Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ko 3g. ställas, men att dervid först borde anväite das så mycket af Bolagets egna medel > som kunde disponeras, utan att träda för nära den Reparations-Fond, hvilken alltid bör vara tillgänglig för möjliga oförutsedd da behof* I anledning häraf har arbetet, sorti hösttiden år 1826 förbereddes , sedermera under loppet af förlidet och innevarande år blifvit fortsatt , utan att den beviljade låne-rättigheten af Bolaget begagnats; men Bolaget har numera, genom dess Direction , i underdånighet anmält , alt Bolagets , för berörda ändamål, afsedda tillgångar, bl i fvit till större delen medtagna, och attbeliofvet af Låne-understöd snart förestod, så framt arbetet skulle kunna befordras till skyndsamt slut, i hvilket afseende Bolaget yttrat den underdåniga Önskan, att under enahanda vilkor, sorn vid 1823 års Riksdag bestämdes , få i Banken , när behofvet påkallar, lyfta en summa af högst Åttatio tu* sende Riksdaler, sorn endast utgör J af det förut beviljade Länet. Då Kongl. Maj:t nu till Rikets Ständers pröfning öfverlemnar Trollhätte CanalBolags omlörrtiälda underdåniga anhållan, anser Kongl. Majit Sig desto hellre böra densamma med Nådigt Förord understödja, Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 3g. 3 sorn vigten af den ifrågavarande Canalen är uppenbar och förut erkänd, samt en betydlig del af arbetet, enligt hvad Directioneri i underdånighet anmält, redan är fullbordad. Och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Stän^ der med ali Kongl. Nåd och Ynnest städ5- ise välbevågen. t)ätum ut supra. CARL JOHAN. 'C. D. Skogman. Utdrag äf Prdtocollet ‘öfver Handels och Finance-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet pä Stockholms Slott den 10 December i8si8.
Enär nu recognitionsafgiften icke är annat än en ersättning till Hospitalet, vid sådane tillfällen, då lösningsrätten icke begagnas; så kan och bör någon fråga om skillnad, i förevarande afseende, hemmanen emellan icke uppstå, emedan det vöre hembjudningsskyldigheten, å köparens sida , men icke vedergällningen för lösningsafsägelsen, å Hospitalets, som skulle ingripa i Skattemannarätten ; och denna Skattemannarätt kan icke sägas vara förnärmad i ett åliggande, som var ett på förhand kändt, vid köpet betingadt och i Skattebrefvet bekräU tadt vilkor för sjelfva upplåtelsen. Vid ett sådant förhållande och under åberopande i öfrigt af de skäl, hvarpå det återremitterade Betänkandet sig stöder, kati Utskottet hvarken frånträda sin yttrade mening i ämnet, eller tillstyrka att den före - 3a Alim. Besv. o. Oec. Utsk Ull. Nio 164. slagna underdåniga skrifvelsen afgår; och får Utskottet derjemte vördsamt tillkännagifva, att Betänkandet blifvit, under den 27 Augusti, af Höglollige Ridderskapet och A* deln, samt, under den i4 April, af det Högvördige Preste-Slåndet bifallet. Stockholm den a4 October 1829. Ankom til! Exped. Utskottet den 18 Oktober 1829. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 131, angående väckt fråga om undanrödjande af hinder för enskilte Theatrars inrättande i Stockholm och Ri. kets öfrige Städer. Förutnämnde Betänkande, som endast af det Högvördige PresteStåndet blifvit bifallet, har från de öfrige trenne Slånden blifvit ålerremitteradt på grund af flere deremot gjorde anmärkningar. Vid Allm. Besv. o. Oec. Utsi. U//.
Man kan å andra sidan säga, att Regeringen har de 70,000 r:dr och att, om vi afslå de 54,000 r:dr, man med första summan kan komma till det med de äskade 54,000 rtdr åsyftade ändamålet. Det är min öfvertygelse, att så borde och kunde ske. Men då jag lägger för mig utredningen öfver användandet af de 70,000 r:dr och finnér förslag afgifvas, huru dessa medel äro af yttersta vigt för blott den värfvade armeen och materielen i öfrigt, kan jag icke tveka att såsom ett nödfallsmedel äfven tillstyrka de 54)000 r:dr för beväringens beklädnad, helst jag tror, D«n iä Augusti f. m. att detta belopp linn återtagas i fråga om exerciscompagnier, i hvilket afseende jag kan vara så mycket mera trygg, som jag bar mig bekant, att de öfriga 3 Ståndens beslut i della fall göra detta Stånds votum öfverflödigt. För öfrigt, och hvad angår begagnandet af oöfverskuret kläde för armeens beklädnad äfvensom gevärens brungöring, instämmer jag med Hr Gen.Adjutanten deruti, att våra fabriker ännu stå på den låga ståndpunkt, att vårt kläde af inhemsk tillverkning, utan öfverskärning, är oanvändbart för arme'ens ändamålsenliga beklädnad, då jag deremot, hvad gevärens brungöring angår, med Hr Gen.Adjutanten hyser motsatt åsigt, grundad på icke blott theoretisk, utan äfven under 2!ne års exercis inhemtad practisk kännedom om förhållandet, hvarvid jag dock får upplysa, att min kännedom icke afser flintlås-gevär, med hvilka den behandling, som för närvar, iakttages, måhända är nödvändig, utan gevär med slaglås, hvilka, brungjorda, lemnat det factum, att de under exercistiden endast 2 å 3 gånger behöft söndertagas och rengöras. Med denna hushållningsmethod skulle våra vapen måhända kunna begagnas 3 å 4 gånger längre.
Först och främst till de i motionen särdeles omhuldade liypotheksföreningarne, hvilka undfå utsigt att i förening med andra bolag som hafva obligationer, hvilka löpa med minst 4 procenfs ränta, sälja desamma till banken, som för sådant ändamål bör använda 1 j million; dessutom att ensamt för sig af ytterligare 1 >, million taga till låns så mycket de behaga mot säkerhet af deras obligationer, löpande med 4j procents ränta, samt med rättighet, om de del så åstunda, hvilket de tvifvelsutan göra om de icke äro olika med hvar enda annan låntagare, att få dessa lån endast å sin sida uppsägbara; hvad hypotheksföreningarne häraf icke vilja anamma, erbjudes till fastighetsbelåning, jemväl på högre belopp än 6000 r:dr. De lånerörelsegrenar, hvarifrån öfverskotlet å förlagskapitalet borttages, tröstas med att, om de framdeles komma i behof, icke af nu fastställda förlagskapital utan af det maximibelopp dertill, som för dem vid denna riksdag kan varda bestämdt, de skola erhålla fyllnad deri förmedelst försäljning af obligationer, och i öfrigt genom bankens försorg. Till lättnad för åstadkommandet af denna försorg, föreslås rättigheten för fullmäktige att, hvad som icke behöfves uti en lånerörelsegren kreditiven äfven inräknade, de må äga rätt använda uti en annan. Slutligen utlofvas för belåningen af jern, koppar m. fi. vågförda effekter, som nu hafva ett förlagskapital af 3| million r:dr b:co, hvaraf för närvar, icke tillfullo 1 million är använd, att denna lånegren, när sä behöfves, skall få tillökning, icke med förbehåll, som här ofvan, till vid denna riksdag bestämdt maximibelopp, utan, då sådant för längre lid kan erfordras, till det belopp som kan behöfvas derigenom att banken af allmänheten upptager lån mot obligationer med 3 procents ränta och 3 månaders uppsägning, ställde på små summor ända ned till 100 r:dr b:co.
