Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Grundlagen i afseende på Stats-Rådets sammansättning jemväl stadgar, att vid beslut om sådane Justitia ärender, som höra till Konungens befattning, §. 21, JustitiaeStats-Ministern, minst 2:ne Stats-Råd, 2:ne af Högsta Domstolens Ledamöter samt Justitias-Cancelleren böra vara tillstädes, §. 26; och ett af de afgifce förslagen häruti åsyftar förändring !|!)j så har Utskottet likaledes upp ta - *) Sid. 2r, Cancelli-Rädet v. Hartmans dorff,s 2;dr* afdela. 81 tagit denna fråga till granskning, samt dervid funnit, att en sådan förändring icke synes leda till någon förbättring af hvad härom förut finnes stadgadt; emedan den Konungen lemnade rättighet att göra Nåd, endast lärer böra anses som ett medel, att fylla den brist, hvilken måste finnas i all Lagstiftning, deri alla händelser, hvilka föranleda till lindring i de straff-bestämmelser, Lagen i allmänhet utsätter, icke kunna föreses , hvaraf följer, att vid utöfning af denna rättighet , rättsgrundsatser böra följas, och, då lika fall åter förekomma, å nyo på samma sätt tillämpas, hvarvid upplysning af lagfarne män alltid bl ifver nödig. Vidare har blifvit föreslaget *), att en Stats-Secreterare borde finnas, hvilken ej hade någon föredragning, utan blott, till gemensam rättelse för Kongl. Maj;t och Förvaltningscheferne, förde ett för alla styrelse grenarne gemensamt, summariskt Stats(eller Beslut-) Protocoil; hvilken skulle vara Chef för RiksArchivet, och vid alla tillfällen gå Kongl. Maj-.t och Stats-Rådet å ena samt Riksens Ständer åden andra sidan tillhanda med erforderliga upplysningar; men då Protocoll, som inför Konungen i Siats-Rådet förås, blifva behörigen justerade och med Konungens höga underskrift försedde, hvaraf vili synas , sona Särsk. Utsk. Betänkt ^ *) Cancelli-Räd. v, Hartmansdorffs sid. 224. 1 afd.
Delta är en väsendtlig förbättring, och jag skulle derföre icke vara obenägen att öfvergå till Gr. Horns förslag; men jag mötes, då jag gör det, af ett ganska praeliskt skäl, som första gången yppades hos mig, icke i min egen eftertanka, utan i följd af ordförandens i Constit.Utsk. yttrande i sista plenum, då Frih. Cederström under recensionen af Gr. Horns förslag, som Hr Frih. ansåg såsom en ny motion, ganska prophetiskt uttryckte dessa ord: Få se, om Constit.- Utsk. kan göra något afseende derpå. Denna prophetia, utgången från en af decemvirerna i Constit.Utsk., bekänner jag gör, att jag icke vill förena mig i Gr. Horns förslag, ehuru jag icke kan neka, att detta i sak är det bästa, som hittills framkommit. Det ändamål, som jag sökt vinna, har jag flera gånger releverat, och är att åstadkomma ett förtydligande i de hufvudsakliga punkter, som gifvit anledn. till de bittra tvisterna vid denna riksdag. Jag fortfar derföre att yrka propos. till bifall å det förslag, som jag tagit mig friheten afgifva. Likväl skall jag, då jag följer discussionen deraf, taga ledning för mitt omdöme, huruvida jag finnér nödvändigt att borttaga en mindre hufvudsaklig anmärkn. i förslaget, der jag sagt, att, om 2:ne Stånd stadna emot 2 i fråga om gillande eller ogillande, frågan skall öfverlemna,s till förstärkt Constit.Utsk. Detta är en anmärkn. som jag i principen anser vara bättre än Constit.- Utsk:.s förslag; men i det afseendet skall jag icke vara envis. Hvad jag deremot fäster mig vid är, att det mätte förklaras, hvad som förstås med de anmärkntr, som få göras vid Constit.Utsk:s förslag, emedan det är otydligheten i detta fall, som anledn. egentligen kan tillskrifvas till de hårda ord, hvartill man kommit såväl emot Constit.Utsk. collectivt, sorn mot enskilda ledamöter deraf. Denna anmärkn. är således af ganska mycken vigt, hvarföre jag skulle önska, att den icke måtte lemnäs utan afseende.
Ridderffaxet och Adelns Ledamöters wägnar. n. k. 8trörnlelt. Pä Högwordlge Preste-Ständets Ledamöters wägnar. Pä Högtär Borgare. Ständets Ledamöters wägnar. I'. II. 6 1 L V e 8 IN n b I. Pä Hederwärda Bonde-Ständets Ledamöters wägnar. better ^6in8tröm. polian Holmbergson. Lades pä bordet. Up - Den 24 Augusts. 126S Uplästes: Rikfins Hoglofl. Ständerö Lag-Utffotts Betänkande i anledning af Riksdagsinannen Nilssons t ^rNsbol bos det Hederwärda BondeStändet in^isna och til Ntssvttet remitterade Memorial, sä wäl om Akers läggande i Linda; ärlig D-kning och hägnad, four om urwldgande ti! andra Iod-ägare, af dc i 8 §. 27 <Lap. Lyggninga Balken erä!se-^e>nman tillagda Aätt-gheter. Lagutskottet har öfwcrwägat de i ofwan, anförda Memorial gjorda Förstaq sä wäl i:mo >. om uphe swande af Lagens föreskrifter i 2? Cap. 4 §. samt 6 Cay. r, 2 §. Z. Vygqninga-Balken, angäende Akers läggande i Linda, ärlig dikning och hägnad, som S:o At hwarje Jord. ägare af nägot til Landtbo nplätit Hemman mä fä äga sädan rättighet som ofivanäberopade 8 §. i 2? Cap. Bpggninga-Ballen tillagt Fräl« se-Hemman. Men i anseende til de missbruk, som kun. de af Förslagets antagande följa dä en mindre idog och omtänksam
I fråga åter om allöningsbeloppet för bemälde tjenstemän, äro visserligen af ofvannämnde motionärer olika förslag afgifna, men då nuvarande länsdjurläkare åtnjuta aflöning lika roed den Kongl. Maj:t för nu ifrågastalida nya läkarebefattningarne äskat, eller 500 R:dr, synes Kongl. Maj:ts framställning härutinnan böra bifallas. I öfverensstämmelse härmed hemställer Utskottet, att till inrättande af nya länsdjurläkarebestäliningnr inom de län, der sådant är af behofvet mest påkalladt, beviljas ett årligt anslag af 6,000 R:dr att af Kongl. Maj:t användas till löner, å 500 R:dr. åt 12 Djurläkare inom de län och med de stationer, som Kongl. Maj:t. efter vederbörandes hörande, kan finna skäligt bestämma.» Och hafva i denna reservation instämt Riksdagsfuilmägtige Jonas Andersson från Ostergötlands, Per Nilson från Malmöhus, Daniel Danielsson från Jönköpings och C. J. Svensén frän Calmar län. liih. tx11 R St. I hafi 10 74 Stat s-Utskottets Utlåtande /V.-o 139 (Fortsättning.) Vid Af Prosten Sondén. Vid 84:de punkten: (angående Ortopediska institutet.) Af Herr A. W. Björck: »Ehuru jag icke ansett mig böra yrka indragning vid den nu förestående stalsregleringen af det statsbidrag, som utgår till Ortopediska institutet med 8,250 R:dr Runt årligen, har jag dock trott skäl hafva förekommit, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj: t anhålla, att vederbörande myndighet erhåller uppdrag att undersöka om detta anslag än vidare bör utgå, eller om icke inrättningen må anses onyttig eller till och med skadlig, så vidt den fortfarande använder de medel, som ortopedien hittills nog allmänt begagnat, eller ock Öfverflödig, så vidt den icke använder andra medel, än sådana, som, till följd af gymnastiska Central-institutets utvidgade och förändrade verksamhet, kunna och böra der för ändamålet tillhandahållas.
Ur denna fond synes mig det till läroverkshus för det föreslagna läroverket erforderliga beloppet utan synnerlig afsaknad kunna hemtas. Min vördsamma anhållan är alltså på grund af hvad jag haft äran andraga, att Rikets Ständer ville bevilja löner till lärare vid ett 3- eller 2-klassigt läroverk i Weimamo köping af Wexiö stift, och att ett belopp af 10,000 R:dr måtte anslås antingen af statsmedlen eller ur Wisingsö-fonden till bidrag för uppförande af läroverkshus. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsammast. Stockholm den 19 November 1862. A. Lundholm. Af Doktor P. E. Thyselius: Angående lönetur för Lektor, som blifvit befordrad från kollegaeller adjunkts-bestållning. Dä äldre Adjunkter och Kolleger vid elementar-läroverken, hvilka anses böra befordras till Lektorer, antingen aldrig eller åtminstone endast några få år kunna komma i åtnjutande af de högsta lektorslönerna, synes billigheten fordra, att de 68 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 38. genom denna befordran icke må vidkännas någon ekonomisk förlust, utan åtminstone få behållas vid de löneförmåner, hvaraf de redan äro i åtnjutande, med någon utsigt till framtida förbättring i sina lönevilkor, i händelse deras lif och krafter tillåta dem så länge verka i läroverkets tjenst. En sådan utsigt skulle kraftigt mana Adjunkter och Kolleger till oförtrutet nit i sin verksamhet och till fortsatta studier i de dem tillhörande vetenskaper. Och då fordna Skolordningar anmäla Gymnasiioch Skollärare efter sju eller åtta års väl vitsordad tjenstgöring till Kongl. Maj:ts synnerliga ynnest och uppmärksamhet vid bortgifvandet af regala pastorat och ansett, att ett år uti denna trägna och mödosamma befattning borde motsvara tvänne år uti andra tjenster (se 1724 års Skolordning m. fl.), synes billigt vara, att äfven något afseende nu borde göras på dem, som redan 10, 15 ä 20 år med skicklighet och nit tjenstgjort inom läroverket.
Utaf XI §• att det bl ifver Bolaget tillåtit, att emot lindrig ränta af allmänna Cassör och enskilte Personer upptaga Lån till DiscontRörelsens oafbrutna underhållande och derlöre utgifva löpande forskufningar. 12 §• visar huru det åligger Directeurer* ne, att med redlighet och yttersta noggranhet Styra och förvalta Discont-Verket, till det Allmannas, Riksens Ständers och Bolagets derå beroende förmon och säkerhet, att alla anvisningar eller forskrifn.ngar, sorn till Disconrering inlemnas , böra af Dimcteurerne pröfvas , om de med behörige Cautioner försedde äro; och att alla sädana förbindelser ej få vara ställda på längre tid än 6 manader. Af dessa § §. visar sig för mig åtminstone, att jjiscontvinsten vant det Capital, sorn, Den i April. enligt den af Herr Santesson åberopade §:n, bordt Canalbyggnaden till handahållas; att de Lån , sorn af enskildte mot lindrig ränta fått upptagas, haft till föremål att oafbrutet underhålla Discont-rörelsen, och derigenom åstadkomma en större Discont-vinst till förmån för Arbets-Cassan. Om detta §:ns bokstafveliga innehåll blifvit iagtagen , genom försträckning af 1,100,000 R:dr till Canal-Arbetet, må Domaren utlåta sig, äfvensom huruvida Reglementets föreskrift om Caution och 6 högst 3 2 Månader, som längsta tid för all utlåning, vid denna försträckning varit iagttagen. gida Articeln Bolags - Reglorne säger äfven, att årliga vinsten af Disconten tillfaller under Byggnads-åren Bolagets allmänna Cassa; men på intet ställe finnes att de af Allmänheten insatte penningar elter CreJitiverne å Bancjuen skulle til! Canal-Arbetet få tillgripas och sunda förnuftet tyckes äfven motsäga möjligheten afen sådan tanka. Jag förstår således ej, huru Herr Santesson kunnat så tyda meningen af 7 <$, Biscont-Reglemeufet, atf Disconten skulle till obestämdt belopp, och utan afseende på varande
Den 4 Februari e. m. 311 Jag förenar mig med dem, sorn yrka afslag å Utsk:ts förslag i första delen af 2 mom. § 18 och instämmer i den af dem före slagna redaktionen. Frih. Leijonhufvud, Sten: Då Ordföranden i Riddarh.- Utskit är bland dem, som reserverat sig mot pluralitetens beslut i denna fråga, anser jag mig, ehuru ovan talare, böra nämna på hvad grund Utsk:t fattat detta beslut. Då R. o. Ad. förständigade Utsk:t att inkomma med förslag att i öfverensstämmelse med Hr Brakels motion afskaffa Bänkmans valen och att direkte välja Elektorer, var det nödvändigt för Utsk:t att tillse, huru sådana val inom Ståndet försigginge; och fann Utsk:t att i allmänhet ersattes ordinarie ledamöter och suppleanter på det sätt att ledamöter valdes särskildt och suppleanter särskildt. Då nu R. o. Ad. antog Hr Bra kels motion att 30 ledamöter skulle väljas, hvaraf 25 skulle vara Elektorer och de öfriga 5 suppleanter, afsågs dermed att suppleanterne, i den ordning de erhållit röster, skulle ingå i de afgåendé Elektorernas ställe och att, då en suppleant afgick, denna ledighet skulle ersättas genom nytt val. Utsk;t stödde sig dervid fullkomligt på R. o. Adms belut att nemi., på grund af Hr Brakels motion, utse 30 ledamöter, hvaraf 25 skulle vara elektorer och 5 deras suppleanter. Jag anhåller vördsamt om bifall till Utsk:ts förslag. Hr von Knorring, Erik Oskar: Om sjelfva beslutet kan ingenting vara att orda, men att vid tillämpning af förslaget flera olägenheter upstå, torde vara ett tillräckligt bevis derför, att de, som motsatt sig beslutet, ej hade så orätt. Jag ber att få förena mig med de begge talare, som yrkat afslag å Utsk:ts Betänk, i 18 §, och instämmer i den reservation, Grefve Posse afgifvit, emedan det, enl. mitt förmenande, skulle förorsaka allt för stor tidsutdrägt, om nya val vid hvarje inträffande ledighet skulle anställas.
Frihet klappar inom den Gud sökande och älskande menniskans bröst, förmena henne icke, och hon skall göra dig godt och måhända draga dig med sig, genom Jesum Christinn försonad, in i himlen såsom bruden älskande och glädjedrucken till sin brudgums bröst. Man fruktar för irrläror och villomeningar, väl! -— jag skulle göra så med och har allt skäl att vara fruktande under sakernas nuvar:de tillstånd af andelig försoffning, som är mycket värre enl. det bref Herren tillskrifvit oss genom Evangelisten Johannes: att den andeliga ”ljumheterin är honom mest förhatlig; — jag skulle, säger jag, vara fruktande i detta fall, om jag icke visste att Guds Son som lefver alltid och beder alltid för oss, trampat lögnens furste under Sina fotter. Så länge ännu det finnes lefvande tungor och höjda händer upp till alla konungars Konungs thron, så vill jag icke i klenmodig otro frukta, att icke hjeltar skola upträda som rustade sig i trons sköld med andens svärd skola ännu föra Herrans krig på jorden. — . Gif hjelten fri och du skall 304 Den 10 December. finna honom triumferande hafva vunnit seger, men hind hans svärd och du skall sörjande se hans undergång. Jag har den äran att yrka remiss till vederbörligt Utskott på min motion och att detta mitt anförande måtte få åtfölja. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., i anledn. af Frih. Creutz’s begäran, att hvad han nu yttrat till svar på Hr Thams anmärkmr måtte få åtfölja remissen till Utsk., fästat upmärksamliet derpå, att Hr Thams anmärkmr varit riktade mot en motion, sorn blifvit återtagen, och således ej komme att (ill Utsk. remitteras, yttrade Frih. Crentz: Då jag återtog min motion, var det för att deruti vidtaga några rättelser, hvilket jag äfven gjort, men i sjelfva saken har jag ingen ändring gjort, utan den qvarstår ännu alltid densamma.
Äonat. ©e föränbrittgar uti lagfliftningen emot förfroardlööhet, font länge warit af bchofwet påfallabe od) I^roavorn Seifctö 0tänber unber förfroarS 1840 och 1841 arend riBbag jentwäl gjort unberbånig framftällning, aiim|ut ar* bär Äongl. 9ftaj:t genom nåbtg 0tabga ben 29 ‘Sftaj 1846 beflittat och k^ÄUnebragt till werffiälligbet. Suéfcetractuä 3 bett orbiiing ©runblagen och DliBaften betämma bär Jvongl. emcUau@iiV'^aj:t betittat od) genom $örorbniitg ben 10 .^December 1846 i nåber ötfrrial. ftaögat, att bc unber namn af jud betractud och utfh>ttningd*cenfud beld till fjette och bolö till tiottbe penningen faftftällbe afgifter, forn wib egettbomd öfwerföranbe från bet ena till bet anbra af be förenabc ri* fetta 0werige och Norrige i wifja hänbelfer borbe, jemlift älbre bit* intina gällanbe förejfrifter beräfnad, jfola t intet fall och M ingen bel erläggaé af penningar eller annan egenbont, forn i 0werige tillfalla 9iorjf unberfåte eller i Norrige tillfalla 0wenff unberfåte, eller forn från bet ena rifet öfwerflyttad till bet anbra.
At bäckenen, särdeles det nedersta, har man nemligen till den ändan gifvit ett till deras ursprungliga bestämmelse, nemligen kondensering af vattenångorna, oproportionerligt rymdinnehåll, — och genom att ännu mera öka detta skulle man kanhända kunna drifva detta missbruk ännu längre än för närvarande är fallet. Väl inser kommissionen, att detta sätt att drifva rörelsen på det sätt apparaterne nu äro inrättade, icke bringar bränvinsbrännaren någon verklig fördel, och att det således ej kan bibehålla sig i längden, men det är att befara, att genom förändringar och förbättringar utaf detsamma kunna utveckla sig vidare missbruk, som kunna stiga till en för statskassans inkomst skadlig höjd. Man måste derföre söka att förekomma detta, hvilket icke tros kunna ske på annat sätt, än genom att äfvenledes skattlägga lankrummet, utan hänseende till dess storlek, äfvensom bäckenen, der nemligen lankrum och bäcken finnas, samt tillika alla rörledningar, genom hvilka de utvecklade ångorna passera för att komma till imkylaren, hvarest de kondenseras, för att uppsamlas såsom sprit eller bränvin. Enär kommissionen ämnar föreslå att det tillåtliga minimum af apparaternas rymdinnehåll måtte beräknas på samma sätt, vill kommissionen i förslaget till beskattningen, med afseende på hvad, som i en apparat skall anses såsom den skattskyldiga rymden, endast hänvisa till dithörande lagparagrafs bestämmande, om huruledes det tillåtliga minimum skäll beräknas. '■ ‘f Med afseende på skattesatsens storlek, märkes följande: med en pistorisk apparat af 200 potters pannerymd, och som drifves med ånga, kan till och med med en mindre ansträngd afverkning, erhållas dagligen 4500 potter, hvilket är den produktion, som ofvanföre är antagen såsom minimum för den tillverkning, som hädanefter skulle ske. Val kan, såsom tillförene är anmärkt, ett större potteantal åstadkommas, men detta kan endast ske genom ett öfveransträngdt och i flera afseenden skadligt bedrifvande, och på ett sådant vill kommissionen icke grunda beräkningen, fastän följden deraf sannolikt blir, att man ej uppnår det påräknade skattebeloppet. Men detta skulle förmodligen också blifva fallet, om man antager produktionsförmågan större, så att man i begge fallen kommer ungefärligen lika långt.
fester, och på hösten 1869 drog hon i sin sjuke makes ställe i spetson för det lysande fackeltåg, som vid Suezkanalens invigning bragte sin hyllning åt dess snillrike skapare. Men all denna flyktiga ståt mäktade ej med en enda dag fördröja den stund, då Bidnams skog ryckte an mot den nye Macbeths borg. Kvinnan, som stod vid hans sida, var ock en lady Macbeth, som ej räddes för en droppe blod på de hvita fingrarne. På samma gång som förkunnandet af den påfliga ofelbarheten flög kring världen, plötsligt och oförberedt, budskapet om Frankrikes krigsförklaring mot Tyskland. Ma peiite guerre — sade kejsarinnan — • det var hennes lilla krig, där den öfveimodiga protestantiska stormakten skulle böjas i stoftet inför Roms heliga legioner. Men sfinxen, som så länge ställt gåtor för Europa, hade omsider funnit sin Oedipus, och vid Sedan sjönk det andra franska kejsardömets stolta byggnad som en spökbild i djupet. — Efter föga mera än två år hade döden befriat flyktingen på Chislehurst från bördan af hans minnen. Men mot den en gång så stolta kejsarinnan, som med nöd bergat sitt lif ur sin upproriska hufvudstad, syntes än en gång hoppet vinka. Inför hennes ögon växte ende sonen upp till man, och kring honom församlades än en gång de trogne från flydda tider. Under Englands fanor skulle han vinna åt sig den krigarära, som kräfdes för arfvingen till hans faders krona. Men en dag kom det bud öfver hafvet, att den unge Napoleon, fjärran bland Afrikas hedar, gifvit sitt lif under de svarte vildarnes kastspjut. Ensam och mera öfvergifven än någonsin stod nu enkan, den barnlösa modern. Som en skugga vankar hon utan rast eller ro från land till land, från makens och sonens graf vid Cbislehurst till det ensliga Arenenberg vid Bodensjöns strand, för att den ena gången bedja under Afrikas brännande sol på den fläck, där sonens blod flutit och den andra söka glömska bland Norges snötäckta fjällar.
Antoges, att 1859 års jernvägsundersöknings-komité i jernvägsstationen Robertsholm, belägen på Gefle—Dalabanan, med ungefär lika långt afstånd från hafvet vid Gefle och Insjön i Dalarne, rättvist hade träffat den rätta punkten, der den gemensamma norra stambanan ansåges böra anknytas till Gefle —Dala jernväg; så kunde man med skäl fråga, om det Norrländska intresset på allvar kunde anses tillfredsstäldt med en sådan kommunikation, som, då raka vägen från Gefle öfver Upsala till hufvudstaden utgör omkring 15 mil, men linien Gefle—Robertsholm—Sala—Stockholm omkring 25 mil, skulle komma att tynga varutransporterna med ytterligare 10 mils frakt. En sådan jernvägskommunikation vore icke mycket att tacka för. Förlädes åter sagda stambanas föreningspunkt med Gefle—Dala-banan närmare Gefle, så komme Dalarnes rätt att i samma mån lida. Då söder om Mälaren och Hjelmaren förlädes två stambanor, den ena på vestra och den andra på östra sidan om Vettern, och hvilka banor komme att närma sig hvarandra på mindre än sju mils afstånd, så kundo det icke vara billigt eller ens klokt att antaga, att Norrland och Dalarne inom en sträcka af omkring trettio mils bredd kunde ega nog af en enda stambana för utvecklingen af sina för fäderneslandet högst vigtiga näringar. Det stora bidrag af bruksoch skogseflekter dessa provinser lemna till landets export, och den ofantliga trafik, som deraf framkallas, måste, enligt motio - i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. 11 närernes uppfattning, gifva åt deras anspråk fullt lika stor giltighet, som må tillerkännas de fordringar, hvilka någon annan del af riket kunde framställa.
Den 1 § innehåller till en början, att der, hvarest oenighet i äktenskap eger rum, så måste ovilkorligen varning försiggå inför pastor, kyrkoråd och konsistorium. Så långt biträder jag fullkomligt §:ns innehåll. Men sedermera förekommer i samma lag-§, att de oeniga makarne skola stämmas inför verldslig domstol, och detta icke blott en gång, utan 3 gånger, innan det skulle tillåtas äktenskapsskillnad till säng och säte. Dessutom synes det nästan underligt, såsom den siste talaren redan anmärkt, att vid dessa instämningar för domstol skola de ådömas böter, likasom om man föreställde sig att böter kunde återknyta ett brustet äktenskapsband eller återställa en försvunnen kärlek. Jag för min del tror detta åtminstone icke; men i alla fall anser jag mig icke kunna bifalla Utsfcts Betänk, i den form det blifvit framstäldt. Såsom en första orsak dertill finner jag den brist, llfi Den 14 Mars f. ifi. som ligger deri, att LagUtsk. i sitt förslag borttagit varning inför* domkapitel. Jag går så långt att jag heldre skulle se att det vore ålagdt domkapitlet att döma till äktenskapsskillnad, än jag skulle vilja se denna ådömd af verldslig domstol. Jag anser att äktenskapet från början tiil slut bör betraktas helt och hållet från reliJ giös synpunkt och derföre skulle jag icke vilja se det släpadt inför verldslig rätt, förrän domkapitlet ansåg såsom en högsta nödvän-' dighet att en undersökning inför laga domstol borde ega rum. De skäl, LagUtsk. åberopat, för att borttaga varningarne inför domkapitel, anser jag så obetydliga, att jag ieke på något sätt kan deri instämma. Ett ytterligare motiv för mig att icke bifalla Utsk:ts förslag är det, att Utskd i sista punkten af 1 :sta §:n bortbytt de ord, som nu finnas i allmänna lagen, hvarigenom ett riktigt helgerån sker på närv:de förhållanden. När nemi., enl. nu gällande lag, skillnad dömes till säng och säte, så står tydligen i lagen att makarne skola vara skiljde till umgänge, hemvist, bord och säng.