Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då skall madame vara klädd i nya, fina morgonrocken och så skall hon sätta sig till pianot och spela och sjunga medan monsieur som arbetat hela dagen ligger på chäslongen och hvilar LOUISE. Går det lätt för monsieur att arbeta nu? ALLAND. Ja. LOUISE nickar upprepade gånger. Det visste jag. ALLAND. Du är en märkvärdig liten kvinna. Aldrig pockande, aldrig nyfiken. Inga frågor, intet bråk och ingen jämmer för det jag håller dig borta från min atelier. LOUISE. Jag vill inte komma dit förr, än du sjelf ber mig. ALLAND. Lilla orm! Jag börjar frukta, att du ämnar beveka mig genom din blidhet. LOUISE. Tror du det? Då måste jag ju bli pockande för att visa, att du tar fel. ^Skrattar.^ Men det skulle vara mycket svårt för mig. ALLAND ser ut i trädgården. Jag kunde ha lust att kyssa dig, men det går väl inte an. Det återstår mig således ingenting annat än att säga farväl. ^Reser sig upp, bugar sig och tar hennes hand, som han kysser.^ Adieu, fröken Strandberg! ^Hviskande.^ A bientôt! Han tar sin rock och hatt och går ut i trädgården för att säga farväl till de andre. Det blir allmänt uppbrott. Gästerna komma in, och taga farväl under sorl och skratt. BERGSTRÖM till Johansson. Du sjöng falskt, din bof! Tror du inte, att jag märkte det? JOHANSSON. Det var du sjelf som gnällde för högt. Du har inte öra inte sant, Viggo? Det var han, som sjöng falskt? VIGGO. Det hörde jag inte. LIND som håller på att säga farväl till Louise. Monsieur Alland! Vänta ett ögonblick vi få sällskap. ALLAND. Det skall bli mig ett stort nöje. De gå. BERGSTRÖM till Lilly. God natt! Är Erna gången? LILLY. Ja, hon mådde inte riktigt bra. JOHANSSON bugar sig för Louise. Tack för i kväll! Det var mycket gemytligt, fast den bofven Bergström sjöng falskt. LOUISE. Jag tyckte, det lät mycket vackert. BERGSTRÖM.
Men dessa jordegare falla ingalunda fattigvården till last eller fylla våra fängelser, utan de äro i allmänhet goda och underdåniga medborgare, då deremot den lösa befolkningen, inhysingarne, äro sådane, som man mest fruktar för, emedan de icke hafva någon framtid. Gr:n bar vidare sagt, att det i Sverige finnes flera innevånare, än landet har tillfälle till att försörja. 3 millioner innevånare är väl icke så mycket för Sverige, och i den mån jorden uparbetas och industrien tilltager, kan Sverige, enl. min lanke, föda ett dubbelt så stort antal innevånare, så vida man blott underlåter stifta sådane underliga lagar, som de, hvilka förhindra att förvärfva ett stycke jord. Sjelfva grundtanken i den författning, som stadgar, att ingen får lägga sig till mindre än £ mantal, är alldeles oriktig. Ett hemman är helt olika både i den ena och andra orten. Det finnes i Calmar län | hemman, som är värdt 50.000 R:dr B:ko. I den af mig förut omnämnda socken af nyssnämnda län finnes ^ hemman, som är deladt emellan någre och 40 åboer, och de äro alla belåtne. Att hålla sig lill hemmantalet, är således orimligt, tunnlandet torde vara det enda rälta. Gr:n har äfven sagt: hvart skal! det taga vägen med vedbranden, om jorden för mycket styckas? Jag undrar om de, som hafva en hemmansdel, behöfva mera ved än de, som bo inhyses, så vidt man icke vill förutsätta, att dessa sednare skola frysa ihjäl. Hvad vedbranden dessutom beträffar, äga vi bär uti landet så stora resurser i våra torfmossar, att jag är öfvertygad om, att någon brist i det hänseendet icke kan komma i fråga. Om någon trädde up och yrkade en åkerlag, som gick derpå ut, att ingen skulle få besitta mera jord, än ett visst antal hemman, skulle jag just undra hvad Grin skulle säga derom.
Under det brud o c h brudgum hålla hvarandras högra hand uttalar prästen högtidligt på latin: » Jag förenar eder i Fadrens, Sonens o c h den Heliga A n d e s namn, hvarefter han bestänker d e m m e d vigvatten o c h b r u d g u m m e n lägger på en bricka en börs m e d guld o c h silfver samt ringen, hvilka, sedan de blifvit-välsignade o c h vigvattenbestänkta, Afvikande från körvägen, går jag n e d en m y c k e t öfverlämnas till bruden, under det b r u d g u m m e n brant stig o c h är snart vid en bro öfver den bruuttalar: » M e d denna ring fastar jag dig, detta guld o c h silfver gifver jag dig » o. s. v., hvarpå r i n g e n ^ sande floden T o w e, o c h då jag passerat denna är sättes på brudens första, andra, tredje o c h f j ä r d e ® " jag inne i Craig-y-Nos ' » grounds », utmärkt vackra anläggningar, där ståtliga exemplar af söderns lagrar finger, under det prästen upprepar » i Fadrens, Soo c h cypresser väl trifvas vid sidan af nordens tall nens o c h den heliga A n d e s namn, A m e n. » Den o c h gran. Snart har jag framför mig den v y af korta akten är därmed afslutad o c h brudparet jämte slottets framsida m e d terrasser, » convervatory » o c h vittnen gå in i sakristian att underteckna civiläkpalmhus, s o m framställdes å en af Iduns fotografier. tenskapets » register », under det från orgeln uppFrån slottets tinnar svajar den svenska flaggan Stämmes en h y m n. j ä m t e den engelska, ty n u är baron Rudolf Cederström herre på detta slott, där sångens drottning, Brudföljet återvänder därefter till stationen under Adelina Patti-Cederström, är härskarinna.
Också har redan det stora gillande, hvarmed den mottagits, nödvändiggjort en 2:dra svensk upplaga, hvilken i dessa dagar utsändts i bokhandeln. I PV I I M I U UIN Annonser mottagas endast mot kontant llqvld I förskott af 2 5 öre pr 4- spalt, petltrad ( Ingen annons införes under I krona. Men nej — pappa • Rebolledo var som ett barn, för svagt att bära ens sina egna bekymmer; förhållandet mellan henne och Klara hade åter gått till baka till den gamla ljumheten, en ljumhet, som hade starkt tycke af kyla. Det var tanken och minnet af Karl, som stod dem emellan: den ena var syster och försvarade dock för sig sjelf, så godt ske kunde, broderns handlingssätt; den andras ögonskenliga och undergifna lidande föreföll Klara som retande förebråelser. En moders testamente eller Harrys fader; af Silas K. Hocking. Ruths julfest. Fröken Con och hennes unga skyddslingar; af •iynrs Giberne. Tvänne goda öfversätlningar från tvänne goda engelska original, underhållande särskildt för unga flickor, genoroandade af varm religiositet. Synnerligen lämpliga som julgåfvor. |jpl«) et blef en tid af lugn för Ruth efter &lt;Sy^K&gt; denna sista uppskakande qväll — en tid af tungsint, slö ro, som efter de senaste månadernas nervösa spänning kändes oändligt lisande. Den unga kärlek, som jagat upp all jungfruns svärmiskhet till blossande lif, hade grymt svikits; så hade detta fräcka anlopp mot. det känsligaste, det noblaste inom henne följt, medan såren ännu, svedo; det tunga lifvet i hemmet, hvardagsarbetet och hvardagsbekymren lade sten på börda; — det var naturligt att till och med detta spänstiga unga sinne slutligen skulle mista sin motståndskraft! Reaktionen kom. Det föll en domnad öfver hela hennes känslooch tankelif, en trött likgiltighet, som gjorde, att hon kom och gick emellan sina sysslor på ateliern och sina omsorger för den gamle fosterfadern som i en drömlös sömn. Emellertid vardt det jul, och staden låg hvit af snö.
Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framstäldte sdrskildte propositioner, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att till StatsUtskottet remittera Kongl. Maj;ts den 29 sistlidne Januarii förmiddagen på bordet lagde Nådiga skrifvelser, till Riksén Stånders 1) Om försäljning under Skattemanna-rått af Kungsgårdar och OfficersBoställen. 2) Om den i följd af Riksens Ständers underdåniga begäran skedde undersökning om Kronans förpantade Hemma* och Lägenheter i Riket. 5) Om Kongl, Maj:ts senaste Nådiga Beslut i den vid flere föregående Riksdagar förehafde fråga om nedläggande af Löfås Silfververk. 4) Om de af Kongl. Majit infordrade upplysningar och Kongl. Maj:ts derefter vidtagne Nådiga beslut i den vid sistlidne Riksdag förekomne fråga, angående Allmogens i åtskilige Härader af Malmöhus Lån arbetsskyldigheter till Dahlby och Flyinge Kungsgårdar. Föredrogs å nyo det af Kongl. Majit till Riksens Ständer ölverlemnade och den, 29 gi$t - Den 5 Felruarii, 253 lidne Januari! eftermiddagen på bordet lagde förslag till allmän stadga för fattigvården i Riket och tiggeriers hämmande, jemte den i Nåder förordnade Committées i ämnet afgifne underdåniga Betänkande. Herr von Hartmansdorff, Auguft: Det är i afseende på den föreslagne formen för fattigvårdens styrelse, sorn jag utbeder mig att få yttra några ord. I i Art. 3 §. of det Reglemente, som åtföljer förslaget, stadgas, att Styrelsen af Fattigvården skulle tillhöra Kyrkoherden och de Ledamöter, som församlingen på allmän Sockenstämma utsåge, att med honom deruti deltaga. Det år likväl bekant, att. enligt 12 §. i Kongl. Förordningen sf den 26 Februarii 1817, angående Sockenstämmor och KyrkoRåd, skola de sednare befatta sig med handhafvande och tillämpning af öfverenskommelser till befordrande af allmän ordning och sedlighet.
Så var det färdigt... Lisa hörde hur familjen kom in i matsalen, satte sig till bords och började äta. Hon ställde sig på tå för att kunna se en smula genom den halföppna dörren. Det var ju möjligt att någon kunde få se henne, och att frun ropade: »är du där Lisa, så kom in och få dig en smula varmt!» Men ingen såg henne. Pigan kom rusande efter några varma tallrikar, och när hon gick in igen, stängde hon dörren häftigt efter sig. Så satt Lisa ensam i köket och väntade. Tiden föll sig så lång. Det blef buller i matsalen, nu stego de upp från bordet. Lisa tänkte, att nu voro de visst riktigt mätta, de, som fått äta hur mycket de ville af den goda maten. Hon kunde höra på deras röster, att de fått sitt lystmäte, alla voro så högljudda och glada. Och hon trodde, att all lifvets sorg och glädje bara vände sig om det enda att vara mätt eller hungrig. Det var ingen konst att vara glad och rask, när man bara fick äta så mycket man orkade... Där hemma var ingen just glad, men de hade ju icke tid för arbete. Hur olika med dem här inne, hon ville då bra mycket hellre vara herrskap än det hon var ... bara hon en gång kunde bli så lycklig som Karolina... Plötsligt slogs dörren upp och fyra, fem barn kommo inrusande, somliga äldre, somliga yngre än Lisa. De omringade henne, frågade henne om allting, synade henne från topp till tå, gjorde de mest hänsynslösa anmärkningar och drogo henne slutligen in, in till detta himmelrike, om hvilket hon drömt natt och dag nu i flera års tid, allt sedan hon sett det första gången, då hon var fem år och nu var hon ju nio. Den glada barnflocken stannade icke ett ögonblick i matsalen. Den for fram i vild fart, genom förmaket, salongen, stora salen och till pappas rum, där familjen nu var samlad. »Guldsmedsflickan ä här och frågar efter arbete», sade Anna och satte sig i faderns knä, »har du något?» Patronen smålog. »Du kommer för sent på dygnet, min flicka», sade han och satte spetsen af sin mustasch i munnen för att få bort en droppe sardinsaft, som stannat kvar sen kvällsvarden »hvem orkar tänka på sådant den här tiden på kvällen.
Då Rikets Ständer uti Banco-Reglementet, \ Art., 1 Afd. 5 §. stadgat att ”proportionen af Bankens Reda fond lill Sedelstocken, dertill räknadt Bancooch Riksgähls-Sedlarnes sammanlagda belopp, efter ett afdrag motsvarande Banco - Lånen på Melall&r, 38 — Exportable Effecter och Läne-Banco-Obligationer (samt med iakttagande af hvad i 6 och 8 §§. stadgas), skall blifva såsom 5 till 8 innan allmänna Silfver-Utvexlingen får laga sin början,” och den derpåföijande 6 §. föreskrifver, att vid beräkning af Sedelstocken Summan af Depositioner i Vexel-Banken, vid den tidpunkt då anmälan om utvexlingens verkställighet skall af BancoF ullmägtige ske, må antagas(eller såsom Bikets Ständers till Kongl. Maj:t, angående Myntbestämningen, aflåtne skrifvelse, ännu bestämdare säger: antages) till 2,400,000 R:dr, pä sådant sättj att hvad sorn öfversliger detta belopp skall tilläggas Summan af utelöpande Sedlar, och, hvad Depositionerne äro mindre, afgå på den Summa som i Sedlar beräknas fordra inlösen,” hafva Revisorerne funnit det härutaf vara klart att Rikets Ständer, vid bestämmandet af den Sedelstock till hvilken Reela fonden borde bringas i förhållande af 5 till 8, i beräkning tagit den ökning deruti, som af Depositionerne kunde uppkomma, och förutsett samt påräknat både möjligheten och sannolikheten af de med dessa Depositioner sedermera inträffade förändringar. — De hafva likväl, såsom Fullmägtige sjelfve antydt, och Revisorerne äfven antagit, till grund för beräkningen, bestämt berörde Afdrags-Summa, just af den orsak, att de, efter flere års jemnförde förhållanden, ansågo densamma, såsom i allmännhet fortvarande och med säkerhet på denna väg indragen; men om det å ena sidan icke kan bestridas, att någon viss del af
Uti öfriga militära embeten vare det Konungen likväl obetaget att nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, äfven om de icke förvärfvat Svensk medborgare rätt, pä sätt nyss säges. För möjligen uppstående skiljagtig mening öfver en sådan omflyttning, bifogas följande voterings-proposition: ConstiLutions-Utslcottets Memorial, N:o 4o. 5 F. ”Den, som bifaller, alt det i 28 § Regerings-Formen förekommande stadgandet: ””Vare likväl Konungen obelaget att uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till Commendanter i fäslningarue”’’ nedllyttas till slutet af det i samma § föreslagna nya moment, med förändring till denna redaction: ””Uti öfrige militaire embeten vare det Konungen likväl obelaget att nyttja utländske man af sällsynt skicklighet, äfven om de icke förvärf vät Svensk medborgare-rätt, på sätt nyss säges,” ” röste Ja; den, det ej vill, röste Nej; vinner Nej, förfaller frågan om berörde nedflyttning och redactionsförändring. ’’ Stockholm den 4 September 1840. Ani;, till Exp. Utsi;, den 7 September', ltl. ra mield. Memorial till Riksens Ständer, angående två Stånds återremisser pä Memorialet N:o 25. Vid föredragningen af Conslitutions-Utskottets memorial N:o a5, med förslag till ändring i y5 § Regerings-Formen, i fråga om de årliga markegångssättningarne, hafva, jemlikt aflåtna Protocolls-utdrag, Borgareoch Bonde-Stånden godkänt samma memorial till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, men de båda öfriga Stånden till Utskottet hänvisat dea gemensamma tanka, att förslaget vore onyttigt, med tillägg derjemte af Presle-Ståndet, att förslaget ogillades.
Provincial-läkare erhålla lika värdighet med den för Regements-läkare sednast i nåder bestämda, jemte deremot svarande traktamente vid embetsförrättningar; samt att åt en Provincial-läkare inom hvarje län mätte uppdragas att, jemte vården om eget distrikt, i egenskap af förste Provincial-läkare, hafva det allmänna inseendet öfver länets helsö- och sjukvårds-angelägenheter och derför åtnjuta ett särskildt arfvode af 1,000 R:dr, med lika värdighet som Fältläkare, samt enahanda traktamente sorn dessa vid de förrättningar, han i egenskap af förste Provincial-läkare verkställer. Härjemte hade Kollegium uti sitt underdåniga utlåtande, bland annat, anfört, att en fullständig reglering af provincial-läkarevården, sådan att densamma för all framtid kunde uppfylla landels behof al läkarevård, icke vore möjlig all på en gång genomföra, enär detta behof måste blifva beroende af folkmängdens tillväxt och utbredning, stigande upplysning och deraf följande klarare uppfattning af nyttan och nödvändigheten af en förbättrad helsö- och sjukvård, samt följaktligen ökas i jemnbredd med landels stigande odling, så i materielt som i intellektuell afseende. Kollegium hade derföre icke ansett berörde förslag, derest detsamma vunne E. K. Maj:ts nådiga bifall och Rikets Ständer dertill anvisade erforderliga medel, kunna blifva tillfredsställande längre än lör den närmaste framtiden och alltså böra betraktas endast såsom en väsendtlig och efter närvarande tidsförhållanden lämpad förbättring i den offentliga helsö- och sjukvården, icke såsom en definitiv, för alltid bestående reglering, af denna vigliga angelägenhet. Och har jemväl E. K. Maj:t i allmänhet ansett önskvärdt, alt Kollegii förslag inom en ej alltför aflägsen framtid måtte kunna bringas till verkställighet, men, med afseende å Statens^ tillgångar samt andra svårigheter, som mölle att för närvarande genomföra förslaget i dess helhet, funnit sig icke böra af Rikets Ständer äska andra aaslag uti ifrågavarande hänseende, än lill nya löner för 12 och tjenstgöringspenningar för 3 provincial-läkarebefaltningar, samt arfvoden ät 24 förste Provincialläkare. Be t rä f - Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Inteckningar, som stola Medföra förmonsrätt, angäendc förklaring öfwer i. §. 7. Cap. Rättegängs-Balken, Dec. 1379. Introduktioner: Lll-I-tsin, Iul. 9Z. — ^Vasastjerna, Aug. 718. Sirubinx, Aug. 974. — Grefwe lllszerbjellce. Sept 294.— l.v->vend»rg. Sept. 294.— UerAsteckt, Sept. Zbg. — käallenLtjerna, Sept. 990. — Lelinrer von äVslälieiin, Sept. 2O02. — LkoUerl-jelrn, Gct. 1Z67, — adoption för klobort Onnclas Under adeliga ätten Seton» nummer, Oct. 4104. — 2sceo. Oct. 4616. — Öslin sk Lolgnlionn, Olov. 564. — Friherre sk puke, Dec. 318. — Battram, Dec. 6Z5. — sk 8ebultön, Dec. 87g. — skBeogolä, Dec. l26i. — Friherre Kälc-lbetli, Dec. 1632. — von Brinkman, Dec. 1677. — adoption för Hrr. Bängel, under ader liga ätten von kostnamn och nummer. — Friherre Siltversxarre Febr. 384. — Friherre >äleroreut2. Maro 700. — Friherre Lanilels Mars 317. — Friserre von Bngeström, Apr. 921. Iobannicbergv Rungsgärd, om de derunder lydande hemman Kurön, Rgdön och Westeräng, t°7ov. 91. — om Kungsgärds-arrendet, Dec. 1025. Iord, privilegierad, Bonde-Ständet föreflär att den mä widkännas de kriget manligen ätfbljande onera, Iun. 860. 64 Register.
Ej blott på teatern, äfven vid alla de baler, redutter, konserter och slädfärder med bloss, som om vintrarna aflöste hvarandra, var Corona alltid näst Goethe själf, den främsta, genom sin konst och sin skönhet. Det ögonblick, då hänryckningens varma svallvåg lyfte båda till samma svindlande höjd, var när Iphigenia – den 6 april 1779 – första gången uppfördes med Goethe som Orestes och Corona i titelrolen. Intrycket var så utomordentligt, att den generation, hvilken då fick dikten i denna prosaredaktion, saknade detta första outplånliga intryck, när senare Iphigenia framträdde i bunden form. Samtiden tröttnade aldrig att skildra Goethe och Corona i deras grekiska dräkter, såsom de fullkomligaste uppenbarelser af det manliga och kvinnliga människoidealet. Corona föreställde ej, hon var Iphigenia genom antik skönhet och plastik, genom deklamationens konst, genom majestätisk gratie i hvarje sin rörelse, hög adel i hvarje sitt uttryck. Och i skalden-Orestes såg man en »lefvandegjord Apollo, den fullaste jordiska uppenbarelse af kroppslig och andlig skönhet och fullkomlighet». När Goethe kommer hem på aftonen till Gartenhaus, efter detta sin ungdomsskönhets och sitt snilles mest strålande ögonblick, tar han fram sin dagbok och antecknar: »Iphigenia spelad. God verkan, i synnerhet på rena människor». Det är i sådana obevakade ögonblick, människan visar sitt innersta jag. Och det jag, som uppenbaras genom en sådan rad på en sådan kväll, visar en natur, om hvilken man förstår att Herder kunde yttra, att människan var värd ändå mycket mer kärlek än diktaren, liksom Wielands ord att han ville Goethe aus Liebe essen! Om man hade valet mellan att äga kvar ofvan anförda dagboksrad eller det under af rosigt lefvande, organiskt växande marmorskönhet, som heter Iphigenia – då blefve valet svårt! Lyckligtvis behöfver man icke välja. Från denna tid var det Corona äfven utom scenen gärna gaf det »helleniska» intryck, samtiden ofta antyder, genom att bära grekiska dräkter.
St:r genom den Fullmäktig i Banken, som årligen deltager i revisionen olver förvaltningen af detta kreditiv, äro i tillfälle att förvissa sig, får jag vördsamt föreslå: att förenämnde kreditiv för JernKont. å R, St:rs Bank må, på vilkor såsom hittills, få intill och med nästkommande Riksdag fortfarande begagnas. Remitterades till BankoUlsk:t. Hr Brakel, Mauritz, upläste följande motion: Sveriges R. o. Ad., krigsbefälet och dess vederlikar hafva under 200 års tid stått under en lag, som för de minsta förbrytelser bestämmer de strängaste straff. Denna lag stiftades af en enväldig konung och bär tygligt pregeln deraf, ty den inkräktar på ett område, på hvilket inga inkräktningar böra och kunna ske eller på den rätt, sora tillkommer hvarje man att icke högakta annat än det, som han inom sig känner vara högaktning värdt. En förklaringsgrund för densammas stiftande finnes i reduktionen, hvilken ovilkorligen skulle framkalla hätska fiender emot de män, som blifvit satta att utföra indragningen af kronogodsen, och i sjelfva tidens anda, som ännu tillerkände individen rättighet att sjelf söka straffa en förolämpning. Den 26 November f. ni. <19 Nu, när duellen ej mer är i bruk, när den för mindre förnärmelser skulle åtföljas af det mest afskräckande straff, det allmänna åtlöjets, så torde kanske den drakoniska lag, som fått namn af duellsplakatet, kunna uphäfvas och Svenska Adeln tillerkännas rättighet att, likt hvarje annan Svensk medborgare, dömmas af allmän Svensk lag. Jag säger »hvarje annan Svensk medborgare», ty sådan måste öfversättningen blifva af orden »nedrige och gemene man», som duellsplakatet begagnar att beteckna hela Svenska folket i motsats lill Adel, krigsbefäl och dess vederlikar.
Först säges här, såsom orden lyda: ”Att den del af räntan, som på lön är anslagen, icke kom - Den 2 Augusti. 61 mur att upphöra förr än efter nuvande landsh:ns afgång från beställningen, så framt han ej skulle vilja, emot ersättning efte den grund, som för indelta löners godtgörande, i händelse af deras indragning, här efteråt omförmäles, räntan frånträda.” Det är således fråga om förminskning i landslnns indelta lön. Denna är en af de omständigheter, som erinrar derom att kammar-colhm hade bordt höras, och likväl har det ej skett. Här förekomma dessutom åtskilliga andra löningsfrågor. Det heter nemi.: ”Af den utredning, som komiterade medelat i denna fråga (sid. 62 och 63) inhemtas, att värdet af denna ränta, sådan den i 1844 års specialräkning finnes upptagen, beräknats till 1,465 r:dr 13 sk. 7 list., hvaraf äro enl. stat anslagna till landsh. och för embelsrummens eldande 462 lass ved, upptagna efter markegångspris till 635 r:dr 24 sk. 2 r:st.; att till byggnaders vidmakthållande å landsh.bostället 461 r:dr 18 sk. 5 r:st. blifvit till ränteriet levererade för att i särskild räkning intagas;” (dermed skulle väl således frågan om landshins andel vara slut; men derefter säges vidare:) ”att genom indragna fjerdingsmanslöner vore för kronan behållna 1 stock och 1^ lass ved, beräknade lil1 3 r:dr 27 sk., samt att å till frälse köpta och bytta hemman, sådana hemman, som disponeras lill boställen, äfvensom för nämndeoch fjerdingsmans, gästgifverioch färjekarls friheter afkortäs återstoden med ett värde af 364 r:dr 40 sk.” Dessa medel beträffa således äfven boställen, men man vet ej hvilka, som äro i fråga. Här talas äfven om nämndeoch fjerdingsmans m. m. friheter. Om de nu skola rubbas eller icke, kan jag af ordalagen ej inse.