Uti en inom Bonde-ståndet väckt och till Stats-utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmäktigen Lars Wenander från Götheborgs och Bohus län anfört, hurusom det, i följd af utfärdade nådiga föreskrifter, ålåge menigheterna att inom hvarje kommun, i och för folkundervisningens befrämjande samt fattigvårdens ändamålsenligare organisation, vidtaga erforderliga åtgärder, men att det vore allmänt erkändt, alt icke allenast medel saknades, ulan äfven platser för uppförande derå af nödige byggnader, så väl till bostäder för skol-lärare, som till fattighus, hvadan dylika anstalter icke skulle kunna af de medellösa kommunerna i flera delar af riket åvägabringas utan mellankomst från statens sida; och har motionären, på grund häraf, hemställt, att till lätt - 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 71. nåd i detta hänseende Kongl. Majit och Rikets Ständer måtte inom hvarje församling upplåta ett eller tvänne kronohemman, derå ifrågavarande byggnader kunde uppföras, samt att afkomsten utaf dessa hemman finge för ofvanberörde ändamål af skoleoch fattigvårds-styrelserna användas efter de uti sockenstämma derom lemnade föreskrifter; och borde, med hänsigt till serskilda församlingars olika storlek sins emellan, vid den sålunda föreslagna upplåtelsen iakttagas, att de socknar, som bestode af mindre, än 20 mantal, erhölle ett halft hemman, de af 20 till och med 30 mantal ett, de från 30 till och med 40 ett och ett halft, och de öfver 40 till och med 50 mantal tvänne hemman, o. s, v., samt derjemte tillses, att de sålunda anslagne hemmanen bestode af sådana, som vore för det dermed afsedda ändamålet bäst belägne och hvarom hvarje kommun borde ega rätt att lemna uppgift.
Men på sin ilsamma färd mot framtiden bröt den alltför våldsamt in öfver det närvarande. Den ville taga illusionerna från menniskorna — och i sin ifver tog den ofta för mycket af deras fattiga lycka med, sökte den rifva ner mycket af en tusenårig civilisations välsignelser, lemnade den efter sig mycket af det, som ger samlifvet menniskor och menniskor emellan skönhet och förfining. — Två år hade Max von Rosenberg vistats vid Upsala universitet sysselsatt med studier utan någon examen till mål. De tidender från Fyrisstaden, som då och då kommit till föräldrarnes öron voro allt annat än goda. Max artade sig icke så, som det en son af statsrådet och grefvinan von Rosenberg egentligen egnat och anstått. Han var gripen af tidens omogna revolutionära idéer, och hans radikalism hade vid åtskilliga tillfällen tilldragit sig en synnerligen pinsam uppmärksamhet. Bland annat hade han flerfaldiga gånger uppträdt som talare vid demonstrationsmöten, som statsrådet von Rosenbergs son af aktning för sitt namn icke borde ha inlåtit sig på att bevista, demonstrationsmöten som med ogillande blifvit refererade af de tidningar, statsrådet läste, och i hvilka han sålunda såg sitt namn prostitueradt. Det hade kommit till stormiga uppträden mellan far och son; den gamle hade befallt med hela sin auktoritet, och den unge hade trotsat. Han kunde icke förneka sin öfvertygelse och den var radikal på alla sätt. Han hade en gång kommit på kant med lifvet, och som en igelkott spärrade han nu sina taggar ut, i tid och otid. Han sökte vara ärlig och sann mot sig sjelf och andra; men sanningskärleken slog ofta öfver i brutalitet, och ärligheten i småaktighet. En obetydlighet kunde förorsaka en explosion, och det fans tusentals stötestenar. Med en filiströs ömtålighet sökte han gentemot fadern vindicera sin ställning som menniska och individ. Men respekten för den kalle och hårde mannen satt honom sedan barnaåren djupt i blodet. Denna respekt var också en af de många fördomar, som skulle öfvervinnas. Han öfvervann den aldrig fullt. Hvarje gång, han satte sin panna trotsande upp emot faderns vilja, kostade det honom en heroisk sjelföfvervinnelse.
För min del bär jag ingen annan orsak att yrka åter rein lss, än den, att jag tydligen förutser, alt fordringsägaren, dm Utskis förslag antages, skall göra sex å åttatusen personer, sorn stå i skuld till bondin, iner eller mindre olyckliga gehöm utkrnfvände af hvad han har att fordra J och på sådan grund, och då statscasSah för härvan är i det lyckliga tillfälle, att ilen kari tåla en sådan uppoffring, anser jag det vara högst lämpligt att nu bevilja den begärda afskrifningen, och (Örenar mig således med de Iiérrar, sorn begärt åtéfrémisS. Hr von Hartmansdorff: Jag anker StatsUtsk:s be tänk. vara välgrundad!, och anhåller få, så vidt jag förmår, vederlägga hedd deremot blifvit dnfördt. Man säger alt billigheten sk (ilie kräfva, det R. St. äfven leinhädé denna eftergift. Mig synes billigheten Snarare kräfva, att E. St. slippa att gifva Wier, enär dfe redan, i aiiledn. af K. M:s nåd. propus. eftergifvit ganska mycket. Hvarje fattighjon, som antastatOSS på gatan, skulle eljest kunna saga, att efter Herrn gifvit mig en gång, Så var så god deli gif mig äfven ånyo: Genom detta exempel tror jag mig äfven hafva besvarat förebråelsen för iriconsecjvens hos H. St., örn de nit bifölle Utsk:s förslag. Eljest skulle man Också k tinna åberopa följdenlighet på det sätt, att efter sorn jag fått något en gång, Sa voré det följdvidiigt att ej allt framgent gifva mig hvad jäg begär. A Statens sida Säger män, att det voré skäl gifva ål deSsa personer, emedan de äro medlemihar af samhället.
Det kan t. ex. hända, alt en person, som icke är slarfvig, söker ett lån i Diskonten, och för detsamma anskaffar 2:ne redbara löftesmän, som hvar för sig äro fullkomligt vederhäftiga, men icke deslomindre kan efter antagande af Uiskts förslag, inträffa att, sedan reversalet blifvit i Diskonten emotlagit, länet, vid den lid penningar inflyta, icke destomindre afslås. Endera eller båda löflesmännen kunna nemi. förut ingått borgen för andra och möjligen till det högsta belopp, hvarföre de i låneverket få häfta, och lånet blir således afslaget. Om nu lånen genast blifvit pröfvade, så är klart, att om något af de nu af mig omnämnde hindren förefinnas, lånet icke kan beviljas, men låncsökanden hade då genast fått veta det, och kunnat ställa sig derefter, samt blifvit besparad obehaget all vänta och vänta förgäfves, oaktadt han varit oskyldig till reversalets underkännande. Den föreslagna förändringen förorsakar följaktligen endast olägenheter för lånesökande, förringar nyttan af Diskontrörelsen; och då denna rörelse i öfrigt, åstadkommer så mycken skada, bör man väl icke äfven förminska den möjliga nyttan. På grund af dessa skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Då den af R. o. Ad:s fullmäk tige, hvilken deltager i Diskont-styrelsen, icke är här tillstädes, och kan för Ståndet närmare upgifva de olägenheter, som äro förknippade med Utsk:s förslag, tager jag mig friheten att söka framställa dem, ehuru jag icke derom äger den noggranna kännedom, som bemälde ledamot. Några gånger har jag deltagit i Diskont-direkt:s beslut, men sällan och nu icke på länge. Om R. St. förkasta Utsk:s förslag och del nuvande stadgandet fortfarande förblifver gällande, inträffar, hvad nu redan sker, alt när ett Diskontlån är beviljadt, och flere veckor eller liela månader förflyta 438 Den 1 6 Å pr fl f. rii innan den medgifna lånesuraman kan utlemnas, måste af hvarjehanda orsaker, och Gr.
Kammar-rådet Theorell tillerkända pension; Dito N:o 252, i anledning af Riks-Ståndens beslut, angående pedagogien i Lidköping uppflvttning bland elementar-läroverken; Dito N:o 253, angående en gratifikation ät Herr Stats-kommissarien Koch; Utlåtande N:o 254, angående begärdt anslag eller lån, i anledning al staden Christianstads kostnader till föjd af kolerafarsotens härjande derstädes under hösteliden 1857; Dito N:o 255, i fråga om äskad tillökning för år 1857 i atlöningsförmånerna åt en del af Flottans gemenskap m. m.; Dito N:o 256, i anledning af Kongl. Maj.is Nådiga Proposition rörande anmäld brist i tillgängen för Flottans matrosers och uppfordrade båtsmäns mathållning åren 1856 och 1857; Memorial N:o 257. med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om eftergift af den f. d. Lands-kamereraren i Wermlands län, Svante Lindberg, ädömde ersältnings-skyldighet; samt Utlåtande N:o 259, i fråga om pension ä Allmänna Indragnings-staten för Landshöfdingen i Skaraborgs län f. d. Stats-rådet A. P. Sandströmers efterlem nade enka. S. D. Lades till handlingarne Stats-UlskoUets Memorial: N:o 249, i anledning af erhållen återremiss å en i Memorialet N:o 218 Öreslagen voterings-proposition; och N:o 258, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till stats-regleringen hörande frågor. S. D. Vid föredragning af Sammansatta StatsBevillningssamt Allmänna Besvirsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 50, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om aivändandet af den odisponerade delen af den till lolkundervisningens befrämjande inslagna halfva personliga skydds-afgiften, afslog
I morgon på denna tiden skall jag sända till dig en man utu BenJamins land; den skall du smörja till en Första öfver mitt folk Israel, att han skall frälsa mitt folk ifrå de Philisteers hand; ty jag hafver sett till mitt folk, och deras rop är kommet till mig. Då nu Samuel fick se Saul, svarade Herren honom, och sade: Si, der är mannen, som jag dig af sagt hafver, att han skall råda öfver mitt folk. Då gick Saul fram till Samuel i porten, och sade: Säg mig, hvar är här Siarens hus? Samuel svarade Saul, och sade: Jag är Siaren, gack för mig upp på höjdena, ty I måsten i dag äta med mig; i morgon vill jag låta dig gå, och allt det i dino hjerta är, vill jag säga dig. Och om åsninnorna, som du för tre dagar sedan borttappade, var nu intet bekymrad, ty de äro funna; och hvem hörer allt det goda till i Israel? Blifver det icke ditt, och hela dins faders hus? Saul sade: Är jag icke en son af Jemini, och af det ringasta slägtet i Israel, och min ätt ringast ibland alla ätter i BenJamin? Hvi säger du då mig sådant? Men Samuel tog Saul, och hans dräng, och hade dem upp i salen, och satte dem öfverst ibland dem som budne voro, hvilke voro vid tretio män. Och Samuel sade till kocken: Få hit det stycket, som jag fick dig, och befallde att du skulle behålla det när dig. Då bar kocken en bog upp, och hvad dervid hängde. Och han satte den för Saul, och sade: Si, detta blef öfver, lägg för dig och ät; förty det är på denna tid till dig förvaradt, då jag böd folket. Så åt Saul med Samuel på den dagen. Och då de gingo neder af höjdene in i staden, talade han med Saul på taket. Och de stodo bittida upp; och som morgonrodnaden gick upp, kallade Samuel Saul uppå taket, och sade: Statt upp, att jag må låta dig gå. Och Saul stod upp, och de gingo både tillsammans ut, han och Samuel.
Frågan gäller nu endast att en af det kongl, husets manliga medlemmarskall föra regeringen, under det att de öfriga Prinsarne hvarken hafva Furstendömet! eller andra höghetsrättigheter, sorn kunna gifva anledning till oenighet med den regerande brodern eller slägtingen och då blir det nyss uppgifna exemplet af ingen betydelse. Samina öde måste också träffa den våda Hr Frihtn förespeglat lill den Kongl. Prop. för den händelse, att vid det tillfälle, då en Interimsregering skulle bildas. H. K. II. Kronprinsen vöre frånvarande, t. ex. såsom vice Konung i Norge, och en annan Prins således stöde thronen närmast; ty kommunikationsanstallerna hafva för det närvartde nått den grad af fullkomlighet, att, i händelse behofvet påkallar en Interimsregering, underrättelse derom på några limmar kan från Stockholm komma till Christiania, hvarifrån åter thronföljaren kan inom några få dagar anlända hit för att öfvertaga regeringen, och då är all fara af tvist om Konungamaktens utöfning undanröjd. äfven om man är aldrig så benägen, att tänka sig en sådan, utan afseende derpå, att lagar finnas, de der väl måste antagas så pass kraftiga, att de icke genast kunna af en tilläfventyrs maktlysten Furste kastas öfverända. Kunnande jag slutligen, i afseende på Hr Frihrs påstående, att denna författning skulle betaga Svenska folket dess rätt att förordna om Rikets styrelse i vissa uti Iteg.Formen förutsatta fall, ej undgå att påminna Frih. derom, att, på sätt H. Ex. Hr Gunther på f. m. så klart och tydligt ådagalagt förevarande författning endast afser, Den 18 F ebin ari e. m. 469 huru i dylika fall Regeringen skall föras intill dess R. St. hinna sammanträda för att örn riksstyrelsen förordna, hvilket ovilkorligen skall inom en viss kort tid äga ruin.
De här ofvan föreslagna kontanta tillökningar i Fjerde Hufvudtitclns anslag, hvilka i öfrigt, med undantag af hvad, i afseende på vissa af dem blifvit yttradt, böra oförändrade bibehållas, uppgå till ett sammanräknadt belopp af hvartill ännu kommer värdet af den Afradsoch Kronotionde-spanmål, 194 Tunnor 10J kappar, som, på sätt här ofvan under rubriken Kavallerioch Injanteri-Regcmenterna är omförmäldt, föreslagits ali från Sjette Hufvudtiteln dit öfverflyttas, oeh hvaraf 4 Tunnor 25 kap Ear afrads-spanmål, i kronovärdi 3 R:dr 28 sk. 1 rst., på förslag eräknas till R:dr 28: 33. — samt 189 Tunnor 17^ kappar kronotionde å 6 R:dr tunnan uppgå till 1,137: 11, 3. j jgj. ^ g 137,454: 3. 9. eller tillhopa ' 138,620 hvarifrån dock höra afdragas 12,000 i händelse Rikets Ständer bifalla den till nämnda belopp ifrågaställa öfverflyllning från anslaget till Durch-marcbe-koslnader till Femte Hufvudtiteln, då verkliga tillökningen i anslag på Fjerde Hufvudtiteln Olifver R:dr 126,620: — På de skäl, som dels merberörde protokoll och dels de deruti åberopade utredningar och förslag upptaga, finner Kongl. Majit Sig föranlåten att vidare för FörsvarsYerket till lands af Rikets Ständer äska beviljandet af följande Extra Anslag, nemligen: l:o. För Ar tiller i-behof till anskaffning af Ridoch anspanns, med flere persedlar för nya Fält-Artilleriet, det ännu återstående medels-behofvet •R:dr 87,000: Transport R:dr 87,000: 24 Kongl, Majds Nåd, Prop. om Statsverket 4833. Transport
Man uppoffrar ogerna sin vilja och det fria bruket af sina lemmar, när man ej genomtränges af den ande, som sammansmälter den trängande och skuffande massan till ett helt. Karmides beslöt att välja en lämpligare åskådareplats. Han lemnade Kerameikos och vandrade genom de folktomma sidogatorna hän till torget, sedan han öfvertygat sig, att strömmen brusade åt detta håll. Han anlände före denne till torget. Det var tomt och öfvergifvet af alla, utom bildstodernas tysta rader. Det tycktes likasom med hemsk fruktan vänta på den annalkande skaran. Karmides steg upp på Målningsgalleriets marmortrappa och intog en beqväm plats vid dess hörnpelare. Tätt förbi denne måste tåget stryka fram; han var bestämd till vågbrytare mot floden. Karmides kunde således se allt på nära håll. Facklorna, som lyste i spetsen, närmade sig. Platsen mellan Pnyx och Areopagen uppfylldes af, och torgets pelargångar återkastade de vilda, ursinniga ropen: – Död åt kättarne, Athanasianerna, giftblandarne! Folkströmmens första böljor hade hunnit fram. De slungade ett skum af menniskor upp på Målningsgalleriets trappa, der Karmides befann sig i skydd af sin pelare, samt utbredde sig hastigt som ett öfversvämmande vatten öfver torget. Facklornas röda sken belyste en bår, som hvilade icke på skuldrorna, utan på de uppsträckta armarne af ifriga bärare, som när de tröttnade, ögonblickligt ersattes af andra, lika ifriga. Så lemnar på hafvet våg åt våg att bära det seglande skeppet. På båren hvilade en varelse, knappt liknande en menniska, ty det var Simon pelarhelgonet eller hans jordiska hydda. Kroppen var naken. Björnpelsen, som betäckt honom, låg sammanrullad under hans hufvud, så att detta, som var vändt emot den efterföljande hopen, med sina rysliga anletsdrag, sina slutna ögon i lodrät riktning kunde belysas af facklorna och ses af mängden. Närmast kring båren gingo några prester med nedfällda kåpor och blottade hufvuden. Två af dem buro facklorna.