Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber att få hemställa till R. o. Ad., huruvida icke, i och med detsamma soin Ståndet har beslutat att de 4 Stånden skola upphöra , och tillika dermed sjelfskrifvenheten, tili detta beslut tillika involveras, alt någon annan föreskrift måste af Const.- TJtsk. uppgöras i afseende på frågan om sättet alt besluta rörlde hittills varande ståndsprivilegier, ifall att sådana anses framdeles böra vidmakthållas. Hvad som blifvit yttradt angtde svårigheten att med borgerskapet införlifva husägare i städerna, tror jag visserligen, om man betraktar opinionen för närvar, inom RorgareSt., möjligen vara till någon del grundad!; men man bör också i detta afseende hysa något hopp, alt opinionen kan gå betydligt framåt inom ganska kort tid. Närman betänker, att husägarnes upptagande bland borgerskapets valmän och valberättigade skall ofelbart innan kolt medföra den förändring i städernes beskattning att husägarne få deltaga i onera till staden, — något, som jag för min del anser utgöra ett nära nog hufvudsak ligt villkor för att kunna erhålla den tjenliga reglering af näringsförfattningarna, sorn jag önskar och hvarom jag redan vid förra riksdagen tog mig friheten väcka motion; då borgerskapet kommer alt besinna denna omständighet, hvilken jag anser blifva en gifven följd af husägarnes intagande i detta Stånd : så tror jag att RorgareSt. skall (inna med sin egen sanna fördel öfverensstämmande alt icke längre förneka dem det.
Til skickelig ordning wid offenteliga gudstiensten wardt nu ytterligare påmint och slutit, at första ringningen ther til skal ske kl. 8, andra ringningen effter halfgången 9 och sammanringningen, som thet[?] klockaren bör upwachta, i the långa sommardagar kl. 9 effter kyrkiolagens 2 cap. 5 § om kortaste wintertiden, och när catechismi predikan tå hålles, gå i kyrka, så snart liust blifwer, och man ser läsa i bok. Och stadgar i ber:de rum wår christel. kyrkiordn.[?] således: Alle skola sig ombeflita, at komma så flitigt tilstädes, och så enhälligt infinna sig i kyrkian, at the sin syndabekännelse allmänneligen göra kunna. Hwarföre the, som thå utaf wårdslöshet, och utan giltigt förfall, komma sent, böra utgifwa i Kongl. stadg. om ed och sabb. brott § 7 påbudne böter 1 mark silf.m:t och så widare utgifwa, hwar om jemwäl i sidsta visitations act är antytt wordet § 14. Til hwilken ända ej allenast kyrkiowachtaren, som tilsluter dören, när syndabekännelsen skal begynnas, skal hafwa in them som under gudstiensten stadna uti wapenhuset och längre ut, utan ock säxmännerne sittia i ytterste bäncken til at observera hwar sin rota, och the ifrån andre sochnar sent kommande, samt sedermer effter Kongl. förordn. upbära böterna, och the motwilliga låta antekna på en lista at lemnas til chronobetientens handräckning. Gossarne tillhålles af föräldrarna at gå i kyrkia och stå i choret, hwar öfwer ock kyrkiowachtaren har inseende, och må icke nogon af them wara ute, eller gå och skräma hästarna eller i annan oskicklighet finnas, wid näpst tilgörandes.
Innan valsedlarne öppnas, skall en af dem förseglad afläggas och, om utgången ulan den afgjord är, förbigås. Är utgången oafgjord, genom ny likhet i röstetal och ConHitulions-Utskoltels Memorialj N.-o 68. 27 och kan förseglade valsedelns utslag ej öka det antal, för hvilket denna likhet äger ruin , blifve då förseglingen bruten och sådant utslag gällande. Kan detsamma möjligen öka det antal, hvars likhet i röstetal fördröjer utgången , eller befinnés sådant utslag otillräckligt till hela ändamålets uppfyllande , anställesj i afseende på hvad, som deruti brister , ny skiljeröstning. §. 112. När stadgadt är, att sammanstämmande röster fordras till97 minst hälften af de röstandes antal, uppgifve hvarje väljande och R. O. §§. först, genom sådan valsedel, som i 110 <$\ omtalas, erforderligt^ 1,62 och 63. antal af män, som han anser förtroendet värdiga. Falla dervid rösterna, till mer än hälften af de röstandes antal, på en eller flera, vare den eller de behörigen valde. Blifver viel denna första valåtgärd ej det antal ut sedt, som väljas bör, sker med tryckta sedlar, märkte med ”Vald” och ”leise vald”, serskild omröstning öfver hvardera af dem, som röster erhållit, men icke valde blifvit; och blifve då först röstadt öfver den, som festa rösterna erhållit, dernäst öfver den, som näst honom blifvit af de festa kallad, och så vidare. Hafva tvänne eller flere blifvit kallade af lika mångå, företages först, för hvarje sådan likhet, en eller flere skiljeröstningar med ett namn på valsedeln, så att hvarje ordningsrum serskildt bestämmes. När uti sålunda fastställd ordning omröstningarne företagas , blifve vid hvar och en sådan en f örseglad röstsedel aflagd, som uteslutes, om den ej, i anseende till lika röstetal, är nödig för att afgöra utgången. Valförrättningen upphöre, när ”Vald” vunnit vid så många serskilda omröstningar, att valets ändamål uppfyldt är.
Preste-Ståndet den 19 Borgare-.Ståndet den 23 Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förnyande af förut väckt fråga om delägare-rätt uti Civil-Statens Pensions-inrättning för Borgmästare i Rikets städer, med undantag af Stockholm, samt för desse tjenstemäns enkor och barn. (Stats-Utsk. Ull. N:o 262.) S. A. K. Sedan, i anledning af Rikets Ständers uti underdånig skrifvelse af den 7 November 1834 hos E. K. M. framställda anhållan, alt åtgärder matte vidtagas, hvarigenom Borgmästare i Rikets städer, med undantag af Stockholm, måtte för sig sjelfve samt enkor och harn beredas delaktighet i Civilstatens Pensions-inrätlning, Civil-statens Fullmäktige, hvilkas yttrande häröfver blifvit af E. K. M. i Nåder infordradt, förklarat sig ej kunna ifrågavarande framställning bifalla, i följd hvaraf, uti det för Pensions-inrättningen af E. KM. den 18 Maj 1838 senast fastställda Reglemente, Borgmästarne icke eller finnas upptagne bland dem, som äro till delagtighet uti Inrättningen berättigade; så har äfven vid innevarande Riksdag fråga blifvit väckt derom, att beHiälde embetsman måtte nyssnämnde förmon förunnas. Och som jemväl Rikets nu församlade Ständer erkänna rättvisan och billigheten af den.gjorda framställningen om Borgmästares upptagande såsom delägare uti Civil-statens Pensions-inrättning, få Rikets Ständer bos E. K.
Upsala 34° Sundsvall Westerås . 190 Söderhamn . i5 Wisby 7° Söderköping a5 Classen : Umeå .. , Tredje Wadstena 3o Borås • 20 Warberg . 20 Carlshamn 7° Wenersborg 25 Carlstad . 35 Wexiö — Christianstad 9° Femte Classen: Fahlan Jönköping 5o Alingsås _— Landskrona . 85 Askersund . 25 Linköping 100 Cimbritshamn . Lund . —■— Eksjö i5 Nyköping 5o Engelholm 5 Uddevalla . Enköping . Westervik . 4o Eskilstuna . .. —_ Ystad 35 Falkenberg . Örebro Falköping ...*,. Grenna Fjerde Classen: Hjo ... R:dr Strengnäs Lidköping 5o Strömstad . Lindesberg . 25 Säther Mariefred . Södertelje . Marstrand 20 Sölvitsborg Nora ... 45 Thorshälla Norrtelje .. 25 T rosa Philipstad . a5 Ulricehamn . Sigtuna . , Wimmerby , Skanör med Falsterbo , . Skara Öregrund . Skenninge . 25 Östersund , Sköfde 5 Östhammar Summa B.cq R:dr R:dr 3o i o 10 3o 11 ,285 Reservationer: af Herr Friherre Boije, Ludvig, sorn, i anledning af inom Utskottet vackt fråga, huruvida icke Kongl.
Så berättar en af Thorilds ifrigaste beundrare, Myntgardien Hjelm 60, i en efterlemnad Dagbok, der han äfven antecknat hvarjehanda om sin hjeltes rättegång, fångenskap och afresa. Skriften utkom i bokhandeln den 21 December (såsom det tyckes, ungefär omkring middagstiden); om natten lades beslag på alla i boklådorna kringdelade exemplar, och om morgonen den 22, då Thorild på befallning hade infunnit sig i Hofrätten, togs i rummen hos honom och en hans vän, med hvilken han bodde tillsammans, hela resten af upplagan. Ryktet hade gjort exemplarens antal till femtusen, och sagt dem vara redan mestadels kringskickade till landsorterna: sedan befanns dock, att upplagan utgjorde blott omkring tusen eller tolfhundrade; af hvilka endast ett par hundrade undgingo Hofrätten, såsom under eftermiddagen sålda eller afsända 61. I staden yttrade sig mellertid, särdeles bland ”ungdomen” och det såkallade ”folket”, för Thorild ett lifligt deltagande. Han bars in i Hofrätten på folkets armar 62. Från Hofrätten fördes han till Stadshus-häktet, der han inspärrades i ett elakt kyffe. För ett par af sina närmaste vänner, som bestörte hastade dit och fingo tala med honom endast genom en lucka på dörren, förtäljde han leende, att det var samma rum, hvari Riddarhus-Secreteraren Bungencrona sutit fängslad under riksdagen 1789. Följande dagen, vid uppfarten till Hofrätten och äfvenså vid återfärden derifrån, omgafs vagnen, i synnerhet på Riddarhus-torget, af en stor folksamling (mestadels ”unge män”), som hurrade för Thorild och ropade på ”bättre arrest” för honom. Så mycket fann man skäligt att bevilja. Natten mellan den 22 och 23 lät Liljensparre föra honom till Rådstugu-häktet, der vaktmästarens eget rum, som var ljust och snyggt, blef honom inrymdt. Der tillbragte han alltså sin julafton; och sedermera tiden ända till det ögonblick, då han fördes i landsflykt. Under de första dagarna nekades enhvar tillträde: sedan fingo hans vänner fritt besöka honom.
I afseende på den af Frih. Cederström gjorda anmärkning, att det af Utsk:t föreslagna beskattningssätt vore stridande mot 57 § Reg. F., ber jag få hemställa till Hrr:ne, om icke kommunerna redan nu, under åtskilliga andra för handen varande omständigheter, beskatta sig sjelfva och om man under sådana förhållanden kan med skäl anse, att Svenska folkets urgamla rätt, att beskatta sig sjelft, blefve genom ifrågavarande beskattningssätt i ringaste mån kränkt. Som jag för min del icke kan anse att denna anmärkning bör förtjena något afseende, anhåller jag fortfarande om bifall å Utsk:ts gjorda framställning. Hr Printzensköld: Då man genomläser 57 g Reg. F., kan man ej annat finna, än att Frih. Cederströms anmärkning är ganska välgrundad. Jag hemställer till Eder, M. H., huru det tillgår vid bestämmandet af andra beskattningar. Vi veta nemi. allt för väl, att det då är R. St:r, som bestämma de afgifter, som skola uttaxeras, och äfven de grunder, som skola följas vid taxeringen af dessa afgifter. Så tillgår det med bestämmandet af allmänna bevillningen, Den 7 April. :i5 af brånvinsbränningsskatten o. fl. a., så att Gr. af Ugglas hade enligt mitt förmenande ganska orätt, då lian påstod, att It. Sfer kunde delegera denna sin beskattningsrätt till kommunerna, hvilket skulle inträffa, om Utsk:s förslag vunne framgång, emedan det då skulle bero på kommunerna att bestämma om skatt skulle utgå eller ej. Jag vet allt för väl att kommunerna ega rättighet att sig beskatta inom sig sjelfva,' då det är fråga om kommunens samfäldta angelägenheter. Men under alla andra förhållanden är det K. M. och Stina, som skola bestämma efter hvilka grunder beskattningen skall ske. Jag frågar Eder, M. H, om det kan anses klokt att stifta sådana lagar, hvarigenom den ena kommunen skall kunna bestämma skatt å hundar och den andra icke. Kan man ej med skäl förutse, att oändliga tvister och trakasserier skola upkomma af ett sådant stadgande.
» Människan », slarfven, var j u ändå ingen » utböling ». Hela staden kände ju, att han var postmästarns son. Och så skulle han resa i nästa vecka, som väl var, så blef man af med den barnsligheten. Medan han sedan arbetade på sin framtid, skulle nog moster arbeta på annat håll för Annas. » Barndomstj^cke, ungdomssvärmeri — tsch, vet j a g visst! » fnyste moster Betta. » Hur gick det för tretti år se ' n m e d mig och stadsfiskalen? Tack vackert för några framtidsvyer! » » Men det förstås, att en liten rolighet kan man j u vara med o m för en gång, efter som nu de där teatermänniskorna kommit hit, och efter som Romeo och Julia ska vara en riktigt bra komedi. Och när nu Anna aldrig i sitt lif sett någe ' tocket, så hade j a g inte hjärta i mig att neka henne. Men 1894 IDUN 419 det lofvar jag mig själf att nog skall j a g se opp, alltid. » — Och så trafvade alla tre i väg till ladan utom staden, där föreställningen skulle äga rum. Moster höll ärligen ord. Under balkongscenen kom hon m o t sin vilja i svärmisk stämning, » såg opp » — men i kronan, tänkande på den trolöse stadsfiskalen, på deras gemensamma ungdomslycka och sitt senare ensliga lif. De båda unga åter voro m e d sina hjärtan nära n o g i himlen — och m e d händerna bak moster Bettas rygg. Tryckning på tryckning sade där lika tydligt som o r d: » O, vore j a g din Romeo! — A c k, vore j a g din Julia! » Så ville de evigt lefva för hvarandra. Och efter scenen i grafkoret, där Romeo till den älskade skendöda deklamerar, innan han tömmer giftflaskan: ligt, o m hon orkat Från lifvets sällhet nu förskjuten, sta så mycket som Flyr jag till dig, o graf, där Julia slumrat nyss._ en enda blick därpå! I armar, henne ömt för sista gången sluten! Men hon blickade i stället m e d stora I läppar, henne gifven nu min sista kyss!
Majus 422 Den z Junil Maj:t§ Nådiga Förordning af den 29 Maji r?Z9, om matt, mai och wigt, icke uttryckeligen nämner en sa beskaffad förbrytelse, som Herr Justitiso-Ombudsmannen anmärkt, finner Lag»Utskottet föreskris, terne likwäl i allmänhet wara derutinnan sa bestäm, da, i anseende lill förbud emot allt origtigt söt hal, lande wid mätning af Spannemal, att wid uppkommande frågor häraf ingen skälig tweta» hoS Do, mare bör uppsta om tillämpning af denna Höga författning, hwilken, i förening med 8 Cap. Handels-Balken, Lag-Utskottet anser wara tillräckelig .att följa wid alla de händelser, da någor i mätan, de eller wägande gör orätt, ända han likwäl krönt matt eller wigt derwid brukar, hwarföre ock LagUtskottet finner någon förklaring öfwer nystnamde Lagens rum eller widare stadgande härutinnan nu icke wara af nöden. 2:0 Af aberopade anledningar, och till winnan, de af förment ytterligare säkerhet wid utfärdande af sa kallade gravations-Lewis, har Herr Jusin»'», Ombudsmannen jämwäl ansett den föreskrift wara nö, dig: "Att en Jnteckningssökandeicke allenast borde upp"gifwa agaren, utan äfwen egendomens namn,num"111^, natur och Hemmantal, sa kärl honom wara "ma, att Domaren, hwilken det åligga bör, altja ''wäl för egen, sorn for efterträdarens i Embetet säkerhet, af infordrande ägande rätts Handlingar för, "wista sig em uppgiftens riktighet, Inteckning icke "wagrar.'' Utskottet har harwid inhämtat, huruledes ne, dannämde Författningar förordna; nemiKongl. Bref, wet den id:de Julli 1776:
Denna underrättelse slog vid herrgården ner som en bomb, ty väl hade det händt, att grefven då och då rest upp till hufvudstaden och stannat kvar där någon tid, men grefvinnan tycktes på de senare åren hyst en afgjord motvilja att resa bort, hon for numera ej ens på bjudningar i socknen som förr, utan satt ofta hela dagarne instängd i sin lilla privatdubblet, sysselsatt med läsning, målning eller andra förströelser. Det talades till och med om, att hon på sista tiden varit på det ifrigaste sysselsatt med att uppgöra planer för en storartad restaurering af den gamla herrgårdsbyggnaden. På bestämd dag anträddes emellertid resan, och Rose ' s lärarinna, som fått permission för att helsa på släktingar i hufvudstaden, medföljde dit. Rose själf fick däremot stanna hemma för att öfva tillsyn öfver det grefliga hemmet. Och där gick nu den unga flickan ensam i de ödsliga rummen, de tider då hon ej gjorde sina sedvanliga promenader till häst eller som vanligt underhöll sig med tjänstfolket. Fyra dagar gick allt sin gilla gång, men på den femte dagen fick unga fröken en lustig idé, som hon strax beslöt sätta i verket. Hon gaf ordres åt tjänstepersonalen att anordna en fest och inbjöd både dem och en massa af godsets underlydande att bli sina gäster. Inspektören sände återbud för sig och sin familj jämte lämpliga ursäkter för uteblifvandet. Men alla de öfriga inbjudna tackade och lofvade komma. Och en muntrare fest hade aldrig gått af stapeln vid herrgården, icke ens på den tid då grefven och grefvinnan voro värd och värdinna för sina underhafvande. Hela våningen stod på festkvällen glittrande af ljus, och vid sjutiden samlades gästerna undan för undan och troppade in i de ståtliga gemaken, där trakteringen genast tog sin början. Och midt ibland alla syntes värdinnan vid det briljantaste humör, välkomnande gäster till höger och venster och uppmanande dem att slå sig ner och vara trefliga. Och det behöfde man ej be dem två gånger. Cakes o. Biscuits forsändes öfver S T O C K H O L 17 Norrlandsgatan hela riket.
Återstående behandlingen af LagUtslcs Utlåt, N:o 61 upskjöts till nästa plenum, och 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 4 11 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck, Ddi 4 F«brn»fl Thorsdagcii den 4 Febrnari 1858. Plenum lil. 6 e. m. Justerades pleni-prot. för den 23 sist!. November f. m. Företogs till fortsatt pröfning LagUtskis Utlåt. N:o 61, i anledn. af ejorde anm8rkn:r emot vissa delar af Utslcs Betänk. N:o 46, öfver ej mindre K. Propos., ang:de utvidgad re1 i gion s-fr i het och vissa dermed gemenskap egande ämnen, än äfven särskilda inom RiksSt:n väckte motioner. Frih. Alströmer, Jonas: Som jag icke i går fick någon propos. framställd på mitt förslag, och jag finner en sådan rätt mig medgifven i 54 g Reg:sF:n, anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, täcktes nu framställa denna propos. Hade Ståndet i går fattat ett definitivt beslut, att det antog Utsk:s förslag, hade ia g icke i dag haft någon förevändning att anhålla om ifrågav:de propos:s framställande; men då R. o. Ad. i går fattade ett negativt beslut, anser jag, alt det icke bör kunna utesluta framställandet af propos. å antagandet af ett annat. I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han, för att förekomma en möjligen lång discussion, trodde sig böra förklara det han ansåg den nu begärda propos:n ej kunna framställas. Det vore klart, enligt 49 och 53 §§ Riksd:sOrdn:n, att från Utsk:n inkomne förslag borde först framställas till antagande eller förkastande och att å föreslagne förändringar propos. borde framställas i den ordning de förekommit. Så hade äfven i går skett.
Såsom botfärdige pilgrimer böra de betraktas; hånade, föraktade, bortstötte och förföljde på många ställen, ty lidandets kalk är satt i deras hand och de måste tömma den, hafva de dock af romerska rikets kejsare förlänats med lejdebref och äfven haft nåden att få visa sig för vår helige fader i Rom ... “ Vid dessa ord framtog höfdingen ur sin rockficka ett med många band omlindadt pergament, upprullade och lemnade det med en ny bugning till riddar Bengt. Riddaren kunde visserligen icke läsa de ord, som voro skrifna på pergamentet, men af det stora vaxsigillet, som fanns derpå med romerska rikets vapen förstod han, att detta var lejdebrefvet hvarom patern talat. Riddaren ögnade vördnadsfullt pergamentet, återlemnade det till höfdingen och sade till denne, i det han hejdade patern, som ville fortsätta sitt tal: – Högst märkligt är det, som jag nu hört om eder, och mig synes, att jag beginge en synd, icke olik den, för hvilken J sjelfve blifvit straffade, om jag ej tilläte er att i några dagar stanna å mina egor. Mat och dryck skolen J under denna tid icke sakna, och hvad beträffar er, höfdingen, och edra närmaste anförvandter, erbjuder jag eder att gästa under mitt tak. Höfdingen tackade riddaren med många ödmjuka ord, men förklarade, att ett löfte, ärfdt af fäderna, nödgade honom, likasom hans folk, att aldrig träda in i ett hus, vare sig muradt eller timradt, innan deras strafftid vore tilländalupen. Vidare berättade han, såsom orsak till sin begäran om några dagars gästfrihet, att han här stämt möte med en afdelning af sitt folk, som för en tid skiljde sig från honom, för att besöka andra trakter, och nu åter skulle förena sig med honom.
Jag är förekommen af den siste värde talaren. Det ligger i sakens natur, att afskedstagande kamraters öde skall af mig varmt behjertas, men jag finner också att det skulle bli ett prejudikat af allt för svår beskaffenhet, om pensionsförhöjning för en viss klass skulle tillerkännas retroaktiv verkan. Af detta skäl, -jemte det att de, som efter 1858 tagit afsked, iklädt sig en viss tjenstgöringsskyldighet, som icke kan de andra åläggas, har jag, då fråga väcktes om en skrifvelse till Iv. M:t i ämnet, måst motsätta mig sådant. Här har icke något direkt yrkande blifvit framstäldt och äfven jag skulle vilja undvika att göra något sådant, men då tre Stånd bifallit Utsk:ts förslag, måste jag, huru hårdt det än är, anhålla om propos. på att äfven R. o. Ad. ville göra detsamma. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. blef Utskffs förev:de hemställan af R. o. Ad. bifallen. moni. b. Bifölls. Den vidare föredragningen af Utlåtit blef härefter uppskjuten till nästa plenum. Upplästes ett af Hr Celsing, Lars Gustaf, ingifvet mern. af följande lydelse: Hos Högloft. R. o. Ad. får jag vördsammeligen anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, blifva befriad ifrån min nuv:de Elektorsbefattning. Till denna anhållan lemnade R. o. Ad. sitt bifall. Hr Rehnberg, Carl Gustaf: Af tjenstegöromål hindrad att vara närv:de, anhåller jag att få afsäga mig min plats såsom Suppleant i Bevilln.-Utsk:t. Härefter anmodade Hr Gr. o. Landtm, dels R. o. Ad:ns Hrr Elektorer att välja en Suppleant i Bevilln.-Utsk:t Den 8 Maj. efter Hr Behnberg, dels ook Ståndets Hrr Bänkman att utse en Elektor efter Hr Celsing. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik:
Landtm, anser propos. kunna framställas på bifall till Utsk:ns betänk., eller huruvida Hr Gr. o. Landtm, biträder den af Gr. Gyldenstolpe yttrade mening, i hvilket sednare fall det vore ändamålslöst af mig att upptaga R. o. Ad:s tid med något vidare yttrande i detta ämne. Gr. Frölich: Jag anser det icke vara behöfligt, att Hr Gr. o. Landtm, yttrar sig om hvad som hr lagligt eller icke, ty vi hafva grundlagen för oss och kunna tyda den sjelfve. Frih. Palmstjerna behagar att anse som en hufvudsak, att man beslutat afgifvande af en skrifvelse, innan man förut är ense om hvad som skall i densamma inflyta, och jag vill lill Frilen sjelf öfverlemna att bedömma, om ett sådant beslut kan anses annorlunda än som ett tillämnadt beslut, eller som ett vehikel till det hvartill man ville komma. När nu det ända till öfverflöd är constateradt, alt frågan är af 2:ne Stånd bifallen och af andra 2:ne ogillad, så vet jag ej huru någon tvekan derom kan uppstå, att ej 75 § Riksd.Ordn. skall tydas så, att när 2:ne Stånd stannat emot 2, så är frågan förfallen. Om det 3:dje Ståndet i någon mån närmat sig till de 2, så länge det trodde sig vara af den mening som af de andra blifvit antagen, och derföre beslutat cn skrifvelse, så må de nu finna, att deras beslut innehåller ingenting, platt intet. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då olika meningar yttrats i afseende på lagligheten att votera i den fråga, hvarom de sammansatte Utsk:n ansett att voteras borde, och jagdeltagit i Utsk:ns öfverläggningar om denna sak, anhåller jag att få uppgifva de grunder, hvarpå Utsk:n stödt sin mening i della hänseende och hvarföre man ansåg att votering icke kunde undvikas. Ulsk:n ansågo icke, att 75 § Riksd.Ordn. medgaf eller föreskref, alt 'denna fråga kunde förfalla, enär 2:ne