Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2lnftuav för öfmcrtråbclfe af benna författning. l:o <2Bib be tillfällen, bå <£mbetémän eller enpbe perfotter ega rätt att till (Smbetöroetb, domare eller Smbetömän infänba förfeglabe l>anblingar, forn meb flämplabt papper böra mara förfebbe, åligger bet tnfänbaren att, på fätt 11 §. 3 morn. jlabgar, fåbant fullgöra mib anfmar af böter, motfmaranbe 25 procent af bet felanbe eller unbanf)ållne cbartce;beloppct, bocf ej unber ?re Duföbaler 16 flriliingar, famt (fplbigbet att erfätta l>mab font brifter t djarteringen. 2:o körnare, Smbetö- od) $jenftemän i Collegier eller anbra QBerF, ^anbtmätare, Notarius ^itblicuö, lifafom l)«oar od) en annan, Ijmilfen, mib banbltngarö entottaganbe od) utfärbanbe i ocb för tjenflebefattning, antingen un* berlåtcr alt tillfe, bet be ingiftte l)anblingarne äro riftigt cbarterabe, eller att be för öfrigt beröm gifne föreffrifter äro iafttagne, eller ntlemnar fåbane l>anb* lingar ocparterabe, forn c^arteraö böra, eller bern tncb för ringa charta förfer, eller ocf cftcrfätter ben bonom, genom benna författning, i allmänhet eller ifpnnerbet uppbragna tiUfpn, mare för hvarje gång batt, i föfjb af åtal, blifmit till förbrptelfen förmtmnen, förfallen till böter, motfmarattbe femtio procent af bet unbanf)ållnc d)art^*beloppet, bocf cj unber @ep Dviföbaler 32 jfillingar, ocb erfättc befutont ben
Derutom ©ep ©fiflingar för fywarje tillrocrfaD centner fritt, enligt attefl från j?ongt. ivrigö;£ollegium. iLinne-, 23omull0; od) ^lle-5abiifer, pCPajr* J fi.åöef*(Börfw?eriev, CTZaaugnar, od) anDelar Deruti, fyroilfaé tilhuerfning förfaljeé; få roi£>a De netti; ligen icfe ingått i wärDet af Den egenDom, fjroarunDer De l)öra. tTlcfnng0;23rnC, HTarmorbrott, ©Ijeflagerter, !©permaceti; i ©tearin; eller > ^abribcr, 3i Pappcr0«Snit/ PotceUötnee^ruf, Putor* od) ©tarEelfe^rutf, Kcpftagcrier, ^åöfarg©*, ©wafivel* cd) ¥)tmob23ru£; SDejjutom erläggeö af SDplta Q3ruf: §ör t>roavt ©fcppunD @roaftt>el $8:co 9v:Dr — 36 jf. D:o D:o Vitriol „ — 8 — $öt Ijwavje tunna röDfärg , — 3 — ©alt'<^affinevtnej0*23vu£, ©illfalterier od) CranEoEerier, i fjroilfa någon rörclfe Drifroetf, ©febwattenn^abriCer, ©odfei^öruE, ©tenEoln Werb, @tål*Ugnar, ©tångjern0*23rul?, ©ap Öfriga (3Berf od) Snrättningar, forn till befFaffenfyet, rörclfe od) infomft äro (Filjaftige frän
FLERE QVINNO-RÖSTER Svenskarna. WÄINÄMÖINEN, djupt. J ären med era öden Belåtne? EN MÄNGD RÖSTER, högt. Ja. FLERE SAMMANSVURNE bakom Wäinämöinen, hemligt. Nej. WÄINÄMÖINEN. Genom segrarns nåd Jag står här bland ett folk jag älskar in i döden. Ännu en gång jag önskar ge ett råd. Vill någon utaf Er från en snart slocknad gnista Af eld uti mitt bröst nu hämta opp det sista? FOLKET. Ja, alla. WÄINÄMÖINEN. Följen mig, J männer. Jag begär Att qvinnorna må dröja här. (Wäinämöinen, åtföljd af alla männerna, begifver sig till kullen i fonden, bakom hvilken de synas omgifva Wäinämöinen, i en krets som tillkännagifver en rådplägning. De sammansvurne omgifva den delen af kullen, som är vänd emot åskådarena, och synas sysselsatte med något som ej tydligen kan skönjas. Qvinnorna qvarblifva framme på scenen, jemte EMOINA, försänkt i så djupa tankar, att hon icke märker de henne på ett vördnadsfullt afstånd omgifvande qvinnorna.) Allt hvad jag sett och hört i dessa sköna dalar, Om Riddarn med förtjusning talar. Med hvilken skonsamhet bemöttes ej min far Som fången, af förtviflan slagen, Uti sitt sista hopp bedragen, Ett mål för Riddarns omsorg var. Och hvilken omsorg! Ömheten och styrkan, Som lugnar sinnet och som hjertat rör, Förente sig deri. O! det min plåga gör, Att ej min tacksamhet får sträcka sig till dyrkan! Till dyrkan ja, jag känner här, (lägger handen på hjertat) Att han mitt hjertas afgud är. Min själ är ren, det vet du store Försonare och Gud, på hvilken Riddarn tror. Det förekommer mig som han din afbild vore. Din lära, tolkad af min bror, Sig väg till mina känslor banat, Med lidelser jag rönt, med dygder som jag anat. Gjut äfven i min faders bröst Din höga sanning och din tröst.
