Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tred je HufvudT itelh. Enligt Utlåtandena N:ris 44 & 2o2> I^:o Utskottets afstyrkande af Kongl. Majrts förslag, att lön för en President i Kongl. Krigskollegium må i Slaten med 4>200 IRdr upptagas, har blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Ridderskapet och Adeln beviljat berörde löne-anslag, och Preste-Ståndet för bemälde President anslagit ett arfvode af 3,ooo R:dr årligen att intill nästa Riksdag utgå. — Då 2:ne Riks-Slånd sålunda beviljat aflöning för Presidenten i KrigsCollegium, men varit af skiljagtiga meningar, i afseende å beloppet och sättet för dess utgående, har Utskottet, för meningarnes sammanjemnkande, ansett sig böra inbjuda Ridderskapet och Adeln att, såväl i ena som andra hänseendet, förena sig med Preste-Ståndet; men om denna inbjudning icke antages, tillstyrker Utskottet, att, för bestämmande af contra-propositionen, följande votering må anställas: Den, som vill, att contra-propositionen skall innehålla bifall lill anvisande af ett arfvode för Presidenten i Kongl. Krigskollegium, 3,ooo R:dr årligen, att intill nästa Riksdag ulga, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer contra-propositionen att innehålla bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, att för nämnde President må anvisas en årlig lön af 4>200 R:dr. Derefter voteras i hufvudsaken, hvarför föreslås följande proposition:
Det år icke så längesedan man såg Studenter i Upsala vandra i skinnpels* och om de numera aflagt denna drägt, så bör det ej förebrås dem, emedan det år en följd af stigande hyfsning, hvarå brist i annan händelse, förinodeligen skul. le läggas dem till last. I alla fall tror jag, att Hufvudstadens grannskap har ett skadligare inflytande på cadetterne vid Carlberg ån någre få rika ynglingars prål vid Universiteten har på Studenterna. Måhända hafva äfven cadetternes föräldrar oftare rönt elaka följder af det förra, ån Studenternas af det sednare. I anseende till ynglingarnes härdande, vågar jag tro, att de gymnastiske öfningarne icke verka mindre kraftigt i Upsala och Lund, ån vid Carlberg. Hvad jag med säkerhet vet, år, att utan gymnastik, äfven simmkonsten öfvas af Upsala Studenter, och att der efter det Academiska Språket jemväl promoveras Magistrar i denna konst. Anmärkningen om öfverflödigheten för blifvande krigare, att låsa Grekiska författare, tror jag äfven vål gälla emot de Latinska, i fall hon vöre riktig, Att låsa de gamla Språken, år vis - 102, Den 25 Jus,lisli e, m. serligen icke nödigt^ för att inhemta kännedom, af de gamla författarnes skrifter, emedan, såsom den värde Talaren sjelf anmärkt, man, ktan läsa dem i; öfversättning, Men hvarjp, folk, Ilar sin, kilning, efter hvilken språket, äfven råt-, tar sig. Ju olikare den hos de odlade varitmed vår, ju, lärorikare år studium af, deras, språk, emedan, tankegången sfformat sig deri, Utan språk-kunskap, vipnes derföre sällan någon, allmän bijdnipg. Derföre s.e v,i jemväl) huruledes de, sptn sakna denna, kunskap, åro, så, ensi-r. diga, ty de kunna ej, beqväma sina tankar till. någon annan, gång, ån den, hyarj. do. blifvit upp* fostrade.
Jag får hemställa, om det icke är absolut nödvändigt, att propositionen blifver sådan sorn Herr Grefven och LaridtMarskalken föreslagit densamma; ty det står ju klart i 4i §. RiddarhusOrdningen,' att Ja-propositionen skall göras på bifall, och confra-proå Den 2 7 Maji e. m. positionen kan icke blifva annan än på återremiss. Herr Riben: Jag utber mig att få under ställa Herr Lefrén, om icke lians förslag ovilkorligen skulle föranleda till tvånne voteringar; ty om Ja-propositionen blifver på bifall, så skulle ju contrapropositionen först vid en sednare votering kunna bestämmas. Jag anhåller derföre, att Friherre Cederströms project, såsom det rättaste, måtte af Ridderskapet och Adeln gillas. Hans Excellence Herr Grefve Mörner % Adolph Göran: Jag u-or, att de olika menin gffrnq ovn jrppstäflhingen af voterings-propositionen snart kunna 'örenäs, om man gifver akt derpå, att Herr Grefven h LandtMarskalken redan uppfyllt den fordran, it §. RiddarhusOrdningen innebar, att nemligen första propositionen alltid bör göras till bifall af det förevarande Betänkandet. Denna proposition är besvarad med ett allmänt Nej. Stridigheten uppkom först när fråga var om Betänkandet skulle afslås eller återremitteras, och det är således endast härom som votering kan äga ruin, hälst det endast var vid Herr LandtMarsk dkens sednare proposition om a/slag, hvilken af pluraliteten med ja besvarades, som en Ledamot yrkade votering. Voterings propositionen kan derföre icke blifva på annat, än a/slag i Ja-propositionen, och återremiss i Nej-propositionen. Herr Grefven och LpndtMarfkalken fram.- ställde derefter följande yoterings-proposition: Den 27 Maji t. ny.
De af slika dröjsmål uppkommande olägenheter vore nogsamt kände, hvadan motionären hemställde, alt genom utfärdande af en förordning måtte stadgas: ”att landtmäteri-fiskalen skall vara pligtig till åtal befordra den landtmätare, som, enligt inkommande arbets-förteckningar, befmnes hafva utan laga skäl fördröjt laga skiftes afslutande utöfver andra året från dess början”. Utskottet får upplysa, att Skiftes-stadgan innehåller ganska bestämda föreskrifter till förekommande af obehörigt uppehåll och dröjsmål icke allenast med landtmäteri-förrättningars påbörjande, utan äfven med deras afslutande.
Ty i hela sitt l i f kunde hon ej påminna sig en gjord uppoffring eller en försakelse eller en k a m p. H o n hade fått allt, hvad hon pekat på, allt obehagligt hade aflägsnats, först hos föräldrarne, där hon varit enda barnet och mycket klen, o c h sedan i hennes gifte. Aldrig lycklig! Hvilken gränslös längtan efter lycka kände hon inte plötsligt, som ett oresonligt, oeftergifligt kraf. T y en ny värld hade öppnats för henne i mannens bref, en, af hvilken den, hon lefvat uti, blott varit en vrångbild. H e n n e s inlärda salongslexor, hennes på förhand uttänkta svar o c h rörelser, hela den sammansatta mekanismen o c h det fint utarbetade urverket, som kallas en världsdam, oföränderligt korrekt o c h densamma vid hvarje timme | på dagen — det hade varit hemtes lycka. O c h nu stod uret stilla, ett hjul hade gått sönder, eller en fjäder sprungit af — och inom henne hade det blifvit tyst. H o n förnam ej längre det eviga tick-tacket af sitt eget lilla urverk — men blott en stor tomhet, som bredde sig ut öfver allt, där mekanismen förut tjänstgjort. H o n grep åter efter mannens bref, men denna gång m e d skälfvande händer. F ö r hvart och ett hon lade bort, steg ett häftigt: » m e r a! m e r a! » upp på läpparne. H o n satt med famnen alldeles full af bref, o c h utan att veta, hvad hon gjorde, tryckte hon hvart o c h ett till sitt hjärta, häftigt o c h varmt, innan hon lät det glida ned till de andra. A l l a talade blott om henne. H e l a hans värld, rörde sig kring » hans lilla p o e m », som han kallade henne. Han blott lefde för att skaffa henne glädje. Ä n var det bön om hjälp att välja en dyrbar gåfva eller en öfverraskning, som m o r o c h son beredde tillsammans, eller en fråga om ressällskap till utrikes brunnar o c h bad, ty själf skulle han med någon drumlighet eller försumlighet bara retat henne.
FBrsta dagens allmanna möte öppnades af professor Schulthess, som helsade framlingame viilkomna p&amp; samma gtlng djupt beklagande att tvs bland de mest framstiiende personligheterna inom federationen, professor Lareleye och Mrs Butler, varit af helsoskhl hindrade att infinna sig. Harefter redogjorde professor Stuart med varme och klarhet för federationens syfte och verksamhet. Sedermera upplaste M. Minod, Schweitzare, en skrifvelse f r h professor Laveleye, hvari denne dels uttryckte sin ledsnad öfver att endast pá detta satt kunna deltaga i mötets förhandlingar, dels meddelade nigra intressanta historiska iakttagelser t. ex. en jtimförelse mellan det moraliska farfallet siviil i slutet af förra som i slutet af narvarande sekel. Bidragande orsaker antogs i bida fallen vara den usla literaturen samt statens kompromiss med osedligheten. Efter upplasandet af detta helsningsbref erhöll Mrs Leavitt ordet. Den berömda amerikanskan, som iiillit mer än 1400 föredrag, och hvars tal blifvit tolkade p i mariga spriikiinom olika .. varldsdelar fangslade genast uppmiirksamlzetsr genom sitt varma, klara och formfullandade föredrag. Hon redogjorde för sedlighetsförhilllandens i Amerika, der systemet egentligen aldrig varit i n h d t, men der gtskilliga försök att insmngla motsvarande inrlttningar genast motats af befolkningens vakna moral och religiositet. Derefter följde föredrag från Tyskland och Schweitz, bada karakteristisks för reglementeringsfrAgans stallning i de respektive landen. H Tyskland var den knept sgickt att döms af profe~sor Böhmerts behandling af sedlighetssaken i allmanhet. Annorlunda i Schweitz! H Geneve ans %gs omkring halfeen af den vuxna befolkningen önska systemets afskaffande. De utlhdska föredragen Atergafvos masterligt p&amp; svenska af kyrkoherde Olbers, som före sin flyttning till landet flere &amp; r varit ordförande för den svenska federations-afdelnipigen. P i eft.
Ridderskapet och Adelns Protocoll, den 5 nästlidne Martii, hemställt om upphäfvande äfven af de Författningar, hvilka inskränka friheten för de lägre FolkClasserne, att genom dans och lekstugor siska en oskyldig förströelse. I anledning af detta anförande hafva Friherre L. Boye och Herr Carl Trafvenfelt sig yttrat, med bestridande af Herr Cederschjölds Förslag, såsom ledande till oordcingal-, till öfverdrifvet bruk af brännvin, samt till smak för fylleri. sto LigVtskottett Bet änkan*)s, 4J7 2:0 Memorial af Herr Aug. von Hart* mansdorff, som deruti anmärker såsom ea af de största brister i vår RegeringsForm, att icke Svenska Folket, såsom det Norrska, deltager med Konungen i den Oeconomiska Lagstiftningen ; men då detta icke utan en förändring i Grudlagen kan afhjelpa», hemställer Herr Hartmansdorff nu, alt de mest i ögonen fallande brister, uti den Oeconomiska Lagstiftningen, iönskningsväg måtte anmälas till nödig rättelse; Herr Hartmansdorff anmärker ibland sådaae förmente felagtiga eller origtigt tillkomne Författningar; KrigsArtiklarne och VärfningsStadgan , såsom vådlige för personliga säkerheten ; de godtyckliga ofta förändrade NäringsFörfattningar, såsom i hög grad menliga för industriens och Näringarnes förkofran; öfverdriften i straffbestämmelser, som uti Förordningen emot Lurendrägeri och Tullförsnillning samt SeglationsOrdningen den 12 Februarii 1820, finnas stadgade; till Rätternas olämpliga organisation, hvilkas flesta Ledamöter, bestående utaf TullBetjente, som ega vissa andelarjraf confiscerade varor, icke kunna ega den oväld och det oberoende, som bör utmärka Do> mareÄmbeiet, och som dessutom, utan studier eller undergåagne Examina , ofta blifvit från hvarjehanda heterogena yrken insluckne ibland TnliBetjeoingea, och med detsamma ibland Rikets Domars:
Ridder* skåpet och Adelns Protocoll af den ro December sistl. år har Herr Heykensköld, Adolph, yttrat den förmodan, att en för alla proyincer lämplig förordning för bränvinstili* verkningen vore nästan omöjlig, och bränvins* bränningens inställning hvarken nödig eller nyttig; men då tillverkningen efter hans tanka icke borde få utöfver husbehofvet utsträckas, och bränvinsconsunstionen i möjligaste måtto inskränkas, har han uti anförandet föreslagil: 1:0 Att den största nannerymd, som hädanefter finge begagnas, fastställdes till 60 kaunor, 2:0 Att mer än en panna af denna t\6 Eesv. och Ekon. TJtsk. Bctankanden. storlek icke linge brukas: 5:0 Att Pannervmden borde bestämmas, icke såsom hittills skett, efter hemmansvärdet, utan efter antalet af de Personer, som 5 hemmanet eller Heasmansdelen äro mantalsskrifna, samt 4'°
Om jag tvid detta tilfällc skulle följa min rnskildta önskan och hwad jäg nu kanske af alldeles enskilda orsaker kunde anse för mitt interesse, skulle jag fullkomligen instämma i Herr I^orstenkolpcs mening; men dä jag anser min skyldighet wara, att endast hafwa afseende pä saken, nödgas jag förklara, att jag icke kan tillstyrka densamma; emedan möjcligrn det bcgärdke meddelandet af Lcdamöternes yttranden skulle kunna urarta derhän, att saker, som nödwändigt böra hällas hemliga, tillika uptäcktcs. Jag medger att tilfällcn kunde finnas dä det worc tilfredsställande för hemliga Utskottet, att i likhet med de öfriga Utskotten kunna meddela och rättwisa sitt förhällandc: men dä pä en annan sida wäda af hemlighetens uptäckande kan upkomma och Riksens Ständer i sädant fall skulle förfela ändamälct med tilsättandct af ett hemligt Utskott, kan jag ej annat än säsom wälgrundadt bifalla Lonstitutions-Utskottets yttrande. Herr LlinZlpor, Leiät, conformera» de sig med Grefwe vs la 6-rrärs. Herr 2en§erlein, ^jscob, upläste följande till Proto-collet: Af det Memorial ben y sistred»r Augusti, uti hwilkct Constitutions-Utskottct afstp'kk Herr Capikain bsoräsnstoIpLs förstag om ett ExpeditionS-sätk i Hemliga Utskottet tror jag mig äga an led - Den i September. 83 ledning stöka att Eonstikutions-Utstottek ansett Förslaget af sä Vidsträckt omfattning, att genom betz bifall ändamäket med ett Hemligt Utstött icke allenast stolle kunna förfelas, utan ock Eonstitutionens stadgande för nämnde Utstött betydeligcn förändras; under sädan synpunkt har Eonstitutions-Utstottet afstyrkt
Befriar man häktad person eller fånge, genom list eller annorledes, utan våld; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år. 18 §. Vid tillämpning af straff i fall, som i 16 eller 17 § sagdt är, skall Lag-Utskottets Betänkande Jtt 35. 19 synnerligt afseende göras å beskaffenheten af brott, derför den häktade eller fångne i häkte insatt eller dömd var. 19 Hvar som olofligen tager bort, rifver eller annorledes skadar offentlig Myndighets kungörelse eller underrättelse, som till allmän kännedom anslagen är, straffes med böter, högst etthundra Riksdaler. 20 §. Griper nägon Konungens Befallningshafvande i embetet, i ty att han pantar nägot till sig eller egenmäktigt skiljer annan vid det han innehafver eller eljest sjelf täger sig rätt; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 21 §. Bryter man offentlig myndighets insegel, hvarmed saker eller skrifter tillslutne äro, eller rubbar man lös egendom, som är satt i qvarstad eller utmätt; vare ock straffet böter eller fängelse i högst sex mannder. 22 §. Bryter nägon mot förbud alt gods skingra eller mot förbud alt gifva annans gods ut; straffes med böter. 23 §■ Vägrar man inträde, ehvar det vora mä, åt den, sorn, i offentlig förrättning, eger att det fordra; bote från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler. Vägrar man honom handräckning, den han berättigad är att fordra; bote högst etthundra Riksdaler. 11 Kap. Om fridsbrott. 1 §. Gör man våldsgerning å den, som bevistar gudstjenst; dömes till straffarbete i högst två år. Var våldet ringa, och kom ej deraf synnerlig förargelse; då må til! fängelse i högst sex månader elier böter, dock ej under femtio Riksdaler, dömas. 2 g. Störer man gudstjenst genom svordom eller oljud, eller kommer dervid eljest förargelse åstad; straffes med böter, dock ej under tjugofem Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 3 §.
Lindstrom inom Vallöf!. Borgare - Ståndet, har Stats-Utskottet erhållit Remiss af Årendet, för att Utlåtande deröfver afgifva. Till stöd för desse Motioner har hufvudsakligen blifvit åberopadt, att Staten, genom Lotteriets fortfarande, emot sin värdighet och Moral-Lagens fordringar, likasom offenteligt, uppmanar till Hazard-Spel, som i allmänhet åro förbjudne, och derigenom lockar den korttånkte att uppoffra sina tillgångar, i hopp att, utan möda och arbete, hastigt vinna en förbättrad utkomst, ehuru det, istället, vore Statens pligt, att uppmuntra till flit och sparsamhet, såsom de säkraste medlen till välstånd och oberoende, samt, Stats-Utskottets JJetänkanden. gg3 hvad betråffar General-Assistance-Contoiret, att denna Inrättning, som endast skall begagnas af Hufvudstadens misshushållande Innevånare , årligen kostar Staten betydliga Summor, och föröfrigt, i det afseende, år af ganska skadligt inflytande, att den, medelst rättigheten att emottaga och belåna Effecter, utan afseende i hvars hand de finnas, bereder mången Innehafvare af orått fånget Gods en utväg, som annars skulle hafva saknats, att detsamma använda; hvarjemte blifvit anfordt, att den inkomst, Statsverket komme att förlora, i händelse Numer-Lotteriet upphörde, med lätthet borde kunna ersattas, dels genom användande af denna Inrättnings, jemte Assistance-Contoirets, öfverflödiga byggnader, samt besparing af utgifterne för sistnämnde Verk, dels ock genom ökad Bevillning, särdeles å Ofverflöds-Ai delar.
Likmätigt Riksens Ständers underdåniga skrifvelse af den i4 Oct. 1810, samt Kongl. Majus den 23 Oct. 1811 utfärdade Nådige Privilegium för ett Bolag till Sillfiskets bedrifvande på djupet, skulle en fond, af 5o,ooo R:dr B:co dertill samlas genom Subscription samt i händelse denne Summa ej kunde sålunda erhållas, det bristande beloppet fyllas af de under g:de Hufvud-Titteln å Riks-Staten anslagne medel, och intill dess att genom besparingar hunne uppkomma någon tillgång för denne Tittel, skulle beloppet af Riksgälds-Contoiret förskjutas emot återbetalning. Men då någon Subscription ej kom till verkställighet, förföll hela denna anstallt, så Stat s-Ut skottets Betänkanden. 659 att ej andre medel vore för behofvet att påräkna, än den dertill anviste g:de Hufvud-Tittelns Summa; och vid detta förhållande yttrade Stats - Utskottet vid sista Riksdag, i anledning af då väckt fråga, om upphjelpande af Fiskerierne i Bohuslänske Skärgården, att ett efter omständigheterne lämpadt understöd dertill kunde vara erforderligt och af mycken vigt, i och för Näringens vidmagthållande i Riket, men Utskottet fann dervid nödigt, att för verkställigheten uppgjordes ett fullständigt förslag af Landshöfdingen och Hushållningssällskapet i orten, som derefter egde att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla denna angelägenhet, då Kongl. Maj:ts täcktes i Nåder pröfva och bestämma hvad understöd, som af förrberörde Statsanslag kunde beviljas. Enligt hvad Utskottet nu inhemtat, hafva år i8t8, uppå Kongl. Majus Nådiga befallning 20,000 R:dr B:co blifvit af Riks-Statens g-de Hufvud-Tittels tillgång från Kongl.
Den som vet, hur dyr den långsamma kur varit, som Sverige genomgått, för att botas från sin i många sekler uthärdade sjukdom att icke vara enskiftadt, först efter storskiftes-stadgans recept, sedan efter de s. k. enskiftes-stagarnas, och sednast efter laga skiftesstadgans, kan jicke lemna sin röst till detta förslag oförändradt, och jag önskade således följande tillägg till nyss citerade §.: ”Dock må ej, utan gemensamt samtycke af dem, hvars ’'rätt derpå beror, det lagakraftvunna skifte rubbas, der ”frågan om färre lotter har blifvit af ägodelniningsrätt ”pröfvad.” Efter detta tillägg blefve det tydligt, att lagbudet om möjligheten af nytt skifte egentligen blott angick storskiften; och åtminstone, att alla de sednare i5 årens laga skiften vore så försäkrade, som görligt är, mot framtida rubbning utan samtlige contrahenlers vilja. I sammanhang härmed föreslår jag, att ordet ”ägodelningsrätt”, äfvensom alla de momenter i laga skiftesstadgan, som röra rättegångssättet dervid, må inflyttas i detta cap. 3 af nya Byggn.b:n, eller ock på vederbörliga ställen uti Rätteg.b:n, med lamp - » 3t2 Dc n 18 Mar s e. in. liga citationer i Byggn.b:n. Detta samina inflytande i nya laglydelsen yrkar jag äfven för de i Sveriges lagspråk 1827 upptagna orden: i ''inrösningsjord” och ”afrösningsjord”, samt för alla de rättsfrågor, som rörande dem i laga skiftesstadgan förekomma. Det är högst angeläget att ordagrannt bibehålla allt, hvad af denna stadga hitföras kan. Den nya Byggn.b:n rubbar ändå nog många förhållanden.
Utom det föreslagna tvånget skulle de ej med den säkerhet, som Lagstiftningen bör fordra, förvärfva ifrågavarande kännedom. Hvad åter angår en Talares yttrande, nemligen att det tvång, som skulle åläggas Prestcandidaterna, alt förskaffa sig kunskap derom, skulle väcka ovilja deremot; så tror jag, att denna fruktan är öfverflödig. Så vidt jag känner menniskosinnet, får man mera kärlek till en god sak, ju mera man lär känna den. Om blott Läraren är noggrann, att ej låta personen slippa igenom med halfva kunskaper, utan tillhåller honom att vinna tillräcklig kännedom i ämnet, är jag säker, att den blifvande Prestmannen alltid skall bibehålla kärlek derföre. Jag tillstyrker således bifall å Utlåtandet. Herr Lefren: Jag ber om ursäkt, att jag ännu en gång i denna sak anhåller om ordet. Herr Hjerta har anfört Danmarks exempel; jag får, i anledning deraf, gifva några upplysningar, som jag är i tillfälle att lemna. Vi känna alltför väl, att Vexelundervisningen i Danmark mindre berodde på Presterskapet, än på några få individer, som hade nog klokhet, att ej stöta sig med Presterna. De voro högst varsamma i denna fråga, som Utlåtandet nu vill med en befallning bestämma. De voro till den grad 3° Den 21 April f. in. försiktige, att det ej ens var befaldt att metlioden skulle införas, utan det berodde på Presterskapet oell SkolStyrelsen. Sedan sökte man öfvertala Presterna, att med sitt nit biträda saken. Jag har särskildt talat med den person, som mest verkat för denna sak i Danmark; och det är af denna person, som jag insupit den tanka, att det är vigtigt att ej gå till vägg, med tvång. Vårt Presterskap önskar visserligen upplysning, men på sitt eget sätt, och de vilja ej låta forcera sig alt tro saker vara goda, innan de fått pröfva, om de verkligen äro det. Under förklarande af min varmaste kärlek för underv.isnings-methoden, och af mitt erkännande af det vackra i Motionärens afsigt, kan jag ej annat än afstyrka bifall till Utlåtandet. Grefve Cronhjelm:
En häst kan likväl vid ett cavalleriregemente casseras, utan att vara egentligen dålig, t. ex. af det skäl att han icke går i sqvadron, att han är rädd för det särdeles gny och buller som vid cavalleriexercis äger rum. Det vore dä hardt, om en häst, som i öfrigt vore ganska duglig, skulle på detta sätt förlora nästan allt värde, då den kanske annars blefve betald med 2 å 300 r:dr. Man har sagt, att brännmärkningen, långtifrån att medföra skada, skulle medföra nytta för rusthållaren. Om så vore, skulle sannolikt hvar och en som utsläpper sina hästar på gräsbete, låta brännmärka dem, men det sker icke, och man tror sig ändå kunna återfinna dera. Man har vidare sagt, att märket vore en nödig controll emot en olaglig afyttring. Jag hemställer om icke underofficeraren inom orten, som icke har mera än omkring 30 hästar under sin uppsigt, skall kunna hälla tillsyn deröfver, att icke de rustande olagligen afyttra sina hästar. Derjemte finnes pä stället den rustande nummerkarlen, och äfven han skall väl kunna anmäla hos befälet om en sådan olaglig afyttring verkställes. Det kun deremot icke nekas, att brännmärket nedsätter värdet på hästen. Jag är icke rustande, men jag erfor inom Ulsk. den meningen vara allmän, att denna olägenhet på det aldra högsta tryckte de rustande, och att det således vore skäl om man kunde genom andra controller undgå att öka det svåra onus, sorn för de rustande ligger i den skyldigheten att ganska ofta uppsätta ny häst. Hr von Rosen: Det är visserligen icke ofta, som jag förmärkt att rusthållare velat sälja sina hästar olagligt, men jag kan likväl uppgifva exempel derpå, och det är icke längesedan en rusthållare derföre fick böta. Hästen uppgafs såsom död, men misstankar uppstod, att han icke var det, och hästen återfans på en marknad i Småland, just derföre att han var märkt. Gr. Sparre: Missbruk kunna visserligen alltid inträffa och äro icke möjliga att förekomma, men månne man för ett eller annat sådant missbruk bör ålägga de rustande den stora besvärlighet, som brännmärkningen medförer.