Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om hon ock understundom med sina rika medel verkligen förmådde åstadkomma illusion, så låg det ju i sakens natur, att den skulle bli af sä efemer art, att åhöraren kom i den obehagliga dilemma, som Napoleon I sägs ha uttryckt i de orden: Du sublime au ridicule etc. Och för öfrigt — hur gick det med don majoritet, som ej hade resp. » I / oheo-grin », » Trubaduren * etc. på sina fem fingrar? För dessa blir utantvifvpl detta Nilssons manér mera konstighet än konst.Bent af öfver målet sköt sångerskan i Beethoven och Wagner. » Ah, perfido » är af sin kompositör ämnad till konsert-aria; derför hör en sångerska, som sjunger en Beethoven, också rätta sig efter hans anvisningar och ej söka arrangera en föregifven opera-scen, om än aldrig så » touchante ». I röst och föredrag kan en stor sångerska inlägga sa många känslor, så mycken dramatisk åskådlighet och liffull expression, att hon mer än väl kan umbära sin gestikulationsifver dervid, då den icke är på sin plats. Uppträdde än Nilsson på scenen i Elsas skepelse (Lohengrin) och utförde dennas dröm med en så vidlyftig plastisk apparat, så kan det ej vara tu tal om att sångerskan denna gång hyllar en tvifvelaktig smak. Hur gaf gamle Titschascheck » Profetens » till långt större effekt-sökerier frestande dröm-scen? — så, att man hela tiden kände att det var en dröm, något konturlöst, mystiskt, inåt-vändt — och offrandet af » effekten » blef här — som det stundom sker — den största verkliga effekt. Att Nilsson verkligen är en snillrik artist, bevisar väl knappast något så mycket som hennes romans-sång. Ty man må betänka hur svårt det är för en sångerska, som gått så upp i den sceniska framställningens konst att träffa den rätta tonen för äkta, lugnflytande epik. Och detta gör hon med snillets slagruta ofta nog. Bent af underbart är, att hon kan få fram en så innerlig, hjertegripande verkan på åhörarne med sina folkvisor, då man tänker på hur hon styr ut dem.
Friherre Björnstjerna, Magnus: Ibland de flera skäl, som kunde anföras emot Herr Grefve Gyllenborgs och Herr Oxehufvuds nu uppläste anföranden, vill jag blott nämna ett, att nemligen de Personer, hvilka årligen sammanträda för uppgörandet af Länens MarkegångsTaxa, äro nästan alla Räntegifvare , hvarigenom de, vid bestämmandet af RänteSpannmålebs värde, kunna anses vara Domare i egen sak. Om ofvanbemälte Herrars Förslag skulle antagas, funnes det icke något Correctiv e« mot Räntegifvarnes oskäliga nedsättning af prfö 348 Da* 13 Maji. set på Spannmålen, hvarigenom skulle hända, att Indelningshafvarnes Löningsvilkor kanske blefvo med 50 procent förminskade. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard; Jag förenar mig med Herr Grefve Gyllenborgs och Herr Oxchufvuds nu uppläste anlöranden, så vidt de samma hafva till föremål, att i lika mohn jemna skyldigheterne emellan de Räntegifvare, som skola erlägga TiondeSpannmålen till Kronan, och dem, som skola erlägga den till Embetsmän. Friherre Drufva, Thure: Utom det skäl Friherre Björnstjerna anfört, att Räntegifvare merendels äro ensamme Ledamöter vid Markegångs-sättningen, utbeder jag mig få anmärka, att vid IndelningsVerkefs första inrättning utgeck RänteSpannmilen in natura, men sedermera har den samma, för mera beqvämlighet, efter enskild öfverenskommelse Räntetagare och Räntegifvare emellan, ofta blifvit förvandlad i penningar, och på sådant sätt erlagd. Det förundrar mig ej, att Räntegifvare vilja betala Spannemålen med det lägsta prisom är möjligt, men sådant vore ej billigt mot Indelningshafvarne. Jag anser den tid af 14 dagar, hvarförinnan Räntegifvare bör erhålla For sedel, vara ganska tillräcklig. Bonden vet hvad som honom förestår och bör dä st afpassa sina göromål, att han ej behöfvervid forslandet begagna uttröttade hästar.
St. måtte hos K. ål. j imd, anhålla, dels att, till förtydligande af 4 §• myntbestämningslagen d. 1 Mars i83o, förenämnde stadgande blifyer till allmänhetens kännedom mcddcladt i den kungörelse, sorn i nåder torde utfärdas, ang:de upphäfvande af det, medelst K, kungör, d. 18 Mars 1818, allmänheten tillkannagjfna beslut 0111 inskränkning i utyexlingen af silfver mqt Bankens transportsedlar, delsopk, att, i sammanhang härmed, nödiga föreskrifter för såväl enskild» liqvider sorn för debitering och uppbörd af alla slags skatter och onera må i nåder utfärdas. Hr Lefre'n: Jag tror, attUtsk:s förslag, som bestämdt säger, att alla utgående skatter och onera borde beräknas efter den i i83o års myntbestämningslag fastställda grund, fullkomligen includera allt, hvad Hr Gr. i sitt förslag upptagit. Allmänna regeln i fråga om sådana redactioner som denna brukar vara, att man undviker att nämna några specielia fall för att icke ens gifva anledning tjll den tanke, att några speciella fall behöfva nämnas, då redactionen omfattar alla speciella fall; men jag vill icke motsätta mig förändringen, då den verkar precist detsamma, som Utsk. föreslagit, och jag hoppas, att ingen otydlighet derigenom skall uppkomma, Gr. Frölich: Jag ber att ännu en gång få förklara, att det ej varit någon farhåga hos mig i afseende på tillämpningen af den nu beslutade utvexlingsgrunden eller, rättare sagdt, af myntbestämningslagen af d. 1 Ma rs i83o, som vållat den discussion, hvartill jag gifvit anledning. Det bar varit farhågor inom BondeSt., som jag på detta sätt sökt undanrödja. Då detta varit motivet för det tillstyrkande, som Utsk. gjort och sorn jag endast till redactionen velat förändra, har jag ansett nödigt att föreslå ett sådant förtydligande, sorn kan vara tillfredsställande för dem, som önskat ett stadgande i detta hänseende. Detta har jag ön^ skat anföra såsom svar till den siste värde talaren.
Hemkommen ledsnade han hastigt vid sitt konstkabinett ... han var en man af flygtiga tycken ... förvandlade det derför i penningar, nedref den furutimrade byggning, som sett hans fäder födas och dö, samt uppbyggde af tegel ett ståtligt hus i den tidens stil. Här lefde den gamle krigsbussen glada dagar, lik en medeltidens riddare i sin borg, höll stort stall och förplägade sig och talrika gäster med vin från Rhen och Donau. Ett mycket beryktadt sällskap af förnäma rumlare, kände under namnet Goinfres, hade hos honom ett kärt tillhåll, och i Sjöviks salar ljöd ofta Lorenz von der Lindes skämt, firades de vilde bröderna Horns orgier. När slutligen Drake, mätt af år och nöjen, lades på sin sotsäng, dog han i det hugnande medvetande, att han lefvat ett gladt lif ... vixit dum vixit lœtus ... och efterlemnade åt herr Gustaf, sin enda son, en tom kassa och betydligt kringskurna egor. Gustaf Drake var af ett annat lynne än fadren. Han hade ärft dennes kraftiga natur, men ej hans böjelse för ett gladt lefnadssätt. Vid universitetet, som han lemnade vid fadrens död, umgicks han med ingen. Hans dystra, men fasta blick mötte med uttryck af hat de stolta ynglingar, hvilka, såsom söner af Sveriges högsta aristokrati, vid alla högtidliga tillfällen intogo hedersplatserna framför sjelfva sina åldrige lärare: den mötte med köld alla jemlikar, med spotskhet alla underordnade. Man drog sig tillbaka för denna frånstötande natur, och han sjelf sökte ingen. Han studerade flitigt, men inom lykta dörrar: de enda föreläsningar, han bevistade, voro de då nyss öppnade i anatomien. Man påstod att han läste förbjudna skrifter och i hemlighet dref alkemistiska studier. Hans första åtgärd, sedan han blifvit herre på Sjövik, var att sammankalla godsets samtliga underhafvande och för dem uppläsa adliga gårdsrätten, hvaraf de upplystes om hans rättighet att efter behag tukta dem med slag af spö eller fängelse i gårdens källarhvalf.
Är ett och samma föremål genom flera, icke samtidiga, försäkringar försäkradt för samma fara och för samma tid; då gäller en sednare försäkring endast för så stor del af försäkringsvärdet, som icke genom en tidigare försäkring blifvit betäckt. § 194- En sednare försäkring gäller dock, l:o om, vid dess ingående, försäkringstagaren förbundit sig att till försäkringsgifvaren afstå sina, till följd af en tidigare försäkring, tillkommande rättigheter; 2:o om, vid dess ingående, försäkringstagaren förbehållit sig att göra försäkringen gällande, såvida han ej blifver betäckt genom den äldre försäkringen, till följd vare sig af dess ogiltighet eller af försäkringsgifvarens obestånd; 60 Expeditions-C Iskottets Förslog tilt linderö. Skri/velse, zV.-o i 64. 8;o om den tidigare försäkringen är tagen för annans räkning utan uppdrag, den sednare deremot af försäkringstagaren sjelf, såvida denne, vid den sednare försäkringens ingående, antingen varit om den tidigare försäkringen okunnig eller förklarat sig vilja från densamma afstå. § 195. Äro flera försäkringar slutna samtidigt eller efter hvarandra, och sker eftergift i endera försäkringsgifvarens förbindelser, är sådant utan inverkan på de öfriges rättigheter och skyldigheter. § 196. Hafva försäkringstagare och försäkringsgifvare uttryckligen bestämt ett visst värde å det försäkrade föremålet att dem emellan gälla, utgör detta dess försäkringsvärde (taxerad eller sluten police). Försäkringsgifvaren vare dock berättigad att erhålla nedsättning af det öfverenskomma värdet, om han visar att detta, vid aftalets ingående, betydligt öfverstigit det verkliga värdet, § 197. Ar värdet ej bestämdt genom uttrycklig öfverenskommelse, då bestämmes det på sätt följande §§ stadga (öppen police). § 198. Fartygets försäkringsvärde utgöres af det värde det hade, när försäkringsgifvarens fara började. Till detta värde kan, genom uttrycklig öfverenskommelse, läggas kostnaden för utrustningen, besättningens hyror och försäkringskostnaden, såvida ej dessa kostnader redan äro försäkrade genom försäkring af bruttofrakten. § 199.
I öfrigt hafva Revisorerne, med anledning af hvad i afseende å verkställigheten al RiksHufvud-Bokslutet nu förekommit, funnit sig böra föreslå: att de Verk, hvilkas Räkenskaper för öfrigt skola tjena till grund för RiksHufvud-Bokens uppgörande, måtte varda anhelaldte, att så tidigt hafva deras Hufvud-Böcker afslutade, att något hinder icke må uppstå för Riks-Bokslutet, som bör kunna företagas vid September månads utgång året efter Skatteåret; äfvensom Revisorerne, till befordran af ännu större lätthet vid granskningen och begagnandet af Riks-Hufvud-Boken, trodt, det densamma bör förses med alphabetiskt Register öfver Tittlarne; hvarförutan öfver de förskotter, som af Kongl. Maj:t i Nåder redan blifvit beviljade eller hädanefter beviljas af Statsmedlen, så väl till framdeles redovisning på obestämd tid, som lill ersättning under vissa föreskrifna vilkor, synes böra, sedan vederbörande Auloritet uppgifvit förhållandet härmed, i anseende till de red in utgångna för - 5 24 Riksens Ständers skotter, upprättas cn så beskaffad förteckning, suni i tvänue särskilda afdelningar upptager förskotter till ersättning och sådane till redovisning; och hvilken förteckning hör såsom Bihang åtfölja Riks-IInfvudboken samt från ena året till det andra utbalancera förskotten, tills återbetalning skedt elier de föreskrifna villkoren blifvit uppfyllde, då det i förteckningen anmärkes till upplysning för Riksens Ständer eller deras Revisorer. Och lära Riksens Högh Ständer, så vida de vid slutlig pröfning af detta ämne godkänna hvad nu föreslaget blifvit, om antagande af den i Kongl.
Ordningen yrkat att Acterne böra insändas, för att af Ståndet pröfvas. Jag vill i anledning deraf fästa Ridderskapets och Adelns uppå märksamhet på den tidpuncct, då Ståndens pröfrings*rätt i sådana frågor mträffår, nemi. näc Constitutions.Utskottet, enligt 107 §. anmält något Stais-Räd eller föredragande Stats-Secreterare, denna pröfning äfvenväl då, är inskränkt till bedömmande af den fraga, huruvida Ri» kets väl kräfver, att Rikets Ständer begära dea eller de ifrågavarande Personernes endtledigande frän deras irinehafvande Förtroende-Embeten. Hvad åter angår , att Utskottet bordt inkomma med ett serskilt Betänkande, finnée jag dertill ej någon anledning. Utskottet bär i min tanka uti sitt Betänkande redan tillåtit sig att anföra motiver, hvilRidd, och Ad, Fröt. JF R, 2 AJd: $9; 49» Ben 25 April. ka der icke bordt anföras, emedan Utskottens ifrågavarande Betänkande endast är att anse som en anmälan, hvilken ej kan komma under någon slags öfverläggning. Som nu af Utskottet ingen anmärkning, enligt 107 §. RegeringsFormen blifvit gjord; så kan icke heller någon Ståndens pröfning nu äga rum. Jag förmodar alltså, att Herr Grefven och LandtMarskalken icke kan göra den äskade Propositionen. Herr Pahlman, Otto Fredric: •f hvad flere Ledamöter yttrat samt då, enligt hvad Friherre Cederström jemväl medgifvit, Riksens Ständer älven efter 107 §. i vissafall äga pröfningsrrätt ; men Utskottets Memorial icke iemnar någon underrättelse, huru frågan blifvit af Utskottet ansedd, förenar jag mig med de Ledamöter, som yrkat äterremiss. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf ••
St:r anslagit medel, högst få sjukdomsfall der inträffa. Sistberörda förhållande kan vitsordas af läkaren på stället och inhemtas äfven af åtskilliga broschyrer. Uti en broschyr intygar samme läkare, Prolessor Sundevall, bland annat, att sedan de nya lokalerna blifvit uppförda, har i afseende å helsotdlståndet en sä väsendtlig förbättring iriträdt, att han numera nästan har ingenting att der för helsovården ombesörja. Anmärkningen orri ställets osundhet och elevernas sjuklighet synes sålunda vara tendigen obefogad. Jag anhåller om bifall till punkten. Ilr Montgomery, Robert: Den anmärkningen att byggnaderna vid Ultuna blifva mycket dyra, har redan tillförene blifvit framställd. Efter uppförandet af ladugårdsbyggnaden derstädes gjordes nemi samma erinran. Särskilda omständigheter gifvas dock, hvilka vid bedömmandet af sådana byggnads-anslag måste tagas i betraktande. Till en början äro alla byggnadsmaterialier dyrare vid Ultuna än vid många enskilda egendomar. Uti andra trakter eger man nemi. ofta tillgång på timmer för godt pris eller på kalk, så att man kan göra gjuthus. Tillgången åter på gråsten uti andra orter behöfver jag väl knappt påpeka. Följaktligen kan man på alla dessa ställen bygga billigare än vid Ultuna, der man icke har nämde materialier. En ytterligare orsak, hvarför kostnaden för sådana byggnadsföretag måste blifva dyrast vid statens egendomar, är att man väl måste dervid afse, att byggnaderna derstädes med ändamålsenlighet och inredning elter sednaste tids fordringar, förena ett visst prydligt utseende. Att vid uppförandet af t. ex. byggnader för ett institut iakttaga den största möjliga sparsam het, samt att dervid icke fästa något afseende vid prydligheten, är efter milt förmenande ganska litet välbetänkt. Att behofvet af denna stallbyggnad förefinnes, lärer väl vara obestridligt; och jag är förvissad att man, vid kostnadsförslagets granskning, tillsett att utgiften för detta arbete må blifva så ringa som möjligt. Jag yrkar derför bifall till Utsk:ts förslag.