Stats-Rådets tillstädesvarande Ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, hvarom i 124 och 125 §§. vidare stadgas, ovilkorligen till Protocollet sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta. Skulle någonsin den oförmodade händelsen inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot Rikets Grundlag eller allmän Lag, åligge det då Stats-Rådets Ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra. Den, som cj serskild mening till Protocollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. §. 10. Innan ärendena hos Konungen i Stats-Rådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande Embetsverk, af den Föredragande beredas. §. 11. Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till främmande Makter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, Honom lämpligast synes. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena tillhör att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla, i närvaro af någon annan Stats-Rådets Ledamot. Är Stats-Ministern frånvarande, föredrage den Stats-Rådets Ledamot, som Konungen äfven i detta fall tillkalle. Sedan Konungen af desse Embetsmän inhemtat till protocoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvariga, falte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill serskildt förordnade att Protocollet föra. Hör till Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 26. Af sädana beslut må Konungen låta till Stats-Rådets kunskap komma, hvad Honom nyttigt synes, så att äfven någon kännedom af denna Riks-Slyrelsens gren måtte hos Stats-Rådet finnas. §• 12. Konungen eger att i afhandlingar och förbund med främmande Makter ingå, sedan Han, enligt föregående §., deröfver hört Stats-Ministern för Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets Ledamot. §• 13.
Ömsa tort på henne och lägg henne i vaggan; hon somnar ändå ej mera här hos mig. Frun vände sig på andra sidan och slöt ögonen. Vaggan stod i rummet bredvid; dit gick Emmi nu med barnet. Sedan hon lindat det, började hon vagga och sjunga. Någon tanke vaknade alt emellanåt hos henne och afbröt sången. Hs .. hss .. s. Aa .. aa .. aa .. a. Somna bort mitt barn, somna. Ro, ro till skären, plocka åt barnet bären och ... herreje, hur sömnig jag är. Plocka så mycket som båten bär Skynda sen hem medan dager är Silja, den lyckliga människan sofver ännu. Tre, tre små pepparkorn. Katten blåser i silfverhorn. Hs .. hss .. hss .. s. Aa .. aa .. aa .. aa .. a. Lilli somnade, och då lade sig också Emmi raklång på golfvet invid vaggan. Hon stödde hufvudet mot armen och var inom ett ögonblick försänkt i djup sömn. Hon visste af ingenting, fastän Lilli så godt som genast vaknade, gned sig om näsan och blickade omkring sig förvånad öfver att ej finna någon i sin närhet. Hon försökte stiga upp, men kunde ej, utan föll på sidan, så att hon fick hufvudet öfver vaggans kant. Nu observerade hon Emmi, blef glad och försökte jollrande att få fatt i henne. Vaggan vickade. Hon föll ut och stötte hufvudet mot meden. Ett häftigt skrik. Gud välsigne! Emmi blef likblek, då hon såg barnet bredvid sig på golfvet. Hon tog hastigt upp Lilli i famnen, vysjade henne, visade ljuset och gungade henne på armarna. Med fasa tänkte hon på att frun hört skriket. I sin nöd glömde hon att taga reda på om barnet hade stött sig, eller om det endast grät af skrämsel. Frun öppnade dörren. Emmi var nära att svimma, det svartnade för hennes ögon. Hvad går åt henne? Ingenting. Emmi visste ej hvad hon svarade. Instinktlikt uttalade hon ord, af hvilka hon om möjligt hoppades räddning. Hvarför gråter hon då så där? Naturligtvis måste det finnas någon orsak. Emmi anlitade fåfängt alla medel för att lugna barnet.
