Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag frånkänner mig dock helt och hållet förmågan att stifta en sådan lag. Jag leninar detta uppdrag åt dem, sorn mera än jag egnat sig deråt, och som således tagit saken i närmare betraktande; men jag tror 438 Den 18 Februari e. m. icke, att man gör konungamakten någon tjenst dermed att man öfverlemnar åt henne att godtyckligt behandla så vigtiga föremål, som alt för den ena provinsen bevilja och för den andra afslå inrättandet af privatbanker. Jag trortvertom, att de, som vörda konungamakten och som afse dess helgd, synnerligen böra fästa deras uppmärksamhet på nödvändigheten att undandraga konungamakten delaktighet uti sådana tillgöranden, hvilkas olyckliga utgång möjligen kan läggas regeringsmakten till last, hvilket deremot icke blir förhållandet, om blott tillämpning äger rum af en i civil lagstiftningsväg tillkommen författning, nti hvilken begge de lagstiftande makterna deltagit. Jag tror, mine herrar! att uti financielt hänseende det är ett stort misstag, hvarför vi i vårt land borde vara botade, att tilltro någon myndighet att bestämma rörelsecapitalet eller behofvet af mynt i ett land. Hvad det vidkommer att uti banklagen uttrycka att privatbanksedlarne icke få anses som mynt, så är jag af samma öfvertygelse som en värd talare, hvilken yttrade sig kort före mig, att då det finnes uttryckt i Reg.Ftn, så kan det icke behöfva bestämmas äfven i denna lag. Om någon vidare föreskrift behöfves, så anser jag mera ändamålsenligt alt denna bestämmelse påtecknas sjelfva sedlarna, så att den enfaldige kunde se, att de icke äro detsamma som Rikets mynt, ehuru han för dem kunde tillbyta sig hvilken vara som helst och använda dem i rörelsen. Jag kan icke finna, att i detta hänseende någon annan redaction, än den som Gr. Frölich föreslagit, är riktig och ändamålsenlig och ledande till målet; och jag anhåller derföre om propos. till bifall till Gr. Frölichs förslag, när vi hinna så långt att propos. kan komma i fråga.
Stats-Utskottet ville blott för sin del ht m - Den 20 Juni. ställa, att Banken, i detta, fall, måtte årligen oafkortad! bekomma af Bevillningen de summor, som blifvit densamma tillförsäkrade, och dessutom få till fin förkofran öfvertaga Riks-Discontrörelsen, då nu varande octroj upphörer, hvaremot Banken skulle genast bispringa Allmänna Magazinsinrättningen med ett till en million B:d ökadt temporairt Cieditif, samt hädanefter, likasom hitintill*, biträda Biksgälds-Contoiret med Discont-lån till F n Million, och dessutom, då nöden fordrade, lernnade samma Contoir ytterligare bistånd, så framt vid sammanträde af Fnllmägtiga i bägge "Verken omständigheterna pröfvades dertill föranleda. Följden af dessa enkla bestämmelser är tyd' lig. Ittgen tingens förändrade ordning skulle då väcka nya farhågor. Statens skuld hos Banken mindskades i samma proportion som hittills, och Banken blefve i stället större fordringsägare hos privata. 1 den mån Bikets Näringar tilltogo, skulle dessa lån efterhand återbetalas, och genom öfverskottet af den årliga productionen, Bancosedlarne småningom återvinna sitt värde. Alla andra operationer till detta ändamåls vinnande gynna endast penningemannen men förstöra Fandet. Spridt till jordbruk och nyttiga företag, skulle Rörelse.capitalet bära inom sig sjelf fröet till sin framtida fullkomliga realisation, och efterverlden skulle icke få att förebrå oss, att vi omkuilbuggit trädet för att vigare åtkomma frugten. Yord - Den *o Juni 1083 Vördsamt Anförande! ■Å-lagd utaf det Stånd, hvaraf jag är Ledamot, att påskynda den redan länge efterväntade så kallade Finance-Planens framläggande för Riksens Högloft.
Secreteraren i Landtbruksacademien P. A. Granbergs efterlemnade enka; N:o 34o, ang:de de af K. M. i och för befästningsarbeten äskade extra-statsanslag. Likaledes upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till §§ i riksdagsbeslutet, nemi.: N:o 23, ang:de fortfarande utredning af Götha canalbolags och Malmö f. d. discontverk; JM:o 24, ang:de saluaccisafgiften; N:o 2Ö, 0111 tiden för nästa revision af stats-, bancooch riksgäldsverkens räkenskaper och förvaltning; N:o 26, ang:de tillökning i creditivet för Manufacturdisconten. Öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk., samt 2:ne ledamöter uti Ridd.Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde, i Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet: N:o 286. Frih. Raab, Carl Gustaf, efter N:o 14*3. Hr Råfelt, Anton; Riddar husUtskottet: N:o 2it. Frih. Cederström, Thure, N:o 1781. Hr Rehausen, fullm. Hr Söderhjelm, Fr. N., efter N:o 1241. Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz, och N:o 2293. Hr von Heideman, fulhn. Gr. von Rosen, Conrad. Frih. Cederström, Thure, afsade sig den befattning honom blifvit lemnad att vara ledamot i Ridd.Utskottet. Dan i5 Maj f. m. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att vid deras nästa sammanträde utse en ny ledamot i Ridd.- Utsk. efter Frih. Cederström. Hr Landtm, tilfkännagaf, att Hr Mannerskantz, Carl
Det enda undantag, enligt 2:dra Art. 2:dra §:n af gällande BevillmsFörordning, från skjddighet att utgöra bevillning, är för statens egendom. Med stöd af hvad anfördt blifvit, får jag föreslå, att momentet måtte erhålla följande lydelse: ”Arrendatorer af staten tillhörig, från bevillning befriad egendom” etc. Det är likväl kanske rättast att återremittera detta mom. Gr. Hamilton, Malcolm Walter: Då Kronan skall upbära inkomst af arrenden, och denna fastställas med afseende å de onera, som egendomen är underkastad, så är det väl temligen gifvet , att om Kronan tager bevillning på denna inkomst af arrendatorn, blir ock inkomsten af arrendet otvifvelaktigt så mycket mindre, som denna bevillnings belopp. Jag finner således icke något rimligt skäl att ålägga bevillning, att utgå af arrendatorn af en statens egendom; utan anser jag, att man, vid arrendets bestämmande, endast har att tillse, hvad egendomen kan gifva, samt att derjemte arrendatorn må derå kunna hafva sin behöriga utkomst; samt härmed punkt! Som jag befarar, att staten skulle förlora mer på denna inkomst, än den vinst, man synes påräkna, får jag anhålla om propos. å afslag på detta mom. Hr Hjärne, Harald: Det är temligen allmänt kändt» att en mängd statens egendomar, hvilka icke äro uti någon indelningshafvares hand, utan hvaraf inkomsterna gå direkte till Statskontoret, att, säger jag, sådana större arrenden gifva ganska stora inkomster åt sina arrendatorer. Dessa arrendatorer af Kronans hemman hafva, enligt äldre Bevilln:sEörordningar, varit ålagda bevilln. Det fanns då bestämd för dem en viss minimiafgift i berörda hänseende. Jag har sjelf för längre tid sedan varit arrendator af en Kronans egendom, och derför, såsom sådan, blifvit beskattad. Då de flesta arrendatorer af kungsgårdar och annan Kronans egendom hafva ganska betydliga inkomster, så torde ingen obillighet ligga deruti, att beskatta dessa inkomster.
Men jag fruktar det jag redan förlängs mifibrukat Högloft. Ridderskap?! och Adelns tålamod och sär derföre endast tillägga »ä got rörande del af StatS» Uickottet förestaqne sätt, hwarefter Kungsgärdarne hädanefter böra jörwaltas. ^ Ut - r§8L Den 28 December. Nljkottet har i detta afseende upgifwit twanne sörstag, det ena akt borrrarrendera Kungsgärdarne aöpen auction pä ZO är, enligt de grunder Kongl. Härordningen af är,1790 innehåller, och det andra att dela Kungsgärdarne j mindre delar och försälja dem till Skatte. Man har anfört såsom ckak för den senare tankan, att Staren derigenom fanste bekomma en an scnlig peunings-summa, jorden bliswa bättre skött och wärdad samt folkmängden jämwäl förökad. Detta kan wäl icke bestridas, men jag tror att, om Kungsgärdarne afdclade uti mindre delar der sa ske kan bocrlarrenderas pä sätt 17,99 ars Förordning titstakar, likwäl med der förbehåll att hela arrende afgifteu bör i spannemal beräknas, borde detta medföra en för St-tten lika stor inkomst och lika myckel bidraga till folkökning-,1. Det förstär stg att hwar>e arrendator mäste wid arrendets ingående anskaffa wederhäflig borgen för arrende tvilkorenS noggranna upsyllande, samt Kungsgårdens behöriga Mrsel och warda,ide, sä att »agon förlust genom Kungsgårdens wanskötsel icke bör kunna Staten tjllckyndas. Dek torde wara af mycken wigt att Staten, i franikidey ma äga Kungsgärdarne, hwilka derföre endast böra torrt arrenderas. Jag får stuteligen anhälla, att deHa anmärkningar mätte sä äisölia Stais - Utskottets betänlande tillbaka till Stais-Ulfkottet.
(Claës Lundin), förskaffade, i förening med tidningens uppgift om orsaken till Sparres uteslutaude ur lagutskottet (jfr s. 634) och dess reflexioner om Sparres uppfattning af parlamentarismen, tidningens ansv. utgifvare, Sohlman, ett åtal från Sparre, som förklarade sig ha förlorat tålamodet öfver att icke illviljan hos tidningen tycktes vilja tröttna efter 12 års angrepp. Han sökte åt utskottsordförandena ' vindicera samma rättsliga förmåner, som för äfribetsmän-nen för ämbetets utöfning mot pressens angrepp, men ehuru både han och hans advokat, A. O. Beckman, ville taga saken mycket tragiskt, slog det icke bättre till, än att allmänheten fick en inblick i de riksdagsmysterier, som kallas » justeringar » och hvilka nog kunde förtjena ett eget kapitel, och att Sparre fick betala 50 kr. i ersättning till Sohlman och rättegångskostnaderna. I afseende på den gamla tvistefrågan om ämbetsmäns aflöning och pensioner förde Sparre ibland ett språk, som borde klinga väl i kammarmajoritetens öron. Han var icke vän, sade han, af höga löner eller många tjenstemän, ty » det förhåller sig med ämbetsmännen som — sans comparaison i öfrigt — med tjenarne i ett hus. Ärö desse för många, latas de, drifva spektakel och ligga i delo med hvar * andra, men äro de fa, arbeta de och det blir lugn och trefnad i huset ». Och energisk som alltid påyrkade han t. o. m. indragning af ett dussin tjenstemän inom justitie-revisionen och redan 1870 af hela järnvägsbyggnadsstyrel-sen. Han skulle icke ogärna se alla civila ämbetsmän af-sättliga, hvilket skulle vara det säkraste korrektiv mot lata tjenare och frondörer. När han hade sådana principer, ansåg han sig synbarligen berättigad att fordra ovilkorlig och i handling visad tilltro, när han — och det var då oftare fallet än motsatsen — talade för en högre lön eller pension. Han ryckte på axlarna, förklarade han, då han från sitt kansli hade att utanordna de futtiga pensionsbelopp, staten anvisat.
När jag går ut, möter jag i trappan gubben port vakten, som i egen hög galonerad person begifver sig upp för att aflemna hyresgästernas bref — i hvardagslag tycker han det gör sak samma, o m såväl brefven som tidningarna bli liggande ett par tre dagar nere i hans ' casa '. Han tycker säkert, att det är endast oroande att få bref och att läsa i bladen om allt krångel i världen. Gubben får sina drickspengar, som meningen var, o c h tackar välvilligt. Hack i häl efter h o n o m kommer telegrafbudet, som också med det mest förbindligt glada leende uttalar sin förhoppning att få en slant. » Men jag har inte mottagit något telegram här i R o m, » invänder jag. Mannen småler oerhördt älskvärdt o c h menar, att detta alls inte utgör något h i n d e r. Brefbär.irne spara sin visit till nyårsafton, då de — tvä i sällskap — uppvakta med nya årets almanack o c h ett öfverflöd af välönskningar — allt mot kontant erkänsla. Jag kommer ut på min _ breda, snygga gata, som ser ut, som låge den på Östermalm, o c h går förbi San Isidoroklostret — Overbecks bostad i världen — o c h Villa Malta, där Byströra höll hof, ner för Capo le Case o c h in iartistoch främlingskvarteret. Där är lifligare än vanligt. Via Sistina — alltid trång och oftast smutsig — är proppfull af åsnor, lass, bönder, grönsaksvagnar, imponerande gummor med jättebylten på hufvudet o c h hållning som en antik staty. Hos liquoristan trängs man kring disken. Hos bagaren är kommersen liflig med skratt o c h skämt o c h ömsesidiga artigheter. I mjölkboden tjänstgör i dag hela familjen, och husets söner ha ingen tid öfrig att slå sig ned o c h prata med kunderna, s o m de eljes ha för vana. Frukthandlarne ha dragit ut hela sitt lager på gatan, s o m var trång nog förut, o c h dekorerat med apelsinträd, morotsgirlander, meloner, äpplen.
Nerikes Regemente, om dess befrielse från deltagande till hälften i beklädnnd'kostnaden. Se Knektecontracten. Nolcken, Friherre Carl Adam von, yttranden. II. 169. VI. 97, 727- Nolcken, Friherre Erik Axel von, yttrande. I. 286. Nordblad, J., Stadsmäklare, angående hans ansökning att till skatte få lösa den under Ulriksdals kungsgård hörande lägenheten Stocksund. VII B. 1 56. A. 480. IX. E. 172. Nordenanckar, Fredrik Wilhelm, yttranden. XVII. Nordensköld, Otto Gustaf, yttranden. II. 223, 34g. III. 89. Nordensvan, Victor, yttrande. V. 34g Nordin, Friherre Carl Johan af, yttranden. I. 86, 173, 25o, 268, 26g, 284. II. 54, 183, 219, 23o. Norman, Inspector P. E., angående sökt eftergift för, att betala öfverränta i Bankodisconten. Se Eftergift. Normark, Anders, från Westerbottens Län, angående återlemnande från StalsUtskottet af en utaf honom väckt motion. V. B. ig5. A. 2g5. Norrköping, angående eftergift af en vid Arbetsoch correctionsinrattningen derstädes yppad balance. Notarie-arfvoden för BankoUtskottet, angående. Se Arfvoden. — för Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. Se Arfvoden. ( 200 ) Notarie-arfvoden, för ConstitutionsUtskottet. Se Arfvoden. — vid RiksSlåndens Cancellier. Se Arfvoden. IV. B. 58c3. V. 6.. Nybyggen, om anläggande al', S Kronans ouppodlade trakter, m. m. XX. B. 71. A. 112. Nykterhetsskrifter, om statsanslag till tryckning och spridning af. XIII. B. 625. A. 656.
Om vid denna andra omröstning blott två »eller en erhåller halfva antalet röster, upföres blott två eller en »å förslaget; men om härvid insren erhåller halfva antalet röster, »så förfaller församlingens kallelserätt för den gången.» »Sedan de af församlingen kallade till Domkap. insändt sina »ansökningshandlingar, piöfvar Domkap. dessa och upför, på för»samlingens förslag, de sökande, som finnas behörige, vare sig 3 »eller 2 eller endast en, hvarvid Domkap. är berättigadt att ute»sluta en, utan att derföre behöfva upgifva skäl.» »Sedermera granskar Domkap. deras handlingar, hvilka derstädes »omedelbart sökt, och utaf de sökande, som befinnas enl. nu gäl»lande beforingslagar behöriga till det lediga pastoratet, upför »Domkap. trenne, hvilka genom sin fromma vandel och gudsfruk»tan, goda gåfvor, skicklighet och nit samt t.heologiska insigter »pröfvas vara de lämpligaste eller gifva säkert hopp om sig, att 36 Den 1 December f. m. »de till församlingens sarina bästa skola utöfva en trogen herda»värd. » »Sedan Domkapis förslag vunnit laga kraft, aflägges prediko»prof i den ordning, Domkap. utsätter, hvarefter församlingen utaf »de å dess eller Domkapis förslag upförda utväljer en, hvilken se»dan i embetet af Domkap. stadfästes. Vid regala gäll insändas »både Domkapis och församlingens förslag i anderd, till K. M., »hvilken sedan utöfvar sin i grundlagen bestämda utnämningsrätt.» Jemte dessa tillägg skulle jag oek vilja ytterligare föreslå, att i afseende å rösträtten, såväl vid kallelse sorn val, hvarje i församlingen bosatt välfrejdad familjefader, som icke lyder under tjenstehjonsstadga!!, skulle ega en röst. Det är bekant, att vid Domkyrkoförsamlingen i Göteborg en än mera utvidgad rösträtt eger rum, och har icke medfört några vådor, utan tvärtom befunnits särdeles ändamålsenlig.
Färden gick i början raskt nog, så länge vägarne voro banade, samt i allmänhet inom det polska området bättre än sedermera då vi kommo inom det egentliga kejsarrikets gränser. Stationerna voro långa och vid första hästombytet, det var i en stad, stego alla passagerare ur och begåfvo sig till en dem anvisad restauration. Min granne helsade vördnadsfullt på den ryska prelaten och bevärdigades af honom med en nådig nick. Sedan vi i särskildt rum aftagit en del öfverplagg, började de skilda medlemmarne af vårt lilla sällskap betrakta hvarandra. Biskopen var en vacker karl om fyratio år, med vördnadsbjudande hållning då han stod, men med ograciös, något häftig gång. Hans dotter kunde vara fjorton à femton år och var ful. Herr Minin, min granne, var en trivial företeelse och kanske sina trettio år, men de tvenne fruntimren voro unga och den ena till och med ganska täck; hon var på sin höjd sexton år gammal; de talade franska sinsemellan. Instinktmessigt satte de två sistnämnda och jag oss vid samma bord, medan de tre ryssarne intogo ett annat. "Huru länge tror monsieur, att färden till Petersburg kommer att räcka?" tillsporde mig den äldre af damerna? "Nio dagar och nio nätter och det oafbrutet", var mitt nedslående svar. De två fruntimren vexlade bestörta blickar. "Ah!" inföll slutligen den yngre skrattande, "färden från Geneve hit har för oss räckt blott sex dygn men man får väl foga sig Ryssland är ett vidsträckt land." De voro alltså schweitziskor, troligen guvernanter kalkulerade jag, och så var äfven förhållandet, såsom jag sedermera erfor. Snart skedde uppbrott och vi fortsatte vår resa genom natt och dag vid en ganska försvarlig köld. Småningom blefvo vi genom sammanträffandet vid stationshusen bekanta med hvarandra. Ostrolenka, platsen för det minnesvärda slaget den 26 Maj år 1831 passerades. Här föreföll genom vår biskops förvållande en i högsta grad upprörande scen.
Utdr, d. 21 April 183.i. lol N:o 5o, i anledning af väckt fråga om årligt anslag åt Loka Helsobrunn; N:o 5 r, i anledning af vackt fråga om anslag till inköp af vissa exemplar utaf Tunelds Geographie; ]NT:o 5a, i fråga om Medelpads inbyggares befrielse från underhållandet af Länshäkte; och N:o 53, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om CivilStatens PensionsCassas anspråk på Nådårs besparing af pensioner å allmänna IndragningsStaten. S. D. Efter förnyad föredragning biföllos följande från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet inkomna Betänkanden, nemligen: N:o 11, i anledning af väckt fråga om upphörande af Höglofl.
Jag tror, alt denna titel är större än den borde vara, emedan häradshöfdinge-embetet alldeles icke innefattar något höfdingeskap. Häradets domare vore en alldeles tillräcklig titel, och jag skulle dermed vara fullkomligt belåten. Hr Hjerta, Lars: Gr. Anckarsvärd har redan så fullständigt upptagit och vida bättre, än sorn för mig hade varit möjligt, besvarat åtskilliga anmärkmr, sora jag hade ämnat bemöta, alt jag nu kan vara ganska kort. Jag vill förnämligast besvara ett inkast, som man gjort emot Utsk:s förslag ur den synpunkten, att det vore orätt att, genom upphäfvande af delta kungliga prerogativ, betaga Konungen tillfälle att kunna förbinda sig och göra åtskilliga förtjenta personer nöjda genom titlars utdelande. Jag tager mig i anledn. deraf friheten erinra om hvad säkert hvar och en känner, att det ganska ofta händer, när sådana titlar utdelas, alt om en derigenom blir förnöjd, så blifva deremot många andra missnöjda. Det händer nemi. någon gäng, all tlere söka en sådan utnämning, men icke alla erhålla den. De som då icke få den, kunna lika lätt blifva missnöjda, som den lycklige blifvit förnöjd. Det verkar också ofta lika mycken afund emot den person, hvilken fått titeln, som det väcker förnöjelse hos den, som blifvit betitlad, och afunden är ju alltid ett ondl. Under sådana förhållanden hemställer jag, huruvida det prerogativ, som man här velat försvara, kan vara af något verkligt och stort värde. Jag ber att få tillägga ännu en annan omständighet till della argument. Jag skulle nemi. tro, att dä det är bekant, att 3 HiksSt. redan bifallit Const.Utsk:s förslag, så skulle, i händelse Konungen önskade bibehålla detta prerogativ, säkerligen någon af Konungens rådgifvare här uppstått och talat derför. R. o. Ad. känner nemi., huru det allmänna tänkesättet uttalat sig i denna fråga, och det skulle således blifva obehagligt för Konungen att här begagna sitt veto, om alla 4 Stånden hade bifallit förslaget.
Om en Socken, ett Härad eller ett Län begär Understöd af 9 Vid dessa biträden fästade: är det då så vigtigt att en pröfning i denne del är Styrelsen betagen? kan det väl sägas, att det är en af.? vikelse från de om Statsförvaltningen gällande allmänna grunder, att ett företag understödes genom omedelbar uppoffring af Statens medel, men ett annat, med ett förlag som å-l tergår; då begge öfverskjuta den enskildta för-i tnågan och äro af allmän nytta? Kunde alla omständigheter, som inflyta pä administrativa förhållanden Jöreses 5 år i fram - Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr. III Band. 5 I 66 Den 4 'April f, mt * liden,' alla linier så tydligt uppdragas^ all rö^ reise så noga|beräknas och alla mötande hinder så fullständigt afvägas, att Statsmachinens säkra och Tabellformigt uppställda gång, från den ena perioden till den andra, icke rubbades ur då gifven rigtning och rörelse, visserligen vore alla sådana reglementariska noggrannheter, som den ifrågavarande, i sådant fall möjligen nyttiga, och all Styrelse blefve då inskränkt till den mechaniska executiva kraf^ ten } men enär erfarenheten anviser, snart sagdt, ett aldeles motsatt förhållande, bör denna anvisning icke heller sättas aldeles å sido. Lika så oundgängeligt angelägna och vigtiga som grundlinierne äro, och att vid dem oryggligen fasthålles, lika så angelägit torde det vara, att executiva detailler derifrån noga afskiljas; emedan af sammanblandningens mängd och 0- likartade bekaffenhet slutligen skulle kunna följa en så delad uppmärksamhet att det mindre vigtiga komme att erhålla, hvad som rät-’ tare tillhört ett hufvudsakligare ämne. På dessa nu vördsamt anförde skäl, tillstyrker jäg, att Konungens pröfning och dispositionsrätt öfver c>:de HufvudTiteins anslag, må förblifva oförändrad, likmätigt Riksens Ständers år 1810 derom fattade beslut, Den 4 April e, m. Bilagor $7 till PleniProtocollet för den 4 April, eftertniddagen.
— Den oundvikliga gamla peruken, för hvilken han ända från barndomsåren känt så stor respekt – Bernstorff, som hittills ansetts för oumbärlig – den kloke, mäktige ministern reduceras nu till intet genom ett penndrag, försvinner i onådens mörker utan återvändo Den lilla, genomskinliga kungshanden darrar af otålighet att komma ondt åstad; och några minuter senare rider en kurir till hufvudstaden med H. M:ts egenhändiga skrifvelse i sin brefväska. Det börjar skymma. I drottningens salong är eld på härden; där framför sitter hennes majestät med kronprinsen i sitt sköte. På sista tiden har hon försummat sin son; men hon älskar barnet högre än någonsin och vill icke förlora dess kärlek. Den lille jollrar och skrattar gladt, och moderns ögon stråla af lycka. Hon håller hans små, tunna armar i sina händer och gungar honom på sitt knä: Rida, rida ranka, mamma är ändå bäst! Tjänstgörande kammarjunkaren anmäler konferensrådet Struensee, och kronprinsens ansikte får strax ett ängsligt uttryck. Detta, vet han, betyder, att han skall skickas bort. Hästen har redan upphört att springa, snart kommer sköterskan – och där är nu redan den stränge kavaljeren, som alltid ser på små barn så att de bli rädda. — Den lille börjar skrika och bäres ut, hofdamerna draga sig tillbaka. Drottningen vänder sig i stolen och räcker Struensee sin hand: – Välkommen, min älskade! Han böjer sig vårdslöst och för handen till sina läppar, synbarligen icke vid bästa lynne. Drottningen betraktar honom oroligt. – Barnet är bortklemadt! – säger han sträft. – Alltid skriker den ungen! Det är hög tid, att andra principer börja tillämpas vid hans uppfostran. – Gör som du finner för godt, min vän – svarar hon blidt. – Du förstår detta bäst – och jag lägger allt i dina händer. Ogeneradt, som vore han hemma hos sig själf, skjuter han en stol fram till elden och sätter sig tigande vid hennes sida. Utanför fönstren hviner vinden höstlikt, och regn smattrar mot rutorna. Hennes hjärta blir mer och mer beklämdt.