Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver AdvocatFiscalsEmbetets, af sådan anledning, emot KämnersRättens Ordförande och Ledamöter väckta talan hafva de blifvit hörde och dervid erkänt anmärkta förseelserna, såsom af förhastande tillkomna; hvarefter och sedan ofvanbemälde Anders Larsson ägt tillfälle att göra anspråk på ersättning för det honom öfvergångna lidande, AdvocatFiscalsEmbetet vidare utfört målet och påstått laga ansvar å KämnersRättens Ordförande och Ledamöter, hvilka, i deröfver afgifven förklaring, åberopat hvad de förut andragit; Och har Kongl. HofRätten, genom Utslag den 24 ( 29 ) Februari sistlidna år, sig utlåtit, att, då, jemlikt 5 Kap. 4 § StraffBalken samt 11 och 8 punkterna i Kongl. Förklaringen den 2 3 Mars 1807, Anders Larsson, vid saknad tillgång till ofvannämnda böter, bordt, på sätt anmärkt blifvit, för de honom för sabbatsbrott, gatubuller och fylleri ådömda 8 R:dr 16 sk. böter, undergå åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, samt för de, enligt Magistratens kungörelse, ålagde 3 R:dr 16 sk., ytterligare hållas åtta dagar i fängelse, och Anders Larsson således, genom KämnersRättens förfarande, blifvit straffad med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd utöfver hvad Lag bestämde, Kongl. HofRätten, i förmågo af 1 Kap. 12 § RättegångsBalken och med bifall till AdvocatFiscalsEmbetets påstående, pröfvade rättvist döma KämnersRättens Ordförande och Ledamöter att, för anmärkta förseelserna, böta, Ordföranden i3R:dr 16 sk. och Ledamöterna hvardera 3 R:dr 16 sk., samt att derförutan gemensamt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan, för Anders Larssons underhåll åtta dagar längre än vederbordt, med 1 R:dr, och godtgöra honom, för hans lidande, med i sådant afseende fordrade 8 R:dr, allt Banco.
LUNDQVIST, som återkommit med strykstickor, slår sig ner i soffan vid skrifbordet.) (Gruppering. AKTÖREN och LARSSON i soffan vid runda bor Scen 6. puffen vid venstra snedväggen och läsa i en bok. AKTÖREN. DE FÖRRE, senare två små GOSSAR som tysta sätta sig på Ryttmästaren är såsom ledamot af borgarståndet au courant med dagens politiska idéer! LARSSON. Principer, om jag får be! Idéer äro hugskott; principen är deremot frukten af en långsamt mognad öfvertygelse! AKTÖREN. Ni har då aldrig haft någon idé? LARSSON. Aldrig! (Stiger upp och fixerar Lundqvist, som satt sig i soffan). Hvad är det för fasoner! (Lundqvist stiger upp och sätter sig på en stol). AKTÖREN (gäspar). Men i politiken? LARSSON (djupt). Ah, i politiken! Ni vill se i mina kort! Nåväl. Jag anser er vara en man af heder; jag känner er icke, ANNO FYRTIÅTTA det är sant, men ni är min gäst; välan! jag skall tala! Ser ni, jag menar att känslan icke bör vara utesluten i sin rätt äfven i fall sådana som dessa! (Stiger upp, lägger föredrag de betydelselösa orden) Vi armarna öfver bröstet, intar en napoleonisk ställning och betonar i sitt borgerskapet äro skyldiga dynastien tacksamhet tacksamhet är en känsla icke sant? Icke sant? AKTÖREN. Alldeles rigtigt! LARSSON. Tacksamhet för hvad vi äro; och den drägt jag bär, det vapen jag tillhör, älskar jag högt, min herre, ty de påminna mig om stora dagar! Ni vet hvad jag syftar på, icke sant? Med denna sabel har jag i spetsen för min sqvadron qväft revolutionen i sin linda adertonhundratrettioåtta, då landets, konungens och folkets sanna frihet hängde på ett hår! (Rörd). Jag skall aldrig glömma det! AKTÖREN. Ni röstar då alltid med regeringen? LARSSON. Alltid! AKTÖREN. Äfven i reformfrågan? LARSSON. Reform är tidens lösen! Den frågan kan icke falla, har Hans Majestät förklarat! AKTÖREN.
Härvid förekommer först Herr Lagmannen af Stenhoffs erinrar), att, ehuru något fullständigt Förslag till iiy Reglering af Tull-Verket ej kunde medhinnas, Utskotten likväl .mätte bestämma livau som, i afseende på Personalen, anses ländande till verksam handläggning af gomma leri, förenad med besparing uti Utgifterne. Till svar härå få Utskotten anföra, att, då nödig kännedom sak nas örn ifrågavarande göromåls mängd och olika beskaffenhet, blifver det ock en omöjelighet för Utskotten att bestämma den Personal, sorn, vid en ny reglering af detta Verk, må linnas nödig; allt förordnande i denna del synes dessutom ensamt böra ankomma på Executiva magten; Och, då Utskotten, äf sådan anledning, uti deras förra Betänkande föreslagit, att det reglementariska härvid må till Kong'. Majus Nådiga omsorg öfveremnas, med förklaiande derjemte af den underdåniga önskan, att Kong. Majit, vid Tull-Verkets förändrade Organisation, Nådigst tacktes låta vidtaga dea indragning af öfverflödig» Embeten och Tjenster vid nämnde Verk, som med dess behöriga handhafvande står att förena, synes härigenom det ändamål säkrast vinnas, hvilket Herr af Stenhoff med ofvan ornförmaldte anmärkning åsyftat. I anledning af Herr af Stenhoffs jemväl gjorde hemställan, att Confiscations-mål kunde upptagas och afgöras vid de Ordinarie Doinstolarne, böra Utskotten upplysa, att, såsom nyss åberopade Betänkande innehåller, Riksens Ständer uti underdånig Skrifvelse den 7 Augusti *815 derom anhållit. Och hafva Utskotten nå - Statsoch Besvärs Utskotten? Betänk anden. 1759 gon förändring härutinnan icke tillstyrkt; Afseende Utskotten för sin del lämpeligast, ota den författning vidtages, att sadane Mål hädanefter blifva liandlagde utaf Rådstufyu-Ratten i den Stad, der Sjötulls-Rätt, för närvarande, desamma upptager och afgör.
På hvad sätt indrifningen af LaneSpannmåls - medel skall verkställas och huru de utestående Summorne böra verificeras. 9 §. Huru tillgå bör, och hvilka undersökningar skola verkställas, när sådane händelser inträffa att undsättnings-tagarne blifvit alid deles utur stånd satte, att återbetala sine Spannmåls-Lån. 10 §. När sådane förhållanden möjligen inträffa att Spannmåls-upphandling till undsättning ensamt uppdrages en Landshöfding, hvad har då Landshöfdingen att iakttaga, och huru bör förhållas att Magazins - Inrättningen återbekommer sine förskotter. Stats-Ulslottets Betiinkandenl 15 G g 5 Art. Nar och hurti försäljningar af Spannmål få till Magazms-Lagrens omsättning, af Allmänna MagazinsInrättningen verkställas. 1 §. Större försäljningar af Spannmåls-öfVerskotter böra underställas Kongl. Majus Nå. diga pröfning och skälen tiil sådane afyttringar då i underdånighet Uppgifvas. •2 §. När och på hvad sätt samt under hvilka Controiler sådan Spannmål.får å allmänna Auctioner eller efter bestämda priser försäljas, samt Öfver - Styrelsens rättighet att emot Borgen och med eller utan Ränta lemna anstånd med betalningen, till afsättningens befordrande. 3 §. Öfver - Styrelsens åliggande att tillse det dessa försäljningar i möjligaste måtto icke skada eller blifva menliga för enskilta Handels-’ industrien» 6 Ari. Om Brännvins-Bränningen för Maga* zins - Inrättningens räkning» l §. När och huruledes Brännvins - Bränningen rnå i Stockholm vanligen verkställas: — Derunder förekommer att Brännvins - Bränningen bör hufvudsakligen ske äf Vår-Säd och af sådan Spannmål sorn tagit skada. Bihang till Riks-St. 157° State-Utskottets Betänkanderi', 1 §. Hvilka åtgärder böra vidtagas nä‘?
