Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Må det tillåtas mig att härvid citera och åberopa åtskilliga, i den af mig här ofvan omnämnde, till i83p års Storthing ingifna motion, förekommande framställningar, dem jag anser i förevarande fall högst träffande och saken åskådliggörande. Motionens Författare *) yttrar, efter en förutgången generel framställning af ämnet och Norriges förhållande mot Judarne hittills, bland annat, följande: ”Skadom strids-skrifterne i denna sak! Vi skola då finna, att, oaktadt all den fanatiska passion, sorn framlyser genom argumentationen för Judarnes fortfarande helotisering_, hafva de likväl synbart svårt att neka det i sig sjelf rättvisa af emancipationen. ”Om de blott vilie vara eller blifva bättre”, heter det; — men när förbättrade förtrycket? slafvar förbättras endast genom befrielse, — detta är de Christnas, det är alla nationers erfarenhet. — ”De äro icke nog mogna för en borgerlig emancipation”, säger man; men så vida det är gifvet, att de borde vara. det, huru skulle de då blifva det? I de fleste länder äro Judarne endast tålda, och de bestämda lagarne, efter hvilka de likväl njuta deras tillvarelse, syfta att förderfva dem och hämma all vidare utveckling. Men äfven om motståndarne med ännu större dristighet hade vågat bestrida Judarnes anspråk att blifva försatte i likhet med andra menniskor, måste likväl allt stranda mot det historiska factum, att de nationer* hvilka icke längre hafva betänkt sig i denna sak, icke hafva några anledningar att ångra deras liberalitet, utan skördat gagn af deras rättsinne. På delta ser politiken; men ett oförderfvadt folk bör äfven omfatta tron, att det skulle vara förbi med den moraliska verldsordningen, om rättvisa skulle kunna föda ånger. Att Judarnes emancipation är en rättvisa, har emedlertid blifvit, till och med häftigt, motsagdt.
Hos oss kalla sig också Gotlands invånare inte svenskar, utan gotländingar." "Du misstager dig betydligt, broder Erik", svarade Ros med ett bittert leende, "gotländingarne äro dock svenskar, men åländingarne äro verkligen inte finnar, de äro svenskar..." "Nå, så låt dem då i Guds namn vara svenskar, de äro ju i alla fall finska undersåter, dessa högvigtiga sextontusen åländingar", inföll Erik skrattande. "Ja, men", återtog Ros, "nyländingarne och en del österbottningar äro också svenskar och hvad som vill säga vida mera än dessa par hundratusen menniskor, det är, att en ganska stor del af de så kallade 'bildade klasserna' jemväl är och ännu mera anser sig vara af svensk härkomst. Svenskan är i alla fall deras modersmål. Och", tillade han dystert, "säg mig då, broder, hvad återstår såsom genuint finskt?" "De djupa lederna!" utropade svensken med värma. "De djupa lederna", återtog finnen i nästan skärande ton, "de djupa lederna under svensk eller svenskfinsk ledning. Ha, ha! hvad äro dessa svenskfinnar, som tro och påstå att de inom sin klass ha sammanfört all landets, hela folkets intelligens? En ädlare race kanske? Ve min tunga, som ens uttalat ett sådant ord! Våld och list! De ha öfverväldigat oss i sömnen och nu sitta dvergarne mysande, ja hånleende på den fjettrade folkresens skuldror, men en gång skall en annan tid komma och ur den nu sömndruckna massan skola andar framgå som, utjemnande historiens orättvisor, skola rycka kulturens, bildningens banér ur fåtalets klor och återställa det i den rättmätige ärfvingens hand. Och då, först då skall man kunna tala om ett verkligt Finland. 'Svenskheten' skall icke mera beherrska vårt land, bort derföre, bort! med alla half-finnar och svensk-finnar. Vi skola bli ett enda och enigt folk." Ros tystnade och afiägsnade sig hastigt åt fören.
men alla dessa böcker skulle förvaras tio år, för att vid inträffande tillfallen Domstolen tillhandahållas. Sedan Utskottet, i anledning af detta förslag, inhemta! upplysningar af sakkunnige personer, rörande förhållandena med bokföring i allmänhet, så hos handlande, som näringsidkare, har Utskottet tagit förevarande fråga i öfvervägande; och ehuru Utskottet erkänner vigten af de skal, som blifvkt anförda för den påkallade bestämmelsen, anser likväl Utskottet en sådan lagstiftning, åtminstone för det närvarande, betänklig. I förra hänseendet kan icke förnekas, att då lagen stadgar ansvar å den gäldenär, som idkat handel eller annan rörelse, deröfver bok hållas bör, men icke fört ordentliga böcker, så synes, som borde man äfven i lagen finna svaret på den frågan, öfver hvilken rörelse bör bok hålläs och huru beskaffade skola böcker vara, för att anses ordentlige, eller,' med andra ord, när bar den händelse inträffat, då ansvarsbestämmelsen må tillämpas? Men äfven om tillfyllestgörande föreskrift härutinnan saknas, så lemnas dock i 2 § af Rättegångs-Balkens 17 Kap. en ledning för omdömet i denna del. Enligt samma lagrum är den bokföring öfver borgade varor ordentlig, som innehåller både hvad borgadt och betaldt är, med dag och år, då det skett, utan någon ändring; och i öfrigt bar det varit åt Domaren öfverlemnadt att, efter förekommande förhållanden, pröfva, huruvida annan bokföring varit behöflig och i hvad man dess beskaffenhet kunde anses så fullständigt ådagalägga gäldenärens ställning och afslutade affärer, att densamma må såsom ordentlig afntägäs. Om man än i de länder, der handelsoch näringslifvet uppnått en hög grad af utveckling, funnit nödigt och lämpligt att meddela sådana föreskrifter, som de föreslagna, så, enä"r all lagstiftning måste lämpas efter hvarje lands och folks serskilda inre förhållanden, sinser Utskottet, med afseende å ställningen här i landet, omföröaälda föreskrifter éj, utan att medföra olägenheter och vådliga följder, kunna införas.
Räder föreslagist tiden har dock syntö i afseende pä inrikes wi staude Gäldcnärer wara allt för läng och deri genom mindre befordrande af förenämd^ ända, mäl, helst de som bo i samma Stab eller Hä rad der Jntekningen sökeS, hwilket är det wan ligaste fallet, borde inom nägra dagar eller gan ska fä weckor beqwämligen kunna fä del a Domstolens derom utfärdade Protocolls Utdrag samt den, som bodde i den mäst aflägSne del a! Riket, ätminstone inom högsta Inrikes Stäm nings.tid, som är 9 weckor etter 65 dagar, ef hälla om ärendet kunskap. I stället för de fö reflagne 90 dagar, hafwa Riksens Ständer der före ansett 6Z dagar, i afseende pä Inrikes bo ende Gäldenärer, säsom tillräckelige; och i ställe för det i Räder fsrestagne alternativ att Bor genären, dä han ej kan förete bewis om oom muntration, borde styrka, det Gäldenären t Man talsffrifninqs. orten ej kunnat träffas, hafun Riksens Ständer insett nödwändigheten att före flä nägon sädan ätgärd, hwars bewisning del more för Borgenären mindre sivär dels möjlig^ wis mera bidragande till det egentliga ändaniD let att Gäldenären om ärendet mätte erhäll kunskap. Af besia skäl hafwa Riksens Stände! i afseende pä den af Eders Kongl. Majit för^ stagne 2:dra punkten öfwerenskommit om ctt s> lydande stadgande: "Del ''Den Borgenär som Jntekning sökt, men dä Gäldenären är inom Riket boende icke inom 6z dagar derefter af Domarens deröfwer med. delte Protocolls Utdrag lemnat Gäldenären del, eller om denne i sitt hemwist ej träffas kunnat, samma Protocoll ä hans husdörr i tillkallade twcnne wiltnens öfwerwaro fästat, bör nägon förmon af den dä sökte Jntekningen icke till godo njuta.
Jag skulle således helst önska, att 2^ r:dr specie här ber 454 D e 11 ai Mars f. m. stämdes såsom minimum; men om Hr v. Troil förenar sig ii ti Hr Stråles sednare jemnkning, vill jag ej vara deremot, Eljest, och i händelse vi i allt fall icke kunna undvika votering, hemställer jag, om ej Hr Stråle skulle vilja återgå till sitt första förslag såsom motsats till Hr v. Troils. I afseende på formen för beslutet instämmer jag deremot med Hr v, Troil, Frih. Cederström: Hr v, Troil har rätteligen anfört de motiver, som tala för bestämmandet af en viss mjnimivalör, Jag har dervid ej annat att tillägga, än att han misstagit sig, då han trott, att vi sakna erfarenhet om olägenheterna af för små sedelvalörer. Lagstiftningen visar, att Sverige haft erfarenhet nog om olägenheterna deraf, att btposedlarna blifva i vissa orter utträngda, och vi hafva der-?, före ännu författningar, som förbjuda enskilda att utgifva sådana små sedlar, sorn här äro i fråga. Sedan Hr Stråle nu nedsatt summan till i r:dr specie, anser jag honom hafva gått så långt, att man ej bör gå längre. Detta utgjorde också första minimibeloppet för statsbankens sedelutgifning, och orsaken, hvarföre vi nu hafva mindre b:cosedlar, har endast härrört från svårigheter att medhinna myntning af tillräckligt skiljemynt. Om således btcosedlarna skulle koni-? rna att återföras till detta minimum af i r:dr specie, förr modar jag, att man ej vill tillåta privatbankerna utgifva mindre sedlar. Hvad Hr v. Troil anfört om agiotering af uppbördsmännen, sedan det hårda myntet blifvit utträngdt, har erfarenheten äfven vitsordat. Jag begär, att vi ju förr desto hellre må komma till ett slut i detta ämne, och anhålr ler om propos, på antagande af Hr Stråles förslag, Hr Stuart:
Och då man söker för de redan inträffade och för de hotande förlusterna motsvarande ersättningar — ack, då vet man ej hvad man skall tänka om den nya tidens hån öfver den gamla, om det unga Sveriges sjelfbeprisning och rop på högre ljus och framskridande eller om man ej nödgas instämma i skaldens ord: ” den nya tiden är fattigdomens tid, den rika är forliden ” Orden äro Tegnérs, i dedikationen till Norberg (af Nattvardsbarnen). Med detta citat anse vi oss kunna lämpligen afsluta dessa med anledning af Tegnérsjubiléet offentliggjorda utdrag ur den Beskow-Ridderstolpeska brefvexlingen. Io tuo Bernardo. Kungliga barnsöl och en kunglig risbastu. En återblick på flydda tider. I Köpenhamn har i dessa dagar utkommit en intressant liten bok med titeln “ Billeder af livet ved Christiap den femtes hof af R. Mejborg “, hvarur vi till inledning återgifva några roande episoder, jemte det vi tänka anföra ett och annat rörande hofceremonielet i vårt eget land vid dylika tillfallen. Då danska prinsessan Fredrika Amalia, Fredrik den-tredjes dotter, skulle föras till dopet den 12 augusti 1649, infann sig riksrådet friherre Bengt Skytte såsom representant för Sveriges " konungahus, med en ansenlig svit af adelsmän; den 11 augusti blef sändebudet afhemtad med stor ståt af 100 adelsmän meji 50 karosser, hvilka foro honom en mil till mötes. Från Österport, genom hvilken han kom in, och upp till slottet, der han inlogerades, stod hela borger-skapet i gevär med sina brokiga skrå-fanor och affyrade tvänne salvor då gesandten tågade förbi, under det 27 kanonskott helsade honom från vallen. Samtidigt ankom den holländske residenten från Helsingör, der han bevakade sitt hemlands handelsintressen, samt den utsedde tronföljaren prins Christians enka, Magdalene Sibylle, hvilken mottogs af en stor och utvald skara adliga herrar och damer till häst och till vagn samt af borgerskapet i vapen.
259 Som likmätigt 6z §. i Riksdags-Ordningen, )u8tjtiL-Ombudsmannen under sin tjenstetid anses i alla afseende» lika med Konungens ^titiL-Lamsler; sä synes han ock böra njuta lika antal hastar och dag-traktamente, som ch>8titise-Lant?1eren, enligt Kongl. Maj:ts allmänna Nådiga Rese-ke§lsmente af den 27 October 1807, wid deHEmbetsresor bestas, nemligen skjuts för 7 hastar och 2 R:d. om dagen t traktamente. — För ^U8titiae-Ombudsmannens Secreterare torde enahanda ffjuts och dag-traktamente böra bestas, som nyst Högstberörde I4er;lcment6 tillägger Secreterare i Kongl. Maj:ts och Rikets Hof-Rätter och LoUeZier, neml. ffjurs för tre hästar och z6 H. om dagen i traktamente; samt för hans Lancellilier, lika med hwad som, enligt samma IteZlemente, bestas Lancellilier och Loxilier i Kongl. Hos-Rätterne och Lolleoierne, som är ffjuts för twä Hastar och 18 H. om dagen j traktamente. 4:0 At ett något betydeligare ärligt Arfwode än 400 R:d. synes böra anflas.jultltim-Ombudsmannens Secreterare, enar til Ulöfningen af denna tjenstebefattning, i afseende pa de stora föremälen, Lagarnes allmanila granffning och öfwersigten af Rikets Hushalls-författningar, en man af mer an wanliga kunskaper och skicklighet ffall wara den enda rätta at wälja, ej blott en, som til dageligen förefallande, ware sig juricliffa eller andra Livila Tj^nstemanna-yrken wore öswad, ej eller en, sorn , för brist pä medel ril utkomst, mäste dragas fran sina wid tjensten förefallande angelägna göromål.
Jag behöfver icke tillkännagifva mitt instämmande uti Hr Hegardts förslag, då jag redan förra gången, då dessa frågor förevoro, ansåg R. o. Ad. genom sitt bifall tili silfvervexlingen böra tillkännagifva, i hvad ordning frågorna borde förekomma; men jag vill blott erinra de talare, som önska, att några andra vigtiga frågor, som icke äro utan inflytande på rörelsen i landet, måtte först förekomma, att huru vigtiga de kunna vara i och för sig, står dock främst nödvändigheten att äga ett mynt, innan vi kunna företaga något annat. Dock skall jag, som redan vid förra riksdagen stridde för iakttagande af garantier, måhända vidsträcktare än de, som vid denna riksdag yrkas af de talare, som se största svårigheterna för realisationens verkställande, icke gifva efter för de ledamöter, som vid denna riksdag kommit till den öfvertygelse, att dessa garantier för näringarna och rörelsen inom landet äro behöfliga. Men första vilkoret är, att vi hafva ett mynt, Vilkoren för realisationens början, hvilka vid sista riksdag fastställdes, öro numera uppfyllda, utom hvad angår den obetydliga bristen i proportionen emellan sedelstocken och reella fonden. Detta är den enda fråga, som ännu återstår till afgörande af de garantier, sorn bestämdes i83o för realisationens Verkställande. Frågan om rörelsens ordnande Pen 33 J u li f. ra. y ian visserligen vara vigtig äfven för realisationens bestånd, reen utgör likväl icke något vilkor för realisationens verkställande. Jag förnyar således den anhållan, jag gjorde för ett par månader sedan, att frågan om realisationens verkställande först måtte förekomma. Frih; Boye, Ludv.: Jag instämmer i allo med de Hrr, som söka afböja Frih. CedérströmS uppskofsförslag. Jag tillåter mig icke att hänföra Frih. Cederström hvarken till den ena sidan eller den andra, ty jag tror, att det är öfverflödigt att tala om fiendskap eller vänskap, emedan den accusationen innebär något, soin liknar parti-åsigt, hvarifrån jag vill skilja mig. Jag Vill derföre endast erinra Frih.
– Qvinna, hafva inga andra olyckor inträffat i mitt hus, medan jag varit frånvarande? – Är det icke nog hvad som skett, eftersom du frågar på det sättet Stella, vår bästa ko! Nu ha vi bara Stjerna och qvigan qvar ... – Tyst! sade Suenonius. – klaga icke, men bered dig att för Herrans skull lida mer än detta! Bered dig att blifva utfattig, husvill, krank ... och klaga icke! Den som omgjordat sig med svärdet och dragit till strids mot Leviathan, får ej svigta, om ock marken darrar under hans fötter. Den onde hafver, såsom Jobs historia klarligen intygar, erhållit makt öfver våra jordiska egodelar; dem må vi i striden gifva till spillo och vaka, att han ej äfven får makt öfver våra själar ... – Du gör dig och oss alla olyckliga, afbröt honom fru Suenonia. – Har jag icke längesedan sagt, att något sådant skulle hända? Hvarför befattar du dig med hexor och trollkäringar? De skola med den ondes biträde hämnas och rent af förderfva oss. Käraste man! hör hvad jag ber! Jag har hvarken natt eller dag ro, sålänge ... – Tig, säger jag! Du talar, såsom fåfängliga qvinnor tala. Men jag tackar Gud för hvad som skett, ty nu hafva vi ett nytt bevis på kraften af hexornas afgrundskonster. Djefvulens brud, Ingrid på Tallmossen, har med sina besvärjelser dödat kon; derom kunna vi nu vittna inför tviflande menniskor. De blinde skola se och de döfve höra. Men jag skall fortsätta mitt verk och icke nedlägga svärdet, förrän de onda blifvit utrotade ur min hjord. Fru Suenonia var ett rof för den vidskepligaste ångest, men lade dock band på sin tunga, ty hon visste, att dess bruk här skulle tjena till intet. Nu steg den linhårige drängen fram och sade: – Käre far, förlåt mig, men jag måste ut med sanningen. Jag har likasom ingen trefnad här på gården, sedan käre far började rusta med trollpackorna.
N:o 18 med förslag till ändring i Reg.Frns 4 §• lii1 Lefren, Joh. Pehr: Vi hafva här fått emottaga ett betänk, från Const.Utsk. Const.Utsk:s pligt i detta fall är, efter mitt förmenande, att upplysande göra sina framställningar, så att de blifva ledande för dem, som skola deröfver öfverlägga och besluta. Utsk. tyckes icke hafva följt denna klara åsigt af sin skyldighet i allmänhet, ty Utsk. talar ä gåtstil. Jag ber att få fästa uppmärksamheten på åtskilliga af dessa gåtor, helst alla premisserna, enligt mia tanke, hufvudsakligen utgöras af desamma. Här står nemi.: ”Const.Utsk. har, i fråga om förstnämnda uttryck icke förbisett den afsigt, som år 1809 föranledde att på detta ”ställe införa ordet allena, icke heller, att §:ns samman"liang för läsare utan fördom och med vanlig uppmärksam”het klart nog ådagalägger denna afsigt.” Hvilken är den afsigt, som 1809 års lagstiftare haft? Det upplyses icke. Detta hade varit skäl att göra, på det att Ständerne icke skulle behöfva gå tillbaka och läsa alla förhandlingar, som rör:de den saken förehafts för att finna nyckeln till de gåtor, som framställas. Vidare heter det: ”Const.Utsk. ön”skar visserligen icke heller alt gifva anledn. till nya miss”tydningar af det slag, som man genom detta ords upptagande här ville förebygga.” Här äro 2:ne gåtor i en: 1:0 11 H. 9 66 Den 5 A u g u s t i. f m. talas nemi. om misstydningar: hvilka äro väl de? 2:0 talar man om att man ville förebygga dem 1809: på hvad sätt ville man dem förebygga?
&gt;Oho! » utropade Nybom. » En broder i Apollo alltså. Då är jag räddad. Han skall icke kunna vägra att för min skull för en enda gång återgå till prosan och rakknifven. Gif mig mannens adress! » Och Nybom var räddad. Anländ till Ahlstrands bostad rönte han föga svårighet att öfvertala denne till att bevisa honom den tjenst, hvaraf han för tillfället var i största behof. Och ännu mer, skaldekonungen vägrade bestämdt att mottaga någon ersättning för sitt besvär. » Aldrig en skillings betalning af en embetsbroder », förklarade han. Och strax derefter utropade han inspirerad: » Skalderna känna hvarandra », gick fram till ett bord, hvarpå lågo en mängd häften i ljusröda omslag, öppnade ett af dem och började uppläsa inledningssången till » De sköna hlommorna »: » Tack himlars Gud och kungars konung, Allsmäktig, nådig, mild och stor, Som gaf oss kraft, söt mer än honung Från sköna himlen der Du bor. Då hjelp i striden, kraft i segren Och sköna lagrar i vår verld De sköna blommor som vi eger Ar ock till dig en tacksam gärd. Från Sinai, der utgick ljuset; Vi fick en blomma, härlig, skön: Då bygdes ofvan fordna gruset Hvad som. Meu här afbröts deklamatören af Nybom, som under ljud-ligt skratt förklarade det upplästa utmärkt vackert men att han deraf icke begrep ett ord. Gravitetiskt trädde Ahlstraud fram till sin nyrakade A pollo-broder, lade handen på hans skuldra och sade mildt småleende med vemodig röst: » Herr Nybom, icke för min skull men for er egen låt aldrig någon menoiska ana denna brist i er för * ståndsbegåfning. » Och härmed skildes de båda skalderna. Om Nybom följde det gifoa rådet och sålunda räddade sitt snillerykte, förmäler icke historien.Dikter och bilder af Karl Wetterhoff. Med författarens porträtt, samt lefnadsteckning af Birger Schöldström. Alb. Bonniers forl.
Vid den förnyade handläggning, hvartill målets sålunda förändrade skick föranledt, hafva Utskotten gemensamt trott sig kunna och böra förutsätta, att, om något direct biträde, ehuru icke fullt uppgående till den för Canaloch SlussVerkets ombyggnad beräknade Kostnads-Summa, lämnas denna Inrättning , skall derigenom ofelbart för Enskilde beredas ett lämpeligt tillfälle att med egne medel, under hopp om skälig afkomst af deras Capital, medverka lill ett ändamål af den erkända gagnelighet, som det ifrågavarande , och att således fyllnadsbidrag för någon del genom Actie - teckning med säkerhet härvid kan vara att förvänta. Under sådan åsigt, och med fästadt afseende å Backens tillgångar i jämnförelse med de g84 Statsoch Banko-Utskottens Betdnkanden. anslag, sorn viel en allman Finance-Reglering ■under närvarande Riksdag äro i fråga, liar Banko Utskotlet velat vördsamt föreslå att ett Lane. bidrag Femtio 'Tusende (50,000) R:d årligen, under en tid af Fyra (]) år, rnå till understöd för Hjelmare Sluss-Verk från Banken meddelas, emot blifvande Bolagets eller Directionens förskrifning , samt säkerhet uti sjelfva Canaloch Sluss-Verket med alla dess tillhörigheter. Dock att för denna Summa en årlig ränta ä 3 procent till Banken må erläggas, emedan det är nied litti v udgronderne för Banko - Verkets Förvaltning enligt, att, hvad som i Låne-väg meddelas bör på inflytande Ranta vara fu nderad i; men, på det att hela Fåne-förskottet ina oförskingradt till Byggnaden kunna användas, och da hvarken sjelfva Sluss-Verket eller blifvande Actie-ägare under de första åren skäligen kunna härmed betungas , har Banko-Utskottet i sammanhang härmed till Stats-Utskottets oinpröfning hemställt , om icke Räntan under byggnads-åren kunde anslås att från Stats-Verket af <j hufvudtiteln utgå. Efter öfvervägande af den sålunda väckte, och tiU Stats Utskottets åtgärd hörande fråga, att
Om natten sof jag djupt och tungt och när jag vaknade, kände jag på mig, att jag drömt, men kunde ej erinra mig drömmen; ibland var det dock som det gläntade på en dörr och jag såg skrifbordet med reversalet såsom ett minne och när jag steg upp drefs jag fram mot bordet, alldeles såsom om jag efter mogen öfverläggning fattat PARIA. 120 det oryggliga beslutet att skrifva detta namn under det ödesdigra papperet. Alla tankar på följderna, på risken hade försvunnit ingen tvekan fanns det var nästan som om jag uppfyllt en dyr plikt och jag skref! (Springer upp.) Hvad kan detta vara? Är det en ingifvelse, en suggestion det kallas? Men från hvem? Jag sof ju ensam i rummet! Kunde det vara mitt ociviliserade jag, vilden som icke erkänner fördrag, hvilken under det mitt medvetande sof, trädde fram med sin brottsliga vilja och sin oförmåga att beräkna en handlings följder? Säg, hvad tror du om den saken? HERR X. (pinar fram följande). Uppriktigt sagdt, din historia tillfredsställer mig icke fullt där fanns luckor, men det kan bero på, att du icke nu mins alla detaljer och om brottsliga ingifvelser har jag läst ett och annat vill jag erinra mig hm! Men det är detsamma det du har fått din korrigering och du har haft panna att vidgå din förseelse. Nu tala vi inte mer om det! HERR Y. Jo, jo, jo, vi ska tala mera om det; vi ska tala så, att jag får fullt medvetande om min obrottslighet. HERR.X. Har du inte det då? HERR Y. Nej, det har jag inte. PARIA. 121 HERR X. Ja, ser du, det är det som oroar mig! Det är det som oroar mig! Tror du icke, att hvarje menniska har ett lik i lasten. Ha vi inte stulit och ljugit som barn allesamman? Jo, säkert. Nå, nu finns det menniskor, som förbli barn hela sitt lif, så att de icke kunna styra sina lagstridiga begär. Kommer nu bara tillfället, så är brottslingen färdig! Men jag kan inte förstå, att du inte känner dig oskyldig! När barnet anses otillräkneligt, så skulle väl brottslingen också anses så.