Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Böckerna hafva blifvit insiinda sk seut, att tiden icke medgifvit nhgon granskning, men då ofvan nämnda arbeten, af hvilka flertalet föreligga i sammandrag och bearbetning, äro si allmänt och så väl kända, torde en sådan vara mindre behöflig. Som regel börtt dock dylika sammandrag emottagas med en viss varsamhet, t y det kräfves stor skicklighet och samvetsgrannhet för a t t originalarbetet icke skall blifva alltför mycket lidande af att framläggas i stympade skick. Det i förhållande till böckernas utstyrsel ovanligt billiga priset kommer nog att locka många köpare. Norrvikens Trädgårdsskola, Åb y, bdrjas sin andra kurs den 1 5 jspuari 1893. Manliga och kvinliga elever mottagas. Anmalniagar ske till undertecknad eller till skolans första lärarinna, fröken Agnes Rundberg. Inackordering erhalles p&amp; platsen. Vidare genom prospekt och korrespondens. Idun Idun ensam - Iduns M o d e t. fjortondagsuppl, Iduns M o d e t. månadsuppl. Barngarderoben kr. » » » Bedaktör och utgifvare: Klara södra kyrkog. 16, 1 tr. FRITHIOF HELLBERG. A l l m. telef. : J. Tryckeri Aktiebolag. Utgifningstid: Annonspris: fredag. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Prenumeration sker å a l l a postanstalter i riket. (Iösn:r endast för kompletteringar.) 35 öre pr nonpareillerad. F ö r &gt;Platssökande » o. &gt;Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. 70 öre pr nonprad Ellen Nordgren-Gulbranson. M ed gladt berättigad stolthet ha den svenska sångkonstens vänner i dessa dagar erinrats om ett namn, som länge varit dem kärt, och som de bevarat i tacksamt minne, äfven sedan omständigheternas spel — här närmast den lille gud Amors lustspel i form af gifte med en norsk man — fört det ut ur kretsen för vår närmaste iakttagelse.
Måhända kan man icke ulan all anledning hysa tvifvelsmål derom, huruvida i frågor, i hvilka Riksnämnden uttalar sin åsigt, de valde ledamöterne, sedan frågorna inkommit lill de särskildta Ståndens afgörande, icke komma att erfara inflytandet af den opinion, som Tidningspressen i dessa ämnen uttalar, och huruvida de ega nog kraft att icke endast vidhålla deras inom Riksnämnden yttrade åsigter och göra deni inom Ståndet gällande. Jag skulle likväl tro, att dessa ledamöter, långt ifrån att till deras kraft och inflytande försvagas, snarare skola vinna i styrka, om de inom Ståndet understödjas af en aktningsbjudande majoritet. Förslaget hvilar således icke på misstroende till de valde ledamöterne, utan emot institutionens ännu opröfvade krafter. Skulle erfarenheten vitsorda, att denna farhåga är ogrundad, så ådagalägger Svenska folkets historia, att R. 0. Ad. icke varit sen att göra eftergifter. Den gör det då med lugn och afträder från skådeplatsen, öfvertygad derom, att dess ställe kommer alt värdigt upfyllas. Då Gr. Björnstjernas förslag hufvudsakligen öfverensstämmer med det jag afgifvit, anser jag mig böra understödja detsamma och anhåller om bifall dertill. Den 31 Maj f. m. 37? 11 r von K ra: mer, Anders Rob.: Den koria lid mig är förunnad alt nu pä delta rum qvarstadna, tvingar mig atl vara kori, så kort att jag fruktar att blifva otydlig, men jag har emellerlid ansett mig böra uttrycka min mening i denna fråga. Jag får då säga, alt mitt votum bestämmes af den omständigheten att någon vallag för R. o. Ad. icke blifvit bifogad Const.Utsk:s förslag. Hade en sådan samtidigt till RiksSt:n inkommit, och den innehållit stadgandet, att R. o. Ad:s ledamöter skulle väljas distriktvis och efter liberala grunder, d. v. s. att vid valen alla Adelsmän capita och icke capita skulle äga afgifva lika röst, så skulle jag icke tvekat, att afsäga mig sjelfskrifvenhelen.
På sådant sätt synes det mig att de uppehåll, svårigheter och deraf härflytande misshushållning skulle kunna förekommas, som man påstår vanligen vidlåda allmänna arbeten, och hvilka man städse åberopar såsom ett af de mäktigaste skälen för jernvägs-byggnadens öfverlemnande åt utländska bolag. 123 Den 28 December f. m. Efter dessa allmänna åsigter torde det tillåtas mig att öfvergå lill det egentliga föremålet för min motion: anläggningen af en jernväg från Skåne till Velterns södra kust. Genom kanaler och ångbåtsfart är sedan flere år tillbaka hela det medlersta Sverige satt i beröring med Jönköping, men derifrån ända till sydspetsen af vårt land, synas alla senare tiders hjelpmedel för transporten vara bannlysta. Småland, som i så hög grad förtjena!' att ihågkommas, nödgas till aflägsna försäljningsorter på hjuldon framsläpa de tunga varor, som utgöra dess hnfvudsakligaste alster. Väl är Smålands natur karg, väl är dess befolkning i allmänhet fattig, men den är äfven känd såsom en af de mest idoga inom fäderneslandet. Dess hjelpkällor äro många och stora, om man blott kallar dem till lif, om man genom lättade kommunikationer ger värdet åt de produkter landet frambringar, hvilka nu genom aflägsenheten från hafvet nästan sakna allt sådant. Och bakom Småland ligger Skåne, det rika och fruktbara Skåne, innehållande mer än en åttondedel af Rikets hela folkmängd, Skåne, hvars förbindelser med grannriket och med det öfriga Europa år från år tilltaga, i samma mån som de, till följd af bristfälligakommunikations-anstalter, aftaga med det egna fosterlandet. Ar det rätt, är det politiskt klokt, att låta detta afsöndringstillstånd längre fortfara? Och hvad hafva Skånes innevånare under dessa förhållanden gjort, för att lägga i dagen deras lifliga åtrå, att ännu ininnerligare sammanknyta förbindelserna med det öfriga Sverige ? Jo! blott inom Malmöhus län hafva 24,000 R:dr b:ko blifvit samlade för verkställande af jernvägs-undersökningar, omfattande icke länet endast, utan äfven en betydlig del af sträckningen emot Jönköping.
Jag känner Upsala jag. Grane såg alvarsam ut. Det var just hans fel det, att han hade så svårt för att skämta öfver alvarsamma saker. Det kom sig till fyra sjundedelar af för stor entusiasm och till tre af ett slags sjuklighet, som höll honom fiendtlig mot verkligheten, därför att den ej motsvarade hans förväntningar. – Hvad är det för en historia? sade Hultin nyfiket. – Åh, det är ingenting ... Du kan få höra det där en annan gång ... Grane såg gränslöst generad ut och vägde nervöst upp och ned på stolen. Ling skrattade kort och vände sig till Hultin. – Nå, du ska bli filosof? Hva? Tänkare? Hähäm. Hultin var upprymd öfver framgången och glad öfver kamraternas beröm. Visserligen skattade han inte de loford, han fått af Lars Johan synnerligen högt. Men enfin! Beröm är altid beröm. Han svarade i skämtsam ton, hvarpå Ling än en gång gratulerade honom och gick tillbaka till sitt sälskap. Hultin talade om sitt hem, hur han skulle komma och glädja gubben. »Gubben» var skollärare i en småstad, och Hultin var ende sonen. – Se’n kommer jag väl hit igen om ett halfår eller så och börjar knoga på licentiaten, och är lyckan god, så slutar jag se’n som adjunkt och får sitta och resonnera filosofi med någon lektor, som läst grundlinierna, och teologi med presten. Om du visste, hvad gubben ska bli glad, fortfor han. Och mor min tar fram den gödda kalfven. Hon anser mig altid litet som förlorad son för filosofiens skull. Men hon lägger sig aldrig i, hvad jag tänker. Herre Gud. Hon skulle inte förstå ett ord, om jag talade med henne. Hvarför skulle jag då göra det? Grane såg bort. Han kände afund vid vännens ord. – Det är bra att kunna tiga, sade Grane och såg med afsigt frånvarande ut. – Är det nå’n konst det? sade Hultin. Det skulle aldrig gå på annat sätt. Skymningen hade sänkt sig ned öfver de gröna schaggsofforna, och under den brunpanelade läktaren var det mörkt. – Reser du hem i jul? sade Hultin. – Nej, sade Grane dröjande. Jag stannar alt här.
Den skyndsamhet, hvarmed man vill, att det vid nästföregående riksdag beredda förslaget att införa lios oss en sådan styrelse — om icke i alla delar, dock i de väsendtliga samt i dess syftning liknande Frankrikes och andra Staters, — nu skall afgöras, medgifver icke att framställa, ännu mindre att utveckla alla skäl, på hvilka tvifvel om dess gagnelighet kunde grundas. Jag mäste således inskränka mig till några Den 22 Februari f. m. 3ii ofullständiga anmärkningar, hvilka, i fall förslaget antages, må åtminstone tjena till alt framkalla upplysningar och rätta förståndet af vissa i detsamma förekommande stadganden. Enligt de tillstyrkta förändringarna i Reg.Ftns 5 och 6 §§:r, lomme Konungens Statsråd hädanefter att hesta af tio ledamöter, hvaribland 7 skulle vara chefer hvar för sitt departement, och tre utan departement. I följande §§:r talas om föredragande, om vederbörande föredragande, som äga att contrasignera ifrån Konungen utgående expeditioner och befallningar, samt i 106 §:n, om någon Statsrådets ledamot eiler någon för tillfället fö rordnad föredragande. Hvilka skola nu dessa föredragande vara? Departements-cheferne, eller någre dem underordnade tjenstemän? I sednare fallet, af hvilken skola desse till föredragande utses oell förordnas? Af Konungen eller af vederbör. Departements-chef? Den tvetydighet, som i dessa afseenden företer sig, kan möjligen föranleda obehagligheter inom Styrelsen samt många anmärkningar och ansvarspåståenden vid kommande riksdagar. Meningen har sannolikt varit, att de till Departementschefer utnämnde ledamöter af Statsrådet skolader sjelfve föredraga alla ärenden, hvaröfver Konungen äger att besluta, så framt de icke af laga förfall eller jäf äro derifrån hindrade, samt att vid dylika fall någon annan föredragande kan för tillfället förordnas.
Andersson för dito dito — 6 i 21 12 b. 2 April b. 29 Mars b. 2 April b. 2 April å dito dito, ersättning åt Bankens yngre kammardrängar för dito dito — 6 i 21 12 b. 2 April b. 29 Mars b. 2 April b. 2 April å 1 R:dr B:ko, lifgifvande deral — 6 i 29 6 b. 16 April b. 16 April b. 16 April b. 12 April om ersättning till A. Persson i Holmerud för en genom vådeld förlorad å 300 R:dr. — 6 i 40 — b. 18 Juni b. 12 Juni b. 18 Juni b. 12 Juni Seglationsfrihet, om utvidgande deraf för allmogen och Kö- pingarne — 7 2 40 — b. 29 Aug. b. 29 Aug. b. 29 Aug. b. 29 Aug. Serafimer-Lazarettet, anslag för . 1 1 1 166 11 b. 26 Juni b. 26 Juni b. 28 Juni b. 28 Juni 196 Serafimer-Ordens-Gillets räkenskaper, anmärkningar vid — 1 1 50 27 a. 1 Febr. a. 1 Febr. b. 1 Febr. b. 1 Febr. 1 anledning af olika beslut — 4 1 96 3 b. 9 April b. 5 April b. 9 April b. 9 April Sergeanter vid Gardes-regementer né, lön för 1 4 1 83 15 å. 25 April b. 25 April b. 29 April b. 50 April 169 Svar på återremiss — 4 1 180 7 a. a. 14 Juni a. a. 14 Juni a. a. 14 Juni a. a. 14 Juni Silfvermynt, om förändrad prägel å det silfvermynt, som i värde understiger 52 sk — 8 117 a. 19 Juli b. 21 Juli a. 25 J uli b. 19 Juli » se Motioner. » om åtgärder till förekommande af felaktigt dylikt mynts spridande — 6 1 7 5 b. 3 Febr. b. 3 Febr. b. 3 Febr. b. 3 Febr. » å 16 sk.