Den 22 Januari f. ni. 349 gora skulle genom en friare handel med utrikes varor, äro Vi i nåder betänkte att laga de emot lurendrejerier utfärdade förordningar under närmare pröfning, samt igenom en sträng tullbevakning och flere anstalter förhindra införsel af utländska förbudna tillverkningar; oell gore Vi oss äfven det säkra hopp, att begärelsen dertill lärer i samma mun aftaga, som de inhemske i Vårt särdeles nådiga nöje uppbringas till godhet och fullkomlighet. Det alle, som vederbör,” etc. R. o. Ad. torde icke förgäta, att i 1772 års Reg.F. finnes ingen § fullt motsvarande den 10 § i 1809 års grundlag. Denna sistnämnde innefattar orden: ”Konungen hör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvis» och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig frihet och välfärd, utan lian lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, ulan ransakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta,’'"' etc. Efter uppläsning af denna §, torde det förefalla besynnerligt nog, att samma Ständer, sorn skrifvit densamma, hafva efter 1S09 begärt författning om husvisitationer, till upptäckande af olofligt gods och den brottsliges gripande innan dom i målet fallit; men Guslaf III, mine Hrr, som icke hade detta lagstadgande för sig, Han fann, att Svenske medborgarnes frihet och säkerhet fordrade förbud mot hvad de regerande Ständerne mellan 1720 och 1772 flucluationsvis förordnat i delta ämne.
Äfven mot den andra af de omförmälde principerne för en ränteförenkling, eller att omsätta de mångfaldiga persedlarne till några få, hvilken princip lades till grund för Eders Mnj:ts nådiga proposition i ämnet vid sednaste riksdag, hafva anmärkningar icke uteblif\it. Det kan ej heller bestridas, att en dylik omflyttning af räntepersedel' skulle kunna 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 59. medföra en betydlig rubbning i förut varande skalteförhållanden, och att denna rubbning, så vidt framtida omständigheter kunna förutses, och så vidt fordna tiders erfarenhet må tjena till någon ledning för omdömet, sannolikast torde komma att småningom medföra någon stegring i skattebeloppet och således lända de skattskyldige till skada i stället för gagn, hvilket äter helt och hållet strider mot åtgärdens ändamål. Någon farhåga i detta afseende var måhända också förnämsta orsaken, hvarföre detta förslag vid föregående riksdag icke i betydligare mån svnles vinna Rikets Ständers sympathier, eller af dem bifölls; ocii af dessa skäl anser jag mig också icke böra i underdånighet tillstyrka Eders Maj:t att nu förnya omförmälde förslag. Äfven en förmedling af de begge nyssnämnde förenklings-methoderne har varit ifrågaställd på det sätt, att hälften af grundräntornas belopp skulle en gång för alla fastställas i penningar, och den ai dra hälften omsättas i spanmål ooh smör medelst den så kallade skatte riksdalern. Man anför, såsom skäl för en sådan fördelning, att derigenom en billig jemnvigt skulle åtsadkommas, enär den skatteförminskning, som kunde uppstå på den ena hälften, skulle komma att motvägas af en motsvarande stegring å den andra. Men ehuru denna idé må synas ligtig, såsom en allmän sats, inträffar likväl icke det påräknade resultatet i verkligheten, så vida ej de befarade rubbningarne å båda sidor alldeles motsvara hvarandra, hvilket efter all sannolikhet, likväl icke kommer att ega rum, ty omhvälfningar i penningevärdet inträffa vanligtvis hastigt och i stor skala, då deremot varuprisernas allmänna förändring endast sker småningom, och till ringare belopp.
JLånutvägens begagnande eller icke beror af fritt Val , och den , som anser ett sådant liqVida-< tionssätt besvärligt , torde visserligen ej helleflj vara i serdeles behof af Fåne-biträdet, Men då meningarne, i afseende på detta* Uppgifne Förslag, varit delade, samt, vid anställd votering häröfver, Två Stånd Slädnät mot Tvål Stånd, så ankommer på Rikets Högloft. Ständers^ omedelbara pröfning och afgörande, huruvida pä de Fastighels-Lån, hvilka föi åren 1819 och 1S20; komma att utgå, Tre Procent i Silfver skola, pä' sätt föreslagit blifvit, äriäggas eller ej, 2:o Odlings-Län. Rikets Högloft. Ständer änslögo Vid 18 i års Riksdag till Ödlings-Lån J00,000 B:d årligeril från och med 1815 till och med år 1820, mot Två Procents ränta och En femtedels årlig alf-* betalning på Capitalet. Vid 1820 års slut upp-* går Odlings-Lån Capitalet till Goo,ooo R:d och. Silläng till Rihf-St, Prat. 1817—18181 Sami, Ntr 29, 5«>j 218 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. derest den inflytande femtedelen får circulera för enahanda ändamål, blir årliga omsättningen 120,000 R.d. Me-l en fullkomligare verkställighet af desse Iiåne-biträdens meddelande kunna de visserligen blifva af verklig nytta, och hafva i anse. ende till deras skyndsammare omlopp, företräde för fastighets !,anén, men utan den yttersta uppmärksamhet, hvilken bör vidtaga i sjelfva Orten där de skola användas, blifva de egentligen blott jen Discont-Utredning, till Ränte-foten utrnäikt förmånlig för dem, sorn deraf komma i åtnjutande. Uti ett särskildt Betänka de har Banko-Utskottet närmare utvecklat detta ämne, hvarföre det här icke omständeligen vidröres.
Inrättningen hade nemligen endast med svårighet kunnat ät sina medel bereda nöjaktig läneafsättning, fastän till och med den utväg blifvit försökt, att tjenstemän från Kommers-kollegium begifvit sig till Norrköpings ullmarknad, försedde med Ull-diskontens penningar, för att der med någon större framgång hålla dem tillhanda. Kreditivet hade icke behöft ens till hälften anlitas. År 1855 uppgick utlåningen till 32,430 R:dr Runt, fördelade mellan 8 personer, och är 1857, dä fondens utlåning var störst, till 110,745 R:dr s. m., hvaraf 17 personer erhållit del. Sällan inträffade, att någon ullproducent anmälde sig till låns bekommande, och under är 1861 hade Ull-diskonten icke förvärfvat någon enda sådan gäldenär. Af den vid samma års sjut på säkra händer utestående lånesumman, 93,144 R:dr 33 öre, hade under årets lopp utlemnats, på grund af företedda betyg om upphandlad ull, 14 lån ät klädesfabrikanter, hvilka således blifvit på detta sätt gynnade för sin visade benägenhet att köpa ull för sina egna klädesfabrikers behof; och motionären har. på alla dessa skäl, ansett, att Rikets Ständer icke borde ”tillåta denna lilla, onyttiga inrättning att längre fortfara”.
Uti skrifvelse den 30 nästlidne Mars har Dom-kapitlet i Hernösand underdfinigst förmält: att, sedan till följd af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii under den 24 November 1857 meddelade föreskrift, Kongl. Majtts Befallningshafvande i Norrbottens län utsatt auktion till utarrendering för Kongl. Maj;ts och Kronans räkning af skolebordet i Arjeplougs Lappmarks-församling, Dom-kapitlet bos Kongl. M8j:ts Befallningshafvande anmält protest emot berörde åtgärd, med yrkande, att bostället måtte upplåtas till begagnande af skolmästaren i och för hans tjenst; att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande å denna Dom-kapitlets anmälan ansett sig icke kunna fästa vidare afseende, än att vid arrende-auktions-protokollets insändande till Kammar-kollegium anmäla Dom-kapitlets protest; samt att Kammar-kollegium till svar å berörde protest meddelat, att då, enligt föreskriften i nådiga Brefvet den 9 September 1818, skolan i Arjeploug upphört, och skolebordet derefter varit för Lappmarks Ecklesiastik-fonds räkning utarrenderadt, intilldess genom nådiga Brefvet den 28 November 1835 i allmänhet förordnats, att ali för nämnde fond tillförene särskildt anvisad uppbörd skulle ingå i specialräkenskaperne och såsom statsmedel levereras till vederbörande ränteri, samt berörde skolebord lill följd deraf allt sedermera stått under Kronans fria disposition och för Statsverkets räkning blifvit utarrenderadt, äfvensom, ehuruväl Lappskola blifvit i Arjeploug ånyo inrättad, om gällande reglemente för Lappmarkens Ecklesiastik-verk ansågs icke innehålla något berättigande för skolmästaren i Arjeploug att åtnjuta annan förmån än fria husrum i skolhuset, Kammar-kollegium pä dessa grunder och med åberopande deraf, att någon förändring af föreskriften i Kongl. Bih. till K. St. Proposition M 64.
V. 5o. i.’ — ämnen dertill, på något sätt tillarbetadc, Y. 20. 1. Lakritz, i5. — Rot eller Glycyrhiza, Io. Lampor af alla slag, V. 5o. r. Lampvekar, V. 3o, 1. Lancetter och Snäppare, se Instrum. Fältskärs. Lane, oäkta, se Messing. Laqueradt arbete, alla slag, L. V. 25. 1. Lavetter med eller utan beslag, V. 50. X, — af jern, se jern. Leksaker, se Niirenbergcr-Kram, Lera, alla slag, 1. 1. Limm. — Draglimm, 5o, x. — a8 — Limm. — Fogel, 3o, — Husbloss, 25. Limoner friska, 5o. — saltade, V. 5o. — Saft, 5o. Lin, häckladt och ohäckladt, finare och gröfre. 3o, I. — Credit-upplag 100 Linön, se väfnad af Linne. Linsen, 5o. 1. Liqueurcr på flaskor, L. V. 00, I. Ljus, — Talg, L V. 5o« I. Credit-upplag 5oo #. 1. — Vax, gula, L. V; 5o. 1. Credit-upplag 200 #. i* •— hvita eller af Spermaceti, V. 3o. 1. Credit-upplag 200 #. u Ljuskronor alla slag, L. V. 5o. I. Ljusskärmar alla slag, V. 25. 1. Luktvatten alla slag och Ungerskt vatten, V. 25. I. Lumpor, V. I. 3o. Luntor, V. 25, 1. Läder mer eller mindre beredt. 1 — Såloch Blankläder, samt barkade hudar och skinn, alla slag och från alla orter, V. 25. 1. — Carduans-skinn, L, V. 3o. 1.