Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han frågade henne, om det vore sant, att hon, under sådana utbrott av vrede, som han nu bevittnat, gjorde sig skyldig till grymhet emot sina slavinnor. Och då Eusebia icke svarade på denna fråga med annat än ett trotsigt leende, kastade den unge föreläsaren alla betänkligheter över bord och började en väldig straffpredikan, som ingalunda saknade vältalighet, emedan orden ingåvos honom av ett brinnande nit att både näpsa och förbättra Eusebia. Eusebia syntes i början göra våld på sig för att icke avbryta honom. Det trotsiga leendet satt länge kvar på hennes läppar. Men småningom var det försvunnet och hade lämnat rum för allvar och uppmärksamhet. Hennes ögon voro oavvänt riktade på den unge föreläsaren, vars djärvhet och hänförelse gjorde honom vackrare i hennes ögon. Det var något nytt och retande att emottaga förmaningar av en oerfaren gosse. Det är möjligt, ehuru ovisst, att hennes deltagande för straffpredikanten slutligen gav vika för själva straffpredikningens styrka. Klemens hade, utan att veta det, tillägnat sig mycket av Petros' kraftiga vältalighet; men när hans billiga förtrytelse äntligen urladdat sig, övergick bestraffningen i milda föreställningar, så varma, känsliga och bevekande, att de icke kunde annat än göra intryck på Eusebia, vars fromhet var ett fikande efter känslorus, och som i ångern, botgöringen och upprättelsen hade upptäckt vällustiga efterkänningar av synden, ljuvare än själva syndandet. När Klemens' röst vart osäker och alltmer darrande av den rörelse, som han förnam i sitt hjärta, så meddelade denna ton sin dallring åt samma känslosträng i Eusebias; och vare sig att hon känt sig väckt av hans förmaningar eller icke, verkade ensamt medkänslans makt och sinnenas lust därhän, att tårar framträngde under hennes ögonfransar, som nu slöjade de nyss så djärvt blickande ögonen. Hastigt steg hon upp, kastade sig till Klemens' fötter, fattade hans hand och förde den till de tårdränkta ögonen. Därefter följde med bruten röst en bekännelse, att hon hade varit en grym härskarinna, en stor synderska. Hon bad Klemens förlåta hennes högmodiga uppförande och lovade högtidligt bot och bättring.
Conslilutions-Utskottets Memorial, N.o 5. 55 §. 3. 12:te Momentet. 12:o Lögnalt tiga uppgifter och 12:o Lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhevrängda framställningar till allmänhetens förvillande och förledande: Brottens förvillande och förledande: Brotten umgällas med böter från Trettioten umgälles med böter från Trettiotre Riksdaler Sexton skillingar till och tre Riksdaler Sexton skillingar till och med Etthundrade Riksdaler eller motmed Etthundrade Riksdaler, ochskrifsvarande kroppsplikt, efter brottets beten conlisceras. skaffenhet, böterne förvandlade enligt 5 §. 9 Mom. af denna Lag, och skriften confisceras. Se Bill. 3 Sami. Mern. Ridd. och Adelns Prot. B. XX p. 78. Preste-Ståndets d:o B. XYII p. 100. Borgare-Ståndets d:o B. IX p. 50. 441. Bonde-Ståndets d:o B. Angående qvarstads läggande å skrift, då åtal genom allmän Åklagare anställes. §. 4. 3:dje Momentet. 3:o I alla de fall, som 3 §. ut3:o I alla de fall, der åtal, enstakar, ege ligt 2 4 Morn. samt 3 §.j genom allmän åklagare anställes 3 ege — Se Bill. 3 Sami. Mern. Ridd. och Adelns Prot. B. XXI p. 3. Preste-Ståndets d:o B. XVIII p. 64. Borgare-Ståndets d:o B. Bonde-Ståndets d:o B. X p. 210. Bihans till RSt. Angående borttagande af föreskrifter ne om insändande lill HofRätten af Handlingarne uti Tryckfrihetsmål. 5- 7:o Sedan Nämndens utlåtande således blifvit inhemtadt, pröfve och afgöre Domaren saken, och underställe sitt Utslag Hof-Rältens pröfning, på sätt 25 Cap. 5 §.
