Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H. Ständers Revisorers Berättelser angående den, åren 1820 och 1822, förrättade granskning RiksgäldsVerket och General AssistanceContoiret. N:o 47, angående KronoFogden Assessor Hellbergs underdåniga ansökning, om ersättning för liden förlust å en contraherad leverans af ArtilleriHästar. N:o 48, rörande Capitain Schough* underdåniga ansökning, om eftergift af den Kronan tilldömda Immissions-rätt i hans extra lön. N:o 49, i anledning af Hr C. G. Arfvidssons Memorial, om understöd för Hamnbyggnaden i Lidköping. N;o 50, rörande anslag af medel till fyllande utaf brist i tillgångarne, för Räntans godtgörande, å köpeskillingen för det till Gevärs*. Factori inköpte Carl Gustafs Stads Bruk. Prot. Utdr. i. 45 Mars 1Q2.3. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagutskottet* d. 19 dennes på Bordet lagda Be. tänkande N:o 2, om närmare bestämmande af den tid, inom hvilken hinder för lysning till ägtenskap bör anmälas och styrkas, blef samma Betänkande, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, till Lagutskottet återremitteradf. S. D. Bifölls LagUtekottets nu f föredragna Memorial N:o 17, om arfvode för ytterligare en Cancellist; och pröfvade Ståndet derjemte skäligt, att samma arfvode må ifrån antagningsdagen beräknas. S. D. Instämde PresteStåndet uti Hög!. Ridderskapets och Adelns d. 21 innevarande månad vidtagne beslut, att de, af vissa Committerade uppgifna förslag till en förändrad organisation af åtskillige Rikets Styrelseverk m. m. borde genom särskildta Utskottets föranstaltande till Trycket befordras; samt StatsUtskottet anmodas, att till tryckningskostnadens bestridande utse nödige medel. Från Vållofi.
Som Chefen för Bankens ekonomiska ärenden ovillkorligen har af nöden , att till sitt biträde vid upphandlingar för Bankens räkning, kunna påräkna en person, sorn dervid eger nödig skicklighet, hafva Fullmägtige för den person, som dertill varder utsedd, föreslagit ett arfvode, hvilket Utskottet, nogsamt inseende behofvet för Bankens Ekonomi-Chef, som derjemte är Chef för Boksluts-Afdelningen, att ega ett pålitligt biträde vid omförmälde bestyr, uppfört på Suplernentar-Stat under titel ’Serskildta Anslagi' Utskottet har jemväl under berörde titel upptagit, dels i,5oo R:dr, hvilka äro afsedda ej mindre såsom ersättning för upprättandet vid hvarje års början af Exlract öfver Bankens Debitorerhvilket arbete ansetts icke kunna, utan hinder för göromålens behöriga skötande, till någon af de Ordinarie tjenstebefattningarne hänföras, och som fördenskull af Extra Ordinarie tjenstemän besörjes, än äfven såsom arfvoden och gratificationer lill de af Bankens Extra Ordinarier, som under Vacance-Vicariat, eller för af sjukdom hindrade tjenstemän, innan vicariat kunnat upprättas, bestridt Ordinarie tjenstgöring, eller eljest för flit och skicklighet sig utmärkt; och dels 480 R:dr åt 4 bland Bankens Extra Vakt-betjening för sågning, huggning och uppbäring af ved. På lndragnings-Staten äro upptagne följande belopp, nemligen: till Stereotyperings-Förestånclaren C. A. Broling 4oo R:dr, i afseende hvarå Utskottet endast skolat hänvisa lill dess yttrande här ofvan i delta ämne; till Kamereraren A. W. Wäsström 38o R:dr, till Notarierne J. Scharp och A. Kolmodin hvardera 20 R:dr samt till Canzlisterne P. C. Boman och A. J. Burmanj hvardera 5o R:dr. Enär dessa
I motsats emot den siste värde talaren tror jag bestämmandet af en minimivigt för räntespanmålen vara af högsta vigt, och alt den bör, likasom markegångspriserna, för hvarje år bestämmas. Redaction är för öfrigt enlig med den, som R. o. Ad. antog, då denna fråga härifrån återremitterades. Jag hoppas således, alt icke något motstånd skall möta den sisla punkten af detta betänk. och anhåller om bifall på denna punkt, sådan den nu är föreslagen. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Som ifrågavarande ämne till en stor del rörer den indelta arméen och dess aflöning, så torde R. o. Ad. tillåta mig, såsom gammal indelt officer, alt fä yttra några ord derom. Indelta arméen har haft den olyckan att sedan Carl Xhs lid blifva så nedsatt uti sine löningsvillkor, alt den numera har 50 proc. mindre än under Carl Xhs tid. Det är under denna lid, som accorden hafva tillkommit och utgifterna blifvit i alla afseenden vida större, än de förut varit. Detta härrör i synnerhet af det förhållande, att när R. St. hiföllo beväringsmanskapets inrättande år 1812, så ökades indelta arméens befäl med befäl för en bataljon vid hvarje regemente, så att i stället för 8 capitaine»’, det nu finnes 12, och i stället för 8 licutenanter 12 lieutenanter pä hvarje regemente. Underofficerare och regementsofficerare ökades äfven i samma förhållande. Häraf följer, att nu några och 40 officerare samt några oell 60 underofficerare måste lefva med samma indelta löner, som några oell 30 officerare, och några och 50 underoflierare mäste vidkännas en nedsättning i sina löner af 50 proc. Hela anslaget, som man gifvit oss, var åtta penningelöner af 200 r:dr till ett helt regemente, sä att det nu finnes inom hvarje reg:te af de 12 capitainerna icke mer än tre, som hafva capitaineslön, en som har fändrikslön och så utföre hela vägen.
En utomordentlig uppoffring, men har ni märkta kunskaper, borde ni inneha en lika lysande BARON. Ni har rätt, men dertill fordras penger, FASÂN. Jag förstår, men er svägerska, FriherrinBARON. Lilla Aurore, förstår ni... och dess mange penger und jag... nan är ju rik och hvem är närmare att ärfva henne än ni? utom kan svägerskan aldrig få i sitt hufvud att hen något sätt skall återfinna honom. orimligt... nes son är riktigt död, hon tror bestämt att hon på FASÂN. Men efter så många år är det ju alldeles FRIHERRINNAN (öppnar en bok, guldmyntet faller ur på bordet; för sig). En Louisd'or, min Gud, hvilka minnen! ken Aurore, hur kommer det till då? FASÂN. Men Friherrinnan ville ju adoptera FröBARON. Jo, ser ni, svägersken är förtänkt; hon FASÂN. Ja, men det är då alldeles för rasanFRIHERRINNAN (utom sig). Är det en synvilla som FASÂN (vänder sig om). Hvad befalles? BARON. Hvad går åt svägersken? FRIHERRINNAN (för sig). Jag skall pröfva med lugn. FASÂN. Mig, min nådiga. ville ha en hustru i beredskap åt sonen. de... dårar mig? (högt) Hvem tillhör de här böckerna? FRIHERRINNAN. Och det här guldmyntet? FASÂN. Det är också mitt. FRIHERRINNAN. Är ni säker på det? lägga undan det. (går till bordet). FASÂN. Parole d'honneur! Jag hade glömt att FRIHERRINNAN (utom sig). Rör det icke. (rusar emot Fasân) Ah, så har jag då återfunnet dig mina dagars tanke och mina nätters dröm; jag sluter dig i mina armar för att aldrig mera lemna dig... (omfamnar honom). ver mig, ni tar lifvet af mig...
Han anses som den 121:e Mikadon af Jimmu Tenno’s slägt, hvars medlemmar oafbrutet nära två tusen år herskat i Japan under vexlande öden och med vexlande makt, än som vise lagstiftare och mäktige stridsmän, än under långa tider som svage och veklige skenkejsare, hvilka erhöllo nästan gudomlig dyrkan, men omsorgsfullt befriades från alla regeringsbördor och all verklig makt. I jemförelse med denna slägt, hvars stamfader lefde under första århundradet efter Roms grundläggning, äro alla Europas nu regerande herskareätter barn af gårdagen. Dess nuvarande representant ser ej synnerligen kraftig ut. Han stod under hela audiensen så orörlig, att man hade kunnat taga honom för en vaxbild, om han ej sjelf uppläst sitt tal. Prins Kita-Shira-Kava ser ut som en ung vacker europeisk husarlöjtnant. De flesta af ministrarne hafva skarpt utpräglade drag119, hvilka erinra om de många våldsamma stormar de genomlefvat, de många personliga faror för hvilka de varit utsatta, dels i ärlig strid, dels genom mördares anslag. Beklagligen tyckes nämligen ett politiskt mord i Japan ännu ej anses såsom något nesligt dåd, blott mördaren öppet erkänner sin handling och underkastar sig dess följder. Upprepade mordförsök hafva ock gjorts mot den nya tidens män. För att skydda sig mot dessa, låta ministrarne, då de fara ut, vanligen omgifva sina vagnar med en beväpnad vakt till häst. Den 18 september voro några af deltagarne i Vegaexpeditionen bjudna på frukostmiddag hos sjöministern Kawamura. Middagen hade för oss intresse derigenom, att vi här för första gången mottogos i ett japanskt hem. Jag satt till bords bredvid fru Kawamura. Äfven barnen voro närvarande vid middagen. Fru Kawamura var japanskt klädd, smakfullt men ytterst enkelt, om jag undantager en om lifvet gående tjock guldkedja. För resten var middagen anordnad på europeiskt sätt, med den af gastronomiens lagar gillade följden af mat och vin, båda i rikligt mått.
– O min Gud, på hvilken jag ännu tror, fast du tillåtit mig kastas i ett sådant elände, dig den jag älskar, fast jag varit här i så många natthöljda år ... o min Gud, låt mig icke dåras af ett vanskligt hopp. Låt honom der kunna föra mig härifrån, ut ifrån denna mörksens boning Men hittar du vägen genom labyrinterne? – Jag hittar den nog, tror jag. Hvaromicke, skall han, som ligger der, hjelpa oss fram. – Han vill det ej. – Han måste det. Men det behöfves ej. – Men vet du, hvem jag är? – Kanske är du grefve Hennings maka. – Men vet du emot hvem du stretar, då du för mig ut. Gör det ej, ty du behagar mig. Det är en mäktig och elak man. – Men någongång måste mörkret vika för ljuset. Låt honom vara än mäktigare än djefvulen, hans slägting, så skall jag dock öfvervinna honom och hela hans anhang. Han fruktar mig kanske, men jag icke honom Och nu vill jag söka befria dig ifrån din kedja. Med dessa ord slet han kedjan ifrån väggen – kedjan som så många år hade emotstått hennes ansträngningar. – Ja nu ser jag att jag är fri och att du verkeligen vill föra mig härifrån. Nu förstår jag det väl. Men hvart vill du föra mig? – Jag för dig till Ristilä karaktärsbyggnad, till min egen vindskammare der. – Under samma tak, som baronen? – Under samma tak. – Du för mig dit, derifrån jag ville vara längst borta af alla ställen på jorden. Men i ditt öga bor en kraft, hela ditt väsende har ett lugn och en förtröstan, som gör att jag med dig gerna följer dit du vill Men han här, huru går det med honom? – Honom skall jag stänga in här ... dock icke för längre än i morgon. – Du är god; så bör det vara. Ty han var af de två den, som hade ett menskligt hjerta. – O lemna mig icke här – sade v. Nit, som återkommit ifrån sin svimning – kanske aldrig någon mensklig varelse mera sätter sin fot inom denna dörr, utan jag måste omkomma här af hunger.
Den kraft och talang, den unga svenskan utöfvade på sitt nya arbetsfält, kunde dock ej rädda henne för talrika intriger från yrkesafunden, som genom hennes egenskap af utländska i detta fall till ytterlighet stegrades. Hildegard Werner bestod likväl detta eldprof, och försöken att störta henne slutade med, att hennes vedersakare nödgades rymma fältet. Sedan denna tid har hennes anseende år för år allt mera stadgats inom Englands musikkretsar. F ö r att ytterligare förkofra sig i pianospelning har fröken Werner företagit flere re J^. sor till Paris och där studerat för den bekante pianisten Leonard med flere. Samtidigt började hon med allvar att studera violinspelning för den berömde Henry Ravina och grundade år 1875 i Newcastle en kvinnlig orkester, benämd » The mignon string orchestra », hvars medlemmar utgöras af stadens förnämligaste kretsar, och som anföres af henne själf. Denna orkester, ensam i sitt slag i England, har väckt synnerlig uppmärksamhet, äfven utom Newcastle, och uppträdt på talrika konserter. Bland sina yngre elever har fröken Werner äfven bildat en s. k. » Kinder orchestra », som likaledes flere gånger under lifligt bifall låtit höra sig på konserter. För några år sedan började hon dessutom anordna mycket besökta populära soaréer för kammarmusik och har därjämte med framgång spelat på talrika konserter i olika städer i England. Det är dock icke blott såsom exekverande konstnärinna, Hildegard Werner gjort sig ett namn, utan hon har äfven genom flere af henne komponerade pianostycken och sånger fäst uppmärksamheten vid sig både i England och Belgien. Vid sidan af denna omfattande musikaliska verksamhet, som tyckes böra till fullo upptaga en kvinnas krafter, har fröken Werner flitigt ägnat sig åt det journalistiska facket. Många äro de värderika literära bidrag, som af henne hafva lämnats till både engelska och svenska tidningar. Redan är 1871 fick hon anställning såsom musikkorrespondent i den ansedda londontidningen » The musical standard ». I denna tidning, liksom äfven i » Musical News », har fröken Werner med entusiasm och sakkunskap skrifvit om skandinaviska musikförhållanden och härigenom i icke ringa grad bidragit att göra svensk tonkonst erkänd i England.
Sid. 42 säges, att Tofsmesen är stannfogel och fasthåller troget vid sitt område. Detta är icke sant, ty en stor del individer diager till och med ur landet under den kalla årstiden.Det säges äfven, att tofsmesen skulle bygga bo i gamla skatbon, hvilket måste betviflas. Sid. 43 yttras: » Stjertmesens bo hvilar alltid på ett stöd och liknar till sin form ett stort ägg. » — Der ha vi ägget! — Förut har naturligtvis okunnigt folk trott att boet sväfvade i luften. » De sylvie-lika fogelfamiljer, som vi hittills betraktat, hafva företrädesvis tillhört gamla verlden. » — Månne de icke ännu göra det? Sid. 50 påstås det, att flugsnapparna ofta stiga högt upp i luften för att taga fast en uppspanad gräshoppa m. m. — Så högt sträfvande gräshoppor ha vi förut aldrig hört omtalas, så framt icke härmed menas den egyptiska, för hvilken dock flugsnapparen skulle blifva lika rädd som talgoxen för hatten. Om Gråa Flugsnapparen an föres: » ungarna sitta under regniga dagar hungrande och klagande på qvistarne, föräldrarna flaxa kring husen och träden äfven som de större flugorna lockande däggdjuren, och komma de med tom näbb i närheten af bärbuskar, exempelvis vinbärsbuskar, störta de sig i en båge uppifrån nedåt, afslita ett bär och föra detta genast till ungarna. » — Då detta hos oss skulle inträffa i Juni månad, så är det klart att ungarna, liksom okynniga barnungar, äro begifna på vinbärskart, hvilket man förut icke haft reda på. Sid. 59 säges, att tömskatorna ha fritåiga fötter; detta är emellertid icke förhållandet, i ty att uttån är vid roten sammanvuxen med mellantån, hvilket för öfrigt är karakteristiskt för de egentliga tättingarna. Sid. 72 säges, att Jemsparfven tillbringar vintern i södra delen af vårt land.
S. D. Föredrogs Expeditions-Utslcottets Memorial N:o 13, i anledning afåterremiss af skrifvelseförslaget N:o 174. Lades till handlingarne, sedan Ståndet vid förnyad anmälan godkänt berörde skrifvelseförslag, med det dervid fogade tillägg. S. D. Föredrogs punktvis Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande: N:o 27, i anledning af väckta motioner om ändring i de angående fattigvården samt rörande försvarslösa och kringvandrande personer gällande bestämmelser, hvarvid i afseende på de 12 första punkterna, som nu genomgingos, Preste-Ståndet fattade beslut, som följer: 1, 2, 3, 7, 8, 9 och 10 punkterna biföllos. Med afslag å Utskottens tillstyrkande i 4:de punktens l:a morn., ansåg Ståndet det tillägg i Fattigvårdsstadgan böra införas, att församling må ega frihet att välja från sockennämnd skiljd fattigvårds-syrelse, der sådant nödigt finnes, och blef 2:a momentet af samma punkt bifallet samt det 3:e afslaget. Beträffande 5:te punkten fann Ståndet, med ogillande af Utskottens tillstyrkande, Rikets Ständer böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att i fattigvårds-stadgan måtte intagas ett moment, som förpligtar barn, att, i mån af förmåga, bidraga till sina fattiga föräldras underhåll. Utskottens afstyrkande af; 6:te punkten omförmälde förslag ogillades, och ansåg Ståndet Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet böra fästas på beholvet af ett stadgande rörande husbondes skyldighet att, utom allmänna afgifter till fattigvården, bidraga till sina fattiga och afsigkomna arbetares underhåll, åtminstone hvad upplåtandet till dem af plats till bostad beträffar.
Af ett det underdåniga memorialet bifogadt kostnadsförslag öfver de arbeten, som vid 1860 års slut ansåges vara ofulländade, visade sig emellertid, att denna summa varit för lågt beräknad, och att utöfver sistnämnda summa erfordrades ytterligare 300,000 R:dr, eller tillsammans 450,000 R:dr, att utgå under åren 1861, 1862 och 1863, då hela byggnaden till början afår 1864 kunde vara fullbordad. Med förbigående af förslagets detaljer upptoge detsamma nemligen: till murarbete 138,000: — inredningsarbeten 168.000: — ornering, målning samt byggnadens fulländning 130,000: — diverse omkostnader 14,000: — R.dr 450,000: — Såsom anledning till detta ytterligare behof af medel hade Byggnads-chefen uppgifvit dels de, sedan förra förslaget ingafs, synnerligen under år 1857 stegrade arbetslöner och pris på materialier, af hvilka de förstnämnda sedermera förblifvit oförändrade, utan att kunna nedsättas; dels bristande erfarenhet att rätt uppskatta kostnaderna för ett i alla hänseenden svårt och i vårt land så ovanligt arbete, som musei-byggnaden; tilläggande Chefen att slut-inredningen vore beräknad att utföras med all möjlig sparsamhet, såvidt sådant kunde stå i ett värdigt sammanhang med det öfriga, samt att det egentligen kostbara i musei-byggnaden haft till föremål dess fasthet och styrka, på samma gång som man sökt att dermed förena ett verkligt och för all framtid beståndande konstvärde. Yid ärendets föredragning hade Departements-chefen i underdånighet anfört, att Rikets Ständer, då de beviljat de föregående rikliga anslagen till musei-byggnaden, dermed utan tvifvel afsett åstadkommandet af ett verk, värdigt ett folk med kärlek till vetenskap och konst, med vördnad för sin forntids minnen, och hvilket till efterkommande skulle bära vittnesbörd, huru dessa föremål af vår tid varit omhuldade och uppskattade. Rikets Ständer skulle derföre visserligen ock finnas villige att ytterligare anslå det oväntadt stora belopp, som än vidare erfordrades för det storartade arbetets utförande.
St:rs Reglementen, Instructioner och serskilda föreskrifter blifvit noga efterlefvade och iakllagne; äfvensom tillbörligt afseende är vordet fästadt på de af R. St:rs Revisorer meddelade råd och tillstyrkanden; så att i dcssä hänseenden ingen den ringaste anledning till erinran förekommit. 6 Stats-Utskottets Beträffande Räkenskaperne, nemligen: En Hufvudbok öfver R:gs:Contoirets Skulder och de till deras afbördande anslagne fonder. En dito öfver de vid sistlidne Riksdag till Canaloch andre Byggnader beviljade anslag samt de till deras bestridande anvisade tillgångar. En dito öfver Götha CanalBolags f. d. DiscontVerk. En dito öfver Malmö f. d. DiscontVerk och En dito för General AssistanceContoiret; så befunnos alla dessa Hufvudböcker till och med för år 1826 vara granskade af R. St:rs Revisorer; och hafva samtlige ifrågavarande Hufvudböcker för år 1827 nu blifvit af Utskottet reviderade; och hvarvid, i anseende till ziffran och verificeringen, någon anledning till anmärkning sig icke företett. För Utskottet återstår nu således, att, på grund af den förrättade granskningen af Räkenskaperne, framlägga hvarje Inrättnings (mandelia tillstånd; och hvarvid förekommer: ira Afdelningen. 1 §• Innan Utskottet yttrar sig öfver resultaten, sorn de hithörande Räkenskaper utvisa, anser Utskottet sig aldraförst böra särskilt utreda förhållandet med någre, vid sistlidne Riksdag, gjorda dispositioner, hvarigenom , dels tilIfalIige tillgångar blifvit R:g:sContoiret anvisade och dels vilkorliga och till beloppen obestämda utbetalningar på Contoiret anordnade. Betänkandea, N:o g5.
Med afseende derpå, att en större säkerhet härigenom äfven beredes för Banken, och att penningarne härtill i längden gå ur utlänningens fickor, vågar jag äfven af sjelfva BancoUtskottet påräkna bifall till denna min motion. Mine Herrar! Det är tid, att icke uteslutande fästa sin uppmärksamhet och bevilja anslag åt communicationers och transporters befrämjande genom Canaler och andra konstens dyrbara åtgärder, utan ogk Den 8 Jan uar ii i. m. att befrämja begagnandet af vår kustfart, som naturen utan några kostnader i så vidsträckt mån förunnat oss. Sådana som det af mig föreslagna anslag, bidraga både tili att öka välståndet inom landet, och att upprätthålla vårt myntvärde, och det ifrågavarande skulle gagna både säljaren och köparen, Sedan Rikets Ständer varit så frikostige med anslag, som lill större delen ej användas till en ökad produetion, böra de ej vara för sparsamma i anslag för dennas befrämjande, äfven genom lättad afsättning medelst lättade transporter. Jag tillstyrker derföre återremiss af förevarande Utlåtande, samt att denna motion må få densamma åtfölja. Herr Tham, Wollrath: Med Grefve von Schwerin delar jag hans åsigt, att befordra näringsförmågan och folkökningen i de norra provinserne, men jag delar ej hans åsigt, att Rikets Ständer skola föreskrifva Regeringen fördelningen af de anslag, som lemnäs för strömrensning,arne. Jag delar deremot fullkomligen Herr Lefrens mening i detta afseende, och jag tror att, då Rikets Ständer ingå i detaljerne, skämma de bort det goda de åsyfta. Jag kan ej eller fästa mig vid de uträkningar, som en Ledamot af RorgareStåndet gjort på de stora lillgångar ne; men deremot tror jag att, om man önskar göra Strömrensningsfonden gagnelig, och vinna något ändamål dermed, är da:; Den b Januari! f. m. föreslagna summan för liten. Det skulle derföre väl löna mödan att genom lån öka fonden till samma belopp, som de förra åren. Om återremiss beslutas, vore delta den enda anmärkning jag ville bifoga.
Hr Gyllenskjöld har hållit ett långt loftal öfver R. o. Ad:s förfäder, hvilket synes mig alldeles opåkalladt enär vi alla känna dem, och jag tror dessutom, alt del icke är på detta rum de böra framhållas. Den värde lalaren har derjemte visat, hurusom, när man går för långt i artighet, man inkommer på det motsatta området. Han har nemi. omtalat, hurusom den store Napoleon uttryckt sin förundran deröfver, att Adelselemenlet kunde uprällhålla samhällen, och att dun store mannen yttrat, att delta icke kunde annorledes förklaras än, på sätt Hr. Gyllenskjöld sagt, att äfven nollorna bidraga till kontinuitet. Jag vågar påstå, alt den värde talaren helt och hållet missförstått Napoleons yttrande, ty så oartig kunde han väl icke vara, att han liknat Adelns ledamöter vid nollor, och hade han äfven så gjort, skulle åtminstone jag icke begagnat detta såsom skäl för mina åsigter, ulan tvertom anse ett sådant yttrande såsom en orättvis beskyllning emot Adeln. Hr Brakel har öppet och klart uttryckt sitt hjertås mening i anleda. af Hr Lefre'ns yttrande, att de af R. o. Ad. valde 60 ledamölerne skulle försättas i cn högst obehaglig ställning, derest de kunde inom Ståndet ötverröstas af öfrige ledamöter, hvilka icke deltaga i Riksnämnden, hvarföre Hr Lefrén ansåg dem böra äga rätt alt afsäga sig förtroendet. Härtill har Hr Brakel genmält, att. han skulle tacka de 60 ledamöterne, om de afträdde; då de icke bättre representerade R. 0. Ad:s interesse. Jag får i anledn. häraf erinra den värde talaren, att här icke är fråga om förändring af 1 § Riksd.Ordn. hvilken lyder sålunda: ”R. St. äro Svenska folkets representanter oell kunna i utöfningen af deras riksdagsman nabefattning icke bindas af andra föreskrifter än rikets grundlagar”.