Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt är erfarenheten uti detta, såsom uti allt annat, den bästa skiljedomare; och om vi rådfråga den uti de länder der t. o. m. fullkomlig politisk och religiös jemnlikhet räder för alla religionsbekännelser, befinnes inga vådor deraf hafva uppkommit för statens lugn, och för statskyrkans bestånd. Men, om äfven allt detta medgifves, skola dock tilläfventyrs 3:dje §:s försvarare prisa lyckan att hafva blott en enda trosbekännelse för alla svenskar, och förebära att den föreslagna förändringen dock kan vålla någon söndring, någon osämja som genom den strängare straffbestämmelsen kunnat undvikas. Härtill kan jag endast svara, alt det visserligen är beqvämare att i hela landet blott en enda lära råder, och att veta denna skyddad genom en hård lag; att här i verlden knappt något godt finnes som ej medför någon olägenhet, hvilken således äfven kan vara fästad vid den friare diskussionen och trosbekännelsen; samt att visserligen i Sverige hittills en nära fullkomlig religiös stillhet herrskat. — Men undantagslagar kunna ej evigt gälla; tidsandan fordrar konseqvens i så väl religiös, som politisk lagstiftning; den fordrar opartisk pröfning inom bådas område. Väl vet jag att på frihetens solbelysta haf, stormarne oftare hvina, och ej sällan efterlemna långa dyningar; dock älskar jag mera dess klara fast lätt upprörda böljor, än den spegeljemna ytan under enväldets vindlösa himmel; eller med andra ord: jag t. o. ra. föredrager den lagbundna frihetens vådor i en conslitutionell monarki, framför absolutismens tryckande qvalm!
Jag hemställer till hvar 220 Den 2« O c t o b e r f. ra. och en, som prat:tiskt känner denna handtering, huruvida icke brännvinsbränningen i allmänhet iilölvas, icke såsom en fabrikation, hvaraf man väntar någon behållning, utan dels för att vinna en lältare transport oell dels för att sontenera ladugården. Biännvinsskalten blifver således en indirect skattläggning; ty det händer, att jordbrukaren anmäler sig till bränning och bränner med förlust blott för att vinna dessa fördelar. Jag tror, att hvar och en, som practiskt känner förhållandet, skall erkänna, att detta är en sanning, och då BondeSt., som utgör en så talrik del af Sveriges jordbrukare, redan erkänt denna grundsats, tycker jag det vara billigt, att man går deras önskan till mötes. Vill man åter föra folket på den tankan, att brännvinsbränning i smått icke är någon fördel, och kan man öfvertyga folket derom, må man då stifta lagar derefter; men må man icke stifta sådana lagar, som skola utarma folket, för att det må finna, att brännvinsbränningen icke för detsamma är fördelaktig. Jag anhåller örn afslag på denna punkt och instämmande i BondeStts beslut. Gr. Horn: Jag skall bedja att i korthet ännu en gång få framställa de åsigfer, hvarföre jag anser, att den höga skatten skulle motverka det ändamål, som åsyftas, oell att densamma i närvar, tidpunkt vore högst obillig och orättvis, Först och främst är det utom all fråga, att på manga orter, der det finnes brist på rörelsecapital och således en mycket svår afsättning på landtmannaprodueter, har det blifvit en nödvändighet för en stor del jordbrukare att bränna brännvin äfven i smått, Det är naturligt, att om man höjer priset på varan, skola fördelarna af bränningen blifva så mycket större, Det är icke sagdt, alt man genom den förhöjda skatten ut ledsnar producenten och försvårar handteringen. Vöre förhållandet sådant, skulle hvad Gr.