Den var, efter hvad anmärkt blifvit, till sin ursprungliga betydelse blott en försoning med församlingen, med kyrkan; och ehuru man skulle kunna invända att, enär den förbrytare, som undergått del straff, lagen å hans förbrytelse utsätter, dermed blifvit försonad med samhället, han jemväl bör anses försonad med kyrkan, får man dock icke förgäta att förbrytaren mot sin vilja måste underkasta sig samhäl - Eicpeditions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 186. 551 lets straffmakt, hvaremot försoningen med kyrkan endast kan blifva en följd af ångern och således grundas på förbrytarens fria inre sinnesstämning. Det är detta kristliga sinne, som den kristna kyrkan fordrar af sina medlemmar, derest de skola komma i fullt åtnjutande af kyrkans gemenskap; och då det undergångna verldsliga straffet in I galunda innebär bevis om ett sådant sinne, torde man ej kunna medgifva att förbrytaren genom straffet återvunnit den gemenskap med kyrkan och församlingen, han genom brottet förlorat. På honom sjelf ankommer väl detta ytterst; men att väcka del kristliga sinnet och dermed söka med kyrkan tillvägabringa försoning, utgör föremål för kyrkotukten, för hvars upprätthållande kyrkoplikten, ehuru i modifierad form, således torde höra fortfara. Dessa åsigter hafva legat till grund för nedan omförmälda, af Rikets Ständer jemväl antagna författning angående kyrkotuktens upprätthållande, i hvilken författning Rikets Ständer alltså sökt alt återföra omförmälda akt till sin ursprungliga betydelse och följaktligen att derifrån skilja all egenskap af straff. Med brottet står den likväl i det sammanhang, att förbrytaren, efter hvad nyss nämndt är, derigenom skiljes från församlingens gemenskap, hvadan Rikets Ständer ock ansett nödigt, att i författningen uppräkna de brott och förbrytelser, som till denna skillnad föranleda; och dervid hafva Rikets Ständer bibehållit hvad nu i denna del stadgadt är, med tillägg af rån. Detta brott är nemligen för närvarande belagdt med dödsstraff; men, på sätt Rikets Ständer ofvan anmärkt, har K.
Jag anser mig skyldig att för Hr Lefrén uttrycka, alt jag omöjligen kunde göra honom den stola orättvisa, sorn skulle han yrka på en reducering af den indelta armeen;— ingalunda, det var visA icke honom mitt vttrande afsåg, utan den tanke jag ofta på detta rum hört framställas, att successive bereda indelta armeens afskaffande, såsom numera olämplig och icke svarande mot nuvar. tids behof &c. Det var denna tankeyttring, som jag ofta hört, oell hvilken jag icke ansåg olämpligt att bestrida, oell mot hvilken jag alltid skall kämpa. [ afseende på billigheten i fordringarna på nedsättning af nu utgörande skyldigheter, i händelse bevärts-exercisen utsträcktes, torde jag få påminna derom, att sedan bevärts-systemet införts, har redan en betydlig lindring vunnits; ty folket ur numera ej underkastadt utskrifningar, som fordom, under namn af tremänningar, vargering, fem-männingar och dylikt mera hvad det allt heter. Allt sådant afskaffades då bevärts-systemet infördes. — Till hvad jag tagit mig friheten föreslå i afseende på den und. skrifvelse!!, anhåller jag nu att få göra ett tillägg, och att Ständernes beslut må blifva af följande lydelse: att R. St. hos K. M. anhålla att K. M. täcktes förelägga nästkommande Ständer en omfattande plan till försvarsverkets organisation i dess helhet, på ett sätt, som med möjligaste afseende på de skatldragandes fördel bäst kan afse det stora föremålet — fäderneslandets försvar, med uttryck af den önskan, att vid denna plan ett särskildt afseende göres å en utsträckning af bevärts-mansknpets öfningar. Hr von Hartmansdorff: Jag anser mig böra förklara, att jag finnér Frih. Sprengtporten hafva rätt i sitt påstående, att 1840 års Ständer icke kunna utlofva hvad 184r eller i845 års Ständer skola göra. Något tillägg om beredvillighet att betala är icke skäl att bifoga, emedan det skulle kunna hända, att om Konungen uppfyllde nuvar.
För verkställandet på en gång af en så omfattande reglering af pensionsväsendet, att den i allo tillfredsställer fordringarna fråu det allmännas sida, funno Rikets Ständer visserligen kunna möta åtskilliga hinder, hvilkas undanrödjande tilläfventyrs vore förenadt med stora svårigheter; men genom vidtagande af tjenliga förberedande åtgärder förmodade Rikets Ständer dessa svårigheter kunna aflägsnas och så mycket snarare beredas möjlighet att fullständigt vinna det åsyftade ändamålet. — I betraktande häraf anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, det Kongl. Maj:t täcktes vidtaga de åtgärder, som funnes lämpliga till förberedande af en sådan reglering af pensionsväsendet för Arméen, att hela pensioneringen må kunna af Staten öfvertagas, samt till åstadkommande af mera enhet i grunderna och villkoren för pensioneringen jemte nödig förenkling i förvaltningen; äfvensom att Kongl. Majit måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva förslag till en dylik reglerings verkställande. Kongl. Majit har häröfver inhemtat Direktionens öfver Arméens pensionskassa betänkande; och har Direktionen i underdånighet meddelat, att för en så beskaffad förändring, som med Rikets Ständers ifrågavarande framställning afses, i första rummet erfordras Krigs-befälets hörande, i afseende å öfverlåtandet af pensionsinrättningens fonder, hvadan Direktionen, som saknade behörighet att i denna hufvudsakliga omständighet något yttrande afgifva, inskränkt sig till att fästa Kongl. Majits höga uppmärksamhet å några med frågan sammanhängande och, särdeles hvad beträffade den af Rikets Ständer åsyftade besparing i förvaltningskostnaden, på densamma inverkande förhållanden.
(J. A') Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Friherre Kantzow, Jöhan Albert, föreslagit, att Rikets Ständer måtte förnya och hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla deras vid i8a3 års Riksdag fattade, ehuru icke till verkställighet komne Beslut, att alla inflytande Tullmedel hädanefter må till Riksgälds-Contoret aflemnäs, emot skyldighet för detta Verk, att hålla Stats-Verket tillhanda den under sådan titel i RiksStaten påräknade symmq, samt att, i sammanhang härmed, Rikets Ständer må finna lämpligt, att uppdraga Fullmägtige i RiksgäldS-Contoret, att upphandla och, uppå skeende behörig reqvisition, för Stats-Verkets räkning utbetala det ibland Sjötullsmedlen beräknade belopp i utländska myntsorter, som för dess påkommande behof varder anvisadt; hvarjemte Motionairen hemställt, alt andra genom Statsverket ingående bevillningar, såsom Postmedel, Branvinsbevillnings samt Charlae Sigillatae-medel hädanefter må alleVereras till RiksgäldsConloret. StatsUtskottet, till hvars handläggning denna motion blifvit remitterad, får i anledning deraf andraga, att, efter det Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse af den 17 November i8a3, N:o 002, hos Kongl. Majit anmält deras då fattade beslut, det alla inflytande Tullmedel dädanefter borde aflemnas till RiksgäldsContoret, och Kongl. Majit, på sätt Dess under den 4 December samma år meddelade, och uti nedannämnde Utlåtande intagne Skrifvelse innehåller, icke funnit skäl att dertill bifalla, så bar vid sistförflutne
Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin, s. d. r öredrogs å nyo det af Erik Olsson från Carlstads Län, den i7:de i denna månad, inlemnade, och sedan på bordet hvilande Memorial - Den a4 April. '383 riäl, angående rättighet att hämta grus och sand till väglagning, tillika med Ande rs Nilssons fran Jemtland i anledning deraf afgifne anförande; hvarvid Anders Aberg frän Vesterbottn och Eric. Persson ftån Carlstad? Län, hvar för sig, inlemnade särskildta Memorial och atskillige Stänkets Ledamöter gjorde i ämnet rnunteligt tillägg och anföranden, hvilka, jemte rörde Memorial, tili Lag . Utskottet rlmitterades. Ut Supra. Éx Protocollo Olof Wertin. Uppläst hos Samteliga Riks-Stånden deri 24 April. Vördsamt Memorial! JCongl. Majt:s Nådiga proposition af den 5 uti innevarande manad, angående närtnarfe reglering af den under namn af Gernings - Oren kände afgift, har Högloft. Eidderskapet och Adeln behagat under den 13 i nyssnämnde månad till Kiksens Högloft. Ständers Éevillnings - Utskott remittera; men som denna fräga icke är Bevillningsmål, så varder dexr, tiil Högloft. Éidder skapet - 384 -Defi 24 Aptit. skåpet och Adeln vördsamliggn återlemnad. Stockholm den si April 1815- "På Höglofl. Ridd. och På Högvördiga PrestAdelns Ledamöters Ståndets Ledamöters vagnar vägnar ' Gustaf af Ugglas. Olof. Bjurbäck. På Vällofi. Borgare-StanPå Hedervärda Bonde-1 dets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Nils Limnelius. S. J.son Longbergi Henric Christian Zaar. Uppläst hos Höglofl. Kidd. och Ad. d. 24 April! Högvörd.
Då vidare rösträtten i kommunens angelägenheter bör grunda sig å verkligt utgörande af bidrag till dess behof, synes ock den, som låtit sig uppföras å restlängd och derigenom tillkännagifvit sig antingen icke kunna eller icke vilja göra rätt för sig till kommunen, icke heller böra, så länge detta tillstånd fortfar, få föra talan å kommunalstämman. Antagandet af denna grundsats, som i flera utländska kommunalförfattningar återfinnes, torde äfven hos oss kunna verka, såsom en nyttig sporre till kommunalutskyldernas ordentliga ingående, så mycket mera behöflig som något ansvar för försummelse i berörda hänseende ej finnes stadgadt. Utskottet anser derföre det inom Kommittéen af Borgmästaren Stolpe i nämnda syftning föreslagna stadgande ändamålsenligt och tillstyrker således ett dermed öfverensstämmande tillägg till denna §. Den 8:de § skulle således lyda som följer: Häftighet att deltaga i kommunalstämmans öfverläggningar och beslut tillkommer enhvar som, enligt de för bidrag till kommunalutskylder i § 58 här nedan bestämda grunder, bör utskylder till kommunen erlägga samt derjemte innehar Svensk medborgarerätt, eger att sjelf öfver sig och sitt gods råda samt icke är på restlängd öfver oguldna kommunalutskylder uppförd. Den som för näring, lön eller icke i mantal satt jord sammanlagdt till mindre än Tio skatteören uppförd är, ege ej rösträtt. §§ 9 och 10. Den 9:de § stadgar hufvudsakligen att i öfverläggningar och beslut öfver ärenden, som endast angå mantalsatt jord inga andra än innehafvare af sådan jord få deltaga. Liknande stadganden förekomma såväl i 1817 som 1843 års Sockenstämmo-förordningar, der till och med utsträckta jemväl till andra slag af ”visse medborgare.” Utskottet tror deremot för sin del det rätta i detta afseende vara, att alla kommunens ordningsoch hnshållningsangelägenheter utan någon klasssplittniug handläggas af kommunens samtlige röstberättigade medlemmar och att härigenom bäst befordras den endrägt och inbördes samverkan till ömsesidigt gagn, som för en sann kommunalanda är af så hög vigt, hvadan ock Utskottet hemställer att denna § må helt och hållet utgå.
I underdånigt memorial af den 19 Juni innevarande år har bemälda Embete anfört, hurusom den grundsats för bestämmande af de å Embetets stat nu uppförda löner, hvilken tillförene och senast år 1855, då de nuvarande lönerna föreslogos, gjort sig gällande, eller att samtlige vid Embetet anställde tjenstemän voro af deras tjenstgöring derstädes oförhindrade att, genom innehafvande af befattningar utom verket, förvärfva en för deras uppehälle erforderlig inkomstfyllnad, visserligen under de år, som sedan dess förflutit, visat sig fortfarande möjlig i afseende å verkets arkitekter samt några af de tjenstemän, hvilka tillhörde kanslioch kameral-afdelningen, men deremot mer eller mindre omöjlig för dem af personalen, som företrädesvis togos i anspråk af ärendenas administrativa behandling. På grund häraf och under åberopande derjemte af de många större byggnadsföretag inom hufvudstaden, hvilkas verkställighet under senare år varit åt Embetet anförtrodd, och hvilka för de arkitekter, sorn dermed haft befattning, beredt en motsvarande inkomst genom de af byggnadsanslagen utgående tillsyningsmansarvoden, men deremot för Embetets administrativa personal medfört endast betydligt ökade göromål, har bemälda Embete underdånigst hemställt: att lönen för Ofverintendenten, som tillika, utan särskild ersättning, vore Prasses i Akademien för de fria konsterna samt, i följd af de honom sålunda tillhörande göromål och såsom chef i ett af Rikets förvaltande embetsverk, svårligen kunde egna sig åt annan tjensteutöfning, måtte höjas till lika belopp, som de lägre lönerna för Chefer uti de förvaltande verken, eller från nuvarande belopp, 5,500
Gr. Taubes, Henning Adolf, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion om förhöjdt traktamente för god man vid skiftesförrättn:r. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. Hr Cederschiöld!, Gustaf, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de förändringar i sednast utfärdade K. Stadga för Rikets allmänna ElementarLäroverk samt i nu gällande föreskrifter rörande åtskilliga examina. Föredrogs Hr von Köchs, Nils Samuel, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de dispositionen af böter och förbrutet gods m. m. Hr Ribbing Arvid: Ehuru inseende, att det vore väl, om alla åklagare vore lika intresserade, ehvad de böter, som å deras åtal folie, tillkommo dem direkt eller gingo till en kassa, derifrån de sedermera utdelades åklagarena emellan, så vågar jag icke trygga mig vid denna förhoppning. Jag hemställer t. ex., huruvida med afseende på den Bränvinsbrännings-lagstiftning, som sisth Riksdag antogs det skulle vara försigtigt att på sätt som föreslagits, borttaga den direkta inkomsten af böterna från dem som anställt åtal för öfverträdelse mot denna författn. — Jag åtminstone fruktar, att berörde åtal icke skulle komma att utföras med det nit och den drift, som hittills, och anhåller, att dessa mina betänkligheter i afseende på motionen, måtte få åtfölja till LagUtsk. Hr von Koch: Det förundrar mig ingalunda, att betänk ligheter möta vid bifallandet af en motion af den vigt och den omfattning som den nu föredragna; det förundrar mig så mycket mindre, som jag, då nära motionstidens slut, då här var en massa af motioner, som skulle upläsas, icke ville länge uptaga tiden, samt derför ej frsmlagt några motiver för min motion, utan endast hänvisat till sådana, hvilka förut funnos i offentliga handlingar tillgängliga. En offentlig handling af denna beskaffenhet, som innehåller det väsendtligaste af dessa motiver, anhåller jag nu att få upläsa.
Prot. 1834 och i835. 6 Sami. 1 Afd. i Band. 2 st3:dje Häftet. 10 Banco-Utskotiets Memorial JY.o 8S. synpunkt omfatta både Cassan, Sedel-Verket, Depositi.ons-Banken och Låne-Banken, dels sysselsätta sig med granskning af fullt färdig och afslutad räkenskap, ej blott lili siffrao, ulan äfven till anordningarnes enlighet med gifne författningar; c) Ett Hufvud-Afslutnings-Contor, hvars föremål skall vara, att utur de serskilda Böckerne sammanfatta en möjligast förkortad samt tillika tydlig och upplysande General-Hufvudbok öfver hela Banco-Verket. Hvarjemte Fiscals-Gontoret, enligt dess nuvarande organisation, bibehålies. Börande Bankens oeconomiska ärenden, på sätt lämpligast kan anses, antingen öfverlemnas åt Hufvud-Afslutnings-Contoret eller fördelas emellan vederbörande Afdelningar, samt den speciela bokföringen af hvad oeconornien tillhörer ordnas så, att all onödig vidlyftighet vid liufvud-afslutningen undvikes, III. Hvardera Afdelning och Conior skall stå under en af Fullmägtige omedelbart ”tillsatt'* Chef, med åliggande att inora Afdelningen eller Contoret dels ordna arbetet, dels vaka öfver göroinålens behöriga och oafbrulna gång, samt med skyldighet att derföre ansvara inför Öfver-Styrelseu. IV. Vården af Bankens, i General-Cassorne och Sedelmagasinen, samt de öfrige förvarings-rummen, befinteliga redbarheter och tillgångar jemte den dermed förenade nyckelvårdeu, skall öfverlemnas åt vederbörande Departements-Chefer, gemensamt med några af de högre Tjenstemännen inom hvardera af Bankens Afdelningar och Contor, hvilka sko* la ega med Cheferne samfälld ansvarighet för de under deras vård förvarade tillhörigheter.
Herinanson, Sopliie, friiken, Holmehus, H5rd at Segerstad, Jeiiny, fru, Stock~ I a l i i ö. i Il01 m. Heriiieliii, Iiigel~org, frilierr., GripeiiHiiggströiii, Carl, med. doktor, Stockberg. Iioliii. : ljögberg, Gesdn, fru, W adsteun. Heïslow, Mi~lcla, fru, Msliiiö. Hiigluucl, 131111nn, fröken, Stockliolin. H ' esselgreii, &amp; !arin, fru, Hofors, .Bobertsliolin. : I-löglniid, A. kousnl, 8tockholii.i. B Heiirliii, Freclrique, friilien, Stocklioliii. J-lögliiacl, El, fru, Höglniicl, O. hl., grosshnndlare, StockHearlin, Louise, fröken, AiiiA~. holin. Högstedt, Alma, frökeii. Upsala. I: [iilest,röiri, J o s e h, fru, Stockholiii. Hilliiiaii, Hilda. Bi n, M: irieliill, Stag-: IrIöjer, Aiiu: ~, fi: n, Stockliolin. saiid. Höjer, Anun, fröken, B vou, Greta, frilierriuun, BopeIliiidbeck, Cecilia, frii, S t ~ ~ l i h o l i ~ ~ Höpkeu,. liirscli, Oskar, ingeniör, Hjelnlerus, Q., frökeii, B Hjalhamninr, Anna, fru, D I d s tröin, Ellen, fru, Göteborg. Hjiillininiiior, Aunn, frn, E. Scliabert, Ilire, Augasta, Fril, Stockholm Pndzbetoii, Aiidren, fröken, S tockliol iii S tocklioliu. ' liidehetoii, J-lecl \ lig, Fröken, Stockliolni.
