Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I likhet med flera föregule talare får äfven jag erinra om, att Utsk:ts hemställan är gjord i allmänhet, och jag kan icke annat än finna, att det är en klok messyr, som Utsk;t föreslagit, nemi. att antalet lärjungar i en skola i allmänhet icke får öfverstiga 400, ty se vi på de läroverk, sorn finnas i riket, så är det endast högst få, som, ulan mehn för ungdomens helsa, kunna rymma 400 lärjungar. Jag får således anhålla om bifall till denna punkt af Betänk:!. Gr. Sparre: En af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot mitt yttrande i denna fråga, går ut derpå, att det icke är nyttigt, att allt för många lärjungar sammanpackas i en skola. Med anledning häraf ber jag alt få fästa uppmärksamheten på hvad Gr. Mörner så riktigt har yttrat, nemi. att det i detta afseende! vore bäst låta. förhållandena reglera sig sjelfva. Om läroverksbyggnaden i Orebro rymmer 500 personer, och föräldrarne vilja sätta sina barn i denna skola, derför att de hafva förtroende för deri, hvarför skall då staten förbjuda dem det? Hvar och en, sorn har föreläst, vet mycket väl hvilken sporre som ligger uti att hafva ett stort auditorium. Om man borttager denna sporre för läraren, så inverkar detta menligt på undervisningen. Jag anser således, att man icke bör sätta en gräns för honom i detta afseende, utan jag vill lenina honom detta tillfälle tilt konkurrens och låta honom söka skaffa sig så många lärjungar som möjligt. Om U t sk: t hade sagt, att man icke skulle få sätta in flera lärjungar i ett läroverkshus än utrymmet medgåfve, hade det varit fullkomligt riktigt, och då hade kommunerna fått draga försorg om, att deras skolor utvidgades, så att de finge tillräckligt Den 10 Juni f. m. 117 utrymme för de i skolornaa intagna lärlingarne; men att, dä ett läroverkshus är bvggdt för 2 ä 300 lärjungar, medgifva, att der skulle få insättas 400, under det att man bestämde samma antal för en annan skola, som rymmer 500, anser jag vara en orimlighet.
M:t vidtagna, hafva skett först efter 1823 års riksdag, då, vid öfverlemnande till K. M:t af tariffen för stora sjötullen, R. St:r yttrade: »Till E. K. M:t får R. St:r härjemte i underdånighet öfverlemna den, i förmågo af 60 och 61 §§:ne R. F., giilade och fastställda tariff lör den af stora sjötullen inflytande bevillningens utgörande, från och med början af år 1825 intill slutet af år 1828, så framt ej inom denna tid urtima riksdag infaller; dock med underdånig anhållan, det täcktes E. K. M:t, enligt de af R. Sbr bär nedan fastställde grunder, vidtaga den nedsättning i densamma, hvartill omständigheterna kunna föranleda.» Afven här fick således, K. M:t särskildt tillstånd att nedsätta tullen, och i ett annat mom , hvilket det skulle blifva för vidlyftigt att här uppläsa, utvecklades närmare grunderna derför. Ar 1824 utkom den af R. St:r fastställda tulltaxan; men redan 1826 utfärdades en ny tulltaxa, undertecknad af dåvarande Stats-sekreteraren Skogman, hvari säges att den är upprättad i öfverensstämmelse med de af R. Sl:r bestämda grunder. Vid 1823 års riksdag började friare åsigter i tullagstiftning att göra sig gällande, och blef i sammanhang dermed General-Tullstyrelsen sedermera inrättad. Emedlertid qvarstodo i 1824 års tulltaxa 174 förbud, hvaremot i 1826 års taxa endast 86 sådana voro bibehållna. Vid 1830 års riksdag hafva R. Sl:r, på en från K. M:t afbiten skrifvelse, deruti K. Ä1:t fästat R. St:rs uppmärksamhet på nyttan deraf, att R. Sbr till K. M:t öfverlemnade att inom bestämdt maximum förhöja tullen å inkommande varor, aflåtit det svar, att då R.
Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning i anledning af anmärkningar, som Rikets Ständers Revisorer, vid granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under ar 44 — 346 - 1861, framställt vid de af Konsistorium för nämnde år ingifne räkenskaper, får Konsistorium härmed afgifva det underdåniga utlåtande, att till de förklaringar, som från Rektorerne vid Alingsås’ oell Lidköpings lägre elementarläroverk, Magistrarne A. F. Cederin och A. W. Nilson, blifvit infordrade och härjemte underdånigst bifogas, Konsistorium, för sin del, icke har något att tillägga. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärda, Stormäktigste, Ailernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts J. COLLÉN. N. SALANDER. G. WENNERBERG. Skara Domkapitel den 9 Januari 1864. underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: J. A. BUTSCH. P. G. ALANDER. FR. E. FAGERSTRÖM. Gabr. Söderlind. (Alingsås lägre elementarläroverk.) Till Högvördiga Domkapitlet i Skara. Uti skrifvelse den 9 dennes har högvördiga Domkapitlet infordrat min förklaring öfver en af Rikets Ständers Revisorer vid 1861 års räkenskap för Alingsås’ elementarläroverk gjord anmärkning af följande lydelse: »Vid 1860 års räkning öfver lärarnes aflöningsmedei vid Alingsås’ elementarläroverk utbalanserades såsom läroverkets skuld vid nämnde års slut 75 R:dr, hvilka, i stället att uti årets räkenskap inbalanseras, blifvit såsom utgift afförda.» Och får jag härmed erkänna detta mitt misstag samt, i anseende dertill, att det icke medfört någon förlust för det allmänna, ödmjukast anhålla om benäget öfverseende. Handlingarne återställas ödmjukast. Alingsås den 23 December 1863. A. F. Cederin.
Men å andra sidan medför denna jagt efter det nya, det ovanliga, det paradoxa, den verkan, att i hans afhandlingar sanningen blott är en bisak och i hans poetiska stycken rimligheten någonting, hvarom aldrig blir fråga. Visserligen går det på detta sätt mycket lättare för sig, att vara ny och originel. Detta slags författarskap är hos Furumo icke egentligen ett blott manér, utan har äfven hos honom öfvergått till en ny natur. Han säger sjelf (i Sättet att sluta stycken), att han äfven med bästa vilja ej är i stånd att förstå inkast af en dylik art. Vi tro det gerna; för honom måste sådana småsaker förekomma såsom utgångna från ett inskränkt och opoetiskt sinne. Rimlighet och orimlighet, guld och glitter, sannt och falskt, det platta och höga, det fula och sköna, natur och förkonstling hafva hos honom, i vers och prosa, sammanväft sig till en så tät och konstrik väf, att de särskilda trådarne icke utan yttersta möda kunna utredas. Han delar ut, med frikostig hand, både juveler och Fahlu-brillanter, louisd’orer och spelpenningar, men han känner icke sjelf skillnaden dem emellan. Hans fantasi är i sig sjelf stark, grann, lysande. Han är i hög grad uppfinningsrik, stundom till och med för spetsfundig i plananläggningen; han förstår mästerligt att smycka scenen på det mest pittoreska sätt; han har i sitt våld de vackraste coloriter, de finaste tinter; han kan slå an, när han vill, de djupaste, de skäraste, de klangrikaste strängar. Han har ögon för naturens fägring, öra för dess toner, sinne för dess doldaste hemligheter, om vi än skulle medgifva, att ”han någongång fördjupar sig i det minutiösa, det oväsentliga, det excretoriska af naturen och naturligheten, och derpå lägger så afsigtlig vigt, att derigenom uppkommer en ny art af gjord natur 2.” Detta inkast torde dock egentligast blott träffa Furumos äldsta stycken; men uti sina flesta öfriga synes han mig, i sina naturskillringar, mestadels sann och frisk. Hvilka sköna, herrliga egenskaper för en skald!
Sedan berörda underhandlingar försiggått och Heinemann derunder i sitt förut gjorda anbud medgifvit åtskilliga tillägg och ändringar, såsom skyldighet för långifyarne att äfven under krigstid vara bundne för den fixt erbjudna fjerdedelen af lånet, äfvensom rättighet för Riksgälds-kontoret att för egen räkning öfvertaga en tolftedel af hela lånesumman m. m., blefvo, vid sammanträdet den 12 November, ifrågavarande tvänne låneanbud slutligen pröfvade; och då Enskilda Banken icke velat medgifva någon prisförändring i dess anbud samt Heinemanns anbud, ehuru med erbjuden kurs af 92 procent, i öfrigt innehöll sådana förbehåll till hans hufvudmans förmån, att samma anbud rätteligen icke gällde mer än 90 procent, förklarade Fullmägtige, helst Riksgälds-kontoret, enligt uppgjord förslagsberäkning, för den närmaste framtiden icke beliöfde någon annan förstärkning af sin kontanta kassa än den Kontoret i sina förväntade inkomster hade att påräkna, sig icke kunna antaga någotdera af dessa tvänne anbud; hänvisande Fullmägtige, hvad särskildt beträffade Enskilda Bankens anbud, till betänkligheten deraf att i flera särskilda lån fördela det statslån, hvars upptagande Rikets Ständer beslutat, enär de lånevilkor, som Enskilda Banken uppställt för det jemförelsevis mindre lån, sorn af Banken erbjudits, möjligen kunde komma att inverka på de vilkor, hvaremot det återstående betydligare lånebeloppet sedermera skulle kunna erhållas. Under diskussionen rörande Enskilda Bankens anbud väcktes hos Fullmägtige fråga om uppställan de. af ett motförslag för jemkning af de lånevilkor, som Banken erbjudit. Samma skäl, på hvilka Bankens anbud förkastades, ansågos likväl af de fleste Fullmägtige lägga hinder i vägen för uppställandet af ett motförslag, som alltså icke heller kom till utförande. Från detta beslut voro likväl Komminister Beckman och Grosshandlaren Berg af skiljaktig mening och ansågo att, då det bestämda anbudet å hela lånesumman varit af beskaffenhet att icke kunna antagas, man icke bordt förkasta Enskilda Bankens anbud, utan att först genom ett framstäldt kontraförslag hafva sökt göra sistnämnda anbud antagligt.
Den bör vara alldeles motsatt, eller en som egnar åt friheten sin hyllning, eller som deråt lemnar sitt biträde. Låtom oss genom upfostran i vidsträcktare mån bereda odlarne erforderliga insigter; må vi genom kreditanstalter förskaffa jordbrukarne lättare tillgång tilt kapital; låtom oss förmildra eller alldeles utplåna de föreskrifter i vår tulltariff, som för åkerbruket fördyra jernet, guanon och åtskilliga andra nyttiga materialier: tillåtom jordbrukaren att, från hvilken punkt af jordklotet som helst, afgiftsfritt inbekomma de maskiner och redskap, af hvilka han kan hafva behof; må vi uphäfva de accessoriska och efter utseendet likgiltiga, men i verkligheten prohibitiva förbehåll, hvilka införseln af dessa maskiner eller redskap är underkastad; och må jernvägarne öfvertaga forslingen af säd och mjöl på billiga vilkor. Det är genom dessa medel, som åkerbruket skall finna ett verksamt skydd; allt hvad derut öfver göres, är för denna näring ett bedrägeri (une déception)». I) e ii 2 Juni e. ra. 39 Till dessa märkliga ord fogar jag, för egen del, blott den reflexion, att Sverige under den sednaste tiden ingalunda underlåtit att i den af författaren antydda riktning se jordbruket till godo. Hvem af oss, Mine, Hrr. känner icke hvad Konung och Ständer under sistförflutna 20 år tillgjort för bildandet af landtbrnksinstitiiter, rättareskolor och andra agronomiska undervisningsanstalter, — af hypotheksinrättningar och af lättade kommunikationer? — Redskap och maskinerier och vissa andra för landtbruket erforderliga maferialier hafva derjemte under tiden från all införselstull befriats. Det är en sanning, att i Norge för inkommande kornvaror är stadgad tull, på hvilken till och med förhöjning blifvit till sednaste Storthing föreslagen. Men Norge är ett sädes-imporferande land, och dess mot vårt skiljaktiga finanssystem har, då Staten kräfver ökade tillgångar, gjort en sådan taxation till en hård nödvändighet, hvilket Norska FinansDepartemitet i förhöjning3förslaget också uttryckligen beklagar.
§ 17 Sömnaden av munderingar bör helst ske kompanivis av därtill övade soldater. De skall se till att klädet krymps väl och att modellen stämmer, vara rymlig och för minsta storleken ha tillägg i sömmarna. Ojävig skräddare skall tillsammans med en kompaniofficer ange bevis på arbetslönerna. § 18 Då några persedlar är slitna eller obrukbara i tjänst lämnas de till soldatens fria disposition. Nu saknas monderingspersedlar i rotekistan och denna brist ersätts genast av direktionen. § 19 Persedlar av den bättre eller rotekistemonderingen som genom olyckshändelse eller rymning förloras, skall direktionen genast ersätta antingen in natura från Kronans Reservlager eller efter länets markegångstaxa. Undersökningen skall visa att ingen kan anses ansvarig eller att tillgång på betalning saknas. § 20 Soldat som avskedas får om han haft mössan i 6 år, jacka och skärp i 3, klädesbyxorna i 2, linnebyxor, svarta och vita stövletter i 1 år och skjortor, strumpor och skor under 1 möte erhålla persedlarna som sin tillhörighet. Är han kasserad för vanfrejd eller liderlighet får han inte denna förmån. § 21 Regementsbefälet skall två gånger om året efterse hur rotekistan vårdas och hur soldaten förfar med sina kläder. § 22 Vid avmarsch till övningsområde i fredstid får inte den bättre monderingen medtagas § 23 Vid uppbrott till fälttjänstgöring skall den bättre monderingen avmönstras för den del av regementet, som avgår till krigsorten. § 24 Saknas några persedlar och inte kan ersättas eller utbytas, ombesörjer Fältförvaltningen detta och påför beklädnads direktionen kostnaden. § 25 Efter slutat fälttåg skall monderningen mönstras och det, som kan i brukbart stånd återställas. Brister ersätts ur reservlagret och lagningskostnaden ersätts. § 26 När beklädnads direktionen skall sända persedlar till kommenderingar sker det med minsta kostnad för allmogen. § 28 Då det med omsorgsfull hushållning inte är förenligt att upplägga munderingar för vakanser på rotarna, vilka efter en tid genom inträffade modellförändringar kan bli onyttiga, skall det vara direktionen tillåtet att indraga dem. Dock måste det i depåer alltid finnas persedlar till användande om rekrytering skulle anbefallas.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 19.) S. A. K. Enär straffånge är urståndsatl att om sin egendom taga vård, hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet på nödvändigheten af att dylik egendom under egarens fängelsetid så förvaltas, att densamma vid fängelsestraffets slut eller i händelse nåd Bih. till R. St. Skrifvelse IS:o 44. mellankommer, kan oförminskad tillhandahållas don frigifne ; oell någon svårighet på grund af bristande lag alt under förmyndarevård försätta en till fängelsestraff för längre lid dömd person, då anmälan derom hos domstolen sker, förefinnes så mycket mindre, som 19 Kap. 4 § Ärfda-Balken stadgar, att den för vanvett, slöseri eller andra orsaker ej kan vårda gods sitt varde under förmyndare ställd. Men deremot saknas bestämd föreskrift, hvilken myndighet det må åligga att i sådana fall hafva tillsyn samt hos domstolen tillkännagifva behofvel af förmyndares förordnande. Som vårdnaden härå emellertid synts Rikets Ständer lämpligast kunna uppdragas ål Kommunalmyndighet i den ort, der den sak fällde haft sitt hemvist, hvilken myndighet hällre än någon annan lärer vinna kännedom om de fäll, der åtgärd är af nöden, få Rikets Ständer på sådan grund hos E. K. Maj:l underdånigst anhålla, att den Kommunalmyndighet, som E. K. Majit dertill lämpligast linner, må få sig uppdraget och ålagdl att om, lill följd af ådömdl straff, förmyndare för den sakfällde eller för annan person erfordras, derom hos vederbörlig domstol göra anmälan. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 17 Mars 1860. Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adeln den 17 Mars inse. Preste-Slåndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående afsöndring af jord från Regements-pastors-boståUet Westerhus till utvidgande af Jemtlands Hästjägareoch Fältjågarekorpsers mötesplats å Frösön.
Lades på bordet. Upplästes StatsUtskottets den 24 dennes afgifne Memorial N:o 411 i anledning af skiljaktiga Beslut inom RiksSlånden i fråga om den af Marstrands Stad sökte ersättning för utgjord inqvartering. Lades på bordet. Upplästes ett från RiddarhusUtskottet inkommet så lydande: Hörsamste Memorial. Sedan, i anledning af väckt fråga om Den i4 Februarii e. ni. i5g offentlighet vid Höglofl. Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, Ridderskapet och Adeln redan den 16 sistlidne Mars funnit godt en sådan offentlighet medgifva, med förbehåll, icke allenast att ett stadgande derom borde i Riddarhu&Ordningen iakttagas, utan ock att sättet, vilkoren och verkställigheten af berörde offentlighet skulle, efter särskild öfverläggning, sedermera bestämmas; samt Ridderskapet och Adeln, under den irsta derpå följande April, jemte förklarande, att de Reglementariska stadganden, hvilka i afseende å ifrågavarande offentlighet, kunde komma att äga rum, borde uti Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga inflyta, behagat till RiddarhusUtskottet återremittera det af Utskottet, i afseende å offentligheten, uppgjorde Reglementariske förslag, hvarjemte Ridderskapet och Adeln ansett nödigt anmoda Lagutskottet att upprätta ett Lagförslag, som innefattade nödige straffbestämmelser för de förbrytelser, hvilka kunde begås af åhörare, som bevista RiksStåndens sammanträden; så och efter det Ridderskapet och Adeln, vid pröfning af det utaf RiddarhusUtskottet afgifne förslag till ny Riddarhusordning, under den io nästl.
FRU HILLNER (till Olof). Fjortonde scenen. DE FÖRRA. FARMOR. Sedan MANTELL. of Gertrud). FARMOR (från fonden, åtföljd en äldre tjenarinna synes). Kom och hämta mig, precis klockan nio, Karin. PROFESSORN. God afton, allesammans! (Utåt tamburen, der (Professorn för henne till en soffa, der båda taga plats). Behagar mamma en kudde bakom ryggen? Nej, tack, min vän. Vi gamla ha rygg att FARMOR. HILMA. Mamma! Det var visserligen en kär syn. bära allting, till och med ålderdomen. God dag, kapten! Liten ser ut som en prinsessa gör hon inte? Drottning blir hon, den dag hon får krona i sitt hår. Nåå, Ivar? (Kysser Ivar). THURE MANTELL (i fonddörren). Fracken lider af utslag, af utslagen punsch, menar jag, och ligger hos skräddaren under behandling. HILMA. Är det mycket främmande, vänder jag tvärt. (Halft urskuldande till Björnklo:) En familjeolycka. Jag tycker om familjeolyckor; de äro vanHILMA. BJÖRNKLO. Stig du in. Idel gamla vänner och bekanta. ligen trefliga. (Mantell kommer). Konglig sekter Mantell kapten Björnklo. Björnklo? Sida 25: slägten adlad år 1695 MANTELL. och uppkallad efter den björn, ur hvars ramar dåvarande förste lifjägaren hade nåden rädda rikets kronprins, sedermera konung Carl XII. Ni tycks vara väl underrättad. MANTELL. BJÖRNKLO. mina fem fingrar, tack vare adelskalendern och Ja, jag har hela Stockholms slägtregister på Anreps slägtbok den bästa lektyr, som fins att somna vid och jag läser aldrig för något annat ändamål. Femtonde scenen. DE FÖRRA. VALRORG. VALBORG (obemärkt från venster. Sakta till Ivar:) Gå in i barnkammaren och lek, Ivar. IVAR. mig. (Går till höger 1). Det ska' jag göra. Här bara pussar dom ihjäl BJÖRNKLO (till Valborg). VALBORG (tonlöst). MANTELL. Ni här!
Om det sålunda stått qvar såsom en osvikelig sanning uttalad 1623 af den konungslige grundläggaren af vårt undervisningsverk och uprepad 1823 af en nitisk uprätthållare deraf: alt en stor brist förefinnes i den styrelsegren som angår det kyrkliga och undervisningen i riket, enär Biskopar och consistoriel1 i erkestiftet så väl som i de öfriga likasom alla högre och lägre läroverk, sakna en behörigen organiserad öfverstyrelse, hvarför ingalunda kan anses det föredragande Stats-rådet i ccelesiastik-ärenden 186 De n 14 Decem ber. såsom dessutom öfver nog sysselsatt med föredragning af desamma oell hälsovårdsmäl, så synes det vara tid att afhjelpa detta fel. Hvarje annan Depart:s-chef har sitt underlydande coll:m till ärendernes beredning och der mindre vigtiga mål kunna afgöras utan att med den besvära konungen och det ifrågavar. collini synes destomera oumbärligt som de i sednare tider inrättade folkskolorne öka göromålen inom denna styrelsegren. Tillsynen och religions-undervisningen i dessa skolor är presterskapet ålagd, enl. den ofta åberopade kyrkolagen och 10 § i skol-stadgan, men besynnerligt nog klaga skollärarne sjelfve, att en sådan upsigt saknas eller är otillräcklig. Slik klagan är dock förd i de mäst försynta ordalag af desse presterskapets underordnade tjenstemän. Jag har här till hands de tryckta protrn derom så väl vid ett enskildt som vid det för hela riket hållna allmänna läraremötet. Vid det allmänna här i liufvudstaden, sorn jag också bevistade, bl ef den der utsatta frågan: Är den i Folkskolestadgan föreskri/na tillsyn tillräcklig elter till ändamålet ledande? besvarad med ett öfvervägande: Nej. (Se pag. 31 och 32 i Berättelsen om det allmänna Svenska läraremötet i Stockholm år 1849 der ock hela öfverläggningen i ämnet förekommer). Hvadan kommer då denna brist, så vida den verkligen finnes, om icke från ett saknadt ordnande och kontroll ofvanifrån, ty nog mätte hela Svenska presterskapet vara tillräckligt att under 6 söckne-dagar i veckan fullgöra denna deras pligt.
106:o af den 11 November 1863, angående anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande dels i 1862 års Allmänna Industrioch Konst-exposition i London, dels ock i den för landtbruksalstcr och redskap under 1863 års sommar anordnade utställning i Hamburg. (152.) 1863 den 20 November i underdånighet anmäld, och Rikets Ständers beslut meddeladt Statskontoret, med bemyndigande att i Iliksgälds-kontoret lyfta ej mindre den för kostnaderna vid Londoner-expositionen anvisade summa, än ock så mycket som efter slutlig redovisning åtgått af de för Hamburger-utställningen beviljade 5000 Ridr jemte det belopp, som enligt gällande kurs motsvarade 10,000 mark Hamburger Itanko. 107: o af den 12 samma månad, angående vilkoren för bränvinstillverkning. (156.) Sedan Högsta Domstolen häröfver afgifvit underdånigt utlåtande, har Kongl. Majit under den 18 December 1863 låtit utfärda förnyad nådig Förordning i ämnet. 108:o af den 21 November 1863, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. (170.) Sedan Högsta Domstolen afgifvit underdånigt utlåtande, är under den 18 December 1863 förnyad nådig Förordning i förevarande ämne utfärdad. 109:o af den 17 samma månad, angående beviljadt understöd i anledning af den sta den Warberg öfvergångna eldsvåda. (167.) — 24 — 1863 tien 27 November anmäldes i underdånighet denna skrifvelse, och blef den af Rikets Ständer anvisade summa ställd till Kongl.
Utrikes ifrån inkommit Silfver i Tackor och Gonventionsmynt Spanska Piastrar, beräknade i Svenskt Mynt - Förfallne Guldoch Silfver-Panler . Inlefvereradt Verk-Silfver från f. d. Allmänna Magazins-Jnrättningen (en del upp myntadt år i825) Omyntadt Guld och Silfver, invexladt för Banco-Sedlar ... Inkommet Silfver i afbetalning på Fastighets Lån Inlemnade Silfver-Taekor från Kongl. Myntet, lill inlösen af dess Attester Guld och Silfver, från Banken lemnadt, till uppmyntning ... Guld och Silfver, af Private för Bankens Räkning på Kongl. Myntet lefvereradt Stimma 2:0 Fordringar i Guld eller Silfver j som efterhand ingå: För Lån på Landl-Egendomar (|^:delar af hvad i Sedlar är utlånadt) D:o Stads-Egendomar D:o - För de till Kongl. Majit lemnade Spanska Piastrar (Svensk Myntberäkning) Uppkommen brist mot beräknade värdet, vid skedd uppmyntning af Utländskt Silfver Utgift för inköpte Skådepenningar i Mynt-Gabinettet • Utlemnade Kopparplåtar, till försök af Kongl. Myntets nya Valls-Verk Summa Ultimo 19 42 3;o Nytt Koppar-Skiljemynt i General-Cassarc B) Lån på kort tid och mot Rörlig Pant: På Bruks-Egendomar (å 4 PcRänta, återbetalning i Banco-Sedlar på 28 å 29 åt — Landt-Egendomar Dito Dito -— Stads-Egendomar Dito Dito Till Gagnefs Socken i Dalarne Dito Dito — iståndsättande af Uddevalla Stads afbrände Publike Byggnader - Dito — Uddevalla Stads Kyrka . Dito — Dom-Capitlet i Skara (ålerbetaldt j825 Dito — Landscrona Stad Dito Götheborgs Stad å 5 procents Ränta Från Stats-Verket i liqvid öfverlagne Fastighels-Lån å 5 procents