Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörrums Lax, Fiske i Blekinge Län gifwer t ärligt arrende 1401 R dr hwarom det pä 6 är ingängna conlract upphör med är l8lr. 3?ngsi§ Hhkdrärrer t Lbristlanstads Län, hwar» söre erlägges i arrenoe 2 R:dr ärligen, och upphör conlractet, skaldt pä 6 ärs nd, .med är 1814- Falkenbergs Rrouo Lax - Fiske i Hallands Län, gifwer ,06 R:drs ärlig arrende-summa. Genom Kongl. Resolutionen den 2; Januari! 1770 har Falkenbergs Stad munnit utesiutande rättighet, att emot ett ärligt arrende af zi8 Daler Silfwermynt, hwilka enligt Kongl. Kammar-Collega och Kongl. Stats-Contoirers Bref den z October 1781, böra utgöras med 106 R:dr Specie, i ewärdeltga tider nyttja detta Lax, Fiske, med de derrill anflagne Dagswerken, hwilka dock, enligt 1759 och 1761 arens contracler, af Allmogen fä lösas med 140 Daler Silfwermynt, samt att, emot den köpeskilling, som Skatte Wärderings, Instrumentet af är 2759 utsätter, detsamma till Skatte lösa. Rolfs. 5'Z2 Den lo Januarit. Rolfvbro Lax-Fiste ibidem, gifwer t ärlig arrende afgift 25 N dr, och hwarom contrakt flutodl pä 6 är upphör med 1815. Uci Gefleborgs Län äro älstildga Krono LaxÄhlSktömingsoch flere Fisken, hwilka r arrendeoch annan olgstt, enligt de derä inkomne specifique förteckningar erlägga tillhopa 599 R.dr 24 fl. ro r:st.
Utskottet öfvergår nu lill granskning af de serskilda låneoch kreditiv-rörelser, Banken skulle komma alt bibehålla, och upplager dervid till besvarande de motioner oell förslager, som dermed hafva samband. A. Låne-rörelsen mot pant af guld och silfver. 1 Jemnlikt 150 § i nu gällande Banko-Reglemente får emot sådan pant utgifvas lån å två R:dr B:ko. Fullmägtige, som ansett detta minimi-lånebelopp vara alltför lågt, hafva uti ett till Utskottet ingifvet memorial tillstyrkt, att, med ändring af berörde föreskrift, minsta belopp, hvilket såsom lån mot pant af guld och silfver från Banken ulgifves måtte bestämmas till Fem R:dr Banko. Enär denna låne-rörelse egentligen kan begagnas allenast af invånar ne i hufvudstaden och dess granskap, men uti Slockholm finnes ett Pant Låne-Kontor, hvilket af Staten åtnjuter ett räntefritt låne-understöd af 100,000 R:dr Banko, uti hvilket Kontor belåning lämpligen torde kunna ske af mindre guld och silfverpjeser; har Utskottet derjemte med afseende, å den uppkommande förminskningen i Bank ens förvaltningskostnader, skolat tillstyrka, 13:0. alt minimi-beloppet för lån emot pant af guld och silfver, må bestämmas till Tio Riksdaler Banko. 14:o. Öfrige föreskrifter i afseende på denna låne-rörelse torde böra oförändrade bibehållas; Och får Utskottet beträffande maximum för lån mot pant af guld och silfver hänvisa till punkten Litt. C. Banco-Uiskottets Betänkande, N:o 29. 29 B. Låne-rörelsen emot pant af jern, koppar och andre vågförde effekter. Jemle förmälan, att 157 § i Banko-Reglementet innehåller, det berörde lån utgifvas till högst trefjerdedelar af pantens försäljningsvärde, enligt mäklare-attest, och att Banko-styrelsen bestämmer i Juni och December månader hvarje år belåningspriset för påföljande halfår; har Herr Theod.
Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla ; framhärdande &c, Stockholm den 9 Maj 1857. 158 Expeditions-Utskotlets Förslag lill un (lerd. Skrifvelse N:o 73. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Maj 1857. Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ständet den 9 Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers Förordnanden för Riks-Arkivarien, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Juris Utriusque Doktorn Johan Jakob Nordström; Lektorn och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Jonas Lundstedt; Assessorn i Kongl. Svea Hoj-rätt Grefve Erik Sparre; Kongl. Vice Ribliothekarien, En af de Aderton i Svenska Akademien, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Johan Erik Ryd qvist; Riks-An tiq v ar ien, Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden Rror Emil Hilclebrand samt Professorn, En af de Aderton i Svenska Akademien, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden Lars Magnus Enberg, all vara Ledamöter i Kommittéen för Tryckfrihetens vård. Wi efterskrifne Sveriges Rikets Ständer &c. &o. &c. gore vetterlig!: att, sedan, enligt 108 § Regerings-formen och 65 § Riksdags-ordningen, Wi, genom utsedde Elektorer, valt de män, som, jemte Wår Justitie-Ombudsman, böra vårda tryckfriheten, och dertill i laglig ordning blifvit kallad N. N., vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, N. N., att vara LedamoL i Kommitléen för Tryckfrihetens vård; och eger han alt, i utöfningen af denna befattning, ställa sig Tryckfrihets-förordningen samt Rikets öfrige grundlagar till efterrättelse, och för öfrigt noga iakttaga hvad, i öfverensstämmelse dermed, befrämjar allmän upplysning, under bevarande af allmänt lugn.
Mits nådiga proposition upptagen lill 26,500 R:dr Ruut, hvartill densamma nu jemväl blifvit al Rikets Ständer beräknad 18:o. Bats ma n s v a k ansafg i flen, upptagen vid förra Stats-regleringen till 36.000 Ridr Biko, har utgjort under åren 1850 — 1854 i medeltal 39,838 Ridr B:ko eller 59,757 Ridr R:mt, och har E. K. Mil förslagsvis upptagit denna inkomst (ill 58,000 Ridr Runt; — men då det visat sig, att medelbeloppet för de 4 sednare utaf ofvannämnda 5 år uppgår till öfver 41,000 Ridr Biko, samt Rikets Ständer inhemtat, att Båtsmansvakans-afgiften år 1855 utgjort 67,800 Ridr Rimt, hafva Rikets Ständer ansett för hvart och ett af åren 1858—1860 med säkerhet kunna påräknas 19:o. Uruloch Salpeter-för säljnhtgsmedel. Dessa beräknades vid förra riksdagen lill 120,000 Ridr, samt hafva uppgått under åren 1850—1854 till i medeltal 140.837 Ridr Biko eller 211,255 Ridr R.-rnt; och då denna inkomst syntes vara i stigande, har E. K. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 ALLTJÄMT REGISTER ÖFVER TILL SAMTLIGA RIKS-STÅNBENS PROTOKOLL vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, åren 1862 och 1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS KR 10 WESTRELL, 1864. Anvisninijar: Uti kolumnen för Riks-Ståndens motioner (Elfte Samlingen) utmärka bokstäfverna A. Ridderskapet och Adeln; P. PresteStåudet; Bg. Borgare-Ståndet, och Bd. Bonde-Ståndet. Uti kolumnen för Utlåtandets eller Betänkandets sida utmärka bokstäfverna f fortsättning.
Han predikade fattigdom, försakelse af verlden; han bjöd menniskorna att söka vinna den högstes behag genom goda gerningar. Han åsyftade såsomPaulus ej annat än makten af den tro och den kärlek, som försätter berg; han framhöll själens lif, dyrkan af det ide-ela, det vill säga sträfvandet att varda fullkomlig. Under de första århundradena af vår tidräkning fasthöllo de troende vid denna evangeliska lärdom. De första påfvarne voro evangeliska apostlar. Hafva de senare mycket bekymrat sig om evangeliet? Mr Gladstone beskylde en gång bourbonernas regering i Neapel för att vara ateistisk; man skulle nästan kunna säga det samma om påfvarnes regering under de senaste århundradena. Påfvarne kunde i sitt enskilda lif vara goda eller dåliga; men i sin egenskap af furstar sysselsatte de sig vida mer med verldsliga än med gudomliga ting. Till det senare hade de ej tid; och äfven om de haft det, skulle dessa kyrkans furstar eller turkiska paschor, som kallas kardinaler, hafva åstadkommit så många svårigheter, att. det i påfvedömets då varande läge skulle hafva blifvit omöjligt att handla annorlunda. Pius IX: s motstånd mot italienska regeringen, hans systematiska non possumus hade helt och hållet sin grund i sakernas natur; såsom furste måste han protestera; då han i sin egenskap af den katolska verldens öfverhufvud ej kunde lemna Rom, måste han qvarstanna der med en fullständig dimi-nutio capitis, så mycket känbarare, som han behöll omkring sig ett hof, kardinalkollegiet, hvilket strängt höll på alla sina furstliga företrädesrättigheter. Nuvarande påfven tyckes mer tänka på kyrkans andliga intressen än på Heliga stolens materiela välfärd. Vid de utnämningar af nya kardinaler, han företagit, har han ej synnerligen bekymrat sig om dessas politiska ståndpunkt; han har gifvit företrädet åt män, som studerat kyrkohistorien, åt goda teologer, åt kyrkliga vältalare; han har visat takt och omdöme i sina val.
QVINNAN. Se'n I icke, det är den bannlyste BORGAREN. Gerdt bokprentare. Braskens tryckare. EN ANNAN BORGARE. Han som tryckte Luther! QVINNAN. Ve oss och vår stad. Ve öfver våra prester då de pläga umgänge med Antichrist! BORGAREN. Han förnekar döpelsen! QVINNAN. Han förnekar Gud! OLOF. (Folket går.) Fader Gerdt, du förde ett farligt tal. GERDT. Tror du det var farligt, Olof, Gud välsigne dig för det! OLOF. Farligt för dig menar jag! MÄSTER OLOF - GERDT. Icke för någon annan? OLOF. Låt oss hoppas det! GERDT. Du har känt Luther? OLOF. O ja! Och nu vill jag verka hans verk i mitt fädernesland! GERDT. Icke mera? OLOF. Hvad menar du? GERDT. Det är för litet! Luther är död! Han har gjort början! Vi skola fortsätta! OLOF. Hvart vill du föra mig! GERDT. Långt! Långt! Olof! OLOF. Jag är rädd för dig, fader Gerdt! GERDT. Jo! jo! Du skall bli mycket rädd, ty jag vill föra dig på ett högt berg och du skall derifrån skåda ut öfver verlden. Ser du, Olof, vi ha pingst nu. Det var då den Helige Ande steg ned och göt sig öfver apostlarne, nej öfver hela menskligheten. Du kan, få den Helige Ande, MÄSTER OLOF 19 - jag har fått den Helige Ande, ty jag trodde det. Guds ande har stigit ned till mig, jag känner det, och derför har man spärrat in mig som vansinnig, men nu är jag fri, nu skall jag tala ordet, ty ser du, Olof, nu stå vi på berget! Ser du huru folket krälar fram på sina knän till de två männen, som sitta på sina stolar. Den större har två nycklar i sin ena hand, en åskvigg i den andra, det är påfven.
Jag vet visserligen, att ökade Statsanslag svårligen kunna begäras uti en tid, då tillgångarne i så många andra afseenden ålitas; men då jag talar för Enkor och faderlösa barn, tvekar jag icke något ögonblick alt blifva hörd af Rikets Ständer i det land, der välgörenheten utgör en nationaldygd: och då jag harden äran, att inför Höglofl. Ridderskapet och Adeln omtala de i torftighet lemnade familjerna efter Fäderneslandets försvarare, tvekar jag icke, mine Herrar! att lägga dessa värnlösas ömmande belägenhet på Edra lijertan. Jag anhåller alt detta mitt vördsamma anförande måtte communiceras de öfrige respectiye MedSlånden, samt Remiss derå till StatsUlskollet beviljas. Lades på bordet. Hans Excellence Herr Grefven och LarultMarskalken tillkännagaf, alt plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Den ia December f. m. Herr Tham, Wolrath, anförde skriftligen: Majrts Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof föreslås, att CapitationsBevillningen skulle direcle till Statsverket ingå af den orsak, att den skall utgå efter samma grund som Mantalspenningarne. Härvid måste jag anmärka, att detta för det första icke förhåller sig så, då Mantalspenningarne utgå ifrån och med i5 års ålder, men Capitationsafgiften ifrån och med 1824 års början icke blifvit erlagd förr, än ifrån och med 18 år; för det andra, att Mantalspenningarne äro en ordinarie Statsinkomst, som till beloppet icke förändras, då Capitationsafgiften deremot är Bevillning, som af Ständerna vid hvarje Riksdag kan ökas, minskas eller alldeles borttagas; oell ändtligen för det tredje, att alla tiders erfarenhet visat, att Bevillningar, som directe till Statsverket fått ingå, lätteligen förvandlats till ordinarie skatter, hvilka sedan aldrig upphört.
Den kan ej vara att lemna rättighet till utöfvande af enskild hamnd, eller att den enskilde skulle för hela lifstiden kunna utöfva en rättighet att hålla en annan inspärrad, som ej samhället, utan i de svåraste brottsliga fall, ansett sig sjelf bora begagna emot missdädaren. De kända missbruken af denna rättighet emot den arbetande classens medlemmar; de ofta förefallande fall, då dessa för obetydliga skuldbelopp inneslutas, just vid de tider, då de genom arbete kunde förtjena något, och det allmänt erkända förhållandet, att en på grund af beräkning på denna sorgliga hypotheks-anstalt åt denna class lemnad credit leder till allmän och enskild skada; allt detta synes tillräckligt ådagalägga, alt lagstiftaren har rätt och pligt att på det här föreslagna sätt uppställa en gräns för missbruken. Då lagen berättigar fordringsägaren att, genom gäldenärens försättande i coneurs-tillstånd, försäkra sig om de tillgångar denne äger, samt genom coticurs-ordningen att sedermera erhålla hvad han ärfva och förvärfva kan, synes lagen hafva ändamålsenligt och rättvist medlat emellan dem begge. Jag anhåller om denna motions remitterande lill Lagutskottet. 6. Inom RiksSfn har jag hört flera röster påyrka den stora nödvändigheten af skattebördornas nedsättande, äfvensom af deras jenina fördelande. Det är med anledn. deraf, sorn jag vill utbedja mig att härom få yttra några ord. Stockholms stad har flera författningar, som äro goda, då de icke öfverträdas, men äfven flera, som äro ingripande och föranleda till större obehag och ganska stora besvär för mången, nära lika stora som den ordinarie bevillningen. Ett af dessa onera har tillkommit genom den stora makt K. Öfverståth.embetet äger framför alla andra Landsh.- embeten inom vårt kära fädernesland, nemi. att K. öfverståth. embetet, så väl genom kungörelse uti tidningarna, som ock genom den i 3:dje punkten af den å contributionssedelns baksida meddelade underrättelse befallt, att den skattskyldige, hvars contribution uppgår till io r:dr b:co och derutöfver, skall dess belopp uti R. St:s Bank insätta.
(Utgifterne under 4:de Hufvud-Titeln.) Banko. l:o) Ständiga Anslag. > a) Landt försvars-Departementet. Departementets Kanzli-Expedition (se Tab. 1.) 20,800: Departementets Förvaltnings-Expedition (se Tab. 1.) 41,600: De olika vapnens Pröfnings-Komitéer (se Tab. 1.) 2,050: 81,330 b) Kommendants-Staben (se Tab. 3.) . 28,250 — c) Stående Hären. Kavalleriet: Artilleriets Allmänna Stab samt Tygoell Handtverks-Stater (se Tab. 20.) . ... 96,015: 37. 9. Religionsoch Själavården (se Afdeln. 3. Ersättning åt Inqvarteringstagare, då inqvartering in natura icke utfaller; Förslagsanslag (se Tab. 24, 25.) 82,458: Tjenstgöringspenningar för Artilleriets och Ingeniör-Brigadens disponibla i ständig tjenstgöring varande Officerare; Förslagsanslag (se Tab. 14.) Aflönings-tillökning för värfvadt manskap, i följd af förlängd tjenstetid; Förslagsanslag (se Tab. 14.) A rrondon npli nRBi‘51 fftr hpirao-nanäp • Frir«!la(r‘jan«!ln(r 6,000: 2,000: — g 1 LllULH Ulli UIJLI cl 1UI lUUtLoui«l-5'A o utgrtglldUUt 7 Ul olagörtlJoIatJ . Ersätlning till Inqvarteringsgifvare under marscher för utgående högre betalning än portionspriset; Förslagsanslag 3,000: Tillökning för brödportion då den öfverstiger 2 sk. 8 rst.; Förslagsanslag (se Afd 3. Reseoch Traktaments-kostnader; Förslagsanslag (se Tab. 14.) 20,000:
Till denna oundgängliga olägenhet kommer väl dessutom en annan, hvilken är tillfällig och icke ligger i sakens natur, men hvars afhjelpande man hittills ej funnit angeläget, när fråga derom uppstått. I följd af det beslut, hvarigenom Justitiä-Ombudsmannens aflöning vid 1834 års riksdag förbättrades till likhet med Justitiä-Kantslerens förut förhöjda lön, emot vilkor, att hvad Justitiä-Ombudsmannen kunde af annan tjenst uppbära, skulle från arfvodet afräknas, har förhållandet blifvit, att jag, som först underkastades verkställigheten af detta beslut, varit under bela min tjenstetid aflönad med ett betydligt belopp mindre, än medeltalet af min närmaste företrädares aflöning under de sista tio åren af hans tjenstgöring, enär det öfverlemnades till hans val att i stället för det nya behålla det gamla arfvodet och derjemte åtnjuta lönen för sitt förut innehafda embete oförminskad. Det är sanni, att jag alltjemt varit lika lottad med Konungens Justitiä-Kantsier, och att detta synes innefatta en välgrundad följd af den jemlikhet, hvari de båda embetena stå till hvartannat. En annan fråga är likväl, huruvida jemlikheten i rang här verkligen utgör fullt skäl till enahanda jemlikhet i aflöningen, och om det var utan sin goda grund, som min företrädare tilläts att äfven efter de val, som följt på sista regleringen, njuta betydligen högre löneförmåner, än dem Justitiä-Kantsleren innehade.
Statsverkets tillstånd och behof föreslagit för befrämjande af åtskilliga ifrågaställa arbetsförelag lill kommunikations-väsendets förbättring, förekommer ett sådant bidrag af 25,700 R:dr R:mt, nemligen ett anslag å 12,850 R.dr och ett län å samma belopp, för hamnbyggnad vid Färjestaden på Oland. Vid öfverlemnande! och förordandet af den underdåniga ansökningen om statsbidrags beviljande för detta hamnbyggnadsarbete, har E. K. M:ls Befallningshafvande i Kalmar län vitsordat de uppgifna llerläldiga olägenheter, som saknaden af en tillräckligt djup samt för storm och sjögång tryggad lastoch landningsplats på den midtemot Kalmar belägna Öländska kusten förorsakade för den lifliga trafiken mellan nämnda stad och ö. Enligt E. K. M:ls Befallningshafvandes härvid afgifna yttranden vore de under sednare åren med understöd af allmänna medel verkställda anläggningarne af harnnbryggor vid Mörbylånga köping och utanför färjplatsen Fröbygårda ingalunda att betrakta såsom ordentliga hamnar, der större båtar och farkoster kunde finna erforderligt skydd. En sådan hamn syntes alltså böra anläggas vid den i Thorslunda socken belägna Färjestaden, såsom det lämpligaste stället dertill, enär, i följd af dess belägenhet och sträckningen af de allmänna vägarne, denna plats vore öfverfartsorten för en stor, om icke största delen af dem, som frän Öland begålve sig lill Kalmar, och likaså den närmaste färjplatsen för de från Kalmar till ön ankommande resande. För öfrigt har E. K. Al:ls Befallningshafvande upplyst, att allmogen i de medlersla socknarne på Öland, med få undantag, förde sjelf till Kalmar produkterna af sitt jordbruk och sin boskapsskötsel, dervid den ojemförligt största trafiken, för alt begagna den kortaste sjövägen ginge öfver Färjestaden, hvadan den derstädes föreslagna hamn-anläggning skulle komma att medföra direkt fördel för en befolkning af omkring 12,000 personer.
Ständer staden tillerkända hevilla frihet för husen icke lillgodokominit ägarne längre, än dels två och dels allenast ett år. Hvad stadens förespeglade förkofran i öfrigt angår, så kan väl helt naturligt förklaras hvarföre, sedan efter lörsta årets förlopp handel, handtverk och näringar kunnat åter bedrifvas i uppförda provisionella byggnader, rörelsen, underhållen af de betydliga capitaler, som satts i omlopp för byggnadsarbetena, varit någorlunda jemn; men detta penningens lifligare omlopp i orten är nu slut. Innevånarnes redbara välstånd har emedlertid förminskats, genom ansträngningarna vid stadens återuppbyggande, och vanmakten lärer snart visa sig alldeles i motsats till förment förkofran, nar de upplånta capitalerna skola återbetalas, dels med ränta och amortissement till Riksg.cont., dels på vanligt sätt till enskilda långifvare, isynnerhet 0111 staden skulle af K. II. St. behandlas så hardt, sorn dels Bevilln.Utsk. sökt åstadkomma i denna fråga, dels StatsUtsk. lärer beslutat tillstyrka i en annan för staden högst vigtig fråga. Jag anser mig kunna med någon sakkännedom bedomina närvar, tillståndet i Wenersborg, så väl som ulsigterna derstädes för den närmaste framtiden. Det förra är i sanning äfventyrlig!, och de sednare mörka; åberopande jag vördsamt, till stöd för min mening härom, närlagda promemoria, N:o 3 , för uppgifternas riktighet, för hvilken jag ansvarar; och hoppas jag på grund af detta allt, att Bevilln.Utsk. skall, efter närmare öfvervägande af ämnet, finna sig befogadt föreslå bibehållandet äfven för Wenersborg, intill nasta riksdag, af deli 368 Den 29 Maj. befrielse från eller lindring uti bevilln.afgifterna, 1835 års Ständer staden för tiden hittills beviljat. Hr Prosten Östermans oell Riksdagsfullm. Lars Larssons inom Utsk. gjorda reservationer, pag. 36 och 56 af betänk., varda dessutom vördsamt åberopade.
BondeStåndets den 15 dennes bordlagda prot.utdr. N:o 211, med inbjudning till MedStånden att instämma uti BondeStåndets, vid föredragning af l:sta punkten i StatsUtsk.-ts Betänk. N:o 51. fattade beslut, att bränvinsförsäljningsafgiften så vali städerne som på landet skulle ingå till Riksg.Kont., för att användas till Statens jernvägsbyggnader. Efter tillkännagifvande att, i sfs. å ofvanberörde del af StatsUtsk:ts förenämnde Betänk., R. o. Ad. samt Presteoch BorgareStånden fattat sammanstämmande beslut, hvilket sål. vore R. St:rs, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, att han, vid sådant förhållande, ej kunde, i anledn. af den ifrågav:de inbjudningen, framställa någon annan propos., än att prot.utdr. skulle läggas till bandlingarne; hvarefter en sådan propos. gjordes och med ja besvarades. Föredrogs ånyo StatsUtsk:ts den 8 och 11 dennes bordlagde Utlåt. N:o 53, i ani. af väckt fråga om understöd af allmänna medel åt Professoren m. m. Johan Hedenborg. H. Exc. Hr Frih. Manderström, Ludvig: Professor He denborgs förtjenster hafva af StatsUtsk:t blifvit på ett så fullständigt sätt framhållne att det är öfverflödigt för mig att här yttra något om de mångåriga, nitiska vstenskapliga forskningar, hvarmed denne nu åldrige man gagnat och hedrat sitt fädernesland. Jag vill endast, till stöd för hvad StatsUtsk:t nu föreslagit, tillägga några ord ora den verkligen ytterst hårda behandling, för hvilken Professor Hedenborg vid ett tillfälle af skeppsbrott varit utsatt. Omständigheterna vid detta skeppsbrott voro sådana att K. M:ts regering funnit sig befogad att tili den Turkiska regeringen framställa anspråk på ersättning för den af Hedenborg vid detta tillfälle litine förlust.
Utan att möta några ishinder, men till följd af fartygets oduglighet i alla fall svårt nog, kom han till Matotschkin-sundet, hvilket omsorgsfullt uppmättes och upplodades. Från ett högt berg vid dess östra mynning såg han den 10 sept. Kara-hafvet fullkomligt isfritt – och vägen till Jenisej således öppen –, men fartyget var för en vidare seglats oanvändbart. Han beslöt derför att öfvervintra vid en bugt, nära östra inloppet till Matotschkin-sundet, hvilken bugt benämndes Tjulanaja Guba. Hit flyttade han ett hus, som någon fångstman uppfört längre vester ut vid sundet, hvarjemte ett annat hus, till hvilket virket medförts hemifrån; uppfördes på en något östligare, i sundet utskjutande udde. Det sistnämnda besökte jag år 1876. Väggarna stodo då ännu qvar, men det platta, med jord och stenar belastade taket hade, såsom ofta är fallet med öfvergifna trähus i polarländerna, instörtat. Huset var litet och hade bestått af en förstuga samt ett rum med ofantligt stor spis och väggfasta sängställen. Den 1 okt./ 20 sept. tillfrös Matotschkin-sundet, och några dagar derpå var Kara-hafvet istäckt så långt ögat kunde nå. Så svåra stormar från nordost, vester och nordvest med yrsnö voro rådande under vinterns lopp, att man knappast kunde gå tio famnar från bostaden. En man öfverraskades under en renjagt i husets granskap af ett sådant yrväder. Då han ej var återkommen efter två dagars frånvaro, beslöt man att i journalen afföra honom såsom »omkommen utan begrafning». Den 28/17 april 1769 hade man storm från SV med tjocka, regn och hagel, stora som halfva bösskulor. Den 2 juni/ 22 maj rasade en förfärlig vind från NV, som från de höga bergen medförde en »bitter, röklik luft» – det var helt säkert en föhn-vind. Den plågsamma, på sinnet tryckande inverkan af denna vind är allmänt känd från Schweiz och från nordvestra Grönland. På sistnämnda ställe störtar vinden med ytterlig våldsamhet rätt ned från det inre landets isöken.