Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man hade redan fore midten af åttiotalet flerestädes och särskildt i Schweiz minskat kalibern för att därigenom ernå större utgångshastighet, och trots frågans ännu outredda skick försågs det franska Lebel-geväret med 8 mm: s kaliber, och alla från och med år 1888 nyantagna gevär hafva en mellan detta mått och 7,5 mm. belägna kaliber. Knappast hade man hunnit tänka efter, hvilka följderna månde blifva af den lilla kaliberns införande, förr än en ny företeelse uppenbarade sig på vapenteknikens område i föga rökgifvande krut. Det nya drifmed-lets mest i ögonen fallande egenskap är visserligen dess ringa rökmängd, hvilken under skjutningen icke skymmer utsikten, men af minst lika stor betydelse är dess kraftigare verkan och långsammare förbränning, hvarigenom kulans utgångshastighet betydligt ökas, utan att vapnet därigenom mera frestas. Den lilla kalibern och det röksvaga krutet hafva gemensamt bidragit att högst betydligt öka de nyaste gevärens verkningsförmåga. Under det sålunda 11 mm: s-gevären kunde åstadkomma en utgångshastighet af endast omkring 435 m., lemnar de nya gevärens kula loppet med en hastighet af 600 — 650 m. i sekunden. Härigenom blir kulbanan mycket rakare än förut, så att, då gränsen för det enskilda skottet bestämdes till 400 m. för 11 mm: s gevär, kan denna nu tryggt utsträckas till 600 m. På 1000 — 1200 m. anses geväret kunna i masseld användas mot de flesta i fältkriget förekommande mål, och en utsträckning af elden ända till 2000 m. anses ingalunda otänkbar, om man blott kan skaffa reda på afståndet. Genom allt detta vinnes den fördelen, att man dels kan skjuta på längre håll, dels på de korta hållen, inom 600 m., icke är så mycket som förr beroende af siktet; tager man icke det lämpligaste, träffar man i alla fall, om man skjuter väl och målet icke är allt för litet. Genom den större utgångshastigheten och den starkare reffelvridningen har man äfven ernått större träffsäkerhet och mycket större genomträngningsför-måga hos kulan.
Han redan haft tilfälle at röja en Faders hjertelag; sä försummom icke, at med glädjens,tacksamhetens och förtroendets listiga, upricktiga och enhälliga uttryck wälja denna Furste, Hans Fursieliga Höghet Prins af Augustenburg til Thronföljare efter tvär nu regerande Allernädigste Konung: upstjutom ej för at lätta bördorna och omsorgerna för wär gode åldrige Konung frambära det största, om ej det enda wedermäle af tacksamhet, som star i wär förmäga, nemligen den dyrbara gäfwan af en Son, en Wän, ett ålderdomsstöd, ochomfattom med manligt alfware detta tilfälle, som, nu försummadt, lyckan alldrig mer torde ost erbjuda; at, genom Konunga Thronens befästande, stänka Fäderneslandet trygghet för närvarande och tilkommande tider, samt at Munda, under Försynens wälsignelsö med de renaste afsigter fullborda det werk, som, endast för Fostetlandets räddning beflutadt,med obefläckad händer lyckligen blifwit utfördt. Den Proposition jag hos Herr Grefwen och Landtmarstalken samt Ridderstapet och Adeln pa detza skäl wägar göra, blifwer säledes, lefwe Hans Furstcliga Höghet Prins af Augustenburg såsom Sweriges Kron Prins och söm Thronföljare efter wär nu regerande Allernädigste Konung xiii, hwars dagar Gud den All drahogste länge beware. Friherre von wolstein, Lorlltr I.nclvib Som flere wärda Ledamöter i detta ämne talat, och det med styrka och öfwertygande skäl, skulle jag anse mig mistbruka Ridder stapet - Den 18 Julik. Z4L ffapets och Adelns tälamod, at derwid göra näSvt tillägg, sä mycket mera som ofullkomligheten af mitt framställnings-sätt, skulle blifwa alltför: synbar sedan man äfhört sä mänga wältalande Talare. Jag får derföre inskränka mia derwid at conformera mig med dem som tilstyrkt upstof-' tvet.
M. föreslagit för en Bat.Predikant vid hvarje värfvadt Eeg:te, 5 00 Edr Ernt, finner jag icke något skäl att afslå detta anslag, för det att StatsUtsk. anser denna beställning icke vara af behofvet påkallad, utan får jag anhålla vördsamt att E. o. Ad. måtte tillstyrka det af K. M. föreslagna anslag af 5 00 Edr Ernt för en Bat.Predikant vid hvardera Garnisonsregementet. Erih. Tersmeden: K. M. har föreslagit lön till en SqvadronsPredikant vid hvardera af GarnisonsEeg:tena, oberoende af deras storlek. En prests mer eller mindre sysselsättning beror på församlingens talrikhet. Nu veta vi, att Lifgardet till häst icke utgör mer än 400 man, hvaremot de öfriga GardesEegitena hvardera utgöra 800 man, och Artilleriet är ännu större. Utsk. kar visserligen i allmänhet afstyrkt anslag till Bat.Predikanter, men af alla måtte det väl vara minst skäl att bevilja anslag för en Sqvadrons Predikant vid Gardet till häst; ty man kan väl ej neka, att icke själavården vid ett Eegemente af 400 man mycket väl kan skötas af en prest. Deremot skulle jag i konseqvens härmed vilja bifalla den lön, som blifvit begärd till en Bat.Predikant vid nvartdera af EotGardena och vid Artilleriet. Med afseende på denna punkt tillstyrker jag sål. bifall till Utsk:s förslag. Den 6 Juli f. m. 77 Hr Hjärne, Harald: Jag anser, att de båda talare, som här yrkat bifall till K. M. propos., icke tillräckligt motiverat denna deras anhållan. Man bör komma ihåg att det med dessa tjenster är ett helt olika förhållande än med de öfriga tjenster, hvartill ökade löne-anslag begäras. Det är här fråga om en tjenst, som f. n. icke har någon lön sig anslagen, och detta förhållande har fortfarit allt sedan 1813, då dessa tjenster inrättades.
Detta SUfveruppköp må af Banko-styrelsen verkställas huru och när den det, för det allmännas och Bankens förenade fördel, tjenligt finner. §• 4- Enär det ej är möjligt, att förutse alla de förhållanden, hvari tillfällige omständigheter knnpa försätta Riket i allmänhet eller Banken serskilt; och Rikets Ständer §• 3. Den 28 November e. m. 601 härmed af fullt förtroende öfverlemna till de Män ibland sig, åt hvilka de öfvérstyrelsen af Banko-Verket vid hvarje Riksdag uppdraga, att i alla oförutsedda fall, efter pligt och samvete, till deposit-ägarnes och Bankens fordrings-ägares, äfvensom allmänhetens bästa, besluta och förfara; anse de sig likväl, förr än de afgifva de i följande Afdelningar bestämda och i alla vanliga förhållanden oföränderliga föreskrifter, här böra framställa följande, såsom hufvudgrunder, hvarefter Banko Fullmäktige i obestämda fall må handla : 1:0 Att Bankens realiteter alltid må vara så förvarade och inlagde, att de, eljest fullkomligt säkre i Banken, äfven i lärans stund må kunna skyndsamt till den ort afföras, som Banko-styrelsen, efter begärde råd och upplysningar af Regeringen, anser för Bankens säkerhet och allmänna rörelsens fortsatta beqvämlighet bäst passande. 2:0 Att all enskildt deposition, städse uti Banken på det bästa vårdad, i sådan händelse må kunna medföras. 3:o Alt alla handlingar och räkenskaper, hvarigenom enskiltas och Bankens gemensamma penninge-föihållanden upplysas och redovisas, med all sorgfällighet mot våda af eld, stöld, eller förfalskning i Banken förvarade, må finnas så ordentligt fördelade, att åtminstone de tio sista årens må vid dylikt tillfälle kunna realiteterna åtfölja. 6o2 Den 28 November e. m. 4'o Att Bankens Embetsman, i åtlydnad af ed oell pligt, vid sådant till fälle Bankens transporter åtfölja och skydda. 5:o Att Bankens verksamhet ofördröjligen derefter må återbegynna. Ägande Fullmäktige att härtill af Regeringen begära och af Rikets samteliga Embetsoch Tjenstemän fordra skyndsam, hjelp och handräckning. §. 5.
De ämnen, i hvilka, enligt af föreståndaren för skolan inhemtad uppgift, föreläsningar och föredrag företrädesvis ansetts böra hållas, äro följande, nemi.: föreläsningar i sundhetslära, handelsoch näringsförfattningarna samt industrien rörande delar af Byggninga-balken, i den Industriela Kkonomien, Konsthistoria och Konst-anatomi. Föredrag deremot i Naturhistoria. Mineralogi, Botanik och Zoologi, i ren Naturlära, i Fysik, Kemi och Mekanik, i tillämpad Fysik samt i kemisk och mekanisk Teknologi. Den 27 Januari. Tillfölje af skolans högst inskränkta tillgångar skulle föreläsningar och föredrag hitintills knappt hafva kunnat hållas i några af de nu uppräknade ämnena, om icke den enskilda, oegennyttiga välviljan i stor mån bidragit dertill. Sålunda hafva enskilda personers intresse för skolan sträckt sig derhän, att dessa föreläsningar tidtals af dem blifvit hållna kostnadsfritt. Att sådant förhållande dock i längden ej kan ega bestånd, är uppenbart, liksom det å andra sidan torde vara mindre välbetänkt att i en teknisk skola helt och hållet såsom obehöfliga från undervisningen utesluta både föreläsningar och föredrag i ämnen af så påfallande vigt för idustriens arbetare, som naturkunnigheten, helsans vård och arbetets organisation m. m.; ty de, som kunna erhållas för 400 rdr, torde väl knappt behöfva omnämnas. Till stöd för min åsigt, att föreläsningar och föredrag, långt ifrån att vara obehöfliga, tvärtom äro af behofvet påkallade, anhåller jag att få nämna huru dessa af sjelfva näringsidkaren här i landet och i utlandet betraktas. Den synnerliga uppmärksamhet och det stigande intresse, hvarmed de hittills hållna föreläsningarne i slöjdskolan och de, som hållits på Svenska slöjdföreningens föranstaltande, besökts af så många åhörare, som lokalen rimligtvis mäktat rymma, är ett talande och på samma gång glädjande bevis på att den Svenske näringsidkaren högt uppskattar dessa föreläsningar och att han anser dem såsom behöfliga för sin bildning. Och hurudant är väl förhållandet i utlandet? Jag vill blott såsom exempel anföra den i Hamburg befintliga »Gesellen-VereinSchule». Denna skola har för sitt bestånd uteslutande att tacka arbetare, hvilka äfven inom sig välja skolans styrelse.
Om denna orsak nndanrödjes, och, till den ändan, Doms fullgörande stadgas såsom vilkor för vads fullföljande från Härads-Rätt och Råd-stufvu-rätt till Hof-Rätt ; så synes anledningen till den förutsättning, att Hof-Rätterna skola, om Lagmansoch Kämnärs-Rätlerna afskaffas, blifva besvärade med flera vädjade tvistemål än nu dit inkomma, i och med detsamma vara undanröjd, helst om vade-skillingen i Härads-Rätt derjemte bestämmes till lika belopp med den, som nu i Lagmaus-Rätt erlägges, och Domstolarna för öfrigt använda de medel till obefogade Rättegångars hämmande, som Lagen gifvit dem i händer, I betraktande häraf, och då Rikets Ständer, utan afseende derå, huruvida det af Lag-Comiten författade Förslag till ny Exp.-Utsk. Förslag till lind. Skri/v. N-'o 43gl?3 allmän Civil-lag en gång må varda till större eller mindre del antaget eller icke, hysa den öfvertygelse, att den ifrågaställa indragningen af Lagmans-Rätter och Kämners-Rätter, med undantag likväl af Kämners-Rätterna i Stockholm, hvilka, såsom i Tryckfrihets-förordningen omförmälde, för närvarande ej kunna afskaffas, både hör, Utan uppskof, för sig gå, och jemväl kan, genom några mindre betydliga ändringar i nu gällande Lag , tillvägabringas , hafva R. St. som anse Lagmans - Rättens upphörande af sig sjelft leda lill den följd , att den serskilda Öfver-Rätt, för vissa egonell rågå ngs-t vister, hvilken i Lagen benämnes Riddare-sy ne-ratt , bör i sammanhang dermed afskaffas, enligtj här ofvan antydda åsigter uppgjort och få härmed till E. K.
SI:s nåd. skrifvelse till R. St., angalo Fahlu stads båtsmansrotering. Banko-Utskottet: N:o 48, med förslag till föreskrifter, angale bankens metalliska kassa; N:o 49, ang:de föreskriften om försäljning af silfver i omyntad form; N:o 50, i anledn. af enkan Christina Warenbergs ansökning om ålerbekommande af erlagd straffränta för diskontlån; N:o 51, i anledn. af väckt motion om förhöjda löneinkomster för kassa-afdelningens chef och kamererare samt bankens kassörer; N:o 52, i anledn. af väckt motion om förvarande af en del utaf bankens redbarheter å Carlsborgs fästning; Lag-Utskottet: N:o 42, i anledn. af gjorde anmärkn-.r vid Utsk:s betänk. N:o 15, öfver väckte motioner om förklaring, huruvida K. förordn. d. 19 Maj 1845, ang:de förändring i vissa delar af la^ 348 Den 29 April. gens stadgande ora giftorätt och morgongåfva, äger retroaktiv verkan. H. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 2 e. m. In fidem prolocolli, Albert Munck. Tisdagen den 2 Maj 1848. Plenum kl. 10 f. m. Företogs val af Bänkmän inom 4:de Bänkm:s-afd:n, efter N:o 139. Frih. von Duben, fullm. Hr Reuterskjöld, Adam Didrik, och inom 12:te Bänkm:s-afd:n, efter N:o 702. Hr Prytz, Lars Adolf; och befunnos vid valförrättningens slut hafva blifvit utsedde, inom zf:ile Bänkm:s-afd:n: N:o 135. Frih. von Diiben, Gustaf Wilhelm ; I2:te Bänkm:s-afd:n: A:o 494. Hr Croneborg, fullm.
"Täger någon Gafwo eller Förläning af Främmande Herrstap att främja desi fördel mot KonungenS och Rikets bästa, hafwe förwerkat lifwet och det han niutit. Täger eljest Konungens Embetsman Gafwo eiler Förläning af Främmande Herrstap , och haswer ej förut elier strax derefter gilwit det tillkänna och fatt Konungens lof dertiil, make ara ach embete och hafwe förbnuir det han fatt hafwer—^ Säker elier täger någon Swenst Undersåte tjenst hos Främmande Herrstap, utan förut erhållit Kongl. Majus i behörig ordning utfärdade tillstånd dertill, hafwe han för alltid förwerkat den rätt och förmohn, som Swenst U.dersäre tillhörer , samt warde ansedd och behandlad såsom Uriandst Man. Med Krigsoch Sjöfolk, Arbetare wid Bruken och Bergwerren, samt Handtwerksfolk och Tjenstehjon, som olosiigen ur Riker sig begifwa och tjenst Utrikes antaga, sörhalles efter hwad Förfatlningaxne i hwarje händelse sarstildk stadga." s:o. 2988 Den !8 Augusts. 2'v. "Om någon, innan Kongl. Masts Fökordning härom kung'ord blifwer, redan sökt ellck ankao, 't Främmande Tienst, bär sadant af honom, om han ar i Riket stadd, inom en manad frandén dag Förordningen kungöres i den Församling, der han wistaS, och om han a Utrikes Ort sig uppehåller/ inom Sex manader fran Förordningens kungörande i Swensta Post-Tidningen, anmälas hos Justitie - Canceileren. wid enahanda answar som drabbar den, hwilken utan Konungens tillstånd sökt eller antagit t/enst under Främmande Herrskap." 5 §.
Huru man således än må betrakta de båda hamrarne, de stå der visserligen såsom mycket enkla organisationer på papperet, men åtskilda från hvarandra och ifrån de utom hamrarne ställda orepresenterade endast genom penningens gyllene råmärke, uteslutande från deri första kammaren all den bildning, de insigter, den erfarenhet, den mogenhet och konservatism i åsigter, som icke har råd eller lust att under nio års tid, minst fyra månader årligen, vistas i hulvudsladen, och på samma gång öppnande den andra kammaren för all den äregirighet, som kan finna sin uträkning vid, att genom hyllandet af dagens mening bereda sig ett rum i den med arfvode försedda representantkammaren. Ärendenas behandling i kamrarna. Kamrarna hafva »i alla frågor lika behörighet och myndighet», sådan är den grundsats, som i det Kongl. F’örslagets Usta § uttalas. Frågor, i hvilka kamrarna ej blifvit om beslutet ense, skola således anses hafva för den riksdagen förfallit. Men det gifves frågor, hvilka ej kunna genom den ena kammarens beslut förfalla. Sådana äro de, som röra »statsutgifter eller be villning eller Riksbankens eiler Riksgäldskonlorets styrelse och förvaltning, inkomster och utgifter». 1 dessa frågor »skola begge hamrarne hvar för sig rösta om de olika beslut, hvari hvardera förut stannat, kommande den mening, som dervid erhåller de flesta ledamöters af båda Kamrarnas sammanräknade röster att gälla såsom riksdagens beslut». Sådan är föreskriften i 65:te §:n. Då nu första kammaren beräknas till 119, men den andra till 180 ledamöter, föijer att, när i sådan fråga 150 eller flere röster i andra kammaren förenat sig om ett beslut, den första kammarens enhällighet i frågan betyder intet. Frågan kan alltså vinna bifall eller förkastas, fastän blott den ena kammaren sådant beslutat. Kamrarnas »lika behörighet och myndighet» är således icke en sanning.
IV. 40. A. 55. — allmänna, angående densammas inlevererande till Stats-Conlo ret. Se Bevillnings-medel. — angående åtskilliga ändringar i nu stadgade bestämmelser för utgörande af den allmänna. I. R. 460. IV. 40. A. 59, 62, 90, 118. — efter Andra Artikeln, som af arbetsfolk utgår; angående väckt motion att ett belopp motsvarande densamma mätte till fattigvårdsutgifter anvisas. IX. B. 321. A. 324. Bevillningsförordning, med förslag till ändring af åtskilliga stad ganden i nu gällande. I. 195. R. 197. A. 130. — om ändring eller förtydligande af vissa stadganden i nu gällande. I. 181, 199. R. 202. III. A. 55. — angående tillägg uti 43 § samt förändring i 46 § af nu gällande. I. 292. R. 293. III. IV. 40. A. 113. — angående ändring af åtskilliga §§ i nu gällande. I. 331. R. 334. III. Bevillningsförordningens stadgande rörande befrielse från bevillning för beslagare-andelar för förbrutel dömdt i Riket oloflligen infördt gods. Se Beslagare-andelar. Bevillningsmedel, angående deras ingående till Riksgälds-Contoret. Bevillnings-sladgan, den blifvande nya, angående de till densamma hörande formulairer. IX. B. 353. A. 354. Bevillningsstämplingen af spelkort, angående ersättning derför åt Krono-ombud som förordnas ali vara närvarande vid. Se Spelkort. Bevillningssumman, angående fördelning af. IX. B. 595. A. 596, Bevillnings-laxeringen för fastigheter, angående åtgärders vidtagande till beredande af rättelser i. VI. B. 585. A. 595. Bevillnings-Utskottets Ledamöter.
Byggnader» nes i Stockholm underhållande finnes å RiksStaten uppförd, och hvarå Utskotta tillstyrkt förhöjning; men på det ändamålet af de i detta ämne gjorde framställningar, måtte befordras, såsom Kongl. Maj:t i Nåder för godt finner, har Utskottet föreslagit att Riksens Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla deras härom vidtagande beslut. 8 Den 18 April. 11:0 Öfver Herr Comminister Berggrens Motion om Lönförbättring för Comministrarne i Stockholm ; men dä Presterskapet så i Stockholm, som annorstädes egenteligen lönas af Församlingarne, har Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka bifall å denna Motion. 12:0 Angående Grefve Lövenhjelms, Gustaf, Motion om medels anslående för repa* rationen ä Kongl. Theafre-Husen; hvartill Utskottet likväl icke funnit sig böra tillstyrka serskiidte Medels beviljande utöfver det, för Kronans Publique byggnader i Hufvudstaden ä Riks-Staten uppförde anslag. Frän Buncc-UtskotUtZ Äf den 6 i denna Manad: i:o I anledning af flere Motioner angående Medel till Jernhandteringeus och Bergslagsrörelsens understöd och upprätthållande; deruti U skott-t tillstyrkt dels att föreskrifterne för Herrar BancoFullmägtige om Lån på exportabla Effecter må blifva oförändrade, med undantag deraf att Låne-beloppet må kunna sträckas till -|.-delar af gällande priset, men ej deröfver, samt dels att Jern-Contoiret mä, emot nöjagtig säkerhet förunnas Discont-rättigfiet i Banquen till ett belopp af 600,000 R:dr emot 3 proCents ränta; hvilket Creditiv borde ställas till Fullmägtiges uti Jern-Contoiret disposition, för att till Bruksrörelsens nytta och båtnad bäst användas. 2:0
Derifrån att Lanken i i5o ar varit utan fonä, mä man ej sluta, att äen äfven kääanefter kan eller kör vara äet. Om Lanken ä n^a skulle räka i färlägenket, kör väl en tillgäng linnas, äeri äess Lorgenärer kunna erkälla skaäestänä för kvaä äe förlora, utan att bekölva efteråt anropa L. 8t:rs, äet vill säga små egncr gci/cfe»crrers goäa vilja, för alt vinna kvaä clem lagligen tillkommer. Ött lämpligt OrunäLapital utgör ofelkart en af äe nöävänäiga garantier, som äet äterstär att gifva ät L. 8t:rs Lank. 262 8tatsLancooc!» bag-IItskottens I publiciteten ligger för Lank-operationer, likasom för alla andra körbandlingar, en stoloeb vigtig säker betsa »stalt. Ktt ytterligare ordnande a5 bvad derom vill sista Riksdag beslöts, ingarsåledes jemväl blancl lle garantier-, som i ilen blifvande jagen böra staclgas. Ost sr först seilan It. 8t:rs Lank blifvit sä reglerad, att Kolket ser sina N^ntfö, bällanclen tryggade, som man kan koppas att n^a Lanklnstitutioner skola uppsta oeb ökvergsugen till ett naturligare system bele, las. l sjelfva den lag, sonr reglerar Lanken, bör slitsa vägen till denna.öfvergång antydas, genom det förklarande, att Lancorörelsen är fri oeb öppen fölen livar; som under lagligt sk^dd vill drifva dea oeb att Länkens privilegium följakteligeu ieke innebär någon uteslutande rätt för It. 8t:r.
Jag har icke heller känt någon bränvinsbrännäre, sorn vid boupleckningen, funnits hafva genom denna närings bedrifvande samlat någon förmögenhet, men jag har deremot känt ganska många, hvilka derpå ruinerat sig. Min öfvertygelse är, att ingen bör slå sig på denna industri, sora icke är så lill sågandes" född till köpman sä att han väl förstår att inköpa malerialierna för bästa pris och sälja varan under de förmånligaste konjunkturer, ty eljest blir han förr eller sednare lidande, helst liränvinshandeln f. n. befinner sig i ganska dåliga händer och utgör ett slags fondspel, der högst få Ijjpkliga vinster utfalla och de flesta utdraga niter. Men, sådant oaktadt, skulle jag icke vilja, på grund af min inskränkta erfarenhet, med min röst bidraga all reglementera för den stora mängd af landtbrukare, hvilka anse dranken vara nyttig, eller för dem utpeka om de skola använda den till gödkreatur eller annorledes. Dessutom är det påtagligt, att ju längre tiden för bran vinstill verkni ngren utsträckes, desto mindre skall landtbrukaren vara frestad att använda sur drank, hvilken alla medgifva vara skadlig för kreaturen. Jag förenar mig i Hr von Hartmandorffs och Frih. Raabs åsigt, ali bränningstiden bör fortfarande bestämmas till 6 månader. Hr von Hartmansdorff: Några talare, som här upträdt, hafva trott sig finna motsägelse i mitt handlingssätt, då jag, ehuru ifrig nyklerhetsvän, likväl yrkar, att liden för den skadliga dryckens tillverkning mätte utsträckas till 6 månader. Jag är icke ovan vid dylika förebråelser. Ar 1846, då här hölls ett stort nykterhetsmöte, i hvilket jag var en ibland ordföranderna; och då jag ansåg mig böra återhålla den alltför stora nykterhetsifvern hos andra, hände det mig att jag af personer, hvilka i saken voro med mig liktänkande, en dag fick upbära förebråelser för min ljumhet. Jag teg och höll lill godo. Men då Frih. Berzelius påföljande dag i ett skriftligt anförande gaf mig rätt, sjönk häftigheten å den motsatta sidan ganska betydligt.
Jag anhåller derför endast cm votering, och att contra-propos:n måtte blifva till återremiss. Hr Hjerta: Sedan genom en talares framställning det synes mig, som om R. o. Ad. redan afgjort frågan, innan jag kom upp; så anser jag för min skyldighet att anhålla om ursägt hos R. o. Ad., om jag upptagit dess tid, och får blott anmäla min reservation mot det vidtagna sättet att afgöra saken, hvilket kommer att förqväfva den ena opinionsfractionens rätt, på samma skäl, som om här uppstod den frågan: anser R. o. Ad. det närvar, representationssättet i allmänhet böra förändras, hvartill säkerligen de fleste inom Huset skulle svara ja , men då man sedermera skulle afgöra andra frågan, huru representationssättet skulle förändras, blefve det icke lätt alt få sin mening framställd och förvarad. Enahanda är förhållandet med förevar, fråga. Gr. Frölich: Sedan det nu till öfverflödighet har visat sig, att större delen af denna discussion har tillkommit genom missförstånd, och en af de siste talarne, Hr von Hartmansdorff, sökt göra ett förslag till propos., hvarigenom den bäfvan, som uppstått att någras mening skulle förqväfvas, ansetts kunna förskingras; så får jag blott erinra R. o. Ad., alt det finnes qvar i grundlagen ett stadgande, som föreskrifver, att, utsk:s-ledamöter skola väljas genom electorer, och att effecten således icke kan blifva sådan som Hr Lefren förespeglat. Upplästes till justering följande voter.proposition: Den som bifaller Ridd.Utskrs förslag ali bänkm.valen skola afskaffas, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, komma bänkm.valen att fortfarande ske. Hr von Hartmansdorff: Jag lemnar. ja-propos:n derhän; men, i afseende på contra-proposln hemställer jag Den ii April f. m. om det icke må vara R. o. Ad. förbehållet alt särskildt besluta, huruvida de uti 4* §:n Riksd.Ordn. omnämnde embetsman böra deltaga uti valet eller icke.