Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De förändringar i bestämmelserne, angående bevillningens fördelning samt öfriga på bevillningens belopp omedelbart inverkande stadganden, hvilka, upptagne i bilagde sammandrag, Rikets Ständer under innevarande riksmöte förslagsvis beslutat, kunna med afseende å sina resultater endast till någon del med säkerhet beräknas, hvaribland må såsom väsendtligast anmärkas: arbetsfolks befrielse från bevillning efter 2:dra artikeln, förorsakande en minskning af omkring 10,000 R:dr, samt de fordna gerningsörenas öfverflyttning till allmänna bevillningen, medförande en tillökning af omkring 1,800 R:drj och om äfven, med afseende härå samt å de flera, hufvudsakligen nedsättning föranledande forändringarne, anledning förefinnes, att, med hittills iakttagen tillämpning af bevillningsstadgan i öfrigt, någon minskning i bevillnings-inkomsten skulle uppkomma, anser Utskottet sig likväl böra fästa uppmärksamheten derå, att ej mindre den i 137 § stadgade utsträckning af näringsidkares ansvarighet för hos dem arbetande personers bevillning, än äfven vidtagna förändringen i afseende å sammansättningen af Taxerings-kommittéerne i städerna samt anställandet dervid af serskilda krono-ombud tvifvelsutan komma att på bevillnings-stadgans tillämpning och bevillningens ingående utöfva det inflytande, att bevillnings-summan, oaktadt de i vissa fall medgifna nedsättningar, äfven under den kommande tiden skall uppgå till erforderliga beloppet Emellertid visar det sig häraf, att hvarken behof af vidare förhöjning eller tillgång till nedsättning eller lindring i allmänna bevillningen, utöfver hvad Rikets Ständer förslagsvis beslutat, är för banden; hvarföre Utskottet anser sig böra vördsamt hemställa, Bevillninga-Utskottets Betänkande, N:o 31. <Hp O att alla uti det vid Betänkandet N:o 4 fogade förslag tili bevillnings-stadga upptagne afgiftcr, med de dels i anledning af utlåtandet N:o 15 samt Memorialen N:ris 18 och 24 samt dels genom omröstning i förstärkt Stats-utskott vidtagne förändringar, måtte af Rikets Ständer definitivt fastställas.
• — • Kristendomen uppenbarar sig här dock ej endast i skänkandet af vissa materiella gåfvor och fördelar, utan den genomtränger så att säga hela inrättningen, är dess lifselement, och man känner att så är, utan att en enda direkt religiös fras blifvit uttalad. Den förekommer ej i form af mer eller mindre närgående frågor om de stackars fattiga och hungriga kvinnornas religiösa tänkesätt och ståndpunkt. » Gästen », som kommer, ofta skygg och misstrogen, misshandlad af världen och lifvet, måste behandlas med en alldeles särskild finkänslighet; hon måste känna sig i bästa mening fri, känna, att ingen här pinar ut henne med frågor, som hon kanske är för slö eller för utsvulten att ens förstå, eller som hennes inre personlighet, i fall hon ännu är så själsvaken, skulle resa sig upp emot, enär hon vid sin ankomst ännu är personligen främmande för dem, som förestå asylen. » Hon skall », yttrade också kapten Lagercrantz vid ett tillfälle till mig, » känna, att här finnes hvila, frid och sinnesro; hon skall känna, att man ömmar för hennes rent kroppsliga nöd; hon skall sofva, sofva ut, som hon kanske ej har gjort det förr, hon skall bli mätt — sedan kommer känslan af tillit, af förtroende, och då meddelar hon ofta själf hvad af sorg, oro och bekymmer hon bär inom sig, det må vara af hvad slag som hälst. Hon skall här på fullt allvar känna sig välkommen till ett hems ro och stillhet. » I dessa ord ligger hela hufvudprincipen af den religiositet, som genomtränger asylen; allting bygges på personlighetens makt, på » kärlekens seger », den kärlek, som öfvervinner allt, emedan den yttrar sig på ett så sundt och för lifvet afpassadt sätt. Också måste de, som öfva denna kärlek, just sätta in hela sin personlighet i sitt arbete: » man måste göra det med glädje », som asylens husmoder en gång sade, då jag en söndagseftermiddag satt och sprakade med henne i hennes lilla kammare; » då jag helt ung började som diakonissa, fick jag mycket stå i bakstugan och baka och arbeta, och mången gång tyckte jag nog, det var tungt och tråkigt.
Det är ganska riktigt; jag tror aU i stället för ”ådömma” det borde bela ”ålägga böter och vitén,” och i det fallet finge man måhända bibehålla ordet ”påbudne,” som står på 3o:de sidan. Hr Landtm, hemställde, 0111 icke ordet ”ålägga”kunde förstås som ”förelägga" och således kunde föranleda tvetydighet. Hr von Hartmansdorff förklarade, att han afstod från sin sista anmärkning. Uppå derefter framställd propus, blef 24 §:n godkänd med den redactionsförändring Hr Landtm, nu sednast uppläst. 2Ö §:n. Denna § blef af R. o. Ad. bifallen. 26 §:n. Hr von Piosen: Jag skulle önska, att efter de orden ”och är deremot berättigad alt”, få införa orden ”i laga ordning.” Jag tror att det derigenom blir tydligare på hvad sätt det biträde skall begäras , som sockennämnderna behöfva af embetsmyndigheterna, d. v. s. att örn en sockennämnd skulle roa sig med att af underordnade embetsman begära biträde, så har embetsmannen i dessa ord en ledning för sitt omdöme, huruvida han bör anse sig sky Idig att Jemna ett sådant biträde eller ej. Jag önskar således, att det må komma att heta: ”och är deremot berättigad att ”i Jaga ordning” af embetsman och myndigheter inom länet eller i stiftet erhålla biträde och upplysningar i allt hvad berörde ärenden angår,” och anhåller örn Hr Landtmts propos. på det af mig föreslagna tillägget. 26 §:n antogs med det af Hr von Rosen föreslagna tiIJägg, att efter orden ”berättigad att,” skulle tilläggas: ’’i laga ordning.” Dessa buda §§ blefvo af R. o. Ad. bifallna. 29 §:n. Hr von Hartmansdorff:
•— N:o 19. i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 samt Kongl. KammarKollegii derpå grundade Kungörelse den 29 i samma månad, rörande besittningsrätt till Kronohemman. X. B. 15. A. 245. ( 116 ) Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UtskoUens Mpmoriaier, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 20. i anledning af väckla frågor om ändring i de angående fattigvården i Biket gällande föreskrifter. XI. B. 141, 149, 160. A. 184. XV. U. 210, 212. A. 216. E. 228. — N:o 21. i anledning af väckt motion om ändring och tillägg i Kongl. Stadgan, angående Folk-nndervisuingen i Biket den 18 Juni 1842. XI. B. 121. A. 140. — N:o 22. i anledning af äterremiss af Utskottens Betänkande N:o 18, öfver väckt motion om förnyelse af stadgandet i 52 §. af Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 29 Juni 1752, angående rättighet för allmogeu att till Rikets städer få till försäljning afföra den afvel och de varor, dess hemman af sig kasta. XI. B. 121. A. 140. — N:o 23. i anledning af väckte motioner om ändringar i de angående allmänna beväringen gällande föreskrifter. XI. B. 220. A. 242. —• N:o 24. i anledning af väckta frågor dels om uphäfvande af ali stängselskyldighet, dels ock om ändring i nu gällande stadganden rörande samma skyldighet. XI. B. 220, 243, 255. A. 280. XIII.
Det var en liten glimt af solljus, som bröt fram genom hvardagsmolnens gråa enahanda, och den glimten betydde för honom möjligheten att hastigare än eljest komma under eget tak och blifva karl för sig själf med gård och grund att styra öfver. Sjön var nog bra, men han hade aldrig trifts riktigt med det lifvet. Däruppe i stugan låg emellertid brodern och kämpade med döden. Litet hvar förstod snart, att det var galet fatt, och man beslöt att morgonen därpå i god tid fara efter doktorn. Under natten sutto brodern och hustrun uppe och vakade. Den sjuke låg stilla och andades tungt med hörbara, långa andetag, hvilka understundom afbrötos af en hård, pinsam och långvarig hosta. Det var aldeles tyst därute. Blott då och då gick ett vinddrag som en sakta pust genom granskogen, och hunden ute på gården gaf skall vid något inbilladt ljud. Hustrun satt stilla framme vid sängen och Karl August hade flyttat sig bort i spiseln, där han lutade sig mot den kritade muren. Han hade arbetat hela dagen och dessutom haft så många underliga funderingar. När det led en timma eller något mer öfver midnatt, insomnade han, och i rummet hördes blott urets pickande, den sjukes oroliga andhemtning och den friska sofvandes regelbundna snarkningar. Fram mot morgonsidan dog mannen. Hustrun sprang fram och väckte svågern. – Karl August, sade hon, kom och se, hur det är. Han for upp, förskräckt och yrvaken, sprang fram till sängen, i det han gned sig i ögonen, och såg på brodern. Han rörde vid honom, lyfte på hans hand, som slappt föll ned, när han släppte den, och blef med ens fullt vaken. – Ja, han är död, sade han. Han erfor en slags beklämning vid tanken på, att han sofvit, just när brodern dog, och han visste ej, hvad han skulle säga. Hustrun lutade sig öfver liket, klappade mannens hand och grät. – Ja, det kan vara slut, innan man vet ordet af, sade hon. Och sedan sade ingen något mer. Därute hade det börjat att dagas, och vinden svepte frostkall fram öfver ängen nedanför stugan, bullrade uppe i skorstenen och försvann med ett långt utdraget susande borta i skogen.
Tersmeden påminna sig, att just när fråga var om Strömsholms kanal och anslagen, dertill, hörde jag till dem, som, på detta rum, talade derför. Deremot bestrider jag, att Staten skall göra ytterligare upoffringar för den ifrågavande jernvägen, utan att af löftesmännen utkräfva de förut lemnade penningarne. Hvad är enklare och naturligare, än att Kronan, af det gamla bolagets löftesmän, återtager sina 100,000 R:dr, och lånar dem åt det nya bolag, som kan bildas, för den händelse Staten finner för godt att upmuntra företaget? I sådant fall har han icke utgifvi,t någon ny summa, utan de penningar, som han en gång äfventyra!, dem låter han fortfarande slå på spel. Men det synes mig icke vara skäl att på det efterlåtna sätt, som här föreslås, förfara mot det första bolaget samt således inkasta Staten i nytt äfventyr att göra ytterligare upoffringar. Man har sagt, ått mycket arbete redan vore nedlagdt på ifrågavande jernväg, och att man icke borde låta detta gå förloradt, utan i stället göra ytterligare tillskott, på det att man 2 * 20 Den i Oktober f. m. mätte hafva åtminstone någon valuta för det först lemnade understödet. Detta är alldeles samma tal, som bankrutörer hålla till sina löftesmän. De säga nemi.: ”käre brot, om du icke vill förlora den summa, för hvilken du redan borgat, så måste du ännu en gång gifva mig ditt namn, ty får jag blott mera penningar, skall jag nog göra rätt för alltsammans.” Men hvad händer? Jo, att när man låter förleda sig af dessa förespeglingar och utlånar mera penningar, eller borgar ånyo, så får man sätta till så väl den sista som den första summan. Det är visserligen möjligt, att så icke sker i förevar:de fall; men Slaten bör det oaktadt icke förfara på det efterlåtna sätt, som nu föreslås, utan tvertom från början visa jernvägsbyggarne, att han, när vederbönde svika, bar allvar med de vilkor, som blifvit upgjorda.
Om det nemi. skulle hända Stockholm detsamma som det 1843 hände Hamburg, att af en allmän ödeläggelse genom eld hemsökas, så vore det önskvärdt att man Den 21 November /. m. 703 blott på en plata af inskränkt omfång behöfde rikta sina krafter till bevarande af våra allmänna arkivförråder. Jag åsyftar ingalunda ett afslag å K. M:s Propos., utan örn ett bifallande, men särskildt motiveradt svar, deruti It. St:r uttala sin önskan, att byggnaden måtte upförast på eli plats som icke är sank, eldfarlig o. s. v. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilhelm: Den sora tagit kän nedom af EiksArkivets nuv:de lokal, torde latt inse behöfligheten af en förändring deraf. Men jag tror, att Utsk:s förslag icke medför ändamålets uplyllande, utan att det blott är ett palliativ som för framtiden icke skall befinnas tillfyllestgörande. I afs:de å KommersColhii hus har Hr Fåhrteus uplyst, att trossbottnarne äro så svaga att de gunga vid dans och dylika tillfällen; de kunna således omöjligen uthärda bördan af de pappersmassor som förvaras i EiksArkivet. Jag tror derföre, att Utsk:s förslag är olämpligt, oeh att man snarare bör upskjuta åtgärden tilldess man kan erhålla ett förslag, som icke är halft och som ej gilver anledn. till något sådant missuöje, som upstod då Ständerna inköpte EiksArkivets nuv:de hus. Beträffande den af K. M. föreslagna platsen för det nya EiksArkivet, nemi. norra ändan af Carl XIILs torg, instämmer jag med denj, som på grund deraf att denna tomt befanns otjenlig för EiksMuseum, äfven anser den mindre passande för den riu ifrågavar:de byggnaden. En talare har omnämt, att vid Trädgårdsgatan finnas flera hus som sjunkit till följd af dålig grund, och jag vet ett nytt hus som redan har flera betänkliga sprickor.
I afseende på hvad den ena Ledamoten Herr Cederschjöld anmärkt-, får jag förklara o,ch erinra, att det åberopade KonungaBrefvet icke är att anse såsom en ny Lag, ty egentliga Lagep jfr uti 19 Cap. Missgpnfi.ngs,- Balken gifven, men uti sista eller 3:dje §. befinnas alternativer, hvilka yarit obestämde* öfverkemnade till Domarens, fiepiöfning, oell hvarom jag tror, aft Styrelsem,agten ägt sätt aflutfärda en mera. bestämd förklaring; pcb det är med anledning deraf, sorn detifrågavarande KonungaBrefvet till. allmän efterrättelse utkommit. När den värde Talaren yttrar, att det var, så till, sägan des, en envålds Regering, sorn utfärdade detsamma, så, borde han ock erinra sig, att denna Lagförklaring icke kan anses ogiltig, för det, att den ej likmätigt vår sedermera antagne Constitution tillkommit. Hvad angår det Herr Friherre Boije.till mig enskildt yttrat, får jag, med; aktning för dea värde Ledamoten, hvars tanke - 364 Den jo Julli f, m. sätt emot mig jag från ungdomen känner, och hvars afsigt jag är öfvertygad icke varit att särskildt smäda, härmedelst förklara , att det åberopade 1787 års Kongl. Bref blifvit i den mest högtidliga form återkalladt genom vår lyckliga RegeringsForm och den särskildt stadgade TryckfrihetsLagen, Men jag får ock förklara, att då Domaren blott är Lagens tolk, och ovilkorligen skyldig att följa Lagens bokstaf och mening, sä, om detta Kongl. Bref 'icke hade varit sålunda upphäfvet, hade jag visserligen derefter dömt hvar och en, som enligt detsamma vid min Domstol blifvit attaquerad och förvunnen, och följderne deraf fingo tillräknas den befallande Stiftaren och ingalunda den lydande skiparen af denna Lag, sora nu mera är formeligen upphäfven, så att den särskilta exempelvis framställde erinringen synes mig mindre lämpelig.
Om obligationerna utgifvas af en slörr^ eller flere mindre Hypotheksföreningar, kan härvidlag vara likgiltigt, men icke så med Sparbankerna. Sådane måste finnas inom alla orter, om ändamålet öfverallt skall vinnas. Stiftandet af sådane besörjes utan tvifvel bäst såsom en kommunal-angelägenhet, men kan dock i väsendtlig mån uppmuntras och befrämjas af lokalmyndigheterna, och det vore måhända ej otjenligt, om desse anmanades att söka tillvägabringa sparbanker på de orter, der sådane ej redan finnas. Hypotheksföreningar, Privat-Banker och Sparbanker äro visserligen enskildes eller kommuners tillhörighet, men de höra dock till det slag af inrättningar, på hvilkas behöriga skötande allmänna säkerheten i så hög grad är beroende, alt de ej böra lemnäs utan en noggrann kontroll af Regeringen. 1 detta afseende torde ännu något återstå att förbättra. Väl hafva nämnda inrättningar af Kongl. Maj:t fastställda reglementen, och lokalmyndigheterna hafva rättighet och till en del pligt, alt tillse det föreskrifterna efterlefvas, men denna pligt är ingalunda lätt att fullgöra, ty äfven för det skarpaste och mest vana öga faller det sig svårt, om ej omöjligt, att vid ett kortare besök förvärfva visshet om alt alla säkerhetshandlingar äro i behörigt skick, att räkenskaperne äro riktiga, och att allt hvad reglementet föreskrifter blifvit iakttaget. Jag tror derföre att allmänna ombud böra deltaga i de årliga revisionerne af alla dessa inrättningar, för de större af hvilka ombuden torde kunna förordnas genom Finans-Departementet, och för de mindre af Landshöfdingen i orten, hvarefter de anmärkningar, sorn med afseende på allmänhetens säkerhet blifvit gjorda, skulle insändas tili Finans-Departementet och till Justitiae-Canzleren. Stockholm den 5 Mars 1853. E. v. Troil. JLitl. n. I Finans-komiténs beslut att såsom sitt eget antaga Herr Fabrikör Arnbergs anförande angående Kredit-lagstiftningen, har jag ej till alla delar delar kunnat instämma. 118 Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse, N:o 10.
Directionens förvaltning år i8'34 utfärdat Decharge, som till Ranco-Fullmagtiges stadfästelse öfverlerrrnats, hade, innan sådan stadfästelse hunnit meddelas, i Ranken blifvit insatt en från Örebro Landt-Ränlerr ankommen Assignation med blauquelte-nummern 1977, af Låne-Conloirets formulär å jooo R:dr för räkningen N:o 2, å hvilken Assignation namn-underskrifterne befunnits vara ellerapade och förfalskade; hvarefter, genom anställde undersökningar, blifvit upplyst, alt e. 0. Contoirs-skrifvaren Hedengren , under loppet af Maj månad i835, ulprånglat icke allenast berörde falska Assignation lill vice Landl-Räntmästaren i nämnde Län Ekmark, utau äfven en på enahanda sätt förfalskad, med blanquette-nummern 1976 försedd Assignation å lika belopp, till Handlanden i Örebro Anders Kumlin. Vid den inventering, som, lill följd af underrättelsen, att falska Åssignationer voro i omlopp, genast af Låne-Conloirets Direetion, i närvaro af 3 Ledamöter utaf Rikets Ständers näst förut församlade Revisorer, företogs af Contoirets behållning i Assignalions-blanquetter, befanns densamma, enligt räkenskaperna, fullkomligt riglig, med undantag af en aldie och till utseendet orörd bundt blanquetter af formuläret å 1000 R:dr, deruti saknades 2 blanquelter under samma nummer, som funnits å de af Hedengren utprånglade Assignationerne; och då således ansågs för gifvet, att dessa 2:ne blanquetter blifvit af Hedengren, under den tid, han vid Låne-Contoiret biträdt, på bedrägligt sätt ålkomne samt derefter med falska namn-underskrifter försedde och i omlopp satte, bade efterspaningar anställts och allmän efterlysning utfärdats efter Hedengren, utan alt lian kunde ertappas eller underrättelse om hans vistelseort vinnas.
Och hade Rikets Ständer, som biföllo Utskottets ofvan upptagna Betänkande, uti underdånig skrifvelse af den 22 Februari 1845 bos Kongl. Maj:t anhållit, att de af Utskottet föreslagna förfoganden i frågan om bergsfogdetjensternes indragning kunde i nåder vidtagna varda. Ilvad sålunda, i målet förekommit, har UtskottPt i öfvervägande tagit; och beträffande frågan om bergsfogdetjensternes indragning, så ehuru Utskotskottet, med instämmande uti de skäl, som ligga lill grund för motionen och hvilka blifvit i Riksens Ständers nyssberörde underdåniga skrifvelse närmare Bm R. H Prat. 1847 <xh 1848.'8 Sami, 20 UOfl % Mm. Mm».- Sim.-Utti. fklämktmde, W:« 88. utvecklade, finner den föreslagna indragningen vara nyttig samt äfven »i bebofvet påkallad, likväl och som Kongl. Maj:t icke allenast i nådigt svar den 6:te Maj 1845 behagat förklara, att Riksens Ständer» underdåniga framställning »hille framdeles förekomma, i sammanhang med den väckta frågan om förändrad organisation af Bergs-staten, utan också i Dess nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och behof den 12 November 1847, i hvad den anginge Bergs-koiiegii ombildtiing till öfverstyrelse för bergverken, nådigst utlåtit Sig, att de besparingar oberäknadesom, genom tillämpningen af den för nyssnämnde Öfverstyrelse fastställda nya staten, kunde uppkomma, ytterligare minskning i detta embetsverks personal torde kunna ega rum vid skeende vidare förminskning elier förenkling af bergsstyrelsens göromål, så snart d* af Kongl.
emellertid, men d i salsom det förnämsta skälet till afslag anfördes, att erfarenhet Saknades salväl om beskaffenheten som om resultatet af den vid de högre flickskolorna meddelade undervisningen, väcktes inom riksdagen förslag om en slrrifvelse tii Kongl. Maj: t med begiran om utredning af dessa förhållanden. I enlighet härmed ingick 1885 alm riksdag till Kongl. Maj: t med underdånig anhallan, att Kongl. Maj: t ' ticktes 1&amp;ta undersöka, huru undervisningen i de en-. skilda högre skolorm för kvinlig ungdom bedrefs och hvilka resnltnt af densamma dittills vunnits samt att af de upplysningar, som genom undersökningen erhällits, gifva, riksdagek del. En komité tillsattes för detta iindmB1, och de af densamma företagna &amp; dersökningarna ha otvetydigt gifvit vid handen, att flickskolorna i allmänhet, efter mattet af sina krafter, sträfva att fylla sin ansvarsfulla uppgift och att det .väsentligen. är deras dåliga ekonomiska s t ä h i n g, som bär skulden för de befintliga bristerna, vare sig dessa framträda i form anf mindre god uudervisning, olaimplig anordning af de resp. läroämnena och lärokurserna, dålig lokal eller otillräclclig och bristfällig materiel. Då dessa förhållanden icke kunna anses rara d m ä n t kända, torde det ej vara obefogadt att med iiiigsa ord G r - maré belysa dem. Att undervisning&amp; i ~iclcskolorna understundom lämnas itskilligt öfrigt att önska, beror .i första rummet därpå, att skolorna i allmänhet icke hafva räd att anstilla kompetenta lärarinnor, åtminstone ej i tillräckligt antal, utan mingen ghng miiste nöja sig med personer, som hvarken aga erforderliga unslraper eller pedagogisk utbildning .. Ofta besättas Iärariiineplatser med unga flickor, som efter slutad skolkurs, undervistelsen i hemmet, önska någon regelbunden sysselsättning, och dessa, som icke iiro hänvisade &amp; t lefva, på inkomsten af sitt arbete, kunna naturligtvis nöja sig med en mycket l å g aflöning.
St:r den modifikation, att qvinnan för att blifva myndig endast behöfde anmäla sin önskan derom hos Domstolen, men hon skulle hafva upnått 30 år. K. M. fann Sig likväl icke kunna bifalla förslaget, men 2 år derefter är man genast färdig att förklara qvinnan myndig vid 23 års ålder utan dylik ansökning. Hvad erbjuder väl Utslcs förslag? Jo! myndighet åt qvinnan, sedan hon fyllt 23 år och hon anmält sin önskan hos Domstolen, och detta förslag synes mig vara en högst klok öfvergång. Jag kan icke antaga, att qvinnan skall begagna sig häraf med mindre än hon känner sig förmögen att vårda sitt gods. Emot förslaget har man sagt, att en far eller förmyndare skall afhålla qvinnan från en dylik anmälan. Det är en sanning, att mannen kan missbruka sitt inflytande på qvinnan, och detta är äfven ett af skälen emot qvinnans myndighet, men derföre att dylika missbruk kunna finnas, bör väl icke den K. Proposin obetingadt bifallas, Den här gjorda anmärkn. att med antagande af Utskrs förslag, qvinnan nödgas ständigt bära på sig prot.-utdr. om hennes myndighet, kan med lika skäl anföras emot den K. Propostn, emedan hennes omyndighet då beror på hennes anmälan hos Domstolen, att hon icke vill blifva myndig, och det blir för henne ganska svårt att styrka, det hon icke begärt att blifva myndig, ty hon skall deröfver begära prot.-utdr. för hvarje Ting, hvarje rättegångsdag från den dag hon fyllt 25 år. Således är bevisningssättet efter Utskis förslag mycket lättare än efter K. M:s förslag. Man har äfven talat om andra nationers exempel. Jag vill följa dem, så vida de äro goda, men är fråga om att från gällande lagstiftning öfvergå till en annan, anser jag det vara hvarje nations rätt att vidtaga de åtgärder, som erfordras, oberoende af åsigterne hos andra nationer. Jag frågar Hrnne, bjuder väl klokheten att antaga den K. Propos:n för närv:de? är det under tidpunkten af en financiel kris, då vi gå på en vulkan, qvinnan skall Irampa sina första steg på affärsbanan?