Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men granskar man saken närmare, synes denna åsigt ej vara tillfyllest motiverad. Ändamålet med berörde författning var alt förekomma barnamord genom att undanrödja anledningarue till ökande af en vilseförd, tilen olycklig qvinnas blygsel och vanära. Men härigenom skedde ej några inskränkningar i oäkla barns civila rättigheter. 8 Kapitlet 7 § Ärfda-Balken blef alltså oförändrad; och den kan följaktligen åberopas af ett i hemlighet framfödt oäkla barn mot den moder, som ej fullgör deu pligt, samma lagrum henne ålägger. Men då sådant kan ega rum i modrens lifstid, bör det deslomindre vägras barnet att uppträda efter hennes död. Med anledning häraf anser sig Utskottet icke böra vidhålla sitt förslag oför ändrad!, utan får Utskottet vördsamt tillstyrka, (let mätte Rikets Ständer besluta en författning, hvari genom, med ändring af 8 tiap. 7 Arfda-Balken, varder stadgadt: alt oäkta barn, utom det, som är afladt i hordom, eller i skyldskapseller svågerskaps-led, hvari äktenskap ej får ega rum, må taga arf efter sin moder, derest hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar. Stockholm den 30 Oktober 1857. Bag-Utskottets Betänkande N:o 50. Res ervationer af Herr (iretve Sparre, E., Herr Friherre Wrede, Herr Friherre Armfelt, Herr Adlercreutz, äfvensom Herrar Domprostarne Björling och Bring samt Herr Prosten Ljungdahl, hvilka åberopat den af Herr Grefve Sparre mot Utskottets föregående betänkande afgifna reservation. Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Okt. 1857, kl. 12 m. Betänkande, i anledning af väckt motion om Svea och Götha Hof-rätters fördelning i särskilda mindre Hofrätt er.
För den händelse att Frih. Raabs anmärkn. om uttrycken Talman och Landtm, skulle vinna R. o. Ad:s upmärksamhet, så skulle jag tro det vara lätt all äudra redaktm lill följande lydelse: 276 Den 28 Maj f. m. ”Den betjening Riksnämnden, äfvensom hvarje serskildt Riks”Slånd i öfrigt anser för sig under riksdag behöflig, må Landtmarskalk för Riksnämnden och Talmännen hvar för sitt Stånd, ”jemte fyra af Nämnden eller Ståndet dertill utsedde ledamöter, ”efter samråd med Sekreteraren, tillsätta”. Hr Lefrén: Ordet ”eller”, som är användt i fråga om prot:s-justeringen skulle visserligen kunna utbytas emot något annat, men i min tanka åstadkorames icke genom detta ord någon otydlighet. Kan väl någon sätta ifråga, att §:n skulle så lydas, som skulle ett prot., som varit hållet i ett RiksStånd kunna justeras inför Riksnämnden eller kan man förutsätta det såsom regel, att det prot., sorn är földt i Riksnämnden skall justeras inför ett RiksStånd? Ar det tänkbart att man skall få sådana advokater alt göra n^ed, sora skulle påstå att grundlagsstiftarens mening vore att en annan auktoritet skulle låta inför sig justera prot., än den, som fattat det beslut, hvaröfver detsamma blifvit földt. Det är ju icke tänkbart att någon otydlighet genom ifrågavar:de stadgande kan upstå, hvadan jag afstyrker de väckta förslagen till gemensamma tankar i detta afseende. Gr. Lagerbjelke; 1 afseende på den anmärkn., som Hr Fåhraus gjort emot ordet ”afdelning” vågar jag fästa upmärksamheten derpå, att om också Riksnämnden innesluter ledamöter af alla Stånden, så är den dock en afdeln. af representalionen och att således delta ord icke saknar sin egentlighet. Hvad åter angår Frih. Raabs anmärkn. nemi. alt man talar om Granskningsnämnden innan denna Nämnd är definierad, så-fär jag fästa upmärksamhelen derpå, alt meningen med detta förslag icke varit att skrifva en ny grundlag, ulan blott att i den gamla grundlagen göra de ändringar, som anses nödvändiga.
Serskildt äro taxerade, hufvudsakligen såsom binäringar, 5r andra mindre Fabriksoch Manufakturverk, såsom Kimröksbruk, Poltaske-kokerier, Vadmalsstampar samt Kakelugns-och Stenkärilsfabriker. Dessa drifvas egentligen af allmogen till egen och grannars betjening; och hafva inkomsterna dervid uppskattats till 4>400 R"dr B:ko. Af Skeppsvarf och Skeppsbyggerier förtjena i synnerhet alt nämnas de vid Döderhultsviks köping i Stranda Härad och lastplatsen Kolboden i Södra Möre Härad. På förra stället hafva blifvit dels nybyggde och dels re - 39 parerade åtskilliga fartyg af från oell med 3o Lill oell med 14o lästers drägtighet. Vid Kolboden hafva jemväl betydligare nybyggnader och reparationer af fartyg ägt rum, hvarförutan från längre lider tillbaka, skeppsbyggen idkats af allmogen på liera ställen af kusten i Södra Möre Härad; men allmogens farkoster äro dock af mindre storlek och befraktas merendels i Calmar, Carlskrona och de närmaste Skånska städerne för transport af träd varor från närbelägne hamnar och köpingar. Allmogen, sorn är begifven på handel och sjöfart, sysselsätter dock sjelf en tiel af dessa farkoster för att lill Skåne afyttra plankor, bräder och ved. Binäringar. Såsom sådane förekomma i detta Län , hufvudsakligen följande: 1:0 Jagt, sorn dock på de fleste ställen upphört att vara af någon betydenhet. Det allmännaste villebrådet utgöres af barar, tjädrar och orrar, rapphöns och sjöfogel. Vid kusterne af Öland idkas skjälfångst, sorn understundom är temligen lönande. För några år sedan inrättades genom föranstaltande af Lagmannen och Riddaren af Eders Kongl, Majlis Nordstjeme-Orden, C. M. Lundstedt, ett Jägare-förbund, hufvudsakligen åsyftande, att söka förekomma det nyttiga villebrådets fällande under förbjuden tid.
Länen är afständet ändock större), således sakna utväg alt begagna sig af elt tillfälligtvis inträffadt ökadt behof af arbetsbiträde. LancUegendomar, tillhörige ståndspersoner, saknas nästan helt och hållet. Klimatet här gör så den stone sorn mindre jordbrukarens beräkningar på jördens afkastning mindre säkra och denna afkastning i hög grad varierande, hvilket åter, då inom landet någon egentlig spannemålshandel ej kommit till stånd, medför en sådan växling i sädespriserne, att de ett år kunna slå 100 procent och derutöfver högre än ett annat. Vid summering af uppgiflerne öfver inom Länet befintlige backstugor oell pä viss tid från hemman afsöndrade lägenheter, belinnes de förras antal uppgå till 835 och de sednare till 4,185. Att lägenheter afsöndras med beständig besittningsrätt inträffar mera sällan och deras antal upptages derföre icke i beräkning. Då man likväl med någorlunda visshet kan antaga, att icke \ af de afsöndrade lägenheterne är af den storlek och godhet, att innehafvaren kan för sig och de sina under medelmåttigt goda år deraf påräkna bergning, så återstå inom Länet tillsammans 3,642 backstugor och mindre lägenheter, utom hemmansdelar samt krono-nybyggen i enahanda kategori, hvilkas särskilde bostäders befolkning, uppgående efter beräkning af 5 personer på hvarje hushåll till minst 20,000 personer, mäste söka utvägar för sina hehols fyllande till större eller mindre del på annan väg än af den åboende jorden, kan man, under ofvannämnda förhållanden, ej annat än med oro emotse ett inträffande svagår. Länets besutne innebyggares farhågor för följderne af detta på kommunernes välstånd, efter hvad erfarenheten under år med mindre goda skördar visat, mäktigt inverkande bosättnings-system hafva på flera sätt gifvil sig tillkänna. Sålunda träffas ej sällan vid sockenstämmor öfverenskommelse!-, hvilka, om den hos mig begärda faststäilelsen derå erhölles, skulle hota både personlig frihet och en lagenlig utöfning af egande rätten.
Jag skulle således tro att saken ingalunda förlorar derpå att man rent af afslår denna punkt, ty det faller af sig sjelf, att en tjenst om hvilken tvifvelsmål äro förhanden, antingen den bör bibehållas eller indragas, den tillåter K. M. icke att tillsättas, utan ställer den på en sådan fot, att, om indragningen finnes lämplig, en sådan åtgärd lätt kan verkställas. Förhållandet inom KammarR:n t. ex. är nu sådant att ingen enda tjenst tillsättes annat än på förordnande, i anseende till förutsatt omreglering af detta embetsverk. Så blir också förhållandet inom hvarje annat embetsverk, der icke definitiv reglering ägt rum eller denna definitiva reglering anses böra underkastas förändringar, ty man kan ej tänka sig så litet förutseende hos Regeringen att, om den anser en förnyad reglering af ett redan regleradt embetsverk vara af nöden, den då icke genast aflåter befallning, att icke tillsätta der befintliga tjenster annat än på förordnande, för att sedan vara i tillfälle att Den 23 Mars f. m. 311 verkställa den nya reglering, sorn vare sig Regeringen finner den nödvändig eller ock låter verkställa densamma på anhållan af R. St:r. Jag skulle således tro att denna punkt gerna kunde utgå, men om R. o. Ad. icke anser detta böra ske, så borde den åtminstone åtfölja den föreg:de punkten tillbaka till Utsk., som då icke lärer underlåta att närmare begrunda de förhållanden som densamma omfattar. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Jag anmälde mig blott för att anmärka att samma skäl, som tala för återremiss af föreg;de punkt, borde äfven tala för återremiss af denna. Det synes äfven tydligare här, såvida man vill begripa hvad som menas med till indragning afsedde tjenster, eller att det ligger i bakgrunden en reorganisation af embetsverken och när den frågan kommer före, blir det tid nog att afhandla denna punkt. Den föreg:de punkten återremitterades ock dels derföre att man icke visste för hvilka tjenster löneförhöjning skulle komma i fråga, dels derföre att den hade afseende på en i framtiden förekommande fråga. Frih. Tersmeden:
Hon spratt till. — Madame gråter för att madame inte har någon liten bébé, ingen liten gosse eller flicka, hemma i sitt land. Inte sant? — Också därför, René. — Men det är ingenting att gråta för. Det är lätt hjälpt. Madame Bertier, hon som bor i det stora huset vid torget och är så förfärligt lik, hon hade heller ingen bébé. Och hon var också så ledsen för det. Men så bad hon herrarna på barnhuset, där de ha så många, många små barn, att de skulle ge henne en bébé, och det gjorde de. Och nu är hon så glad. Och flickan åker i den allra finaste barnvagn i hela staden och har ett ejderdunstäcke öfver sig. Ja, det är sant, riktigt ejderdun. De ha så många små bébéer kvar på barnhuset, så om madame ber herrarna, får madame nog också en, som madame kan ta med sig hem. Gör det! — Nej, René, det kan jag inte. Det skulle inte hjälpa mig. — Åh gråt inte, madame! Hvad skall monsieur säga, om madame gråter, när vi komma fram till Les Roses? Hon reste sig, som om hon fått en stöt för bröstet, och stod ett ögonblick med händerna tryckta mot hjärtat, innan hon åter sjönk ner på sin plats. Ett starkt ljus upplyste hennes inre värld. Hvarför hade hon kommit hit ned? Hvad ville hon? Ville hon endast ha visshet? Ville hon endast se honom? Ja, men inte blott det, också något annat — hon förstod det nu, när barnet talade om hennes tårar, som han skulle bevittna. Hon ville, att han skulle se hennes sorg. Hon hade velat komma in i hans lif med ånger och samvetskval, velat kasta skugga öfver det ljusa hemmet, velat, att hans ögon skulle hvila på hennes af smärtan och längtan förstenade ansikte, så att det sedan alltid skulle framträda för honom, pina honom, taga friden från honom. Hon slöt René häftigt intill sig, som om han kunde rädda henne från att göra detta. — Åh, René, jag vill inte dit, inte dit, aldrig, aldrig! — Nu fara vi genom allén. Nu blåser jag i hornet. Blif inte rädd! Åhnej, gråt inte, madame! — René, René! ropades inifrån hotellet.
Den storartade plan, som Wieselgren uppgjorde för sitt arbete öfver Sveriges sköna litteratur, hindrade honom att underkasta enskiltheterna nödig pröfning, och en rik fantasis ingifvelser få derföre stundom tjena som ersättning för historisk trohet; så är äfven öfverhufvudtaget förhållandet med de uppgifter, hvilka han meddelar om vår äldre dramatik, der dessa icke äro hämtade från Hammarsköld. Det enda arbete på modersmålet, som sprider något ljus öfver vårt ämne, är J. E. Rydquists förträffliga afhandling i ”Skandia” öfver ”Nordens äldsta Skådespel.” Men denna mer arkeologiska än egentligen litteraturhistoriska afhandling förer icke granskningen längre fram än till Gustaf I:s tid eller till tiden för vårt första tryckta skådespel, ehuru visserligen på spridda ställen påträffas omdömen öfver flera af de mera betydande stycken från den följande tiden. För den svenska medeltiden har man dock i denna afhandling en grundlig och sakrik utredning af de dramatiska förhållandena och allt hvad med dem står i samband. Vi erkänna tacksamt den stora nytta vi haft af denna afhandling. I en liknande tacksamhetsskuld stå vi till bibliotekarien G. E. Klemming, hvilken dels genom den rika samling af svensk dramatisk litteratur, som förnämligast genom hans försorg blifvit vid kgl. biblioteket i Stockholm bildad, dels genom sin Bibliografi öfver ”Sveriges dramatiska litteratur” i så betydlig mån underlättat vårt arbete. Denna bibliografi upptager nemligen icke blott boktitlar, tryckningsår m. m., utan meddelar mångengång synnerligen värderika upplysningar om de särskilta styckena. En blick på våra noter visar, huru mycket vi af honom lånat. Om vi till dessa arbeten lägga L. Dietrichsons uppsats ”Det svenske Drame og det svenske Theater for og nu” i ”Nordisk Tidskrift” och G. E. Ingelii monografi öfver Chronander, hafva vi nämnt allt hvad litteraturen har rörande vår äldre dramatik att uppvisa. Det förstnämnda arbetet är skrifvet med väl mycken raskhet och utan tillräckligt grundliga förstudier; Ingelii monografi innehåller jemte utdrag ur Chronanders ena skådespel alla de underrättelser, man om honom lyckats inhämta, hvartill som inledning kommer en redig och synnerligen läsvärd öfversigt af medeltidsskådespelets utveckling.
Ifrågavarande 3 procents Obligationer kun« na icke annorlunda, anses, än såsom Stats-Obli* gationer och möjligheten, att mot sådane få individers per Gassa liggande penningar i Riksgälds-Contoiret insatte, synes mig hvila ytterst derpå, att hvar och en tydligen inser, att Riksens Ständer vidtagit sådane åtgärder, hvarigenom betalningen af samma Obligationer ofelbart kan erhållas när som heldst. Sedan genom Banquens Publicitet nu mera hvarje individue blifvit i tillfälle att bedöma halten af hvart och ett af Ständeme vidtagande financielt Beslut i den mån det grundats på Banquens tillgångar, och Utskotten i följd af samma Publicitet, kunna förkasta det hittills van» Banco'Utskotta$. Betunkanieru ’j8l liga sätt vid Finance-regleringar, att för tysthets* eden skull förtiga Banquens ställning och -ej fullständigt framställa de Banquens tillgångar, som för Finance-Planens särskilda delar blifvit be* räknade, samt alltså Nationen lika så lätt som Utskotten kan bedöma de garantiers beskaffenhet mot hvilka nu ifrågavarande Lån skola upptagas, sa gifves efter min tanka intet annat sätt, att förebygga vådorne af en möjlig stoppning eller ögonblick oförmåga hos Riksgälds-Contoiret, att inlösa alla sina ä vista utställande obligationer, än att, utom hvad i händelse af lilla Creditivets lyftande kan erfordras, gifva Riksgälds-Contoiret Creditiv på Banquen, fullt svarande mot beloppet af de Obligationer af förenämnd beskaffenhet, som af RiksgäldsContoiret komma att uigifvas. Genom en sådan åtgärd, om den af Ständerne antoges skulle tydligen ådagaläggäs, att i ock med detsamma Banquens hemlighetsslöja aftäcktes, Ständerne. ansett det enda sättet, att åt sine financielte Beslut gifva -styrka, bestå i ärlighet, och Ständerne åt den enskilde, sorn insätter sina penningar mot 3 procents Obligationer, gifva all den garantie äfven den mest misstänksamme
Calmar stad lemnar årligen i tullinkomster nära 100,000 R:dr, för åren 1845—1846—1847 icke mindre i tull än 273,309, lill handelsoch sjöfartsfonden årligen 10,000 skeppsumgölder, fyroch båkmedel för 3 år 301,643 r:dr allt banko, utom bevillning och andra onera, som denna stad måste vidkännas lika med andra samhällen. Om man tror, att Calmar stad ingenting gjort vid sin hamn, ligger deruti ett stort misstag. Sedan muddringsarbetet i flerfaldiga år fortgått, var det en omöjlighet att hålla hamnen farbar och något annat var icke att göra än att fylla träsket med pålar och tjenligt fyllningsämne, så att Calmar stad af den träskaktiga sjön fyllt 10 å 12 tunnland pä de sednare åren. Att ett sådant stort förelag kostat stora summor penningar, lär väl ingen förneka; men ännu kommer man icke lill bryggan med några fartyg och på flera serskilda resor, då jag som passagerare varit på ångfarlyg från och till Stockholm, har jag hört flera smädeliga uttryck af Tyskar och andra resande, atl Calmar, som är en så liflig sjöstad, icke har en hamn, utan att man måste begagna båtar och pråmar för att sätta folk och varor i laud, hvilket, utom det obehag, som medföljer, kostar dryga afgifter. Af den underrättelse, styrelsen öfver vägoch vattenbyggnads-arbeten till Rikets Ständer aflemnat, in hem tas, att Rikets Ständer varit ganska frikostiga att bevilja anslag och lån lill vissa samhällen för att bygga hamnar, kanaler, upprensa farleder m. m. Jag vill nu, för att icke vara vidlyftig, endast uppgifva de betydligaste summor, som till detta ändamål före 1850 äro utbekomna.
– Visserligen gör jag det. Men det är lättare för bror Björnberg att resonnera än för mig att handla härvidlag. Jag är icke en utomstående som bror Björnberg. Och fast jag verkligen bemödat mig intill det sista att bringa reda och ordning i affärerna, och fast jag skiftesvis varnat och hotat, ha alla mina bemödanden strandat. Tro inte, att jag gjort det för den vettvillingens skull! Jag har gjort det enbart, därför att jag tycker mig höra gamlingen säga: »Hjälp min son John, Carnegie. Min son John måste hjälpas, sir ni, sir ni!» Det kom en elak blixt i Björnbergs enda öga, när han mumlade: – Hvad jag gör för John Hall den yngre, gör jag också för gamlingens skull. Men Carnegie lade ej märke till detta inpass, utan fortsatte sin egen tankegång: – Men nu vet jag mig rakt ingen råd – jag vet icke, om jag skall gå min väg från alltsammans, eller om jag med lock och list skall förmå honom att ej fullkomligt ruinera sig och andra eller om jag skall vara med om att rädda, som bror Björnberg säger. – Carnegie har ju redligen gjort allt hvad göras kan. Men om nu »min son John» inte vill taga reson, är det då bror Carnegies mening att låta begrafva sig med honom under ruinerna eller att försöka rädda något undan förstörelsen? Carnegie stannade och såg ner framför sig. – Jag skall försöka bringa honom till förnuft, sade han långsamt, och om han låter mig leda och sköta affärerna efter mitt förstånd, så skall jag klarera dem till allas belåtenhet och till husets fördel, Om icke – Carnegie stod fortfarande kvar på samma plats. Björnberg fixerade Carnegie skarpt. – Glöm inte, bror Carnegie, att John Hall har en annan rådgifvare att tillgå, om Carnegie gömmer sig undan! – Hvem skulle det vara? Omöjligen bror själf – – Nej, jag är för illa ansedd där på stället. Jag menar en annan, som bror Carnegie känner till, och som är en så pass habil vrakplundrare, att ej en enda spillra blir till öfvers, vare sig för någon annan eller ens John Hall själf, ifall den mannen blir anmodad. Jag menar Pehr Backman. Carnegie ryckte till.
Jag förenar mig med Flans Excellence Hr Grefve Mörner och får blott tillägga, att hela landets uppmärksamhet år först och främst spänd på frågan om realisationen. Den år ett föremål för ångest och öfverläggning. Herr Hjerta har talat om Capitalistens farhågor , jag tror att Landtuiannens icke åro > Den 25 Martti. mindre , och ju längre frågan hvilar , desto mera ökas de och äfven de torde förtjena afseende. Jag instämmer således deruti, att Utskotten böra anmodas, att så vidt ske kan, fortskynda med arbetet rörande Finance-planen, men att in.; gen tid må dem föreläggas, ty Ridderskapet och Adeln bör vara öfvertygådt, att Utskotten arbeta så fort som möjligt år. Ridderskapet och Adeln visar åtminstone derigenom, att Siandet önskar åt sine Landsmän lemna en skyndsam hjelp , och Ridderskapet och Adeln åger ej annan utväg ån den, att genom ett ProtocollsUtdrag härom lemna sine MedStånder underrättelse. Grefve Posse förenade sig med Herr Tham. Herr von Hartmansdorff, August'. Jag får med Herr Rosenblad förena mig i den mew ning, att frågan om Bankens offentlighet borde vara första föremålet för Utskottens arbete. Utan att kånna Bankens tillstånd, hafva Stånden svårt vid att bedomina en af Utskotten utarbetad Finance-plan. Utan denna kännedom kun na ej farhågorna för framtiden häfvas, kan man ej afgöra om en realisation kan företagas eller ej. Jag yrkar således , att den åtgärd, hvarigenom Riksens Ständer erhålla erforderliga upplysningar, för att med sakkännedom fatta deras beslut, måtte blifva den fprsta, som vidtages. Grefve Lowenhjelm, Carl Axel'.
Fröt.-Utdrag den 18 September 1800. lil Ulskoltcts till Preste-Ståndet ställda inbjudning afslags, med förklarande alt Slåndct vidblifver sitt i ämnet fattade beslut och lades Memorialet i öfriga delar till handlingarne. N:o 62, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande Konstilutions-Ulskotlets i Memorialet N:o 57 framställda förslag lill ändring i 14 § 5 momentet Riksdags ordningen. Ansågs å Preste-Ståndets sida icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. N:o 65, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande Konstitutions-Utskottels uti Memorialet N:o 58 afgifna förslag lill ändring i 14 § 4 och 5 momenten Riksdags-ordningen. Utskottets lill Preste-Ståndet gjorda hemställan afslogs, med förklarande alt Ståndet vidhåller sitt i frågan fattade beslut, och lades Memorialet i öfrigt till handlingarne. N.o 64, med förslag till ändring i 25 § 1 momentet Rikdags-ordningen. Antogs att hvila tili grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. I). Föredrogs ånyo Slals-Ulshotlels Utlåtande, N:o 178, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga lill regleringen af utgifterna under Riks-Slatens Åttonde Hufvud-lilel hörande frågor. Härvid förekommo: 1 punkten. Inbjudningen afslogs, med förklarande, att Preste-Ståndet vidhåller sitt i frågan fattade beslut. 2 punkten. Yttrandet godkändes. 5 punkten. Inbjudningen antogs. 4 punkten. Inbjudningen antogs. 5 punkten. Lades lill handlingarne. 718 Prol.-Uldrag dea 18 September 1SC0. Inbjudningen blef af Prestc-Ståndet anlagen. 7 punkten. Utskoltels yttrande gillades. 8 och 9 punkterna. Lades lill han äling arne. Med ändring af förut fatladt beslut biföll Ståndet Utskottets hemställan. 11 punkten. Lades lill handlingarne.
Man tror på och skildrar som verklighet den psykiska omöjliglieten att kunna ägna Sann kärlek at en kvinna, medan man offrar andra åt sin lidelse; och under den fysiska lifsglädjens öfrersvallning djärfves rnau tillropa de fala, &gt;fåvitska jungfrur, som vigseln förglömt, meu för världens glans och förgyllning all känslans och drömmarnas olja töint: Nitt bröst är fullt af E r hyllning !^ Ocli med stigande pathos tillägges: # Jag prisar för allt hvad jag älskar, E r I slösande, fhvitska systrar.&gt; Och ' denna lofskng mottages med bifall och beröm af en stor del af pressen. a t det organiska lifvets förundransvärda reprodnktionsförmåga agnas liögstäitidt pris i swinma tonart, antingen inan lofsjunger det sj ällösa djuret eller den andebeghf vade människan. Kvinnan, beröfvad det högre lifvets adelsmärke, skildras och dyrkas som den fagra animala nat~rprodukten för reproduktionen. Om statyen » Näckrosens yttras: den s syinboliserar naturens eviga tendens till fortplantning. Kyskheten har ingen plats hos konstnären, d&amp; det galler att blåsa en lefvande ande i deii kvinnostaty, lirilken i sina formers karakter och sin rörelse skall försinnliga naturens vilja till phyttfö- delse. Naturens bud Bar i Näckrosen blifvit till en med bjudande l) Några dikter af Carl Strandberg. röst uttalad befallning, hvilken kvinnan här bereder sig a t t lyda. Utsträckt i all sin fägring p5 en badd af näckrosblad Iivilar hon vantaiide, medan vattnets andar, förkroppsligade i sinnligt blickande manshiifviiden, sjunga ' hennes bröllopssångw l).