Af dess räkenskaper, hvilka för båda revisionsåren blifvit i Kongl. Kammarrätten granskade utan anmärkning, inhemtas följande förhållande: För räkenskapsåret, från den 25 Mars från den 25 Mars 1848 till samma 1849 till samma dag 1849. dag 1850. Deiict. Balans från före gående året: Credit. Utgifter: Det i sista revisionsberättelsen omförmälda förskott af 2,000 R:dr, som Föreståndaren för inrättningen under år 1847 fått, emot redovisningsskyldighet, af inrättningens medel uppbära, till bestridande af kostnaderna för nödiga befunna reparationer å inrättningens åbyggnader, finnes i 1849 års räkenskaper fortfarande utbalanseradt till följande år. Det har fästat Revisorernes uppmärksamhet, att någon redovisning för ifrågavarande förskott ännu icke, vid nyssnämnde års slut, var afgifven. Kongl. Karantäns-kommissionen i Stockholm. Dess räkenskaper äro för begge revisionsåren granskade i Kongl. Kammarrätten med anmärkningar och utvisa: »eliet. år ISIS. år 1849. Behållningar .uiuuug Inkomster slag Influtna Statsanslag - 70,000: 126,053: 32. 4. Balans till påföljande året: Credit. Balans från föregående året: Utgifter : Aflöning åt Kommissionens tjenstemän och betjente 3,440: 3,440: Dito för Läkare —- 6,472: 42. 1. 21,547: 10. 9. Kostnadsersättning för 2:ne Läkares resa till Ryssland 4,840: Karantänsinrättningens underhåll m. m 52,476: 24. 2. 142,219: 12. 1. Revisorerne hafva vid dessa räkenskaper icke funnit något att erinra. Kongl. Tullverket. Räkenskaperna, hvilka i Kongl. Kammarrätten undergått granskning för båda revisionsåren med anmärkningar, utvisa följande förhållande: Debet. år 1848. år 194». Balans från föregående året: Uppbörd: — Balans till påföljande året: Balans från föregående äret:
”Låt oss då icke mera tänka på detta, utan i stället njuta af vår välsignade gladeliga afton och lofva och prisa Gud, som skapat oss till en ringa ställning, så att vi icke behöfva stå till svars för större krafter än vi kunna sköta ... Och nu, mina barn, om ni gjort slut på aftonvarden, så qvicka er upp i marschen och stäm upp visan om gåsen och räfven!” Hela den lilla truppen, nyss utgörande en grupp kråkor, var straxt på fötter; och sedan sista smörgåsbiten i all lust blifvit nedsväljd, bildades under glädtigt stoj raden med herr Peder Gude i spetsen och lill-Sune åtföljd af katten i släptåg, hvarpå marschens sång klingade högt: ”Kanka, kanka gåselank! ”Räfven är inte hemma: ”Han är bort i främmad land”, etc. ”Tyst, tyst, era välsignade skrikhalsar!” ropade hastigt Konkordia. ”Sannerligen hör jag icke ett åkdon köra fram ... Store gud, så tråkigt – min stackars Sune, om du nu skall ut i socknebud!” Den så obeskrifligt lycklige husfadern såg högligen misslynt ut vid utsigten att bortbyta sin vackra hemscen med brasan, hustrun och hela gåsmarschen mot en färd ut i kalla aftonen och hemåt i sena natten; men detta uttryck på hans ansigte lemnade straxt rum för den vanliga undergifvenheten, och han förebrådde sig i all fromhet sin oskyldiga sjelfviskhet. Men det var intet socknebud. Det var i stället den unga frun från Byborg som kommit att besöka sin vän och stanna qvar öfver natten, ty just på morgonen af denna dag hade Engelbert rest till sin stora egendom. Huru omöjligt tycktes det icke att den varelse, som nu sväfvade in i rummet, utgjorde ett och samma väsende med denna Juanna, som i åtta år oafbrutet visat sig på enahanda sätt! En glänsande purpur låg öfver kinden, ögonen gnistrade som briljanter i starkt ljussken, fötterna rörde knappt golfvet och tonen i rösten hade så fullkomligt förlorat sitt långa släp att den nu klingade som ett spel af silfver och glasklockor.