Junii remitterat Memorial, har Vice Talemannen Jon Jonsson anförc, att ehuru Hemmanens utmark till större eller mindre del blifwit frän uråldrige tider, tillika med sjelfwa Bolstaden, derunder utmarken lyder, refwad och skattlagd, och såsom en fran Hemmanet ostiljagtig härlighet ansedd, samt alla bade äldre och nyare Författningar, angående förbud emot skattskyldig jords minskning, enstämmigt bjuda, att hwarje Hemman stall behälla och bruka de derunder lagde ägor, sä att intet deraf till Hemmanets stada och vbeständ söndras, har likwäl synnerligen i sednare tider det stadeliga misibruk hos oförstandiga Hemmansägare allt mer och mer insmugit sig, att af Hemmanets agor i utmarken söndra och stympa smärre delar, och derä antaga Torpare, hwilka ^icke til! Hemmanets nytta och understöd utgöra något wisit ärligt arrende, utan endast wid Torpare-lägenhetens tillträdande erlägga en wisi summa penningar, hwars ränta stall utgöra arliga arrendet, hwaraf en efterträdare pä Hemmanet icke njuter nägon fördel, fastän han mäste ansvara för Hemmanets alla onera; och pä detza samt flere anförde stal, har Vice Talemannen hemställt, om icke, utom det att alla rörande skattskyldig jords förminskning utkomne Författningar upplifwades till deras 5 »614 Den r; Julik. sulla kraft och werka», alla Contracter om statk? stylvig, af hwad beskaffenhet de wara ma, kunde anses ogillde, och en efterträdande Hemmansägare anses berättigad, att Vepa Contracter återkalla antingen emot eller ulan ersättning ester omständigheterna. Följden af hwad Jon Jonsson salunda anfört biifwer den, alt alla Contracter om bruket af iord skulle förlora sin helgd, sa ofta ägande rätten kommer att tillhöra någon annan, än densomContractet uttärdadt, och detta ehwad samina Contract efter narwarande Författningar är lagligt eller ej. För mc kunna afaifwa det utlåtande, hwartill en sadan Motion föranleder, anse
Denna säle des al Herr Ofwerfle-Lieutenanten wunne rättighet transporterade han den 6 April 1796, pä mig, som af f. d. Konung Gustaf Adolph ä/wen sanctiouerades med willor, att jag till Herr Ofwerste-Lieulenanten dä genast, eller sex är förr än tillträdet stedde stulle betala zooo R:d>, hwilkek Capital, som samma är af mig uibetaltes, enligt qwitto, således intill >802 ärs stut, dä jag såsom ny arrendator af Kungsgården först kunde draga frugt af dess afkastning, för mig roar ofruktbart, eller utan all flags raum, hwarigenom jag ärligen gjorde en ripoffring af ,82 R.d., som för sex är gör en summa af 1282 3t.-d., bagges nu huswudstoden eller den u'g?sna Cmitat-sumnian härtill, blir hwad jag för Le r'a arende-rättighet, innan jag deraf kunnat draga näsö, eller minsta frugt, utgifwit en summa af 4,ogo N:d. Hoppet att, i grund af wär nu regerande Allernädigste Konungs resolution, fä tillgodo njuta den mig Leri tillagde rättighet, wäckke hos mig, såsom hos hivarje idog och omtänksam jordbrukare ähäga att odla och förbättra Kungsgården till aker och äng in. m., hwarigenom hände att den, efter mycken anwänd kostnad, inom fä är, gaf en wida större afkastning än tillförene; Och i den mohn, som priset pä Landtmannawahror med hwarje ar Upjagades, i samma mohn började msigterna för mig M ljusna; men mine är tilltogo och med dem älder ds - Den Z Abruarii - 179 domens bräkligheker, som nekade mig att med erforderlig eftersyn stöka Kungsgården, hwarföre jag, som hade ätta barn, hwars upsostran och omwärdnad fordrade min tid och mina krafter odelade, antog Herr Lieutenamen Wahlberg till densammas brukande med willor att Herr Lieukenanren, ärligen, ull mig skulle betala rsgo N:d. iä st., samt om sommaren lemna bete för nägra kreatur, lemna wista l>og räghalm och göra nägra körslor till Norrköping mrl, hwarcinot jag skulle answara för ärliga Arrencesumman och alla extra Utstylder lil!
Detta nekande af garanti root framtida enrädiga förändringar; detta fikande eller vidsträcktare myndighet, efter större uteslutande makt i styrelse-åtgärder, än grundlagen nu medgifver, är det som varnat mig. Jag beklagar hjertligen, alt jag för denna riksdag nödgas ifrångå den åsigt jag länge haft på grund just afStatsUlskts nu af mig upplästa tydligen förklarade grundsats, att icke vilja medgifva garanti mot de möjliga vådorna af dess förslag. Den 4 November e. m. in slag. Jag är van alt öppet säga hvad jag tänker, så val nng:de SlalsUtskrs förhandlingar, som i afseende på andra ärenden. Jag är ledsen öfver att StalsUtsk. skall tvinga mig, alt uti en förståndig reform-fråga gå tillhaka eller hejda mig; men hoppas att en kommande riksdag skall visa mindre benägenhet att öfverskrida den gräns, inom hvilken reformer böra ske, och medgifva de garantier, utom hvilka man icke är saker att en förändring äfven blir en förbättring. Jag vill icke inlåta mig i sjelfva ämnet, hvilket redan af andra talare är utredt, men blott tillägga, del jag tror alt allmogen i många provinser kan komma att lida af en absolut contant betalningsskyldighet af räntorna. Vore det irrig soni icke är räntetagare tillåtet anföra ett exempel, så skulle jag vilja erinra huruledes det ofta händer vid landtegendomars utarrenderande, alt arrende-afgiflen bestämmes i persedlar i st ii I let för contant betalning, och att arrendatorn ikläder sig högre afgift, då arrendet bestämmes uti persedlar, af fruktan att vid afradstiden icke vara stadd vid penningar; men jag vill icke ingå i delta ämne; landtmäunen känna det bättre, ehuru vi stadsboar också veta alt säden ej växer på träden. Jag upprepar att det gör mig innerligen ondt alt nödgas afstyrka StatsUtsk:s förslag i denna punkt. Frih. Cederström; Det är i anledn. af Gr.
Plötsligt ljöd från ett hörn af danssalen en liflig vals, som kraftigt hamrades fram ur det tunna gamla pianot, hvilket med uppslaget lock dolde den spelande och gjorde sitt bästa att frambringa så mycket ljud det kunde. En af de svartklädda herrarne, bokhållaren hos en af de rika manufakturhandlarne, svängde beslutsamt med armarna, satte sina ben i rörelse och gick med raska steg öfver salen och bockade sig för Berta, som stod midt i klungan. Bakom dem följde snart det ena paret efter det andra och stälde sig upp till dans. En af officerarne hade bjudit upp Hedvig, den andra förde ut Dina i triumf. En stor, förlägen skolpojke hade sett en sympatisk sinnesstämning i Sofis barnsliga ansigte och kom dragande med henne, och en blek ung handelsbokhållare gick arm i arm med Hulda, som smal och beherskad trippade vid hans sida. En lärare vid läroverket hade en stund sett bort till Maria med pröfvande blickar; han tyckte hon hade ett så originelt och intressant utseende, men hon stirrade så stadigt tillbaka på honom, som om hon ville säga: »Enfaldige unge man, ni vågar väl inte att närma er mig», att han efter en stunds betänkande drog sig tillbaka och stillatigande betraktade dansen från dörren, der han stod. Valsen följdes af en polka, så kom en fransäs, och snart var den stela stämningen bruten, och balen i full gång. Maria såg icke till Dina. Hon var ständigt omringad, och mellan danserna ville fru Anderson presentera henne för så många äldre damer. Dina skrattade och var älskvärd mot alla, eller också sväfvade hon bort för att, vid någon herres arm, intaga förfriskningar vid den stora buffeten, som var arrangerad i Bertas rum för de unga. Då Dina gick ut till andra fransäsen, förd af en blond, skägglös herre med markerade ansigtsdrag och en något snäf frack, blinkade hon i förbigående till Maria, och hennes mun hviskade tydligt: »Det är han, — E.» Ja, det var verkligen skådespelaren Erikson, som hade bjudit upp henne. Hon skulle dansa med honom. Dina såg noga på honom, men hon hade ett sätt att kunna mönstra menniskor, utan att de märkte det.
Staten under tiden fått tillfälle hemta krafter; och då ingen afkastning af denna Canal är uppgifven eller calculerad, och den troligen knappast kan underhålla byggnaden , men säkert aldrig lemna Staten någon ersättning för dess stora kostnader, så anser jag det genom detta dröjsmål ingen skada eller förlust för Riket kan uppkomma. 3i6 Stats-Utskottets Lycklige skulle Rikets Representanter varit, om de kunnat från denna Riksdag, liemkomma med försäkran, omen nedsatt Bevillning, hvilket ofelbart låtit sig verkställa, om Bankens vinst fått användas till Statens Hjetta: men dådetta, för Canalernas skull, nu ej kan ske, må vi val åtminstone undvika, att genom ny skuldsättning, åter förstöra vårt Penningeverk, och att nu upptaga nya skulder, hvilka genast, genom de årlige räntorne, blifva en tryckande börda, och hvilka vid olyckligare förhållande om krig, missväxt m. m. inträffade den tid, deskulle återbetalas, vi omöjligen skulle kunna gälda. Herr Bruks-Patron Bjuhr förklarade sig hufvudsakligen instämma, uti de tankar, som uti den af Herr Borgmästaren Montan afgifne Reservationsskrift blifvit yttrade, men ville doek hafva för sin del tillagdt, i öfverensstämmelse med Herr Bruks-Pätronens reservationer, emot de tillstyrkanden, som blifvit afgifne af Utskottens sammansatte Beredning, till granskning af de vid denna Riksdag ifrågakomne anslag till Canal-arbeten, hvaraf Herr Bruks-Patronen varit Ledamot, och hvilka derefter blifvit af Utskotten gillade; att enär behofvet af Direction, och en ganska vidlöftig betjening, ingalunda upphörde med Ganal-byggnadens fullbordan, och troligen utgifter dertill komme att med obetydlig minskning fortfara, äfven derefter, så att i detta afseende föga olikhet i kostnaden, kunde af arbetets fortskyndande uppkomma, hade Herr Betänkanden.
Fenk. Förrättningen hade blifvit verkställd , utan att anledning till någre Anmärkningar emot Di-, rectionen sig företett. Bankens vinstandel utgjorde R:dr 3,3051 46: 4; Derefter uppgick återstående VinstSumman, ined beräkning af förra årets Öfverskott, till R:dr 15,211: :o: 3:; Hvaraf 14 Proc. å ActieCapitalet utdeltes med JR:dr 14.000. Förvaltningen för år 1810 granskades på Bankens vägnar af Hans Excellence, Landshöfdingen rn. m. Grefve T. Thott, och för de Private Delägarne af ÖfversteLieutenanten Grefve O. Thott, Ryttmästaren Friherre A. L. Rålamb och Handelsmannen H. Falkman. Uti Berättelsen till BolagsStämman omföränäles, att Revisorerne under största tillfredsställelse funnit, det Directionen med den klokaste omtanka och sorgfälligasle noggrannhet styrt och förvaltat detta Verk, till det Allmännas, Ban-t kens och Bolagets förmån; och att äfven en be-] römlig ordning och redighet vid Bokföringen blifvit iakttagen , så att ingen felaktighet i redogörelsen kunnat upptäckas. Bankens andel i Vinsten utgjorde R:dr 6,705: 42: 3. Och med inberäkning af förra årets Öfverskott uppgick ActieAgarnes enskilta andel till R:dr 21,623: 8: 3. Colnmissarien Silfverstolpe var afBancoFulI-j mägtige utnämnd till Bankens Revisor vid granskningen så väl af Götheborgs, sorn Malmö Discont. : 14 Riks. St. Revisorers Berättelse. cont-Förvaltning för år l8n, men sedan sist. nämde Revisionsförrättning, i anseende rill på. stående Riksdag, blifvit, roed Kongl. Majas
Två af dem äro obetydliga, men det tredje, det här nedan meddelade, torde man finna skulle ha hedrat äfven vida större och mer bekanta skalder. Vesuvius. Du iEtnas jättebroder! ha då åren ej mäktat lugna barmens vilda strider? ux det vid m i n n e n som det inre lider? Har du ej än lagt hjärtats hopp på båren? Din dystra panna bär ju troget spåren af sorger sedan längst försvunna tider, och då din blick mot Ischias stränder skrider. din suck förbränner blommonia och våren. Dig och din brud åtskiljde hafvets vågor, som sig mot hennes barm melodiskt bryta och hviska till den sköna ömma frågor. Ibland hon genom natten hör dig ryta och gläds och hoppas dåj att dina lågor väl skola innan kort ert fängsel bryta. Om henne, ur hvars tjuguåriga hjärta dessa vackra sånger spirade fram för att sjungas, glädja och — glömmas, veta vi intet mer än att hon hette Euphrosyne Ehrenborg, var född den 7 september 1815, dotter af majoren Salomon Ehrenborg och hans maka Elisabeth Ehrenborg, blef i Vankifva kyrka 1842 gift med d. v. kornetten vid Skånska husarerna Karl Kuylenstjerna samt dog den 21 oktober 1861 å Susegården i mellersta Halland. Birger * Schö / dström. ' 111 jag gjorde rätt, så skulle Lillan få smäll nu. » » Nu borde du med rätta ha en ordentlig aga. » » O m jag nu gjorde rätt, så skulle du få sitta inne hela dagen. » Se där välbekanta uttryck, hämtade från ett visst slags uppfostringsmetod. I synnerhet de föräldrar, som lyckliggöra sina små med förbud och befallningar i oändlighet, måste esomoftast ta sin tillflykt till sådana där villkorliga uttalanden. Öfverträdelser skola naturligtvis vara belagda med straff, det ha föräldrarne klart för sig. Men när nu barn oupphörligen stöta på ett » du får inte », så är det oundvikligt, att de, i synnerhet sådana som äro begåfvade med ett lifligt lynne, ganska ofta öfverträda förbudet samt glömma att iakttaga gifna befallningar. Och hur går det då i allmänhet med bestraffningarna?
December 1767 faststäldt arbets-kontrakt, och till hvilkas utgörande ansetts erforderliga 401f ökeoch 826 dränge-dagsverken, uppskattade till 843 R:dr 37 sk. 11 rst. Framstäldt förslag till ersättning’ för arbets-skyldighelens upphörande vöre af bönderne icke antaget, samt Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 97. 181 boställets bruknings-kostnad beräknad till'995 R:dr 2 sk. 10 rst., så att, om ett af arbetsbönderne gjordt ersättnings-anbud af 550 R:dr 39 sk. derifrån afdroges, 444 R:dr 11 sk. 10 rst. skulle brista, hvilkas ersättande tillsvidare af Statsverket blifvit tillstyrkt, för den händelse allmogen icke skulle kunna förmås att högre vederlag, än det redan erbjudna, utgifva. Ryttmästare-b o stället Arup: om 1£ mantal, med underlydande arbetshemman 6T7^ mantal, indelade i 11 hofverier, hvilkas skyldigheter voro beskrifna uti ett den 17 Dec. 1735 af Krigsoch Kammarkollegierne faststäldt arbets-kontrakt; varande arbets-skyldigheten uppskattad till 176 ökeoch 121 dränge-dagsverken, beräknade i penningar till 278 R:dr 1 sk. 9 rst., hvaremot boställets bruknings-kostnad ansetts uppgå till 431 R:dr 18 sk. 2 rst. Ranko.
sväfva i rymden redan domsens svärd! Ett folk i vapen står mot eder; och stupar i sitt blod en man, strax föder jorden då en ann ’ och jämna tätna våra leder. Gif akt, medborgare! etc. Dock, skona denna arma skara, som ej sitt ödes skam förstått. Låt högsint glömska straffet vara som drabbar legohjonens brott. Men slå till jorden utan skoning de blodsmän, som dem drifva fram, som skända, sölande i skam, sin egen moders helga boning. Gif akt, medborgare! etc.0, kärlek, du, till fosterjorden, sänk dina flammor i vår barm! Kom frihet, segerängeln vorden, och led oss du i stridens larm. Inför all världen så vi bära ett vitnesbörd om samnad makt: och ovän, vi till fota lagt, ser döende triumfens ära. Gif akt, medborgare! etc. Den unga fången. Efter André Chénier. &gt;Ej rädes rosens knopp för lians hvassa blad och drufvan anar ej i sommarsolens bad att snart den randas skördetiden. Och jag, som drufvan varm, som rosenknoppen skön, jag ställer bäfvande till himmelen en bön, att ej min dag må vara liden. En man må tårlöst lugn och kall till döden gå. — Jag gråter, hoppfull dock, att skyn skall varda blå se ’ n stormen rasat, åskan knallat. Ack, lifvet är så ljust, fast mulna några dar: det bi som honung för en gadd ju äfven har och minsta sjö i uppror svallat. Jag älskar ängens doft, jag älskar solens sken och fåföngt stängs jag här af murens kalla sten, min själ hvart hinder öfversvingar. Mer fri än någonsin mot morgonen som gryr den unga näktergaln ur nätets maskor flyr och sången ned ur rymden klingar.Men hvarför skall jag dö? Jag somnar lugn hvar kväll och drömmer ljuflig dröm och vaknar glad och säll och gråter aldrig ångrens tårar. Jag är de fångnes sol; enhvar när han mig ser, som vid en änglasyn betagen, hänryckt ler hur tung en sorg hans änne fårar.
— Då soldatlegan i medeltal kan uppskattas till 100 R:dr, synes den iör rustoch rotehållarne icke blifva särdeles tryckande, om deri återkommer hvart 16:de eller 20:de eller i medeltal hvart 18:de år, hvarförutan soldaten väl kan sägas hafva under denna tid aftjenat densamma. Den borde af alla dessa skäl icke binda för längre tid, dock obetaget för hvarje soldat, som har lust och förmåga dertill, att utöfver denna tid fortfarande för numret i tjensten tills vidare förblifva. Beträffande värfvade infanteriets nummerstyrka, torde ingen annan förändring komma i fråga, än den som blir en följd af Wermlands Fältjägare-regementes förändring till en korps. Med undantag deraf, att Fältmusikanter vid värfvade infanteriet icke stå i nummer, kan på detta infanteri tillämpas hvad som förut är sagdt om Spel och Gevärshandtverkare, så vidt det är förenligt med värfvade trupper. För beredande af förbättring i Underofficers-korpsernas ställning samt af utsigt till bättre befordran, torde Sergentemas antal böra något ökas, men Furirernas deremot minskas; hvarjemte vid fotgardes-regementena, för likhets vinnande med den på samma ställe förlagda artilleri-trupp, Furirerna borde uppflyttas till Sergenter med lägre lön. — Korporalernas antal kunde bibehållas, dock så att, i stället för nuvarande Distinktions-Korporaler, korporalsgraden delas i l:steKor~ poraler och Korporaler, samt att vice Korporaler tilldelas lön. Med den befälspersonal, som nu tillhör regementsoch korps-staberna, anser jag mig icke böra föreslå annan förändring, än att de infanteri-regementen, som icke hafva 3:dje Majorer, måtte dermed förses, i likhet med öfriga regementen, hvilka på krigsfot bilda 3 bataljoner; äfvensom att Regementsväbel måtte anställas vid alla korpser.
R:dr, som omkring 100 R:dr åt Carlberg och 400 åt Anders Danielsson. Utskottet anser den i 19 §. intagne Berättelse om anledningen till beräkningen af ifrågavarande arfvodes belopp, innebära ett fullständigt ogillande af Konungens Befallningshafvandes vidtagne ifråga varande åtgärd ; men då likväl ett åtal emot vederbörande icke, i Ulskoltels tanka, kan föranleda till någon ansvars-påföljd, anser Utskottet: de af Revisorerne i afseende härå gjorda anmärkningar, icke böra föranleda tili någon åtgärd, 9:0 I anledning af Utskottets uti 26 §. gifne tillstyrkande, alt de af Revisorerne framställde anmärkningar, dels att utlåning egt rum ifrån ICongl. Krigs-Collegii Departementers Cassör till Mötes-Passevolance-Cassan, som icke varit underkastad Rakets Ständers granskning, dels ock att räm ta icke blifvit å den utlånta summan beräknad, ehuru samma Departementer egt räntebärande skulder till andra Cassör, ”mätte på anförde skäl förfalla,” har hos Ridderskapet och Adeln Grefve Cronhjelmj O. A.j, hemställt, örn icke lämpligare vore, alt hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, det räntan för det ifrån Arlillerie-Departementet till Mötes-Passevolance-Cassan ulgifna lån måtte Departementet tilläggas, och att för det lånebidrag, sorn nämnde Departement ifrån berörde Cassa erhållit, ränta likaledes måtte beräknas och godtgöras. Då Rikets Ständer eller deras Revisorer nu mera ega alt granska alla under Kongl. Krigs Collegium ställde Cassors styrelse och förvaltning, anser Utskottet en sådan underdånig skrifvelse, som Grefve Cronhjelm föreslagit, icke förr lämpligen böra afgifvas, än såvida förhållandena vid revisionen af ett följande års Räkenskaper dertill föranleda.
Anderssons flit in efter norra muren fullbordad, som förledet åhr anlades och then g:l uphögdes och förbättrades. 3. Skulle nu i sommar målas. Nytt altarskranck thenne månad göras. En ny stock på lilla klockan göras. Probst visit. i alla sochnarna. Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 173, ÖLA. Åhr 1759, d. 20 maji. Uti Aspås sochne-stämma, och kyrkio-räkningen för 1758 uplästes. Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 173, ÖLA. Then 24, Chr. himmelf.d. i Näskott, hwarest åstundades bänck-delning och beslöts, at i organist-lön gif. twå d. kop.m:t af röken, och den tredje d:rn tages af kyrkan. Thette til widare. Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 173, ÖLA. Rödön d. 27 maji. Kyrkio-räkningen förelästes. Öfwerblifwande medel, sedan skulder nu blifwit betalt, lägges i kyrkio-kistan. Collecterne namngifwas, och tå the äre samlade, räknas tillika med klåckaren af nogon säxman och läggas i kistan i sacristiet, jemte förtekningen. Föreningen om presternas del och upbörd skal upläsas, effter sochnemans påminnselse. Ås 6 juni 1759 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 173, ÖLA. Åhs d. 6 jun. 4:de dag Pingst. Obs. Säxmän i Rödön äre: Hans Salmonsson i Kroksgård, Jon Jonsson i Fanbyn, Pär Carlsson i Wike, Edfast Jonsson i Häste, Erik Ersson i Kälen, och nu skal äfwen blifwa, såsom nogot tilförne, en i Siöbygden, neml. Måns Ersson i Hufvulsviken. Församlingens älste: