Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pä samma sätt, om man går lill städerae, sä linner man, att äfven der är rösträttighet medgifven ät hvarje näringsidkare, som utöfvar sin näring på grund af burskap, hvilket stadgande äfven för närvar, är gällande; det finnes ingen, sorn röstar i städerne annat än på grund af burskap. Up pgiften lärer sålunda befinnas vara helt och hållet förhastad. Som jag hade äran nämna, har jag icke kunnat göra några anteckningar, och det är mig således omöjligt att till vederläggning kunna upptaga allt hvad som i den ädle Grefvens anförande måhända hade kråft eu sådan; men de punkler, hvilka jag tagit mig friheten upptaga, torde likväl kunna lemna någon ledning för tillförlitligheten af de öfrige. Jag vågar föreslå, att II. o. Ad., såsom sin gemensamma tanke, måtte antaga det förslag, som af representationsreformens vänner blifvit uppgjordt och som hufvudsakligen instämmer med det, som af 10 reservanter inom ConstUtsk. blifvit anfördt. Det skiljer sig derifrån i vissa punkter, som jag torde fä den äran uppgifva, dä discussionen hunnit till det stadium, alf de särskilda proposma förekomma. Hr Akerman, Fredr., anförde skriftligen: Då den vigtiga Irågan ora Svenska nationalrepresentationens ombildning, som nu åter är under öfverläggning, med det lilligaste intresse följes, ej blott af de bildade medborgare, sorn för sig redogjort både hvad de i delta fall vilja och hvarthän de syfta, utan äfven, om ock till orsakerne, omedvetet, af alla öfriga samhällsmedlemmar; må det vid sådant förhållande äfven tillåtas mig, säkert icke den minst intresserade i denna fäderneslandets stora angelägenhet, alt uttala mitt omdöme öfver det representationsförslag, som Const.Ulsk. lill Ii. St:s pröfning öfverlemna!. All en representationsförändring är af behofvet och allmänna viljan högt påkallad, derom tvistas icke vidare, men dcstoinera om sältet för förändringens åstadkommande.
Tidpunkten var kanske mindre lämplig för detta klassiska sångspels återuppståndelse. För några få år sedan, då Nya teatern förfogade öfver såväl Fredrik Deland som öfver Viktor Holmquist — och öfver fru de Wahl ocksa — då kunde Kronofogdarna fått en vida bättre tolkning än nu. Ty det är ett stycke, som kan spelas af hvilket teatersällskap som helst, men som få af våra moderna skådespelare kunna spela bra. Den skola de ha gått uti har utvecklat många goda egenskaper hos dem, men * den breda,lugna komik, som svarar till stilen i Kronofogdarna, den har knappast någon af våra samtida — herr Holmquist undantagen. Och det som på Kronofogdarnas première verkade mest störande var det att herr Holmquist förekom bland åskådarne i stället för på scenen. Gammalt folk skrattar ännu vid minnet af Sevelin, när han satt uppe i gungan. Sevelin verkade genom ett slags bondlugn karrikatyr, som var omotståndlig — jag föreställer mig att Fredrik Deland till någon del åtminstone ärfde hans förmåga i det fallet. Pierre Deland gjorde Polykarpus, säges det, med grotesk värdighet, och Rohde, som undertecknad påminner sig från sin gamla tider, v$r pösig och » hög », der han i sin röda frack gick med stolta steg som en tupp ibland bönderna. Herr Gründer gör en torr Polykarpus utan eloquentia corporis. Förträffligt gjorde han » pirum » - scenen, der var hau en bellmansfigur och den scenen gjorde han till styckets glanspunkt, och det fast herr Ringvall, som satt i gungan utan att göra någon vidare komisk figur der, lika litet hjelpte sin medbroder i att frambringa en sant humoristisk verkan som denne fann sig hågad att hjelpa vännen Bryn-gel ur dennes obehagliga belägenhet. Att det gamla typiska sångspelet ej gjorde den effekt i Nÿa teaterns repertoar, som man haft orsak att vänta och hoppas, far väl tillskrifvas mindre tidens smak än bristenpå fullt lämpliga krafter. Det är inte allom gifvet att till-fredställa vår kritiskt skärpta smak i fråga om dylika traditionella figurer som herrar Polvkarpus och Bryngel. Vår allmänhet är ju intresserad af teatern, det veta vi.
I politiska ämnen syntes han stundom vara af olika tanke med fru Catharina, men undvek dock alltid med fin artighet hvarje motsägelse, och svängde genom någon behagfull vändning om samtalet, så att hon ej märkte det, och äfven Cecilia ej rätt visste huru Carl mente, ehuru hon dervid kände ett visst obehag. Det var ofta, som om hon sträfvat att se i botten af hans själ, men hon sade sig sedan åter, att om än hon borde vara för honom helt öppen och klar, finge hon ej fordra detsamma af honom. Och dock plågade det henne, hon tyckte stundom att hon nu kände honom mindre än någonsin, och hon ville ej tillstå för sig sjelf att hon bäfvade för att i de obekanta nejderna af hans inre finna fläckar, dem hon ej nu såg. Men den erfarne verldsmannen dolde sitt inre, och endast den fina älskvärdheten, det lätta skämtet rådde i hans samtal, sådant det då gällde såsom elegansens och förfiningens högsta blomma. I vår tid skulle väl samma sätt förefalla gammalmodigt, kanske pedantiskt och löjligt. Ett bref, skrifvet af Carl, kan ge en liten skymt af hvad hans samtal icke röjde. Det var skrifvet vid denna tid till en bekant i Stockholm. „Nej, mon frère, så ha visst icke giftastankarna upptagit mig, att jag icke skulle hafva tid att om affairernas fortgång soignera, men uti detta arma landet är allting sålunda haut en bas, att man ännu ej särdeles vet att härom säga och relatera. Hvad jag i administrativ väg kunnat proponera, det har jag nyligen till vederbörlig ort expedierat, och supponerar jag herren der skall det utan mycket changerande acceptera. Deraf är ock åtskilligt sådant, som för oss kan vara godt att hafva sålunda rangerat. Estimerande jag den vinst, af dessa procedurer kunde uppkomma, af mera consequence, än lätt i ögonen faller. Sen J derhemma till att, medan vi här utanverken reparera, J icke låten eder det importantaste affiloutera.
”Vill någon talan föra mot offenlelig Bolags-Bank, vare Rådhus-Rätt i ”Stad och Härads-Rält å Landet, der Bank förlagd är, rätter Domstol.” 2 Gap. 18 § 2 mom. lemnar åt Kongl. Majit att godtyckligt bestämma minimi-summan för en Banks grundfond, men med ett sådant stadgande sjmes det förut gifna budet om bestämd mkiimi-summa vara alldeles ändamålslöst, och torde derföre böra från förslaget utgå. 19 §. Härvid åberopas hvad Herr Rådman Holm i sin reservation anfört. 3 Cap. 22 §. är till sin uppställning så svårlöst och invecklad, att man icke bör vänta sig densamma lika tolkad knappt af Utskottens egna Ledamöter. Någon så beskaffad säkerhet, som af Bank fordras, medför ej heller det stadgande denna §, efter beslutet derom, skulle innehålla, och vi Iro oss der-, föie böra tillstyrka följande: ”1 Solidarisk Bank svare Actieeller Lottegarne, en för alla och alla för en, för Bankens förbindelser, af hvad namn de vara må: och är sedelinnehafvares rätt, alt, sedan Bank-Directionen före vägrad inlösning af Bankens förbindelser, blifvit dömd undergå utmätning, låta densamma verkställa hos den eller de Lottegare honom godt synes. Vid slutlig utredning af Banken skall den utgift en eller flere Lottegare i följd häraf vidkänts, bland alla lottegarne i moa af en hvars andel i Banken lika delas. a3 §. har bestämt minsta antal Ledamöter i solidarisk Bank till 5o, men bibehållit minimr-summan å teckningen till 1,000,000 R:dr Courant. Vi anmärka detta och reservera oss mot det ringa anlalet Ledamöter, hvilket, efter vår tanka, bort vara bestämdt lill minst 100. lior till Bancooch Lag-V t sk. Betänk. N.-O 2. '9 26 §. synes oss Lora ur förslaget utgå.
Nordin med dest wanliga styrka och redighet blifwit yrkadt, samt afflä Constitutions-Mstottets betänkande i detta fall, säsvm i min tanka utan någon wäsendtlig nytta, men wäl medförande betydliga olägenheter för en framtid och wärt Ständ. Herr Idot b lieb, lHarl kreclric, conformera!) e sig med Friherre ickLnnLrbeim och Grefwe De la (Zardi 6. Herr (Zriyen^valclt, jacob Dric, conformerade sig med Grefwe körner. Herr von 8cbultTenbeim, Davi cl, Dä wid et föregäende tilfälle jag yttrat mig öfwer denna fräga, är min tanka förut känd, och efter de stäl Grefwe klörup sa grundeligen anfört, behöfwer jag icke nu wara widlöftig, ritan får blott tillägga, at för den händelsens stull, at rösterne kunde blifwa lika, kunde äfwcn förstaget godkännas af en Ledamot mer för Ridderffapet och Adeln, eller ock, hwilket jag häldre skulle tilstyrka, kunde Ordförande fä twanne röster, hwilken utwag inom Collegier, Aca - Den 14 Julli, 159 Academier och andre samfund är allmänneligen rvidtagen. Herr vorr 8 tock engtröm, 8a!omon, Jag får korteligen den äran förklara, at jag hufwud sa keline il förenar mig med Herr 8ttversco!po och Grefwe Kiörncr, sä mycket häldre som deras yttrade tanka hufwudsakeligen instämmer med Constitutions-Mffottets Betänkande. Endast fär jag anmärka at jag tror Det den Ledamot, som för Ridderffapct och Adeln är förestagen at tilläggas utvfwer det
Då Utskottet införde det nu ifrågavarande stadgandet, kunde det ingalunda vara af misstroende till Directionen; men Utskottet ansåg, att samma stadgande, som finnes för andre publika hus, äfven borde antagas för Riddarhuset, såsom jemväl varande locus Publicus, och att, då årliga besigtningar vid desse byggnader äga rum, de alltså äfven borde verkställas vid Riddarhuset; och trodde Utskottet sig dertill äga så mycket mera anledning, som Utskottet, med all aktning för Directeurernes omdöme i förevarande fall, likväl ansåg sig icke kunna fordra, att de skulle kunna bedöma om bristfälligheter å byggnader äro af den beskaffenhet, att en reparation, till undvikande af större kostnader i händelse af dröjsmål, för tillfället är nödvändig, eller huruvida dermed kan anstå. Att kostnader derigenom skulle uppkomma kan icke bestridas, men då Directionen i alla fall är skyldig att, när bristfälligheter uppstå, låta för reparationen af dem upprätta kostnadsförslag, trodde Utskottet, att desse kostnader skulle blifva ganska obetydliga i jemförelse med den förmån, Utskottet ansåg böra genom dess förslag vinnas, nemligen att de befintlige bristerne blefve i tid upptäckte, då åter kostnaden för deras afhjelpande borde blifva så mycket mindre. Åger åter Ridderskapet och Adeln ett så oinskränkt förtroende till Direclionens insigter och kännedom i Bygg - Den 17 Mars f. m. 223 nadsväg, så skall jag visserligen icke yrka på antagande af Utskottets förslag. Hvad vidare beträffar Utskottets åtgärd att bestämma en viss summa, hvaröfver reparationer icke finge företagas utan entreprenädauction, så får jag, i anledning af den deremot gjorde anmärkning, att den vore för låg, tillkännagifva, att Utskottet erhållit den upplysning, att ett sådant beslut skulle redan förut vara fattadt, och af sådan anledning infört stadgandet derom här, äfvensom Utskottet ansåg det vara mera öfverensstämmande med den tydlighet och bestämdhet, som ovillkorligen bör finnas i en Instruction, att en viss summa utsättes i stället för det hittills begagnade generella uttrycket särdeles betydliga.
Maj på bordet lagde Betänkm: N:o 10, i ani. af väckta motioner ang:de dels revision af, dels ock ändringar i nu gällande fiskeristadga; och N:o 11, i ani. af väckta motioner om tillägg till K. Förordnm om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof den 20 November 1845, med deri genom K. Förordnm den 27 November 1854 gjorda förändringar. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 30 sistl. Maj bordlagda Utlåt. N:o 104, i ani. af väckt motion ang:de användandet af kronans hus. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 30 sistl. Maj bordlagde Utlåtm: N:o 105, i ani. af K. Propos. ang:de i vissa afseenden förändrade föreskrifter i fråga om sättet för utarrenderingar af kronans egendomar; och N:o 106, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. ang:de förändring och tillbyggnad af kronans egendom N:o 4 å Riddarholmen, för inrymmande derstädes af Riks-Arkivets samlingar m. m., dels väckta motioner om anslag till en ny byggnad för RiksArkivet och K. Bibliotheket. Föredrogos och biföllos Stats-Utsk:ts d. 3 dennes bordlagde Utlåtm: N:o 107, i ani. af väckt motion ang:de förutvarande arrendatorers företrädesrätt vid förnyad utarrendering af boställshemman; och N:o 108, i ani. af väckt motion ang:de upplåtande åt hemman inom Norrbottens län af mindre, kronan tillhöriga jordrymder derstädes, emot utgörande af skogsränta. Oen 13 Juni e. ra. 229 Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Utlåt:n: N:o 109, i ani. af väckta motioner ang:de
Någon har sagt, alt monarkien i Sverige icke haft sitt stöd hos Svenska Adeln, utan hos Sveriges allmoge, och anfört Gustaf I:s ord: ”Gud och Sveriges allmoge.” Jag frågar: hvem anförde denna allmoge, örn icke Gustaf sjelf? t5 H. 43 338 Den 38 October f. m. Och hvem var lian? Var han icke en Svensk adelsman? Vapnet deruppe säger det åtminstone. Gr. Hamilton, Henning Hugo Ludv.: Väl vetande att en opinionsyttring från min sida icke kan hafva särdeles inflytande på Ståndet vid behandlingen af en så vigtig sak som denna, har jag hittills iakttagit en skyldig tystnad. Jag skulle icke heller nu hafva yttrat mig, 0111 jag icke blifvit dertill uppkallad af Gr. Fröiichs sista yttrande. Det Ilar alltid för mig varit upprörande att höra, det en endas vilja skulle styra detta Stånd. Jag tror det icke. Väl har jag funnit, alt voteringar ofta utfallit efter den mening, sorn af en viss ledamot blifvit uttalad; men j ig tror derföre ej, att det varit hans vilja, som styrt Ståndet att votera så eller så. Måhända hafva hans skal förmått att göra sig mera gällande, och måhända har lians vilja hos en oell annan af detta Stånd varit på det sätt verksam, att man i allmänhet haft till hans usigter och tankar ett större förtroende; men jag protesterar emot påståendet alt han ensam styrer delta Stånd; ty om så vore, skulle, det vara öfverflödigt att yttra sig öfver förevar, ämne, emedan hvarje förändring i R. o. Ad:s representationssätt i sådant fall svårligen skulle kunna blifva sämre än det närvarande tillståndet. I sjelfva saken må jag yttra, att jag funnit alla de skäl, som blifvit anförda från håda hållen, öfvertyga mig, att jag hör rösta för Frih. Hamiltons förslag. Hr von Hartmansdorffs sista yttrande innehöll ett exempel på huru förhållandet skulle blifva, om man skulle rösta inom valdistricl.
Utdrag at Protocollet, hållet i Ridderskapets och Adelns Plenum den 22 juni 1815- S U. Föredrogs det Vällofl. BorgareStåndets 1'rotocollsUtdrag af denna dag, hvaruti , jemte godkännande i alla öfriga delar af den till justering inlemnade RiksActen rörande föreningen mellan Sverige och Nor/ige , tillkärnagifves Ståndets beslut, att i 3. §. måtte besiämdt uttryckas den metting, att, enär Throuföljareval förestår, Konungen, eller InterimsStyrelsen, som, enligt nämnda §., skulle aflemna Propositionen om Thronföljden på samma dag i Sverige och Norrige, äfven bör uti denna proposition bestämma valets förrättande på en och samma dag så väl hos Sveriges Rikes Ständer, sorn hos Norriges StorThing, inom den tid §. för öfrigt i detta afseende innehåller; och fann Högloft. Ridderskapet och Adeln, vid öfvervägande häraf, icke skäl att frångå sitt redan gifna fullständiga godkännande af ofvanberörde Riksact. Ut supra. Upplästes och lades på bordet följande från Utskotten inkomna Betänkanden och Memorial: iso Från StatsUtskottet, af den 14 Juni, angående lönförbättring för Landshöfdingen i Christianstads Län, Utskottet anser Lands - 542 Den 22 Juni. höfdingen i Christianstads Län böra saf tas uti enahanda vilkor som Landshöfdingen i Blekinge Län åtnjuter, eller 50c tunnor i sådana sädesslag, som Kronotionden i Länet utgör; äfvensom att beloppet i spannmål, hälften Råg och hälften Korn, kommer att utgöras tills vidare i penningar, beräknadt elter Länets årliga Markegång, hvilken förbättrade lön Utskottet likväl anser icke kunna retroactift eller förr än med nästa år Landshöfdingen till godo komma, och hvaremot den nu utgående contante lönen , jemte utskrifnings-gästningspenningarne, böra indragas eller användas i afräkning å betalningen för spannmålen.
När hans skördar falla i vanvärde, och sakna afsättning, hvem skall då köpa, eller beställa, eller betali? då uppstår, som nu, denna allmänna förlägenhet, hvars skri ljuda som modersmålet kring Rikets landskaper. Sådan är ställningen i den landsort hvarifrån jag kommer. Gifve Gud att jag tecknat den med för starka färgor! men det arty värr icke så, derom vittnar dagliga erfarenheten, derom vittna executionsmålens mängd. Skulle och denna mängd nu hafva i någon mån aftagit, bevisar det endast, att catastrophen är förbi, att en dödsstillhet fattat allmänna rörelsen, och att man icke mera lagsökes, sedan man allt förlorat. Det är mig icke obekant, att här finnas män i hufvudstaden, hvilka anse landet i allmänhet lyckligt, och förmena, det förlägen - 549 Den 21 Februarii. beten endast träffat creditvinglare och okloka speculanter. Ntkom icke att sådane funnits, framkallade till verksamhet af en förledande conjunctur, och störtade med den; nekom ej heller att deras fall indragit i ofärd mången annan reel inan; men erkännom ock, att orsakerna till dessa efemera varelsers brådskande fall äro just de samme, som med långsammare verkan, vållat den solide mannens förlägenhet och obestånd. Dessa orsaker äro allmänt kände. Rörelsecapitalets hastiga förminskning , den deraf följande omöjligheten att kunna realisera fast egendom, och nu omsider, sedan ett pär år, Spannmålens vanpris och osäljbarhet. Om det tärande giftet af dessa olägenheter ännu låter mindre sig känna i hufvudstaden, central-puncten för allmänna rörelsen, der aflöningen för en stor embetsmannacorps, der Kongl Hofvets lefnadskostnad , de rikes luxe, Theatrarnas utgifter, och utlänningens guld, ännu sprida den allt upplifvande penningen, om, säger jag, detta hjerta af Staten ännu äger nog af blod för sina pulsslag, så flyta endast några droppar deraf till Statskroppens aflägsnare delar, till dessa land^ skap, dem man stundom nog orättvist anser för endast underordnade verktyg.
Jag erkänner nyttan, att icke säga nödvändigheten, deraf, att regeringen i delta fall eger den kontrollerande magdén, rrmn jag hade trott, att denna magt skulle kunnat inskränka sig lill att dels taga del och besluta i fråga om sjelfva lagstiftningen, dels ock på ölligt sätt öfvervaka förvaltningen, d. v. s. både direkt och genom Konungens Bellude. I)å jag emellertid vid flera tilliällen hört uppgifvas, alt regeringen anser angeläget alt bibehålla den magt, lörevide lörslag nedlägger i regeringens händer, vill jag icke vid denna punkt framställa något särskildt yrkande, ehuru jag ansell, att regeringen kunnat besparas det besvär, som åtföljer utöfvaudet af denna rättighet. Hr Stedt, Gustaf: Ehuru jag anser öfverflödigt alt yttra mig i denna fråga, kan jag dock icke underlåta att säga, att jag Den 12 September f. m. 225 jag icke kan begripa, huru man, såsom Frih. Stjernstedt, kan sätta i fråga att en lagstiftning kommer till stånd, med mindre regeringen derom går i författning. Frih. Stjernstedt: Jag beklagar att Hr Stedt icke kan begripa, att ingen lag kan i riket utkomma, med mindre den af regeringen utfärdas. Hr Stedt kan vara öfvertygad att, om äfven detta lagförslag ändras, K. M:s åtgärd dock erfordras för att få en sanktionerad lag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till den ifråga v:de §:n oförändrad, och dels af Frih. Stjernstedt bifall till densamma med följande förändrade lydelse: »Enskilde, som vilja ingå bolag i ändamål att genom en vald styrelse drifva bankrörelse med rätt att utgifva egna banksedlar, skola hos K. M. om nådig tillåtelse dertill sig anmäla och dervid inlemna de af bolaget antagna bolagsreglor samt reglemente för bankens förvaltning. Befinnas dessa öfverensstämma med denna lag samt lag och förordningar i öfrigt, meddelas tillåtelse till bankrörelsens drifvande under en tid af högst tio år, räknade från bankens öppnande.
Hvad man anmärkt om vådan deraf, att nu i Banken räntelöst hvilande deposita skulle, om en depositräkning mot ränta komme att öppnas, blifva pä denna räkning insatta, kan äfven anmärkas mot uppoch afskrifningsräkning, ehuru, hvad denna angår, den redan vunna erfarenheten talar deremot. Men om ock så skulle ske, borde väl sådant icke anses vara något ondt, så länge cirkulationen fortfar att behöfva ökadt rörelse-kapital och sedelstockens maximum, hvaruti äfven de nu räntelöst hvilande deposita inberäknas, i alla fall ej får öfverskridas. Hela den nu omtvistade frågan skulle, såsom det vill synas, enklast kunna regleras sålunda, att en viss tid bestämdes, under hvilken de på deposit-räkning insatta medlen minst borde innestå för att få beräkna högre ränta, än medel på uppoch afskrifningsräkning, att denna högre ränta bestämdes till minst en procent lägre, än den Banken sjelf tillgodonjuter, och att Fullmäktige blefve bcmyndigade att, efter pröfning af tid och omständigheter, bestämma, om depositräkningen borde få fortlöpa eller inställas för längre eller kortare tid.» al Herrar Hesselgren, Cramér och Hager, hvilken sednare åberopat ett af honom i förevarande ämne inom Utskottet väckt förslag till föreskrifter, att i BankoReglementet intagas näst efter föreskrifterne om uppoch afskrifnings-rörelsen, så lydande: Likaledes bemyndigas Fullmäktige att låta vid Diskontverken emottaga penningar af enskilda personer, att återbe talas antingen å bestämd dag efter insättningen, eller efter viss på förhand bestämd ömsesidig uppsägning, under följande vilkor: a) insättning får ske endast å hela 100-tal R.dr; 20 Banko-Utskottets Ullålande N:o 48. //) öfver insättning meddelas bevis, hvilket skall återställas då penningarne lyftas; c) räntan bestämmes till högst fern procent; och ega Fullmäktige att till efterrättelse meddela de i och för verkställigheten erforderliga föreskrifter.
Efter den upplysning, som Ridd.- Secret. lemnat, att 2 Stånd bifallit och det 3:dje med förändring antagit betänk., skall jemnkn. ske och frågan får ej förfalla. Icke är det formenligt, att genom ett memor. från Exped.Utsk. frågan förfaller. Jag kon således ej af PresteSt:s prot.utdr. linna mig tillfredsställd, utan yrkar remiss till LagUtsk. Gr. Frölich, Dav.: Om BorgareSt. antagit den föreslagna lagförändringen med tillägg, då hade jemnkning bort ske; men då BorgareSt. bibehållit det gamla stadgandet, men förklarat, att i förroyndareförordnanden skulle intagas, Den 12 Maj. 111 hvad Ulsk. föreslagit rör:de förmyndares redogörelse, så är detta ett helt nytt beslut, som står för sig sjelf. Det är således klart, att LagUtsk. bort anse frågan förfallen och att Exped.Utsk. haft orätt, hvarföre jag anhåller, att memor. må läggas till handkna. Hr Hjärne, Harald: Jag anser frågan vara ganska enkel och tror, att Exped.Utsk. haft rätt samt instämmer med Frih. Cederström. I händelse Gr. Frölich hade rätt i hvad han yttrat, sä skulle, så framt något Stånd fattade särskildt beslut i sammanhang med ett utsktsbetänk., detta ej kunna till jemnkn. upptagas. Riksd.Ordn. är dock tydlig deri, att då 3 Stånd äro af olika mening i samma sak, skall sammanjemnkn. äga rum, dervid alla Ståndens beslut böra komma i öfvervägande. Jag yrkar, att frågan må komma till LagUtsk., ehuru, hvad sjelfva saken angår, jag icke är emot, att den blir begrafven. Frih. Boye, Ludv.: PresteSt. har frånträdt sitt förra beslut; och som då 2 Stånd redan stadnat emot 2, förenar jag mig med Gr. Frölich i begäran om memoits läggande till handhna. Frih. Cederström: Den siste talaren har ansett, att PresteSt. frånträdt sitt förra beslut.