För att skingra en sådan invändning torde blott behöfva erinras, att om någon lånebehöfvande vände sig till en fastighetsegare med en skuldsedel å t. ex. 1,000 R:dr och fastighetsegaren såsom lån derpå, erbjöd 200 stycken af honom till innehafvaren utfärdade, icke tryckta eller graverade, utan skrifna skuldsedlar, lydande å 5 R:dr, låntagaren svårligen torde finna sig belåten med ett sådant utbyte af skuldförbindelser, enär ändamålet att för dessa skrifna skuldsedlar å 5 R:dr, inköpa hvarjehanda förnödenheter påtagligen icke skulle uppnås. Häraf torde synas hvad vigt som ligger blott på rättigheten att utgifva sina skuldsedlar tryckta eller graverade; ett förhållande, som ännu tydligare framträder om man föreställer sig tvänne bolag, bestående, det ena af egare utaf materiela kapitaler, utgifvande skrifna skuldsedlar på 10 eller 5 R:dr, och det andra bestående utaf egare 264 Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1865. N:o 132. af icke materiela kapitaler, utgifvande tryckta eller graverade skuldsedlar på samma valör. Månne icke det sednare bolaget företrädesvis skulle anlitas af lånsökande, särdeles om bolagsmännen gjort sig kände för redbarhet och bolagets verksamhet ständigt kontrollerades, hufvudsakligen för att ega visshet derom att, mot myckenheten af utgifna tryckta eller graverade skuldsedlar, svarade sammanräknade beloppet, för hvilket bolaget innehade låntagarnes skuldsedlar eller kontanta medel i Riksmynt; ty så länge bplagets tillgångar, i kontant och innehafvande skuldförbindelser af låntagarne, balanserade myckenheten af bolagets utgifna tryckta eller graverade sedlar, behöfde ingen frukta att bolaget ej skulle ega bestånd; och så länge man hade tillit till bolaget, egde äfven dess sedlar kredit.
Sjösänkningar, statsbidrag till 141. Skarpskyiteföreningarne, understöd för 67. Skogs-instituteis förflyttning till Leckö, angående 146. 14 Utlåtandei* Nummer och Moment, Skogssådd, anslag åt Hagesta byamän för 100: 31. Slotten, Kongl., underhåll af möbler vid 38: 2. Slottet, Kongl., reparation och lyshållning å 38: 3,8.0. Slöjdföreningens skola i Stockholm, anslag lill nybyggnad för .. 99: 44. — , Memorial i anledning af Rikets Ständers beslut angående N:o 99: 44 129. Smålands husar-regemente, remonteringsfond för 237. Spetsbergs-expeditionens räkenskaper, anslag till betäckande af en brist uti 138. Stade-tullen, traktat om upphörande af 28 , aflösning af 103. Stallmästaregården, afsöndring af jord från 112 Starbäcks »Berättelser ur Svenska historien», inköp af 139: 69. 4. Stats-kontorets förskotter, ersättning för 175. Statsverkets tillstånd och behof, Kongl. Maj:ts Proposition om ... 1. inkomster, beräkning af 45. - » , Memorial i anledning af återremiss å N:o 46 79. Stenborgs dotter, pension åt 153: 104. Sterbhus, vissa tjenstemäns, rätt till begrafningshjelp för 182. Stjernfeldt, Löjtnant, pension åt 183: 26. Strandgata utefter Ladugårdslandsviken, upplåtelse utaf mark för anläggning af lil. Strinnholms enka, pension åt 183: 48. Stufverum, afsöndring af jord från 20. Svensbohl, komministersboställe, utbyte af 48. Svenska språkets lagar, anslag för fortsatt utgifvande af 159: 138. Sveriges Flora, utgifvande af 153: 49. Södertelje stad, befrielse från erläggande af kronotionde 78. T. Tekniska skolor, inrättande af 99: 45. Teknologiska institutet, anslag till 99: 44.
Man skyller på plantors förstöring, roen beklagligen hindra vindfällen mycket mera ny skogs uppvext, än vägen från skogen vintertiden skadar unga plantor, hvilka dessutom är temmeligen rara i våra oskötta skogar. 6:0 Utsktn vilja hafva 7 §:n ändrad, sorn bjuder, att maskskadad skog, vindfallen och förtorkad skog skall först borlföias innan grön skog hugges. Denna § hör visserligen stå qvar; tv 1:0 är det angeläget, att skog, som är angripen af mask, borlföres roed det snaraste, ty den smittar den friska skogen ; 2:0 höra vindfällen borlföias, ty de hindra ny skog att uppväxa; och 3:o böra torra träd bortföras, ty det äro desse som, lättast atitändlige, börja skogseldarna, och dessutom är det ej roed god hushållning öfverensstämmande, att låta sådant ligga obegagnadt. Man vill hafva fördelarna, men ej kännas vid några olägenheter, och då kommer man ej till målet, sorn är god skogshushållning. I förra punkten förutsätter man brist och i denna stort öfverflöd! Hvilket skall man sätta tro till? 7:0 Utsktn vilja hafva 10 §:n ändrad, så att ved och gärdselhuggning skulle ske om sommaren. En mera förvänd och skadlig skogshushållning kan ninn knappt tänka sig, än den här föreslagna. Det är en känd sak, att all skog, som hugges medan råa safter finnas i Dälden, det är om sommaren, icke får, äfven sedan den torkat, hälften af den värmekraft, som den skog, hvilken hugges om vintren; att den sotnmarhuggna ej motstår röta hälften så länge som den vintei huggna; och detta är skäl nog alt ej hugga sommartiden, — men det finnes ännu ett vigtigare.
Jag är icke i tillfälle nu att framdraga den officiella handling som rörer det förhållande jag nyss omförmält, men då Hr Rosenblad trotsat sina vedersakare att kunna upgifva något förhållande som uplysle den ifrågavar:de nedsatta ekonomiska ställningen inom Barnhuset, vidare än genom den tryckta handling han åberopat, så vill jag, såsom tillägg till hvad Hr von Troil anfört, tjena Hr Rosenblad med den uplysning, att Barnhusets förvaltning har, likasom all annan offentlig förvaltning, varit förenad med räkenskap, och att denna årligen varit underkastad offentlig revision. Derutaf har tillräcklig uplysning kunnat fås för att inhemta hurudan ställningen varit. Jag uprepar hvad jag redan tillförene yttrat, att jag ingalunda förnekar frågans vigt, och gör full rättvisa åt motionärens 54 Den 30 Juli. goda afsigt, men jag är förvissad alt om verkligen ställningen vore så hjertskakande som man velat skildra den, så kan man väl icke draga i tvifvelsmål, att ju icke Hr Ofverstålh., hvars nit och omtanka för stadens båsta icke af någon lärer betviflas, skulle hafva i god tid, antingen genom Styrelsen, eller såsom ledamot af delta Stånd, gjort framställning i ärendet lill vinnande af det ändamål som motionären åsyftat. I hvad fall som helst, och då jag förnummit att samma motion som här är i fråga, lärer vara väckt i llere andra Stånd, och jag, på grund af äldre exempel, tager för gifvet att den i något Stånd torde blifva remitterad, så lägger jag icke så mycken vigt på hurudan utgången här månde blifva, men har icke kunnat undgå alt Därmare fästa mig vid den framställning hvarmed Hr Rosenblad slutade sitt sednaste anförande. Jag vill i anledn. deraf blott förklara, att jag söker ingen ära med mina offentliga handlingar, och den ära som kan anses ligga deruti att mot bättre öfvertygelse handla mot grundlagens föreskrift, försakar jag i hvarje fall gerna. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Frih. o.
På sätt ofvan omförmäles, gjordes redan vid sistlidne riksdag hos Rikets Ständer framställning om statsbidrag för berörda ändamål, hvilken framställning dock blef af Irenne Riks-Stånd afslagen, och då frågan sedan dess icke i någon mån under - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. 7 gått förändring, föranlåtes Utskottet, som, lika med nämnde riksdags Stats-Utskott anser högst betänkligt att frånträda den hittills gällande grundsatsen att presterskapets aflöning bör utgöra eli församlingarnes åliggande och jemväl i öfrigt instämmer i hvad samma Utskott (uti dess Utlåtande N:o 125, mom. 20) i ämnet vttrat, hemställer, att förevarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 9:o. Genom remiss från Preste-Ståndet har jemväl blifvit till Utskottet öfverlemnad en inom nämnda Riks-Stånd väckt motion, N:o 116, deruti Biskop Bring med hvilken Biskoparne Annerstedt, Millén, Bergman, Hullman och Anjou samt Pastor Primarius Fallenius och Domprosten Björling förklarat sig instämma, — hufvudsakligen anfört, hurusom under de sednaste tjugo åren göromålen vid rikets ecklesiastika Konsistorier i högst betydlig mån ökats, hvaraf åter följt behofvet af förökadt tjenstemannabiträde, förhöjd aflöning för detta biträde, äfvensom förökade tillgångar till bestridande af öfriga för sjelfva expeditionens gång erforderliga omkostnader. Då tillförene vid hvarje Domkapitel en enda person varit fullt tillräcklig för att bestrida den löpande kassaförvaltningen, föra räkenskaperna, vårda handlingarne, samt upprätta och ansvara för protokoll och expedition, så toge nu dessa göromål minst tvänne personers krafter ovilkorligen i anspråk, och då för icke så länge sedan af de båda tjenstemännen, Notarien och Amanuensen, åtminstone den ene mycket väl kunnat med sin tjenstebefattning i Domkapitlet förena någon annan, t. ex. vid läroverket, så vore detta numera, åtminstone i de större stiften, alldeles omöjligt.
Sparre har redan yttrat sig i afseende å de skäl, som föranledt Utsk:t att behandla förevarande motion på sätt som skett, hvarföre jag, då jag anser de af honom anförda skäl för Utslcts förfaringssätt vara öfvertvgande, icke finner mig behöfva tillägga något i denna del. Jag anhåller deremot att få till besvarande upptaga några af de motiv, som Gr. Hamilton anfört, och som legat till grund för hans yrkande på återremiss. Hvad beträffar den af honom omfattade satsen, att man borde underlätta äktenskapsskillnad, och den af honom i öfverensstämmelse härmed i reservationen uttalade åsigt, att fortsättandet af ett äktenskap, der hat och bitterhet uppstått mellan makarne, vore en rättskränkning, torde böra erinras, att om också i äktenskapets väsende ingår ett rättsligt moment, det sedliga dock är det hufvudsakliga, och det är just detta, som det åligger samhället att på alla sätt söka vidmakthålla. Individens rätt måste derföre subordineras under samhällets pligt att upprätthålla den sedliga institutionen, och, sedt från denna synpunkt, kan icke efterkommandet af individens anspråk på att vinna lättnad i äktenskapets upplösning göras beroende af hvad han anser för sig vara en rättighet. Afven om äktenskapsskillnad underlättas aldrig så mycket, kan dock icke förekommas att olyckliga äktenskap ingås. Orsaken till de olyckliga äktenskapen ligger förnämligast deri, att de lättsinnigt ingås, och det är derföre gifvet, att ju lättare man gör skiljsmessan, desto mer uppmuntran skänkes åt dylikt lättsinne. Att så är förhållandet ådagalägges af de statistiska uppgifterna från de länder, der friheten i äktenskapets upplösande är öfvermåttan utsträckt. Ensamt i Preussens hufvudstad, Berlin, upplösas på ett år genom skiljsmessa ungefär 4 gånger så många äktenskap, som i hela Sverige under samma tid, och man sträfvar nu i detta land att genom en ny lag sätta en gräns för oskicket. Det har blifvit sagdt, att Iv.
Maj:ts nådiga förordning om beväringsmanskapets rpönstringar m. m. Bilagor. Motiverna lill fiirändrin - 42 Qj O 3 xcg £ Bevärings-elit, sorn af en eller annan orsak, upphör att i sådan egenskap tjenstgöra, vare i afseende å allmänna beväringspligtens fullgörande att anse lika med den, som icke bland eliterna ingått. § 40. Vid uppbåd till vapenöfning skall beväringsskyldig tillhöra det Vapen eller den corps, inom hvars beväringsområde han vid mönstringsoch uppbådstilllallet är mantalsskrifven eller har sin vistelse, utan afseende derå att han tilläfventyrs förut undergått vapenöfning vid annat regemente eller corps. § 41. Skulle några af beväringsmanskapet vara vanfrejdade eller för 6 § liderlighet kände, må de kunna uteslutas ur led med de öfrige beväringsskyldige, och antingen särskildt vapenöfvas eller till andra lämpliga arbeten användas. § 42. Beväringsmanskapet skall under dess tjenstgöring vara befriadt 22 § från alla arbetskommenderingar af hvad beskaffenhet sorn' helst, sådana arbeten likväl undantagna, som till fältarbeten vanligen räknas eller ock under krig och vid krigsrustningar förekomma. § 43. Mom. f. Beväringsmanskapet skall, sedan det till tjenst blifvit 18 Uppbådadt, vara underkastadt samma lydnad och skyldigheter, som åligga öfriga krigsmakten, enligt författningar och krigs-artiklar, efter hvilka förbrytelser deremot äfven komma att bestraffas; skolande beväringsmanskapet vara till iakttagande af dessa skyldigheter förbundet, intilldess detsamma, från mötestill samlingsplatserna åtcrfördt, varder derifrån af vederbörande befäl hemförlofvadt. p. 66. p. 75. p. 76. p. 77. p. 77. 43 Mom. 2.
M:s önskningar till mötes så till vida, att det tillstyrkt de föreVII H. 6 82 Den 6 Juli f. m. slagna Sergeantslönerne, men derigenom att Utsk. på samma gång ifrågasatt indragning af 8 DistinktionsKorporaler, så har Utsk. icke allenast motverkat hvad som med dessa Sergeanter var afsedt, nemi. att anskaffa ett tillräckligt antal underbefäl, utan Utsk. har äfven — såsom jag tror genom misstag — dragit in ett nummer på hvart kompani. Ty då Utsk. antagit hvarje Korporalsarfvode till 1C5 Kdr, så har Utsk. icke allenast inberäknat DistinktionsKorporalens arfvode, som är 75 Kdr, utan äfven nummerkarlens lön, som är 90 Rdr. DA således i denna punkt ett väsendtligt misstag blifvit begånget, så får jag anhålla, att den mätte återremitteras till Utsk. Frih. Tersmeden: Hr Klint har visserligen rätt deri att Utsk., då det beräknat en DistinktionsKorporals lön till 105 Kdr, inberäknat nummerkarlens lön sorn är 90 Kdr. Men för att rätta detta beliöfver man ingalunda återremittera punkten, utan man behöfver endast från den summa, till hvilken Utsk. beräknat de 8 DistinktionsKorporalernes arfvoden, afdraga 8 nummerkarlars lön, som är 7 20 Kdr. Deraf följer naturligtvis också att de af Utsk. föreslagna 2,680 Kdr böra ökas med samma summa. Hr af Klint: Jag afstår från min anhållan om återremiss, men yrkar i stället bifall till K. M. Propos. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framstält hurusom, i afseende på detta morn., blifvit yrkadt, dels af Hr af Klint bifall till hvad K. M. i dess Propos. föreslagit, och dels af Frih.
Hwar. emot, om Kungsgärden kommer att odelad bortarrenderas, med byggnads skyldigheten skulle förhällas lika som för Officers Boställen förordnadt är, och hittils med Kungsgärdarne manligt warit. Detze äro de omständigheter i afseende pä framtida för - arrenderandet af Kungs. och Kungs Ladugärdar Stats-Utskottet till Riksens Högloft. Ständers pröfning fär föreflä, med den hemställan tillika, att om de af Riksens Högloft. Ständer antagas och godkännas, Rik. sens Högloft. Ständer dä mätte hos Kongl. Masit i undcrdänighet anhälla, att med tillämpning af detze grunder och med bibehällande of hwad högsiberörde 1799 ärs Författning in nehäl - Den 25 September. 11 nehällcr r de puncter som icke genom fastställandet af samms grunder blifw?. upphäfne, samt med den förändring nämde Författning i afseende pä borgens ställande för arrendewilkorens fullgörande, g-mom Kammar-Collegii Kungörelse af den i^.de Junie 1808 undergätt, Kongl. Masit täcktes i Räder utfärda en förnyad Nädig Kungörelse om hwad som i följd af allt detta witz bortarrenderandet af de Kungsoch Ku gs L ckugärdar, som redan äro eller hädan, efter bnfwa ledige, bör iagttagas; hwarwid Rcksens Högloft. Ständer derjemte torde af K nyl Mai t i underdänigbet begära, att, pä sätt Stats Mfkoltet. äfwen sifiledne Riksdag till. styrkt. Kongl. Kammar LKleaium mä undfä Nädig befattning, att wid hwarje Riksdag till Stats-Ulsk ttet ingifwa v^ständelig berättelse om Kungsgärdaraes och öfrige Krono-Lägenhe. ters förwaltmng med hwad dertill hörer.
Förhöjning i delta värde till 2 R:dr per kub. fot .. 8,403: 90. 40,726: 40. F. imurare-Barnhuset: Samma belopp, som i 1855 års stat • Barnhusen i landsorterne. Indelt spanmål: 1855 års Riksstat anslår (1.940 T:r 16 kpr) 12,225 kub. fot 1 k:a med ett förslagsvärde af 19,405: — Förhöjning i detta värde till 2 R:dr per kub. fot 5,045: 20 Kyrkors underhåll: Penningar: Tillkommer : Kontant anslag i utbyte mot de åt kyrkor uti Blekinge och Götheborgs län anvisade 2,943 T:r 20 kpr indelt spanmål, som nu löses efter bestämda, låga priser med 6,500: 50. 6,528: Indelta räntor efter markegång på förslag. Värdet, enligt 1855 års stat, utföres oförändradt med 14,542: 25. Expeditions U/s ho flets Förslag till vnderd. Siiri frelse f\:o 222. 69 Penningar. 1 Riksmynt. Indelta Räntor, enligt markegång, på förslag. S p a n tn å 1 Summa. Riksmynt. Indelt på förslag. Oindelt. Mått. Värde å 2 ll:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub.-fot. R:dr ö. R:dr ö. Kubikfot. k R:dr ö. Kubikfot. k. R:dr ö. Skrifvelse N-.o 222. Indelt spanmål: 1855 års Riksstat anslår 24,385 T:r 28 kpr sif g å och indragas, i utbyte mot kontant, som ofvan 2,943 „ 20 „ återstå 21,442 T:r 8 kpr. Tillkommer: ny anvisning: