Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl, och då således, enligt Utskottets förslag, den stadgade afkorta ningen för 4 vaccinerade barn skulle komma att fortfara, finner Utskottet, för sin del, olämpligt, alt slutmeningen i n momentet, såsom nu mera ej; behöflig, bibehålles uli blifvande lievillnings-Förordningen, och tillstyrker derföre vördsamt, att orden: ”motsvarande hvad de i 4 års tid enligt förra Författningen åtnjutit f må uteslutas, Pag. 86 & 87, 166 §.- Det af Utskottet afgifiie Utlåtande, i anledning af Eric Erssons från* Gefleborgs Län motion, om lindring i Bevillningen för invånarne i Ytter•- hogdahis Socken af nämnde Län, är bifallet af Borgare-Ståndetj mea hvaremot blifvit anmärkt, nemligen, inom Preste-Ståndet: att billigheten fordrade, det Ytterhogdahl invånare jemväl kommo i åtnjutande af någon lindring i Bevillningen; samt inom Bonde-Ståndet: att om Utskottet äfven föreslagit lindring för inbyggarne i Fjell-socknarne ifrån Wermlands Finnmark till de båda nordligaste Länen, Staten derpå icke serdeles förlorat, enär deras invånare icke skola hafva annat att contribuera för, än svält och lidande; hvarjemte Motionairem, bemälde Erie Ersson, uli serskildt tili Utskottet remilteradt anförande, uppgifvit, att Ytterhogdahlen, som gränsar intill Herjeådalen, är fullt ut så vanlottad sorn detta landskap, både till climat och jordmon, hvadan den ock under de senast förflutne åren skall fått vidkännas enahanda lidanden af missväxt, som berörde Province, jemte de flere af samma svaga natur, för hvilkas inbyggare Utskottet föreslagit lindring i Bevillningen, hvilket förhållande velat bevisas deraf, att Ytterhogdahlen funnits yara i behof af, och fått emottaga undsättning, samt att, hvad som der för utan haft det menligaste inflytande på invånarnes ställning och ökat förlägenheten, är den omständighet, att, intill dess afvittring af den så kallade öfverlopps-jorden inom Socknen hinner verkställas, allt skogs - ‘EeviUmngs-XJtshöt reis Utlåtande NW 5i* Si bygge till afsalu blifvit förbudet, hvarigenom jordegarne äro betagne deit enda utväg, de under missväxtår förut egt, att nemligen, genom försäljning af timmer, förskaffa sig penningar, till inköp af span mål oell godtgörande af Krono-utskylder, och att, då motionen icke åsyftat, att bereda den ifrågavarande lindringen för längre tid, än till nästa Riksdag, eller under andra vilkor, än att befrielsen skulle pu Taxerings-männens pröfning ankomma,
Hr af Forselles, Adam Magnus; och hlefvo utsedde till Bänkman för 3:dje Bänkm.-s-Afd. N:o 26. Frih. Leijonhufvud, Erik Knutsson; 6:te Bänkm.-s-Afd. N:o 257. Frih. Klingsporre, Mauritz Philip Staffan ; 7.-de Bänkm.-s-Afd. N:o338. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.; 10.de Fredrik, och N:o 212. Hr Lind af Hageby; Fullm. Gr. Gyldenstolpe, Ulrik; i3:de Bänkm.-s-Afd. N:o g?.t. Hr Cedercrantz; Fullm. Hr Tersmeden, Carl Reinhold, samt N:o 2iogA. Hr Anckarsvärd, August; ifde Bänkm.-s-Afd. N:o 1117. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.; 15.-de Bankm.s-Afd. N:o i3i3. Hr Ehrenpreus; Fullm. Frih. Leijonhufvud, Abraham; 16.de Hr von Troil, Emil, och N:o 1479- Hr Ulfhjelm; Fullm. Hr af Geijerstam, Carl; iS:dc Bänkm.-s-Afd. N:o 1736 B. Hr Hallenborg, Carl Johan, och N:o 1753. Hr Hedenstjerna; Fullm. Gr. Hamilton, Malcolm; ig.de Den 5 F eb r u n r i. 219 q.0:de. Bankmis-Afd. Hr von Kramer; Fullm. Hr Ribbing, Bengt; 21.-sta Bänkm.-s-Afd. N:o 2007. Hr Skjöldarm ; Fullm. Hr Bogeman, Johan Ludvig.
Sedan Herr Ofverståthållaren derefter anstält utgallring i den förteckning öfver fördröjda remisser, hvilken jag bifogat min föregående skrifvelse till Advokatfiskals-embetet, och som upptoge mål afgjorda under Herr Öfverståthållarens embetstid, samt dervid kommit till det resultat, att af 84 återstode endast 63 mål, och att i dessa remissernas expedierande i 7 mål upptagit en tid af 15 dagar, » 3 » » » 14 4rr » 1 » » » 13 — » 4 » » » 12 — » 13 » » » 11 — » 20 » » » 10 — »15 » » »9 — yttrade Herr Ofverståthållaren, i anledning deraf, att, »då nyssnämnda för»teckning medelbart visat, att det högst betydliga antal remisser, som icke »upptoges, afgått inom åtta dagar, och allmän föreskrift om iakttagande af »denna kortare tid för remissernas expedierande icke funnes, Herr Öfver»ståthållaren vågade påstå, att de af mig framlagda fakta icke innefattade »bevis om någon sådan af Poliskammarens embetsoch tjenstemän begången större försumlighet, att deraf å Herr Ofverståthållarens sida varit »påkalladt annat inskridande, än som legat inom gränserna af det munt»liga meddelandet; och att följaktligen icke med fog kunde föras Herr Of»verståthållaren till last, att han icke varit i tillfälle att för mig framlägga »bevis om någon till protokollet meddelad skrapa, omi ådömd suspension, »eller om något anbefaldt åtal; förklarande sig Herr Ofverståthållaren om »dessa medels tjenlighet att lifva det sanna tjenstenitet hysa åsigter, s'än»nolikt något skiljaktiga från dem, jag syntes hysa.» I afseende härpå ansåge jag mig böra till en början erinra om innehållet af den s. k. öfverenskommelsen, eller att de i fråga varande remisserna skulle expedieras inom högst åtta dagar och att, när hinder mötte, detta skulle i fånglistan särskildt antecknas.
Ii vad ofvanföre i underdänigllot är anlördt, af berörde 18,000 k:dr, i ljäder tillilelat karolinska l>1edieo-KIiirui giska Institutet 1,600 kalr, lieviljade kikets 8tä»der till aflijeljiande af de oundgängligaste materiella llebofven vid Universiteten, lo,' livaitdeia ärligen 4,000 kalr, att intill nästa lliksilag utgå; Il vilket 8tats-kontoret bordt i underdänigbet unogifva. 3:o knligt M,digt kref till 8tats-kontoret af den 10 lVIars 1837, bär Kders kongl. >Iaj:t, i anledning af Köreständarens söv O^mnastiska kentralInstitutet undei däiiiga anbälla», oell ined allseende a den lietta för ^.rmeens tjenstllai bet, ^lenna Iniiittning medfört, till foellättiing al
De engång i programmet uppställda lånevilkor skulle emellertid^ ej kunna nedsättas; och om de. äfven just med särskildt afseende härpå, blifvit från början uppställda lägre, än att de af hugade spekulanter ansåges motsvara de anspråk, till hvilka penningställningen då gåfve skälig grund och anledning, och än mindre dem, som kunnat blifva en följd af en under nyssnämnde mellantid möjligen inträffad försämring i penningecirkulationen, eller förändring i penningarnes pris, så skulle programmet såsom sådant i sjelfva verket förlora all betydelse, och negociationerna om bättre vilkor eller om lånevilkoren i allmänhet inträda på samma ståndpunkt, som de intaga om intet program utfärdats. Dessa synpunkter för bedömande af frågan om programmet torde ej heller förlora något af sin vigt, äfven om de deruti uppställda lånevilkor blifvit betecknade endast såsom »Fullmäktiges önskningar i afseende å räntefot, annuitetsbelopp och amorteringstid», såsom Herrar Revisorer yttra, eller om de blifvit meddelade en eller flera på de större utländska börsplatserna bosatte personer, med uppdrag, att om dem lemna hugade spekulanter närmare upplysning, enär i alla fäll, i följd af de hos oss bestämda former, 18 - 138 hvarje i lånevilkoren föreslagen modifikation icke kunnat undandragas Fullmäktiges definitiva pröfning. Åt saknaden af program hafva Revisorerue emellertid funnit sig böra tillskrifva två af dem särskildt anmärkta omständigheter: den ena, att, med undantag af två direkta låneanbud, Fullmäktiges kungörelse om lånet endast gaf anledning till förfrågningar och till förslag att emottaga obligationer till försäljning i kommission, den andr:, att i afseende å det lån, som sedan afslutades, ännu vid tiden för dess undertecknande åtskilliga förut icke uppgifna bestämmelser tillkommo. Den första af dessa två slutsatser utgör uppenbarligen en helt och hållet subjektiv uppfattning hos Herrar Revisorer, hvilken Fullmäktige derföre måste lemna i sitt värde; förbehållande sig att i det följande få närmare redogöra för dessa förfrågningar och kommissionsanbud.
Wid förehafvande af detta ämne, har StatsUtskottet inhämtat, att frågor om Skatteköp af Lotshemman tillförene varit väckte; men genom Nådigt bref af den 23 September 1795, har Kongl. Maj:t i Nåder förklarat, att sorn flere olägenheter och olyckor för Sjöfarande kunna upkomina, då till Skatte sålde Lotshemman genom vanlig äganderätt skiljas från deras egenteliga ändamål och tillfalla sådane Aboer, hvilka uti Lotsningen ej äga kännedom, utan låta densamma, ej af annan orsak äfi af fruktan för lagligt åtal, bestrida genom kanhända ej sällan oerfarne Lotsdrängar; så och enär 1783 års Kongl. Författning i detta ämne icke omnämner Lotshemman, men väl Gästgifverioch Posthemman, funne Kongl. Majit ej skäl, att samtycka, det KronoLotshemman dädanefter till skatte finge säljas, Och har Utskottet ansett hvad Kongl. Majit sålunda' i Nåder förklarat, stödja sig på sådane grunder, attt någon rubbning i detta stadgande icke må tillstyrkas, helst det med Lotshemman åsyftade angelägna ändamål, i och för Sjöfartens säkerhet och befordran, icke synes stå att förena med den i fråga släldte rättigheten till sådane hemmans lösande till Skatte. Betänbanden. Riksens Högloft. Ständers StatsUtskotts Utlåtande, angående Herr Borgmästaren Cederborgs hemställan cm tryckning af ätskillige Handlingar rörande frågan om hämmande aj Luxe och Öfverflöd m. m. Wällofl.
Mars fått emottaga ytterligare handlingar angående berörda traktat, för att i anledning af deras innehåll med underdånigt utlåtande till Eders Kongl. Maj:t inkomma; hvarjemte komiterade sedermera tid efter annan fått sig meddelade åtskilliga af Kejs. Franska Utrikes Ministern och här varande Franska sändebudet i ämnet aflåtna skrifvelser samt slutligen Svenske Ministerns i Paris skrifvelse af den 12 Mars med det öfver andra sammanträdet med traktatsunderhandlarne den 16 Februari hållna protokoll. Underhandlingarne angående såväl Sjöfartssom Handel straktaten hafva vid detta andra sammanträde bragt frågorna till en utveckling, som synes påkalla, hvad ock både från Franska sidan och af de Svensk-Norske underhandlarne blifvit hemstäldt, att dessa underhandlare erhålla, så vidt möjligt, bestämda instruktioner och fullmakter, på grund hvaraf de må kunna skrida till definitiva aftal. Att någon sådan likställighet emelian de Franska och de Förenade Rikenas fullmäktiges ställningar icke kunnat tillvägabringas, som den, hvarom Kejs. Franska Utrikes Ministern i sin skrifvelse af den 22 Februari förmäler, och hvarigenom Svenske underhandlarne skulle hafva blifvit satte i tillfälle att, utan inhemtande af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallningar, medgifva modifikationer i de från de Förenade Rikenas sida framställda förslag, har sin naturliga förklaringsgrund i de skiljaktiga omständigheter, under hvilka underhandlingarne bedrifvas. A ena sidan föras nemligen dessa underhandlingar under Franska regeringens egna ögon och genom medlemmar af samma regering; å den andra åter, långt aflägset från de länder, hvilkas intressen äro i fråga, och hvilkas på tullsatsernas bestämmande i särskilta delar inverkande förhållanden, huru fullständigt de fullmäktige än må beherrska sitt ämne, stundom måste på närmare håll undersökas och utredas. Det är en sådan undersökning, komiterade nu förehaft, och, så vidt möjligt, utsträckt till alla hittills oafgjorda frågor, hvilka antagligen kunna blifva föremål för traktatsunderhandlingarne; och det är för resultaten af denna undersökning, komiterade nu gå att underdånigst redogöra.
Utskottet har icke uti sitt Ut - 9$ Bm 17 Ö et oler t. m, låtande ådagalagt sig hafva ingått i den speciella pröfning af hvarje reclamations anspråk, sorn likväl varit nödig, innan Utskottets afstyrkands generelt för alla desse reclamationer blifvit afgifvet. fjtskottét har, som det af Betänkandet synes, icke ens serskildt Upptagit och granskat de af Herrar (Comitterade godkände reclamations^ mål, utan summariskt framställt reclamations-anspråkehs natur, och bestridt Statens skyldighet ätt ersätta enskildes, genom uppbringriingar iråkade förluster. Det fordras, i rbin tanka, för ätt Riksens Ständer må komma i tillfälle, att med någon sakkännedom 1 ämnet besluta, att Utskottet uppgifver, hvilka grundet Herrar Comitterade följt, vid granskningen af reclamations-anspråkén, om några anmärkningar dervid åro ätt göra böra de uppgifvas: äfvensom om, vid behandlingen af desse reclamationsanspråk, skiljägtigheier förefunnits, med ett ord, målet liadé bordt varå så utbredt, att Riksens Stander kunnat af Utskottets Utlåtande finna, hvilka bland reclamations-anspråken äro mer eller mindre grundade , eiler orri de älla äro af lika beskaffenhet och således lika berättigade till ersättning. Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm: Grefve von Platen Har så tydeligen ådagalagt orättvisan af det förslag, StatsUtskoitet i detta ämne framställt, ätt jag icke har något hufvudsakligen att tillägga. Jag vill derföre icke uppehålla Ridderskapets bch Adelns tid med mera än enda anmärkning, den hemligen, att StatsUtskottet icke gifva akf på Riksens Ständfers deri U 22 Den 17 October e'. m. g 7 §2 Maji J810 till Kongl. Maj;t aflåtne underdå-? niga skrifvelse.
Vi voro äfven vittnen i Stockholm till de två höga personernas förmälning. Kärleken lyste ej i deras ögon. Den fordrade flere år att upptändas. All möjlig prakt kunde ej ersätta dess saknad. Vi påminte oss vårt enfaldiga lyckliga äktenskap och beklagade de store. Fêter hos private i anledning af detta tillfälle åtföljde hvarannan under flere veckors förlopp, som icke funno oss stillasittande. Öfver all jämförelse med alle andre var den, som blef gifven af ryska ministern, grefve Osterman. Man har aldrig i Stockholm varit vittne af en mera lysande och inrättad tillika med mera smak. Illumination på Strömsborg midt emot fönsterne gjorde den största effekt. Hela Norrström syntes i lågor och kastade sitt sken kring alla stränder. Fêten hos franska ambassadören markis de Breteuil var däremot utan anseende. För mig och andre, som lemnade dansen och hällre ville förnöja vår matlust, var supén osmakelig. Den var inrättad på ett besynnerligt sätt i skåp. Faten uppfylde hyllorne och framburos det ena efter det andra efter åstundan. Min otålighet under deras afvaktande betog mig aptiten, och jag reste hungrig tillbakars. Efter slutade högtidligheter upplöstes den eviga riksdagen. Ständerna åtskildes. De hade uppfylt Rysslands föremål, som ansåg öfverflödigt att vidare påkosta deras underhåll. De lemnade likasom efter en allmän eldsvåda förstörda hus, fattigdom och elände. De lemnade riket i vanmakt utan försvar till lands och sjös. De lemnade handeln i engländarns händer eller dess kommissionärer(s), sedan de rikaste svenske comptoirs blifvit plundrade. De lemnade brödlöse fabriksidkare, deras näring i förfall, denna för riket förmånliga näring, som genom förra ständers uppmuntran blifvit vidare utsträckt, än den någon tid i vårt fädernesland varit, och i ett högre flor blifvit beundrad, än framtiden kan hoppas att den åter beskåda. De hafva lemnat banken i mistning af dess reverser på speciemynt, som åter blifvit utspridde i allmänheten, och för hvilka årligen interesse måste betalas.
Ropades nej. H. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade bifalla Statsoch LagUtsk:ns förslag, att R. St. för ifrågavar. ersättningar måtte anvisa ett särskildt förslagsanslag af 5,000 r:dr b:co under Riksstatens andra hufvudtitel, men, på grund af de gjorde anmärknnne, i öfrigt återremittera betänk. Ropades ja. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då R. o. Ad. beslutat återremiss af delta betänkandets första del, nemi. om villkoren och grunderna för den utgift, som R. o. Ad. bifallit; så anhåller jag att expeditionen af denna återremiss må ske genast utan att afvakta att den i sin ordning bland andra göromål uti Cancelliet handlägges, emedan jag eljest förutser, alt sakens behandling till slut icke kan vid denna riksdag medhinnas. I anledn. häraf upplyste underl. R idd. secr et., att det under sednare delen af riksdagen alltid varit vanligt att återremisser blifvit genast uppsatte och expedierade, utan att uppehållas af andra inom Cancelliet förefallande göromål. Föredrogos och biföllos Statsoch LagUlskms d. 15 dennes på bordet lagde betänk-.n : N:o 108, i anledn. af väckt motion om rättighet för den som upptäcker och åtalar gröfre brott, att fä derå använde kostnader af allmänna medel ersatte, dä den brottslige till gäldan de af sådane kostnader saknar tillgång; och N:o 100, i anledn. af väckt fråga om inrättande af en advocat-corps på stat. Vid föredragning af LagUtsk:s d. 15 dennes på bordet lagda betänk. N:o 93, i anledn. af K.
Brefvet den 27 Mars 1858, angående den Statens embetsoch tjenstemän m. fl. för år 1857 beviljade löneförhöjning, Rikets Ständer förklarat, att dylik löneförhöjning finge tilldelas dem, åt hvilka Rikets Ständer för de år, den nya stats-regleringen omfattade, beviljat lönetillökning, och att förhöjningen skulle utbetalas sålunda, att bemälde löntagare erhölle femtio procent af den tillökning utöfver förut innehafvande aflöningsförmåner, som vid den nya stats-regleringen blifvit dem tillagd, men någon sådan tillökning uti nu ifrågavarande tjenstemäns lönevilkor icke, Stats-kontoret veterligen, blifvit vid sednaste riksdag anvisad, i följd hvaraf desse tjenstemän ej heller voro omförmälde i de beräkningar, hvilka legat till grund för bestämmandet af den till 1857 års löneförhöjning anslagna summa, Statskontoret funne sig häraf förhindradt att några medel till förevarande ändamål anordna, — hade från de vid storskiftesoch afvittringsverken inom ofvannämnda fyra län anställde tjenstemän till Öfver-direktören inkommit särskilda till Kongl. Maj:t ställda, vid Öfver-direktörens ofvanberörda memorial fogade skrifter, innefattande underdånig anhållan, att, då de åt Storskiftesoch Afvittrings-landtmätarne anslagne arfvoden icke kunde betraktas såsom blott ersättningför tillfälligt arbetsbiträde, utan måste anses såsom verklig aflöning, samt berörde arfvoden blifvit vid dispositionen af det utaf Rikets sednast församlade Ständer till storskiftesoch afvittrings-förrättningarnes fortskynda nde beviljade anslag af Kongl. Maj:t till beloppen förhöjde, hvadan Stats-kontorets antagande, att någon förbättring i bemälde tjenstemäns aflöningsvilkor ej egt rum, icke vore med verkliga förhållandet öfverensstämmande, Kongl.
Hela vårt lif på jorden är blott ett lif på försök; här gå vi i mörkret och böra därför »älska och hjälpa hvarandra, ty lysa hvarandra kunna vi icke stort». Vår enda möjlighet att förstå allt i världen är att hafva en fast tro på ett lif efter detta. Döden blir då »det simplaste, kortaste, enklaste af allt i världen», en gränslinie blott mellan tvenne lifsformer, och äfven denna gränslinie har man rätt att af eget val öfverspringa. Almqvists världsförbättringsplaner utmynna i att alla skola vara sanna kristna, d. v. s. möta hvarandra med godhet och genom denna öfvervinna det onda. Alla skola arbeta under enkla, naturliga lefnadsförhållanden, genom allas flit och allas lycka skall äfven den onda människan tillfriskna och brottet upphöra af brist på näring. Liksom för Tolstoy och anarkismen blir för Almqvist det lagstadgade, styrelsen, det framför allt skadliga. Med ett etsande hån tecknar Almqvist samhällsordningen och konventionalismen i Ormuzd och Ariman. Den välmenande Ormuzd reglementerar på det nogaste för stat och familj, för konst och natur, för landtbruk och gatugång. Ja, han går ända därhän i landsfaderlig omsorg, att han – med vidfogad modell – tillkännager, hvilka slags rosor som böra växa, och i hvilka skogar näktergalar – vid vite af regnskurar och åska – böra idka musik. Men Ormuzds välmening misslyckas. Ty ehuru blommorna, djuren och människorna om dagen »vördnadsfullt emottaga de tusende utvägar till lycka, skönhet och välgång han erbjöd dem, om natten ... Om natten far ett förvånande väsen i mångfaldigt skiftande gestalt omkring öfver jorden. Utan plan, utan afsikt, utan ordning kom det, gick det, förfor det, och lyckades». Detta hemlighetsfulla väsen rubbade alla Ormuzds planer, både med kroppar och själar; det verkade så, att deras naturs inre fägring slog ut i förut okända behag – där den hemlighetsfulle farit förbi hade »sakernas verkliga inre vaknat». Ormuzd antecknade den obekante i sin stora bok som »misstänkt person».
För att åstadkomma och rätt ordna dessa så behöfliga kontroller, måste föreskrifter derom införas i instruktionen för landtmäterikontoren och landtmätarne i riket. En omarbetning af densamma blifver derföre af nöden, hvartill äfven flera andra vigtiga skäl finnas; ty ej nog att redaktionen af den 55:åriga instruktionen är otydlig, den är äfven för litet utförlig, särdeles i afseende på landtmätares och jordegares ömsesidiga skyldigheter och rättigheter. Tjenstemännens åligganden behöfva äfven en fullständigare utredning, och myckel i öfrigt behöfver ordnas eller ändras och rättas. Vid tillämpningen af 1824 och 1841 års Förordningar, om sjösänkningar och rattenafledningar möta många svårigheter, särdeles emedan i detta afseende all instruktion för landtmätarne saknas, hvilket föranledt rättegångar och aflägsnat hågen alt göra valtendrånkta marker fruktbärande. Egodelningsrätteus utbytande emot kompromiss är äfven ett förslag, som väl 136 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 96. iörljenar komma under noggrann pröfning, synnerligen för vinnande af en säkrare och snabbare rättegångsordning i skiftesmål, hvaraf erfarenheten visat alt behofvet är stolt, ty tidsuldrägten medför oftast betydliga förluster. Jag bar äfven föreställt mig att åtskilliga §§, som förekomma i Skiftesstadgan och andra förordningar, lämpligare skulle halva sin plats i instruktionen, för att, på ett ställe sammanlörja, lättare kunna öfverskådas.
St:rs behandling och i vissa delar blifvit af dem godkänd. Det är af så mycket större vigt att nu få denna fråga slutligen afgjord, som i händelse, såsom man bör hoppas, skalteförenkliiigsfrågan blifver i afseende på tillämpningen vid denna Riksdag slutligen afgjord, de nya myntenheterna och liotalsräkningen böra begagnas vid de nya jordeböckernas uprättande. Emot Hr Lefréns motion rörde förändring af myntenhetens benämning, får jag göra den anmärkn. att det af honom föreslagna namnet å afdelningen under riksmark, såsom han kallat Riksdalern nemi. ”penning”, icke synes vara rätt lämplig. Jag skulle häldre önska att, så vidt någon annan myntsort under R:dr eller Riksmarken skulle införas, än det i Kgl. prop. föreslagne minsta myntet med namnet öre, den till R:dr närmsta ^ benämndes öre och afdelningen derunder kallades penning, eller, således motsatsen af hvad Hr Lefrén föreslagit. Om man nemi. går tillbaka till den tid då dessa benämningar af öre och penning nyttjades, så vet man alt öret var den närmaste afdelningen näst under dalem, samt att öret Den 29 December. 239 sedan delades i 3 örtugar och hvarje örtug i 8 penningar af hvilka det således gick 24 på öret. Att nu omvända detta förhållande synes mig ingalunda lämpligt, utan om man vill ånyo i vår penniugeräkning införa benämningarne af öre och penning, såsom af gammalt kända namn, så bör väl den större myntsorten fä bibehålla namnet öre och den minsta heta penning. Jag ber slutl. att det alternativ, som här blifvit framsläldt af en Ledamot, som Hr Lefrén nptagit, nemi. alt benämna tiondedelen af R:dr för Tiling, aldrig måtte godkännas, emedan jag finner den vara blott en föga lyckad härmning af den fransyska benämningen Decime. Följdriktigt skulle väl dä också T^ benämnas handling, men jag hemställer om icke dylika benämningar vore verkligen så stötande för örat, alt hela förslagets antagande endast derigenom skulle möta svårigheter samt väcka ovilja hos allmänheten. Gr. Lagerbjelke: Jag afstår ifrån den af mig begärda bordläggningen. Hr Bråkenhjelm: Sedan Gr.