Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf erhöllo Konungens samtlige Befallningshafvande (med undantag af Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län) genom Nådigt Cirkulär-bref af den 14 Augusti 1841 befallning att, i samråd med Häradshöfdingarne i länet samt sex andra för klokhet, nit och redlighet kände personer från olika delar af länet, efter befintliga lokal-förhållanden föreslå både det minsta hemmantalet, hvartill hemmansklyfning, utan föregående undersökning, inom länet kunde ega rum, och storleken af den minsta jordlägenhet, som derstädes kunde från hemman afsöndras, vare sig för alltid under eganderätt, eller på viss tid, hvarefter, sedan de sålunda infordrade yttranden från läns-styrelserna inkommit, Kongl. Maj:t, genom Nådig Remiss af den 2G November 1842, täcktes anbefalla Kammar-kollegium att, i anledning af dessa yttranden, underdånigt utlåtande i nyssberörda hänseende afgifva. Denna Nådiga befallning fullgjordes af bemälde Kollegium den 2 7 Februari 1845; och ansåg Kammar-kollegium, på anförde skäl, alt inom 16 län det borde få bero vid det minimum af J/8-dels mantal, kommilterade föreslagit, men att minimum af mantal för alla öfriga län borde fastställas till iy 16—del, med undantag endast af Blekinge läns öar, hvarest befolkningen hade sin bergning mindre af jord än af liske, och någon bestämmelse härom icke syntes nödig. I fråga åter om minsta storleken af jordlägenhet, som från hemman för alltid borde få afsöndras, fann Kollegium, som hyllade den af kommilterade utlalade samt af alla Riks-Stånden gillade mening, att jord-afsöndring för alltid icke borde tillåtas, något yttrande ej erforderligt, ulan endast angående minimum af sådan lägenhet, Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 27. 53 genhet, som under viss tid eller lör lifstid upplåtes, i afseende hvarå Kollegium i underdånighet åberopade kommitterades förslag och de motiver, som derför legat lill grund.
Likaledes har Utskottet från ifrågavarande hypothek uteslutit aktier, på de väl grundade skäl, Finans-komitéen härutinnan anfort, nemligen att deras värde beror af de mångahanda inflytanden, hvilka den industriel verksamhet, som med aktieföretag i allmänhet afses, är underkastad, hvadan ock detta värde undergår vida betydligare förändringar, än andra slag af värdepapper; att, äfven om aktierna äro grundade på fast egendom, denna dock kan vara eller blifva besvärad med gravationer, hvilkas belopp icke kan med visshet på förhand bestämmas, men hvarigenom den säkerhet aktien skulle innehålla, minskas, samt att, oaktadt ett och annat slag allmänt bekanta, till ett visst minimivärde under aila förhållanden betryggade aktier genom ett sådant allmänt stadgande uteslutas, olägenheten deraf för sådanas innehafvare icke bör blifva af betydenhet, då de sätta sina egare i tillfälle att med lätthet anskaffa kontanta medel eller säkerhetshandlingar af oomtvistadt värde. Bankernas hufvudsakligaste uppgift, att nemligen uppsamla befintliga kapital hos Lagförslaget dem, hvilka icke sjelfva vilja eller kunna använda desamma, och att åter utlemna ^ 24—26. dessa kapital i försträckningar åt dem, hvilka för underhållande af produktionen äro i behof deraf, innebär väl icke egentligen nödvändighet för bankerna att sjelfve få utgifva myntrepresentativ, eller banksedlar, enär, såvida rörelsemedel ändock finnes att tillgå, bankerna kunna inskränkas tili begagnandet af det befintliga beloppet deraf. Men cirkulationsmedlets massa bör alltid stå i ett afpassadt förhållande till verksamheten och omsättningen vid hvarje tid och på hvarje ort; och åtgärder eller allmänna bestämmelser, hvilka utan afseende på näringarnes vexlande ställning och behof vilja reglera cirkulationsmassan, eller motverka dennas spridning och förflyttning efter omständigheterna, kunna icke annat än verka störande.
Nåväl! följden af delta fria system i penningerörelseri blef, att om en bank skalle hafva bjudit till att, såsom våra banker glorifiera sig af, att få 16 å 18 proc. i årlig utdelning, skulle på den samma platsen genast ännu en bank hafva uppstått och gjort all sådan öfverdrifven vinst omöjlig. Den omständigheten, att man icke behöfde pelitionera om tillståndsbref, d. v. s icke förspilla sex å åtta månaders tid för att utfå detsamma, hade den omedelbara verkan pä redan existerande banker, alt de, heldre än framkalla täflan, sjelfmant bildade Barikafdelningar, hvilka sedermera innan kort blefvo oberoende Banker. Våra små monopoliserade inrättningar, ty annat kan jag icke kalla våra privatbanker, och små äro de relativt till Riksbanken, de täfla endast med Riksbanken, och man kan väl säga, att konkurrens upstår, men aldrig för att gifva rörelsen bättre vilkor än Riksbanken. Det är i det lokala behofvet af smärre sedlar som enskilda bankernes tillvaro förklaras; ty för öfrigt belasta de lånesökande med lika dryg ränta som Riksbanken, se sig dock bättre före än denna möjligen kan vid utlåningar och slippa de stora afskrifningarna. Någon konkurrens i egentlig mening kan icke upstå. Mine Hrr! Det finnes två sätt alt skafta penningar. Det ena alt göra landets egna penningetillgångar och dess kredit mera rörlige, i den mån hvarje lokal det kräfver, det andra alt, såsom våra Hypothesföreningar göra, införskaffa utländska kapitaler, insätta dem i R. St:s Bank, låta hela landet öfverhufvud öfversvämmas af sedlar och sedan, såsom bär blifvit sagt i dag, bränna upp*sedlarne samt låta den ädla metallen gå ut igen. Dylika operationer kunna omöjligen befordra, utan måste tvertom förhindra all slags stadgad privatbanksrörelse. Det. är naturligt, alt när R.
Jag kan icke förstå reservantens mening härmed; ty om det vore i lag föreskrifvet att man icke ägde rätt att tränga in menniskor i så trånga boningar, att man derigenom, enl. hvad vetenskapen utrönt, skulle taga lifvet af dem, så finge kommunerna anstränga sig i högre grad än förut, och icke nöja sig med de byggnader som funnos, utan vidtaga andra åtgärder. Men jag vill icke uppehålla R. o. Ad., utan inskränker mig derföre till att instämma i det yrkande som här blifvit frarnställdt, att R. o. Ad. ville antaga det af Hr Bildt väckta förslag. Efter härmed fulländad öfverläggning framstälde Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt, dels bifall till Utsk:s Utlåt., dels bifall till hvad Hr Bildt uti sin motion hemstäldt, och dels bifall till hvad Hr Fåhraeus uti Utlåt, bifogad reservation tillstyrkt, och blefvo de å hvart och ett af dessa yrkanden framställde propos:ne besvarade med blandade Ja och Nej; hvarpå propos. till bifall å Utsk:s Utlåt, förnyades, och sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att efter det beslut, som nu blifvit fattadt, R. o. Ad. torde finna, att BorgareSt:s förev:de prot:s-utdr. ej föranledde till annan åtgärd än att läggas till bandlingarne, ropades Ja. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Be v i 11 n .- Utsk:s d. 15 och 19 dennes på bordet lagda Mern. N:o 17, i ani. af RiksStrns skiljaktiga beslut i fråga om uphörandet såsom särskild beskattnings-titel al den vissa stapelstäder tillkommande tolag, emot ersättning af tullmedlen, samt denna afgifts inberäknande uti den tullsats, som för varors ineller utförsel genom Taxan bestämmes.
Skulle denna föreslagna, förändrade föreskrift af Rikets Ständer godkännas, lärer, i afseende på anståndet med godtgörande af extra Stats-brister, som af Riksgälds-Contoret kan få begagnas, underdånig anmälan hos Kongl. Maj :t härom böra göras. Stockholm den 11 April 1835. STOCKHOLM, j83Sj hos J. A. Walles, iStats-Vtslcottets Utlåtande N:o 44^" i N:o 446. Ankom till Exp.-Utsk. den i5 April. Utlåtande, i anledning af väclct motion, att Rik et s Ständers Bank må tillhandahålla Riksgälds-Contoret ett serskildt så kalladt Cassa-Creditiv. "Vid föredragningen inom Bonde-Ståndet af Siats-Utskottets under N:o 4' afgifne utlåtande, i anledning af Hr Stråles N. IV. motion örn de vilkor, på hvilka Fullmägtige i Riksgälds-Contoret ega att lån upptaga, har BondeStåndet ej allenast, på grund af gjorda anmärkningar, omförmälde Utlåtande lill Stals-Utskottet återremitterat, utan äfven lill Staisoch Banco-Ulskoltens behandling öfverlemnat en af Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, under åberopande af 56 §. Riksdags-Ordnirigen, väckt motion, att, sedan Bonde-Ståndet beslutat, det Riksgälds-Conlorets Fullmägtige företrädesvis böra begagna lånesättet emot lägre ränta oell betalning vid anfordran samt på kort uppsägning, Rikets Ständers Bank, utöfver det.
Huru ofta befinna sig ej själar af märkbart små dimensioner inlogerade i den ståtligaste yttre form; men det är stundom svårt att icke låta skalet, hurudant det än är, imponera på sig. Dock icke förgäfves säger det gamla ordspråket: skenet bedrager! Det var med en obeskrifligt godmodig och hjertlig rörelse han trädde emot mig, bedjande mig vara välkommen till nya lefnadsskiften under en ny horisont, och af hela den unga litterära falangen, jag sedan hos Dahlgren lärde känna, fans ingen enda som på mig gjorde det intr}rck, som denne femtioårige allvarlige man med sin osynlighet. Jag glömde alla förmaningar, som jag erhållit, jag glömde både Thomson, Arwidsson och kabinettsbibliotek, för att ensamt minnas att jag här befann mig i närheten af den kraft, som troligen ännu skulle visa, att om den låtsade sofva, så sof den dock aldrig rigtigt. Medan den väntade på den lägliga stunden att fullt vakna, förrättade den alla slags tjenster i frihetens, rättrådighetens och fosterlandskärlekens sak. »Jag är ännu icke hemma hos mig», skyndade jag att säga, »derföre får jag icke betraktas som värdinna för den gäst, hos hvilken jag står i så stor förbindelse och som, då jag flyttat ned, det skall bli mig så kärt att få mottaga.» »Jag förstår fullkomligt», svarade han, »och det är den kunskapen som afhållit mig ifrån att för hastigt uppsöka er. Men innan kort hoppas jag att, (icke personligen återkomma, ty jag vill ej missbruka herr Thomsons värdskap) utan genom en biljett utbedja mig den äran att få se min korrespondent på en enkel middag, då jag kan hafva det nöjet att göra henne bekant med en man, hvars bekantskap, synnerligen för en litterär personlighet, förtjenar att göras, nemligen Hierta, och i öfrigt de mest framstående medarbetarne i Aftonbladsredaktionen.» Nu var det rigtigt synd om den stackars författarinnan från landsorten.
Den sökande kanske tycker annorlunda, vill tillbringa sin mesta tid på sitt rum och deltar ogärna i sällskapslifvet — hvarför då inte ärligt säga ifrån, att det icke öfverensstämmer med min önskan att taga emot främlingar, som vilja isolera sig? Ty meningen är J K att utvidga familjekretsen och göra det lifligare omkring sig. Ar inte detta bättre än den vanliga uppgörelsen att: » Det blir så bra, när vi blifva bekanta med hvarandra. » Sedan trugar man sitt sällskap på den stackars främlingen, som icke alls kan känna någon sympati i uppfattning och åsikter m. m. Eller ock: jag vill taga emot inackorderingar för att därmed förtjäna så mycket att jag försörjer mig, och då måste jag anse det som ett » yrke » och själf arbeta i detta mitt » yrke ». Så- ledes är min tid upptagen och kan icke räcka till att ägnas åt sällskapslifvet med mina pensionärer. Min skyldighet är att underrätta dem, som vilja inackordera sig hos mig, att jag icke i ordets egentliga mening kan bereda dem ett hem, att de hos mig erhålla ett slags privatspisning och själfva må ordna sällskapskretsen, därest de åstunda en sådan. Ingen blir ju då bedragen eller kan rättvisligen fordra mera äh hvad som utlofvas. En annan inackorderingsvärdinna vill både förNär aftonen kommer, har en inackorderingsvärdinna sannerligen » gifvit arbete för lön », och tjäna penningar och idka sällskapslif, således att hennes arbetsdag icke varit en » normal-arbetsmåste hon betala tjänare, som förrätta arbetet dag », så mycket är säkert. Hvad har hon då och bestämma sitt pris därefter. På henne hvila kvar vid årets slut efter allt detta släp? Hon har naturligtvis stora fordringar och hon är bra takanske haft sitt lefvebröd och ärligt betalat delvärd, om hon anser sig vuxen ett yrke, som icke förmår sköta, ty hon tar emot lön för hvad hon inköpt — därutöfver intet! Detta om hon att bereda hemtrefnad och sprida glädje omkring värdinnan. Men huru många hafva väl råd att betala De personer å andra sidan, som af en eller sig. annan orsak söka ett inackorderingshem, må i ett högt inackorderingspris? Jag vågar påstå att, främsta rummet icke göra sig några stora illuom.
Ylleväfnadsslöjden i Norrköping, som år 1842 vid 83 fabriker med 2,681 arbetare frambragte 550,666 alnar, Irambragte år 1851 vid 120 fabriker med 3,228 arbetare 1,028,836 alnar. Vid inhemska bomullsspinnerierna, som under den tid, till slutet af år 1830, då utländskt bomullsgarn under N:o 26 var till införsel förbjudet, åstadkommo 60,000 å 70,000 ii. årligen, och efter förbudets upphörande år 1831 155,192 ii. samt år 1842: 1,092,772 tillverkades år 1851: 6,005,081 ii och år 1852: 6,578,789 ii. Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse, N:o 40. 11 Under åren 1846 till oell med 1851 infördes till ett uppgifvet värde af tillsammans 2,611,754 R:dr machinerier och redskap för nja fabriker, hvilkas anläggning äfven i öfrigt erfordrat betjdliga kapitaler. Uti Stockholms Sparbank utgjorde delegarnes behållningar: den 31 December 1841 B:ko R:dr 958,844: — den 31 December 1852 » 1,954,797: — och delegarnes antal har under tiden stigit ifrån 9,684 till 17,427 personer. Uti åtskilliga Sparbanker i landsorterne, från hvilka uppgifter inkommit, hafva delegarnes behållningar ökats ifrån 1,034,000 R:dr vid slutet af år 1841 lill omkring 4,000,000 » » 1852. Flera likartade exempel på inhemska slöjdflitens förkofran under de sista 10 åren »kulle kunna anföras. Anmärkas må för öfrigt, att den utvidgade Inoch utrikes handel, som under »ista tiotalet af år egt rum, mjeket mera än förr drifves med inhemska kapitaler, så att
Tag så en karaktär med skarpa slagskuggor, och du skall ana en smula af hvad jag är! Ännu har jag på långt när inte fått luft nog, ännu har jag på långt när icke plats att räta ut mig till min verkliga gestalt, derför är kampen ännu inte slut och jag icke mitt normala, verkliga jag. Mitt lif har inte lefts på narri. (Effektsökeri! Ingen menniskas lif lefves på narri.) Men tänk inte på det. Jag behöfver inte medlidande: jag behöfver plats att jag kan andas ut. Jag qväfs. Din E. A. Matti läste brefvet. ”Jag har i femton år hatat” – den lilla kälkborgartösen häpnade öfver det, hon pekade på det; det var inte riktigt, inte rätt Nej – naturligtvis. Men hon kan inte förstå, att jag inte kan låta bli! Och så var det det, ”man har lagt hinder efter hinder” etc. Man hade inte lagt hinder, man hade lemnat mig större frihet än gifta qvinnor bruka ha. Herre Gud, ja! Men hon kan inte förstå att min natur, min äregirighet, mitt frihetsbegär, min kunskapslystnad är ett spann som stegrar sig för hvarje tygel; – att jag lidit under dessa småförhållanden, att jag krökt mig under dem som Loke under ormettret, till det icke längre är mig möjligt att vara rättvis. Icke mer än ett lif att lefva, och två tredjedelar af detta lif bortkastadt för pligt och hvad det kallas allt, det – att göra våld på sig sjelf! Inte mer än ett lif – och detta sköfladt, ofruktbart, onyttigt, förstördt! Frihet – åh Gud – frihet! Hvad begriper hon om det! Det är som om bröstet ville sprängas när jag tänker på hvad jag varit; och hon tycker jag skall kunna tala lugnt och rättvist om det! Det var så smått, så snusförnuftigt; jag fick afsmak för henne. Hvad måtte icke Brandes ha känt för mig! Jag, som var så ömklig, så ofin! Hon kom hit ner för att säga att hon nu ”förstått” mig. Det påminte så om hans och min konflikt, men hon hade öfvertagit min roll.
Ja, det skadar mig, när inte drängen kan fås L ARS A NDERS ( sätter sig upp ) . ­ 40 ­ Ja, just Jonas, han ligger ju där och sofver, L ARS A NDERS ( kommer ner ) . B RITA S TINA . som om han vore herre i huset. ning med allting. Ja, se det duger inte. För det ska vara ordB RITA S TINA . Opp med dig, din latrygg! Tyst du! ( Lugnt. ) L ARS A NDERS . Vakna, säger jag dig. Du Jonas, du! ( Högre. ) Hvad är det om? J ONAS ( ser upp ) . måna'n? Ska du ligga och sofva som en gris i rötÄr det skickligt det? J ONAS ( upp ) . L ARS A NDERS . Jag var litet sömnig, och så la' jag mig. Du la' dig, ja. Och så somna du. Men ser L ARS A NDERS . du, det skulle du inte ha gjort. Förty lättjan är alla lasters moder. Och lat oxe är icke hvilan B RITA S TINA . värd. Hvad är det, han ska göra, Brita Stina? Han ska göra väg åt mig, så jag kan komma Och så ska han L ARS A NDERS . B RITA S TINA . till lad'gård'n. Ja, se det var en annan sak. Hvasa? ­ 41 ­ Nej, si det kan'en inte begära. L ARS A NDERS . B RITA S TINA . till smalbena? Ska jag gå fram i snön, när den stiger opp L ARS A NDERS . har slutat. Ja, se inte kan man skotta snö, innan yrvädret B RITA S TINA . med drängen emot mig. Kors i alla mina da'r, så han talar, han håller L ARS A NDERS . sofva ändå. Men skotta snö, me'n det yr ute, det behöfver han inte. B RITA S TINA . Nehej, det gör jag inte. För han ska inte varden. Det här ska du få igen, när jag lagar aftonL ARS A NDERS . J ONAS . Rätt ska vara rätt! Jag ska gå efter vatten, om
Jag kan således vara fullkomligt lugn, mine herrar! men sedan det blifvit emot mig åberopadt, alt jag förglömt behandlingen af denna sak, af de sökta anslagen vid förra riksdagen, så bör jag ej heller ti11bakahåIla, att åtskilliga anledmr till tvifvel i afseende på planerna och sjelfva betästningsanläggningarna möjligen kunnat leda sitt ursprung ifrån de fragmenter till Stockholms befästning på landssidan, hvilka, jag erkänner det, utan att kunna uppfatta det minsta af deras ändamålsenlighet jag haft tillfälle att skåda, såsom ruiner i .Norr backatrakten. Hvad Det) ao Mars f. 111. Hvad Gr. Horns yttrande beträffar, så (inner jag alltför val, alt Grefven i intellectuelt afseende tyckes hafva intagit en högre ståndpunkt ernot sina motståndare, vid bedöinmandel nf deras åsigter, deras handlingssätt, och deras misstag. Jag vill ingalunda bestrida möjligheten af att Grefven kan hafva rätt; men hvad jag vågar öppet förklara är, att jag, åtminstone vid denna riksdag, aldrig tagit Grefvens åsigter i det aldraringasle anspråk, alt jag ej förslår hvarifrån Grefven heinlar anlcdn. till en sådan förklaring, som han afgifvil, och jag begär å min sida, att derifrån få hemta anleda, ail underkänna Grefvens åsigter, derföre all de nu skulle hafva skiljt sig så himmelsvid! ifrån mina. Hvad beträffar den speciella fråga, som gifvit Grefven anledn. att annu ytterligare emot mig göra gällande den högre ståndpunkt, hvarifrån han numera kan betrakta både oppositionens handlingssätt och andras handlingssätt, så vill jag ej nu så noga ingå uti sjelfva ordalydelsen af hans yttrande. Att R. St. ägo den utväg, som Grefven omnämnt, för att göra sådana anslag, sorn äfven sträckte sig utom den i lag bestämda perioden, eller tiden emellan (vänne riksdagar, och att R. Sl:s beslut i detta afseende således kunde äga bindande kraft, det var äfven mig bekant, så väl som Gr. Horn, men jag trodde ej att sådant kunde ske genom en extra-statsreglering.
IIl£ 4s Lagutskottets Betdnkandtn. begagnande af vissa lågenheter och naturförmåner, hvilka, stundom åro å Landet tillgänglige, men deremot i Ståderne saknas, ostridigt mäste påNäringarnes utveckling och förkofran hafva ett ffjrdelagiigt inflytande: då det för ingen del ar troligt, att, i de fall, då lika förmånlige lågenheter till en Närings idkande erbjuda sig, i Stad och på Landet, Näringsidkaren väljer det sednare, och såmedelst fråntråder det alltid lättare tillfälle till afsättning, samt till ali slags, för Näringen behöflig, communicatJon, som Staden vanligen erbjuder: och, då Ståderne i allmänhet, förutsatt, att de hysa skicklige och idoge Näringsidkare, skola hafva mindre olägenhet af den, härigenom beredde, för allmänheten gag-. neliga täflan i Näringarne, ån gagnäf de bidrag till utskylder och onera, hvilka, genom den föreslagne tillåtelsen, vinnas , men hvaraf de fleste eljest skulle uteblifva; så hafva Utskotten funnit sig böra tillstyrka denna §:s antagande, med uteslutande af hvad deri upptages, angående hinder för tillåtelsen, i de fall , då anledning derigenom kunde gifvas till införsel af fremmande förbudne varor, så vida Utskotten, dels ansett ett slikt undantag ofta kunna föranleda en nog godtycklig pröfning, dels trott förekommandet af lurendråjeri och tullförsnillning, så hufvudsakligen bero af andre omständigheter, att t Lagutskottets EetHnkandetti 45 ifrågavarande forhållanden derå icke kunna egai annat an ett högst ringa inflytande. I afseende på denna Art. i4 §., sådan den, af Committerade blifvit föreslagen, hafva meningarne , på sått Utskottens förslag utvisar, varit delade, då tvånne Stånd ej allenast ansett §.’ höra qvarstå, utan ock, tillägg göras om rättighet för Förläggare, att erhålla och bibehålla Borgarerått, så långe han håller godkänd Mästare å verkstad, men tvånne
Prog. till Ii. St. 1847. 65 SpanraSt. Transport R:dr 17,426: 32. — 20 l:r 25 k:p handlingar fullständig upplysning. En förändrad reglering af läroverken, oaktadt den endast småningom kan till vägabringas, kräfver likväl ökade statsanslag. Men dä dessa erfordras endast i den > mån, som förändringen går i verkställighet, vili Kongl. Maj:t vid denna Riksdag ieke af Rikets Ständer begära högre tillökning i meranämnde årliga anslag för elementar-läroverken, än 30,000: all utgå såsom rcservalions-anslag, för alt, jemte nu betintliga tillgångar och den afgift af lärjungarne, som blifvit i planen för läroverkens organisation föreslagen, användas lil! löner åt lärare vid de elenuntar-löroverk, hvilka blifva inrättade efter de af Kongl. Maj:t godkända grunder, med rättighet för Kongl. Maj:t, dels att anvisa besparingarne på anslaget så väl till dupplikanters aflönande, sorn till oundvikliga byggnader för läroverkens behof, der andra medel icke linnas att tillgå, dels att lill hvarje skolas disposition för dess maleriela behof öfverlemna hälften af det öfverskott å afgiften af lärjungarne, som vid skolan uppkommer, sedan ilen summa utgått, hvilken minst bör erläggas. I förening härmed och då de åtgärder, hvilka för skolväsendets ordnande komma alt vidtagas, blifva af det omfång, att de icke kunna inom ecklesiastik-departemenlet medhinnas, utan särskildt biträde jemväl af personer, som i ämnet ega speciel kännedom och erfarenhet, föreslår Kongl. Majit, alt Rikets Ständer tillika må på stat uppföra ett årligt anslag af 3,000: att i nämnde afseenden användas. Transport St. fröt. r34v °nrS4S. i Samt. i Afd. t Höft. 9 66 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. till fl. St. 1837. Spanmål.