med det antal lotsar, som anses motsvara behofvet, äfvensom approximativt kostnadsförslag å lotsoch fyrpersonalens aflöning, jemte fyrars, sjömärkens och prickars årliga underhåll samt andra förekommande utgifter, hvilket sistnämnda förslag upptager ett utgiftsbelopp af 14,946 r:dr 32 sk. banko; och har förvaltningen, jemte uppgifna grunder för den ifrågavarande nya inrättningen, i öfrigt i underdånighet anfört: att den redan betydliga handelsrörelsens säkerhet, hvilken svårligen kunde efter tidens fordringar åstadkommas af enskilde, hvilka voro bundna af särskilda vilkor och aftal, äfvensom en med tiden sannolikt mer och mer framkallad transitorörelse kanalvägen från liaf till haf, föranledde den öfvertygelse hos förvaltningen, att det vore lämpligast, att
För 40 år sedan hade han sett det tillsammans med namnet på en liten blond flicka, s o m k o m m i t i hans väg o c h under några solljusa dagar sysselsatt h o n o m. Det var hennes man, s o m skrifvit denna afhandling, s o m hans resande landsman k o m m i t att glömma hos h o n o m. Mästaren sjönk åter ned i sin stol o c h började d r ö m m a o m denna lilla flicka, på hvilken en slump åter fästat hans tankar. Han erinrade sig, hur de först hade råkats. En vårdag, när den blida solen lockat skaror af ljusklädda människor ut i » torget », hade hon gått utanför den teater, hvars sceniska prydnad han var, o c h så hade han fått se henne. H v a d hon var vacker! Smärt s o m ett femtonårs barn o c h m e d röda friska kinder o c h tungt hår. Det var s o m hans vackraste drömmar förenat sig med vårens ljusa fägring o c h tagit gestalt i henne! Och hvilken oskuld o c h naturlighet hade ej hela hennes uppträdande visat! Han kände kvinn o r n a godt — den tiden; han var j u deras afgud, den de tillbådo m e d heta blickar o c h vackra ord, s o m gåfvo sig sken af att prisa hans konst. För mången af d e m skulle han knappast ha velat offra sin hund. Men något hade sagt honom, att h o n var renare o c h bättre än de andra. Likväl hade han varit nog djärf att tilltala henne, hvarvid h o n hade afvisat h o n o m ungefär på samma sätt, som Margareta atvisade den på- trängande Faust. Då hade han plötsligt fattats af en underlig lust att åtminstone få växla några ord m e d denna sköna flicka. Han hade hört, att hon förgäfves säkt att få biljetter till aftonens föreställning, vid hvilken han skulle uppträda, och detta gaf h o n o m anledning att erbjuda henne ett par.
Vi minnas att den smala gången fört honom allt nedåt och han tyckte sig redan nått ett sådant djup, som hvarifrån den förmodade rösten kunde ha kommit. Medan han nu tvekade om uppåt eller nedåt, förnam han åter en menniskoröst, och det märkbart tydligare än i det rum der han funnit portören och vinflaskan. Det var ganska svårt att med bestämdhet säga om rösten kom uppifrån eller nedifrån, ty genljudet i de underjordiska irrgångarne kunde lätt förvilla örat – derföre beslöt Harald att på måfå välja den ena stegen först, för att, i händelse af misslyckande eller missgissning, sedan fresta på den andras väg. Han föll nu med sitt val på den nedstigande stegen, men för att icke lemna åt någon tillfälle att betjenande sig af den andra stegen komma undan eller förbi honom, kände Harald nogare på denna och fann att han icke var hopspikad eller så utan kunde helt och hållet borttagas. Detta verkställde han äfven varsamt och satte stegen, som icke kunde få plats i den krokiga gången, bredvid dess nedåtgående kamrat. Härigenom uppstod nu ett åtta alns tomrum uppåt till, hvilket Harald ansåg svårt att öfvervinna genom något språng. Efter detta försigtighetsmått, hvilket han fann åtminstone icke kunde skada, steg Harald nu ner och befann sig snart i ett rum, som var långt och smalt samt försedt med hvälfdt tak. Detta rum var helt tomt och den fuktiga jorden var dess golf; om således Harald först var böjd att anse det för en underjordisk korridor, så medgaf han dock snart att det hellre var en källare, eller om det var sannt, som några påstodo, att i nejden af Ristilä fordom varit ett kloster, så var väl detta en af klostrets katakomber, numera, troligen genom menniskohand fri ifrån kistor och ben. Allt sådant hann Harald icke närmare tänka öfver, ty allt tydligare hördes menniskoröster. Han gick längre in och fann midt i den högra väggen en dörr, hvilken var lemnad öppen, så att Harald snart var inom densamma. Han lyssnade – men hörde intet. Inom denna dörr var en korridor, snarlik de små i våningen ofvan jord äfven i det fall, att golfvet höjde sig uppåt.
Här upprepas samma ord, sorn i 106 §. af RegeringsFormen; blott med den skillnad i uttrycket, att härstår: — ”då skall ConstitutionsUtskottet” &c. i stället för att i RegeringsFormen det heter: ”då lige giO Den 12 Martti. ”GonstitutionsUtskottet, att ställa en sådan ”under tilltal” &c. Derefter följer i samma §. af Riksdagsordningen: ”Skulle Utskottet ”anmärka, att StatsRådets Ledamöter samfält, ”eller en eller flere af dem, uti deras Rådslag ”örn allmänna mått och steg icke iakttagit Ri”kets sannskyldiga nytta, eller att någon Stats”Secreterare, icke med oväld, nit, skicklighet ”och drift, sitt Föi troendeEmbete utöfvat, skall ”Utskottet då sådant för Riksens Ständer tillkännagifva” &c. Här upprepas ända till slut 107 §. af RegeringsFormen, ord för ord, blott med, samma skillnad i uttrycket, Sorn jag vid 106- §. anmärkt, nemligen: att Riksdagsordningen äfven på detta ställe uttrycker ConstitutionsUtskottets åliggande med ”skall” i stället för att RegeringsFormen nyttjar ordet: ”eige.” Sedan Riksdags-Ordningen sålunda serskildt upptagit och afhandlat Vederbörandes Positiva och Negativa fel, och anfört både den ro6 och 107 §. af RegeringsFormen, uppgifves huru och på hvad sätt båda slags felen kunna af Ständerna till åtal befordras, nemligen: ”när frågor uti Riksens Ständers ”Plena eller andra Utskott än Constitutions”Uiskoltet väckas, huruvida StatsRådet eller ”någon dess Ledamot, eller någon Föredra”gande sitt Embete på ett obehörigt sätt ut”öfvar, böra dervid följande ordalag och inga ”andra nyttjas” &c. Detta har onekligen tydligt afseende på både 106 och 107 §§. af RegeringsFormen:
Om jag icke bedrager mig, stadgar allmänna Lagen redan ett sådant ansvar sora det ifrågavarande, för fångars spillning, men med olika gradationer, och KonungaBrefvet föreskrifver blott att den hårdaste graden fkall tillämpas emot fång-vaktare fram» t)en lo julii f. rit. framför andra sorn vålla en fånges lös-komman de. Jag kan ej erinra mig om 1772 års Regerings-form bestämdt fordrade, att Lag-förklaringar skulle bekräftas af Stånderne; men huru ån dermed må vara, så måste denna Författning, som redan af häfden vunnit kraft, förblifva gällande, intill dess hon i grundlaglig ordning kan Varda upphäfven. Allmänna säkerheten fordrar, att en gällande Lag icke till intet göres, utan efter Konungs och Ständers gemensamma beslut# Det ligger således i sakens natur, att han emed^ lertid måste gälla, ehurudant hans ursprung ån må vara. I afseende på sjelfva saken, år jag af den mening, att straffet må förblifva lika så hårdt som hittills. Herr Von Hauswolff: Upplysningsvis får jag nämna, att man hittills ingalunda åsidosatt uppmärksamhet på de särskilta omständigheter, hvilka kunnat leda till lindring för den, sorn om en lössläpt fånge haft tillsyn, i synnerhet om dennes illistighet varit så stor, att menskeligt förutseende deremot föga kunnat uträtta; således år i detta afseende all omtanka iakttagen och Leuterationsfriheten år Öfverdommaren förbehållen. Hvad angår tillkomsten af Konung gaBrefvet, så är det bekant, att Regeringä-formen af år 17752 var helt annan ån den nu Varande, och att, i följd af Konungens magt, det då tillkom Honom sjelf att pröfva och låta Utfärda Lag-förklaringar; då deremot, enligt nu gällande GrundLagar, en Lag ej varder gällande Ridd. 0, Ad. Pr. VI. Band. 25. 354 Den to Julli f. m? utan Konungs och Stånders sammanverkan.
Sedan Högloflige Utskottet på ett loyalt sätt fri kallat Konungens Föredragande i CommandoMål för den af Friherre Anckarsvärd emot honom gjorda Anmärkning, anför Utskottet sjelf vida betydligare Anmärkningar emot samma Föredragande , nemligen, att han öfverskrida den verkningskrets, GrundLag och Instructionen för honom utstaka, blandat sig i StatsSecreterarens göromål och utgifvit obehöriga Ordres m. m.; men efter att hafva mycket travaillerat nämnde Anmärkning, finnér Utskottet slutligen ingen StraffLag på dessa förbrytelser; ty, säger Utskottet, ”RegeringsFormens 107 §. kan ej tillämpas, emedan Föredraganden i CommandoMål icke derstädes är nämnd;” och AnsvarsLagens 6 §., deri han står nämnd, säger sig Utskottet ej kunna tillämpa; men skälen dertill omnämnas ej: Likväl hade det varit upplysande och angenämt, att med dessa skäl fått göra bekantskap. Till beredande således af ett eljest svigtande förtroende för Föredragande hos Konungen i 544 Den 12 Martil. CommandoMål, är det sorn jag, och möjeligen flera, fordrar en mera beställd utredning, än den, som avancerat å Costi; och får vördsammast om Återremiss af Betänkandet hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln anhålla. \ Friherre Anckarsvärd, Carl Henric: Jag har redan haft äran motivera de skäl, hvarpå jag grundat min anhållan om Återremiss af Betänkandet. Jag har af Discourserna inhämtat och ingår gerna sjelf på den tankan, att den anledning till Anmärkning jag framställt, ej är af den svåra egenskap att påkalla Riksens Ständers hela magtyttring, genom någon underdånig hemställan till Kongl. Mai:t i detta fall: Jag vågar derföre till Höglofl.
Jag ser, att det är förbud it i Utskottets förslag, men, om man vill vara principen trogen, bör, istället för förbudet, hög lull derå läggas. Jag hemställer derföre, att denna punkt må läggas till handlingarne. Friherre Åkerhjelm: Jag instämmer i hvad den siste Talaren yttrat. Om Ridderskapet och Adeln nu beslutar, att skyddstull skall existera, med vilkor att pröfva, när den skall användas, äfvensom dess belopp, tror jag, att Ridderskapat och Adeln sedermera kan, vid genomgåendet af artiklarne, der Utskottet föreslagit skyddstull tillika med dess belopp, pröfva, om Ståndet - I D c ti 3o O c t o b e r f. ra. 385 det vill hafva denna tull stadgad, och idet fallet, äfven dess belopp. Då 33^ procents lullafgift utgör skyddstullens belopp, och således bestämmer dess natur, synes den mening Herr Munck af Rosenschöld yttrat, fullkomligen iakttagen, enär här blott är fråga om skyddstull; och då för öfrigt hela denna punkt endast innehåller ettraisonnement af Utskottet emot och öfver anmärkningarne, för att rättvisa sig, kan den gerna läggas till handlingarne, enär något beslut derom ej är af nöden. Herr Tham: Äfven jag förenar mig i den framställning, att denna punkt kan anses såsom blott svar på gjorde anmärkningar, och derföre gerna läggas lill handlingarne. Det beror på Ridderskapet och Adeln, att sedermera tillämpa den, öfverstiga eller understiga den. Att Utskottet icke ovilkorlig! fästat sig vid denna hufvud» grund, får jag upplysa just af det exempel, som Herr Cederschjöld anfört. På tackjern är föreslagen en tull af 5o procent. Herr Lefrén: Jag tror för min del, att den här gjorde framställning är ämnad att läggas till handlingarne. Jag hade önskat, att den aldrig kommit i några handlingar, af följande skäl.