Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Proiocollet öfver KrigsÄrenden för den 20 Martii 1821, afstyrkte föredraganden och StatsRådet en då projecterad förändring i längdmåttet för recriiter vid indeldta Cavalleriet och tillstyrkte ej annat än avertissement till vederbörande Inspecteurer, Brigad-Chef och Landshöfdingar, om Kongl. Maj:ts Nådiga önskan, att Rusthållarne, vid framdeles infallande remon - Constitutions-Utskottets betänkanden, 141 teringar, aflemnade karlar af minst fem fots åtta tums längd, ehuru de mönstrande ej egde cassera Recriiter, som innehade, väl icke detta, men dock det i Författningarna bestämda längdmått. Då sålunda de rustande ej betungats med någon ny skyldighet, men på deras fria val berott, att efterkomma Konungens Nådiga önskan eller ej, finner Utskottet den 5:te anmärkningspuncten böra förfalla. För ett rätt bedömmande af 6 te punctens föremål torde den upplysning göra tillfyllest, att StatsSecreteraren och StatsRådet d$n 8 Maji 1821, då beslut fattades om Extra Rothållares hörande öfver prestationen af Mönstergill Häst i Stället för munderad karl, tillstyrkt, på andragna skäl, att denna fråga måtte få hvila intill nästföljande Riksdag, samt att deras tillstyrkan, den 27 April 1822, af de från vissa Län erbjudna, å ömse sidor förmånliga villkors antagande, endast lemnats åt en partiel förfogning , hvarmed vederbörande redan förklarat sig nöjde. Föredragandens af KrigsÄrendena, i 7 puncten anmärkta åtgärd med handbrefs expedierande till Regementschefer , angående mindre bemedlade Ynglingars uteslutande från förslag till lägsta Officersgra - *42 Constitutions-Utskottets betänkandert. den, har Utskottet ansett vara af egenskap att böra, med tillämpning af 107 jS\ RegeringsFormen, gifvas, i slutliga betänkan, det, Riksens Ständer tillkänna.
En smula strängare medvetande om den dels låga, dels osäkra ståndpunkt, hvarpå det vittra yrket i allmänhet qvarstod, förde – helt naturligt – de allvarligare af dess idkare och vänner till bemödanden, att upphjelpa det genom något slags Theori och vetenskaplig Disciplin, som skulle lyfta Vitterheten till högre betydelse. Redan före midten af sjuttonde århundradet, och ungefär vid tiden af Stjernhjelms uppträdande såsom Skald, hade en Poeseos Professor i Upsala, Fornelius, som i vackra latinska verser besungit Gustaf Adolfs idrotter och eröfringar, utgifvit en Poetica tripartita; den vittnar icke oförmånligt om sin författares hufvud och beläsenhet. Särskildare afseende på svenska skaldekonsten fästade, något längre fram, Lectorn i Strengnäs Andreas Arvidi; med sin ur åtskilliga latinska och tyska Poeticor compilerade ”Manuductio ad Poesin Suecanam, thet är: en kort Handledning till thet Svenske Poeteri, Verseller Rijmkonsten”. Tillsatsen utvisar tydligt nog, huru både ”Poeteriet” och ”Handledningen” voro menade. Den är i sjelfva verket en handledning till versmakeri: begynner med några enfaldiga betraktelser öfver Poeteriets väsende, hvilka gå derpå ut, att det är ett eget slags skrifsätt, i vers och rim, prydligare än det vanliga; fortfar med en ännu enfaldigare indelning, eller bestämmande uppräkning, af de särskilda diktslagen; och slutar med allahanda mechaniskt-techniska föreskrifter. Såsom Poeteriets allmänna princip uppställes: ”Thet är icke nog att man slätt med saken omgår, then man sig företager; utan man måste till samma sak något tjenligit, skarpsinnigt och skönt uppfinna, om verket skall hafva någon art och anseende”. Otvifvelaktigt! äfvensom, att ”på tingsens uppfinning och begripande bör följa theras rätta afdelning och ordning”.
M. funnit för godt, att denna angelägenhet till Riksens Ständers åtgärd i Nåder öfverlemna, Denna Nådiga Proposition, hvaröfver StatsUtskottet yttrande afgifvir, hafva Riksens Ständer i öfvervägande tagit; Och alldenstund, efter inhämtad närmare upplysning, att E. K. Mas Nådiga bref af den 16 September 1817, angående 50 procents lön-förhöjning för Bataillor.SRäkare, efter 8 års tjenstgöring, innehåller, att, i anledning af vederbörande Regements-Chefs anmälan och sedan Sundhets-Collegium deröfver i underdånighet sig utlåtit, EK. M. hvarje gång ville i Nåder besluta, huruvida E. K. M. So Underdåniga Skrif v elfer'. funne skäl att tillägga den anmälde BataillonsJ/äkaren en sadan lön-förbättring, hvilken således icke borde betraktas såsom en Batailloris-' Eäkare-tjensten åtföljande rättighet, utan endast såsom ett särskildt vedermäle af E. IC. M:ts Nådiga afseende på en längre och berömlig tjenst* göring, Riksens Ständer funnit något Stats-anslag såsom eit bestämdt årligt utgifts-belopp desto mindre kunna beräknas eller ega rum, som, efter hvad Riksens Ständer förmoda, meranämnde X,äkare i allmänhet icke torde stanna vid denna lägre tjenstegrad, samt de fall, uti hvilka lön-tillökningen skulle ifrågakomma, följakteligen synas blifva ganska få, och beloppet dessutom, enär Bataillons-Räkare-lönerne äro bestämde till 250 R:dr med tillökning för derunder begripna 30 Tunnor Spannemål* ä 6 R:dr pT:a, ej eller kan blifva betydligt, fördenskuld hafva Riksens Ständer, med den öfvertygelse för öfrigt, att en så beskaffad särskild förmån icke är förenlig med principen för aflöningen vid Embetsoch Tjenstemanna-Staterne i allmänhet , ansett sig icke kunna bevilja något Stats-anslag för ifrågavarande belfof. Deremot få Riksens Ständer i underdånighet hemställa, om icke E. K.
Vidare har Gr:n rörande sjelfva saken yttrat att någon likhet i löneförhållanden för lika grader icke kan på annat sätt upkomma än genom räntornas och boställenas indragning till Staten. Jag vill icke förneka rigtigheten af denna sats; ty det är uppenbart, att om man vill hafva en likhet uttyckt i siffror, som betyda penningar, så kan detta icke ske på annat sätt än att alla natura prestationer, tillkomna på livad sätt som heldst, ingå till Staten, öfversättas i penningar och derifrån utdelas i de bestämda proportionerne, efter det recept, som man kallar löningsstat. Men jag anser denna likhet icke vara af någon särdeles vigt. Jag anser hufvudsaken vara att hvarje tjensteman bar så myckel all han derpå kan berga sig. Deremot lägges icke något hinder hvarken III II. 9' 130 Oell 28 Januari f. ni. genom 1833 års lönereglering eller genom ile förändringar som Chefen för Landtf. Dep:tet föreslaget och hvilka K. M. i Dess Nåd. Propos. uptagit. Att det indelta löningssättet har den egenskapen, att vissa personer inom vissa grader fä en högre aflöning, dels genom deras förmåga att taga större reveny af sina boställen, dels genom andra tillfälliga förhållanden, detta anser jag icke såsom någon olycka. Deraf finnér jag icke något annat ondt upstå, än att den allmänt kända Svenska afundsjuka)! vinner någon näring : men denna sjukdom, torde i det bröst der den rotat sig, vara lika obotlig, som andra bröstsjukdomar, och den som icke finnér näring för denna ’sjukdom i löneförhållandena inom arméen, söker nog upp andra skäl till missnöje, så alt sjukdomen lärer i allt fall icke kunna utrotas. Men för att åter komma till saken, så vill jag antaga att Grins förslag hade blifvit verkstäldt åter 1833. Jag föreställer mig då, (hvilket likväl icke är i förslaget bestämdt uttaladt), att äfven liosladsboställena skulle utarrenderas eller ingå till Staten, ty eljest komme man ej till den likhet i sillran hvilken Grin åsyftar.
Då här alldeles icke är fråga om ett anslag, som nödvändigt bör lill siffran bestämmas, ulan ett an - 184 Den 7 December f. m. slag, som i egenskap af förslagsanslag, troligen kommer, äfven till (500,000 r:dr uppfördt, att öfverstigas, så verkar det endast på bestämmandet af statsbristsnmmans belopp. Om man nu önskar att få en falsk summa, derigenom att man beräknar statsanslagen för lågt och lill följe deraf bevillningssumman för liten för alt fylla de verkliga statsbehofven, så vinner man derigenom intet annat, än att man finge en mindre siffra på papperet, än som verkligen motsvarade utgifterna, till följd hvaraf en brist skulle komma att uppstå i tillgångarne för statsbehofvens fyllande i detta fall. Delta verkar visserligen ingenting i sak för statsverket, emedan hvad belopp än summan kommer alt uppgå till, densamma i alla fall måste utgå och bristen fyllas på något sätt af Riksg.- cont., om icke R. St. anvisa andra utvägar. När fråga nu är att beräkna utgiften, så bör den väl bestämmas någorlunda i öfverensstämmelse med hvad erfarenheten gifver vid handen, på det att den statsbristssumma, som genom bevillning skall fyllas, icke må upptagas lill 150,000 r:dr mindre än den verkligen behöfs. Jag kan derföre icke frångå hvad Frih. Palmstjerna rätteligen anfört, och yrkar således, att anslaget må uppföras till 000,000 r:dr. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag skulle för min del visserligen önskat, att K. M:s propos. innehållit en vida större summa för detta ändamål, än som dertill är uppförd, enär jag är fullkomligt öfvertygad derom, alt denna summa kommer att uppgå till sex, sju, kanske till och med åtta hundrade tusen r:dr, emedan jag alldeles icke hyser de glada förhoppningarne, att, genom de redan vidtagne åtgärderne, eller dem som kunna vidtagas, till R. St:s nästa sammanträde, för fångars vård och underhåll med allt hvad dertill hörer, vi skulle vinna sådana nödiga förändringar i detta afseende, att en mindre summa kunde göra tillfyllest.
Hägnaden kan då icke beräknas efter jordens taxeringsinnehåll, utan måste mätas efter blotta ytans vidd, hvilket åter blir en ny orättvisa, emedan den, som figer 5o tunnland oduglig mossäng, då kommer att taga a5 gånger större del i hägnaden, än den, som gränsar intill med 2 tunnland bördig åker af långt betydligare värde. Äfven med den vidsträcktare taxeringsmethod, som, i enlighet med hvad för enskiften förut är stadgadt, blifvit af Comiten för skiften i allmänhet föreslagen, och efter hvilken egornes odling och beskaffenhet för tillfället ej kommer i beräkning, skall samma förhållande inträffa i 54 BiL t• K. M, Nådiga Vropos. N:o 43. afseende pä de olika slag af egor, som betecknas med namn inrösningsoch afrösningsjord, emedan dessa serskildta egoslag » oj kunna taxeras mot hvarandra, men det likväl ofta händer, att af arne grannar, sorn skola stänga sig emellan, den ena har håda slagen, den andra åter blott ettdera, inom siu skifteslott, Mot den andra principen eller den, som varit antagen i de äldre lagarna, att nemligen hvar och en skulle stänga till hälften, kan man invända, att den, sorn drager stör-, re nytta af hägnaden, då ej vidkännes mera kostnad, än den, sorn liar mindre före mon deraf. Detta vore en sanning, om man finge taga för gifvet, att den, sorn för mera ligger, alltid hade sina egor i ett stycke, ty då fredades hela hans område endast genom skillnadshägnaden, men ett sådant fall inträffar icke ofta, och det måste blifva allt mer och mer sällsynt, ju högre od-, lingen stiger. Vill man rätt sköta sin jord och bringa, den till någorlunda stor fruktbarhet, så måste den nödvändigt indelas i flere mindre stycken, allt efter dess olika beskaffenhet, och efter det mer eller mindre omvexlande bruk, man vill införa. Bil. t. K M. Nådiga B ropos.
Då det således kan tagas för afgjordt, att icke flera röster komma att utfalla för de efterföljande förslagen, än för de föregående, emedan röstantalet ådagalagt, att samma' personer hittills röstat för både det ena och det andra förslaget, ehuru med den förminskning, . att då 25 röstade för Frih. Kantzous förslag, voro blott 23 för Gr. Frölichs, hemställer jag till Frih. Boye, om han icke vill utan votering helt och hållet afstå från sitt förslag. Om Hr Gr. o. Landtm, behagade inhemta Ståndets tanka angtde detta förslag, förmodar jag, att det lätt skall utrönas, alt R. o. Ad. icke vill bifalla det. För alt slippa votering deröfver, hemställer jag, huruvida icke Frih. Roye skulle vilja afstå från sin menings ytterligare fullföljande. Frih. Boye, Ludv.: Till besvarande af Gr. Frölichs anmärkning mot min rättighet att få simplifiera mitt förslag anhåller jag blott, att det må blifva Uppläst, då det skall befinnas, att det sednare förslaget inskränker sig till samma innehåll som det föregående, blott med uteslutande af sådana omständigheter, sorn ej directe höra till representations - Den 16 OcloWr f. a. 9 tionsfrågan. Vid ilen siste talarens uppmaning anhåller jag få tala öppet oell loyalt. Äfven jag tviflan på mitt förslags antagande; men om man erinrar sig den hetsjagt, sorn mot mig blifvit anställd under discussionen de näst föregående dagarna, torde det förlåtas, om jag ej vill blottställa mig för förebråelsen att. endast vara half i min mening. Jag begär således, alt mitt förslag må blifva föremål för votering; loen för att ej brista i consequens med hvad jag förut yttrat anghle formen, och då jag till alla delar instämmer i Hr Stråles åsigt, bor jag förklara, att jag anser såväl mitt som de öfriga förslagen hafva bort postponeras Ulskts memor., för att derefter förekomma livart och ett i sin ordning. Jag anhåller emedlertid nu ånyo, att mitt sednare, till prot. afgifna förslag må uppläsas. Gr, Frölich:
Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. G. af Wetterstedt 174 Äng. förkl. ii/v5 §• uri a 5 Cap. IVlissz. B. m. m. N:o 48* Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående förklaring öfver 5 §. uti 25 Cap. Rättegångs-Balken samt 4 $ nti 3:dje Capitlet Missgernings-Balken ; Gifven Stockholms Slott den 9 Ma/ 1823- Uti Skrifvelse af den 12 Februarii innevarande år har Kongl. Majrts och Rikets Gotha Hof-Rätt i underdånighet hemställt, att, i anseende dertill, att så väl ibland de under HofRätten lydande Under - Domare, som äfven ibland Hof-Rättens Ledamöter skiljaktiga meningar uppstått, dels huruvida mål angående ansvar för den, som kommer drucken i Kyrka eller der Gudstjenst hålles, eller eljest gör der oljud och förargelse, böra underställas HofRättens pröfning, dels ock huruvida, jemte de i Lagen lör omförmälde förbryteser utsatte böter af 25 Daler, särskild påföljd borde åläggas för Sabbatsbrott, då förbrytelsen sker å Söneller Helgedag, en förklaring öfver Lagens rätta förstånd i dessa ämnen kunde till allmän efterrättelse varda medddd. Vid öfvervägande häraf, har Kongl. Majit, hvad angår den första frågan eller huruvida Under-Rätts Beslut i mål rörande den förbry. telse, att någon kommer drucken i Kyrka eller der gör oljud och förargelse, böra Hof Rätts pröfning undersällas, fnnnit, att, enär omför. Äng. fiirkl. öfv. 5 §, uti 2 j Cap. Missg. B. m. m. 175 malde förbrytelse icke är upptagen ibland de uti 25 Cap. 5 §.
I en af ljus flödande file öppna sig de stora salarne för våra angenämt berörda blickar. Taflor täcka de höga väggarne från golf till tak, skulpturerna teckna sina mjuka linier mot bakgrundens skugga, öfverallt färger, glädje, harmoni. Det vore frestande att dröja vid flere dukar, som vi dock måste gå förbi; vi hafva ju kommit hit i ett bestämdt syfte: att hålla en liten revye med det kvinliga arbetet. Liljefors mästerliga djurtaflor, Ekströms poesimättade landskap, Zorns solglänsande flickor, Paulis stämningsfulla » legend » — om allt detta, kära läsarinnor, fån I inhemta underrättelser i de öfriga tidningarnes referat. Försåvidt I icke föredragen att å ort och ställe personligen bilda ert omdöme, hvilket ovilkorligen vore det allra förståndigaste. V i hafva i dag prydt vår första sida med bilderna af trenne konstnärinnor, alla framstående i sin art, alla lyckligt representerade på Valands utställning, där de stå i det främsta ledet. För dem, som med lifligare intresse följt de senaste årens företeelser på konstområdet, har Eva Bonniers namn allt mer trängt sig fram som typiskt för ung, frisk, natursann fransk konst. Med hvarje ny utställning har konstvännen med glädje tyckt sig märka, hur hennes framställning vunnit i mognad och säkerhet, på samma gång som med denna säkerhet följt en viss djärfhet i valet af motiv. Ett sådant djärft val har fröken Bonnier nämligen ovedersägligen gjort i sin stämningsfulla tafla » Musik », hvilken afgjordt utgör en af Göteborgsulställningens perlor. Konstverket är icke obekant för Stockholmare, då det här varit exponeradt å Blanches salong. Det har desslikes vederfarits äran af mention honorable å pariserutställningen år 1889. Det är en ovanlig stämning i denna tafla, genomträngd af hemmets värme och den långa vinterkvällens svärmeri.
Rikets civile embetsoch tjenstemän från längre tider tillbaka egde rum, afstå halfva lönen; att ecklesiastik ordinarie tjensteman, sorn önskade Adjunkt, borde till honom afstå en fjerdedel af lönen; att Dom-Kapitlens missiv-rätt mätte pä det sätt bestämmas, att extra ordinarie Prestman befordrades till fördelaktigare vikariat eller adjunktur efter tur och ålder; samt att, då genom sådane stadgande» tillräckligt antal Prestkandidater otvifvelaktigt skulle blifva tillgängligt oberoende af de till stipendier anslagno 2,000 R:dr, dessa medel mätte varda till Statsverket indragna; 4:o af Riksdagsmannen Lars Gustaf Sandberg från Westerbottens län, hvilken, i den öfvertygelse, att det icke funnes något annat lämpligt och tillika skyndsamt verkande medel till förbättrande af det obefordrade Presterskapets yttre ställning och dymedelst till undanrödjandc af en bland den ölVcrklagade Prestbristens förnämsta orsaker, än en så beskaffad reglering af de till Adjunkterne utgående arfvoden, att de på en gång kommo att stå i ett billigt förhållande till de med ordinarie beställningarne förenade löner och tillika blefvo någorlunda tillräckliga för bohofvet, gjort framställning derom, att, då det icke vore att vänta det en sådan reglering kunde åvägabringas på Prestniöten, sorn endast sällan höllos och voro så sammansatta, att. äfven om den korta tiden medgåfve öfverläggningar i mera vidtomfattande frågor, det lägre
Motionären förordade derföre till antagande Lag-beredningens förslag i dess Ärfda-Balks 13 Kap. 21 §, så lydande: »Förmyndare ege rätt till arfvode för sin möda; dock må det arfvode i allmänhet ej högre tagas, än till sjettedelen af den omyndiges årliga räntor och inkomster. Har han ej haft sådan ränta eller inkomst, att det arfvode, nu sagdt är, mot förmyndarens möda svarar; sätte då Rätten arfvodet ut, efter ty som skäligt pröfvas, då tvist uppstår: sam - 4 Lag-(Jtskottets Betänkande N:o 70. ma lag vare, der det arfvode, förmyndare sig beräknat, större är, än som emot hans möda skäligen svara kan, ändå att det ej öfverstiger sjettedelen af den omyndiges räntor och inkomster. Finnes förmyndare hafva den omyndiges egendom oredligen förvaltat; vare allt arfvode qvitt. Har han försatt den omyndiges medel, och gitter dem ej till fullo återgälda; gånge bristen i afräkning på det arfvode, han eljest njuta skulle.» Och såsom tillägg härtill har motionären föreslagit, att det måtte bestämdt uttryckas, att förmyndare vöre berättigad att njuta särskild ersättning för resor, tidspillan och skrifvarebiträde, äfvensom dagtraktamente, då hel dag i den omyndiges ärenden måste tillsättas, såsom vid bouppteckning, arfskifte, auktioner och de rättegångar, som icke i oträngdt mål af förmyndaren blifvit anställde. Utskottet kan emellertid icke inse behofvet eller nyttan af den äskade lagförändringen. Granskar man närmare Lag-beredningens, af motionären åberopade förslag, och jemför man det med ofvananförda stadgande i nu gällande Arfda-Balk, skal! man finna att det förra i sjelfva verket icke är bestämdare eller säger synnerligt mer än det sednare. I det förstnämnda finnes nemligen icke heller någon viss procent bestämd, — hvarken ett minimum eller något ovilkorligt maximum.
Klingspor hållit öfver det ifrågavar. ämnet, och jag finner det ännu mer besynnerligt, att Hr Frih. förespeglat öss Nationalconventets skräckregering och en agparisk lag, såspm följder af den lika nrfsrätteosj införande. Detta phrasmakerj och dessa skrämskott tyckas mig likväl numera böra vara komna ur modet och ej verka särdeles mycket, äfven på en mera lättrörd inbillning. Hr Frih. synes i öfrigt häfva väsendtligen misstagit sig pm betydelsen af den jemnlikhet, hvilken här ypkps, och den, som yrkades af Franska revolutionens bérSei kar. Den förra är allas lika rätt inför lagen; den sednare var en jemnlikhet i personliga förhållanden, i egendom etc., hyjlken aldrig kari rimligtvis existera på vår jord, och derföre slutades också försök,en att införa jien med skräckregering, blodbad pcb despotism. Man bar talat prf) det större behof af arf, som vårt kön skulle äga. Jag tror tvärtom. I allmänhet lärer man kunna antaga, att barnen icke taga apf förrän vid de år, då deras uppfostran redan är fullbordad. Man besinne då, huru myuw 28 B c B 2 O c t o Ii c r f. m. let dyrare sonens uppfostran är än dottrens, och jag frä? gar: hvilken har lättast att skaffa sig uppehälle, en karl eller ett fruntimmer? Jag frågar, om det är billigt, att, ehuru brodern kostat föräldrarna rinder deras lifstid mången gång tiodubbelt mot systern, <jep förre likväl äfven efter föräldrarnas död skulle taga dubbel lott. För min del skulle jag tro, att en bror, som tänkte ädelt, icke r ille begagna sig af denna lagens orättvisa, utan delade åtminstone lika med systern. Den lika arfsrätten torde jemväl befordra döttrarnas giftermål. Man har visserligen här sagt, att det derigenom torde inträffa, att mången gifte sig för penningar och på detta sätt sålde sitt hjerta.
Julies Moder får blott i första minuten kasta en blick på det stora bordraset, emedan hennes ifriga medspelare, – den artiga Kammarjunkaren lika högt som Grefven kalla henne tillbaka till spelbordet, dit hon också ganska gerna kan gå, ty hon vet, att Amalia ställer allt till rätta på bästa vis. Julie skrattar än, Gustaf är ännu förtretad, och Amalia har icke hunnit att lägga böckerna åter upp på bordet, när Onkel T. inträder. Onkel T. Se så! Hvad nu? Ja det kan man säga, när katten är borta, dansa råttorna på bordet. Här tyckes dansen likvisst hafva varit under och icke öfver bordet. Hur fan gick det till? Julie (skrattande): Fråga Gustaf. Gustaf (vresigt): Fråga Julie. Onkel T. Nå ja då, jag frågar ju Er båda, fast ingen af Er bevärdigar mig med ett svar. När allt går ikring svär jag på, att allt ihop skylls på den vanliga putsmakaren Ingen, eller också på den der bleke H:r Säfvelin. – Der har jag det. Rodna icke kära Gustaf! Jag har också varit ung jag i mina dar, och tänkte till och med en gång på att skjuta ihjäl mig; men – det skall jag tala om en annan afton. Vid dessa Onkelns ord bleknar Julie och ser förstulet på Gustaf som ej anmärker hennes färgskiftning, derföre att han har ögonen åt annat håll, och tror att Julie ännu skrattar. Onkelns ord kittla hans öron och han frågar: Men hvarför sköt då Morbror ej ihjäl sig? Onkel T. Jag var väl icke galen heller, kära pojke! Hur Fan skulle jag kunnat lefva sedan, och trösta mig öfver hvad jag, i min dårskap, inbillade mig vara en oersättlig förlust? Nej de der galenskaperna skall man akta sig att få in i hufvudet på sig – en vinst här – en förlust der – så går lifvet. Grefve Y., (som just vunnit ett parti): Jag hoppas att Bror ej förlorat på vagnen. Svanhalsarne ändrar min vagnmakare förträffligt, det kan Bror lita på. Onkel T. Hm – Bror skall sjelf få säga om jag vunnit eller förlorat på den saken.
De feDerntera anmäla ftg foö ©jömané»fufen till fjöfart, ffola påföraö perfonele afgifterna, Der De äro Sttantalö» ocf ©kattjkrifne, famt ©jömanö»fufen af Dem för famma år ega att uppbära 33cmtllningen enDafk ef» ter 2:Dra Artikeln; fommanDe De, fmilka låtit foö ftg ffattffriftva fåDane ©jömän, att anftvara för perfonele Ut|TplDerneé erlägganDe till weDerböranDc UppbörDömän. ^)ujkboer ocf anDre, forn tDfa fjöfart utan att låta in» ocf utmönflra ftg 4 ©jöntanéfué, åläggaö tviD ettafanDa attfmar, font för unDerlåten uppgift till % till Q5ereDningé»€omniitte är ftaDgaDt, att icfe begifva ftg från orten på fjö» refa, förr ätt De Derom anmält fig till anteckning foö haftor i §örfantltngcn, font meDDelar Denna uppgift till tveDerböranDe ^JäraDöffriftvare, fwilfen Det åligger maka Deröfmer, att ©jömanö»bemillningen blir fåDane perfoner befört» gen påförD, för De år fåDan fjöfart bliftvit iDfaD, att uttagaö tviD återfomften till orten. 0ttt Afkortningar. §. 158. Afkortning å 53etvillning må ega rum cttDaji l:o för Dem forn afliDit före Den 1 ^aji, Då UppbörDé»året börjag, t fwilfet fall