Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. uti nåd. skrifvelse af den 2 Febr. i838 anbefallt bildande af en s. k. provianterings-direction för Uplands reg:te, hade denna direction, efter slutade möten, underdånigst tillkännagifva! ”det förmånliga resultat i |afse”ende på utiderhåjlsförsörjningen vid regttet, under i838 års ''rekrytoch regtts-möten, att portionspriset uppgått till ”endast 9 sk. 3ff^ rst. btco.” ... På grund häraf har K. M. i nåder befallt, att dylika försök innevar. år böra anställas med 10 regtten i särskilda trakter af Riket. Enligt hvad jag af ett och annat af de gamla knekteconlracten, upprättade på 1680-talet, kunnat inhemta, lärer öfningsmötena blifvit bestämda till i4 dagar; och ehuru jag icke kunnat finna något stadgande om bortoch hemmarschen, samt om extra förplägning, rn. m., vill jag dock upptaga dessa utgifter, nemi.: i4 dagars möte ä 12 sk 3: 24. 4 dagars bortoch hemmarsch å 12 sk I: —- extra-förplägning å 2 sk. per dag — 36. sjukvård, lägerhalm och förvaltningskostnad torde böra upptagas till minst — 24. Summa r:dr btco 5; 36. 13 en .16 Ma r> c. m. 5a5 Hr af Dalström torde hafva godheten påminna sig, att jag föreslagit omkring 5 r:dr 16 sk. b:co, hvadan jag, efter förestående beräkning, icke kan sägas hafva betydligt misstagit mig.
Det är i balsalen vi i tusen små friheter få ta skadan igen — i balsalen äro vi fria, där tar konvenansen sig en lur, emedan den tror sig så säker. » Akta er, min fröken, ni ironiserar ... » Ack ja, det är vårluften, som ni själf sa '. Låt oss gå ut. långt u t. öfver Skeppsholmen ända ut till den sista klippan på Kastellh o l m e n. där andas man friare. » Hvad tänker ni på? » På att drömma, att jag lefver. att våren har kommit på fullt allvar, utan att, som den nu kanske gör, narra oss april. april i februari ... att vildgässen ha k o m m i t. att svalorna bygga b o. att ångbåten för mig långt — långt dit ut, där jag kan se hafvet. » Alldeles som Ibsens Frun från hafvet. » Ack, Ibsens hafsfru finns hos oss alla; det är det underliga, det okända, det berusande fria, det är. » Vårluften, som söker. den för med sig så många gamla drömmar — helst när man är tjugo år. » Och lefver som i ett kloster hos fyra tanter! » Ja, så är det! — se där ett namn, som på senaste tiden öfver hela den bildade världen väckt det llfligaste intresse och varit snart sagdt dagligen på tal. Vi förmoda ock, att knappast någon af våra läsarinnor finnes, som ej i pressens spalter mött intressanta redogörelser för den unga amerikanskans ovanliga bragder, nu särskildt senast hennes resa kring jorden på 72 dagar, genom hvilken Jnles Vernes bekante Phileas Fogg för evigt ställts i skuggan. I förra veckan återkom miss Bly från sin uppseendeväckande färd via San Francisko till New York, genom hela den stora nordamerikanska världsdelen helsad med jublande ovationer som en af vår tids ovanligaste representanter för kvinlig företagsamhet, djärfhet och energi. Nellie Bly är dock ännu en helt ung kvinna på föga öfver 20 år. Omedelbart efter hennes återkomst afsände Iduns redaktion till den stora NewYorktidningen » The World », på hvars bekostnad miss Bly företagit den enastående färden, kabeltelegram med anhållan om hennes porträtt.
