Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer således i hvad Grefve af Ugglas yttrat, att lilla Creditivet äfven borde omfatta ett anslag i och för missväxt, och sålunda ökas, hvaremot den delning af Creditivet, som under flere Riksda - Den 4 November. gar blifvit gjord, bör upphöra; och åt Kolningen lemnäs rättighet att, såsom Grundlagen föreskrifver, deröfver disponera, utan någon i Grundlagarne icke föreskrifven inskränkning. Herr Cederschjöld ^ Pehr Gustaf: Sä vidt jag kan minnas, var lilla Creditivet från början endast 5oo,ooo R:dr, och då utan fördelning i classer. Men, då Konungen 1815 begärde en millions förökning deruti, föreslog han, att det skulle fördelas, hvilket ock skedde, så att en million skulle blifva användbar i händelse af oförutsedde Försvarsanstalter, och den återstående tredjedelen för andra utomordentliga behof. När Creditivet är så betydligt ökadt, och nu är dubbelt så stort som då; skulle jag tro, att man kunde bibehålla den fördelning Utskottet föreslagit, och som just grundar sig på Konungens Proposition om Credilivets förökning. Hvad det beträffar, att det skulle begagnas till uppköp af spannemäl; så trodde jag, att erfarenheten borde hafva öfvertygat oss om olämpligheten att inblanda Staten i dylika handelsföretag, som alltid lända till förlust för Staten, och hinder för den enskilta speculationen. Men innan discussionen fortsättes, anhåller jag att få veta, hvad de andra Stånden härom beslutat. Undertecknad RiddarhusSecreterare till48 11. i3 * Den 4 November. kännagaf, att StatsUtskottets förevarande Utlåtande blifvit bifallit af Presteoch BorgareStånden, men återremitteradt af BondeStåndet. Herr Tham, Wolrath: Det vore mycket lyckligt, om ställningen i Sverige vore sådan, att Staten ej behöfde mellankomma, i händelse af missväxt. Måhända kunna våra efterkommande få se denna dag, men det är ej troligt, att någon af oss får se den.
Sedan med föranledande af denna framställning och efter vederbörandes hörande särskilde den 13 Juni 1856 i nåder förordnade Kommitterade med förslag i ämnet inkommit samt Stockholms Stads Consistorium och Hof-Consistorium, uti infordrade underdåniga utlåtanden deremot framställt anmärkningar, och efter det Kommitterade, på nådig befallning, afgifvit förnyadt utlåtande med förslag till Stockholms församlingars indelning i särskilda distrikter samt till ökande af det derstädes anställda presterskapets personal, äfvensom till konvention om förändrade grunder för samma presterskaps aflöning; har Kongl. Maj:t den 3 Januari 1862 i nåder förordnat, det skulle handlingarne i målet öfverlemnas till Ofver-StåthållareEmbetet, som skulle ega föranstalta, att hufvudstadens samtlige territorialförsamlingar bereddes tillfälle att å sockenstämmor ej mindre yttra sig öfver Kommitterades ofvanberörda förslag, än äfven i afseende å de delar af ärendet, som på sockenstämmas afgörande ankomme, i författningsenlig ordning meddela beslut; och hafva församlingarnes afgifna yttranden och ÖfverStåthållare-Embetets utlåtande den 31 Mars 1863 tili Kongl. Majit inkommit. 47:0 af den 12 Juli 1851, angående afskalfandet af handel med apoteksprivilegier. (94). Ärendet den 22 December 1851 inför Kongl. Majit anmäldt och remitteradt till SundhetsCollegium, som den 25 Januari 1853 afgifvit underdånigt utlåtande. Sedan Apotekare-Societetens Direktion den 30 April 1863 inkommit med en underdånig framställning i ämnet och, efter nådig remiss, Sundhets-Collegium den 29 påföljande December deröfver sig yttrat, har genom nådig remiss samma dag, bemälde Direktion blifvit hörd i anledning af Sundhets-Collegii sistnämnda utlåtande, och med underdånigt yttrande den 15 November 1864 inkommit. 48:o af den 18 Mars 1857, i fråga dels om undersökning angående Biskoparnes löneinkomster, och dels om
Det genom Förordningen om Sockenstämmor och Kyrkoråd begynta ordnandet af vårt municipalväsende kräfver äfven en fullständigare utbildning, genom upprättande af en kommunal-inrättning för länen, som, utan att störande ingripa i de särskilda kommunernas sjelfständiga lif, kunde gifva åt dessa en enhetspunkt i frågor, som ega ett för dem gemensamt intresse. Eit ytterligare stöd för öfvertygeisen derom, lemnar den omständigheten, att, under nuvarande förhållanden, såväl Regeringen, som Rikets Ständer äro öfverhopade med en alltför stor mängd ärenden, från hvilka de, om en sådan mellanlänk funnes emellan den enskilda kommunen och det hela, kunde och borde befrias. Det finnes vidare icke få, i senare tider ifrågasatta företag till länens nytta, såsom t. ex. arbets-inrättningar för länen, för hvilkas framgång tillvaron af en sådan kommunal-institution vore väsendlig». Under åberopande af detta yttrande, hvarigenom nyttan och behofvet för vårt land af ett ordnadt kommunalväsende, denna kraftiga häfstång för ett samhälles utveckling och förkofran, — synes mig vara på ett lika upplysande som fullständigt sätt ådagalagda, och då jag ingalunda kan godkänna Utskottets, uti dess nu justerade betänkande gjorda antagande, att det, uti de inom trenne Riksstånd väckta och till Utskottets behandling remitterade särskilda motionerne, rörande bildande af kommunal-nämnder, afsedda ändamål skulle »kunna ernås med de inrättningar af detta slag, som redan förefinnas», nemligen hushållningssällskapen och socken-nämnderne, äfvensom den af Länsstyrelserne ulöfvade rättigheten att genom Deputerade inhemta menigheters tankar och önskningar, anhåller jag alt fä anmäla min reservation emot Utskottets, med en icke serdeles stor majoritet, fattade beslut. Hushållningssällskapen och socken-nämnderne äro till sammansättning och syftemål hvarandra väsendligt olika, och just derigenom i saknad af det samband sinsemellan, som erfordras för att de förra skola kunna utgöra föreningslänkar i samhällsförvaltningens gemensamma stora kedja.
HvadL jag med säkerhet trott mig finna är, att om dessa förslag voro verkställbar?, medlöide de de stora fördelarne: att de icke rubbade de närvarande förhållanderne. icke störda någon uti ägandet af hvad han nu innehafver, utan tryggade detsamma för framtiden: au de icke satte Bankens eller d n allnänna crsditen på vidare vågspel, utan skulle bidraga, att så fort tiden medgifver åter lora förtroendet: att de serskilda samhällsclasserne icke vidare skulle strida om hvilkendera kunde viana på den Den 24 Fehrxiarii, andras bekostnad, utan allas inferessen förenäs uti myntrepresentativernes upprätthållande tili ■det värde, som nu åsättes, och att, så vida icke oförutsedda bändeUer inträffa, man föga skulle äga att befara, det författningen om bestämmande af agio skulle komma att användas: att likväl denna Författning skulle utgöra grundvalen för förtroendet enskilda emellan och behofvet af allmänna lånebiträden således alt mera minskas och sluteligen kunna upphöra: och att det då ändtligen kan blifva möjeiigt att sätta vårt myntväsende på den bestämda fot, sorn det enligt theoretiska grunder bör äga för att uppfylla sitt ändamål. Detta förslag torde till Statsoch BancoUtskotten öfverlemnas, då det sedermera i fall grunderne deruti antagas, torde tillhöra Lagutskottet, att utarbeta den lagförklaring som blifvit föreslagen, N:o 6. Herr Toll, Flenn: Hos HögloH. Ridderskspet och Adeln får jag ödmjukast föreslå ett sätt sorn bidrager till penningarnes utspridande tili Rikets aflägsaare provincer och dessutom medför en ovärderlig fördel för Staten: Vår Arméel hvilken säkerligen är organiserad på en förträffelig fot, och styrd på ett sätt att densamma är en heder för 9in fosterjord, är likväl underkastad flen 24 Febrmrii. ©63 en brist, som är af stor betydenhet; saknad af rörelse. Isynnerhet den indeldte Soldaten är i fredstider ovan vid långa marcher från sin födelseort, och för att blifva rigfig soldat bör han värjas att marcbera och känna de aflägsnaste trakter af sitt
Jag tror, att denna grund hör och måste följas, äfven vid detta tillfälle, ty det stadgande, som genom nya RiddarhusOrdningen skall gifvas, rörer ej allenast individuelt de nu närvarande Ledamöter af Högloflige Ridderskapet och Adeln, utan äfven efterkommande, hvilka sistnämndes rätt icke hör, utöfver Lagen, genom en Riddarhusordning inskränkas. Att bestämma en viss timma för verkställande af de inom detta Stånd nödige voteringar, är icke ens tänkbart; de måste ske genast, då de af hehofvet påkallas. De kunna icke förutses, förr än i det ögonblick de begäras, då proposition derom genast framställes. Under en Ledamots, af oförutsedd händelse påkallad oundviklig, frånvaro på en fjerdedels timma, kan, på sätt en värd Ledamot redan yttrat, votering begäras, bifallas och taga sin början, och om icke mer än ett upprop skulle ske, och den frånvarande händelsevis är ibland de första, som uppropas, inträffar ovilkorligen, att han för tillfället går miste om rättigheten, att med sin röst bidraga till det beslut, som i det förevarande ämnet meddelas. För mig är det icke fattligt, att sådant kan vara rättvist, äfven om man skulle Den 10 Augusti f. m. '9 vilja antaga, att ett uteblifvande vid första uppropet ej bör äga rum. Grundlagen omtalar visserligen icke tvenne upprop vid val eller votering ; men den gifver icke eller anledning dertill, att beslut inom något RiksStånd skall, att jag så må uttrycka mig, till vägabringas genom öfverrumpling; och hvad beträffar tidens besparande, hvilket Utskottet afsett, så anser jag den knappast halfva timma, som för andra uppropets verkställande kan åtgå, ganska väl använd, då Representantens besittande rätt derigenom förvaras, och ändamålet med voteringen, som naturligtvis måste vara inhemtande af majoritetens och icke minoritetens tanka i ett förevarande ämne, sålunda kan vinnas. Jag förenar mig alltså med de värda Ledamöter, hvilka talat för bibehållande af andra uppropet vid förefallande val eller votering. Herr Crusenstolpe :
Eftersom jag engång för alla beslutat, att sjelf icke befatta mig med literärt skrifveri, men ändock har en afgjord kärlek för den saken, så har jag i stället slagit mig på mæcenat-väsendet, som är vida mindre besvärligt, men långt mer ärofullt, och som på köpet, upprigtigt taladt, kostat mig så godt som intet. Nu är Richard Furumo barn af min ande, barn af mitt hus, till och med, som han sjelf påstår, född här på slottet, i gula cabinettet: han har varit min favorit och protegé, och sina flesta historier har han diktat eller uppläst bland oss. Allt detta vet hela allmänheten. Den tror än, äfven sedan han lemnat mitt hus, att vi ännu med hvarandra stå i ett slags vittert bolag, att han ännu, af skyldig grannlagenhet för dessa förhållanden, ingenting trycker utan mitt bifall, begär mina råd och liksom min censur. Med ett ord hans ära är således också min, men jag är å andra sidan opinionen liksom ansvarig för alla hans skrifter. Derför borde jag naturligtvis också hafva ett ord med i det laget. Men hur har nu Herr Furumo på de sista tiderna gjort, för att icke ens tala om våra föregående arbeten, vid hvilkas redaction dock vore rätt mycket att anmärka? Nu vill jag blott nämna ett af hans sista arbeten: jag menar den fatala Jönköpings-boken, som comprometterat mig inför verlden. Men, bästa Pappa, invände Frans, på titelbadet står hvarken Törnrosens bok ej heller af Författaren till Törnrosens bok. Dertill har han sjelf visserligen varit för förståndig. Men mins du inte, min gosse, att Eos, som icke tycks begripa, att man äfven med literärt sqvaller kan stifta ondt och förargelse, har gjort honom och mig den otjensten att trompeta ut det för allmänheten; och på det att notisen rigtigt skulle falla i ögonen, har man frammanför artikeln låtit trycka dit en colossal ☛. Se här, i N:o 70; der har du både sqvallret och den stora handen. När jag tänker på denna Amorina, befarar jag mycket, att författaren återigen gjort något genialiskt streck, någon befängd farut.
Skulle Hr Frih. o. Landtm, ej dertill haft tid, vet jag att Ridd.Secrettn känner sådant förhållande.^På dessa grunder torde det nu tillåtas mig få till protocollet uppläsa det tyst af mig förbilästa, och här ställa detsammas slutmening i sammanhang med ett anförande nu, hvartill nämnda slutmening skulle tjena som slutmening. — De sista orden i det lili prot. den i3 Februari upplästa voro: ”enen derom har jag, ehuru ensam tjenstgörande protocollssecret. den tiden , ingen kännedom.” — Derpå lydde fortsättningen : Jag säger icke att ju denna fördelning kunde åsyfta moderlandets bästa, men hvarföre namnes icke ett ord derom i riksdagsberättelsen? Och oaktadt denna frikostighet, var väl ändå så mycket qvar, vill jag tro, som kunde utgöra den ofvan etablerade besparingsfonden för Colonialdepartementet; men hvart tog denna rest vägen? Derom harman aldrig något inom Colonialdepartementet försport, och den K. assensionen om Colonialdepartementets besparingsfond, huru nu förslå den? Jag vet det icke. I K. Mss nåd. skrifvelse år 1818 till R. St:s StalsUtsk. om intraderna låter det redan klent med dem, och dåvar. H. K. H. Kronprinsen säges hafva måst förskjuta af egna medel det arets 2, 3 och 4 qvartal. Men hvar var då den i K. skrifvelsen 1816 framledda colonial-besparingsfonden? Säge mig det den som kan. Ett, åtminstone för mina ögon, ganska vackert drag af Colonialstyrelsen, och hvilket troligen har den dåvar. directeuren för de K. spektaklerna, Gr. Gust. Löwenhjelms välvilliga humanitet och välkända verksamma nit för de fria konsternas befrämjande inom fäderneslandet att lacka för sin tillkomst, är anslaget för den K. theatern 3o,5oo r:dr b:co, en gärd af tacksamhet åt den Konungs minne, fria konsternas beskyddare, som i en lyckligare tid förvärfvade oss den nu förtvinande besittningen.
Hr Printzensköld: Den discussion, som här egt rum, vittnar på det ojäfaktigaste om de skadliga följder, som alltid upstå då man förlamar eller frånträder lagarna. Man har här icke kunnat anföra något annat skäl för bifall till den K Propt»s:n, än de prsejudikater, hvilka man framdragit. Man ser häraf, huruledes en, om än blott en enda gång visad eftergifvenhet emot hvad lagen stadgar, genast alstrar allt större och större anspråk. Det kan vara tid att man frånträder den bana man sålunda beträdt, så att Staten måtte få bibehålla sin lagvunna rätt. Man har sagt att detta icke vore något stats-anslag, men jag är i detta fall af motsatt tanke, ty det som redan är Statens egendom, och hvaröfver Staten eger att disponera, det är egentligen en skänk nr Statskassan till den som erhåller presenten. Sättet hvarpå denna egendom tillkommit Staten är likgiltigt, det må vara genom dana-arf eller på hvad sätt som helst, så är det dock en Stats-inkomst, som efterskänkes. Man bör ock besinna, att hvarje eftergift af Statens inkomster inverkar, om också icke så omedelbart, på hvarje skattdragandes rätt, emedan det är naturligt, att om icke säkert beräknade inkomster till Stats-kassan inflyta, så skola de skattdragande på ett eller annat sätt fylla hvad som till Stats-utgifterna erfordras. Jag kan således icke annat än förena mig med dem, som tillstyrkt bifall till StatsUtsk:s Betänk. Frih. Cederström: Sedan nu den underrättelse på enskild väg^ blifvit mig meddelad, alt de 3 öfriga Stånden återremitterat detta Betänk., så torde man finna det naturligt, om jag i det längsta vill bibehålla hoppet, att Rikets första Stånd icke måtte stå efter de öfrige uti en varm upfattning af det ädla syftet i den K. Propos:n. Det må vara, såsom Gr.
Gefleborgs Län, Gestrikland. Hela provinsen köper ännu spannmål; dock minskas behofvet af tillförsel från andra län småningom genom det egna jordbrukets utvidgande, särdeles i socknarne omkring Storsjön. Behofven fyllas från Upland och Westmanland, äfvensom från Helsingland och genom införsel sjöledes öfver Gefle. Bland blifvande odlingsföretag uppgifvas 2000 tunnland, som kunna vinnas genom Storsjöns sänkning. Sådant sänkningsarbete pågår vid Gårdsjön i Fernebo, hvarförutan i de flesta socknar odling af större och mindre arealer förehafves eller beredes. Hästar och boskapskreatur uppfödas i allmänhet för behofvet; hvaremot ladugårdsprodukter afyttras från en del socknar, ehuru ännu i smärre qvantiteter. T A B E L L öfver arealens af den fasta marken och odlade jorden förhållande till folkmängden samt öfver spannmålsproduktionens förhållande till konsumtionen. Län och Distrikter. Malmöhus Län. Skytts härad Oxie d:o Bara d:o Wemmenhögs härad Ljunits och Herresta d:o Torna Harjagers Rönnebergs Luggude Onsjö Frosta Färs Städerna d:o d:o d:o d:o d:o d:o d:o Kristianstads Län. Ingelstads härad Järrestads d:o Albo d:o Gärds d:o d:o d:o Ostra Göinge d:o d:o d:o Areal fast mark. d:o Vest ra Göinge d:o d:o Östra delen . Vestra delen Färlöfs, Strö, Qviinge och Knislinge s:r . Gryts, Hjersås, Broby, Emmitslöfs och Hästveda s:r Ousby , Loushults , Glimåkra och Örkeneds s:r . Tunnor. Tunnor. 100000 12000 Län och Distrikter. Areal fast mark. Deraf odlad jord. På hvarje person belöper Beräknad spannmålsproduktion utöfver den årliga konsumtionen. Beräknad konsumtion utöfver den årliga produktionen. as »p*. 3 -» SL Tunni, Tunnor. Tunnor. Vestra Göinge härad:
Instruktionen den 20 December 1825 skyldige alt draga ordinarie rotering; men då, till följd deraf, roteringen i början af år 1835 skulle åter företagas, underställde icke desto mindre kommitterade ånyo Kongl. Maj:ls nådiga afgörande, huruvida de meranämnde hemmanen skulle extra eller ordinarie roteras; emedan egarne emot detta sistnämnde slag af rotering protesterat, hvarpå under den 24 Oktober 1837 följde det nådiga svar, att som det öfverensstämde med så väl äldre författningar som Kongl. Brefvet den 2 November 1833, alt utsockne frälse-hemmanen skulle ordinarie roteras, egde kommitterade att ställa sig dessa klara och tydliga föreskrifter till underdånig efterrättelse.” ”Till följd af dessa liera sammanstämmande föreskrifter, blefvo utsockne frälsehemman med ordinarie rotering belagde uti de nya roteringsverk, hvilka i orten upprättades och under den 7 Februari 1839 af Konungens befallningshafvande insändes, jemte besvärsskrifter af egarne till utsockne frälsehemman öfver dessa hemman påförd ordinarie rotering. Innan detta mål hann afgöras, hade Rikets Ständer, uti deras ofvannämnde underd. skrifvelse af den 13 Februari 1841, anhållit, att, då icke allenast 1825 års instruktion, utan äfven nådiga brefven af den 2 November 1833 och den 24 Oktober 1837 ansågos gifva anledning dertill, att utsockne frälsehemman i Halland redan voro ålagde ordinarie rotering; men Rikets Ständer icke vunnit kännedom om någon öfverenskommelse, hvarigenom egarne till dessa hemman skulle hafva åtagit sig ordinarie rotering, lika litet som om någon 16 Kongl, Maj:ls \å<l. Proposition, N:o 29. författning, hvarigenom en sådan blifvit elem ålagd, Kongl.
Kraftiga och genomgripande åtgärder måste således vidtagas för att trygga myntvärdets bestånd, så framt man vill undvika en ny realisation, eller framkallande af ett Jern-bref, som förbjuder all utvexling af silfver från Banken. Det är en olycka för BiksBankcn, att man inblandadt dess angelägenheter med Statens, hvarigenom den ena realisationen efter den andia inträffat, Banken till stor skada, samt de allmänna och enskilda förhållanden lill högst betydlig olägenhet. Hade deremot denna inblandning aldrig ägt rum, så hade Banken genom sina reserverade vinstmedel, till Bankens förstärkning, nu varit en bland de solidaste Banker i Europa, relatift till dess folkmängd oell behofver. Och Banken hade dä, från längre tider tillhaka, kunnat tjena Statsverket och allmänheten med län, mot ganska lindrig ränta, samt likaledes de i sednare tider upkomne Hypotheks-föreningar, hvarigenom räntan och amorteringen stannat inom landet. An mer, Riks-banken hade äfven varit i tillfälle, att genom egna tillgångar kunna inrätta Bank-afd:r uti landsorterne, då all Privat-banks rörelse uteblifvit. Nu kan Riks-Banken svårligen verkställa hvarken det ena eller det andra, i brist på tillgångar och, utan egen skada, samt utan alt försämra myntvärdet. Det är en moralisk skyldighet att vara hjelpsam, och detta gäller så för den enskilda som för det allmänna. Men om denna hjelpsamhet sker på bekostnad af egen förstöring, är handlingen lindrigast sagt icke välbetänkt, samt kan leda derhän, att båda slutligen blifva hjelplösa. Riks-Bankens första och största pligt är, att uprätthålla myntvärdet, och för denna grundsats måste alla andra intressen gifva vika, ehuru nödvändiga de ock må vara tills omständighelerne medgifva att RiksBanken kan betjena desamma. Att Staten behöfver medel för att betäcka sina behofver, kan ej nekas. Men dessa medel böra tagas på annan väg, ej genom Riks-Bankens försämring. Rättaste vore, att Riks-Banken engång började att reservera sina vinstmedel till Bankens förstärkning.
» Tant Lovas » dråpliga skildringar af Stockholmslifvet, sedt genom landsortsbrillor, det är sannt, men ock genom mediet af ett rent och barnafromt hjärta, gömma vid sidan af mycken omedveten humor äfven så mycken träffsäkerhet och sanning, att de läsas ej blott med nöje, utan med verklig tillfredsställelse. V i rekommendera arbetet åt alla våra läsarinnor som en mindre vanligt uppfriskande lektyr. Särskildt torde det ypperligt lämpa sig till att läsas högt i familjekretsen. Teater och. musik. K. operan. Den brydsamma ställningen vid landets förnämsta scen tillspetsas allt mer. I Posttidningen för i måndags låta operans samtliga artister meddela följande dem emellan ingångna förbindelse. Vi undertecknade förbinda oss härmed på heder och tro, att icke under tiden från närvarande stund intill den 1 juli 1896, i fall hr Conrad Nordqvist i någon egenskap är anstäld vid Operan härstädes, där taga engagement vare sig för längre eller kortare tid; och förklara vi tillika, hvar och en, oss pliktige att för öfverträdelse af denna förbindelse utgifva ett vite af Tvåtusen kronor, som tillfalla de öfriga till lika fördelning; och medgifva vi, att vitet får af vår aflöning vid Operan uttagas. Namnunderskrifter. Liknande förbindelser hafva ingåtts af operans öfriga artistpersonal, med den skilnad att vitet därvid satts till 500 kr. Enligt hvad senast uppgifves lär nu ock direktör Nordqvist vara besluten att träda tillbaka, och när veckans nummer kommer våra lä- sarinnor tillhanda, är antagligen redan hans afskedsansökan till finansdepartementet inlämnad. till hundra för att bli lugn, Henriette tog in nervdroppar o c h Gina Blixt, Margareta och Aurore E. rabblade sina roller ända in i sista minuten. » Jag öfverlefver det aldrig, » suckade lilla Gina. » Henriette, om jag svimnar, så se efter, att jag faller vackert, » h viskade Annie. » Henriette, gif mig en sked droppar, » bad Margareta. » Henriette, hvar är min fadermördare? » ropade Torsten. » Herre Gud, Henriette, ha räfsvansarne blifvit glömda hemma? » frågade Emil. Henriette! Henriette! ropades öfverallt.