Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hallar. 32 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 13. att införseltullen å öfriga slag hattar nedsättes, nemligen för dem af siden eller annan väfnad från 2 r:dr 24 sk. till 2 r:dr; af ull, hår eller silke från 2 r:dr till 4 r:dr 24 sk., — och af läder, fiskben, papper, träd eller rötter, m. m., från 1 r:dr till 24 sk. stycket; Horn. att under den för »oarbetadt horn» föreslagna tullfrihet äfven raspadt horn må inbegripas; att under »arbetadt horn» må upptagas »hornplatter», med oförändrad tullafgift, men deremot rubriken »genombrutet» utgå; att vid rubriken »hornknappar» må tilläggas orden »olackerade och lackerade»; samt att införselafgifterna å »knappar» och »andra slag» arbetadt horn må nedsättas, å de förra från 12 till 8 sk., och å de sednare från 1 r:dr till 32 sk. skålpundet. Utskottet instämmer äfven i Kongl. Maj:ts förslag Hudar och att under hufvudrubriken »hudar och skinn» i taxan sammanföra de nu Skinn. på skiljda ställen upptagna artiklarne läder och pelsverk. För läder, hvarunder i gällande taxa icke mindre än S serskilda rubriker och deribland en för sul-Iäder äro upptagne, har Kongl. l\Iaj:t föreslagit den förenkling att sammanföra alla dessa rubriker i 2, nemligen »karduanspergamentssamt färgade eller tryckta skinn» och »andra slag, med eller utan lackering»; och har Kongl. Majit å den förra föreslagit 36 sk. och å den sednare 40 sk. införseltull per skålpund.
Ilufvudsaken är, att denna grund för beräkningen af Sveriges bran viustillverkning, är den enda ovedersägliga jag åtminstone känner, emedan den är den enda authentika vi för närvarande äga. Den angifver pannerymden till 3,6‘ii,3o2 kannor. Antar man nu, att åtminstone § kannas tillverkning om dygnet på kannerymden kan äga rum, och detta lärer ingen sakkunnig anse för mycket beräknadt, och medgifver man derjemte, alt till verkningstiden öfver hufvud tagit för hela året, utgör 2:ne månader eller 60 dagar, hvilket ingalunda är stridande mot verkligheten, enär man eftersinnar att många bränna året om, flere i 9 månader och de fleste i 6 eller 3 månader, om också några Bönder, egande små pannor, derifrån kunna undantagas; så uppkommer ett årligt tillverkningsbelupp af 108,339,060 kannor bränvin; ty hälften af den uppgifna pannerymden eller | kannas tillverkning är: i,8o5,65i som multipliceradt med 60 dagars tillverkningstid gör 108,339,060 k:r bränvin. Men som detta lillverkningsbelopp naturligsvis skulle anses ändå orimligare än det jag upptagit, så antagom att tillveikningsliden i allmänhet för året är mindre Den i5 Januari i. ä» aine månader, att den icke är fullt ij månad, utan t. ex. blott 4° dagar; så uppstår likväl, enligt nyssnämnde beräkningssätt eller I,8q5,65i multipliceradt med 4o en årlig productiun af ej mindre än 72,226,040 k;r bränvin. Orimligt torde det sålunda icke vara hvad jag i min motion upptagit, nemi. att 6q millioner kannor bränvin årligen tillverkas, Vanskligare är deremot, utan tvifvel, deras kåikul, sorn beräkna denna varas procluctiorij efter den såkallade möjliga consumtion deraf.