J g tror nemligen, det icke vara riktigt, att man på sått vid denna Riksdag flere gånger skett, lemnar frågor till Riksens Stånders behandling, utan att kunna såga, att de varit föranledda hvarken af Konungens propositioner eller enskildta Riksdagsmäns motioner. Dessa åro likväl de enda vågar för årenders Riksdags-behandling, som Grundlagen känner. Någonting midteinellan och som år ingendera delen har nu uppkommit eller Kongl. Majds SkriJveUer , der bestämda förslag icke frajnstållas, utan der det Öfverlåtes åt Riksens Ständer, att, i afseende på det föremål 1 skrifvelsen angår, göra och besluta hvad de finna lör godt. Af sådan egenskap år den nu ,omförmåke Nådiga Skrifvelsen. Den ankom sedan motions-tiden redan var förbi, så att ingen enskild Riksdagsman vidare ågde, att i ämnet göra något förslag. Lagutskottet har icke rätt att sjelf göra något sådant, och då den Kongl. Skrifvelsen icke eller innefattar något, så år frågan att anse som vore den aldrig bragt å bane. Önska måste man naturligtvis med Kongl. Majt, att den borgerliga Laget) må vara helt och hållet enlig med Grundlagen; och derjemte erkänna, alt förhållandet icke år sådant i närvarande ögonblick. Genom 1809 års RegeringsForm medgafs hvar och en, att fritt yttra sig öfver Styrelsens åtgärder , och detta medgifvande var en följd af stadgandet ona ansvar å Konungens Rådgifvare, Ben 23 Ma/i j. rn, ont ett granskande ConstitutionsUtskott med flera efter den Grundlagliga StyrelseFormen rättade föreskrifter. Imedlertid kunde ej den borgerliga Lagen lika hastigt förändras; utan den qvarstår ännu i samma skick, sorn den ägde under ett annat Regeringssätt. Herr Ribbing har upplyst de motsägelser, sorn deraf föranledas i afseende på yttranden om Styrelsen i tal uch skrift, eller i tryck.
Kammarkollegii cirkulär-bref den 18 Juni ijjg härom finnes föreskrift vet, i ridder stadga, att deri, som af under-rätt blifvit till böter fälld, men häröfver fört klagan i högre rätt, icke är pligtig att, intilldess öfver-rält meddelat utslag i målet, utlösa och hos exekutor förete flere än ett diarii-bevis. Slockholm den 11 September. Eih. till R. St. Lagoch Ekon. Åuk. till Exp.-Uuk. den 14 Sept., kl. 7 e. m. Betänkande, i anledning af väckta frågar om ändringar uti Kongl. Taxan pä arfvode for Landtmäteri-förrätta ingar den 18 Oktober 1834. I ändamål att förebygga de olägenheter, som uppkommo till följd deraf, att delegare i skifteslag, genom anställande klander å erhåilne förskoltsräkningar, sökt göra skiftesman jäfvig att påbörjad förrättning fortsätta, har Herr Stenberg, uti en hos Vällofl. Borgare ståndet väckt motion, föreslagit, dels att till 23 § uti omförmälda Kongl, arfvodes-taxa måtte fogas ett tillägg, af innehåll: ^hvarförutan, om handräckning begäres till utbekommande af ett sådant förskott, sorn omnämnes uti föregående §, skiftesmannen bör bifoga Förste Landmätarens i länet bevis derom, att räkningen blifvit af honom granskad, utan att han deri funnit något fel, och att skiftesmannen tillika, genom uppvisande handlingar, ådagalagt, att han verkställt det arbete, för hvilket han påfört delegarne arfvode; skolande Förste Landtmätaren, uppå skiftesmannens begäran, en sådan granskning ovägerligen verkställa, och bevis deiöfver meddela, utan anspråk på godtgörelse.
Genom det lilla antal exemplar, som redan hunnit spridas, voro de båda skrifterna räddade åt efterverlden; och troligtvis hade de kommit till oss ändå – i handskrift. Strax efter undfången dom, skref han från fängelset till Reuterholm; och denne lät genom Polismästaren svara: ”Hade jag förut vetat detta brefs innehåll, skulle han varit fri för längesedan; men nu kan det ej hjelpas”. Så förtäljer Hjelm, som tillägger: ”emellertid fick Thorild 200 Rdr af Regeringen”. Sannolikt gafs honom detta såsom resepenningar. Men hans öde lättades ock medelst varaktigare understöd; det heter, några dagar sednare: ”Han har af Regeringen 200 Rdr om året”. Kunna vi lita på Liljensparre, så blef denna summa till och med fördubblad; ty hans uppgifter om Thorildska rättegången lykta sålunda: ”Med sin försäkran om protection höll Reuterholm, sedan jag blef bortskickad 63, i så måtto ord, att Thorild, som af Hofrätten ansågs skyldig till dödsstraff 64, nu benådades med fyra års landsflykt; erhöll årligen, under sitt vistande utrikes, 400 Rdr; och, halftannat år innan ännu landsflykts-tiden gick till ända, befordran till Bibliothekarius vid Greifswalds Akademi, med lön och förmåner till emot 600 Rdr årligen”. Hvem kan annat, än i allt detta skönja Reuterholms finger? Visste Thorild, vid den tidpunkt hvarom nu talas, i hvad mått han kunde påräkna den mäktige furste-gunstlingens bevågenhet? Troligen icke. I alla fall var den okänd för allmänheten, och (åtminstone till det mesta) äfven för hans enskilda vänner. Desto begripligare är, att kunskapen om den fällda domen föranledde hvarjehanda högljudda ”opinions”-yttringar.
Förslag lill allmänna räknesättet i handel och vandel samt vid bokföring, äfvensom till utmyntning af silfver och koppar: l:o att, med fastställande af myntoeh räkne-enheten till värdet af en fjerdedels Riksdaler silfver, enligt Mynt - 8 Banko-Utskottets Utlåtande, A'.o Ordningen den 9 Maj 1835, denna myntoch räkne-cnhet, motsvarande En Riksdaler riksgäld eller 32 sk. banko, benämnes Riksdaler; 2:o att myntoch räkne-enheten indelas i 100 lika delar, benämnde Öre, deraf alitsa hvar och en i värde motsvarar lrVtj rst. silfver, eller 3TVir rst. banko, eller 5TVo rst. riksgäld, eller nära en half skilling sistnämnde mynt; 3:o att, då i författningar, aftal, räkenskaper, skuldsedlar eller handlingar af hvad slag som helst, hvilka efter viss bestämd tid utfärdas, benämningen Riksdaler utan tillägg förekommer, så förstås dermed alltid den i lista punkten här ofvan omförmälda Riksdaler, hvaraf en i värde motsvarar \ R:dr silfver, enligt Mynt-Ordningen den 9 Maj 1835; 4:o att, efter det nya systemets verkställighet, ali offentlig räkenskap föres i två kolumner: Riksdaler och Ore. med undvikande af alla brutna tal, så att hvad som understiger ett halft öre uteslutes, men då det stiger till ett halft eller deröfver, utföres för ett öre; 5:o att taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att, på sätt i nästförestående punkt är föreskrifvet, bråktal af öret undvikas; 6:o att, vid tillämpningen af det nya räknesättet, följande mynt af silfver och koppar må präglas, till skrot och korn, som här nedan bestämmes, nemligen: A.) Alla ofvan uppräknade silfvermynt skola, i enlighet med Mynt-Ordningen den 9 Maj 1835, innehålla Tre delar fint silfver mot
December f. m. jag vördsamt ytterligare tillägga ett annat skäl, som, i min tanka, ofelbart måste verka återremiss. Herr Riben har i sin Motion härom framställt arne frågor till besvarande, nemligen: 1:0 Anser Ridderskapet och Adeln Majoren d’Orchimonts numer för utdöd eller ej? och 2:0 Hvem bör, i sednare fallet, intaga samma numer på Riddarhuset? Utskottet liar, på grund af Remissens lydelse, endast omtalat en individ, som, i pluralitetens tanka, icke äger rättighet att intaga nämnde numer. Millioner individer äro i det förhållande, alt icke äga en sådan rättighet; men deremot äges den blott af en endcLj och denna person har Herr Riben begärt mätte blifva bestämd, på grund af gällande lag. Det positiva svaret på denna sista, enda fråga, en gång gilladt, afklipper all vidare discussion i ämnet; hvaremot det negativa svaret, att idkeligen uppgifva den icke berättigade, utgör en fortfarande, ehuru tarflig näring för en infinit discussion, om så behagas. Om Återremissen ställes i öfverensstämmelse med sjelfva Motionen, det jag nu vördsamt yrkar, så förmodar jag, att vid öfverläggning derom skola för Utskottet framställa sig de förvillelser, till hvilka den nuvarande Majoritetens tanka, antagen., skulle leda. 3o Ben 8 December f. m. Grefve Mörner> Carl: Herr af Ekenstam har gjort den anmärkning, att Herr Riben skulle väckt en annan Motion än Remissen innehåller. Jag anhåller få fästa uppmärksamheten deruppå, att Utskottet ansett sig böra följa innehållet af Remissen. Den innehåller, att Utskottet skulle pröfva Generalintendenten d’Orchimonts rätt att intaga Säte och Stämma på Riddarhuset för sin faders numer.
Lindring bereddes Arméens af sin egen bevärings exercerande nog betungade befäl, utan att man derföre nödgades beröfva Flottans dess i alla fall nog sparsamma utvägar att förvärfva den så nödvändiga sjömanna-erfarenhet, till hvars inhemtande exercis-anslaget icke förmår bereda nöjaktigt tilllälle; och utom det att Sjöbevärings-manskapets öfningar, ledda af ett enkom för detta ändamål anstäldt befäl, borde tillfredsställande utfalla, tillkomme den väsendtliga fördelen, att skärgårdsflottan uti Marin-balaljonerna hade att vid fredsbrott tillgå en ökad, högst behöflig, befäispersonal, som derjemte vore van och skicklig att föra trupp vid förekommande landstigning och med Arméen gemensamma operationer.» »Med afseende på det sålunda af mig framhållna behofvct af särskildt befäl för den sjöförsvaret tilldelade beväring, eller de s. k. Skargårds—flottans Marin-bataljoner, får jag underdånigst föreslå, att dessa bataljoner må bildas efter den för Vester-Norrlands Bevärings-bataljon nu gällande organisation och aflönings—stat, uti hvilken sednare Rikets Ständer vid sista Riksdagen beviljade skälig förhöjning, och att således hvarje bataljon må komma att utgöras af: 1 Major och Chef med lön af R:mt R:dr 2,000: — 1 Regements-qvartermästare, tillika Chefens Adjutant och korpsens redogörare » » 1,000: — 4 Kaptener å O o R:dr » » 4,000: — 4 Förste Löjtnanter å 700 » » » 2,800: — 4 Andre Löjtnanter å 600 » » » 2,400: — 4 Under-löjtnanter å 800 » Transp. R:rot R:dr 14,200: —• 4 Fanjunkare Bil. M 3 lill Kongl. Majlis Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1859.
Man må dessutom icke förbise, hvilket emedlertid icke finnes omnämndt, att, sedan inlösandet kommit till stånd, måste frisocknarne åtaga sig rotering, derifrån de nu äro befriade, och som de ifrågav:de hemmannen till antalet utgöra något mer än 100, skola de efter den för Nerike antagna roteringsgrund uppsätta 50 soldater eller ock betala motsvarande rotevakans-afgift, och således tillskynda Kronan en icke ringa inkomst. På grund häraf och under åberopande af hvad jag i min mot Utsk:ts beslut afgifna reservation anfört, anhåller jag, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts Betänk., behagade bifalla K. M:ts Nåd. Propos. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts förev:de hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af K. M:ts i ämnet afgifna Nåd. Propos., som med ja besvarades. mom. b. Hr Montgommerie-Cederhjelm: Då E. o. Ad. nyss afslagit Utsk:ts hemställan i mom. a och antagit K. M:ts Nåd. Propos, torde deraf vara en följd, att förev:de mom. b måtte anses hafva förfallit. Efter härmed slutad öfverläggning gjordes propos. derå, att Utsk:ts i detta mom. afgifna hemställan skulle anses hafva förfallit, till följd af det nyss fattade beslutet; och blef denna propos. med ja besvarad. Föredrogs ånyo sammansatta Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 4 och 5 dennes bordlagda Betänk. N:o 5, ang:de vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Frih. Alströmer, Oscar:
Ad. af förslagets ordalydelse torde benäget finna, en betydlig latitud är lemnad åt pröfningen af lärarens skicklighet. Jag kan således icke inse annat, än att Ctsk:t haft skäl tillstyrka R. St:r, liksom jag nu vördsamt tillstyrker R. o. Ad., att antaga den nu föredragna punkten. Gr. Sparre: Innan R. o. Ad. beslutar sig för att antaga detta ytterligare reglemente för befordring till lärareplats, torde det vara nödigt att taga kännedom om hvad som redan nu fordras. lag anhåller således att få uppläsa 58:de §:n i nu gällande stadga. Den lyder sålunda: 161 Den 10 Juni e. m. »Sökande till läraresyssla vid elementarläroverk skall bekänna sig till den rena Evangeliska läran samt vara känd för guds* fruktan och goda seder; utmärka sig för det allvar och den stadga i karakteren samt foglighet i lynnet, att han må kunna tillvinna sig lärjungarnes aktning och tillgifvenhet; ega grundlig insigt i de stycken, som till den sökta sysslan höra; besitta förmåga att lätt och tydligt meddela undervisning; samt hafva förvärfvat någon öfning och erfarenhet i lärarekallet.» Nu frågar jag: innehåller icke dessa punkter föreskrifter och vilkor, alldeles tillräckliga för bestämmande af kompetensen till en sådan plats? Det står ju redan i stadgan att man skall hafva förvärfvat öfning och skicklighet! Och måste jag ytterligare erinra om att dessa vilkor just äro de rätta! Utsk:ts tillägg synes mig således alldeles olämpligt, och detta är orsaken till mitt yrkande på afslag; anhållande jag ytterligare att man icke måtte tillskrifva mig andra motiver än de skäl jag anför, samt att vi nu, sorn förut under Riksdagen, undvika alla personliga tillvitelser. Hr von Koch: Det af Utsk:t föreslagna stadgandet tror jag eger inånga skäl för sig. 1 afseende å skollärarne har det nemi. inträffat att, i följd af det vaknande intresset för skolorne och deraf följande högre anslag, dessa platser i första tiden med svårighet kunde fyllas, hvadan ock hände att man stundom måste nöja sig med mindre skicklige personer.
Nu gå vi ut och leka! » I ett ögonblick hade vi alla ytterplaggen på, och med henne i spetsen begåfvo vi oss till » marmorkyrkans ruiner ». Den stora marmorkyrkan, som nu är uppbyggd i Köpenhamn, befann sig den tiden i förfallet tillstånd. Första gången kyrkobyggnaden var börjad, räckte nämligen pengarne icke till, och hela byggnadsarbetet afstannade. Det växte gräs på den stora platsen, där kyrkskeppet skulle uppföras, små rönnträd, buskar och klängväxter öfverallt på trappuppgångar och i fönsteröppningar, så att det hela snarare liknade en af de verkliga kyrkoruinerna i Visby än ett halffärdigt monument i en hufvudstad. Detta ställe hade för oss, barn, en underlig tilldragningskraft. Det var så olikt allt annat. Det var en stilla, sagolik plats midt i hufvudstadens vimmel, och intet ställe kunde jämföras med detta för att leka » röfvare och fastagare » eller » kurragömma ». Vår lärarinna var alltid med i lekarne, och de försiggingo med allt det dramatiska lif, som den egendomliga ruinen gaf anledning till. Ibland hade någon af småflickorna frön med sig, som de strödde i jorden, och vi roade oss med att se, hur mycket det hunnit växa, när vi kommo igen nästa gång. Det var i synnerhet en liten flicka, som gjorde stor effekt med att så senap, som efter ett par veckor hade vuxit upp till ett stort träd. När solen sken ned på alla de ofullbordade hvalfven och pelarne och man låg gömd som en » röfvare » för att öfverfalla eller satt med klappande hjärta för att passa på ögonblicket att rusa fram och slå » dunk » för sig själf, föreföll hela situationen i högsta grad spännande och betydelsefull. (Ports.) På midsommaraftonen, måndagen den 23 dennes, hållas Iduns byrå och expedition stängda. " En hufvudsak. " (Ur » Hemmet och Samhället ».) $|$ngen tror, hur mycket till och med de Js * * förnuftigaste människor äro bundna af bruket, ej blott såsom en vana, den man nä- stan omedvetet följer, utan såsom något liktydigt med anständighet, det passande, ja det enda hederliga och tillåtna. Ännu mer var det fallet i forna dagar.
IX. 58, 110, A. 110. — N:o 144, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 113: B. IX. 58, 110, A. 110. — N:o 145, — A — 17 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: —- N:o 145, i anledning af Biks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Betänkandet N:o 28: B. IX. 148, 166, A. 167, 177, 178; E. X. 108. -— N:o 146, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för upprättande af de statistiska tabeller, som nu i JustitiseStats-Expeditionen uppgöras: B. IX. 148, 178, 288, A. 300. — N:o 147, i anledning af väckta motioner derom att qvinna må kunna förordnas till bestridande af vissa för henne passande tjenstebefattningar: B. IX. 148, 178, 361, A. 364; E. XI. 219. — N:o 148, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Betänkandet N:o 61: B. IX. 148, 178, 364, A. 365, 366; E. X. 247. — N:o 149, i anledning af väckta motioner om ändringar i Militue-boställs ordningen: B. IX. 148, 178, A. 178; E. X. 108. — N:o 150, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 93: B.
L A S S E till doctorn. Monsieur! ecoutéz N I C L . Hör på söta gufar.. D O C T . Ach, sk rik inte så; Hö r, den af er två Hv ars talan är störst, Må han tala först. D'ä jag. D O C T . Två tok ar två tokar j ag bägge näck en ger. Om ni hade teg at, h an redan hör mej mer. D O C T . Jag bägge näck en ger. N I C L . Gufar, den som har mäst brådt om af oss alla, d'ä den der herrn, om Stålar m. som h ar en faslig tandvärk och ber att gufar vill dra u t hans tand. Skönhet för alla STUDENTFÖRENINGEN VERDANDIS SMÅSKRIFTER. 77. SKÖNHET FÖR ALLA FYRA UPPSATSER AF ELLEN KEY, författarinna. (Första tusendet.) Illustration STOCKHOLM ALBERT BONNIERS FÖRLAG. Innehåll. Skönhet för alla. Skönhet i hemmen 3 Af de här meddelade uppsatserna har den nu omarbetade och tillökade Skönhet i hemmen varit offentliggjord i Iduns julnummer 1897; Hvardagsskönhet i Julbloss 1891; Fästvanor i Iduns julnummer 1896 och Skymningsbrasan skrifven 1870 offentliggjordes därsammastädes 1895. Före tryckningen har Skönhet i hemmen blifvit uppläst i en konstnärskrets, hvilken godkänt uppsatsen och, genom några påpekanden, bidragit att fullständiga den. STOCKHOLM. ALB. BONNIERS BOKTRYCKERI 1899. Skönhet i hemmen. Några utläggningar till Ehrensvärds text.A Det är, säger Ehrensvärd, människans behof, som sätta människan i rörelse. Sedan hon tillfredsställt sitt behof af föda och af skydd genom kläder och bostad börjar hon snart tänka på att tillfredsställa sina glada behof, de, hvilka på ett eller annat sätt väckas genom skönhetssinnet. Redan vilden önskar uttrycka sitt skönhetssinne.
Och under det man dömmer hit och dit deröfver, går hon stilla bort att lefva sitt eget lif, hvars djupaste och bästa känslor hon dock vet att verlden aldrig skall känna. Jag tycker mig i aningen skönja ett lifligt spel af skimrande intryck på hennes rörliga anlete, jag tycker mig se på hennes läppar ett lekande skratt öfver dårskaperne i verlden, både hennes egna och andras, och i hennes öga – en tår, en tår af vemodig kärlek, af oändlig längtan till det goda, det fullkomliga, som hon åtrår, som hon tillbeder, under det hennes lefnadsflamma drifves framåt öfver lifvets öknar oaser – längtande uppåt! Det förefaller mig äfven att hon bättre än någon inser de otaliga bristerne i sina anspråkslösa skapelser, skrattar först och sist, skrattar mest och bäst deråt, men kan icke, orkar icke, hinner icke afhjelpa dem, utan målar för att det roar henne sjelf, ger taflan ut på trycket för att, om möjligt, roa andra, och går der dessutom på litteraturens stora fält och obegränsade allmänning, så allena, så utan alla hjelpare, utan alla gynnare, försvarare, beskyddare och förespråkare, med ett ord – utan allt hvad Fransmännen kalla »proneurs», och vi »utpuffare» – går alldeles ensam på sin törniga, sjelfröjda stig, säker att der sällan träffa annat än herr Kritik och fru Kritik och hela småherrskapet Kritik, ty de trifvas bäst på sådana vägar och stigar. Låtom oss nu tala om något annat!» SEDNARE DELENS INNEHÅLL: Soldaten och hans Hustru sid. 1. Fyndet » 90. Enkans Son » 106. Broderlig uppriktighet » 176. Soldaten och hans Hustru. Der stod en liten men ordentligt och väl byggd stuga under några höga björkar. En liten ladugård låg straxt bredvid; en kåltäppa, och i följd dermed, en potates-hage, voro belägna närmast boningshuset, och litet längre bort såg man ett par små, med omsorg och möda, uppröjda gärden, der de stora stenhögarne noga bevittnade att menniskor svettats derför.