Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ccnstitutioiu-TJtskottcis Memorial I\T.o 117. 3 Vid Voterings-sedlarnes uppsummerande befunnos gifna 3g Ja ock 4<> Nej. Tjugutredje Foler ings-propositionen. Se Mern. Piop. 3. ”Den, sorn gillar följande nja eiler 6:te moment i 14 §• Riksdagsordningen : ”Manufartur ister och Fabriksidkare på landet j som icke tillhöra annat Riks-Stånd, vare berättigade att förena sig med närmaste Stad inom Länet, för att der, i nion af deras Krono—utskjlder, jemförda med total-beloppet af de röstegandes i Staden, deltaga i RiksdagsmannavalenA och äfven sjelfve kunna till Fu/lmägtige väljas: åliggandes det Collegial ■ s ty reisen öfver Fabrikerna att, när Riksdag inträffar, uppgöra de närmare bestämmelserna för denna representations-rätt,’’ ”röste Ja;’ ”Den det ej vill, röste Nej." ”Vinner Nej, komma i detta moment orden: ’’Krono-atskyIder, jemf örda, in.in.” att förändras till: ’’ Bevillning för egendom och rörelse, jemf ord m. m." Sedan en sedel blifvit casserad, befanns voteringen hafva utfallit med i3 Ja, emot 65 Nej: Tjugufjerde Voteringspropositionen. Se Metnor, Nio 5g.
M. skulle finna för godt att i nåder bifalla Fångstyrelsens förslag till deportation för lifstidsfångar, hvilket öde dock skulle tillerkännas dem såsom benådning, i fall de deraf ville sig begagna, så skulle fängelserna vinna i utrymme och den rätta af ali slags fungclassification kunna beredas, den nemi, alt classificera fängelserna, så att i hvart och ett endast förvarades ett slag brottslingar eller förbrytare. Fångstyrelsens, und. förslag afser detta ändamål, och om det antages, kan man komma i tillfälle att bereda en classification, som t. o, m. är bättre, än hvad man omtalar och lärer vara förhållandet i Amerikanska Fristaterna. Detta har också varit, som nämndt är, Fångstyrelsens afsigt; men annat är afsigten, och annat utvägar till dess verkställighet. Den 28 Maj f. ra. Man måste derföre åtnöja sig att fortgå med modificationer i systemet, och häri, äfvensom i våra strafflagar, ligga orsakerna, hvarföre Fångstyrelsen gått tillväga på sätt som skett, och hvarföre olika slag af fångar ännu äro förvarade i samma fängelser. Jag bör likväl, i anledn. af Gr. Cronhjelms anmärkning, att lifstidsfångar äro sammanblandade med mindre brottslingar, erinra, att arbetet väl är gemensamt på verkstäderna efter arbetsslagets natur, men fångarna bo och äro tillsammans endast efter vissa classificationsgrunder. Hvad åter tystnaden beträffar, som Gr. Cronhjelm tror icke vara anbefalld, är föreskrift derom längesedan gifven, ehuru det är möjligt, att måhända icke alla föreskrifter blifva nog strängt iakttagna, helst vid inrättningen i Malmö, hvarest den bevakande tillsynen är ringa för att ej öka kostnaderna, och nödvändigheten att förvara alla slags brottslingar i ett fängelse tvingat styrelsen att derstädes hys.a fr. o. m. lösdrifvare t. o. m. lifstidsfångar. Sedan jag likväl lyckats att äfven vid denna inrättning få anställda skickliga styresmän, har jag anledning hoppas, att ingen skälig anmärkning i denna del skall kunna göras.
De för öfrigt med säkerhet kände brandskadorne voro till antalet nio, af hvilka en . uppgående i värde till 347 R:dr, icke blifvit ersatt, men de öfrige godtgjorts af de allmänna brandstodsbolagen samt bolaget Skandia med sammanlagdt 36,003 R:dr. Länets Kreaturs-försäkringsbolag till ersättande af förluster genom den smittosamma lungsjukan, för hvilket Kongl. Majit den 26 September 1849 stadfästat reglemente, har under perioden lyckligtvis ej behöft utöfva någon verksamhet. Tab. Litt. L. Brandstodsföreningar. Antal försäkringar. Ansvarighetssumma. R:dr E:mt. Antal ersatte brandskador. Utbetald brandskadeersättning. R:dr R:mt. Vid 1860 års slut. Under hela perioden. Försäkring af fiskredskap. Ränteförsäkringsanstalt. Två bolag eller föreningar finnas stiftade, den ena år 1855 i Mjellby och den andra år 1857 inom Thorhamns socken, i ändamål att genom försäkring bereda ersättning för fiskredskap, som genom storm eller olycka under vräkning i sjön förloras eller så skadas, att den blifver obrukbar. Till försäkring antagas endast silloch laxgarn samt ekor, tillhörige fiskare inom socknarne. Delägarne utse styrelse af personer inom eller utom bolaget och erlägga bestämda årsafgifter för hvarje försäkradt garn eller eka. Vid 1860 års slut funnos 108 delägare, som försäkrat 2,481 sillgarn, 18 laxgarn och 6 ekor till ett sammanlagdt belopp af 15,841 R:dr. Under perioden hafva ersättningar utgått för 329 förlorade eller skadade sillgarn med 1,914 R:dr. Försäkringsafgifterna under tiden uppgingo till 2,136 R:dr. Kassabehållningen utgjorde vid 1860 års slut 1,508 R:dr, förutom 1,875 R:dr föreningarne anvisadt understöd af allmänna medel, som utgör en stående grundfond, hvaraf räntan, men ej, utom i särdeles ömmande fall och med Länsstyrelsens tillåtelse, någon del af kapitalet må till skadeersättningar eller annorledes begagnas.
Och ansåg Preste - Ståndet för sin del följande hufvudgrunder för den förnyade Nådiga Förordningen böra i den underdåniga Skrifvelsen bestämmas: l!o att visitationsrättigheten bör vara inskränkt till öppna salubodar , samt sådana rum, der varor till salu hållas, Upplagsbodar, Magazin och Uthus , äfvensom till foror eller varutransporter, ehvad de anträffas å väg, eller upplagseller hviloställen j 2:0 att tiden, som förflutit ifrån det den olofligt införda varan i huset inkommit , in - Prof. Utdrag den 18 Januarii 1830. 87 till dess beslag derå göres, i intet faM bör vara af inflytande på beslagets laglighet ; r 5:o att varor väl må anhållas, men icke undersökning deraf, eller visitation derefter, ske annorlunda , än i tillkallade vittnens närvaro ; samt 4*o att utan afseende, om vid verkställd visitation olofligen införde gods, eller till så högt värde, att det förbrutet anses, anträffas, eller icke, ansvar må åläggas den Tulltjensteman , som visifationen förrättar, endast i de fall, då han å andra ställen eller tider, eller på annat sätt än tillåtet är, förrättar visitation , eller der under i någon måtto våldsamt eller oskickligt sig förhåller; börande dock samma ansvar, endast med undantag af de fall , då allmänna Lagens stadganden om Edsöresbrott samt Kongl. Förordningen af den 2o Januarii 1779 skall, för begånget personligt våld , tillämpas , stanna vid penningeböter, suspension eller tjenstens för^ lust, allt efter förbrytelsens beskaffenhet. I öfrigt fann Preste - Ståndet stadgandet af alla reglementariska och detail-föreskrifter till ändamålets vinnande böra åt Kongl. Majtt , som i Nåder lärer deröfver infordra vederbörande Autoriteters Utlåtande, i un. derdånichet öfverl<>r,r’n''”, 88 Prof. Utdråg den »8 Januarii 183»; Från Välloflige BorgareStåndet. S. D. Herr Modin begärde ordet ochi anförde.- ”Högtärade
Till detta slag lära de nu uppräknade förbrytelser, första resan begångna, otvifvelaktig! böra hänföras, och då, i fråga om den svåraste af dem, eller inbrotts-stöld, åt Domaren blifvit öfverlemnadt, alt efter omständigheterna döma till spö eller ris, eller till fängelse vid vatten och bröd, tror Utskottet, att, i fråga om den klandrade inskränkningen, tillbörlig varsamhet blifvit af Utskottet iagttagen, ÅU, på sätt Herr Cederschiöld och Hprr Friherre Cederström yrkat, i stället för spö- och ris-straffen bestämma fängelse-straff med arbete skulle, i anseende till det högst ofullkomliga skick, hvaruti fängelserna och Corrections-inrättningarne i Riket för närvarande sig befinna, mera motverka, än befrämja åtminstone ett af de med straff i allmänhet afsedda ändamål, nemligen att förbättra den brottslige, oberäknadt, att en så genomgripande förändring fordrade omskapning af hela straff-systemet, såvida nödig enhet deruti skulle bibehållas; och lärer på den i sammanhang härmed af Herr Cederschiöld framställda anmärkning, att skillnaden emellan straff för berörde qvalificerade brott samt för enkel tjufnad skulle, i vissa fall, upphäfvas genom ifrågavarande förslag, något afseende desto mindre böra fästas, , som det, till stöd för anmärkningen, exempelvis uppgifna förhållande icke blefve en följd af Utskottets förslag, utan komme att hafva sin grund deruti, att, enligt sakens natur, inom hvarje art af kroppsstraff ali vidare gradation måste upphöra, sedan högsta straffgraden är upphunnen. Det har å en annan sida blifvit ogilladt, att Utskottets i 3:dje punkten gjorda hemställan, att, bland de alternativa straffbestämmelserna af spö eller ris, eller af fängelse vid vatten och bröd, för dyrks innehafvande, endast sistnämnde straff borde å samma brott, första resan föröfvadt, tillämpas, icke är vorden utsträckt till alla andra fall, der lagen tillåter Domaren att, efter omständigheterna, använda den ena eller andra af dessa straff-arter.
Om jag kunde, lika med den siste värde Den 8 Augusti f. i». talaren, antaga, att K. M:s propos. åsyftade en enda sk:s tillökning i embetsmäns löner, skulle jag genast öfvergå till hans tanke; inen den värde ledamoten torde tillåta mig förblifva vid min tanka och anse det vara grundfalskt, att K. M:s propos. skulle leda till förökning uti lönerna. Förslaget kan lika så väl leda till en förminskning sorn en förökning. Det vore att bortblanda frågan, om man af K. M:s propos., som icke åsyftar annat, än att bringa till jemnhet ett gifvet förhållande, ville taga sig anledning att föröka lönerna. Vid i8i5 års riksdag hafva It. St. stadgat den grund för embeismännens löningsstat, att en viss del af lönen skall utgå i spannmål, beräknad efter riksmarkegången. Till menniskans förmåga hörer ej att kunna förutse, hurudan skörden skall blifva. Efter skörden rättar sig likväl riksmarkegångspriset, och deraf har händt, att ett qvartal, som ena året utgjort 4oo r:dr, har det andra året endast uppgått till 311 r:dr. Nu har K. M. icke föreslagit annat, än att ett medium af de fem sistförflutna årens riksmarkegång må bestämmas såsom grund för lönernas beräkning under efterföljande åren intill nästa riksdag; och då öfverlemnar jag till en hvar med urskilning begåfvad menniska att bedöma, om deruti ligger något förslag till lönernas förhöjning, eller om icke en förminskning lika lätt som en förhöjning derigenom kan inträffa. Jag upprepar min begäran om bifall till K. M:s propostn. Hr Dalman; Jag har icke funnit mig öfvertygad af de skäl, som Frih. Palmstjerna anfört; ty då medelpriset å under lönerna beräknad spannmål för de sista io åren just motsvarar, hvad nu blifvit föreslaget, kommer således något högre anslag icke i fråga; tvärtom skulle ett öfverskott uppkomma, i händelse de följande åren gåfve en sämre årsväxt, än de föregående, för hvilka medelpriset blifvit beräknadt.
Almquist har i skrift försvarat meneden, och har sedermera praktiserat den i handling: A.B. har, berömmande hans bok, icke inlagt den ringaste reservation mot denna princip i theorien, och uttryckligen gillat den i praxis; – gillat nemligen, att en prest, i offentligt tryck och tal utom predikstolen, lärer en helt annan lära än den han i sin prested besvurit; ty hvem minnes icke huru A.B. beundrade och understödde confratern vid väfnaden af hans sophistiska finter i tvisten med Upsala Domcapitel, och huru högt det jublade, då han genom sin befordran till Regimentspastor, utan att, såsom vanligt, behöfva förete bevis öfver lära och lefverne, emanciperade sig från denna besvärliga autoritet och kom under mera öfverseende förmäns domvärjo. A.B. tillåter vidare medborgare, att tvertemot Sveriges allmänna Lag, Tryckfrihetsförordn. och aldratydligast mot den af alla aflagda Trooch Huldhets-eden, sammansvärja sig mot den Författning vi alla besvurit: det tillåter mot samhällsordningen vildt predikande klubbar och möten, tillåter röstvärfningar och banketter, gåsmarscher och demonstrationer, öfverrumplingar och insurrectioner, och slutligen – om concessionerna låta vänta på sig – revolution och throners uppbrännande. Så långt går vårt lands första tidning: således godkännande allt, utan undantag, hvarigenom en revolution kommer på fötter; men en revolution har aldrig kunnat bibehålla sig utan proscriptioner, och skoningslöst undanrödjande af sina motståndare eller af dem, som vilja stadna på halfva vägen: äfven till och med de politiska morden hafva vi sett A.B. urskulda och försvara, såsom nödvändiga och förlåtliga undantag; men det gillar icke guillotinen och „fredsyxan„ såsom permanent, icke såsom republikansk princip, icke som folksouveränetetens sista bålverk.
Silfversköld ingifwtt Meinorial, deruti Herr Friherren anfört, huruledes i en förfluten tid blifwit anlagde flere Wattenwärk, hwil, ka genom uppdämning satta hela Landsträckor under wakten och således betaga möjeligheten af de odlin, gar, hwartil! en ökad folkmängd och större Industrie i denna wäg annars föranledde, samt i sammanhang härmed pa flere anförde skal yrkat stiftandet af en sadan Lag, som bestämmer de omständigheter och grunder efter hwilka en ägare af ett dylikt skadligt Wattenwerk wore förbunden, att derföre antingen emottaga utlösen, eller detsamma emot ersätt, ning flytta och ombygga. * * Lag - 1844 Den »8 Julik. Lagsamt Allmänna Beswärssch EconomleUtstotten hafwa wid öfwerwägande af detta ämne, ansett sig först böra afgöra betz allmänna rättwisa och betz allmänna nytta. Hwarje ägare af ett Wattenwerk åberopa» helgden af sin rätt att bibehällas wid orubbad besittning af dylika ^inrättningar, under de willtor, som alfölia deras ägande. Han har också rätt uti denna fordran, sa länge en sadan orubbad besittning icke störer eller gör intrång uti andras lika heliga rättigheter; men det wore orättwist, och emot samhälls-inrältningens ändamål stridande, om en rättighet kunde orubbad bewaras, hwilken uppenbart stadade det allmänna, och kränkte sadane enskilte rättigheter, hwilkas utöfning Lagen borde befordra och stydda. Da man ur denna synpunkt, som efter Utstottens tanka, är enlig med de för Lagars stiftande giltiga rättsprinciper, betraktar ämnet, uppkommer den fölgd, att en Wattenwcrks-ägare icke har grundade stöl, att bestrida en Lag, som förklarade honom skyldig, att emot ersättning borttaga, flytta eller pa annat sätt ändra eller rubba ett södant Werk, när detsamma genom uppdämning wällade mer eller min, dre skada a andras agor. Detze lida utan ersättning wärkelig intrång uti jin ägande rätts begagnande.
Det ena och andra underställes de respective Riks-Ståndens vidare En Ledamots serskilda mening bifogas. Sockholm den 17 Junii 1818, Utdrag af Protocollet häUit hos Rikets Höglofl. Ständers sammansatte Statsoch Banco-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 17 Juni i 1818, "V^id 4:de Puncten uti Höglofl. Statsoch Banko-Utskottens förslag till jemkningar i vissa delar af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande utredningen af Götha Canal-BolagsMalrnöocli Götheborgs Disconter gjorde Herr Borgmästaren Holm följande Reservation: ”Utskotten hafva ej magt att föreslå någoU jemnkning i andra fall än deri Riks-S änden äro skiljakiige i sine Beslut. Nu befinnes, att Presteoch Borgare-Stånden beslutat, att Götha Canaloch ;i85ö Stats-och Banko-Utskottens Betänkanden. Malmö Disconters 3 procents sedlar och afskrifnings-räkningar skola inlösas om 5 år med ^nlels afbetalning årligen, och hvarmed början skulle göras nästa år. Deremot hafva Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet enstämmigt beslutat, att hälften skulle inlösas genast och den andra hälften om a§ år, sålunda att, enligt Bonde-Ståndets beslut, skulle den då betalas på en gång, men enligt Ridderskapets och Adelns be" slut på 3 serskildta Terminer. I afseende-på första hälften är således 2 Stånds beslut emot 2 Stånds. Häruti kan således ingen jemnkning äga rum, utan bör deni na fråga afgöras uti förstärkta Utskotten, så vi* da ej något af Riks-Stånden dessförinnan frångår sitt beslut; Deremot bör jemnkning endast tillstyrkas i afseende på sista hälften; Och då skulle jag tro, att den sålunda bör kunna ske, att första |:de!en af sista hälften torde något förr utgå eller början dermed ske den i:ste October 1820, och hvarje halft år utgifvas, tills lieia summan blifvit fulleligen betald. Ut Supra.
Prop. N:o om Statsverket 1856. förutse, på hvilken af statsbestyrens skilda vägar han skall finna verksamheten mest öfverensstämma med sina anlag eller lemna den bästa förhoppningen om fortkomst och utkomst, bör det stå honom öppet att, såsom extraordinarie arbetare på flere af dessa banor, göra sig bekant med deras egenskaper och göra sin egen användbarhet känd hos dervarande förmän, till dess han, genom inlagda förtjenster och vid yppad ledighet på ettdera stället, kan der få sig tillförsäkrad den minsta vedergällning, hvarmed Staten anser en ordinarie tjenare kunna godtgöras och vara, för sin ensamma person, nöd torfteligen bergad. Men, då utsigten till vidare befordran är till tiden obestämd och vanligen aflägsen, torde den underordnade tjenstemannen, som, med ännu ungdomlig arbetskraft och själsspänstighet, har en loflig benägenhet att genom ökad anslränguing söka bereda sig tillräckligare medel för en sorgfri ekonomisk ställning, icke billigtvis böra förvägras att, med fortsatt arbete på någon af de öfriga vägarne, förvärfva en ytterligare års-inkomst, alltid under förutsättning, att vederbörande förmän pröfva den förra befattningen icke utgöra hinder för den sednares haudhafvaude på behörigt sätt.
Det är att hoppas, att då frågan nästa år återkommer, regering och riksdag härutinnan skola visa sig mera fördomsfria, än hänsynen till stelnade dogmer tillåter vördig prästerskapet. de En gammal fråga, nämligen om beredanaf ålderdomsunderstöd åt barnmorskor, 1898 har i år ryckt mycket nära sin lösning. Frågan om ålderdomsunderstöd åt barnmorskor berör j u på grund af sitt samband med allmänna hälsovården ett verkligt statsintresse, och skall man kunna begära ett fullt tillfredsställande utöfvande af med denna tjänst förenade plikter och ej afskräcka för yrket lämpliga kvinnor att ägna sig däråt, måste man ock sörja för, att barnmorskorna blifva bättre tillgodosedda i ekonomiskt hänseende och ej behöfva motse en ålderdom i nöd. Denna fråga har ock gång efter annan förekommit i riksdagen, men hittills fallit, hufvudsakligen därför att man begärt ålderdomsunderstöd åt hela den legitimerade barnmorskekåren, omkring 2,500 personer. I år inskränkte man sig till att begära sådant understöd endast åt barnmorskor, som äro anställda i någon kommuns tjänst, alltså omkring tre fjärdedelar af hela kåren. Och denna gång vanns riksdagens bifall; visserligen hade det mäktiga statsutskottet afstyrkt motionen, men då de erinrades om den viktiga roll barnmorskorna spela vid herrar statsutskottsledamöters första framträdande i lifvet, gåfvo äfven de efter, och resultatet blef en skrifvelse till k. mit i ämnet. Dessutom anvisades 3,000 kr. till anordnande af repetitionskurser för äldre barnmorskor och till beredande af fri bostad eller hyresbidrag åt deltagarinnorna däri, uuder den tid de genomgå dessa kurser. En kvinnofråga. med sorglig bakgrund har äfven varit föremål för riksdagens behandling. Den gäller de barn, som döpas i okända föräldrars namn. Under Gustaf den tredjes njutningslystna dagar vidtogs i syfte att minska antalet barnamord den humanitära åtgärden, att kvinna, som ville vara okänd, kunde få sitt barn döpt och autecknadt i kyrkoboken, utan att hon behöfde uppgifva sitt namn. Tidsomständigheterna ha emellertid under de gångna 120 åren, som detta stadgande ägt bestånd, skapat något helt annat än hvartill det ursprungligen var ämnadt.
Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, i anledning af gjorda ansökningar om eftergift af kronans rätt till ett efter trumpetaren Mårten kVippel fallet daua-arf. Kongl. Majit behagade, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo. L. Chr. Bäck. Bih. till R. St. Prot. 1847 oc^ 1^48, t Saini. 1 A/d. Q Haft. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1847. Kongl. Maj:ts Nåd. Ank. till Exp. Utsk. d. 22 Dcc. 1847, kl. 2 e. m. Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer med förslag till förnyad tulltaxa; gifven Stockholms slott den 7 December 1847. DS Kongl. Majit till Rikets Ständer under den 6 Augusti 1844 allat nådig skrifvelse angående tulltaxeregleringen, fann Kongl. Majit Sig böra föreslå Rikets Ständer, att, för den påföljande tiden till nästa riksdag, i de väsentligaste delar bibehålla dåvarande tulltaxa, med iakttagande af de jemkningar, förklaringar och ändringar deruti, som, af omständigheterna påkallade, redan voro, enligt derom af trycket utgångna allmänna kungörelser och cirkulärbref, af Kongl. Majit vidtagna. Af de Dera ändringar i då gällande tulltaxebestämmelser, som Rikets Ständer för deras del beslöto, blefvo dock genom den sedermera utfärdade förnyade tulltaxan af den 5 November 1845 åtskilliga fastställda, och sådant dels i den mån, uti mindre väsentliga delar, afseende fanns böra fästas å dervid upplysta särskilta förhållanden, dels, beträffande införselsafgifterna å några hufvudsakligare varuslag, på grund af det oskiljaktiga sammanhanget med Rikets Ständers beslut angående tillgångars anvisande för statsbehofven.
N:o 460 blef af R. o. Ad. bifallet. Före - Den April f. m. Föredrogs ånyo BancoUtskts den 50 gisil. Mais och den 3 dennes på bordel lagda belänk. IV:o 155, i anledn. af vackla frågor om förändring och förtydligande af de för handelsoch näringsdisconternas lånerörelse, uti 4j 5 och 6 raomln af 5.3a §:n i bancoreglementet af den 56 Maj 1835, lemnade föreskrifter, ang:de dels antalet af namn, som erfordras såsom hypothek för lån utöfver 10,000 r:dr, dels belåningen al vexlar, dels liögsta tillåtna skuldsåttningsbeloppet och dels förbudet mot låns omsättning. Hr Rosenblad, Bernh.: Vid ifrågavar. betänk., hvars tillstyrkanden jag i öfrigt gillar, anhåller jag få göra följande anmärkningar: 1:0 Utsk. har bibehållit formen, beläning af vexlar, för de fall då någon på en innehafvande vexel vill i Handelsoch Näringsdisconten förskaffa sig penningar. Denna form är likväl både onyttig och skadlig: a) onyttig; om en låntagare, såsom hypothek för egen afgifvande skuldförbindelse, aflemnar en vexel, så utgör låntagarens skuldsedel jemte denna vexelsäkerheten för förbindelsen, men alldeles samma säkerhet, endast med kraftigare former, har disconten örn vexelinnehafvaren med sitt namns underskrift endosserar vexeln; ty då blifver han under vexelstadgans strängare förbindelse medansvarig för vexelns inlösen ; b) skadlig; ty derigenom alt den till disconten ställda skuldsedel måste vara ställd på vissa fulla månader, kan icke alltid dess, det vill säga det nya lånets förfallotid, blifva densamma som vexelns. Häraf hafva orsakats de svårigheter för vexelrältens bibehållande och det deraf uppkommande dubbla besvär, hvaröfver discontdirectionerne klagat.
På samma gång skulle också tjenaren, genom det föreslagna' sättet, delsfinna för sig så mycket angelägnare att söka göra sig förtjent af förd.elaktiga betyg, som han visste, det dessa för längre tid måste följa honom; och dels hafva lättare att förvara betygen, än om de utgjordes af flera mindre papper. Jag är alltså af den mening, att Rikets Ständer borde hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning om meddelande af det tillägg till de i Kongl. Maj-.ts förnyade Nådiga legostadga för husbönder och tjenare den 23 November 1833 meddelade föreskrifter rörande orlofssedlur, att dessa förklaras böra skrifvas å helt pappersark, och den ena i följd efter den andra, samt att tjenstehjon, så vida det hos fyra olika husbönder innehaft befattning, skall vara skyldigt att vid tjenstsökande förete minst fy ra särskilda orlofs-betyg. Beträffande åter de kontroller, motionären föreslagit för vinnande af visshet om orlofssedlars äkthet och förekommande af förfalskning deraf, finner jag de i sådant afseende uti Kongl. Majits ofvanomförraälda Nådiga legostadga redan meddelade föreskrifter, derest de sorgfälligt iakttagas, vara tillräckligt betryggande; i följd hvaraf jag anser att motionärens framställning i denna del bör lemnäs utan afseende> 1 förestående mening instämde J. G: Wasmuth från Stockholms län. Allm. lett.- och Ekon.-Utskottets BetänkandeN:o 36 13: N:o 30. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Jan. 1954, kl. 11 f. n». Betänkande, i anledningaf väckte motioner om Lands-fiskals(jenstennes indragning.