Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För Hr Frih. måtte det icke vara obekant, att hvarje ledamot har rättighet att reservera sig. Att klandra reservationen stur Hr Frih. öppet, men icke att substituera ord, som icke finnas i reservationen. Jag yttrade ingenting om rättvisan eller orättvisan å ena eller andra sidan, emedan det berodde på . Dea aa Januari c. ra. »45 på hvars och ens individuella begrepp. Jag yttrade blott, att genom det fattade beslutet räntegifvarne kunde komma att obehörigen betungas, under det att löntagarne på sin sida icke vore säkra om att år från år erhålla lika lönebelopp, och jag qvarstår vid denna öfvertygelse. I afseende på den förmenta inconsequensen hos mig, får jag förklara, att jag vid förra riksdagen stridde för det beslut, som då fattades; att jag vid denna riksdag i ämnet väckt motion i öfverensstämmelse med det beslut, som R. St. vid sisth riksdag icke funno olämpligt att fatta; alt StatsUtsk:s utlåt, i den punkt, som R. o. Ad. i dag afslagit, äfven är öfverensstämmande med R. St:s beslut vid förra riksdagen; hvadan jag således icke kan finna, att den särskilda apostille, hvarmed Frih. Boye hedrat mig, på något vis är tillämplig tili den reservation, jag tog mig friheten till prot. afgifva. Frih. Cederström, Jac.: Frih. Palmstjernas framställning är grundad derpå, att det beslut, R. o. Ad. på f. m. fattade, icke skulle göra tillämpning möjlig af det beslut, R. o. Ad. förut fattat i 2:dra punkten, rör:de grunden för räntebetalning. Om förutsättningen befinnes oriktig, är det klart, att äfven conclusionen blir oriktig. Då det icke kan bestridas, att förhållandet blir detsamma, om ränteafgiften beräknas efter ett medium af de io sistförflutna årens markegång eller efter årets markegång, torde någon rättelse icke erfordras för den händelse, att årsmarkegångspriset öfer eller understiger medelpriset; men då Frih.
En sådan kommunikationsförbindelse skulle också vara till väsendtligt gagn och fördel ej mindre för Upsala, rikets första universitet, årligen besökt af omkring 1,000 studerande, hvilka kunde dels lättare och med mindre kostnad än nu komma från och till föräldrahemmen, dels erhålla besök af föräldrar och målsmän, än äfven för Sveriges norra provinser och den betydliga Norrlandshandeln, hvilken sedan urminnes tid haft sin sträckning öfver Upsala till Stockholm, men i sednare tider snarare minskats i stället för att ökas, till följd af det inom orten närmast Upsala allmänt kända förhållandet att under vintermånaderna vanligen finnes godt slädföre norrifrån till Björklinge kyrka, 1-f mil från Upsala, men sådant deremot vore sällsynt från nämnde punkt fram till Stockholm. Slutligen måste det både vara med sund statsekonomi öfverensstämmande och ligga i hela landets intresse att, såvidt möjligt vore, medverka till staden Stockholms förkofran, hvilken, såsom varande Sveriges hufvudstad ■— med säte för regeringen, banken, de vigti - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. 3 gaste embetsverken och de i allmänhet största samt inflytelserikaste inrättningarne i riket och med en befolkning, större än den sammanlagda i de dernäst sex folkrikaste samt till och med större än den sammanlagda folkmängden i 64 af de mindre städerna — borde uti industrielt och merkantilt hänseende kunna vidt omkring sig utöfva en jemförelsevis betydligt större och mera välgörande inverkan å både städer och landsbygd, än någon annan ort inom riket. Beträffande sättet för den föreslagna jernvägsförbindelsens bringande till verkställighet har motionären anfört, att då, enligt det på Upsala stads bekostnad upprättade och sedermera af Jernvägs-kommittéen granskade förslaget, kostnaden för Stockholm—Upsala-jernvägens anläggning uppginge till en summa af 5,004,867 R:dr R:mt, vore det mindre tänkbart att hela detta belopp kunde genom aktieteckning inom riket erhållas; men om Staten lemnade 4 procents ränta å sagde belopp, så kunde bolaget upptaga ett amorteringslån och endast behöfva genom aktieteckning fylla återstoden.
Och ehuru detta ej kan ske med fullkomlig noggranhet, är det atmiirdstone tilräckligt at i förhand förebygga tre Ständs ej förmodliga men möjeliga afsigt at förtrycka det fjerde. At, i händelse af twist, taga förra Bewillningen til grund, kan wara tjenligt, dä sakernas ställning sedan sista Riksdagen ej förändrat sig; men twärtom i annat fall. Stängd eller fri sjöfart, och deraf följande lätt eller sevar eller ingen afsättning, kunna til erempel werka stora förändringar i de fördelar, som af wista näringar kunna päräknas, och säledes i den bewillning som deraf med rättwisa kan tilfalla Staten. Men jag bör ej uptaga en dyrbar tid at fördjupa Mig i ctetaillLr. At all skadlig följd af den förestagna Regeringsformens 71 §- kan afwändas genom en wäl öfwerwägd och til ändamälet afpastad insti-uction för Bewillmngs Utskottet, är hwad jag egentligen wägarpästä, och hwad swärligen lär kunna bestridas. I följe deraf torde icke Regeringsformens antagande för detta ämnets skuld böra möta nägot hinder eller tids utdrägt derföre upstä, häldst i en tid, dä hwar minut är sf wigt för Fäderneslandet. Grefwe 52t Den 5 Junis. Grefwe <r)-IIt-nborA, sobao kllenninA, hade inlemnat följande lUemorirrl, sorn uplästes: ödmjukt älemoiial! Med deltagande i den allmänna erkänflarr för den af llonstimuous - Utstettet til pröfning öfwerlernnade Regeringsform, torde mig tillätas derwid fä fran! st älla nägre anmärkningar, icke äfpftande hufwudsakliga förändringar, utan blott tillaggningar, sorn jag funnit rrng föranläten foresta, sedan i dcsie ämnen icke nägot blifwit anmärkt i Ridderstapet och Adelns sista iMuum.
Det blir en för lång förklaring på fastande mage. SEGERSTEDT. BARON. Säg den kort! Gubben är Petersbu rgare, ser du . Han är mi sstänksam redan af naturen, och lifvet där i regeringskrets arna lägger hyende under lasten. Han tror inte mänskorna o m bara godt, han. Du skulle hört honom tala om kvinnan. Jag är en idealist, en romantisk trubadur i brädd med honom. Nej , h an tror h elt enkelt att du intrigerar. SEGERSTEDT. BARON. Han är rubbad! Åh nej! Han är förbannadt klok, tvärsom! SEGERSTEDT. BARON. Men j ag kan ingenting göra för att öfvertyga honom... BARON. Jo, du k an gö ra ett slu t på detta h är. SEGERSTEDT. Huru då? Lofvar du inte bli ond, ska jag säg a dig det! SEGERSTEDT. BARON. Det lofvar jag. Jo, du sk a dra åt helvete, ju för dess h ällre! SEGERSTEDT. (ler) BARON. Det h ar jag tänkt på f rån första stund j ag kom hit, men det s er så feg t ut... BARON. Bättre fly än illa fäk ta. Och du tror inte det blir bättre efter gårdag en..? BARON. SEGERSTEDT. Tvärto m, det blir värre. SEGERSTEDT. (brusar upp) Men det är nedrigt af generalen! BARON. Hm ja! Han är inte mera än människa häller. Och du f år en svår dust med honom ännu i dag, det kan jag bereda dig på. Beväpna dig med j ämnmod ända upp till tänderna! SEGERSTEDT. Då bryter det lös för mig också. Jag kan inte hålla mig. BARON. Jo, det mås te du. Eljes blir det skandal. I ditt ställe packade jag in redan i dag. Nu har du räddat ditt anseende någorlunda och kan göra en ganska glansfull och sympatisk sortie. I morgon blir den förödmjukande för dig. Jag känner gubben farbror. Men om du packar in blir alt bra.
Ej må befälhafvare, utan aflastarens tillåtelse, stufva gods i fartygets båt, eller hänga det på sidan utombords; sker det, ersätte han aflastaren all skada. Lag samma vare, der han, utan uttrycklig tillåtelse, lastar något på däcket, utom sådant, som anses såsom däckslast, efter hvarje orts bruk. § 87. Befraktare af helt fartyg stånda fritt nit lasta det fullt eller icke, men ege icke alt fordra afdrag å betingade frakten för hvad som i fulla lasten brister. Vill han fraklslutet häfva, uppsägo det hos fartygets befälhafvare innan liggetidens utgång och innan fartyget från lastningsortcn afsegla!, samt erlägge då till befälhafvaren hälften af den betingade frakten, derå belöpande kaplake och ersättning för öfverliggedagar, om sådana egt rum. Är fartyget befraktadt för (lera resor, erlägges för deri första reson, som ej kotnmcr till stånd, half frakt, och fjerdedel frakt för hvar och en af de öfriga. Är resornas antal ej bestämdt, bedömmes godlgörelsen af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag som i § 321 sägs. Finnes vid liggetidens slut så mycket gods icke vara till lastning aflemnadt, att detsamma kan antagas i värde motsvara fulla frakten jemte kaplake, vare befälhafvare!) icke förbunden alt med fartyget afsegla, såvida icke befraktaren inom nämnde tid ställt för frakt och kaplake nöjaktig säkerhet. Har sådan säkerhet ej blifvit ställd, vare fraktslutet att anses såsom å befraktarens sida brutet, och erlägge denne då halfva fraktbeloppet jemte kaplake, samt ersättning för öfverliggedagar.
S. D. Vid nu skedd föredragning af Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 4, i fråga om medels anvisande för år 1851 till Topografiska Corpsens arbeten, till fortsättning af pågående fästningsbyggnader samt till anskaffning af infanterigevär, blefvo 1 mom. samt 2 morals första punkt af Ståndet bifallne, hvaremot andra punkten af berörde morn., rörande anvisande af 105,000 R:dr till fortsättande under år 1851 af fästningsbyggnaderne vid Carlskrona, Carlsten och Waxholm, jemte hvad under diskussionen härom förekommit, till Utskottet återremitterades. S. D. Föredrogs och bifölls Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 1, om artvoden för Utskottets Kansli. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte föreslagne lagförändringar. Den 17 December. Från Höglofl. Bidderskapet och Adeln. S. D. Af nu öppnad val-lista jnhemtades, att Ridderskapet och Adelns Elektorer, till ledamöter af det, medelst Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse den 13 dennes, äskade Hemliga Utskott, utsett: , N:o 8. Grefve Oxenstjerna till Korsholm, fullm. Friherre Åkerhjelm, Johan Carl; „ 338. Friherre Tersmeden, Wilhelm Fredrik; n 1912. A. Herr Nordenskjöld, fullm. Herr Virgin, Christian Adolf; Prot.-Utdrag den 17 December 1853. 27 och beslöt Ridderskapet och Adeln härom underrätta Expeditions-Utskottet, med anmodan att uppsätta och till Rikets Ständer inkomma med förslag till underdånig skrifvelse, innehållande anmälan om så väl detta, som de öfriga Riks-ståndens val af ledamöter i det llemliga Utskottet. S. D. Företog Höglofl.
Konstnärssjälfsvåldet, till hvilket eljes hvarje teaterledning måste taga hänsyn, har i Bayreuth ingen plats, och ingen konstnär, vore han än världens förnämste, får här vara annat än en integrerande del i det hela, ett medel att gifva det bästa möjliga uttryck åt mästarens intentioner. Åtskilliga röster inom den tyska och ej alltid afgjordt wagnerfiend! ; - liga pressen ha höjt sig mot hvad man i detta afseende betecknat som en olidlig och otillbörlig despotism, men man skall i de allra flesta fall kunna konstatera, att bakom detta då alltid stått ett missnöje, som haft rent personlig grund. För institutionen i Bayreuth och för samtidens musikaliskt dramatiska konst i dess helhet är det emellertid en lycka, att det är som det är. Detta, att en enda vilja behärskar det hela, och att denna vilja tillika förmår att utan några sidohänsyn fullfölja den bortgångne mästarens afsikter, ger åt föreställningarna i Bayreuth, oafsedt den tekniska fulländningen, en konstnärlig enhet, ett djup och allvar i framställningen, som skilja dessa från alla andra teaterföreställningar. Till dessa större soiréer inbjudas alla, som gjort visit, och här samlas nu allt, som på något sätt utmärker sig på konstens, litteraturens eller bördens område, samt naturligtvis ännu mycket mera, som ej utmärker sig genom någonting alls, utom genom sin lust att se allt det märkvärdiga. Oaktadt den magnifika villan har godt om utrymme (sällskapsrummen utgöras af den kolossala musiksalen, en lika stor samt en mindre salong och matsalen), blir trängseln ofta besvärande, då ett par hundra bjudningskort ej höra till ovanligheterna. Men det saknar ju ej ett visst intresse att armbågas med folk, när man hvarje ögonblick riskerar — höllo vi på att säga — att få en knuff af något af samtidens berömdaste namn eller till och med af en kejserlig eller åtminstone furstlig armbåge. I det senare fallet fick man under innevarande års festspel nästan för mycket af det goda.
I afseende på lån, som af Bolagsmän samfäldt sökas, gäller det stadgande, att den Bolagsman, sorn förut enskildt häftar för lån till ringars belopp än 6000 R:dr, kan för sin andel i Bolaget erhålla så mycket, som fordras till fyllnad i denna summa, eller, om han åtagit sig delagtighet tili ett Bolagets gemensamma lån, derjemte ega sin enskilde lånerätt öppen för hvad utöfver hans andel i sådant lån belöper; samt alt för öfrigt i de fall, då intressenter antingen redan häfta för fulla låne-beloppet, icke kunna styrka sig vara Ilie från förmynderskap, uppbörd, m. m., eller på annat sätt brista i erforderliga prassla iida, afdrag sker på dessas andelar, utan inskränkning af de öfriges lånerätt; e) å lånen beräknas 4 procents ränta; f') årliga inbetalnings-skyldigheten utgör 6 för 100 om året af lånets primitiva summa, och fortfar oafkortad, tilldess allt är liqvideradt; åliggande det dock Bankens Commissarier alt derförutan, vid omsättningar af beviljade lån, infordra en större inbetalning, derest det skulle befinnas, alt den pantsatte egendomen betydligt fallit i värde. Upplupen ränta och Banco-Utalotiets Memorial, N:o l83. förskjalne lånepåkostnader godtgöras vid hvarje skeende betalning, och hvad deraf sedan öfrigt är, minskar capital-skulden. (Motsvarande §. Enär Rikets Ständer beslutat, alt den tillökning uti Circulations-capitalet i låne-rörelsen mot pant af fast egendom , stor 220,000 R:dr, som tagits från Skiftesoch Odlings-låne-fonden, borde tilIgodokomma endast fastighets-egare å landel; är, uti litt. b af ofvariberörde moment, till zifiran uppgifvit det belopp af förstnämnde Circulations-capital, som bör tillhandahållas för inteckningar serskildt i egendom å landet, oell serskildt i hus och jord i släderne utom Stockholm.) 14:o. Momentet 3. Såsom pant antagas: ad) pä landet:
Det religiösa sinne, som ligger djupt rotadt hos Svenska folket, framkallar ökadt behof af gemensamma andaktsöfningar. De hinder, som lagstiftningen i förra århundraden af försigtighet lagt mot sådana, när de ej stodo under presterskapets omedelbara ledning, kunde ej undgå att kännas obehöriga; tvånget alstrade motstånd och ledde till och med lätt till förvillelser genom en skenbar glans af martyrkrona. Den frihet, som Kongl. Förordningen af d. 26 Okt. 1858 öppnat, torde väl hafva varit en orsak dertill, att jemte socknekyrkan här och der rest sig bönehus eller enskilda lokaler för andaktsöfningar och religiösa föredrag af lekmän. Mot de missbruk, som af några berättelser antydas hafva ägt rum, synes dock med vida öfvervägande vigt kunna framhållas den välgörande sedliga inflytelse, som flerestädes efterträdt oron. Då dessutom grunddraget af de enskilda andaktsöfningarne i det stora hela är bemödandet att återväcka en lefvande kristendom, så bör Bränvinsmissbrnk. Boningar. Kläder. Föda. Folknöjen. Skarpskytteföreningar. Socknebibliotheker. 9 med säkerhet kunna väntas af folkets oeh presterskapets samverkan, att vårt dyrbaraste arf ej skall kunna oss frånrycka* hvarken af några bedragare eller af någon liten hop, hvars okunnighet tillåtit den vilseföras. Alla femårsberättelserna instämma deruti, att det allmänna missbruket af starka drycker så aftagit, att den nesliga förebråelse härför, som förr rättvist gjorts Svenska folket, numera med fog kan afvisas såsom ogrundad. Häremot strider hvarken det beklagliga förhållandet, att särdeles i städerna ännu allt för ofta berusade personer väcka förargelse, ej heller det stora belopp, hvartill bränvinstillverkningen ännu härstädes uppgår. När numera å landsbygden bränvin är en sällsynt ofta alldeles oåtkomlig vara, hvarpå egentligen blott städerna bjuda tillgång, så bereder stadsbesöket en frestelse, för hvilken visserligen allt för många ännu duka under, men dessas antal är ej ens jemförligt med offren för den fordna husbehofsbränningen. Hvad denna tillverkade kunde aldrig förr beräknas, då deremot numera hela tillverkningens belopp är tillförlitligt kändt.
I 1 § af detta Kap. uttalas, bland annat, den ovilkorliga regel, att inländsk man skall efter Sveriges lag och vid Svensk domstol varda dömd jemväl för brott, som han begått utom riket; och något annat undantag finnes härifrån icke gjordt än det i 3 § förekommande eller att han förut för samma brott straff å annan ort undergått. Som bekant är, finnas i afseende å den förbindande kraften af ett lands kriminallagar tvänne olika grunder: den s. k. territorial-principen, enligt hvilken Statens straffrätt blott sträcker sig till brott, utöfvadé inom dess eget territorium, hvartill älven räknas landets eller uågon dess medborgares fartyg, fastän det finnes utom rikets gränser; —- och den s. k. personal-principen, enligt hvilken Statens straffrätt sträcker sig jemväl till brott, som af dess innebyggare föröfvas utom rikets gränser. Den förra principen har hittills i vår lagstiftning varit regel, ehuru undantag derifrån visserligen gifvits. Så innehåller 10 Kap. 22 § Bättegångs-Balken, att örn Svensk man gör dråp eller annan svår gerning å Svensk man utrikes, och varder ej der gripen, utan kommer hit i riket in, han skall dömas der han fångas, efter Svensk rätt, om gerningen är uppenbar." De mångå restriktioner, som detta lagbud innebär, utmärka lagstiftarens omsorg att så litet som möjligt öfverträda territorial-principen. Genom förslagets ofvan anmärkta stadgande deremot är personal-principen antagen i en utsträckning, som i få främmande lagstiftningar torde deråt gifvits. Enahanda stadgande förekom ock i det af Lag-komitéen utarbetade förslag till Straff-Balk; men vid granskning deraf framställde Högste Domstolens fleste ledamöter deremot, bland annat, följande anmärkningar: 16 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. ”Allmänna regeln måste vara den, att straffrätten tillhör den stat, inom hvars territorium brott varda föröfvade. Yäl måste ett och annat undantag från denna regel göras; men både rättvisa och statsklokhet fordra, att sådana undantag ej utan yttersta nödfall medgifvas —. Hvarje stat inrättar och omskapar, efter eget godtfinnande, sin samhällsordning, af hvilken kriminallagstiftningen allestädes utgör ett hufvudstycke.
Ad ansåg införselstullen för violer böra bestämmas till 3 rtdr 16 sk. Ropades ja och nej. Uppå derefter framställd propos. bestämde R. o. Ad. tullvärdet för violer till 10 rtdr och införselstullen till 2 rtdr. Den 12 December e. m. 243 Uppå likaledes särskildt framställda propositioner, blef allt hvad Ulsk. i öfrigt rör:de instrnmenter föreslagit af II. o. Ad. bifallet. Inventarier, Skepps-; samt Ister. Utslits förslag ronde dessa båda artiklar bi fö 11 os. Jern, gjutet: Tackoch Barlast-. Af några talare yrkades att tackjern måtte få utföras emot en tull af 4 rtdr 24 sk.; af andra att tackjern af bergmalm måtte skiljas från det af myroch sjömalm, samt det förra vara förbjudet till utförsel, det sednare deremot tillåtet, emot en tull af ib sk. per skeppund, och med de controller, sorn af K. M. förordnas; af en talare, att tackjern i allmänhet bör vara tillåtet till utförsel, men att, om det folie under ett visst pris, det då borde förbjudas; af andro, att, ehuru tackjernet borde förbjudas till utförsel, tull likväl derå borde bestämmas för den händelse alt K. M funné för godt att tillåta dess utförande; och slutligen af andra bifall till Utslits förslag. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, del han ansåg sig böra framställa propos. på förslaget i Nto 3o, men då under discussionen fråga uppstått om olika beslut ang:de tackjern af bergmalm och tackjern af sjö- och myrmalm, hemställde Hr Landtm., om Ståndet behagade förbehålla sig att särskildt besluta ronde tackjern af sjö- och myrmalm. Ropades ja. Uppå derefter framställd propos, blef Utskts förslag i Nto 3o bifallet, så vidt det rör tackjern af bergmalm. illLandtm, yttrade, att Utsk. under sitt allmänna förslag i utlåt.
Nu var han liknöjd för alltihop. Men hvad var det! Någonting grått som kom skuttande i långa, jemna steg... Haren! Den här gången skulle han då vara tyst, om han också skulle bita tungan af sig. Men månne de sågo honom? Båda stodo der liflöst orörliga, med hufvudet på sned och bössan mot kinden, alldeles som förut, men ingen gjorde min af att skjuta. Haren skuttade fram och tillbaka mellan tufvorna nedanför backen, och så kom han snedt öfver planen. Att de inte kunde se honom... se honom! Tage råkade i feber igen. Han skulle varit hågad att springa efter haren och ta honom med händerna. Att de inte kunde se honom! Nu kom han ju närmare: »Karlson, Karlson!» flämtade Tage i en förtvinad hviskning, medan han viftade och gestikulerade som om det stått för lifvet och han skulle stoppa ett jernvägståg. Haren »kastade» så snabbt som tanken, och i samma ögonblick föll skottet. Karlson hade skjutit. Tage drog ett andetag af lättnad. Han var svettig så det lackade af honom. »Det var hög tid!» ropade han åt Karlson. »Ja det var det, för annars hade du skrämt honom åstad igen», anmärkte Karlson lugnt. – »Tror du inte att jag såg honom förr än du! Men jag skulle väl dammat på honom långt innan han var inom håll?» Det låg en god dosis försmädlighet i det der, men det hade Tage inte tid att höra på. Han var så himla förtjusande glad. »Nej såg du, Andreas! – såg du hur han gjorde? Alldeles så här», ropade han, for in på skogsplanen, tog ett högt skutt i vädret, satte hufvudet före och gjorde en hel rad kullerbyttor, – »nej, Andreas! Har du någonsin sett något sådant? Precis så gjorde han.» Tage satt på gräset, med benen utsträckta framför sig, och såg vädjande på sin svartmuskige vän, som med bössan i hand kom gående för att se på haren. »Så göra de alltid när de fått det riktigt», svarade Andreas och drog på smilbandet åt hans naivetet.
föräldrarnes ömhet och — vi förtiga ej det hårda Ett nytt jubel af förtjusning och en bit chokolad utgöra belöningen. Chokoladen stickes naturligtvis ordet — af deras fåfänga. Lyckligast för barnet är det kanske i de flesta fall, om en liten broder eller genast i munnen och ger strax anledning till en syster kommer till världen, ty under omsorgerna ny fråga: för den minsta » försummas » naturligtvis den först» Elsa, visa oss nu, hur godt det smakar! » låter födda en smula. Önskligt vore, att många förden enträgna uppmaningen. äldrar visste, hur nyttigt detta » försummande » är Elsa är åter döf en god stund. Men sedan hon i ungefär fem minuter tilltalats i alla möjliga tonför deras barn! gjorde sig A m i underrättad om storleken af den summa, hon halfårsvis kunde ha utsikt att hemta på fängelset. De smås nerver. e D a r a arter, tycks hon ändtligen besinna sig, och med det allra näpriaste lilla skälmska leende slår hon sig med bägge händerna för bröstet. » Ack är det inte näpet, är det inte förtjusande? » låter det berömmande och uppmuntrande om hvartancat. » Och ändå blir hon om lördag bara elfva månader, » tillägger modern med stolthet. » Nej, en sådan liten klok flicka! » säger väninnan med tillbörlig beundran och låter ännu en gång förevisa sig, » huru godt det smakar », något som af Elsa äfven rent mekaniskt utföres. Därpå gör modern ett nytt försök att förmå henne att visa, hur stor hon är; och efter nära en kvarts timmes ansträngning lyckas det henne ändtligen. Emellertid har Elsas pappa kommit ut från sitt arbetsrum. Stolt hör han på de komplimanger, fröken Anna gör honom för hans lilla förståndiga dotter, och bemödar sig därpå naturligtvis att också aliocka det plågade barnet några konststycken. Om en stund kommer ytterligare mormor, hvars förklarade gunstling Elsa naturligtvis varit från första stund, och något senare kommer en bekant Ofta hör man vårt tidehvarf kallas nervositetens tidehvarf. Alla ha nu ömtåliga nerver, och Elsas ömma moder får kanske sjelf hufvudvärk, när ett ihållande skrik i hennes närhet erinrar henne om, att äfven hon icke är fri från århundradets onda.