Då 69 §:n Reg:sF:n berättigar ett Stånd alt under vissa förhållanden, äfven då det är ensamt om sin mening, få densamma lill föremål för votering i Förstärkt StatsUtsk. måste det vara Talmannens pligt att tillse icke blott att det Stånd han tillhör får sin rättighet iakttagen, utan också alt de öfriga Ståndens grundlagsenliga rätt icke undertryckes genom beslut af det Stånd der han är ordfrde. Jag har således ansett mig skyldig att efter bästa förmåga göra mig reda för huruvida BondeSt. i detta fall har laglig rättighet att få sin mening underkastad votering i Förstärkt StalsUtsk., eller m. a. o. huruvida R. o. Ad:ns samt PresteSt:s beslut verkligen öfverensstämmer med BoraareSUs beslut i afseende på det beviljade anslaget af 7,610,000 Rdr. Dervid var det nödvändigt att ihågkomma, alt det icke är den form Ulsk. gifver åt sin framställning, eller det sätt hvarpå Utsk. vill dela densamma, som får afgöra frågan, utan att den måste bedömas efter sakens natur från början, oberoende af det sätt Den 1 Augusti f. m. 29 hvarpå majoriteten vid ett eller annat tillfälle kan göra sina åsigter om den praktiska lösningen gällande. Nu är saken i sin enkelhet den, att StatsUtsk. i sitt Utlåt. N:o 62 framställt för R. St:r en punkt, under N:o 6, så lydande: »att R.
Stats-kontoret. A. E. Nerén, i anseende till ett långvarigt bröstlidande under nästförutgångna år ej kunnat med full arbetskraft egna sig ät utförandet af nämnde uppdrag, hvarifrån han under Juni månad år 1888 erhållit ledighet samt kort derefter aflidit. i Stuts-Utskutiets Utlåtande JVs 15. Af Kongl. Stats - bonlorets häröfver afgifna utlåtande har Utskottet erfarit, att Kongl. Maj:t derelter, den 19 November 1838, i Nåder förordnat Kamererare!! J. TI». Spongberg att under bemälde embetsverks inseende verkställa ifråga varande formulär-arbete, hvarvid, pä sätt 1837 års Revisorer hemställt, större alloningsförmåner blifvit honom tillagda, med skyldighet att åt nämnda arbete odeladt egn sin tid och ej tillika emottaga andra uppdrag; — och har, efter hvad Utskot tet vidare inhemtat, oftaniimnda arbete numera så framskridit att, derest ej oförutsedda hiuder möta, formulärer till länens räkenskaper lära under loppet af nästkommande år blifva färdiga. I betraktande häraf och ehuru Utskottet, lika med Revisorerne, anser det vara af synnerlig vigt, att utarbetandet af ifrågavarande räkenskaps-formulärer, såvidt möjligt är, påskyndas, finnér Utskottet emellertid sig böra hemställa, att h\ad Revisorerne i detta ämne anmärkt och föreslagit för närvarande icke må till någon särskild åtgärd af Rikets Ständer föranleda. % 2. (1858 års Rev.-ber. pag. 9. Ullål. pag. 215.)
Finner Konungen för godt, att, med anledn. af R. Sl:s und. hemställan, anbefalla en noggrann utredning af förhållandena, lärer en sådan Den 29 April. 337 sådan åtgärd, som den jag föreslagit, kunna, med den maki Konungen äger alt infordra upplysningar från vederbör., lätteligen gå för sig. Hr Ribbing: Den allmännare oell mera detaljerade kännedom om förbållandet med biskoparnes löner, hvarom den siste värde talaren ordat, anser jag öfverflödig. Den kännedom vi redan äga derom tror jag vara tillräcklig för oss. Derföre instämmer jag också uti Ulsk:s förslag, alt man bör ingå till K. Al. med anhållan att Han ville för Sin del låta företaga en fullständig undersökning ang:de biskoparnes verkliga löneinkomster samt pä grund deraf låta upprätta och för R. St. vid deras nästa sammanträde framlägga ett förslag till lämpligare reglering deraf. Detta tror jag vara allt som behöfves, och understödjer derföre Utsk:s förslag. Frih. Cederström: Jag hyser visserligen också det förtroende till K. M., att jag är öfvertygad om Dess afsigt att, derest undersökning anslälles, den blifvande utredningen må blifva så fullständig som nödigt är; men nog måtte det vara bättre att Sländerne särskildt bestämma och utmärka i hvilka afseenden och för hvilket ändamål de önska sig upplysningars meddelande. Jag kan icke inse alt granulagenheten skulle derigenom på något sätt blifva för nära trädd; tvertom vill det mig synas att Regeringen torde vara bäst belåten med att uttryckligen få på förhand vela hvad R. St. egentligen härvid åstunda. Jag begär således fortfarande att R. o. Ad. ville bifalla det i min reservation upptagna mera specificerade förslag till und. skrifvelse, deruti ingen anticipalion å resultatet är begången.
Till följd af denna nya lagstiftning om bergshandteringen, har samma näring ifrån att vara privilegierad, blifvit helt och hållet fri; men derigenom har jemväl i annat hänseende åstadkommits en rubbning, som icke var afsedd. För närvarande är nemligen representations-rätt uti Borgare-Ståndet tillerkänd dels fjerdepartsägare i Fahlu bergslag, dels ock öfriga bergsbruken; och vid bestämmandet af hvilka bruk, som böra under detta sednare uttryck inbegripas, säger Riksdags-ordningen det vara ‘‘alla af Styrelsen öfver bergverken privilegierade inrättningar till förädling af mineralörikets produkter.” Då numera icke vidare erfordras något privilegium för anläggandet af hvilket bergsbruk som helst, och äfven de frän äldre tider befintliga bruken icke kunna anses såsom grundade på privilegier, skulle, efter en sträng tillämpning af Riksdags-ordningens ordalydelse, kunna påstås, att bergsbruken icke heller ägde rätt att sända Riksdags-fullmägtige. Genom en dylik tillämpning af Grundlagens berörda stadgande, komme utsigten med detsamma att helt och hållet förfelas. Den oegentlighet, som sålunda uppkommit genom förändring i vilkoren för rättigheten till bergsbrukshandteringens utöfvande, torde böra, så snart ske kan, undanrödjas; och Grundlagens stadgande återföras till en sådan öfverensstämmelse med öfriga gällande föreskrifter, som förut dem emellan egt rum. Utskottet har derföre trott sig böra föreslå den ändring i 14 § 5 momentet Riksdags-ordningen, att dennas bestämmelser om berörde bergsbruk blefve fullt enliga med hvad ofvanåberopade Kongl. Förordning innehåller. En annan anmärkning träffar sjelfva grunden för röstberäkningen vid utöfvande af den bergsbruken tillerkända rätt att välja Riksdagsmän.
» Det är s o m musik i mina öron, s o m klangfulla, vemodiga b a r n d o m s m e l o d i e r från den tid, då det ännu fanns någon,- s o m b e k y m r a d e sig o m mig, som ville mitt bästa, s o m b e r ö m d e eller tadlade m i g — » » Ser ni, » log Aina m e d fuktiga ögon, » det finns ändå något mer i lifvet än arbete — Till en tid kunna vi n o g nöja oss därmed, älska konsten o c h lefva för den, m e n så k o m m e r ändå till sist en dag, då vi upptäcka, att ö m h e t, vänskap, kärlek är lika nödvändigt för oss s o m luften vi andas — » » Ja, ja, ni har kanske rätt, — men ser ni, frö- ken Aina, jag har aldrig gifvit mig tid till att bli kär — Ja, ni skrattar och menar, att sådant kommer af sig själft, vare sig man har tid eller e j. Men det är n o g ej så säkert, det. N o g minns j a g, att jag s o m sjunde klassist skulle låtsas svärma för en liten skolflicka m e d ljusa långa flätor utefter ryggen o c h milda blå ö g o n, s o m logo så trohjärtadt och barnsligt m o t hela världen. M e n det svärmeriet grundade sig mest på att jag skulle något likna alla de andra i klassen, o c h det tog ett snöpligt slut i samma ögonblick jag fick höra, att h o n brefväxlade helt förtroligt m e d min knäkamrat. Utan att känna några bittrare kval vid den upptäckten, ställde jag mig sedermera d o c k en smula skeptisk gentemot alla blåa dufvoögon. För mig blef arbetet min käresta, det tog alla mina tankar, allt mitt brinnande intresse, o c h j u mer jag hängaf mig däråt, dess mer fordrade det ock. Därför susade också åren hän, svindlande fort — alltjämt tänkte j a g: ' när jag nu får detta färdigt, då skall j a g taga m i g en duktig hvilodag, då skall jag lägga m i g i skärgården en hel s o m m a r o c h bara njuta, njuta. '
Discont rättighet till den samfälta massan af Actieoch Fordringsägare. Jag kallar här denna massa samfält; det är klart, att de efter lag äro skilda deri, att, sedan Borgenären fått fullt ut, får Gäldenären det som återstår. 18«5 års Ständer, i sina beräkningar af GöthaCanals ställning, bestämde sjelfva 120,000 R:dr årligen, att vara den sannolika Discont.vinsten, då Creditivet är 1,500,000; det är härifrån, som jag utgått. CanalDiscontens Privilegier innehålla, att det nu varande Creditivet skall minskas från 1825 till 1831 till 8©o,oeo; och derefter till 1835 års slut helt och hållet indragas. Jag har an> tagit denna minskning af Creditiv-rätt fördelt till ;oo,ooo på hvatt och ett af de första 7 åren, och sedan till 200,000 på de sista 4; och, i följe deraf, allt ifrån 1825 års slut, Discent.vinsten i proportionerligt aftagande. I Den ) 7 Martil, f m. stället för den successiva utbetalningen af dessa Discont-vinster i ig år, har jag föreslagit en betalning på en gång af en deremot svarande Summa , som, med iakttagande af Ränta på Ränta, i Bilagan Litt. F. är bevist utgöra något mer an den föreslagna 1,333,333 Rtdr Banco. För att göra mitt förslag, an vändbart till den händelsen, som jag hoppas ofelbart skall inträffa, att Canal byggnadens fulländande beslutes, har jag låtit denna köpesumma af Discont-rättigheten blifva lemnad till Discont-utredningens Cassa, hvaremot ajla ArbetsCassans skulder upphöra, och dess nuvarande lösa egendom undgår att försäljas. Att Cana; len sedan kan färdigbyggas för Aciie-insättningar och Byggnadsbiträden, sådana som i 1815 års Riksdagsbeslut fastställdes, utvisar Bilagan Litt. E. Enligt ordalydelsen i Riksdags Beslutet, har jag beräknat dessa Byggnadsbiträden till och med det år, då nästa Riksdag efter år 1820 infaller, eller 1823.
Vida fördelaktigare synes mig då, att Staten för att blifva egare af banan och för att kunna bestämma taxorna derå sjelf, underkastar sig de upoffringar, som vid jernvägsanläggningen äro förenade. I detta hänseende vågar jag dock icke med full visshet yttra mig, men hvad jag bestämdt kan säga, är att jag anser alla förslag om öfverlemnande åt utländske entreprenörer af Svenska Statsverkets obligationer, på sätt Gr. Rosen föreslagit, så vådliga, så förstörande för vårt lands kredit, att jag deråt icke kan lemna min röst. Visserligen skulle jag kunna framställa flere anmärkn:r emot Gr. Rosens motion, men jag vill icke längre uptaga R. o. Ad:s tid, utan anhåller endast, att hvad jag nu haft äran yttra, måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk. Ilr Hjärne, Harald: Då åter vid denna Riksdag fråga om anläggning af jernvägar inom vårt land upstått, hafva vi glädjen att erfara, det allmänna meningen inom landet befinner sig i ett långt fördelaktigare stadium än vid slutet af föreg:de Riksdag. Vi påminna oss ganska väl, att då förslag om jern vägs-anläggningar väcktes vid slutet af sista Riksdagen, frågan då gällde: skola vi hafva jernvägar i Sverige eller skola vi det icke? På grund af det lifliga deltagande, som i de flesta provinser i det medlersta och södra Sverige under denna medeltid af tre år blifvit i detta fall uttryckte, dels genom mångfaldiga der väckta förslag om anläggande af jernvägar, dels genom petitioner och framställningar i detta hänseende som blifvit till K. M. inlemnade, på grund af allt detta säger jag, kan man med tillfredsställelse taga för gifvet, att en ofantlig majoritet i landet önskar, att R. St. på ett eller annat sätt besluta anläggande af jernvägar. Jag uttrycker derjemte min tacksamhet emot Regeringen för det. hon i den redan till R. St. öfverlemnade K. proposm visat att hon på detta sätt upfattat den allmänna tanken inom landet. Det är således, efter min öfvertygelse, fullkomligt ådagalagdt, att såväl denna opinion som vår Regering äro ense om införandet af ett jern vägssystem i vårt land.
Jag anser således bättre att kasta sig uti det misstag att sätta för hög än för lag tull, och tror att orsaken till förbudets upphäfvande varit* att Regeringen icke haft rigiig kunskap Den 20 Augusti c. m. ©m förhållandet roed handeln på England i af-' seende å denna vara. Jag förmodar att dess yppmärksamhet torde blifva fästad derpå genom den höga zffran, och anhåller om proposition till bifall å denna tull. Grefye Frölich: Engelska tullstadgan fö? 38l8 upptog 6 L. n S. för samma slags dimensioner af plankor för hvilka den nu upptager 19 Lisp. Detta visar att Engelsmännen söka på allt sätt att med tull belägga våra korta plankor för att tvinga oss att införa blockarSåledes får jag upprepa mitt öfvertygelse, att då man belagt plankorne med 400. procents tull i gogland, man skulle inom 4 år sporters alla sågblockar på vestra ku-; sten om man ej på dety lagge? mjnst 200 pry?ents tull. Grefve Spens: Sorn jag ej ver uppe då, den förre discussionen fördes, vill jag yu ej upptaga tiden; men skall tullen blifva 200 procent, så hemställer jag, om det ej är bättre att häldre bestämma ett rakt förbud, Det är åtminstone mera consequent då man säger sig följa liberala grunder. Herr Cederschjöld: En så hög tull sorn 200, procent, kan jag för mindel ej medgifva. Jag tycker mig finna att derigenom skulle blöcker* komma att kunna utskeppas till lägre pris söndersågad till bräder än ogågad. Och det skulle förundra mig o,m Engelsmännen länge kunna behålla lusten att betala mera för blockar än fp? b räder ne blott för det lönlösa nöjet att såga gen 5® Augusti e. m, 919 sjelfve. Jag finner orimligt att antaga en sådan tull som blott utgör en skatt på skogsägaren lill sågägares förmån. Jag kan således ej firma att tullen bör bestämmas högre än till 30 högst 50 procent. Grefve Frölich: