Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 62 punkten N:o 3 föreslås, »att R. St:r måtte såsom stameller statsbanor antaga och bestämma följande jernvägar, hvilka således böra genom Statens försorg och på allmän bekostnad anläggas och fullbordas nemi. l:o Vestra stambanan, som, utgående från Stockholm, skall genomlöpa inre delarne af Södermanland och sträcka sig förbi Hallsberg» etc. Under antagande, att detta skulle godkännas, har Utsk. föreslagit i 6:te punkten: »att R. St:r för påbörjande och fortsättning af arbetena å vestra stambanan från Stockholm öfver Södertelje mot Katrineholm, måtte, till utgående under innev:de samt nästlcde 3:ne år eller under tiden till 1860 års slut, anvisa en sammanräknad anslagssumma 5.679,000 Rdr. Men nu har Utsk:s förslag i punkten 3, att R. St:r måtte godkänna såsom stambana den vestra, gående från Stockholm och genomlöpande Södermanland, blifvit af 2 Stånd förkastadt, och frågan derom har således förfallit på sätt Utsk. äfven yttrat i Betänk. N:o 97 pag. 11, hvari Utsk, säger: »Då följaktligen allenast Borgareoch BondeSt:n bifallit ett enda och sistnämnde Stånd ensamt 2:ne utaf de mom:r, som den punkt, hvarom nu är fråga, innefattar, så och enär de i samma mom:r gjorda framställningar, likasom hvad Utsk. uti förev:de punkts 3:ne sista mom. tillstyrkt, af de öfriga RiksSt:n dels förklarats hafva förfallit, dels afslagits och dels lagts till handlingarne, anser Utsk. hvarken de erhållna återremisserna å ingressen till denna punkt eller RiksSt:ns för öfrigt rör:de densamma meddelade skiljaktiga beslut föranleda något vidare yttrande eller någon ytterligare åtgärd å Utsk:s sida, helst sagde beslut icke ega någon inverkan på Statsoch Riksg:sVerkens utgifter under den tid innev:de Riksdags statsreglering kommer att omfatta.» Då således TJtsk:s förslag i punkten 3 mom. 1 af Betänk.
Stockholm den 14 December 1857. Uppläst och godkändt bos Ridd. och Adeln den 14 Dec. 1857. Preste-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 15 Bonde-Ståndet den 15 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition med Förordning om egors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängselskyldighet. (Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 38.) S. A. K. Efter det, vid sistförflutna Riksdag, i fråga om jords fredande emot skada af kreatur, den åsigt gjort sig gällande, att hvarje jord-egare skulle ansvara för vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras egor göra; dock med förbehåll att angränsande egare eller delegare i samma byalag må, om de fleste, hvilka ega mer än hälften af den jord, som vore i fråga, det önskade, fortfara med den nuvarande stängselskyldighetens fullgörande, hade Rikets Ständer uti härom den 17 November 1854 till E. K. M:t afgifven Skrifvelse underdånigst anfört, att nu gällande Stängsel-författningar, hvilka ålägga den odlade jordens egare att medelst stängsel sjelfva freda sig mot skada af annans kreatur, icke allenast voro, jemte det de verkade till en betydlig skogsförödelse, i hög grad hinderliga, särdeles i slättbyggderne, för ett ändamålsenligt ordnande af jordbruket och boskaps-skötseln, utan äfven måste betraktas till sin grund oförenliga med en utbildad eganderätts och ett längre framskridet odlingstillstånds kraf; att Rikets Ständer, för sin del, ausågo en helt och hållet förändrad grund för egofriden höra antagas i lagstiftningen, hvilken dock, med afseende å landets omvexlande be~ Expcditions-Utskoltets Förslag till underd.
Att införselstullen å slät halfylleväfnad höjes till 36 sk. per It, i stället för 24 sk., som den för närvar, är, hvilket ungefärligen blir 3 ä 3} sk. per aln, efter 10 ä 12 alnar på U. 5:o Att tullafgiften å faconerad halfylleväfnad höjes till 1 r:dr 16 sk. per U från 24 sk. såsom varande det enda medlet att rädda den vigtiga tillverkningen af halfylledukar och shaw lar - Den 20 Augusti. 303 tar under 10 r:dr r:gs värde, som nu öppet eluderas, derigenom att sådan väfnad införes i hela stycken, som sedan sönderklippas och förses med fransar. Att införselstullen ä ditbbleradt kamullsgarn nedsättes från 10 sk. per U till G sk. och å färgadl lill 8 sk. 7:o. Att drawback, eller återställande af tullen å ulloch bomullsgarn vid utförseln af halfylle väfnader fastställes. Begärdes på , bordet. Frih. Nordenfalk, Johan: Sedan jag under den föreg:de veckan varit på pcrmisson frånvar., och således icke i tillfälle att under denria lid deltaga i R. o. Ad:s öfverläggningar; så har jag nu efter återkomsten erfarit, att åtskilliga anmärkmr blifvit gjorda emot K. M:s nåd. propos. om ändring i 17 cap. 8, 9 och 10 §§ Handels-b:n samt förklaring af 2 § i samma capital, ang;de de s. k. tysta förmånsrätterna. Jag rille likväl, så vidt pä mig kan ankomma, söka freda denna K. propos. i ett särdeles vigtigt ämne från det, som jag tror, oförtjent.! missödet, alt komma till Lag.Ulsk. beledsagad af ovedcrlagda anmärkare. Men då jag icke kunnat erhålla del af dem, eftersom prot. för den plenidagen ännu icke är uppsatt och justeradt, förbehåller jag mig att en annan ptenidag fä, efter lagen kännedom af prot., återkomma till ämnet.
Dito dito vid dito i Umeå 25,000: Till uppförande af nytt läroverkshus i Fahlun 40,000: Dito dito dito i Sala 12,000: 142,000 Tillsammans Anslag och Lån 1,921,283 |96 STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1864. Fa')i ed i! iönslil skotte is Förning till, under d. Skri'/reise N:o il 0 t M« o 190. IIpplast och godkamlt hos Ridd. och Adeln den 19 No». 1H6V. Presle-Siåndel den 20 . Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående wikaren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. (Sammansatta Bevillnings-, Lag-, och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 4, Utlåtande N:o 11 och Mein. N:o 13.) S. A. K. Efter pröfning af åtskilliga vid innevarande riksdag framställda anmärkningar emot Kongl. Förordningen al den 7 December 1860, angående vilkoret! för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, hafva Rikets Ständer funnit denna författning i nedanomlörmälde delar erfordra förändring. § 3. Såsom ett medel att hämma det ofta öfverklagade sältet att genom s. k.
M;t i Nåder måtte täckas vid nästa Riksdag afgifva. 6:o Sålunda bestämda Stater kunna derefter icke utan Kongl. Maj;ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut förändras. 7:o Den ersättning, som under de första fem åren 1846—1850 kati komma att utgå i contant, utgöres efter beräkningen uti 4:de punkten; men derefter uträknas dess belopp å nyo för hvarje fem år efter då sednast förflutna 10 årens medelmarkegångspris å de natura - persedlar, hvilka enligt femte punkten blifvit bestämde att motsvara contanta beloppet. 8:o Indragning till Kronan af löntagares räntor och kronotionde verkställes vid hvarje blifvande vacance eller förflyttning; men det tillåtes alla, som det åstunda, att förut få utbyta sina indelningar mot de contanta anslagen. Augmenlsräntor, samt de räntor och kronotionde, sorn äro anslagne åt Verk och Inrättningar, indragas till Kronan ofördröjligen, så snart E. K. M:t finner förändringen kunna sättas i verket. 9:o Markegång, hvarpå de uti 7:de punkten föreskrifna nya beräkningar höra sig grunda, sättes hädanefter årligen uti April månad, med iagttagande, att de under sistförflutna sex månader i orten gångbara pris der^ vid tagas till bestämdt rättesnöre för de persedlar, till hvilka räntornes beräknade värde blifvit förvandladt. Rikets Ständer få, med anmälan härom, jemväl underdånigst anhålla, det E. K. M:t måtte lemna Sitt Nådiga bifall till förändringen och att E. K. M:t täcktes anbefalla verkställighet deraf så tidigt, som möjligen ske kan. På det att Stats-Verket må kunna med någon sannolikhet beräkna hvad belopp af natura-persedlar, som af räntegifvare kunna komma att uti de serskilda orterne levereras, få Rikets Ständer likaledes i underdånighet Bih. till R. St. För lag till und. Skrifvelse, N.o 23^. anhålla, alt E, K.
All rubbning i deras contrakter ingriper mera i eganderätten; ty Den 17 December e. m. eler finnes ingen ersättning att förvänta af någon medlande makt, och uppbörden alder ganska enkel. Det är en orimlig och orättvis princip, att i samma mån som en räntegifvare nedtryckes under yngden af en svår missväxt, skall han ytterligare belastas med högre Skattebidrag jag föreslår derföre, att man bestämmer markegången för 5 år, och skulle Spannmålspriset under de 5 åren ändra sig, corrigeras det fullkomligt genom den ömsesidiga rättigheten att uppsäga Spannmålen före Thomasdagen, hvilket ej lärer kunna upphäfvas. För SkatteHemman tror jag att samma princip borde följas i afseende på Markegungssättningen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarksalken föreslog, att Friherre Palmstjernas ofvannämde Memorial, måtte, jemte Herr von Qvantens i anledning deraf uppläste Anförande, till StatsUtskottet remitteras. Ropades Ja. Friherre Cederström, Jacob: Denna fråga i hvad den rör Markegångssättningen och såsom nära rörande Landets Allmänna hushållning är jemväl föremål för Ekon - miUtskottets åtgärd, jemte det den såsom ägande inflytande på Statslnkomsterne bör af StatsUtskottet behandlas; och jag hemställer derföre, att den beviljade remissen 206 Den 17 December e. m. matte utsträckas äfven till förstnämnde Utskott. Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemstälde, att ifrågavarande ämne äfven måtte till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitteras. Bifölls. Vid förnyad föredragning remitterades till Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkoJiomiUtskotten: Friherre Cederströms, Jacob, den 4 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående en PortoFranco-imvttning på Gottland. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten : Friherre Cederströms, Jacob, den 4 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående en allmän Näringsfrihet.
Den indragning af regementspastorsoch balaljonspredikants-beställningarne vid lan dtr eg em enlen, som af herr prosten Setterblad blifvit föreslagen, har utskottet icke heller ansett sig kunna förorda, förnämligast af det skäl, att ortens presterskap, genom öfvertagande af de åligganden, som nyssnämnde tjenstemän hittills tillkommit, efter utskottets öfvertygelse, skulle, synnerligen under vissa tider af året, på ett betänkligt sätt hindras i utöfningen af dess vigtiga kall inom församlingen. Då emellertid, efter hvad utskottet inhemtat, Kongl, cirkulärbrefvet den 11 Mars 1841, angående regementspastorsbeställningarnes vid indeldta arméen förenande med annan ecklesiastik befattning vid församlingarne eller läroverken, uti 3 mom. innehåller, att den, som till regementspastor vid indeldta arméen i nåder utnämnes, men icke derjemte bestrider annan ordinarie ecklesiastik befattning, skall åligga hos vederbörande biskop och konsistorium sig anmäla till emottagande, under den från tjenstgöring vid regementet eller korpsen lediga tid af året, af förordnande att biträda vid läroverket, eller af missiv till tjenstgöring inom församlingen, och konsistorium ega att lämplig befattning honom anvisa; har utskottet, som ansett en dylik tjenst - 36 Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 96. 6:0 Slutligen och hvad angår de ecklesiastika tjenstemän med förhöjda meritår, hvilka antingen af staten eller af allmänna inrättningar och enskilda stiftelser ega sin aflöning, såsom fång-, slottsoch hospitals-predikanter, krigs-prester, kathecheler, barnhus lärare m. fl., så hyser utskottet den öfvertygelse, att äfven för dessa tjensters innehafvare erforderliga löne-förmåner böra beredas, så att ökad befordringsrätt i förhöjd års-beräkning på det öfriga och obefordrade presterskapets bekostnad icke vidare må dem tilläggas.
Klagomålen öfver sådana våldgästningar gå långt tillbaka i forntiden. För afbjelpande af de öfverklagnde olägenheterna derutinnan utfärdades redan af konung Magnus Ladulås år 4285 en stadga, Iivari påbjöds, alt ingen vägfarande man skulle gästa utan mot penningar, och att i hvarje by en särskild person skulle lörordnas, alt på dessa vilkor ål vägfarande tillhandahålla hvad som tarfvades, äfvensom att ingen fick laga friskjuts, som icke bade konungens bref dertill. Sedermera lät Magnus Smek åren 1555 och 1544 påbjuda, alt vid allmänna vägar så kallade ”lavcrner” skulle inrättas och ”slorby-omrällare, der laverni ej vara kunde,” och sattes hårdt straff så väl för den, som våldgästning gjorde, som för den, hvilken emot egarens vilja tog dess häst och deri nyttjade. Under skydd af dessa författningar, samt till följd af den år 1442 utfärdade nya log, uti hvars 24 kap. af Konunga-Balken de äldre förfallningarne erhöllo större fullständighet, kom allmogen i åtnjutande af något slags hägn emot våldgästningens olägenheter. Men unionstiden kom och den mannamån, hvarmed Svenska folket derunder behandlades, medförde menliga förklaringar och tillägg uti skjuls-förlätlningarne, såsom: ”alt, då Herrskap redo genom landet, två hästar för hvar kunde läggas lill bonden, lades flere i gården, så skulle skäl derföre göras bonden”, äfvensom alt, der taverner ej voro inrättade, åboer på hemman och torp i allmänhet voro förpliglade, alt under tillförordnade rältares bemedling åt vägfarande herberge lemna och skjuls förskaffa, ”likväl alla andliga och vcrldsliga frälse land Iboer från all sådan gästning och gengärd undanlagne.”
igen - kamratskapet dem emellan fortsättas. Nej. Nu äro de vakna, alla de onda makterila i Heddas sjal. Starka och vilda som roff&amp;glar, spänna de ljudlöst ut sina stors, svarta vingar öfver den. Nej - deras barn ger hon dem icke tillbaka. ' I - i Må Thea gömina sig iiiidan och grita öfver sin förlorade lifsglädje - hvad betyder val det. Nå Eilert Lövborg söka döden! Det ar ju för honom det näst basta; det är iiiigot skönt och stort afven i det att h d v a inod att sj$f bryta upp f i h l i f ~ e t s gille! - Och i denna sinnesstäinning kastar Hedda Gabler inanuskriptet på elden, inedan hon liviskar: ~ N i i brwnder jeg dit barn, Thea, dii ined kriishhret - dit og Eilert Lövborgs barn - iiii braiider, ni1 brsenCer jeg barnet,. Blen - det ar Ibsen so111 har sagt: &gt;) Her gaar en nemesis igjennem livet! Redan nii har den ödesdigra, järiih&amp;rdti lagen o111 orsak och verkan gripit fatt i Hedda. Korrektheten, det enda hon räddat ur sitt lifs skeppsbrott, haller y {att g5 förlorad. Hon miste tanka på att försvara sin yttre stallning. Hvad .skall väl den hederlige Jörgen Tesinan taga sig till, liar lian fhr höra hvad hon gjort. Det gifres blott en iitvag att tysta. förstår han da ikke - at Imn for lians skyld - ned honom. just i denne tid » sjalf. Nej, hon kan inte. Hon trärstannar, full af vainjelse för sig Det &amp; r dock alltför in ?tbjiidaiide! Hvarför ar det s&amp; svirt för henne att f&amp; denna lögn öfver sina läppar, då alla andra glida så lätt? Har inöta r i åter den kvinligti känsligheten hos Hedda Gabler, krinnan i henne, soin vindas oclt vrider sig i förtviflan öfrer att h a k a sjunkit sh djupt.
Chef för öfrigt hemställt, dels om rättighet till 3 må - naders semester för Officerare, och dels om lönförhöjning för Kassörerne efter 10 och 20 års berömlig tjenstgöring, anser jag mig äfven böra i underdånighet förorda, enär i förra fallet semester för desse Officerare, på sätt för Officerare i allmänhet eger rum, synes billig, och hvad sednare omständigheten beträffar, lönförhöjningen redan å Kassörernes nu varande löner finnes medgifven. Enligt det öfver alla nu ilrågaställda tillökningar uppgjorda förslag, (Bilagan Litt. M.) uppgå de till följande belopp: för lönetillökning åt nuvarande personal 19,974: » nya löner enligt ofvanstående beräkning 11,450: 344£4: » diverse anslag, enligt dito 10,040: 41,464.» »De förhållanden, som påkalla en förbättrad aflöning för Värfvade Arméen, ega i sin mån tillämplighet äfven på den Indelta. Redan vid 1833 års löneregle ring för Indelta Arméen förklarade Eders Kongl. Maj:t, att de för Regements-qvartermästare, Andre Kapitener och Under-löjtnanter vid Infanteriet i allmänhet och, vid Skånska lufanteri-regementerne, äfven för Förste och Andre Löjtnanter då bestämda Bih. till R. St. M 3 lill Kongl. Majlis Nåd. Prop. JY° 1, om Statsverket lt’38. loner voro alltför knappa och borde tillökas, ehuru tillgångar dertill för tillfället saknades och icke eller sedermera kunnat beredas.
Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vlskoltels Utlåtande JV:o 2. 5 dels att stadganden borde införas, som bestämde förhållandet emellan jordegare och de personer, hvilka förrättade de arbeten, hvartill landtbonde; och torpare, enligt kontrakt, sig förbundit, samt arbetsgifvarens förhållande till daglönaren; och dels slutligen att straffbestämmelser borde meddelas rörande så kallade »strikes». öfrige motionärer hafva yrkat: Herr IVulffelt: att husbonde måtte befrias från skyldighet att i orlofssedel meddela intyg öfver tjenstehjons frejd; Herr Ljungberg: att Rikets Ständer måtte förnya sin vid sista riksdagen till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes meddela förslag till införande, i stället för nu brukliga orlofssedlar, af så kallade tjenstehjonsböcker, samt att i städerna, åtminstone till en början i Stockholm, det måtte lemnäs husbonde och tjenare fritt att, utan afseende på årstid, åtskiljas efter^ en månad å någondera sidan förut skedd uppsägning; Carl Nettelbladt från Stockholms län, med hvilken Nils Olsson från Malmöhus län sig förenat: dels, lika med Herr Ljungberg, att Rikets Ständer måtte aflåta en ytterligare underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anhållan om nådigt förslag till införande af tjenstehjonsböcker i stället för orlofssedlar, dels att högre ansvar, än det i 52 § Legostadgan fastställda, måtte bestämmas för tjenstehjon, som andra gången under legotid ur tjenst afveke, och dels att stadgas måtte det en hvar, som i sitt arbete emottoge främmande person, som ej vore försedd med husbondes, prests eller ordförandes i kommunal-styrelse betyg, att han vöre till arbete ledig, skulle böta tjugu riksdaler riksmynt och ersätta skadan; samt Johan Guslaf Dahlgren från Calmar län, med hvilken Anders Wilhelm Uhr från Nerikes län och Carl Johan Svensen från Calmar län instämt: att flyttningsdagen för tjenstehjon på landet måtte förändras från den 24 Oktober till den 16 Juni.
Under en åren 1842 och 1843 företagen resa till flera af Europas länder hufvudsakligen i och för inhemtande af dessa länders erfarenhet och institutioner angående fångoch fattigvård, uppehöll jag mig en längre tid i Frankrike och särdeles 438 Den 9 December. uti Paris, samt fann dervid, hurusom äfven inom detta herrliga Frankrike, min stammoders (dotter af en, till följd af Hugenottförföljelserna hit flyktande Fransysk Adelsman, Jacques Pallavicini) hemland, —den städse förut af Fransmännen, desse så att säga civilisationens förkämpar, såsom deras idol ansedda och nära nog med detta folk personifierade 1’honneur och la gloire blifvit förbytt till 1’argent. 1849 (under freds-kongressen), eller 6 år sednare, var jag äfven uti Paris; hvad fann jag väl då? Jo, Julimonarkien störtad; »Medborgarekonungen» fördrifven, samt den nuv:de Kejsaren Fransmännens President under de fyra republiks-åren till den 2 December 1852. Betraktelserna göra sig sjelfva 1! Ifrån vårt grannrike, Danmark, vårt brödrafolk, kunde jag äfven anföra åtskilligt under mitt alltifrån förstnämnde tid flerfaldiga uppehåll derstädes, men jag inskränker mig att härvid blott tillkännagifva, att jag var den förste Svensk, som helsade, — bittida på morgonen, efter den stormiga natten, då den siste Oldenburgaren, under namnet Fredrik VII, emottog det odelade Danmarks krona. Omständigheterna skänkte mig ock tillfället, att sedermera få på närmare håll åse den förtjusning och kärlek, som kom den »Folkelige» Konungen till del, sednast å Lykksborgs Slott i Sleswig, kort innan hans död, hvarefter följde det olyckliga kriget, medförande Holsteins och större delen af Sleswigs förlust för Danmark. Äret derefter var jag äfven i Danmark; men hvad jag då förnam, anser jag mig böra förbigå, utom att jag uti Roeskilde domkyrka såg den siste Oldenburgarens sarkofag, samt att mången för Sveriges väl djupt intresserad Dansk innerligen önskade, att vi icke mätte öfvergifva vår dåvarande konstitution.
Jag har förr inom detta rum haft äran uppgifva de skäl, som våliat att Fästningsoch Utrednings-förråderne icke kunnat hvarken förökas, eller som sig bordt underhållas, och jag anser ämnets vigt fordra att ytterligare upprepa, att då Rikets Ständer under sednaste i3 år aldrig ansett sig kunna fullt ut bevilja de anslag Kongl. Maj:t för materielens upphjelpande begärt, ulan genom afkortniugar och nedsätlningar blott afhjelpt en del af det nödvändiga krafvel, så bör det ej falla oväntadt, att vid hvarje Riksdag de gamla bristerne åter framträda i afvaktan på nya anslag. De materiela behofvens uppfyllande först i behofvets stund är vådligt, om ej omöjligt; man bör således under fredens lugn bereda de försvars-anstalter, som aflägsna kriget, eller, då det inträffar, bidraga till framgång. Uppoffringar och åtaganden äro deraf en följd; men en Nation, ömtålig om sina rättigheter, bör vara lika mån om uppfyllandet af sina skyldigheter. Sedan sekler har man funnit, att utan Almeér och Flottor bevaras ingen sjelfständighet; och det folk, sorn aldrig tvekar i de uppoffringar denna sjelfständighet fordrar, men alltid är färdigt att möta sin fiende, är säkrast att få njuta ett ostördt lugn. t 64 Den 2! Maji f. m. De, som ej kunna eller vilja inse nödvändigheten af hvad jag här haft äran yttra, anföra visserligen, såsom stöd för deras mening, flere af våra sköna historiska minnen, hvarigenom öfvertygelse vunnits, att man haft endast Svenska modet hos dess krigare att tacka för Sveriges frälsning; men Europas Armeer voro då ej hvad de nu allmänt äro, och en alltför stor trygghet under fredslugnet vid hugkomsten, att man en och annan gång på så förvånande sätt kunnat frälsas från förtryck, kan lätteligen försänka fosterlandet i vådor och olyckor. Anslaget till oförutsedde Militaire behof, som i Kongl. Majrts Nådiga förslag upptages till 53,142 R:dr 33 sk. 9 rst. har Utskottet ansett kunna utföras till jemna 5o,ooo R:dr.
Det är en helt annan sak, att i hela verlden för närvrde kan sägas vara brist på dramatisk litteratur, af högre lyftning; det härleder sig från helt andra orsaker, och kan förklaras deraf, att societeten är så beskaffad, och bunden af en sådan konvenans, att theater-författare draga i betänkande att framställa på scenen, såsom föremål för satiren, just de dårskaper hvaraf umgängeslifvet och de tongifvande klasserna äro mest angripna. Det är gifvet, att man lika viii skulle kunna finna tvpen , för komedien och satiren på våra dagars lyten, som Moliére, Alberto Nata, Holberg m. fl. funnit sådana på sin tid; men det fordras ett visst mod på samma gång som snille, för att framträda dermed, och ovisst är, om det bästa af sådant slag skulle ges på en Kongl. Theater. Eid. min tanke är det således orättvist, om man påstår att icke alla Theatrarna söka göra sitt bästa, utan blott och bart jaga efter det retande. Jag får blott, med afs:de på hela saken, säga, att då R. St:r vid sista Riksdagen beviljade ett anslag af 20,000 Rdr, så tyc - 220 D e n 21 Oktober e. m. ker jag, för mia enskilda del, att man borde kunna nedsätta den summa, som bär blifvit begärd; med några beköfliga och länge påkallade reformer i organisationen och hushållningen skulle Theatern säkert denna gång ganska väl kunna åtnöja sig med ett anslag af 50,000 Rdr Rmt. Jag vill likväl icke framställa något yrkande härpå, utan viker för det skäl, sorn här blifvit anfördt, att detta är ett grannlaga sätt att upfylla en skyldig och vacker önskan, att K. M. icke må behöfva ensam vidkännas de ökade utgifter Theatern nödvändigt måste göra, såvida Theatern skall kunna betala sin skuld, och den lyriska scenen kunna utvecklas till den ståndpunkt, hvarpå man nu för tiden anser att den bör stå i en hufvudstad, för att sedan den ena Staten må kunna säga till den andra: »en ann är så god som en ann.» Hr Bildt, Didrik Gillis: Då jag, ehuru ledamot af Stats Utsk.