Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Klapper med handen och fahrer wäl!” Af hvad vi här yttrat, torde framgå, att ”Judas Redivivus” i mer än ett hänseende hörer till de märkligaste af våra äldre skådespel samt väl lönar mödan att studeras, om än de ”äkta tragiska beståndsdelar,” hvilka Rydquist med rätta deri finner, äro ett lån ur legenden, ett lån, som Rondeletius saknat förmåga att rätt förvalta. Innan vi öfvergå till Messeniska dramat, må vi här redogöra för några stycken, hvilka väl enligt tryckningsårets vitsord höra till en sednare period, men dock till form och innehåll stå i närmaste sammanhang med tyska dramat från denna tid. De synas alla tillhöra fastlagsspelens grupp. De tyska fastlagsspelen framställde vanligen i dialogform en anekdot eller en situation ur hvardagslifvet, mindre ofta en egentlig handling, och de saknade gemenligen aktoch scenindelning. Rätt ofta bildade äkta ståndets klippor och besvärligheter ämnet för dessa spel; någon finare och mera konstnärligt utförd behandling af ämnet kom icke i fråga, hufvudsaken var att väcka löje, och som retmedel dertill användes gerna plumpheter. Rå naturtrohet var förf:s högsta estetiska grundsats. Mot slutet af 16:de århundradet upptogo fastlagsdiktarne emellanåt en ny form, som de lånat af de engelska skådespelarna. På den engelska teatren voro af gammalt det alvarsamma och det komiska blandade med hvarandra; men kort före Shakspeare blef det sed att åter skilja båda åt, så att de komiska partierna behandlades som sjelfständiga mellanspel och inskötos emellan de tragiska scenerna, med hvilka de antingen blott lösligt eller, som de spanska Saynetes, endast skenbart hängde samman. Sådana sjelfständiga mellanspel, som kallades Jiggs, voro skrifna på en balladmelodi och afsjöngos från scenen, stundom beledsagade af dans. Dessa Jiggs hafva till innehållet mycken likhet med tyskarnes fastlagsspel, hvarföre ock Ayrer har upptagit många af dem, liksom han ock efter engelskt mönster stundom skrifvit sina fastlagsspel som sångspel på någon känd folkmelodi.
hvilka med rätta af staten bekostades, ehuru de serskildt tillhörde landet; att skillnaden emellan de af Kongl.1 Maj:t föreslagna tekniska skolorna och det teknologiska institutet vore obetydlig, ty vid jemförelse af de läroämnen, som högstberörde proposition upptoge för de förra och de, som, enligt sednaste instruktion för teknologiska institutet, vore för detsamma bestämda, visar sig skillnaden icke större, än att båda läroverkens undervisningsämnen kunde upptagas i ett läroverk och båda motsvaras af det redan befintliga teknologiska institutet, intill dess detsamma besöktes af ett större antal elever, än som vöre afsedt med institutets nuvarande anslag; samt slutligen att fullständiga tekniska söndagsoch aftonskolor för fabriksoch handtverksarbetare vöre af behofvet långt mera påkallade än tekniska elementarskolor samt följaktligen borde i första rummet med statsmedel understödjas. 2:o.
Att dessa anspråk äro grundade på billighet, så snart tackjerns-lillverkningen öfversliger hvad, som inom landet kan afyttras, för ett pris, motsvarande kostnaderne, anser Utskottet för lika obestridligt, som att tackjernsutförseln, om den beviljas, skall högst menligt inverka på, ja måhända alldeles undergräfva och förtrycka, den Svenske jerntillverkningen, om icke, med undanrödjaride af de tryckande banden, den lemnäs alla nödiga medel till förkofran och sjelfbestånd. Den inskränkning, som jerntill verkningen i allmänhet för närvarande är underkastad, är hufvudsakligast en följd af del för beviljande af smidesrält föreskrifna vilkoret, att uppvisa kol-tillgång, motsvarande behofvel för tillverkningen. Utskottet, som anser detta vilkor, utan menlig verkan, kunna och böra upphöra, stödjer sin öfvertygelse derom på följande skäl: 1:0 att de undersökningar, som skola ligga lill grund för omdömet, huruvida delta vilkor är för handen, aldrig kunnat ske på ett sådant sätt, alt de varit fullt tillförlitlige, fullt rättvisa för alla. livar och en , som känner svårigheten äfven för serskildt bildade och erfarne skogsförvaltare, att, efter de sorgfälligaste, flere månader, ja år, räckande, mätningar och värderingar af en större skogstrakt, kunna med någorlunda visshet bestämma den afkastning, som bör, med skogens framtida bestånd , kunna tagas af densamma, skall medgifva, alt de undersökningar ej i någon mon kunna anses tillförlitliga, som för privilegiers meddelande blifvit verkställde å bruksegarnes skogar, genom en vandring, oftast företagen och fulländad på en, högst två dagar, dervid undersökningsmännen lätt kunnat af egaren föras just lill de rikaste tragterne af skogen, och a f b Silas från de sämre, hvarå conlrollen alltid måste blifva svår för den, som ej fullkomligt känner trakten. I de aldra fleste fallen, lära derföre dessa undersökningar vara att anse såsom endast på papperet uppgjorda calculer, som sällan svara emot rälta förhållandet.
Ridderskapet och Adeln instämma, at man i sadan händelse ej bättre lärer kunna anwänLa en summa som finnes at tilgä och (i min tanka) oundwikeligen bordt wara tilgängelig i det lika rnöjeliga skei-n-mt', at Utrikes Lreclitorernes swar blefwe nekande. Z:o Wid min 'kadell idit. H. yttrar Högloft. Utskottet, såsom orsak, hwarföre Bewillningen, Lönoch Betalnings-afgiften för Ar 1809 med flere inkomster af Utskottet icke äro i Credit upförde, Dch deremot obetalte Jntereffen och Capitals-afberalningar ä Utrikes Gälden ifrän Debet uteflutne, at Utskottet icke ansett sig behöfwa upgöra nägor Zörflag öfwer der framflutna. Jag fortfarer i den rankan, at noga undersökning af det framflutna är den dalis hwarpä Förslag lil framtida behofwen bordt byggas, och at jag under det framflutna lika litet bordt beräkna en annu oupburen Bewillning som annu obetalt men förfallen Utrikes Gäld» Jag kan omöjeligen begripa annat, an at Bewillningens belopp mäste sökas genom jemnsörelse emellan alla oanwande tilgangar och alla oupfylde oumbärlige behof. 4:0 Om Utskottet ansett de utelöpande Creditsedlarne kunna bibehällas i warde uran anftäende af nägon konä till deras regliiei-Äi^e, hindrar detta icke, ar de lika ofelbart utgöra en del af Riksstat - Den 2 Mars. 27 stulden; hivad mig angar, har jag sa mycket mer - bordt beräkna dem deribland, som jag, utan Be» willnings-summans förhöjande, uptaqit en ärlig koncl till deras amorteranäs, hwilken jag förmodat wara af aldeles oumgangelig natur.
Då man eger skälig anledning till den förmodan att Baukostyrelsen kan vitsorda nämnda förhållande samt att tiden kunde vara inne att härutinnan vid taga nödig rättelse, hemställer jag: att ett stadgande i bankoreglementet måtte vidtagas, hvarigenom Fullmägtige lemnades fria händer att vid remissers eller depositioners insättning i banken låta mottaga privat-bankernas sedlar till de belopp, Fullmägtige ega föreskrifva. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1865. C. A. Larsson, från Östergötlands län. Af Josef Smedberg från Elfsborgs län, om ändring af Kongl. Förordningen den 4 December 1863, i hvad den angår kartering af skuldebref och godkända räkningar. Bland de flera indirekta beskattningar, som ganska ojemnt trycka samhällsindividen, är utan tvifvel stämpelpappersafgiften för skuldsedlar den mest orättBih. till R. St. N:o 66. visa, emedan denna s. k. bevillning uteslutande drabbar den skuldbelastade, då deremot grunderna för all bevillning rättvisligen bör vara förmögenheten eller inkomsten. När t. ex. tvänne personer köpa tillsammans en egendom för 10,000 R:dr och den ene kan betala sina 5,000 R:dr kontant, men den andre måste mot inteckning upplåna sitt kapital, så inträffar den omständigheten, att den förres bevillning till Staten blifver 1 R:dr 50 öre, men den sednares lö R:dr 50 öre, då stämpelafgiften för hans skuldsedel inberäknas, hvarjemte han har en årlig ränteutgift å minst 300 R:dr. Häremot torde kunna anmärkas, att stämpelafgiften icke erlägges årligen utan afbördas blott en gång. Jag medgifver detta; men om ock inteckningen finge stå i tio år eller längre och afgiften fördelas på dessa år jemte ränta på det förskotterade beloppet, så blifver i allt fall den gäldbundnes bevillning till Staten mer än dubbelt så stor som dens, hvilken har sin egendom skuldfri, och således är det fattigdomen, som i detta fall har största kontributionen både till Slaten och den enskilde.
Den få* lunDa uppFommanDe ejctra ©tatébrijF från 9iifögälbö*£ontoret till ©tatö*<3SerFet utbetalas, hvarwtD kontoret DocF må få begagna ett anfiånD af trenne månaDer, räFnaDe från Den Dag ©taté*€ontoretö re* qttifttion å erfättningS*fumman anFommit; 8:o 5ör(Fott till ©tatS^crfet, i hånDelfe en brifF i Deg tillgått* gar för år 1835 (Fulle uppfFå, till följD af SXtfetS ©tänDerS beräF* ning utaf tull* och bränminSånfomfFerna; hvilFet, unDer benämning: 56rfFott å formoöaö eptra ©tatabrtfl för år 1835, (Fall meD högjF ^emhunDra ©juttio Sufen (570,000) 9F:Dt 53:co (tällås till ©tat&Qiontoretö Dtfpofttion, att utgå ena hälften i Sanuarii, famt anbra hälften i §ebruarii månaD näfFFommanDe år 1836. Dch må, Der annan tillgång icfe (Fulle förefinna^, De erforDerliga ttteDlen genom upplåning an(Fa(faS. §. 5. Utom De Utgifter, IjvilFa å 9iiFS*©tatenS £rebje och $jerDe vf)ufwuD*^itlar blifwtt uppförDa, håfve ‘äBi, i anleDniug af i?ongl.. ri"s*"' 3£aj:tS
Ural. 1853 & 1354. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 17 Häft. 2 10 Stats-Utskoltel$ Utlåtande, N:o -172. värdigt befordran dertill, i Nåder föreskrifva, det ordinarie korporaler af infanteriet och deras vederlikar af arméens öfriga vapen, hvilka framgent afskedades samt i berörde egenskap berömligt tjent uti minst 3:ne år näst före afskedets erhållande, skola vara berättigade till underhåll från Wadstena Krigsmanshus-kassa uti klassen näst ofvan den, uti hvilken, med tillämpning af gällande föreskrifter, underhåll bordt, under i öfrigt lika förhållanden, tilldelas manskap af det vapen, den afskedade tillhört. Då åtgärder så nyligen blifvit vidtagna till förbättring af pensions-förmånerna för afskedade soldater, samt Utskottet hyser den öfvertygelsen, att Kongl. .Maj:t äfven hädanefter skall, i den mån kassans ställning sådant medgifver, bereda underhållstagare den ytterligare tillökning i det nuvarande ringa understödet, som af rättvisa och billighet påkallas, hemställer Utskottet, att den nu väckta motionen icke må föranleda till någon särskild åtgärd från Rikets Ständers sida. Stockholm . den 4 Juli 1854. i\:o it2. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 l Juli i854, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående förändrade grunder för pensionering af Justitie-Råd. (U. J.) Uti särskilda, hos Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgarestånden väckta, till Stats-Utskottets handläggning remitterade, motioner hafva Friherre af Ugglas, Curt Gustaf Kontraktsprosten Qviding och Herr G. F. Ekholm, påkallat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att uti det för civile einbetsoch tjenstemän i allmänhet gällande stadgande, att de vid uppnådde'65 Slals-Ulskntlels Utlåtande, N.-o U72.
Maj:ts samtlige Befallningshafvande rörande tillståndet med skogarne i rikets särskilda landskap samt framställning af hufvuddragen utaf såväl den inhemska som utländska skogslagstiltningen i äldre och nyare tider, Komitéen, i enlighet med derför angifna grunder, uppställt förslag till ny förordning om skogarne i riket, samt till nya eller förändrade föreskrifter i vissa delar af Skiftesstadgan och flera andra med skogshushållningen sammanhang egande ämnen; hvarjemte Komitéen föreslog inrättandet af en särskild Skogsstyrelse, äfvensom ny organisation af Skogs-staten samt inrättandet af åtskilliga Skogs-skolor; allt på sätt närmare inhemtas af Komitéens omförmälda arbete, hvilket jemte tillhörande bilagor, samt de särskilda ledamöternes i vissa delar afgifna reservationer, blifvit till trycket befordradt. Efter det Kongl. Maj:t öfver omförmälda förslag till ny Skogsförordning samt till ändringar i Skiftes-stadgan inhemta! Högste Domstolens underdåniga yttrande, öfverlemnade Kongl. Maj:t medelst nådig skrifvelse den 30 Maj 1857 ärendet till Rikets dä församlade Ständers pröfning, med tillkännagilvande, att Kongl. Majit, som ansett den speciela granskningen af de framställda förslagen lämpligen kunna tillsvidare anstå, för Sin del funnit vissa uppgifna, i elfva punkter sammanfattade, allmänna bestämmelser böra läggas till grund för ny lagstiftning uti ifrågavarande ämnen, hvarjemte Kongl. Maj:t fästade Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att derest de angifna grunderna för nya stadganden i fråga om skogshushållningen skulle antagas, det, på sätt Komitéen anfört, blelve oundgängligt, att den föreslagna nya Skogsstyrelsen i bufvudstaden organiserades.
Annee med Bätsinansbället inberäknade, utgör, dä Finland undantages, omkring zoooo man; den förökes wid anfallskrig med wargcrning til hälften, sä at alla hemmansägare da underbälla omkring 45000 man, och af dcm recrytcras sä ofta de afgä och kriget waran Skulle utstrifningar tillika äga rum, hwar stal dä den indelta armeen fä folk at reerptera med. Häruppä bäfwe wi i närwarande stund exempel, dä flera indelta Regementer äro incomxieem r brist af tilgäng pä manbart folk. Jag wägar säga, at i et sä folkfattigt land som -Swerige, kan ej större Annee än omkring 4o a 50000 man i krigstider underhällas, sä wida ej landtbruket och öfriga näringar stola sakna arbetare. Men stal utskrifning äga rum, och Riksens Ständer det besluta, bör efter min tanka detta manskap nyttjas at com. pettera och recrvteiL den indelta Armeen, Wargärningen och Bätsmanshället med under kriget, til undwikande af höga legor och lättnad för Den 1Z Iuntt. 67g för de Rustande, som da kunde i stället och sä Lange kriget warade per nummer erlägga en bestämd och öfwerenskommen summa, som til Wrrgärningsmanffapets beklädnad kunde anwändas. Om detta mit yttrande winner Ridderffapets och Adelns och de andra SLändens bifall, kunde wista vexutsraäs i hwarje Län utses, som nied noggrannhet gjorde desta utffrifningar, pä det alla hemmansbrukare gjordes lika rätt, och penningarne til sit bestämda behof nyttjades. k. 6. Friherre kLlbir^K.^, ^clLm, hade inlemnät et k)lctLM6n til Lrorocollst, hwilket uplästes, sa lydande: Nyttan af den af Fnherre von ularen föreslagne onscription är af honom sä bewisad, at dest patriotista afsigt dermed ligger i sä klar dager, at ingen af Högloft.
Det råder t. ex. intet tvifvel der om, att så vida det vore fullt klart för vår hufvudstads befolkning, hvad konseqvenserna äro af ett befästadt Kjöbenhavn — ett eventuelt bombardement, rasering af många bland de vackra skogspartierna i hufvudstadens omgifning —, så skulle de allra flesta af Kjöbenhavns grosshandlare blifva mindre entusiasmerade för Kjöbenhavns befästande, som de nu pligtskyldigast förklara för absolut nödvändig. Men lika visst som häraf följer, att det skall dröja många år innan Kjöbenhavn gifver venstern det som skulle föreflnnas om hufvudstaden fordrade en vensterregering, lika gifvet är det, att om en sådan dock en dag uppstode, skulle kjöbenhavnarne tinna sig deri med det största lugn och icke för regeringen lägga ett halmstrå i vägen. I de större landsortsstäderna äro de politiska insigterna, på grund af den närmare förbindelsen med landet och det herskande politiska intresset, något större, men äfven der finnes jemförelsevis i allmänhet blott ringa politisk lifaktig-het, om än der vid valen röstas med stor ifver för att få majoritet öfver kretsens landtvalmän.Men förutom nationalliberalismen inrymmer högern godsegarne. Icke alltid har der varit enighet mellan dessa två fraktioner, och kärlek blir der aldrig. Det yar en tid, då godsegarne, som i sig innefatta enstaka element till en verklig höger, tänkte på att förena sig med bonden, men då den förenade venstern satte parlamentarismen på sin fana nödgades godsegarne att sluta äig till de nationalliberale, af hvilka de så ofta hade blifvit hånade. I början var alliansen liksom en nådebevisning från de nationalliberale: de voro ju i besittning af » intelligensen », och man tog godsegarne med blott derför, att grundegendom och penningar äro ju också makter i lifvet. Men annorlunda har det blifyit, sedan Estrup kom till styret.
Utskottet således anser den vid vestra stambanans anläggning hufvudsakligen åsyftade kommunikationen emellan rikels vid Östersjön och Nordsjön belägna hufvud - Stals-Utskottets Utlåtande M 86. 15 orter böra utföras och fullbordas genom direkt sammanbindning af de från banans ändpunkter redan företagna och dels fullbordade, dels påbörjade jernvägsarbete!!, har likväl, vid granskning af Kommittéens i sådant afseende uppgjorda förslag, fråga inom Utskottet uppstått huruvida icke, genom den föreslagna bansträckningens ledande något mera åt det inre af j\erike, skulle, utan större olägenhet, kunna beredas ytterligare fördelar för trafiken samt ökadt gagn för flera delar af landet. Af Kommittéens Betänkande (sid. 11) inhemtas, att, utom den af Kommittéen antagna och förordade bansträckningen från Bodarne, äfven tvenne något nordligare genom Nerike dragna lifner blifvit undersökta, nemligen den ena emellan Wibyoch Skarby-sjöarna, samt den andra norr om sistnämnde sjö. Dessa undersökningar hade dock af Kommittéen ansetts icke behöfva vidare utföras, enär Kommittéen funnit ingendera af sistnämnde linier i tekniskt afseende ega företräde, samt, enligt Kommittéens förmenande, äfven andra vigtigare skäl saknades för att härstädes låta hufvudlinien afvika från den rakaste och kortaste sträckningen emellan Hallsberg och Bodarne.
St. sammanträda, för kanal-bolaget måste vara tillgänglig, enär ombyggnadsarbetet sistnämnda år skall vara fullbordadt. vågar Direkttn föreställa sig det R. H. St. högt uplyst skola behaga inse, både att rätta tidpunkten nu varit inne för väckande af omförmälte motion, och att talande skäl för bifall dertill desto heldre blifvit frairistäide, som i händelse kanal-bolaget skulle förmenas rättighet att bekomma den sydost om Hammarviken till uplagsplats m. m. ifrågasatta marken, anledn. för Bolaget saknas, att till nämnde vik utsträcka kanalens södra ändpunkt. Lärande i öfrigt K. M. om 11. St:s beslut utfaller i denna syftning, sedermera icke underlåta. att, efter af Direkttn gjord framställning i ämnet, vidtaga de åtgärder som för erhållande af Dess Nåd. bifall till oftanämnde jord-uplåtelse kunna anses erforderlige. Slutligen får Direkttn. med vitsordande af rigtigheten utaf alla de i Hr Bråkenhjelms motion gjorda sakupgifter. äran meddela, att, i händelse återremiss af H. StatsUtskts Betänktde Nto 24 beviljas, TJtsk. skall få till sig öfverlemnade kartor, som närmare uplysa den nu förevartde frågan. Stockholm d. 19 Januari 1857. W. P. Tersmeden. Carl Rydqvist. A. M. Brinck. Nils af Zellén Hr Bråkenhjelm, Per Reinh.: Under det att jag för enar mig med den siste värde talaren i anhållan om återremiss af detta Utlåt., anser jag mig derjemte böra för R. o. Ad. tillkännagifva, att jag, såsom en af R. o. Adts Fullm i RiksgtsKont. funnit mig föranlåten att väcka den nu ifrågavtde motionen. Det är nemi. uti oktrojen för Strömsholms nya kanal-bolag stadgadt, att Statsverket efter år 1862 skall erhålla all den inkomst af kanalen, som öfverstiger 7 proc. af aktie-beloppet.
Men att hon, förr'n hon gick, Ej sad' god morgon, det kan reta mig! Nu är du orättvis! Tänk bara på Din egen ungdom! KNUT. INGRID. Men se, just detta att en annan äger Mer välde öfver dotter min än jag, Det lär jag mig ej fatta uppå en dag! Andra scenen. DE FÖRRE. BENGT och SIGRID (från fonden). och kastar sig i modrens armar). Min kära moder! SIGRID Jaja, kan väl vara; (skyndar i dörren från Bengt Mitt älskade, mitt dyra barn! BENGT Gud välsigne dig INGRID (omfamnar henne, djupt rörd). (skakar Knuts framräckta hand). Er helsar Den lyckligaste son god morgon, fader! Jaså, så du är lycklig, lagman Bengt? KNUT (söker dölja sin rörelse). 117 Nånå, det skadar icke heller åt dig! SIGRID Men ungmor der månn hon ock lycklig är? Ja, fader! (döljer hufvudet vid hans bröst). Ditt barnsliga god morgon, kära dotter, Mig dertill snart! Tack! Ser du, jag saknat har KNUT. Och det har retat mig, men jag skall vänja SIGRID. Om du bevilja vill min makes bön Hans folk Det skall du icke, fader, Att stanna här och taga uppsigt öfver KNUT. Hvad skall Kol Tynneson då göra? Kol Tynneson är ej så välförfaren Som J, svärfader, uti slika ting; En äldre öfver sig. Dessutom är han ung och tåler gerna KNUT. BENGT. Men det är bättre att vi gamla vända Till stugan om, derborta uti skogen, Der passa vi långt bättre än hos er BENGT. KNUT. Stor tack, min måg; Här på den ståtliga och granna borgen. J fån ej neka, fader! Jo, jag nekar! 118 Vi hafva våra vanor, skulle störa Er unga glädje som vill rasa ut Iblang, på ungdoms vis! Det hände då Att brummande jag trädde er i vägen Tillbaka till vår gömda vrå i skogen. INGRID. Och skrämde bort er fröjd! Nej låt oss gå Rätt, gubbe Aldrig hörde jag dig förr Så visligt tala. KNUT. Bättre sent än aldrig.
Med tobak är förhållandet, alt införselafgiften är bestämd till 6 sk., eller, oro man beräknar den lindring som för Nordamericansk produet äger rum, något öfver 5 sk. per fä. Tulirestitutionen är fastställd till 3 sk.; det synes deraf klarligen, att restitutionsbeloppet alldeles icke är eqvivalent med den erlagda tullafgiften. Men om äfven den förutsättning, som SlalsUtsk. synes hafva antagit, vore riktig, skulle likväl återstå en omständighet, som efter mitt omdöme vore tillräcklig för att ådagalägga, att det beräkningssätl, som Ulsk. föreslagit, är oformligt och oriktigt, den nemi. alt restitution af införselafgiften för en vara, som utföres i förädladt skick, sällan eller aldrig utgår på samma år, hvarunder afgiften blifvit erlagd. Fabrikationen fordrar sin lid och vanligen erhälles icke reslilutionen förrän 2, 3 eller flere år efter sedan införselafgiften blifvit debiterad och erlagd. Dessutom torde böra anmärkas, att jemte de här s. k. exportpremierna, finnes en annan slags restitution, nemi. den vanliga, som äger rum efter godsägares hos Tull-öfverstyrelsen anförde besvär öfver de missräkningar eller oriktig uppfattning och tillämpning af lullförfaltningarne, som localtullförvaltningarne kunna låta falla sig till last. Sådane rcstitulioner omtalas icke i StatsUtsk:s betänk., ehuru det varit lika skäl, att äfven de kommit i fråga vid beräkningen af inkomsterne. Det medgifves gerna, alt rubriken af tullomkostnader, som SlalsUtsk. funnit olämplig, icke eller egentligen är den rälta; men del finnes i alla större penningeförvallande verks räkenskaper en annan rubrik, nemi. af kor t ni agar och dertill bör denna utgift hänföras. Jag tror, alt det är med god ordning för räkenskapsföring mest öfverensstämmande, alt allt hvad som ingär i cassan hör debiteras på ena sidan, och deremot på den andra, allt hvad som utgår, under hvad namn det vara må.
Härförutan har det synts Revisorerne, att då, med hänseende till det med förlags-låne-anslaget åsyftade ändamål, det borde förutsättas, att dylika understöd icke medgåfvos för andra, än sådana fabriksanläggningar, af hvilkas uppkomst det allmänna kunde hemta större fördelar, något bedömande af dessa anläggningars jemförelsevis större eller mindre värde, sedan deras anspråk på låtie-understÖd af allmänna medel en gång blifvit erkända, icke lämpligen kunde eller borde ega rum, helst, vid sådant förhållande och i betraktande af förlags-lånefondens inskränkta tillgångar, det blefve omöjligt för redan lånberättigade fabriksidkare att ens approximativt beräkna liden, då de kunde af dem beviljade lån komma i åtnjutande; hvaraf åter följden möjligen blefve, att mången tillämnad, högst vigtig Fabriks-Inrättning, för det allmänna ginge förlorad. Utskottet, som delar Revisörernes åsigt om vigten deraf, att lånesökande utbekomma dem tillerkända förlags-lån, i den ordning, de blifvit beviljade, får alltså vördsamt tillstyrka, att, derest Rikets Ständer äfven i denna åsigt instämma, Rikets Ständer må härom hos Kongl. Maj t göra underdånig •anmälan. §. 8. Angående den Kammar-Rådet Brandel tillerkända rättighet att, efter af skedstagandet, bibehålla sin Kammar sier ifrare-Lön. £1837 års Rev. Ber. pag. 4 och Kongl. Commerce-Collegii Uti. pag. 47). De år 1837 församlade Revisorer hafva anmärkt, alt Kammarskrifvaren i Manufactur-Discont-Contoret, Kamereraren i Kongl. Kammar-Colleejium J. A. Brandel, efter sin 1836 vunna befordran till Kammar-Råd, och på grund endast af en hos Kongl.