Derföre är det ej sällsynt att på torgen i städerne se bönder, belastade med en mängd fogel, utbjuda desse till salu och köparen, om han derpå vill gifva akt, skall finna deribland mest hönor, och oftast gamla hönor, emedan dessa låta lättast skjuta sig. Då nu en jägare af gammal erfarenhet känner att på det ställe gamla hönan skonas, han med säkerhet kan för ett kommande år påräkna ny fångst eller ny jagt, men i motsatt fall icke finna något vildt, så synes lätt att delta sätt att förfara med jagten är icke allenast oförsvarligt utan ledande derhän, att slutligen ingen jagt mer finnes alls. Jag har sjelf kommit i den erfarenheten alt på en ort, vid namn Tyringe i Skåne, der för 10 ä 12 år tillbaka man kunde på en areal af omkring j å 1 mil utan möda finna 30 å 40 kullar ungorrar och lätteligen på några timmar skjuta 20, 30 å 50 stycken sådane, man nu må med den bästa fogelhund genomströfva samma och ändå vidlyftigare trakter utan att se mer än ett och annat individ; sällan eller aldrig någon kull. Om den som äger egna marker att jaga på sålunda sköter sin jagt, blefve mistningen deraf alldeles för hans egen räkning, och derom kan intet sägas; men då nu ej allenast unga bondsöner eller drängar utan afven stadsboer af alla klasser, soldater m. fl. icke äga egna marker att jaga på, måste deras vexande passion för jagt tillfredsställas på främmande ägor och lagförbud och vitén äro otillräckliga att derifrån afhålla dem; och man äger intet annat medel att skydda jagten på sina ägor, än att låta sitt folk vakta och gifva dem de böter som den möjligen upptäckte och fasttagne krypskytten då först blir tvungen erlägga. Jag vågar tro att ett annat medel än böter och vitesförbud, om än efter iterationer af Den 23 December f. m. 389 åverkan mångdubbladt, skulle kraftigare verka till förbättande af en jagt, som nu, åtminstone i Skåne, är nära utrotad.
Här i det nya heter det: »A insatte medel beräknas, f. o. m. första helgfria dag efter insättningen, högst 3 proc. ränta, med rättighet för fullnuge att, efter sig företeende omständigheter, icke allenast vid samtlige eller något eller några af de särskilda diskontverken räntan nedsätta, dock ieke under t proe., utan äfven bestämma fl huru stort på en gång innestående belopp ränta må hvarje särskild räknitigshafvare godtgöras etc.» Egentliga olägenheten för banken af en sådan större 268 Den 20 Juni e. m. uppoch afskrifningsräkning på en hand är att banken riskerar att få en massa med penningar på en gång, och det är den olägenhe ten som RiksBanken åtminstone vid ett tillfälle fått erfara, och det var meningen att genom detta stadgande förekomma att icke något sådant må inträffa. Deremot är här en annan fråga, på hvilken upmärksamheten icke fästats; det är i afs:de på den ränta, som är medgifven att betala. Erfarenheten har visat att åtminstone på sednare tider banken verkligen betalat 3 proc. Det är efter min öfvertygelse ingenting som så bidrager att hålla uppe räntan i landet som just sådana uppoch afskrifningsräkningar. Hvad är det egentligen för medel, som sättas in på upp-och afskrifningsräkning? Det är sådana i kassor inneliggande medel, som kunna behöfvas i hvarje stund, sådana som, innan upp och afskrifningsräkning icke fanns, ej gåfve någon ränta. Det är visserligen sannt att genom höga räntor hafva pengar inkommit på uppoch afskrifningsräkning, som man för någon längre tid vet bestämdt hvartill de skola användas, men det är sådana pengar, som, om räntan icke vore 3 proc., ovilkorligen icke skulle gå dit. Hr Printzensköld har visserligen i sitt anförande uplysl att enskilda banken gifvit 4 proc.; det vågar jag dock bestrida, den har aldrig gifvit mer än 3 och det är naturligt, att då RiksBanken ger 3 proc., så få andra banker ge lika hög ränta, men å andra sidan är det också gifvet att en enskild penuingeinrättning lärer icke betala 3 proc., om den får pengar för 2.
Hofrätten meddelat utslag den 12 Mars 1863, af innehåll, att, hvad an - 24 ginge åtalet emot Landshöfdingen och Landssekreteraren, i afseende på Konungens Befailningshafvandes den 19 November 1858 gifna slutliga utslag uppå Häradshöfdingen Ekströms ofvanberörda ansökning om erhållande af handräckning emot Kronofogden, Kongl. Hofrätten funne Konungens Befailningshafvandes förfarande i denna del ej vara af beskaffenhet att böra till ansvar föranleda*); äfvensom och då, i fråga om den emot Landssekreteraren förda talan om ansvar för vårdslöshet, såsom expeditionshafvande, Landssekreteraren förklarat, att den expedition, som uppgifvits hafva varit i omförmälda målto ofullständig, utgjort endast ett på begäran utfärdadt transsumt af Konungens Befailningshafvandes förrberörda, den 18 September 1850 meddelade utslag, samt det icke emot Landssekreterarens bestridande vore ådagalagdt, att den af Häradshöfdingen Ekström i detta mål, såsom afskrift af nyssnämnda expedition, företedda handling, hvilken icke utmärkte, att hufvudskriften dertill varit ett transsumt, öfverensstämde med den af Landssekreteraren utfärdade expedition, ansåge Kongl Hofrätten denna ansvarstalan icke kunna bifallas. Vidkommande derefter det emot Landssekreteraren och Landskamreraren gemensamt anstälda åtal, funne väl Kongl.
Men man har roligt, roligt, rysligt roligt! Inte lägger man just an på att visa sig vara väluppfostrad. Men så sitta ej heller mammor och pappor rundtorn och hålla kontroll öfver sina små » välartade älsklingar », utan nu är man fri, nu har man rättighet att låta » bondskorporna » ligga och äta smörkransarne först. Det är roligt att vara på bal, då får man göra hvad man vill! Här, som hela lifvet igenom, gäller det att stå på sig, att hålla sig framme, konkurrensen är alltid lika ifrig. Så börjas dansen. Spelfröken har nyss kommit. Och det är icke alls tråkigt att se, hur det ena » paret en miniature » efter det andra svänger om i vals, polka, fransäs, ja till och med lancier. Sådant lär man i dansskolan. Och verkligen — der är en precision, en flägt af elegans, ett visst något, som hvilar öfver det hela, och gifver oss en aning om hvad dansen kunde vara äfven för oss äldre, om vi ej vore så öfverlägset nonchalanta. Vi dansa icke för dansens skull, vi dansa för — ja, för hvad? Sådana funderingar höra emellertid ej hit. Vi se oss ännu endast om på de små barnens område. Hvilket litet elegant herrskap vi hafva för ögonen, åtminstone hvad toaletten beträffar! Siden, sammet, guipurespetsar och nipper. Små » englahufvud » med lugg och brända lockar. I synnerhet flickorna äro väl utrustade — eller må hända illa utrustade? Ja, det beror på smaken. Men, ack hvad de hafva hjertans roligt! » Den der klädningen hade du på balen hos Maria, » anmärker en liten förhoppningsfull älskling, med händerna på ryggen och ett par lifliga bruna ögon, hvilka mönstra kamraten. » Hvarför har du rosett på båda axlarna? » frågar en annan kritiskt. » Jag tycker Almas klädning är rikligt söt, » infaller den tioåriga Gerda i beskyddande ton och slår sin arm om lilla Alma, som stolt möter de andras blickar. » Söt! Pyh! » Man vågar att ha delad smak. Men så börjar kotiljongen — tänk, om man skulle blifva mankerad af sin kavaljer!
Följden af ett sådant upphäfvande skulle otvifvelaktigt blifva dels att hvarken landets offentliga museer eller enskilde samlare erhölle del af dylika jordfynd, utan att betala orimliga lösesummor, hvilka icke skulle tillfalla hittaren, utan spekulanten, dels ock att våra värderikaste jordfynd skulle utföras till främmande länder. Utskottet har likaledes ej kunnat inse, hvartill det skulle gagna att upphäfva nu befintliga ansvarspåföljder, om, såsom motionären i 4:de punkten föreslagit, vito genom ny lag borde utsättas för obehörig person, som ofredar eller förstör minnesmärke eller döljer eller bortförer jordfynd. Då motionären yttrar: “Man har genom det nyskapade Antiqvitets-Intendents-embetet med sitt statsanslag sökt att hana sig väg till ändamålet, och hela detta ändamål är blott forntida minnesmärkens fredande, icke deras framdragande i ljuset, icke undersökning och granskning; men om något på denna väg stöde att vinna, så behöfdes icke en, utan tio Intendenter i ett land, så vidsträckt som vårt och så rikt på fornlemningar;" —■ så har motionären härvid förbisett, att den utfärdade instruktionen icke inskränker Antiqvitets-Intendentens åliggande till endast forntida minnesmärkens fredande, ehuru detta visserligen måste anses som hans vigtigaste åliggande, då dessa minnesmärken stundligen äro blottställda för ödeläggelse till följd af okunnighet, okynne eller egennytta. Instruktionen ålägger honom äfven att anteckna och beskrifva sådana fornlemningar samt berättigar honom att för fornlemningars undersökning anställa gräfningar. Det vore otvifvelaktigt för tillsynen öfver fäderneslandets fornlemningar gagnande, derest Antiqvitets-Intendenternas antal kunde blifva så stort som motionären påstått vara behöfligt, eller åtminstone två eller tre, på sätt Witterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademien hos Kongl. Majit i underdånighet föreslagit: men äfven en sådan tjensteman hör kunna irträtta icke så obetydligt, hvilket jemväl bekräftats af den första årsberättelse han afgifvit.
Uplastes z:ne protocolls-utdrag frän BorgareStändet af den 15 Augusti, innefattande: Bifall till Stats-Ut,rottets memorial omRiksstatens öfwerlemnande till Kongl. Majit. Förklarande, att Constikutions - Utflotkets betänkande om en. af Utskottet nödig funnen, tilläggning i 14 §. af Justitiä-Ombudsmans instructionen, mä blifwa till nästa Riksdag hanlande. Bifall til! Bewillnings-Utflottets hemställan, om anmodan till Bancooch Staks-Ulflsrten, alt, i Reglementen för Bancooch Riksgäldö-werkens Den 16 Augusti. ?6z Fullmägtige, införa Riksens Ständers förordnande rm öfwerfkortek ä bemillningen. Uplästes z:ne pro ocolls-utdrag frän Bonde» Ständer af denna dag, innefarkaitde: Instämmande med Ridderffapet och Adeln, om införande i Riksdags-beslulet as den, angående bliswande öfwerffotk pä bewiilningen, widkagne för. fattning. Instämmande med Ridderstapet och Adeln, om swaret till Kongl. Maj.t, rörande de af Hans Maj:t framställde grundlags-frägor. Tillkännagifwande i anledning af Vewillningsk Utstotkels hemställan, i afseende pä Justiriä-Ombudsmannens befattning med markegängs. taxorne, att som Ständet redan genom destnitift besiut ansett en sadan befattning onödig, sä kunde widare ullätande i detta ämne icke meddelas. Uplästes ä nyo till justering den inlemnade underdåniga strifwelsen till Konungen, om fd. Kongl. Famillens underhälls-summa/ hwilken wid förra upläsningen förklarades böra hwila, men nu af Ridderffapet och Adeln godkändes, sedan genom Stats-Utffotkcks swar bliswit inhämtade, att nägon förändring i berörde expedition icke more af nöden.
Betänkandet N:o 8 bifölls. 12 Cap, 10 och 11 §. §, Utlåtandet W:o 4* bifölls, 12 Cap. 12 5, Den af Utskotten i Utlåtandet N:o 4t föreslagna förändrade ledaction af denna §, ogillades. 12 Cap, i3 §. Betänkandet Betänkandet N;o 8 bifölls. 13 Cap, 1 och 2 §. §, Utskottens Utlåtanden ogillades, och Ståndets Beslut fattades i enlighet med Herr Landegrens afgifna reservation, i3 Cap, 3 §■ Betänkandet N:o 8 och Utlåtandet N:o 41 biföllos, t3 Cap. 7 §, Den i Utlåtandet N:o 41 föreslagna redactionsförändring ogillades, och Skiftes-Stadgans nu varande lydelse i denna ansågs böra bibe-s hållas 14 Cap. 2J-3 mom. Utlåtandet N:o 4* bifölls. i4 Cap. 5 §. Betänkandet Hvad Utskotten i dessa punkter sig utlåtitj bifölls, 18 Cap. 9 §. (pag. Betänkandet N:o 8 bifölls. 18 Cap. 18 §. Betänkandet N:o 8 bifölls, I öfrigt gillade Ståndet Betänkandet N:o 8» i anledning af den utaf Herr W. Tham, i afsede på sista momentet af Ski ftes-Stad gan , gjorda hemställan, som pag. 76 af nämnde Betänkande otnförmåles, äfvensom Ståndet gillade Utlåtandet N:o 41, dels i anledning af gjord hemställan, att Förste Landtmätare skulle vara Föredragande af Skiftesmålen inför Ejgodelnings-Rätterne, dels öfver den anmärkning, att Skiftes-Stadgan blifvit för tidigt promulgerad, hvaremot Betänkandet, N:o 8, om den underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, hvilken pag. 80 och 8.1 af Betänkandet föreslås, ogillades.
St:s Just.ombudsman, i fall han innan nästkommande riksdag skulle med döden afgå; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande, sedan en sedel blifvit casserad rösterne hafva utfallit, som följer: Hr Lagmannen och Ridd. Edvard Gabriel Runeberg . 26 röster. Hr Borgmästaren Gustaf Ferdinand Ekholm ... 19 „ Hr Hofrättsrådet Carl Henrik Pfeifer 1 „ Hr Hofrättsrådet Johan Axel Örbom 1 , Varande alltså till R. St:s Just.ombudsmans efterträdare utsedd Hr Lagmannen och Ridd. Edvard Gabriel Runeberg. Ut supra. A. F. N. Gyldenstolpe. H. O. Holmström. A. M. Brinck. S. Heurlin. Uppå i anledn. häraf gjord hemställan af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., beslöt R. o. Ad. anmoda Exp.Utsk. att uppsätta och lill RiksSlm inkomma med förslag till de förordnanden, hvilka för de sålunda utsedde personerne borde utfärdas samt till den underd. skrifvelse, som rör:de berörde val borde till E. M. afgå. Öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Bevilln.- Ulsk., under den ledamoten af detta Utsk., N:o 114- Frih. Hummerhjelm, Fullm. Frih. Åkerhjelm, Carl, medgifna 3:ne veckors ledighet, från och med den 31 dennes räknad; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2221. Hr af Wirsen, Carl Thure. Öppnades jemväl Hrr Electorers lista (ill val af en Suppleant i Bevilln.Utsk., efter N:o 778. Hr Leijonancker, Fredrik Wilhelm Erik Carl; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1967. Hr Rosencrantz, Fullm. Gr. Posse, Erik. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att H. Ex. Hr Gr.
Be sv.- och Oecon.- Utsk:s Utlåtande N:o fg. tillgång kunde beredas af de inkomster, sorn falla af lediga ecclesiastika lägenheter, då tvister uppstå om deras återbesättande, samt att, af den Pastorerne på vissa ställen anslagne Kronotionde, eller vederlagsspanmål, jninst io tunnor, men väl deröfver, måtte anslås till Folkskolorna; 4:o att Pastorerne skulle aflemna, lill bidrag för folk-undervisningens befrämjande, a5 procent af de årligen inflytande så kallade Likstolarne och af deras öfrige mindre intrader; 5:o att Anders Danielssons förslag, rörande creditiv till förmon för Folkskolorna och Landshöfdingarnes befattning med föranstaltande ora subskription af medel för samma ändamål, måtte af Utskotten understödjas; 6:0 att, enligt hvad alla anföranden från Hedervärda Bonde-Ståndet åsyfta, Anders Danielssons förslag om ett extra nådår för Folkskolorna borde tillstyrkas, äfvensom flere Ledamöter af nämnde Stånd ansett, att a:ne sådane måtte begäras; hvarjemte det jemväl blifvit föreslaget, att ett års inkomster af lediga Klockare-lägenheter skulle anslås för samma ändamål. Efter att hafva behörigen öfvervägat hvad sålunda emot det återremitterade Betänkandet förekommit, anse Utskotten sig, tillbesvarande deraf, böra vördsamt anföra: 1:0 att, beträffande först yrkandet om utarbetande och offentliggörande af en ändamålsenlig plan för Folkskolorna, en sådan plan redan blifvit utarbetad och finnes allmängjord uti Läroverks-Comitéens från trycket utgifna Betänkande af den 28 December 1828; hvadan ock Utskotten, vid afgifvandet af det förra Betänkandet, hade funnit sig endast böra framställa och utreda de allmänna grunder, sora, enligt hvad Läroverks-Comitéen utvecklat, vid denna frågas pröfning måste tagas i öfvervägande.
Dök upp, ja, o Glaukos, men icke som din embetsbror, bildhuggarn Filemon, framstält henne, kraflande sig upp ur vattnet, huttrande och blyg som en atheniensisk borgarsnärta ur badet. Nej med ett hopp stod du med de hvita fotbladen på hafvets glatta yta och vred ur dina mörka lockar de salta vattendropparne, så de som skillrande ädelstenar föllo öfver din härliga gestalt. Vatten och land delade sig, der du for fram, i kölvattnet efter din kosa glittrade den första solstrålens ljusa glans, och vid blicken från dina ögon välsignades jorden med alstrande fruktsamhet. »Afrodite, jag besjunger dig. »Markens djur för du till parning på timjamdoftande bäddar, heta af nattlig älskogslust, i foglarnes strupar lade du lidelsernas locktoner, skälfvande ynglinga-fingrar låter du lösa ungmöns gördel, och man och qvinna skänker du glömska af all verldens ve, då de i famntagens eld omslingra hvarandra på rosenströdda lägers doftande hviloställen. »Ja hade Olympen sjelf störtat för titanernas anfall, ej hade fara skett, om blott du öfverleft förödelsen, styrande, ledande, aflande slägte till slägte ...» »Väl taladt rhetor,» skrek Thais afbrytande och kastade sig med ett djerft språng kring hans hals utan att märka, att det klang i silfret, och vinet rann ur den kullstjelpta bålen. Samtidigt släckte Glaukos lamporna ... Men derute på Parnassos fortgick utan afbrott det orgiastiska bullret. Det prasslade i frusna, torra grenar för trampande sandalsulor, det risslade och rasslade på stigar och vägar, der marken var torr och hård, det tisslades och tasslades i aflöfvade häckars skymningsmörker. Cymbaler och pukor dånade fram från de snötäckta utsprången, och de skrällande tonerna fördes med den pipande vinden för att dö bort i öde dalhvälfningar i brustna, förvirrade ackorder.
Om köpmannen, vid uptagandet af sina mobilier, vill dela dem i serskilda delar, så står sådant honom fritt och strider icke mot §:ns Den 3 November f. m. 255 mening; men alt denna skulle kunna tydas så, alt han ovilkorligen vöre förpligtad, alt serskildt uplaga hvarje lösöre-persedel Iian eger, kan jag åtminstone icke föreställa mig. Jag skulle visserligen kunna redogöra för de utländska lagstiftningarne i delta hänseende, derest jag icke fruktade att trötta R. o. Ad. med upläsandel deraf. Likväl må del vara mig tillåtet att nämna, det så väl de serskildta Tyska Slalernes, sorn Nederländska och Fransyska lagstiftningar, äfvensom det förslag, hvilket upgjordes till en gemensam handelslag för Tyskland, innehålla, att inventarii-boken skall innehålla upgift på all köpmannens lösa egendom: ”alle seine vermögens-stiicke” säger Ty sken; ”ses effets mohiliers et immobiliers” säger Fransmannen. Jag anser således den betänklighet, sorn under diskussionen i BorgareSt. blifvit yttrad mot ordet ”lösören”, icke förijena af seende. Sednare delen af §:n innehåller: ”Inom de sex förslå månaderna hvarje år skal! ock en balans-räkning upgöras, utvisande de tillgångar, köpmannen då eger, och de gäldbelopp, för hvilka han dä, på en eller annan grund, häftar.”
Till förekommande af de misstag, som vid en del sjömanshus härutinnan begås (sannolikt till följd deraf, att man ansett 2:o i 9 § Bevillningsförordningen, der det talas om att bevillning skall påföras yrke eller näring der det idkas, — äfven skall tillämpas på sjöfarande) — samt att förekomma den skattskyldiges onödiga betungande med kostnader och obehag äfvensom för att undvika allt det besvär, som auktoriteterna tillskyndas, erfordras icke mera, än att i 9 § af Bevillningsförordningen införes det tillägg, att skeppare och andre sjömän påföras bevillning för kapital eller arbete der de är o mantalsskrifne; och anhåller jag vördsamt att Rikets Höglofliga Ständer med anledning deraf behagade gifva det i samma 9 § redan varande stadgande denna lydelse: ”Skeppare och andre sjömän samt hvar och en annan skattskyldig, der han är mantalsskrifven.” BevillningsUtskottets Betänkande N:o 3. 19 Förslag till ändringar i gällande Bevillnings-Stadga. Sveriges Rikes Ständers Bevillning för år 1867 och påföljande år, intill slutet af det år, under hvars lopp ny Bevillnings stadga af Riksdagen fastställa blifver. Art. I. Personlig skyddsafgift. Art. II. A) Bevillning af fast egendom. § 4. Vid uppskattningen af fast egendom utsättas särskilda värden: a) i stad: å tomt, åbyggnad och jordegendom; • b) på landet: å hvarje särskildt hemman och hemmansdel samt från annan egendom för alltid eller under viss tid afsöndrad lägenhet, äfvensom å byggnader, hvilka antingen användas till annat föremål, än jordbruket tillhörande näringar, eller äro uppförda på lustställen eller andra dermed jemförliga mindre lägenheter och utgöra dessa ställens och lägenheters egentliga värde. B) Bevillning för inkomst af kapital eller arbete. §6. För all inkomst, vare sig af kapital eller arbete erlägges bevillning med En pro^ cent, beräknad å behållna inkomstbeloppet. 20 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 3.