Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En dylik tafla, befintlig i Xiinchens pinakotek och troligen mllad a£ konstnarens son Jan, Hr reproducerad i bokeli och visar ett par praktiga typer af mammonstriilar, med rynkigu, srniislng,rn drag och knotiga hiinder, som lystet kriika sig om slantarns. Pieter Brueghel, &gt;Bond-Brueghel::, iir representerad tlf tre mB1- ningar, en forestiillande uDet betlehemitiska barnamordet a ocb tv5 tillhornnde den konstart, som var hans egentligaste, bondgenren. Till mllsman for ~utvecklud konst) har forf. ntsett tvA port.riitt1n8stare f r h 1600-talet, Fraus Hals och Anthozi - Fan Dyck. Den f omes karaktiirsf~dla konstniirskap,)) heroi serad roalisruib, soiu forf. kallar det, gores till foremill for en siirdeles sympatisk kritik, och hans efter de fBordiga hafderna att doma utigot inkorrektn vandel tecknas i det forklarande ljus, som utstrilar fririn de dr8pliga verk han skapat. Hvad van Dyclc betriiffar, iir shskild uppiirksalnhet iignad i t den del a£ hans alstring, som ligger utom det omr&amp;de, med hrilket hans konstniirsnamn for efterviirlden siirskildt sgnes f orknippadt. Den sjette och eista uppsatsen fiir oss med ett bredt spring in i v&amp;rt eget sekel och fram till en mblare, hvilken ~kildras som representant for en konst, som redan passerat utvecklingens cnlmen och Sir stadd p i regress, d. T. s. &gt; dekadenskonst~. Det iir den
Gossel mans sterbhus för åtskilliga af honom i lifstiden bestridda kostnader (100). 1845 den 24 Februari i underdånighet föredragen, samt bref till vederbö rande expedieradt. 83:o af den 1 Mars 1845, angående Piteå och Luleå städers ordinarie båtsmanshåll (138). 1845 den 12 Mars i underdånighet anmäld. Fordrar ingen vidare åtgärd. 84:o af den 22 April 1845, angående Båtsmansroteringen för Falu stad (169). 1845 den 30 April i underdånighet föredragen samt remitterad lill Förvaltningens af sjöärendena och Kammarkollegii underdåniga utlåtande, hvilket under den 1 dennes afgifvits. 85:o af den 7 Maj 1845, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelser för åren 1838 till och med 1841 (173). 1845 den 31 Juli i underdånighet föredragen; då l:o Amiralitets Krigsmanskassans Direktion försländigades^ att insända, för att Rikets Ständers Revisorer tillställas, nödiga handlingar; 2:o Frågan om Kanonierkorpsens beklädnads m. m. ställande på passevolans, förklarades af uppgifna skäl icke kunna bifallas. 3:o Rikets Ständers hemställan om afskrifning af i räkenskaperna balanserade 20,000 R:dr för 1836 års ruslnings-anstalter, ansågs icke leda till någon vidare åtgärd, enär afskrifningen redan skett.
Vidare har det klandrats, att Fullmägtige ej fästat något afseende vid den anmälan, som i Augusti i832 gjordes. Jag åter anser, att Fullmägtige deruti handlade rätt. Ett lemnadt afseende å densamma, genom ny Kungörelses ulfärdande, skulle möjligtvis föranledt, att Fullmägtige, hvar tredje månad, antingen fått emottaga likartade obestämda anmälanden, eller ock anbud, hvarå sedermera ingen verkställighet följt, som var fallet med det, som inkom efter sista försöket. I det omdöme Högl. Utskottet behagat yttra öfver Herrar Fullmägtiges ålgärder vid försöket att erhålla nämnde lån, kan jag icke instämma. Högl. Utskottet har icke uppgifvit någon omständighet, i hvilken Herrar Fullmägtige underlåtit gifne föreskrifter. Det är dock i uppfyllandet eller underlåtandet af dessa, som Utskottet egentligen tillhör att pröfva, huruvida Fullmägtige fullgjort sina åligganden. Högh Utskottet har grundat sin dom uppå Friherre Palmstjernas och en högst inskränkt minoritets yttra Bih. lill R. St, Fröt. 1834• 4 Sami. 1 A/d. 5 zjule Häftet. 00 Stats-Uiskottets Utlåtande N-o 11S'. de åsigter vid i83a års Revision. Revisionens majoritet gillade deremot Fullmägtiges åtgärder, och i det Betänkande, som Högl. Utskottet afgifvifi öfver samma Revisions berättelse, hvilket af alla fyra Stånden lärer vara gilladt, hafva samma Revisions åsigter inom Högl. Utskottet icke af en enda röst blifvit ogillade, ehuru Utskottet då var mera talrikt samladt än nu. Högl. Utskottets Afdelning, som haft sig uppdraget att granska Herrar Fullmägtiges förhandlingar, hafva icke i denna punkt haft något att anmärka, utan gillat deras åtgärder; hvaremot Högl. Utskottets pluralitet i plenum, utan att taga underrättelse om de motiv, sorn föranledt
Herrar Banco-Fullmägtige hafva, uti deras till Banco-Utskottet afgifna Berättelse 4 Art. 9 , till Utskottets uppmärksam het anmält ett af Bankens Boksluts-Comwissarie N. Kolmodin den 24 October 1825 Bittico-Vtskotttts Bttinhandt. N:o 17. 7 aflåtet Memorial, hvaruti, jemte en och annan föreslagen förändring i den förut brukliga Bokförings -methoden, några till det mesta från äldre tider sig härledande, år från år balancerade Poster, om hvilkas beskaffenhet och tillkomst samma Memorial lemnar fullständiga upplysningar, blifvit till afskrifning anmälde. Utskottet, som i sammanhang härmed tagit i betraktande så väl hvad hos Herrar Banco-Fullmägtige år iSaS som hos Rikets St:s Herrar Revisorer år 1827 i detta ämne förevarit, har, efter anställd pröfning, funnit sig böra till Rikets Ständers bifall vördsamt föreslå afskrifning af de summor, som här nedanföre, med nödige upplysningar och motiver, hvar under sin titel specificeras. Skillnad i Riks daler tal emellan erhållet Silfver och derföre försåldt äldre kopparmynt R:d i8,3oi:ao.6. (B:co-Fullmägtige contraherade, d. 12 Julii 1821, med en Handlande IV. Reman, om leverance af Silfver i utbyte för Kopparslantar utaf den äldre Transport 18,3o 1: 20. 6. ä Etirtco-Utskotteis Betänkande Aho 17, Transport i8,3oi: 30.6, sort,hvarafiooR:dr voro präglade af ett Sk:p, Koppar. Priset bestämdes till 48 R:dr Silfver pr Sk:p.
Detta blir så mycket nödvändigare i den mån banken har (lera afdel nings-kontor, emedan den vid hvart och ett af dessa måste vara beredd på betydliga utbetalningar. Får banken för dessa kassor utgifva sedlar, så kan den utan uppoff - 22 Sammansatta Bankooch Lag-Vtskoltets Betänkande N:o 1. ring hålla denna betydliga kassa, för hvilken den ej uppbär ränta; då den för de sedlar den på kassan utger får ränta. Men har banken ej rätt härtill, så förledes den att hålla liten kassa, hvarigenom den kommer i fara att nödgas inställa sina betalningar. Man framtvingar således dessa olyckor, som man mest af allt måste befara. Långt ifrån att i lagstiftningen förbise vigten af att bankerna hålla stor kassa borde man tilläfventyrs till förekommande af stoppning, föreskrifva ett ständigt minimum af kassa, t. ex. 40 procent. Derigenom skulle de befarade vådorna säkrast förebyggas. Tillfälliga omständigheter kunna föranleda ett starkt tillopp till banken. Det är kändt att vid ett sådant tillfälle uttogs vid ett afdelnings-kontor af en privatbank inom ett par dagar en million R:dr. Huru hade det varit möjligt för banken alt hålla kassa vid de särskilda afdeluings-kontoren motsvarande ens till någon del sådana behof, utan att hafva rätt att genom sedelutgifning tillgodogöra sig ränta derå? Eller om banken med afseende å ränteförlust hade hållit för liten kassa, huru skulle den i en landsort, der resurserna äro små, kunnat reda sig? Det är en temligen allmänt spridd mening att privatbankerna »hålla för mycket sedlar i rörelsen». Likasom detta berodde af bankerna!! Icke kunna de hålla sina sedlar ute öfver behofvet! Inom en ganska kort tid vinner banken erfarenhet om huru mycket af dess sedlar erfordras eller gå i rörelsen, och öfverskridandet af denna gräns bestraffar sig snart sjelf. Hvad som bör iakttagas är att sedlar ej utgifvas utan motsvarande valuta; men ingen lär förneka det mynt jag har i min kassa egenskapen af valuta. Under en lång följd af år har man fört ett slags krig emot privatbankerna, sednast genom försöket att supplera dem med filialbanker. Detta försök har måst öf~ vergifvas.
- r a d. Sterky. och arbeta däremot. Och så står nu saken, att vetenskapens portar öppnat sig äfven för kvinnorna, och att äfven de yppersta frukterna på kunskapens träd äro utan åtskillnad till person tillgängliga för enhvar, som har förmåga att tillägna sig dem! Det har dock icke länge varit så. Och de unga, de, som nu få tillfälle att lära allt hvad de önska, att se och höra så mycket upplysande och förädlande, som hafva frihet att förvärfva hvilka kunskaper de än kunna önska sig, de veta ej och förstå kanske ej ens, huru det kändes för dem, som med ett brinnande begär att lära, att fylla sin själ med högre och ädlare tankar, dock ständigt höllos tillbaka och öfverallt funno stängda dörrar, därför att de icke föddes till samma frihet som sina brö- der. Dessa unga hafva ingen aning om de strider, som måste genomkämpas, innan medfödda anlag fingo lof att knapphändigt utveckla sig. Och de, som nu på sin bana finna få eller inga stötestenar, drömma t om de hinder, som. andra blifvit undanröja f R. ^PIELHAGEN, ¥V¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥¥ » ¥¥¥¥¥¥ Dock klaga ej de, som nu hafva största delen af sitt dagsarbete bakom sig: de äro snarare tacksamma, för det att de fått jämna vägen för dem, som komma efter. Den kvinna, hvars bild i dag pryder Iduns blad, är en af dem, som först vid mognare år nått det mål, hvilket tidigare föresväfvat henne, och en af de få, som haft mod och nerv att välja kirurgien som medlet att vara den lidande mänskligheten till hjälp och gagn. Fröken Amelina Sterky är nämligen fältskär och har af lagt fältskärsexamen, hvilket hittills väl knappast någon kvinna med så fin och mångsidig bildning som hon haft mod och lust att försöka.
Ty kunde man göra sig något hopp om möjligheten af brottslingens förbättring, så mäste den försökas genom fängelse pä bestämd lid; men i annat fall må lifsstraffet användas. Och slutligen må anmärkas, att det såsom straff orimliga lifstidsfånge Iset, icke ens fans, utom i några fä fall, upptaget i 1734 års ursprungliga Missgerningsbalk, som, efter dea tidens sed, eljest var så hårdhjerlad. Det andra ändamålet, nemi. vedergällningen eller hämnden, är redan längesedan föråldrad. Det var fordom nödvändigt, för att förmå den förolämpade att afstå frän sjelfhämnden. Och lagstiftaren var dä tvungen att stadga härda eller till och med grymma straff, för att ti 11 fredsia Ila målsmannens hämndbegär. Men sedan sederna nu blifvit mildrade, behöfver lagstiftaren icke mer låta bruka sig till verktyg åt den enskilda hämndlystnaden. Fritt må vi derföre nu vända vår blick frän den Mosaiska lagens låga vedergällningsrätt, som ropade: ”lif för lif!” ocb höja den till Christi kärleksfulla lära, nemi. Hans, Som ”icke har lust till någon syndares död, ulan vill, att harf Omvänder sig ocb lefver.” Under catbegorien vedergällning eller hämnd tyckas böter pä visst sätt böra hänföras. Också är jag för min del tveksam, huruvida jag skall godkänna dem såsom lämpligt straff. Åtminstone gifves intet annat straff, som drabbar sä olika, särdeles om de bestämmas lill lika belopp lör fattiga ocb eika. Den rike har icke ringaste känning af en plikt, sorn kan hända för längre' lid sätter den fattige, i ordets egentliga be märkelse, på vatten och bröd. Dessutom får dea fattige brotls10 II. 17 130 Den 26 April. f. m. lingen icke ensam lida af bitterna; utan kan hända oftast ännu mer dess oskyldiga maka och barn.
St. hafva ostridig rätt att slutlgen pröfva och afgöra sådana af enskilda ledamöter eller af andra Utsk. väckta anmärkn:sfrågor, är det hvarje ståndsledamot öppet att, sedan Constit.Utsk:s anmälan blifvit lagd till handlingarna, uppträda för att yrka den propos., huruvida Ståndet anser Rikets väl kräfva, att man begär den eller de personers entledigande från deras inneliafvande Statsrådseller föredrggande-befattningar, emot hvilka anmärkntsanledning varit riktad; dock utan att RiksSt. någonsin få ingå i öfverläggning om särskilda regeringsbeslut. Detta är genom grundlagens tydliga ord bestämdt, och endast från missbruken dels i Constit.Utsk. att inkomma med motiverade hetänkm och dels af enskilda ledamöters lagbrott, hvilka låtit i tidningarna offentligen kungöra sina an märkn:sanledningar, kommer den oreda i begreppen, som denna discussion uppenbarat. Frih. Roye: I principfrågan, örn återremiss af Constit.- Utskrs ifrågavar. betänk, kan äga rum, har en ledamot, Gr. Posse uppmanat mig att framlägga den vederläggning af hans i dag afgifna yttrande, som jag sagt mig punkt för punkt hafva fullgjort redan vid 1818 års riksdag, och den värde ledamoten har gifvit mig anstånd härmed, intilldes denna dags prot. blifvit justeradt; men då jag just nu är i tillfälle att efterkomma uppmaningen, torde han tillåta mig att göra det genast. Jag har verkligen uti mitt yttrande vid 1818 års riksdag upptagit alla de skäl, sorn Gr. Posse uti sitt första yttrande i dag anfört, och jag har efter förmåga sökt Den 3o Juni f. m. vederlägga dem; det ankommer på R. o. Ad. att bedöma, huruvida jag häri lyckats. Jag medger dock, att Gr. Posse nu uti sitt sednare yttrande tillagt ett ytterligare skäl emot Hr Dalman, som jag icke upptagit; men jag skall komma till detta skäl sedermera. Jag yttrade mig vid 1818 års riksdag, då fråga var om antagande af en förändrad redaction af 107 §*, i den riktning, som man nu vill tyda § sådan den är, på följande sätt: (Frih.
Bi/i, till R, St, Vrot, l834- 7 Sami. 1 d/del. - 2 12:te Häftet. jo Ln(;-Ut kottets Bit A:' 7». ”Den utestänger förmyndare ifrån delaktighet i de gemenligen såsom de mest fördelaktiga ansedda lånen eller deni, soin lemnäs ui allmänna cassör och vanligen en längre tiel hos låntagaren få innestå”. ”Den medgifver deremot, enligt en del Domares tydning af omförmälde Lagrums nu egande ordalydelse, förmonsrätt endast för hvad genom arf den omyndige tillfallit, för hvad omyndig genom gäfva, testamente eller annorledes förvärfvat; och för egendom, tillhörig en till myndiga år kommen, sedermera under förmyndare ställd person, skulle myndlingarne således kunna anses icke hafva någon företrädesrätt hos förmyndare’. ”Den kan af förmyndare när som helst tillintetgöras, då det mäste slå honom fritt att afhända sig den fasta egendom, hvari Lagen gifvit förmonsrält åt den omyndige, utan att förmonsrätten i sådan händelse åtföljer egendomen i den nya egarens hand”. ”Den motverkar i mer än ett fall just det ändamål, den skulle befrämja, såsom då vederhäflige och redlige män måste undandraga sig förmyndarebefaltning af orsak, att de äro i behof af lån emot inteckning, eller då förmyndare emot sådan säkerhet i annan fastighet utlånar omyndiges medel, men inteckningen, i anseende till någon okänd lyst förmonsrätt, hos låntagaren icke medför den påräknade säkerheten”. ”Omsorgen för Kronans, Kyrkors och Allmänna cassors säkerhet för fordringar hos uppbördsman och föreståndare, genom förmonsrätt i deras fasta egendom, är deremot af underordnad vigt, enär den för dem erforderliga säkerhet lämpligare bör kunna iakttagas och bevaras genom borgens affordrande, en noga tillsyn samt andre försigtighetsmått, hvarmedelst åtminstone större förluster kunna afvärjas”.
Del är visserligen en sund lära, all man icke må i något afseende inkräkta på den enskildes eganderält; men på lika goda grunder skulle man neka det allmänna ali öfver enskildes egor lägga jernoch sommarvägar, ifall man icke ansåge, Motioner i B onde-Ståndet 1862. N:o 517. 839 att trafikens hämmande så i ena som andra fallet alltid skalle skada det allmännas håsta i mångdubbel grad. — Och då mitt förslag icke går ut på annat än att få i officiela handlingar nedlagde garantier för de redan befintlige vintervägarna öfver sjöar och mossar; så vågar jag tillförse mig ett billigt afseende å denna min vördsamma hemställan. Stockholm den 50 November 18G2. C. A. Larsson, från Östergötlands län. Af Carl Anders Larsson från Östergötlands län, om ändring i gällande författningar, rörande ulsökningsväscndel, i enlighet med en del af de förslag, som förekomma uli Lag-Uislioticts lid sislförflutna riksdag afgifna Betänkande N:o 68. Förnyande de af mig och Lars Magnus Knutson från Östergötland vid förra riksdagen väckta, i Lag-Utskottets betänkande N.o 08 behandlade motioner, får jag under åberopande af då anförda orsaker, härmed vördsamt anhålla, det Rikets Ständer ville för sin del besluta dels att 1 Kap. 1 § Utsöknings-Balken erhölle följande tillägg: ”hörande Öfverståthållare!) i Stockholm samt Konungens Befallningshafvande i lånen räcka hvarandra handen lill fordringars indrifvande, då den sökande vid sin skrift fogar klart, oslridigl och förfallet fordringsbevis samt nödigt koslnadsförskolt.” Dels ock all Kongl.
Den 11 Januari e. m. 95 kunnat ådagalägga, och jag håller Hr Bildt räkning derföre att han sökt bevisa, att de handlat reglementarisk!. Jag instämmer uti det slut, hvartill Ilr von Ehrenheim: Jag för min del kan ej annat ån beklaga, att BankoFullm , genom att försvara lagligheten af ifrågavarande åtgärder, tvinga BankoUtsk:ts Ledamöter att här upträda emot dem, då Utsk:t och tvifvelsutan dess fleste härvarande Ledamöter likväl gilla deras åtgärder och allenast velat fästa upmärksamheten derpå, att de vidtogos på sidan om reglementet. Att förhållandet var sådant och att åtgärderna således blott i omständigheterna kunna hafva sitt. försvar, har tillräckligt blifvit bevisadt af Hr Akerman och Frih. Tersmeden; men då Hr Printzensköld velat påstå att dessa vexelköp verkl. afsågo metalliska kassans förstärkning, kan jag ej annat än fästa upmärksamheten derpå, att för vexlarne utgåfvos sedlar, derför, till gäldande af utländsk skuld, silfver uttogs utur Banken, under det att för vexlarne sjelfva någon silfver-indragnlng ej kunde vara att påräkna, och att köpen således försvagade, men ej stärkte metalliska kassan. Utsk:ts anmärkning har ej annat syftemål än att en handling, som strider emot regktet, icke genom Utsk:ts försummelse må blifva ett prejudikat för framtiden, men för öfrigt innehåller Bet:det i denna punkt endast beröm, deruti, likasom i hvad Frih. Tersmeden i samma syftning yttrat, jag på det lifligaste instämmer. Må blott Hrr BankoFullm. ej söka öfvertyga oss att de handlat enligt reglementet. Efter härmed slutad öfverläggning framställdes propos. å bifall till Utsk:ts hemställan uti ifrågav:de § och blef med ja besvarad. 12 §. Utskottets i denna § gjorda hemställan blef jemväl af K. o. A. bifallen. 13 §. Frih. Tersmeden: Jag har begärt ordet endast för att väcka upmärksamheten på ett tryckfel, som i denna § insmugit sig.
1:o att en ny allmän indelning af den ordinarie rotering underkastade jorden inom provinsen Jemtland skulle verkställas samt den, i afbidan på afvittringens alslutande, uppskjutna extra roleringen af privilegierad jord i sammanhang dermed företagas; 2:o att all inom provinsen befintlig jord skulle beläggas med rotering, antingen ordinarie eller extra, endast med de undantag, som vid den rikets flesta öfriga län öfvergångna rotering af förut icke roterad jord i allmänhet varit medgifna; hvadan all annan än den sålunda undantagna eller extra rotering under kastade jord och således äfven nuvarande rusthållsoell augmentshemman, inqvarteringshemman samt sådana ännu icke i skatt ingångna hemman och lägenheter, hvilka funnes vara skyldiga att vid frihetstidens slut utgöra rotering, skul le indelas till ordinarie rotar; 3:o att den jord, som, sålunda komme att med ordinarie rotering beläggas, skulle indelas till 200 rusthållsnummer och för öfrigt till rotehåll; 4:o att beträffande de grunder, enligt hvilka rustningsoch roteringsskyldigheten i Jemtland borde utgöras, så emedan, i förhållande till egovidd och öfriga förmåner jemte beräknad afkastning, som, efter hvad utredt vore, i medeltal funnes till en soldat-rote i rikets öfriga provinser, de egor och förmåner, som, enligt skattläggningsmethoden för Jemtland, motsvarade 1§ mantal eller 10 tunnland skatt derstädes, i allmänhet kunde, med afseende jemväl å det ringare beloppet så väl af utskylderna som af roteringskoslnaden, anses fullt tillräckliga för att i Jemtland bilda en soldat-rote, men härvid ock boede komma i betraktande att, enligt indelningsverket i nämnde provins, för rustningens och roteringens utgörande vore anslagna, dels af dervarande hemmans grundräntor omkring 7,900 11:dr, dels och hemmansräntor inom Medelpad till ett belopp af ungefär 1,900
Hos Utskottet har väl någon tvekan uppstått, huruvida alla med detta tillernade kommunikations-företag sammanhängande frågor ännu vunnit sin riktiga lösning och deribland hufvudsakligast den, om behöflig vattentillgång kan vara att för kanallärten disponera, men då Utskottet förutsätter, att nödig öfverenskommelse med vederbörande varder träffad i afseende på alla de omständigheter, som för ändamålets vinnande ifrågakomma, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer må anslå 65,000 R:dr, att af Riksgäldskontoret utbetalas till det bolag, Kongl. Maj:t finner ställa tillräcklig säkerhet för fullgörandet af ifrågavarande företag; med skyldighet dock för bolaget ej mindre att, så vida arbetet icke fullbordas, summan till Riksgälds-kontoret återbetala, än äfven att kanalens framtida underhåll sjelft bekosta. 7:o Till hamnbyggnad vid Calmar, i förening hvarmed en ny inkörsväg bör lill staden anläggas 39,486 Ii:dr. I anledning af styrelsens för vägoch vattenbyggnader framställda underdåniga förslag, äskade Kongl. Maj:t vid sisllidne riksdag till hamnbyggnad vid Calmar, hvarför en kostnad af 33,127 R:dr blifvit beräknad, ett anslag af 24,820 R:dr, hvilket dock af Rikets då församlade Ständer icke bifölls. Sedermera hafva stadens innevånare, under förmodan, att hamn skulle kunna erhållas för både bättre pris och till större omfång, om den gamla hamnen eller så kallade slottsfjerden uppmuddrades, i underdånighet anhållit, att undersökning måtte företagas och kostnadsförslag upprättas öfver en sådan uppmuddring; men sedan, efter af vederbörande verkställd undersökning för utrönande af kostnaden dertill, det visat sig, att densamma skulle uppgå till omkring 200,000 R:dr, bade detta förslag mäst öfvergifvas och återgång ske till den primitiva planen, enligt hvilken hamnen dock icke skulle blifva ändamålsenlig, med mindre än att den uppmuddrades, hvartill erfordrades ett nytt ångmudderverk för 22,000 R:dr, i följd hvaraf hela kostnaden för hamnbyggnaden kalkylerats till 55,127
Nio 65, i anledning af väckt fråga om statens skyldighet alt bekosta fattigvården för de å Krono-allmänningarne bosatte personer. Bifölls. N:o 66, i anledning af vackt fråga om ersättning till innehafvarne af sådane i Rotering qvarstående hemman, som ifrån Capellanstill Skolmästare-boställen blifvit eller blifva förvandlade. Afslogs. N:o 67, i anledning af väckt fråga om beviljande af åtskillige förmoner för köpingen Lysekihl. Bifölls. N:o 81, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 1. Bifölls. N:o 82, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o 2. Ståndet biföll Betänkandet N:o 2 och lade N:o 82 till handl!ngarne. N:o 83, i anledning af anmärkningar, som föranledt återremiss af Ut» skottens Betänkande Nio 13. Med frånträdande af sitt beslut i anledning af Betänkandet N:o 13, bi» föll Ståndet Utlåtandet N:o 83. N:o 84, i anledning af väckt fråga om inställande af den, de Utsockne frälse-hemman i Halland, ålagde ordinarie rotering. Bifölls. N:o 85, i anledning af återremiss å Utskottens Betänkande Nio 9, om bildande af undervisnings-anstallter för Skeppsbyggeri samt anslag dertill. Ståndet vidblef sitt vid Betänkandet N:o 9 fattade beslut och lade Utlåtandet N:o 85 till handlingarne; samt N:o 86, i anledning af återremiss å Betänkandet Nio 10, angående inrättandet af Navigations-skolor, m. m. Lades likaledes till handlingarne. S. D. Föredrogs och afslogs en från Höglofh Ridderskap^ och Adeln genom utdrag af dess Protocoll den 21 sisth November, N:o 687, till MedStånden albiten inbjudning att biträda det beslut, förstnämnde Riks-Stånd fat - Fröt. Vtdr. d.