Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag begagnar detta tillfälle för att hemställa till Utskottens och, efter dem, till Ridderskapets och Adelns bepröfvande, huruvida ej, derest någon förändring sker med Allmänna Magazinslnrättningen, deri fond, som då mera ej kommer att för denna inrättning användas , må genom tillökning af anslaget för Fastighets-lånen, komma Landtmannen tillgodo , och såmedelst i någon mon ersätta hans förlust genom förlorad visshet om afsättning å sin product. — ,103 2 Den i 9 Julii e. nit Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard: Jag får till en början förena mig med de värde Ledamöter , som förklarat det vi, vid antagandet af Hufvud-grunderne , icke i och med detsamma betagit oss rättigheten att granska och efter pröfning antaga eller förkasta de sammansatta Utskottens förslag i detaillerne, och följaktligen ej eller det , sora rörer Odlings-lånen. Men jag medgifver gerna, att man kunde gifva dessa lån ett annat namn, emedan de icke borde bestämmas blott för den egentliga odlingen af jord, utan äfven för plantering på slättbygden, sundare boningars inrättande m. m. T alla fall utgöra de ett undsättnings-medel, som för närvarande är högst nödigt för en del Jordbrukare , synnerligen de , som vilja åstadkomma en betydligare förbättring af deras jordbruk. Sådana lån Öka productionen af Jordbrukets alster , minska således importen deraf, och bidraga derigenom till en lägre cours eller åtminstone förekomma dess stigande af importen så väl af säd som victualier &
Jag är nog den han är mest tillsammans med», sade gästen stillsamt i det han slog sig ner på den sittplats hon med en rörelse af handen anvisat honom. »Vi trifvas så godt med hvarandra. Det kommer sig kanske af att vi äro så olika.» »Ni har säkert känt honom länge?» »Sedan han kom till Stockholm. Det är nu tre år sedan.» »Jag tror nog han nämt ert namn någon gång; men han är icke mycket meddelsam.» »Nej. Vill man veta något af honom får man dra det fram med en tång så vida han inte är särskildt i stämning och det händer inte ofta.» Der låg i sjelfva det sätt, på hvilket han talade om William, något som med ens eröfrade moderns hjerta. »Är han lika sluten mot er som mot mot andra?» afbröt hon sig. »Han är visst sluten mot alla. Inom sig skakades modern af en nervös ifver. Om hon kunde vinna denna menniska var det som att få en sidodörr öppen till sonens egen verld, som han tycktes hålla så omsorgsfullt tillsluten för henne. »Han förefaller så allvarsam», framkastade hon som en likgiltig anmärkning. »Eller rättare: hans skämtsamhet har ingenting af ungdom och glädje.» »Nej. Jag tror aldrig han varit ung. Han var tjugutvå år när vi träffades först och redan då hade han sin typ färdig.» »Sin typ?» »Ja. Jag menar detta kalla, försmädliga. »Tror ni det är konstladt?» frågade hon hastigt i det hon såg upp. »Konstladt är kanske inte rätta ordet. Det är hans sätt att vara. Vi nutidsmenniskor ha ju alla ett med omsorg utarbetadt sätt att vara. Hvar och en väljer förstås det han anser bäst i öfverensstämmelse med sin natur.» »Tror ni då han af naturen är sådan?» »Nej. Snarare motsatsen. Jag tror att han i sjelfva verket är sällsynt vek och blödig och att han valt sin mask derför, att den skyddar.» »Tror ni han haft någon sorg?» Hennes stora hand hvilade på bordet och hon betraktade uppmärksamt en liten fläck på dess skifva. Hon gned den af med fingret utan att se upp. »Antagligen har han haft det. Det ha ju alla.
Grefve Horn: Jag erkänner, att jag förbisett andemeningen i detta moment, intilldess jag af Friherre Kantzous och Herr Rosenblads yttranden funnit den vara, alt bela lånet skulle upptagas på en hand. Detta kan jag alldeles icke gilla, utan instämmer med Friherre Rantzou deri, alten hvar må ega frihet att på bestämda vilkor anmäla sig till försträckande af lånet till större eller mindre belopp, men minst 5ooo R:dr. Ej eller kan jag frångå yrkandet, att i denna Punkt måtte bibehållas den bestämda föreskriften för Fullmäktige rörande kungörande i Utländske Tidningar om anbud på Iånels försträckande, Den 4 Mars. Herr Cederschjöld: Herr Rosenblad har ganska rigtigt erindrat, att, enligt Utskottets förslag, en långifvare skulle förlora de såsom säkerhet deponerade 2~ procent, derest lian brister i fullgörande af sine åligganden på bestämd tid. Men ingen ting finnes stadgadt, huruvida han derjemte förlorat rättigheten att sedermera fullgöra Jefvereringen af lånet. Är meningen, att han på samma dag blifver denna rättighet förlustig, så är det för hård t och obilligt. Någon sednare prasscriptionstid bör bestämmas, hvarinnom det är långifvaren öppet att fullgöra sina förbindelser; och den jag föreslagit synes mig ganska lämplig. Friherre Sprengtporten: Om det vore tänkbart, att detta lån kunde upptagas inom landet, skulle jag ingå på Friherre Kantzous åsigter och förslag. Men då sådant är alldeles omöjligt, finner jag den af honom föreslagna upplånings-rätten ej medföra någon nytta, utan tvertom den skada, att större speculanter skulle derigenom aflägsnas, concurrencen minskas, och lånevilkoren blifva för Staten mera betungande, om icke oantagliga. Jag delar Herr Rosenblads åsigt i denna del, och förenar mig med honom i anhållan om proposition till antagande af den redaction Herr Lefrén föreslagit. Herr Thanij TVolrath: Emot Friherre Den 4 Mars. 247 Kanlzous förslag har jag att göra en invändning.
I anledning af hos Riksens Ständer väckt motion om vidtagande af mått och steg till be« Stämmande af Glasoch Porcellaines-Förares samt Smideshandlares handels-rättighet, och förekommande af de olägenheter, sorn åtfölja deras obehindrad^ kringstrykande i landet, få Riksens Ständer härmed till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna de önskningar hvarom de sig, rörande detta ämne, förenat. Riksens Ständer hafva funnit, att den fri; het Glasoch Porcellaines-Förare samt Smideshandlare nu hafva, att under kringstrykande i landet föryttra sådana manufactur.varor, för den enfaldigare delen af Allmogen är i högsta måtJ to skadlig, emedan tillfälle derigenom lemnäs åt illasinnade personer, att under föregifvande att försälja sina varor, hvilkas värde merändels uppgår till ett ganska ringa belopp, pä hvarjehanda sätt bedraga Allmogen: att desse Handlande, under deras resor med hustrur och barn, alltid ligga Allmogen till last: att, genom lättheten att på detta sätt vinna nödig utkomst, en mängd arbetsföra personer dragas från idkandet af jordbruk eller andra gagneliga näringar, till ett yrke, sorn icke vägnar II. N. Schivan. h. t. Talman. vägnar lhars Olsson, n, v. Talman. Uppläst hos samtéliga Rifcs-Stånden d. II Maj, Den 11 Maj: icke g ifver hvarken Staten eller dess Medborga’ re någon vinst af sådan beskaffenhet, att den ej å annat sätt mycket bättre kunde varda ersatt. Riksens Ständer hafva derföre ansett nödigt, att så väl den oaconotniska som moraliska skada, hvilken genom ifrågavarande handels - rättighet tillfogas Riket och dess Invånare, medelst passande föreskrifter, måtte afhjelpas. Rå vid ett nogare öfvervägande Riksens Ständer ytterligare funnit, att de i afseende härå redan utgifne f örfattningar icke medfört den åsyftade verkan, utan på mångahanda sätt sorn oftast öfverträda?, hafva Riksens Ständer funnit anledning till den förmodan, att ehvad stadganden än ina göras, för att
Jag finner icke tillräckligt skäl dertill; hvarföre jag skulle anhålla om afslag, derest icke jag trodde att de afskrifter', hvarom jag talat, vore Den 18 Oktober f. ni. 327 nyllige, och för hvilka kostnaden ej på långt när kan blifva så betydlig, sora tryckningsutgiften är uptagen att utgöra. Jag torde således vördsamt få hemställa, att R. o. Ad. täcktes återremittera Betänk., på det att Riddah.Utsk. mätte komma i tillfälle föreslå den af mig nyss omnämnda kopiering, med upgift öfver hvad det månde kosta. Frih. Raab, Adam Christian: Jag npträder i syftning, att begära bifall till Ridd.Utsk:s Betänk. De skäl, hvilka framlagts af Frih. Cederström, kunna icke öfvertyga mig om att Utsk. orätt förfarit. Frih:n har trott att det åsyftade ändamålet skalle vinnas genom tvenne afskrifter af ifrågavar:de handlingar, att förvaras, den ena i Lund och den andra i Upsala. Ett af ändamålen skulle derigenom onekligen vinnas, nemi. att man räddar ifrån förgängelse dessa dyrbara handlingar; men det andra ändamålet, nemi. att få dessa handlingar kända bland allmänheten, skulle derigenom icke vinnas. Låt vara att de äfven skulle på detta sätt komma att finnas på Hera ställen i Riket, så tror jag likväl icke att mången beger sig till dessa ställen för att studera ifrågavar:de handlingar, men deremot om de trycktes i bokform, så att en hvar kan lägga sig till en dylik samling och hafva den att rådfråga emellanåt, så tror jag, att ganska många skulle komma att taga kännedom om hvad som har passerat vid våra Riksdagar i en förgången tid. Att en sådan kännedom är nyttig kan jag icke annat än finna. Att den är nyttig för heta landet såsom historisk kunskap är ostridigt, att den är nyttig för Riddarhuset och för detlas eget anseende torde icke heller kunna, aldraminst af den ridderligt sinnade siste värde talaren, bestridas. Frih. Cederström har sagt, att man icke skulle kunna göra sig förvissad om kapitationsafgiftens bibehållande.
I Köpenhamn fortsatte hon att skrifva. Hon fick ett par berättelser tryckta i Tilskueren; de väckte uppseende, Greorg Brändes skref en förmånlig recension, och hon fick en samling smärre noveller tryckta på Gyldendalske boghandels förlag under den gemensamma titeln / Moll. Men sedan mulnade det igen. Förläggaren, den äldre Hegel, som alltid trott på hennes begåfning och visat henne vänlighet, dog, och hans son visade sig mindre hågad att trycka hennes alster. Hennes senare böcker ha utgifvits på norskt förlag. Det är under dessa år märkvärdigt att se, med hvilken seg lifskraft hon är utrustad. Det som hon i Paris kallade sitt » lättsinne » har allt framgent hållit henne uppe; hvar gång det har sett allt för dystert ut, har hon brutit sig väg ut i det stora, rikare pulserande lifvet i utlandet; hon har varit i Frankrike, i England, i Tyskland, i Italien, och hon har sannerligen aldrig legat på latsidan därute. Alla tillfällen till utveckling och bildning, som de stora kultursamhällena erbjuda, har hon gripit och nyttjat med en girigs begär. Allt kunde hon hinna med. Teatrar och museer, föreläsningar och folkmöten, och först och sist de stora biblioteken — öfverallt fanns hon. Det är lätt att skönja i hennes senare författarskap, att hon sett mycket af lifvet och på nära håll. Där är i hennes böcker en summa af lifserfarenhet, som ibland kommer en att tänka på George Elliot. Man får något af detta intryck af mogenhet, af lefnadsvisdom, som gör den engelska författarinnan så tilldragande att läsa. Det är samma vidd i lifsåskådningen, samma öfverlägsna och därför milda uppfattning. Men det är ej samma bredd; det tycks ej som om hon, hittills åtminstone, vunnit samma intresse för allt mänskligt, som utmärker George Elliot; hon har koncentrerat sin författarekraft på hufvudsakligen ett enda lifsproblem, som visserligen är det mest centrala af alla, nämligen personlighetens frigörelse, personlighetens rätt att lefva sitt eget lif. I alla hennes senare böcker behandlas detta ämne. Som oftast är det — här som i lifvet — den kvinnliga personligheten, som ligger under; men den kanske mest lyckade af hennes romaner På Fuglevik skildrar dock, hur en manlig personlighet smulas sönder i en kvinnas hand.
Jag vill ej upptaga tiden med en votering, som icke kan leda till något nöjaktigt resultat; utan instämmer i Hr Lefréns reservation. Frih. Cederström, Claes Rud.: Jag instämmer i Hr Lefréns och Gr. Gyldenstolpes reservation. 8:de punkten: Förslag, väckt i Const.Utsk., ang:de representationsrättigheten för Stockholms stad. Riksda gs-or drängen. § J4. Hufvudstaden Stockholm välje 10 riksdagsmän af stadens borgare elter magistratspersoncr. Valen böra förrättas af 50 electorer utsedde bland borgerskapet efter lika klassifikation, som stadens femtio äldste. Till elector eller riksdagsman af borgerskapet i Stockholm är ingen annan valbar, un den, som varit 3:ne är borgare derstädes och betalar minst 5 Riksdaler till staden i ärliga utskylder. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Som jag hört, att äfven denna punkt lärer vara afslagen förut, så inverkar det föga hvad beslut R. o. Ad. i sjelfva saken härstädes fattar; men jag kan ej undertrycka min öfvertygelse om delta mom. I sjelfva verket lärer det vara fullkomligt likgiltigt huru dessa val tillgå, om der in2 H. 13 104 Den 19 Januari e. m. komma någre minuthandlare eller någre grosshandlare mer eller mindre. Det är ock ej dervid jag vill fästa mig; men jag förmodar att denna punkt egentligen af föreg:de Const.Utsk. blifvit föreslagen för alt dermed i smått börja med hvad man sedan skulle säkerligen vilja öfvertaga i stort, nemi. den allmänna valprincipen. Som jag hvarken är, eller kan blifva, någon anhängare af denna princip, sä får jag anhålla om afslag pä äfven detta mom. Hr von Hartmansdorff: Det förhåller sig verkligen så som Frih. Stedingk nämnt, alt valen till riksdagsmän för borgerskapet i Stockholm hittills varit klassval, emedan de särskilda klasserna inom Stockholms borgerskap (nemi. magistratsperson^-, grosshandlare, fabrikörer, minuthandlare samt embeten och liandtverkerier) hafva valt sine riksdagsmän 10 till antalet. Lika med Frih.
Och det synfes motionären klart att undervisningen i de särskilda yrkena vid denna inrättning endast då kunde med hopp om gagn bedritvas, när der funnes tillgång till sådana föremål, genom hvilkas betraktande theorierna och methoderna göras begripliga; hvarföre de materialer till ett Industri-museum, sorn förefunnes i Doktor Hambergs samlingar, för denna undervisningsanstalt vore lika önskvärda som ovärderliga. — I följd häraf och då, enligt motionen bilagdt, af Professorerne C. Palmstedt och N. J. Andersson samt Föreståndaren för Svenska Slöjdföreningens skola A. Björkman meddelat intyg, Doktor Hambergs samlingar af rudimaterie]' och förädlade naturprodukter, tjenande att förtydliga det industriela arbetet, dels såsom samlingar i och för sig, dels med tillhörande förvaringsmedel, vore af ett så högt värde, att deras anskaffande på annat sätt åt de institutioner, mellan hvilka motionären ansåg dem böra delas, skulle erfordra betydliga summor, hvilka af nämnda inrättningar hvarken nu eller framdeles utan utomordentliga ansträngningar kunde beredas; då deras förvarande dels såsom tillägg till Riks-musei naturhistoriska skatter, dels såsom undervisningsmedel vid Svenska Slöjdföreningens skola gåfve visshet derom, både att de blefve på bästa sätt vårdade och förökade samt lämpligast komma den bildningssökande allmänheten till gagn; samt då Doktor Hamberg i och för dessa ändamål hembjudit dem för en summa, som måste anses ringa i jemförelse med de omkostnader och uppoffringar han gjort för deras åvägabringande, har motionären föreslagit, att Pikets Ständer ville besluta, det de af Doktor Hamberg till offentligt gagn hembjudna samlingarne af naturoch konstprodukter måtte för en summa af 9,000 Hulr R:mt inlösas för att fördelas mellan det naturhistoriska Piks-museum och Svenska Slöjdföreningens skola i hufvurlstaden, att der till allmänhetens och undervisningens gagn uppställas, vårdas och förökas. Afven under antagande, ett de omförmälda samlingarne äro af stort värde, — en fråga, den Utskottet icke tilltror sig att bedöma, — har Utskottet dock ej kunnat motionärens förslag understödja.
Emellertid åtskilliga tyda med beklaganden pä, poetisk ha att åtminstone tåftan anledning ingått, med än der häraf hvilka tyckas ej intresset för en fällorna någon kunna väl ändå egentligen fördel flugorna användas förekomma besväret med att annorstädes, så en gros, Det var emellertid tvänne förenade medel, som till sist lemnade godt resultat — gast möjlimörker i rummet, der flugorna hufvudsakligen ver. grasserade, och persiskt Till den ändan insektspulfanbringade stuguoch trappfönstren vi skjutbara i förförhängen af lätt mörkgrönt ylle och höllo äfven i boningsrummen persienner och gardiner fälda så länge som möjligt. Flugorna ledas i skumrasket, kretsa lojt omkring, gifva sig helst ut i det en fria och slå girigt ned öfver det med gummibollspruta fönster, dörrar och väggar fördelade insektspulfvret. Tyvärr må- ste man tålmodigt på hålla i med detta medel under hela flugtiden; äfven är af vigt att om våren sopa skenbart tillsammans liflösa och bränna upp de flugor, som befinna sig på vindar, kontor och mellan innanfönster. saknas. Första solstråle skall annars väcka dem till munEfter åtskilligt Redaktionen täfling öfvervågancle beslutit för har derför I d u n s sjette uppställa förljande pristvänne ämnen: tert lif. äro Flugkoppar med strutar och punsch äfven ganska åtminstone hvar effektiva, annan men dag måste då förses med ny man anordna spiritus. Om konsten i hemmet. Uppsatsens omfång 2. Ett högst 15 för fem högst Idun 5 spalter.) lämpligt strofer (Pris 30 kr. eller poem om (Pris verser. kr.) Täflingsskrifterna, hvilka dast en sida af papperet seglad namnsedel insända inom baksidan af och utgången konvolutet skrifvas och förses signatur, af juni bör pä enmed förskola vara månad. tecknas A ordet: Täflingsskrift. På lämpliga ställen borde nästen för svalorna, som anställa framgångspå allt, rik jagt Nu ser man ofta, att de i dess ställe ofredas och deras ned väggarne.
Landtm, om propos., och hos R. o. Ad., om bifall till Utsk:s betänk. Det af Hr Lagerhjelm anförda skäl är visserligen välgrundadt, nemi. att, då behofvet är erkändt såsom oundvikligen nödvändigt och behöfligt, att årligen utgå till ett bestämdt belopp, ett anslag dertill borde på 01 dinarie-stal uppföras; men då StalsTJtsk. för det närvar, ej har ansett sådant görligt, och en af Utsk;s ledamöter här inom Ståndet ytterligare uppgifvit orsaken, som ligger till grund för StatsUtsk:s betänk., och hvilka skäl äfven i betänk, anföras; så kan jag ej tro, alt en återremiss till någonting kunde tjena, eller att StatsUtsk., i anledn. deraf, skulle förändra sin åsigt. En återremiss sknlle medföra den olägenheten, att en ytterligare tidsutdrägt derigenom uppkomme, och då det är af högsta vigt, att denna fråga snart afgöres, emedan alltsedan den 1 Januari intet anslag till detta ändamål funnits, oaktadt elt sådant anslag för ifrågavar. matim ättnings bestånd är alldeles oundgängligt; så får jag vördsamt hos R. o. Ad. anhålla om bifall till Utsk:s betänk., sådant det nu af Utsk. blifvit afgifvet. StatsUtskrs utlåt. N:o 4°8 bifölls. Till pröfning företogs Stats-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Ulsk-.ns sedan den 9 sisth December på bordet bviiande betänk. JV:o 8g, ang:de anstalter för en förbättrad fångvård, genom ombyggnad eller förändrad inredning af fängelserna samt i detta afseende ifrågaställa statsanslag. Hr af Sillen, Wilh. Gideon, begärde att Hr Ekholms reservation måtte uppläsas, hvilket skedde. Hr af Sillen uppläste derefter följande:
Belrofvet, alt eftersträfva den sednare, skulle, i vårt faltiga land, gifva rikedomen ännu mera vigt, och föranleda likgiltighet förde personliga egenskapernas utveckling och för», ädling äfven hos qvinnan, I hvilket samhälle se vi medborgerliga dygder mera blomstra, personlig duglighet mera utbildad, och det husliga lifvet mera lyckligt än i England, hvarest äldste sonen älfver föräldrarnes förmögenhet ostyckad, och de yngre barnen, af båda könen, egentligen icke få annat än uppfostran. Men denna erhålla de också desto baltie; ty fadren har, genom den ärfda förmögenheten, kunnat gifta sig tidigt, öfverlefva barnens ungdom, och gifva dem alla, i mån af sina ostyckade tillgångar, lika god uppfostran, fastän arfvet blifver olika. Derföre ser man så ofta, att de yngre sönerna i England, hvilka behöfva söka Statens tjenst, eller ingå i näringarne, utmärka sig så fördelaktigt, genom kunskaper och skicklighet. Den man, som nu äger det berömdaste namn i England, och som står i spetsen för dess Styrelse, är just en sådan yngre son, sorn träd t ur sin faders hus, utan utsigt till a rf. Hvad döttrarne beträffar, så är det en allmän sägen, att man i England lättare finner en man med 10,000 ' i årlig inkomst, anén flicka med lika summa i capital; och få må - Ben 11 November f. m. 121 sle, till följd af arfsLagen, de flickor vara, sorn der äga någon förmögenhet. Likaså måste det följaktligen förhålla sig med de ägtenskap, som för penningar ingås; och ingen återkommer från England, utan att prisa det förhållande, som der äger rum mellan ägta makar. För ägtenskaps knytande är det ock likgiltigt, på hvilkendera» sida förmögenheten finnes. Blott utväg på någondera gifves till bergning; så uteidifver sällan ägtenskaplig förbindelse. Men att då, likasom i England, rigta förmögenten åt mannens sida, hvarigenom ägtenskapets ändamål synes säkrast vinnas, är följaktligen det rälta.
Eftergift å ränta och provision till vissa låntagare i Statslåne-fonden. trädesvis lemnäs mot säkerheter, som antingen grunda sig på inteckning i fast egendom eller utgöras af förskrifningar, utfärdade af Föreningar med solidarisk eller på annat tillförlitligt sätt garanterad gemensam ansvarighet eller ock bestå af i säkert förvar nedsatta varor af den beskaffenhet, som i åberopade punkt närmare angifves, så har likväl, efter hvad 1839 års Revisions-berättelse gifver vid handen, af det från Statslåne-fonden vid Låne-kontoret i Malmö under år 1838 utlevererade lånebelopp 2,982,150 R:dr icke mindre än 2,138,450 R:dr i 732 särskilda lån blifvit mot namnsäkerhet beviljade; såsom orsak hvartill Låne-kontorets Direktion, uti infordrad förklaring, väl hufvudsakligen anfört, att' Direktionen, som i början genom tillämpning af Rikets Ständers omförmälda vilkorlig» föreskrift sökt att framtvinga real-säkerheter och från dén 3 Mars, då första utlåningen skedde, intill den 24 i samma månad icke utgifvit något lån utan mot inteckning i fast egendom, likväl sedermera, i nödvändig följd af svårigheten för de lånsökande i allmänhet att under den allt jemnt sig ökande förlägenheten, då snar hjelp var af yttersta behof påkallad, kunna skyndsamt anskaffa säkerheter af ifrågavarande beskaffenhet, trott sig bäst befrämja näringarnes, särdeles jordbrukets, fördel genom utlemnande af lån mot borgen, der annan säkerhet ej funnits att tillgå; men hvilket Direktionens förfarande Utskottet funnit vara destomera anmärkningsvärd! som äfven med antagande deraf, att omständigheterne i många fal! kunnat undantagsvis påkalla låne-understöds skyndsamma meddelande endast mot namnsäkerhet, förhållandena likväl icke synas hafva bort föranleda dertill att, såsom Utskottet inhemtat, lån mot säkerhet af Direktionen beviljats på en tid af ända till 24 månader och derutöfver; dock som Lånekontorets Revisorer för 1858 års förvaltning meddelat