Och Herrans härlighet gick återigen ifrå huströskelen, och satte sig ofvanpå Cherubim. Då fläktade Cherubim med sina vingar, och upplyfte sig ifrå jordene för min ögon; och då de utgingo, gingo hjulen när dem, och de trädde uti dörrena af Herrans hus östantill, och Israels Guds härlighet var ofvanuppå dem. Detta är det djuret, som jag såg under Israels Gud, vid den älfvena Chebar, och förmärkte att det voro Cherubim. Och hvartdera hade ju fyra ansigten, och fyra vingar, och under vingomen lika som menniskohänder. Deras ansigte var lika som jag dem såg vid älfvena Chebar; och de gingo rätt framåt. Och ett väder lyfte mig upp, och förde mig inför porten åt Herrans hus, hvilken österut är; och si, i den porten voro fem och tjugu män; och jag såg ibland dem Jaasanja, Assurs son, och Pelatja, Benaja son, som Förstar voro i folkena. Och han sade till mig: Du menniskobarn, desse män hafva de tankar som vilja illa lyktas, och de anslag som denna stadenom skada skola. Ty de säga: Det är intet så när, låt oss man bygga hus; han är grytan, vi äre köttet. Derföre skall du menniskobarn prophetera emot dem. Och Herrans Ande föll öfver mig, och sade till mig: Säg, detta säger Herren; I af Israels hus hafven talat rätt, edra tankar känner jag väl; I hafven dräpit alltför många i denna stadenom, och hans gator ligga fulla med döda. Derföre säger Herren Herren alltså: De som I derinne dräpit hafven, de äro köttet, och han är grytan; men I måsten härut. Svärdet, som I frukten, det skall jag låta komma öfver eder, säger Herren Herren. Jag skall drifva eder derut, och gifva eder främmandom i händer, och skall göra eder edran rätt. I skolen falla genom svärd; i Israels gränsor skall jag döma eder, och I skolen förnimma, att jag är Herren. Men staden skall intet vara edor gryta, ej heller I köttet derinne; utan i Israels gränsor skall jag döma eder.
I sammanhang härmed och då Rikets Ständer inhemtat, huruledes klagan blifvit förd deröfver, att, genom redan anlagde damm-byggnader vid ifrågavarande can dverk, en del af den kringliggande trakten blifvit försatt under vatten, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M. i Nåder anbefalla en undersökning, huruvida en sådan klagan kan finnas vara grundad, äfvensom förordna, att, för det fall förlust eller kostnad skulle genom canal-anläggningen komma att tillskyndas enskilde, det Bolag, som kommer att öfvertaga arbetets utförande, må tillförbindas att derföre utgifva nöjagtig ersättning. ll:o Efier pröfning af de genom Nådiga Remisser till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnade underdåniga ansökningar, jemte de inom Riks-Stånden väckte frågor, dels om medels anvisande till ytterligare undersökningar, i afseende å den, under benämning af Svea canal, föreslagne canal-ledning emellan Hjelmaren och Wenern, dels om anslag för samma canals utförande, hafva Rikets Ständer icke ansett sig för närvarande och innan fullständig undersökning egt rum, rörande de omständigheter, hvilka på bestämmandet af Statens bidrag kunna inverka, böra något anslag af Statens medel för ifrågavarande canal-arbetes utförande medgifva; hvaremot Rikets Ständer funnit godt att, till fullbordande af undersökningen, angående canal-ledningen emellan Hjelmaren och Wenern, och spridande af kännedomen darom, bevilja ett statsanslag af Vestra Districtet. 12:o För upprensning af Albrechtssund .. alt med 8,000 R:dr årligen utgå under 3:ue års tid. 6,666: 32. 24,000: — 1020 Expeditions'Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse, N.-o 4o5.
Föredrogs de>6 Alllmänna Besvärs ock Oacouomim U skottets Betänkande af den 24 sistledne Ockober, i anledning af Riksdags Fullmagriges frän Nyköping och Umea, Bruks » Pakronerne l>ck>r Ma!Wba!l-i> och Ujulns Memorial angående Lotsoch Bak Afgi terne, dels ock Wällofl. Boraore Ständers Pi0'ocoi!s' U drag af den 28 sistiedne No. wember, i»rich-:ilande dit wäibcmäite S änd, i anie nlng af uppstådd fräga hnruivida Lors.Fonden rälte. ligen liuhörde Stors - M d en och med de» wore till alla allmänna behof lika anwandbar äk-r^örwist i kagan till bemälte U skotts yiierligarc hufwudsakiiga handläggning med anmodan derjemte till Högloft. Ekare Ustkoiret, akt med BeswärSoch O^conn-. >TIltstokker famniankräda för ark i a seende pä berörde vmstänvighec d-ras yttrande gemensamt afgifwa; i anledning hwaraf Bonde, Srändet fann alt da 0'cco. rirsmiL Utskottet, i anledning af Wallofl. BorgareStändetS äler. remist barde »Agon yrcerliare åtgärd i amner widkaga, och den, af wätbemäge Sland frän Stats ° Utskottet äskade uppgift wore för pröfningen af Hrendet nödwändigt sä skulle med bifall kill det af Borgare - Ständer bcflulade sammanträde emellan Stols och O^Lonomias U-skotten, denna fräga till sistnämde Utskott sörwisos, med föreskrift att af dest framdeles tili asgifwande förnyade utlakande lemna Bonde Sländer del, hwarefter Bonde-S änder förbehöll fig att kaga ärendet under närmare pröfning.
Mig synes Friherre Cederström» önskan, att allmänna kungörelser oell befallningar) som böra Uppläsas^ skola blifva kände, likväl vinnas, då) på sätt Utskottet föreslagit, dylika handlingar 1 alla Fall skola efter Gudstjenstens slut från Predikstolen Uppläsas» Det är naturligt) att Sockenmännen eller e. gentligen Husbönderne} för deras eget bästas skull) skola qvarstanna; emedan) om de gå bort, det ej kan vara en ursagt för dem att säga,' det de icke hört hvad sorn blifvit kimgjordt. Jag anhåller således om proposition till bifall å Utskottets Betänkande» Herr Grefven och Landt-Marskatken frågadej om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, 1 anledning af da dervid nu gjorde anmärkningar till Utskottet återremitteras» Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt. Marjkalken gjorde proposition till bifall af Lag Ridd, 0, Ad, Prat, 4 Band. 3, 54 T)e,n 5 Maji f. ni i Utskottets Betänkande, hvilken proposition infed Ja besvarades. Företogs till pröfning Lag-Utskottets dett lo sistlidne April under N:o 3g afgifne, samt den 3o i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående ändring uti 17 Cap. 2 §. RättegångsBalken och 2 §. uli Kongl. Förordningen den 28 juni 1798. Herr Ehrenborg, Cafper: Då Lagutskot tet i allmänhet funnit sig obehindradt att föreslå partielle lag-förändringar, kan jag ej finna att Utskottet haft skäl att icke antaga den redactiort som LagComitéen föreslagit i den nya HandelsBalken. Den lyder, som följer: 1.
Den 18 April f. ni. 507 mig till detsamma. Här liar blifvit af Hr von Hohenhausen framstäldt ett förslag, att Bancofullm. skulle endast under loppet af vintermänaderne äga rättighet att lemna sådane förskotter på silfverleveranser, som skulle ske under loppet af påföljande sommar. Betia har likväl den olägenheten, alt det icke lemnar Bancofullm. möjlighet att under den sena årstiden, då segelfarlen ännu ieke är sini, kunna lemna sådana förskotter, hvilket Bancofullm. en gång gjort, och som i min tanka för det ^tillfället var ganska nyttigt. Della verkade icke sä, som Hr Akerman nyss befarade, nemi. att man skulle taga ut silfver i Banken och skicka ut det, ulan det befordrade tvertom varuexport. När man med sådana förskotter kan komma till ett sådant resultat, så kan jag för min del icke annat än finna dem vara nyttiga. Hvad beträffar det möjliga missbruket af dessa förskotter, som här af flere talare blifvit omnämndt, nemi. att sådana förskotter kunna uttagas för alt taga silfver i Banken och skicka ut det och sedermera föra in samma silfver, så hemställer jag lill hvar och en, som känner förhållandet, huruvida en sådan operation någonsin kan blifva lönande. Den skulle naturligtvis medföra en dubbel transportkostnad, och jag skulle tro, att en sådan transaction icke gerna kan verkställas af andra än bankruttörer, som göra det endast för att komma åt penningar. Jag förmodar, att Bancofullm. icke komma att ingå i transactioner med sådane personer. Det beror nuturligtvis på Bancofullm. att tillse, att de få fullkomlig säkerhet för de förskotter, som de lemna, och jag har icke anledning befara, att icke Bancofullm. skola tillse detta. Jag får således tillstyrka bifall till Hr Rosenblads förslag. Det är likväl äfven en annan ändring i denna §, som jag täger mig friheten hemställa om den icke vore lämplig. Jag hör de uti ett af de nyss upplästa prot.utdr., jag tror det var från BondtSt., att här äfven borde lemnäs tillfälle att uppköpa silfver inom landet.
Han band den helige ande i vigvattnet, i saltet, oljan, vaxet, örterna, i sten, trä och jord, då han invigde kyrkor, altaren, kyrkogårdar, välsignade kött, ägg, o. s. v., om påskafton vigde elden, att han ej skulle göra någon skada (ehuru jag, Gud hjelpe mig, fått erfara, att vår by brann upp rubb och stubb fem dagar efter en dylik vigning), döpte och helgade klockor, att deras klang skulle fördrifva onda andar, stilla oväder” o. s. v. o. s. v. Klosterväsendet är att betrakta såsom kyrkans befästningssystem till skydd för det af henne från djefvulen eröfrade området. Likasom mongolerna, när de inbröto i Europa, funno oräkneliga bergtoppar krönta af fasta riddarborgar, hvilkas sjelfva mängd afskräckte från belägringsförsök, så finner djefvulen med hans härskaror den kristna verlden likasom öfversållad af andliga fästen, som hvart och ett innesluter en arsenal med väldiga försvarsoch anfallsmedel. Hvarje kloster har sin hexpater som försäljer agnus-dei, konceptionssedlar, hexrökelse, salt och vaxljus, som invigts på Marie reningsdag, palmer, som helgats på palmsöndagen, blommor, som på Marie himmelsfärdsdag bestänkt med vigvatten, och mångfaldiga andra medel, hörande till kyrkans stora magiska apparat. Just emedan denna är så rikhaltig, borde man vänta, att folket skulle finna sig med densamma tillfredsstäldt och icke söka andra räddningsmedel än dem som här städse äro till hands. Men tyvärr frodas jemte kyrkans heliga magi en diabolisk folkmagi, med hvilken Satan drager de oförsigtige, förvetne och klentrogne till sig. Äfven många prester besmitta sig med den sednare, och högljudt klagar den helige Bonifacius, likasom efter honom många påfvar och kyrkliga skriftställare, att det lägre klereciet kokar kärleksdrycker och idkar spådomskonst, derunder brukande kyrkans heliga saker, såsom t. ex. hostian, till att förstärka kraften hos de diaboliska trollmedlen.
Mången jordbrukare inser detta och erkänner det ordspråkets sanning: ”att jordbrånning gör rika föräldrar, men fattiga barif’; men möter denna sanning med ett annat för dem ännu mera gällande: ”man år sig sjelfvom närmast.’’ Detta förhållande åberopas egentligen för att visa i hvad anda jordbruket ännu af mången skötes och huru egoismen äfven hår vill göra sin rått gällande emot åkerbrukets rationella åsigter. Ladugårdsskötsel! har i allmänhet ej vunnit de framsteg, man har skål att önska. Slallfordring i sin råtta bemärkelse vill ej vinna insteg, ej en gång på de orter, der boskapen aftynar på magra beten, eller på de enskiftade slättbygder, der dess nytta år så påtagligen sjelfbjLidande. Svältsystemet råder ännu. Följden häraf år den, att det så kallade bördiga Skåne ännu ej mågtar producera sitt eget behof af ladugårdsproduktcr. Skogarne åro inom Lånet i starkt aftagande. 1 samma mån enskiften befrämjat nyodlingar, ett vidgadt åkerbruk och större spannemålsproduktion, hafva äfven de påskyndat skogarnes förstöring. Dels hafva skogarne af odlaren blifvit undanröjde i och för odlingsföretagen, dels derföre att enligt Enskiftes-stadgan får den växande skogen behandlas som lösören, hvilka ej endast kunna utan böra vara borttagne inom vissa bestämda år, i fall ej egaren ulan ersättning skall bortskänka dem; ty huru ofta kunna skogsbyten ske? I bredd härmed var det ett af mången förespådt och nu mera af erfarenheten bevittnadt resultat, att Ekeskogarnes uthuggande skulle blifva en följd deraf, att egare af Kronoskalte-hemman lingö fri dispositionsrätt öfver Eket. Den som någorlunda känner allmänna lynnet inom detta Lån, känner äfvenledes det nära nog allmänna okynnet, att heldre ofreda skogen, ån bevara, ännu mindre vårda och återplantera den. Äfven häri framlyser det egoistiska begäret att inkräkta på framtidens rått. Om en obegränsad och fri disposition öfver skog endast betraktas som en rättsfråga, synes, att framtidens rått ej heller bör vara obevakad.
Sedan Presle-slåndet vid 1815 års riksdag, med anledning deraf alt kyrkohemman en i Halland understundom af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet skola blifvit ansedda såsom vanliga kronohemman och dels underkastade skattevärdering, dels ock af krono-betjeningen borlsladda, i underdånighet anhållit, att alla om skatteköp å dylika kyrkohemman väckta frågor måtte förfalla, och, om sådane hädanefter yppades, 4 StatsU Usko tidis Utlåtande N-.o 206. Consistorium samt vederbörande Kyrkoherde och församling deröfver höras, samt att lediga kyrkohemman och lägenheter måtte utbjudas på arrende-auktion, och således icke bortslädjas till förre brukarens slägtingar, har Kongl. Majit, enligt Nådigt Bref den 22 Maj 1819, förklarat, att sådane hemman, lill hvilka kyrkorna innehade slädselrätl, icke kunde (ill skatte försäljas eller kyrkorna från städsel-rätten skiljas, så framt icke visas kunde, ett kyrkorna en sådan dispositionsrätt sedan Danska tiden obehörigen sig tillegnat; hvilka frågor Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i hvarje förekommande fall, eger att, sedan vederbörande, och bland dem Consistorium i Götheborg, blifvit hörde, i laglig ordning pröfva och afgöra. Vid tillämpningen af hvad sålunda blifvit stadgadt om bevisnings-skyldigheten, i afseende å eganderätten till ifrågavarande hemman, visade sig emellertid snart att någon fullt tillförlitlig utredning af de äldre förhållanden, hvarpå bevisningen måste grundas, ej kunde åstadkommas, hvarigenom ock inträffat, alt, lili uppkomna tvistefrågor, rörande vissa af dessa hemman, helt och hållet skiljaktiga beslut blifvit meddelade. Sålunda hade uti eli hos Kongl.
Någon förkofran uti stadens nuvarande handel och skeppsfart är icke, oaktadt dess trygga och beqväma hamn, att emotse, med mindre kommunikationen med det inre landet blifver lättad genom kanalgräfning eller jernvägsanluggning, i hvilka hägge hänseenden fråga väckts, men ansetts, i brist af tillräckliga kapitaler, cj kunna komma till stånd utan Statens mellankomst. Vid närvarande förhållande synes stadens förkofran i industriell hänseende endast kunna åstadkommas genom företagsamhetens och kapitalernas ledande till fabriksanläggningar, dermed redan en god början skett och till fortsättande hvaraf i stadens närhet befintliga och lill en del ännu obegagnade vattenfall i Mieå gifva skälig anledning. Stadens handelsflotta utgöres af 21 större och mindre fartyg af tillhopa 1,344 lästers drägtighet. Den hamnbyggnad, hvarom i sista berättelsen 15 nämndes, kan numera anses i det nämaste fullbordad, enär endast muddring oell planering till ringa del återstå. Tullintraderne, hvilka under de 5 åren 1843—1847 utgjorde: för utskeppade varor. för införda varor. i medeltal per år 2,852: - 65,025: 22. hafva varit: Handt verker ier nes tillstånd är nästan enahanda, som uti förra berättelsei omförmäles; dock finnes en verkstad, som drifves i större skala, nemligen en snickareoch möbelverkstad, hvarå med 12 arbetare tillverkas möbler och snickarearbeten, deraf en icke ringa del afsändes till nästgränsande Län. Antalet af handtverkare och dermed jemförlige näringsidkare är 121. Farhågan för handtverksborgares obestånd genom tilltagande mängd af sjelfförsörjningsidkare synes efter de 3 sista Arens företeelser i betydlig mån minskad, enär de personer, som under samma tid sökt och vunnit rättighet till sådan försörjning, icke utgöra flere än 22, deraf en del sedermera sökt burskap. Skulle någon fara vara för öfverhandtagande bosättning af haudtverksidkare utan burskap, torde den egentligen komma att drabba fattigförsörjningen. Bland fabriker, hainltverkerier oell andra näringar af större omfång förtjena i öfrigt att omnämnas: