Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter den erfarenhet, jag vid sista plenum inhemtat, har jag icke ämnat förfäkta min mening, Den 22 Maj. hvilken jag finner icke vara öfverensstämmande med B. o. Ad:s. Jag inskränker mig således till att i afs:de å Irsta §:n förklara, det jag icke kan i de väsendtligaste delarne instämma med K. M:ts Propos. Då jag erfor, att B. o. Ad. ville åt Domkapitlet öfverlemna att bestämma, huruvida åtal bör ske eller icke, ansåg jag det vara så långt gånget, att någon ändring af hvad beskaffenhet som helst icke kunde komma till stånd. Dessutom ber jag att få nämna, att då, enligt Utskrts åsigt, det skulle vara tillåtet för hvem som helst att utträda ur kyrkan, utan afsrde på, huruvida han ingår i annat samfund eller ej, så synes mig också att man kan öfverlemna åt K. Mrt att pröfva om främmande trosbekännare kunna få bilda religons-samfund eller icke. Att konstituera sig till en församling, det medgifves icke ens den evangeliska lärans bekännare ovilkorligen, och staten har både rätt och pligt att öfvervälta, det icke andra samfund bilda sig, med ändamål, dem man icke känner. Den bör således vid sådana tillfällen ega rätt att pröfva både bekännelsen och församlings-ordningen. Jag för min del finner detta vara fullkomligt riktigt. Då deremot fråga är om rättighet att utträda ur församling och öfvergå till någon annan trosbekännelse, som förut icke funnits i landet, då är jag af den meningen att sådant icke bör bero på K. M:t att tillåta. Beträffande Utsk:ts förändring af ordet samfund till församling, så har den samma grund, som flere andra af Utsk:t vidtagne förändringar, nemi. statskyrkans intresse. Ty ehuru jag må betraktas såsom en alltför stor frihetsälskare i denna fråga, har jag dock inom Utsk:t sökt se statskyrkan så mycket till godo som möjligt; men jag har möjligen misstagit mig om medlen.
Tror inte moster att jag förstår! Så länge jag ansågs som rik, blundade moster för mitt tycke. Men nu, nu, när hela mitt kapital är jag sjelf, när mina räntor endast utgöras af »barnsligheten», ja, till och med uppmuntrade min heder, min varma kärlek, min arbetskraft och möjliga duglighet, då ämnar moster kasta ligt stängsel! undan mig, som man kastar undan ett besvärHILMA. räkning af öfverdrifterna vore sanning. Hvad mer? Hvad eger du numera att erbjuda Gertrud? OLOF. Och om nu allt det der alltid med af så unga som moster nyss sade och det Ingenting ännu, det är sant. Men vi äro ju skulle inte ha dröjt länge förr än jag skapat mig ett enkelt hem. HILMA. dig in på en bana, som är dig främmande; af Och för att nå det målet, skulle du kasta säga dig njutningen af ett förädlande tankeutbyte med liktänkande; bryta med vanor; se din hustru kanske nödsakad att förrätta sysslor, som äro henne motbjudande. OLOF. gör mig olycklig. Det är således af ren »ömhet», som moster HILMA. Ett äktenskap, grundadt på uppoffring, vare sig på ena eller andra sidan, blir i de allra flesta fall olyckligt. OLOF. Tro mig, min gosse jag känner verlden. den man älskar. Det är ingen uppoffring att uppoffra sig för HILMA. ännu min systerdotters parti i färskt minne. Hon trotsade sig till att få följa sin »böjelse», som död i nöd». det heter. Resultatet blef »ett lif i sorg, och en Möjligen inte först, men sedan. Jag har Hennes man var en drinkare, en odåga! Tror du inte, att jag känner gången af ett HILMA. OLOF. sådant der äktenskap? Först kommer berusningen, så energiska bemödanden att inbilla sig bråelser, så utelifvet och så olyckan. OLOF. vara lycklig, så trötthet, så liknöjdhet, så före Ung, stark kärlek kan bära tyngre bördor än så utan att gå under. HILMA. Den målningen är falsk falsk säger jag! min. Och illa handlar den mor, som inte söker ska' bli' olycklig. Jag har lofvat mig sjelf, att Det må vara din åsigt men det är inte
I likhet med undersökningskostnaderne för eljest förekommande allmänna arbeten, synes äfven det anslag, som varder beviljadt till kostnaden för undersökningar i afseende på jernvägsanläggoingar böra anvisas att utgå från Riksg:skont. Deremot torde den tillökning, som vid denna Riksdag anses nödvändig i förut beviljade anslag till undervisningsanstalter för jordbruket samt luistoch boskapsafvelns förbättrande, böra tilläggas de för samma ändamål, under RiksStatens öde Hufvudtitel upförde anslag och i sammanhang med dem disponeras och redovisas. Hvad slutligen beträffar det ansenliga belopp af R:dr 1,230,000, som, enl. den K. Propos:n Don 31 December f. m. 307 skulle af bran vinsskatten för åren 1S56 och 1857 utgå och användas lill fullföljande af jernvägsanläggningen mellan Stockholm och Götheborg, så torde man med skäl kunna häremot invända, att om någonsin skuldsättningsbanan bör under fredslillståndet af en stat beträdas eller fortsättas, måste det just vara vid sådana fall, då fördelarna af de företag, som genom skuldsättningar åstadkommas, nästan uteslutande tillfalla den kommande generation, som får vidkännas betalningsskyldigheten för de ådragna eller ökade statsskulderna. Alt för dylika företags lillvägabringande, i alltför kännbar grad, öka samtidens förut nog tryckande skattebördor, synes åter hvarken riktigt eller ändamålsenligt, helst de då vanligen framkalla ett sä allmänt motstånd, att desamma antingen öfvergifvas eller endast fortsättas med en ovilja och obenägenhet, som verkar lika menligt på deras utförande, som på det allmänna omdömet om deras gagnelighet. Den nu ifrågavande anslagssumman torde derföre böra minskas till hvad som erfordras för ränteliqvidelnä under de första arbetsåren för jernvägsanläggningens fortsättande.
Friherre Anckar sw är d , Carl Hindrik: Under äfventyr alt äfven få lill mig lämpade de tillmålen af illvilja mot fäderneslandet, och democratiska afsigter, som från motsatta sidan blifvit lämpade på motionairen, känner jag mig af pligt och öfvertygelse manad, att förklara mig fullkomligt hylla det förslag han framställt. 109 §. RegeringsFormeu bestämmer ganska tydligt: Ej må Riksdag längre räcka än Trenne månader från den dag, då Konungen låtit om StatsVerkets tillstånd och behof Rikets Ständer eller deras Siats-Utskott underrätta. Skulle likväl, vid nämnde tids förlopp, Rikets Ständer ännu icke hafva Riksdags-ärenderne af gjorde, anmäle de det hos Konungen, och äske att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter, hvilket Konungen ej äge magt att vägra eller förhindra. Jag utbeder mig då, att få framställa, huruvida icke Rikets Ständer äga förbindelse att, 364 Den 12 Januari!. inora den i lagen föreskrifne tid, hafva uppgjort de åligganden, sorn i 109 §:n stadgas. Jag frågar derföre, om ej i följd deraf uppkommer för den enskilte Riksdagsmannen, och för Rikets Ständer i allmänhet, det åliggande, att söka upptänka medel att befrämja ett sådant mål, eller att sluta inom den tiden. Följden af ett uraktlåtande härutinnan är i Grundlagen bestämd till den gamla Bevillningens fortfarande, och jag frågar Eder, mine Herrar, om Representanterne fullgjort deras åliggande, i fall de ej fastställt en ny Bevillning och en ny StatsReglering. Jag tror således ingen annan utväg finnes, än att gifva StatsUtskottet en ledning, hvartill jag tror oss vara berättigade och pligtige. Jag kan ej godkänna den af en Ledamot gifne förklaring, att man ej beställer Betänkanden af Utskott, såsom arbeten af handtverkare. Jag måste ogilla sådane paralleller. — Jag påkallas till den förklaring att InkomstBetänkandet ej är vidlyftigare, än att detta Betänkande långt före detta kunnat, och bordt vara inne.
Såsom jag nyss nämnde, är här endast fråga om att uttrycka en opinion i afseende på saken, oell då (Jtsk. dessutom redan ifrån Borgare-St. fått nära nog hela Betänk, och ifrån PresteSt. en hel mängd §§:r återremitterade, så är det i alla fall Utsk:s ovilkorliga pligt, att. söka sammanjemka dessa meningar och afgifva ett nytt helt förslag. Jag vill icke bestrida, att ju icke anmärkmr emot den föreslagna §:n kunna göras, men under nuvarule förhållanden anser jag det vara klokast att antaga Gr. Lagerbjelkes förslag, hvarom jag äfven vördsamt anhåller. Hr Printzensköld: Visserligen 8ro de fleste talare, som här yttrat sig, ense derom, att Gr. Lagerbjelkes förslag eger företräde framför det, som förut var framlagdt, men för min del åtminstone kan jag icke säga mig vara ense uti dess syftning, för så vidt det angar en ganska vigtig fråga, nemi. i afseende på vidsträcktheten af Taxerings-Komnritéens åtgärd i detta fall. Kunde ordalagen \förändras så, att denila Kommitées beskattningsmakt icke sträckte sig längre, än blott till det år, sorn möjligen kunde hafva förflutit, när tillslåndsresolulionen meddelades, jemte det då löpande, så att Taxeriugs-Kommitéen icke belättade sig med någon beskattning för det derpå följande, så skulle jag med Hr von Troil instämma deruti, att det vore klokast att antaga förslaget, äfven om ordställningen icke vore så tillfredsställande, som man skulle önska; men lägger man icke in i förslaget något som gifver tillkänna, att en så vidsträckt beskattningsmakt icke skall Taxerings-Kommitéen tillerkännas, så kan jag för min del icke godkänna detta förslag. Skulle ett sådant godkännande ega rum, så hemställer jag till Hr von Troil, om man icke borde göra ett bestämdt amendement dertill, så att det Särskildta Utsk., i fall frågan dit remitteras eller återremitteras, må deraf klarligen kunna se, att antagandet utaf Gr.
Beloppet har ej betalts ännu och efter hvad man säger så kommer det att dröja ett par veckor till, innan regleringen blifvit verkstäld. Afrödjningen pågår ännu; den började först i måndags, den 8 d:s. Försäkringsbolagen gå omständligt till väga. Ingeniör Danielsson lär hafva fordrat hela summans utbetalande mot det att bolagen öfvertaga hvad som möjligen är användbart af ruinerna och inventarierna. Bolagen åter vilja, sedan afrödjningen försiggått, låta fackmän värdera det qvarvarande användbara för att sedan bestämma huruvida något afdrag härför skall ske eller ej. Detta drar naturligtvis ut på tiden. Den andra frågan rör mina iakttagelser om arbetaren Strömberg efter eldsvådan. Dessa äro af sorgligaste art. Karlen tillbringar hela sin tid på ett illa kändt näste, den s. k. Hobergskrogen, i sällskap med stadens värsta slödder. Gudarne vete hvar han får penningar ifrån; det skulle ej förvåna mig, om han blefve förvunnen med att på orätt sätt hafva tillegnat sig dem. Att han var en drinkare var en känd sak förut; men på de sista åtta dagarne, eller sedan den 3 d:s, har hans dryckenskapsbegär antagit otroliga dimensioner. Han söker inte något arbete, går ej hem om aftnarne utan tillbringar nätterna i vedbodar, skjul och lador. Tidigt om morgnarne stryker han berusad kring gatorna och lefver sedan hela dagen till stängningstiden på Hobergskrogen. Någon orsak till detta supraseri måste finnas, och jag för min del tror, att han känner med sig, att han genom vårdslöshet eller bristande uppmärksamhet på något sätt varit vållande till branden och nu söker genom ett ständigt rus döfva de tärande samvetsqvalen. Hvad ingeniör Danielsson beträffar, så behöfde han helt enkelt icke den summa, som branden nu kommer att tillföra honom. Och då han ej kunde vänta sig någon fördel af fabrikens brand, är det ju tydligt och klart, att han ej heller anlagt eller deltagit i anläggningen af elden. Olyckan tyckes för honom kommit mycket olägligt.
[Ivad den omständighet beträffar, som skulle det vara nödigt, att discussionen i hufvudfrågan medföljde ett blifvande inbjudningsbeslut, så, och då den K. propos. i ämnet samt de deri anförda skäl äro af de öfriga Stånden kända; då vidare StatsUtsk. af återremissen från R. o. Ad. haft tillfälle inhemta de ytterligare skälen för det ifrågavar. anslaget, samt de öfriga RiksStrs Iedemöter i nämnde Utsk. icke Iära underlåtit att taga allt detta under pröfning; då StatsUtsk. icke desto mindre i tvenne betänkm förklarat sig icke kunna af dessa skäl öfvertygas, en mening, som tre RiksSt. delat, så lärer ali möjlig upplysning få anses redan vara i detta ärende vunnen; och jag fruktar, att, om ock Hr Lefre'n ännu ytterligare skulle vilja utsträcka sina talande jemnförelser emellan Svenska i2-sk:r och Svenskt blod, han likväl svårligen torde kunna verka någon större klarhet i åsigter öfver frågan hos de öfriga Stånden, än den de redan äga. Jag prosterar emot inbjudningen, såsom stridande emot grundlagens både anda och mening. Gr. Frölich, David; Då votering icke lärer kunna undvikas, och jag hört flera talare anmäla sig, afstår jag. Hr Cederschjöld: En talare har ansett exerciscompagnier alldeles nödvändiga. Efter den erfarenhet, vi äga från ett af våra sydliga grannriken, tror jag icke, att den individuella öfningen hos soldaten visat sig tillräcklig. Ca valleristerna der äro enskildt goda ryttare, men de äro det icke i trupp. Jag föreställer mig, att konsten att marchera och ändamålsenligt sköta geväret är väsendtligare för soldaten , än om han kan ådagalägga färdighet i en hop konstiga grep.
Och dessförutan er, fordras till Hans K. Höghet Hertigens Statssumma för ar >8>r , - 16,666:32.- Garnizons, Sjukhusets Reparation innewarande ar 8200: Ersättning för reparationer af de K:gl. sch Furstliga Rummen i Stockholms Slott ar 18io 20,oos: Commerce Collegii skuld för utgifter af Manufaktur - Fonden ören igro och iZri 10,237:4,7. Strömsholms Stumle, Byggnader m.m. 35,200: Samt Till Capotter för extra Noterings manskapet pä förslag - 96:200: Hwartill kommer: - Ersättning för kostnaden wid närwarande Riksdag, som troligen öswerstiger - 220,000: Tillhopa " Z8^9oz:z6,7' Eller tillsammans 1,740,823:43,9 Med Den 9 Julik. >26? Med någon betydlig del af denna ansenliga Summa, lärer Riksgälds-Conkoiret sa mycket min, dre kunna biträda Stats-Werket, som 1812 arS Bewilimngsafgift ännu ej är taxerad, och i8n ars icke pä långt när influten, hwarförutan anledning ej är att förmoda det Bewillningssumman för nägokdera af desse 2:ne är lärer öfwerstiza beloppet af hwad den är >8io utgjorde, dä Len stadnade wid ungefär Tre fjerdedelar af hwad Bewivningen ester Rikets Ständers Beslut wid >829 och «8rs ars Riksdag utgöra borde.
Efter det Theoros Spürenberg offentliggjort sina odödliga undersökningar öfver det estetiska idealets embryologi, viste man, att konstens framsteg bero af de framsteg som stämningssinnet gör. Ehuru man i forntiden föga eller intet kände till det sinnet, började man likväl sedermera att alt mer öfverlemna sig åt känslostämningar, och detta tilltog i samma mån som hvar och en efter en följd af verklighetsnjutningar och praktiskt arbete drefs att söka en motvigt i idealet. Själen tillfredsställes genom att människan öfverlemnar sig åt dessa stämningar, och därmed har man ock uttalat konstens mål. Konsten måste på hvarje sätt beherska de mänskliga känslostämningarne, väcka dem och ställa dem till freds, alt efter som omständigheterna fordra. De medel som konsten därtill använder äro i och för sig likgiltiga, men konstens ändamål uppnås renast och lättast, om känslostämningarne väckas så mycket som möjligt omedelbart. Därför står musiken konstens mål ganska nära, emedan hon genom ljudvågorna verkar omedelbart på hörselnerverna och därigenom på hjärnan, utan att på något sätt behöfva förmedling af de hjärndelar hvilkas arbete kommer såsom tänkat till vårt medvetande.» »Det är bra och riktigt sagdt,» utropade några unga kontorister. » Musikens utbildning var ett stort steg framåt,» återtog föreläsaren efter en liten andhemtning och några klunkar hafsvatten, »men vi veta huru illa musiken användes och huru hon slutligen till och med höll på att förstöra själfva hörselverktyget. Det var då som man gick ännu ett steg längre och åter uppväckte konsten genom att vända sig till luktsinnet. Det har varit den närmast föregående tidens och är ännu våra dagars omtyckta konstform, men så kommer det sannolikt icke att blifva. Vi stå vid ett nytt tidskifte inom konstens historia. Det kan ej vara möjligt att åt det redan långt förut genom nikotin och skadliga näsduksdofter fördärfvade luktsinnet gifva den utveckling som konsten fordrar för att mest tillfredsställande inverka på hjärnan.» »Skulle Aromasia här hafva funnit sin verklige besegrare?» sporde Oxygen sig själf. »Nu torde det vara slut med den odrägliga Ozodes storhet,» hviskade fröken Rosendoft.
Nej, Truls förstod honom icke; det var först långt senare, som det nu instinktiva löstes till medvetenhet hos honom och som han visste, hvad vännen menat. Så stod han då en vacker dag ett stycke fram i februari på denna märkvärdiga tidningsbyrå, å hvilken det svenska framstegsarbetets runor fördes med den äran. Han hade glömt taga med visitkort, och måste inskränka sig till att muntligen uppgifva sitt namn till vaktmästaren. Af denne fördes han igenom ett rum, der en blekfet herre och en strängt utseende dam, hvilka begge gåfvo honom detta hastiga, högdragna ögonkast, som på förhand anmäler förnärmelse, om vidkommande person skulle betvifla deras fullkomliga likgiltighet, suto på hvar sin sida om en stor pulpet. Och i det redaktionella allraheligaste derinnanför såg han sig med ens stå ansigte till ansigte gent emot det äkta par, som å guldlastad åsna red fram mot den svenska kulturens nya Jerusalem i spetsen för «sista generationen». Truls såg en medelålders man, undersätsig och med påfallande mjuk rygg, samt en medelålders dam, lång och mager, med superlativt påfallande rak rygg. De stodo vid hvar sitt redaktionsbord och sågo afväntande ut. Truls gjorde sin reverence och såg också afväntande ut. Herrn krämtade förläget och sneglade öfver till den äkta hälften, som improviserade ett leende öfver de i trä skurna dragen, hvilket ville säga så mycket som att hon tills vidare vore beredd att låta sitt nådes solsken gå ut öfver rättfärdige och orättfärdige. «Herr Andersson?» hemstälde redaktören med en förlägen grimas, full af eventuel välvilja, samt sökte hjelp vid andra bordet, der han dock icke fann annat än ett leende, som blifvit idiotiskt i sin sötma. «Ja.» Der kom en paus, under hvilken ingenting skedde. «Ja,» tillgrep redaktören i sin förtviflan, «jag känner inte, hvad som förskaffar oss den äran af hm –» Truls begrep icke en smula. «Jag har haft den äran att få tryckt några saker i «Morgontidningen» och har nu kommit till Stockholm för att vistas här någon tid. Truls Andersson »
Är deremot den moderna klädseln, såsom namnet uttrycker, den sedvanliga, så fägnar den ögat på samma gång genom sin nyhet och genom att vara som den vara bör. I en stor stad är det lätt att vara modern, ty dertill hör blott en rock och en Gud, som man säger. Hvarje skräddare följer der modet åt, och krämaren säljer endast moderna varor. En modern drägt är derföre icke kostsammare än en urmodig. Fasonen och nyheten betalas ej, der det endast ges nytt och fasoneradt. Wien är nu äfven i detta hänseende en stor stad. En modern drägt gör der skäl för namnet – alla äro moderna. Vi tala då icke blott om dem, hvilkas hufvudsak toiletten är, utan om grefven och kammartjenaren, hofrådet och skrifvaren, grosshandlaren och kyparen, artisten och gesällen, med alla dessas damer, hustrur eller älskarinnor. Endast åldern gör en åtskilnad, och modernt klädda gubbar ser man i Wien, likasom annorstädes, endast i de högre stånden – om fruntimren tiga vi, ty dem och åldern bör man aldrig nämna tillsamman. Att nu se sig omgifven af endast välklädda personer är isynnerhet för nordbon, som alltid bredvid sidenkappan har trasor och nakenhet för ögonen, en högst angenäm syn. Man ledes af denna jemna yta att tro på en jemnlikhet i bildning och yttre vilkor, en tro, hvilken äfven vid en närmare undersökning icke visar sig så illusorisk, som mången kunde förmena. Lägger man nu härtill den fröjd af lifvet, belåtenhet och välvilja, som framlyser ur hvarje ansigte, samt täckheten öfverhufvud hos Wiens qvinliga befolkning, så finner man lätt, att en promenad, en vacker sommardag, på Wiens gator ej kan vara utan behag. Sjelfva staden är icke stor, och man är ett tu tre vid en af dess portar. Vänder man sig mot norden, så kommer man till en arm af Donau, och på dess andra sida till Leopoldsstadt, hvars närmast staden belägna del, med tillägg af de bredare gatorna och de nyare husen, föga skiljer sig ifrån sjelfva staden.
Jorda* Balken, hvars bibehållande, med några undantag, Motionairen trott säkrast leda till Hemmanens och Jordens bestånd sami förkofran. 9:0 Att Hemmans-klyfning bör för alla Hemman, af hvad natur som helst, vara tillåten, endast med vilkor af besutenhet, som, genom serskild undersökning, borde för hvarje Province bestämmas medelst utsättande af vissa Tunneland helgod mark efter locala förhållanden , utan att dervid binäringar, såsom Fiske och Sjöfart, borde få tagas i beräkning. 3:0 Att Hemmans-klyfningen borde ske i jemna tal, såsom i:del, is del, äVrdel, eller rVidel, 3U:del, -jendel o. s. v., hvilket skulle vara nödvändigt i afseende på debiteringen både för Häradsskrifvare och Egare, samt blifva lätt att i* akttaga genom jemkning vid klyfningen. 4:0 Att alla de Jordlotter, som, genom köp eller undantag, äro skiljde från Starn.Hemmanen, af den storlek, att Egarne derå vore besutne, borde åsättas Hemmantal; att alla andra un - Lag-samt Allm Besv,ö.Oec,TJtsk. Bet.
Brefvet, af den 26 Junii 1820, i lVåder beviljade 32 R:dr till Expencer för Amiralitets Consistorium i Carlskrona, tillstyrker Utskottet måga på Stat uppföras, 8:0 Hvad Kongl. Stats-Conloiret uti dess underdåniga Berättelse för öfrigt framställt, att de på 3;dje Hufvud-Tittelns Besparingar utgående Personella Löne-anslag, Arfvoden, Underhåll, Tractamenten eller ersättningar, syntes böra antingen på Titulns Stat eller på Allmänna Indragnings-Staten uppföras, emedan ständige utgifter på föränderlige och icke med visshet beräkneliga inkomster, äro mindre färenlige med den säkra ordning, sorn Stats-Regleringen kräfver, kan Utskottet icke till bifall föreslå, enär desse dispositioner finnas vara af den föränderliga egenskap, att de ett år kunna ega rum, och ett annat icke finnas, utan lärer Kongl, Maj:t till deras bestridande i Nåder täckas använda de medel, som Kongl, Maj:t kan ega att för sådane ändamål disponera, 9:0 Jemväl har Kongl, Stats-Contoiret uti den underdåniga Berättelsen anfört, att utaf de på Förslag, under 3:dje Hufvud-Tituln uppförde Summor, de till Ved och Ljus i Fästningsoch Garnisons - orter StatsUtskottets Betänkanden. i3f)3 beräknade 14,000 R:dr,samt likaledes de till Reseoch Tractaments-penningar för Extra förrättningar i Militaire-ärender anslagne 10,000 R:dr icke funnits tillräcklige och alltså påkalla en närmare reglering, Af de upplysningar Utskottet sig härom förskaffat, är inhemtadt, att förstnämnde anslag de senare åren varit otillräckligt, dertill orsaken varit dels ökade priser på Ved och Lysningsämnen, dels en större personal som deraf bordt sig begagna; och ehuruväl bristen de sista 5 åren utgjort per medium 4ooo R;dr, har Utskottet, som funnit åtgången särdeles af Ved på åtskillige ställen och i synnerhet uti Christianstad, hittills hafva varit nog dryg, dock trott sig böra föreslå, att denna Förslags-Summa må med 2000 R:dr ökas och sålunda blifva 16,000 R:dr, såsom i Utskottets tanka mot behofvet svarande, om den möjligaste hushållning jagttages.