Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
7" med flere, borde infordras en specifique upgifr pä de rum som för Kongl. Hvstvet erfordras äswen som för Collegierne, rist bestämmande af det werkesiga wed-behofwet. Hwarjemle b ifwit begärdt, alt SraisUrstottek mätte upgifwa, hwilka och huru mänga rum pä Kongl. Slottet kunde cmwändas till inrymmande af Kongl. Cancelliet med dest Expednioner. Stats-Utstoltek har i desi förra Betänkande, omständeligen, som möjligt warit, upgifwit förhällandet med Wed-Sta'en och den högsta beiydeliga besparing, som genom den af Stats-U stoltet projccterade reglering winnes pä denna Artikel; Och Stals-Urstottet har derwid icke nägol widare arr tillägga. Hwad ater belräffar den af Skats-Utstottet yttrade önstan, ait de rum som för Kongl. Hof-Stalen icke skulle finnas behöflig», kunde inrymmas ät Kongl. Cancelliet; Sä anser Stats - Utstotrer det ankomma pä Kongl. Maj.-ts Egil Höga wälbehag att sjelf bestämma om och när sädant kan gä i »verkställighet. 2:0 Angående UlrichSdahlS Rungsgård. Härwid har blifwit yrkat, att antingen erhålla del af det Contracr Hennes Maj:t Enke-Drottningen har uppä denna Kungsgård, eller ock att SlatsUtstvltet mätte gransta Contracker, huruwida det kunde leda derhän, att Stats-Werkst undgär att »vidkännas de utgifter härtill, som ä Stat aro up° förde; Hwarjenne blifwit söreflagit, att de under Ulrichsdahl lydande Hemman Bergshamra och Mörby, jenne flere derunder lydande Lägenheter mätte till Kronan indragas. 712
Om anläggande af en Fyrbåk på Gottland. q:o Om lidens bestämmande för Vagsynet i Publicationer derom. lorn Om betalning för fångskjutsen i Stora Kopparbergs Län. 1 iso Om inskränkning af Exclusiva Friviegier. 12:0 Den 9 Augusti 497 12:0 Om Handels* och Seglations-frihet för Innevånarne i Skåne och Blekinge. 13:0 Om anslag af Allmänna medel till understöd för Carlscrona Stads Fattigvårdsock Arbetshus-inrättning. 14:0 Om Landsvägarnas utvidgande. 15:0 Om Luderplatser och allmänna Skall» gångar. iG:o Om Bergs - Författningarnas öfverseende. 17m Om Svanshamrars anläggande. 18:0 Om rättighet för Allmogen att förr sälja sina varor i Städerna i öppna Bodar. ig:o Om jemkningar i afseende på erläggandet af Mätareoch Våg-penningar. 20:0 Om uppdämningar vid Vattenverk. 21:0 Om medel till Vaccinationens befordrande. 2-2:0 Om inrättande af en praktisk Bergs-' skola. 23:0 Om anläggande af en Fyrbåk vid Oregrund. 24:0 $.(C 49J Deri 9 'Augusti 24:0 Om Beskaffenheten af Laggllld Gärdesgård af sten. 25:0 Om rättighet för alla Innevånare i Rikets provinser, att hvar sorn heldst söka sig arbete. 26:0 Om Saltpeter-näringens tillstånd i Riket. 27:0 Om Markegångs-Taxornas upprättande samt Riksens Ständers Justitiae-Ömbudsmans befattning med deras granskning, dels ock om jemkning i de Tiondeoch Rentegifvare emot Indelningshafvare och Rentetagare åliggande skyldigheter. 28:0 Om Fjerdingsmans aflöning och delas Boställens indragning. 29:0 Om ersättning för Inqvartering. 30:0 Om öfverseende af Författningarna rörande Enskiften och Storskiften. 31:0 Om organisationen af en Comité till Reglering af Statensj Embeten och Tjertster. 32:0
«Å vet fröken,» svarade gästen, «det är mer än jag annars är van vid. När man som jag( så der flackar kring året rundt och jemt kommer i nya främmande trakter, så får man nöja sig äfven utan komfort. Man blir så van vid gästgifvaregårdselegansen, att man mot sin vilja blir helt illa till mods, när man för en gångs skull får det så här rart och hyggligt. Man sofver ju ofta bara för en natt på ett ställe, och då tänker man inte så mycket på, hur der ser ut; men här käns det en så, när man träder in, som om man skulle bo här för länge. Tusen tack, fröken.» Hon vågade icke se upp, men kände hans blick på sig och att han log: det lyste och det brände på hennes ansigte. Hon kastade en snabb och skygg blick hän till brodern och drog sig skyndsamt tillbaka, lemnande de begge männen allena. Hon kände icke fötterna inunder sig; men inom henne låg en olidlig känsla af skam: hon hade bestämdt förrådt sig, det stode att läsa öfverallt på henne, i hennes åtbörder, i hennes sätt att gå; och nu hade hon till på köpet röjt sig genom att utstyra rummet, hans rum, så der, med blommor och på annat vis. Hade han icke lett emot henne — det ville säga så mycket som, att han visste, hur det stod till med henne. Och brodern? Brodern hade haft ett särskildt uttryck i sitt ansigte, — eller hade han icke? Hon försökte leta sig till i erinringen, hur han sett ut och hurudant det der uttrycket varit, medan hon stod vid fönstret ut till trädgården inne i sitt rum, med brännande ögon och matt i knäna; men hon kunde rakt ingenting fasthålla. Så gjorde hon en otålig gest med ett litet föraktfullt utrop af ovilja öfver sig sjelf, och gick till sina sysslor ... Om det var lyckan, hon hade fått? Det var så helt olika mot hvad hon förut haft och som hon menat vara lyckan: friden i sinnet, lugnet i sinnena, den goda helsan och den sunda sömnen, sysslorna hemma och samvaron med menniskor då och då, denna obrutna nöjdhet i själen, som icke är lojhet utan omedvetet välbefinnande.
Det föreföll Elin litet underligt, men hon tänkte ej mycket derpå, att Lena motade henne så snart hon ville gå i köket, samt stängde dörren utåt, lika som den inåt stugan, helt sorgfälligt hvar gång hon gick ut och in genom dem. Det föreföll mor Ingrid lika underligt, ty hon motades på samma sätt, men hon deremot tänkte mycket på saken, ty hon tyckte icke det luktade «dricke-vört» ur köket, utan helt annat, oaktadt Lena påstod sig brygga dricka, fast det första gången misslyckats, för att «malttappen» var oduglig och jästen likaledes, men att det nu snart skulle «bli galant». Detta hade hon äfven sagt till Gunnar, som längtat efter dricka, men som gerna gaf sig till tåls, aldrig stack näsan i köket, litet eller intet var inne i stugan, aldrig lade sig i köksaffärerne, utan gerna trodde blindt allt hvad man om dem sade till honom. Gunnar reste verkligen måndagsmorgonen, Elin molade ånyo i sin väf, Abraham gick fram på dagsverke, mor Ingrid spann och – suckade, och Lena – bara rustade i sitt kök, och det helt förfärligt, men mot aftonen klädde hon sig nästan kyrkklädd, läste köket och tog nyckeln med sig och sprang bort, man visste ej hvart, och vi lemna nu torpstugan vid Viken, för att på en stund träda inom murarne och under hvalfven på det gamla gråstenshuset vid Grantorp. På detta gamla herregods, Grantorp nemligen, satt patronen inne på sin sida, var hvarken af de goda eller rätt onda varelserna, sådan vi redan lärt känna honom, men misstrogen, bakslug och illparig nog, understundom. Han funderade på den der stölden, och några ord af Olle hade låtit hans tankar falla på Gunnar, hvars hat till honom han anade, hvars nuvarande dystra sinnesstämning han fruktade, och hvars fintlighet samt händighet han kände.
Ekonomi-Utskottet, har hos sistnämnde Utskott, i sammanträde med StalsUtskollet, till handläggning förekommit; och få Utskotten sitt utlåtande i ämnet nu vördsamligen afgifva. Hvad först beträffar frågan om upphäfvande eller förändring af ofvanberörde, i 1835 års Seglationsordning intagne och genom General-tull-styrelsens circulaire af den 8 Juli 1843 till tortlarande efterrättelse meddelade stadgande om gäldandet, af vissa procent å de medel, som inflyta i följd af anmärkningar vid godsegares tullangifningar, så få Utskotten upplysa: att, sedan Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, uti underdånig skrifvelse den 5 Juni 1841 (N:o 371), fästat Kongl. Maj^ts Nådiga uppmärksamhet derå, att packhus-inspectionen i Stockholm i dylika procent åtnjutit högst betydliga inkomster, hvilka hade varit i ständigt tilltagande, samt anhållit att Kongl. Majit täcktes låta öfverse och granska Seglations-ordningen deu 28 November 1835 och deruti låta införa de förändringar, som, till förekommande af missbruk och till befrämjande af nödiga controller öfver tullinkomsternas utgörande, vore af nöden, Kongl. Majit häröfver infordrat General-Tull-styrelsens utlåtande, som blifvit afgifvet den 29 September samma år, och derefter under den 25 Januari 1842 i Nåder anbefallt Dess och Rikets Commerce-Collegium samt General-Tull-styrelsen att inkomma med gemensamt underdånigt utlåtande och förslag till förändrad Seglationsordning, jemte vissa andra Tull-författningar. Ett sådant förslag har äfven blifvit ingifvet till Kongl. Majit den 8 Augusti nämnde år, och ny Seglationsordning i Nåder utfärdad den 15 Maj 1843, hvaruti, på sätt motionären anfört, det ifrågavarande stadgandet icke blifvit upptaget. Genom serskildt Nådigt Bref har Kongl. Majit likväl förklarat detsamma böra ega gällande kraft, intilldess annorlunda i ämnet varder i Nåder förordnadt.
Gikt är naturens hämnd därför att ni lefvat högt, min käre grefve – smort er med för mycket god mat och för mycket vin – Rantzau stannar midt på golfvet och sträcker ut sitt ena ben med en grimas af smärta: – Det känns nästan, som om ni skulle ha rätt! Han fortsätter sin afbrutna promenad af och an i Struensees kabinett. I ena handen håller han en pipa, hvarur han bolmar i djupa drag. Den resliga gestalten fyller nästan hela rummets höjd, och hans hufvud rör sig i en röksky under det låga taket. Den skarpa profilen har någonting föraktfullt, den stora näsan tycks vilja lyfta sig ett par tum öfver den öfriga mänskligheten, och det gnistrar ibland i de mörkgrå hökögonen med den spelande kvicka, fast irrande och skygga blicken. Sedan han kommit tillbaka från sin mystiska odyssé i Europa, har han nu slagit sig till ro i Altona, och det ser ut, som skulle han vilja stadga sig i ett regelbundet lif. Han har etablerat sig en våning i det Rantzauska palatset och kallat sin gemål till sig för att ytterligare stadfästa sin respektabilitet. Han har besökt sin gamle far på Ascheberg och försonat sig med honom och hela släkten. Hans eleganta yttre förråder icke längre vagabonden, och han har då också intagit den framstående plats i samhället, hvartill hans börd berättigar honom. Emellertid vet han sig vara kallad till något högre än att förnöta sitt lif i en afsides landsortsstad, medan andra, långt mindre högborna än han, trängas i hofgemaken, kommendera armén och förvalta statens högsta ämbeten. Han tviflar icke på, att det förr eller senare måste komma en förändring, och medan han väntar, söker han göra sig lifvet så behagligt som möjligt. Det finns i Altona några få människor, med hvilka han finner nöje i att umgås, och till dem hör framför allt stadsläkaren Struensee. I hans lilla hus vid Palmaille är Rantzau trägen gäst. – Jag hoppas, ni stannar i afton, min käre grefve? Jag skall styra om, att vi få eld i kakelugnen – värme brukar hjälpa. – Jag tackar.
Hanna P., Björkvik &gt; 1.50 F. K., Tidaholm » 2.50 Några Wansöbor, Strengnäs &gt; 16.50 S7ä Kr. 1,067.53 Genom lärarinnan M. Olsson, insamladt af bavnen i Torsåkers och Solberga flickskola 50. Genom A. Eliason, Lannavaara » 4. — ' Genom » Neta », insamladt i Åsen ... 20. — Genom » Akillevsinsamladt i skolan » 6.07 _S:a Kr. 1,147.60 S:a s:arum Kr. Nationalförbundet har haft glädjen att kunna tillställa drottningen af Grekland ytterligare ett belopp af 1,580 francs. För den första sändningen ingick den 31 maj följande tacksägelse:. Till ordföranden i-Svenska Kvinnornas .Nationalförbund: Min f m! På uppdrag af H. Drottningen får jag till Eder, min fru, och till alla damerna i Eder styrelse framföra " hennes djupt kända tacksamhet för den vackra gåfvan af 1,500 francs som Ni godhetsfullt skickat till förmån för våra lidande samt desslikes för de ambulansartiklar och sjukhuspersedlar, ' som af Eder öfverlämnats till Svenska föreningen Röda Korset att tillställas drottningen. Med utmärkt högaktning D. Messala, Kammarherre hos H. Drottningen. ' V ' ' f; t; '. Från Iduns läsekrets. I - uppehållsfrågan ». Ärade herr redaktör! Att allas vår Idun är ett ypperligt blad, äro vi ju alla ense om, och.att många såväl i poesi som prosa beprisat densamma, är ej heller obekant. Därför kan det kanske af mången anses onödigt (och jag inser det fullkomligt själf), att jag med min olärda tunga söker » draga ett strå till stacken ». Men hvar. fågel sjunger efter sitt näbb; att därför intet klingande ordsvall eller några lärda uttryck kunna flyta ur min penna, är ju ej mitt fel. Först vill jag då säga mitt hjärtliga tack till Iduns redaktör pen till alla dem, som med sina bidrag göra Idun så intressant. Till min lilla vrå vid berget är alltid Idun en kärkommen gäst.
Stuf, ber fmibet titt mauufaftur föräbtaö, märberaö ben bet af ftångjernötittmerfniugen, font ej unbergår föräbting, på fatt näftföregåenbe 8 fiab Snneljafmare af S3ruf etter SWanufaftnr^ffierf bora titt £areringö Dorf fiola fåbane SRaéugitar, É)ir>ilfaé tittmerfning bemibligen fötäblab af egaren to i b jemrnäl l)ottom tillhörigt 0tångjernbbruf, tarerab gemenfamt meb Srufet på bet fläde, ber betjamma är beläget. I tBetvillningö^ororbniitg 1858. 61 8 77. ©fulle, efter föregången noga granffning af SDlantalélängberne famt be få ival lv t b SJlantaläjfrifningen, font tvib längbenö uppläfaitbe eller företeeube å ©ocfenjlämma, gjorba amnärfniugar berå, anlebning förefomnta, att någon, utan laga ffäl, bliftvit från flätt utefluten, böra utffplberna l)ouom oivilforligen påföraé. f?ar åter, af fjivab orfaf font belft, en perfoit bliftvit ffattffrinvcn, Ijivilfen, oförs ntögen att braga be ålagbe utffplberne, för flit nöbftällba ocb utblottabe belägenhet l)abe borbt frifaKaé, ege bå £areringä Stil tarering [fall iver fft älla é i öfiverenéftämmelfe uieb upp gift er ne till SJlau @u l)ivar tareraö fålebeé, enligt Sftantaldffrifningen, för fttt per Uppftå emellan Sareringemäit olifa meningar, få att otnröftning bliftver nö @it firar, font bet åftunbar, mare berättigab att vä ftädet ersätta unberrät
Danmark blef det 1574 påbudet, att studenterna skulle uppföra Terentii komedier198. Till en början uppfördes skolkomedier endast vid skolans högtidligheter inför kyrkooch lärare-kollegiet; men snart önskade äfven andra, såsom barnens föräldrar och slägtingar, att öfvervara dessa föreställningar, och liksom de i kyrkan läto afspisa sig med latinska sånger, dem de icke förstodo, så sutto de här andäktigt och åsågo de latinska styckena, utan att bättre förstå dem. I längden blef dock detta tråkigt, och ehuru många skolmän i klassisk förnämhet ej kunde låta beveka sig till någon eftergift åt den oklassiska publiken, voro dock andra medgörligare och läto antingen inflicka en tysk öfversättning i den latinska komedien eller, som Frischlin i sin berömda Phasma, inlägga ett komiskt mellanspel på tyska (scena germanica). Snart tog man dock steget ut och öfversatte de latinska skolkomedierna helt och hållet, äfvensom man skref nya på modersmålet. Dermed steg äfven folkets intresse för dessa öfningar, och det blef snart icke blott vid skolfester, utan äfven då en folkeller religionsfest skulle högtidlighållas, som skolmästaren hade att sörja för en ”Action.” Rollernas fördelning emellan gossarna, dessas inöfvande och den sceniska apparatens anskaffande tillhörde skolläraren, som derföre kallades ”Styckets Regent.” Han gjorde också vanligen prologen. Då skolrummet var för litet, använde man rådhuset, torget eller kyrkan, och ofta klagas öfver vanhelgandet af Guds hus genom de hedniska komedierna, som de utklädda gossarna der utförde. I danska städerna byggdes stundom en skådeplats af bräder, som kallades ”et Pallads.” Någon särdeles stor scenisk apparat hade man väl i reglen icke; åskådarnes fantasi fick fylla bristerna. Mera omsorg bar man om drägten, och Overskou berättar, att vid de danska, skådespelen presenterade sig englarna i fina hvita skjortor, och till de fattiga skolynglingar, som skulle spela förnäma roller, lånades gångkläder af sammet och andra kostbara stoff, hvilka genom någon ändring och påhäftade zirater gåfvos ett främmande utseende för att derigenom få utseende af kostym.
Jag får hemställa huruvida icke Bevil!n:sUtsk:s förslag, att en summa af 2000 r:dr må vid Stalsregleringen uptagas såsom städernas salu-accis-afgift, är en sak, som tål någon närmare pröfning. Den upgjorda, och Utsk:s betänk, vidfogade, tariffen uptager en summa af 2^530 r:dr, då deremot Utsk. i förslaget endast uptagit 2000 r:dr. Dessa båda sifferbelopp öfverensstämma icke fullt med hvarandra; hvarför jag får hemställa om icke R. o. Ad. skulle vilja återremittera detta betänk. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Om genom den fördelning, som här är gjord, och som är densamma, som förut varit gillad, summan upgår till 2,530 r:dr, och den egentligen icke år beräknad till mer än 2000 r:dr, så kan det ju icke skada att få ett sådant öfverskott. Jag kan icke finna det vara skäl att återremittera frågan, utan får anhålla om bifall lill Utsk:s förslag. Ilr von Hartmansdorff, Aug.: Jag tager för gifvet att den summa, som står i Utsk:s betänk., måtte öfverensstämma med den, som står i tabellen. I annat fall skulle man tveka om författningens rätta tillämpning. När Bevillms-stadgan tryckes, så tryckes jemväl efter henne tabellen öfver salu-accisen, till efterrättelse för Kammarrätten och en hvar. Om tabellen uploge en oriktig siffra, så skulle hon kunna föranleda mycket missförstånd. Jag anser följaktligen betänk. böra återremittaras på det att summorna må blifva öfverensstämmande. Gr. Gyldenstolpe: De ifrågavar. 2000 r:dr äro påräknade att utgå under alla åren, men nu kunde det hända, att åtskilliga släder, 72 Den 14 Juni. sorn f. n. erlägga salu-aecis lil ifva derifrån befriade, 0111 de bevilja de förmåner af fri försäljning, som är villkoret för ett sådant uphörande.
Åliggande det Committerade ovilkorligen alt, i enlighet med de uppgifne värderingsgrunder, emellan sist - Bil. till Bevillnings-Ulskottets Betankandej N.o 12. 47 nämnde tvänne grader bestämma egarens behållna vinst af hvarje skeppund smide, med rättighet, att i de fall, der det privilegierade smidet anses gifva större behållning än recognitions-smidet, till afgift värdera hvart för sig, dock med förbehåll, att det stadgade minimi-värdet icke vid något fall får understigas. Vinsten uträknas alltid, på sätt förut sagdt är, till capital efter fem procent, och af detta capital erlägges lika bevillning, som af landtegendomars värde-summa. §• 74. Vid de bruk, der hela eller en del af smidet till manufactur förädlas, värderas tillverkningen efter den grund, nästföregående §. stadgar, så att för hvarje skeppund stångjerns-smide, som sålunda till manufactur förädlas, anses egarens behållna vinst från högst hälften till minst |:del af samma bruks stångjernspris, hvilken behållning på lika sätt, som för stångjernssmide är stadgadt, med fem procent beräknas till capital, för hvilket bevillning, på sätt förut bestämdt är, erlägges. Der åter manufactur-verk äro anlagde, med rättighet till förädling af köpt ämnes-jern, eller utan eget stångjferns-smide, värderas förädlings-rätten till manufactur sålunda, att egarens behållna vinst af hvarje skeppund smide anses från högst |:del till minst y^del af hammarskatts-priset uti den landsort, der bruket är beläget. I begge dessa händelser iagttages, att egarens vinst alltid beräknas utan afseende på den serskildt till bevillning uppskattade landtegendom, som med bruket är förenad. Innehafvare af bruk eller manufactur-verk böra till Taxerings-Comite uppgifva det qvantum jern, som tili manufactur förädlas. §. 75.
Jag kan icke neka att det skulle för mig vara ganska lärorikt, om jag af den siste värde talaren kunde få bestämda upgifter om huru härmed förhåller sig på öfriga orter inom landet. Det är sagdt, alt anhängarne af nya theorier ofta tala emot sin egen öfvertygelse endast för theoriens skuld, och man har i sådant afseende anspeglat på huru det förhållit sig med öfverläggningen i fråga om tackjernet dervid man påyrkat fri utförsel, ehuru man tänkte annorlunda. Jag kan icke neka alt då jag haft någon del i den ifrågavar. författningen, detta gått mig till sinnes. Jag har icke kunnat vara annat än känslig för den anspegling att något skrymteri dervid skulle hafva egt rum, och måste protestera deremot alt jag, vare sig i enskildta eller offentliga frågor skulle hafva yttrat annat än hvad jag tänkt. Jag vill icke vidare uppehålla Ståndet, utan fortsätter milt yrkande om afslag. Frih. Cederström, Rud.: Alt i en lid så full af oroliga anspråk, som den nuvarrde och sednast förflutna, föreställa sig att i en författning kunna tillfredsställa allas fordringar, lärer vara och förblifva en fåfäng förhoppning. Sträfvandet måste derföre gå ut på att bereda det för samhället mest nyttiga, icke det som för tillfället väcker den allmännaste belåtenheten. Jag är öfvertygad om att sträfvandet till beredande af allmänt väl, har utgjort motivet folden högt aktade embetsman, som kontrasignera! författningen. Att denne embetsman, f. n. också ledamot af Riddarhuset, lifligt intresserar för fortgången af sitt verk, måste förefalla hvar och en ganska naturligt; och motsatsen borde snarare väcka förundran. För mig som frän början föreställt mig att den fordna organisationen af Svenska handtverkerierna visserligen kunde innebära felaktigheter, men hvilka kunnat rättas utan så stor omskapning som den hvilken skedde år 1846, för mig är det omöjligt att vid detta tillfälle, då sig yppar någon anledning att representationen kunde vilja framställa en önskan om ett i viss mån begränsadt återvändande till fordna förhållanden, jag ju icke också, för min ringa person, gerna skulle till detta resultat medverka.
Ännu, sedan Sigismund af ständerna blifvit afsatt, fortfor hertigen att hyckla en låtsad förnekelse af kronan, den han sade sig ingalunda hafva eftersträfvat. Sigismund sparade icke på löften om verksam hjelp åt sina trogna finnar, och orubbliga stodo hans finska anhängare, om de än stundom låtsade någon undergifvenhet emot hertig Carl. Arvid Eriksson Stålarm uppehöll modigt konungens sak, och var alltid villig och redo till hvarje företag, som kunde befrämja den. Ifrig och orubblig stod äfven han på samma plats, der före honom kolossen Klas Fleming stått, och under skämtan och glädtig ridderlighet emot damerna, var han outtröttligt verksam och uppmärksam och redde sig i alla svårigheter. Blef det honom stundom för hett emellan bönderne å ena sidan, som gjorde allt för att understödja hertigen, och å andra sidan hertigens växande makt, så visade han sig stundom nästan undfallande. Men Carl trodde honom icke mer än jemnt och skref till honom: "Vi känne alltför väl dig och dina medhållares krokodiltårar, och vete nog hvad J ställen i verket. Dock hoppas jag till Gud alsmäktig, att der skall komma klo för björnskinn, som man säger." Och åter stod Stålarm fast och var döf för alla hertigens försök, att genom sina utskickade förmå honom till affall ifrån sin konung. Likasom Fleming, insåg han endast den enkla rättvisan af konungens sak, och befattade sig icke med att bedöma huruvida Sigismunds regemente kunde vara landet till mer eller mindre fromma. Sigismund var hans och rikets konung, och det var allt hvad han i den saken behöfde veta, för att till sista blodsdroppan och af all förmåga stå för hans sak. Carl hotade: "Det är vår vilja att du afstår från din otillbörliga handel och begifver dig till oss, så framt du ej vill bekomma samma lön, som Johan Sparre vid Kalmar. Du skall veta, att så snart vi hafva fört den andra hopen af ditt parti till herbergs, skall ej heller du blifva förgäten, utan få din kål kokad." Men Stålarm endast fördubblade sin verksamhet. Herr Erik Liljeholm befann sig åter på Åbo slott, ibland de der använda officerare. Enevald