Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaså kan jag ej inse fördelen af förslaget, att de till hushållet afsedda penningarna skulle vara så tillgängliga för båda makarna, att ej den ena behöfver be därom, utan båda kunna taga däraf. Hur skall detta gå till? Skall det finnas en gemensam kassa, hvartill makarna ha hvar sin nyckel, och som de kunna taga af, allt efter behof. Vållar ej åter detta system en stor oreda samt möjliga dispyter om hvem som tagit m e s t? Er fråga » o m mannen äger någon summa, hvaröfver han fritt kan förfoga », kan väl obetingadt besvaras med ja. I de flesta fall har han j u sin lön eller inkomst, s o m han själf bestämmer öfver, och önskar han sig en ny dräkt eller särskildt klädesplagg, en bok eller en tidskrift m. rusa köper han väl detta, utan att bedja nå- gon o m lof, men naturligtvis, o m han är förståndig, inom gränserna af sina tillgångar. Där ha vi just den stora skillnaden: mannen är själfbestämmande i det han vill köpa och detta är j u äfven fullkomligt rättvist, men hustrun måste först be honom om pengar till sina önskningar, såvida hon ej själf har någon summa att disponera, och detta bedjande tyckes mig för henne vara orättvist och förödmjukande. Om därför vid äktenskaps ingående den unga hustrun underrättas om ekonomien samt får klart för sig, att deras gemensamma tillgångar ej tillåta högre depenser från hennes sida än de öfverenskomna, så tror jag att de flesta kvinnor skola hålla sig inom de utstakade gränserna. Skulle af oförstånd i början någon liten balans uppstå, så rättas den nog, isynnerhet o m den vänligt på- pekas och bevisas oförenlig med ett ordnadt system. Skulle några förluster eller penningebekymmer drabba mannen och så- ledes familjen i dess helhet, förmodar jag att hvarje sann, kärleksfull hustru vill till det yttersta hjälpa sina kära och därför äfven inskränker de egna behofven till minsta möjliga. Detta är nu mitt inlägg i frågan och om jag därmed kunde verka något godt för dem af mina medsystrar, som ej ha penningefrågan så väl ordnad som jag, skulle det blifva mig en stor glädje. Jag har varit lyckligt gift i öfver 30 år samt anser mig därför kompetent att döma i saken.
37. » sänkningen af Bexheda-sjön eller Grumrneln inom Bexheda, Näsby, Hvetlanda och Myresjö socknar af Östra härad, å 4,800 R:dr; dito dito, 4,809: 50. » dito af Ljung a-ån m. fl. vattendrag inom Westra härad, å 22,800 R:dr, emot årlig återbetalning af 8 procent, med beräkning af 3 procents ränta, 22,800: — » sänkningen af Broby-ån inom Lannaskede socken af Östra härad och Fröderyds socken af Westra härad, å 13,360 R:dr, emot årlig återbetalning af 8 procent, med beräkning af 3 procents ränta, 13,360: » dito(j af Hökaoch Böhle-sjöarne inom Skeda socken af Östra härad, å 2,300 R:dr, emot årlig återbetalning af 8 procent, hvarvid 4 procents ränta beräknas, 2,300: — » dito af Wisjön inom Svartarps, Lekaryds och Ha karps socknar af Tveta härad, å 2,000 R:dr, dito dito, 2,000: — » dito af Svinsjön inom Hjelmseryds socken af Westra härad, å 3,000 R:dr, dito dito, 3,000: — » sänkning af Kanarps-ån samt utdikning af madängar inom Öggestads och Forserums socknar, å 3,100
Här har blifvit yltradt af en värd talare, att vårt riksdagsmachineri skulle kunna lägga hinder i vägen för grund» lagarnes rätta tillämpning, och dervid utgått ifrån det exempel, sorn nu inträffat, nemi. att PresteSt. vill begagna deras grundlagsenliga rättighet att tillbakaliålla det försök, sorn af förstärkta StatsUlsk. blifvit gjordt att på sidan 0111 grundlagarna få votera om propostr, hvilka aldrig blifvit till votering antagna. De tvänne Ståndens röster derför äro icke något R. Sits beslut. Samme ledamot har sagt, att Ulskts ordförande ställt sig öfver lagen och förhindrat Utskts tillgöranden. I detta afseende hoppas jag, att den värde ledamoten, af hvad jag redan anfört rörande skilnaden emellan StatsUlsk. och det förstärkta StatsUlsk., att nemi. det alldeles icke går an att förblanda det förstärkta Utsk., som utgör ar ledamöter, med det lilla primitiva antalet af g ledamöter af hvarje Stånd, hvilka öfver de 21 icke hafva någon beslutande-rätt. Hr Lagerheim: Denna fråga torde väl icke behöfva någon vidare utredning, ty R. o. Ad:s stora och öfvervägande majoritet har säkerligen redan hos sig stadgat det beslut, att i conseqvens med förut yttrad mening äfven nu antaga denna inbjudning; men som ämnet är af en särdeles maktpåliggande och grannlaga art, och det torde vara nödigt, att i en sådan fråga som denna framställningar, gjorda ifrån motsidan, icke qvarstå ulan motbevisning, har jag ännu en gång begärt ordet, med verklig ledsnad att nödgas upptaga en tid, som visserligen kunde vida bättre användas. Gr. Anckarsvärd har, under en hastig öfverhalkning ifrån premisserna till conclusionen, yttrat, att RiksStrn icke ägde rätt att vara öfverdomare öfver Utsk:n och förhindra deras egentliga functioner, isynnerhet då ingen skiljedomare fun26 H. 29 Den i4 J u n i f. m. nes dem emellan.
Dessutom hafva 12 Ståls-Utskottets Memorial, N.o 3. Fullmägtige, allt sedan sista Riksdag, låtit, en gång i qvartalet, i hufvudstadens tidningar införa tillkännagifvanden om den utsatta prcescriptionstideji för nämnde sedlars inlösande. I sammanhang härmed få Fullmägtige upplysningsvis anmäla, att, sedan 1840 års början, Riksgäldssedelå ett sammanräknadt belopp af 563,150 R:dr 24 sk., motsvarande 375,433^ R:dr B:co, blifvit, med begagnande af den, för sådant ändamål, på serskild Räkning i Banken afsalia fond, inlösta, nemligen: under år 1840 å R:dr R:gs 242,580: 19. — „ år 1841 å „ „ 203,378: 2. — „ år 1842 å „ „ 69,986: 19. — „ år 1843 å „ 36,560: samt under första hälften af år 1844 å . „ „ 10,645: 32. — Under samma tid hafva i Riksgälds-Contoret invexlats koppar skiljeijjyntspoletter å tillhopa R:dr R:gs 1,091: 42. Vid slutet af näsllidne Juni månad, utgjorde de ännu icke inlöste Riksgäldssedlarnes belopp 436,667 R:dr 17 sk., eller i Bancomynt R:dr 291,111: 27. 4, samt de till invexling härstädes icke företedde kopparpolletterna 113,010 R:dr 27 sk. 3 rst., eller, evalverade i Banco, en summa af R:dr 75,340: 18. 2.
Du väger dina pligter nu med guldvigt. GREFVINNAN. RUDOLF (med någon bitterhet). GREFVINNAN. RUDOLF (dyster). GREFVINNAN. Ja, ditt hån är rättvist, jag vägde dem aldrig fordom. Var icke bitter, Rudolf. Du ser ej de qval. som sönderslita mitt bröst i denna stund, du ser ej huru jag qväfver mina tårar, och med bristande hjerta suckar liksom Ingeborg. Tror du jag står på rosor här och visar min lefnads lycka leende ifrån mig? 166 RUDOLF (dyster). Jag tror dig, Leonora, och jag vill ej längre tigga dig om en lycka, som jag ej förtjenar. Ensam återvänder jag i landsflykt, ensam skall döden finna mig på min ödsliga bädd, och fremlingshänder lägga blommor på fremlingens graf. Farväl, Leonora; (med någon bitterhet). Dröj inte längre här, du kunde blifva upptäckt, och hvad skulle då verlden säga? Farväl, Leonora! Du är grym, Rudolf. (Tyckes fatta ett beslut.) Ensam? Nej, du skall icke återvända ensam. Tag med dig min enda återstående glädje, allt hvad jag utom dig har kärt på jorden. Det är mitt sista, men mitt största offer, och var ej bitter sedan tag med dig min son vår son! Vår son! Min Gud! Det är en glädje, en nyhet, som jag aldrig anat. GREFVINNAN. GREFVINNAN (med smärta). RUDOLF (med glad förvåning). Ja, vår olycklige son, Rudolf. Min omensklige far ryckte honom från modersbarmen och gjorde honom till ett barnhusbarn, men den Allgode hörde mina böner, och lät mig återfinna honom som Berthels fosterson. Ah, det var en stor, en präktig nyhet! Berthels fosterson? RUDOLF. ARON. Tag honom med dig och ännu en bön, gör honom lycklig, och tag också med dig Hermans unga älskarinna, den arma Fanny, hvilken jag, tillika med hennes hemgift, gömmer undan öfverstens spaningar. Blif en vän, en far för de båda barnhusbarnen, och låt din kärlek sola sig i anblicken af de båda ungas.
Uppå derefter framställd propus, beslöt R. o. Ad., att tullbehandlingen skulle blifva efter vigt, så att för ett skålpund med 4 r:drs tullvärde betalas 1 rtdr 16 sk. i införselstull; samt att utförseln skulle blifva fri från tull. Hö. Emot Utsk:s förslag yrkades dels tullfrihet vid utförseln of denna vara, dels bibehållande af den hittills enl. 1835 års taxa gällande införselstull derå, rnen båda delarna bestredos af andra talare. Utskottets förslag i denna punkt ldef derefter bifallet. Den 12 D e c e ra b e r f. m. 237 Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjöts till nästa plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lörclagen den 12 December iB/jo. Plenum kl. 6 e. m. Upplästes till justering Exped.Utskts förslag N:o 167 till R. Sl:s und. skrifvelse till K. M , angtde regleringen af utgifterna under riksstatens 3:dje Liufvudlitel. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag får vid delta förslag till und. skrifvelse anmärka, alt inledningen liar afseende på de förslag till nedsättning af värfvade cavalleriet och infanteriet, hvilka från SlatsUtsk. i betänk. N:o 144- framställdes, men hvilka af 2:ne Stånd ogillades. Den lärer således böra förfalla. Derigenom förfalla också framställningarne om krigsväsendet i allmänhet. Dessa framställningar torde böra inskränkas lill de ordalag, som RiksSt:n sjelfva genom omröstning i förstärkt StatsUtsk. bestämt, utan några tillägg dervid. Det vore måhända också lämpligt, all denna sammanfattning af det hela infördes vid slutet af den und. skrifvelsen. I afseende på Krigs-colhm yttras i förslaget, att R. St. icke ansett sig äga anledning bevilja livad K. M. äskat.
Det bör icke förundra någon om fördomar och vanor åro starka, och blifva lifligt uttryckta, när dessa vanor och fördomar hafva gått igenom sekler; mendet hindrar dock icke, äfven om rättslärde skulle uppträda i sina lärostolar för att försvara dem, att icke sanning och rätt en gång skall komma alt gälla framför dogmatiska fördomar. Här har icke blifvit anfördt ett skäl emot rättsgrunden af detta förslag, Den 9 December. 261 utan endast förespegling om de möjliga följder, som skulle kunna inträffa af den lika arfsrätten, t. ex. obesutenliet och omöjligheten för den af bröderne, som blefve qvar vid hemmanet, att mäkta utlösa dc öfriga. Är delta icke Frii Märthas bekymmer ? Hvad hafva vi att göra med den saken? Om det är rätt, att syskon ärfva lika, hvad hafva vi med följderna att skaffa? Ar det väl icke sä, som den värde professor Schlyter rätteligen anfört, alt del finnes icke någon rättsgrund till att man skall få ärfva alls? Vill man upphäfva ali arfsrätt, så går det visst an alt låta Staten ärfva alltihop, och tilldela hvar och en efter förtjenst; men livart toge sådana lagstiftningsgrunder vägen? Deremot har man å andra sidan sökt att polilicera med oss och påstått, att det tillhör monarkien alt hafva olika arfsrätt och olika förmögenhet; att således hafva olika fora för olika Stånd; men man glömmer der, att om också häruti skulle ligga en skenbar sanning för den absoluta monarkien, så är icka ett ord deraf sant i afseende på den constitulionella monarkien, sådan den Svenska är; och sådan den igenfinnes i 16 -§ Reg.F., nemi. en till den största möjliga fullkomlighet utbildad republik. Om det är Konungens skyldighet att skydda hvars och ens rättigheter, så vill jag väl fråga, huru detta skall kunna ske om en person skall skickas från Torneå till Ystad för att blifva dömd. Ilan skall dömmas der han år domicilierad.
Borgare-Ståndet; äfvensom Hedervärda Bonde-Ståndet lagt det senare Betänkandet ad acta, sedan Ståndet förut gillat det förra: hvari till styrkes den underdåniga anhållan: att inrättandet af enskilda Theatrar i Rikets Städer må tillåtas; och alldenstund detta Bonde-Ståndets beslut, till bifall af Utskottets i första Betänkandet gjorda tillstyrkan, tillika kan anses innefatta afslag å den afstvrkan, sorn senare Betänkandet innefattar, så och då häraf följer, att 2:ne Stånd i denna punkt stannat emot 2, anser Utskottet frågan om tillstånd till enskilda Theater-anläggningar i Landsorterne böra förfalla. Uti Tredje punkten om Censur ä Theater-Stp eken, hade Utskottet i senare Betänkandet föreslagit, det Rikets Höglofl. Ständer skulle anhålla om utfärdande af Nådigt Stadgande derom j, att Theater-Stycken icke må på enskilda Theatrar uppföras utan att förut vara granskade och godkände af dertill förordnad person eller autoritet. Detta förslag har blifvit bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Högvördiga Preste-Ståndet, men afslaget af Vällofl. Borgare-Ståndet; hvaremot Hederv. Bonde-Ståndet endast lagt detta Betänkande ad acta sedan Ståndet förut gillat det förra; men som uti sistnämnde Betänkande någon framställning om Censur å Theater-stycken icke förekommer, och Bonde-Ståndet således rörande denna punkt sig icke utlåtit, föranlåtes Utskottet - Allm. Besvärsoch O economie-UIskottets Forsing JSr:o f3i. g skottet begära, clet bemälde Riks-Ståud behagade fatta bestämdt beslut till hifall eller afslag i afseende på Utskottets tillstyrkan i denna del af ämnet. Hvad sluteligen angar:
Litt öfwer lämna rist Eders Kongl. Majtt, att fa wäl innan en sadan ny Taxa och Författning hinner fullbordas, wm äswcn sedermera intill nasta Riksdag ester förekommande behof, ef mindre i Politifft an Economissr hänseende, stadga de förhöjningar a wista, och nedsättning a andre Artiklar, dem Eders öKongl. Majtt i fin wishet kan anse nyttiga ock nödiga; Hwauvid dock det'underdåniga förbehåll bliswit gjordt, alt en sadan förhöjning ej a någon Artikel ma sträcka sig öfwer ivo procent, mot hwad dea förra Taxan innehåller utan akt Eders Kongl, Mafit derföre sturle wara bunden till någon motswarande nedsättning, a de andra Artiklars afgift. Riks. Et. anhalla alwen i underdånighet att wid nästkommande Riksdag i ost) för den granssning och SjöTniis-asoisterne och den widare åtgärd dermed, som enligt 60 §äaf Regeringsformen, dem tillkommer, undfå del sa wäl as den nya Taxan och Stadgan, som af det Resultat öfwer Statens ökade intrader, hwilka dcste Författningar kunna medföra. z:o. Fa NikstnS Stander i underdånighet förklara sig för det nänvarande icke hafwa någon ändring i hittills stadgade och gällande Sjö-Tulls-afgifter att förestå; äfwen som de Siö-Tullen åtföljande till nasta Riksdag vförandradt utgående Licent och Convoy samt Fattigförsörjnings-afgisten pä lika satt och med samma wiilkor. Riksens Stander wid ,809 och i8io arens Riksdag i underdånighet anmält, komma att fortfara. 4:0. ytterligare fa Riksens Ständer i underdånighet till Eders Kongl. Majtt öfwerläta rättigheten, att efter den nu warande Arrende-tidens för - Den 16 Augusti. 2Z7Z förlopp ater pa Tio ars tid bort-Arrendera SjöTullarne, med stöd af hwad 62 §. Regeringsformen i siikt fall bjuder, sa wida Eders Kmgi.
Kan detta låta sig göra med Råby, hvarföre skall icke Riksg:s-kont. åläggas en hel Slats-reglering, oell jag hemställer till Hrrtne, hvad följden skulle blifva, om Regeringen oell R. St. livar och en skulle hafva sin Statsreglering, nemi. R. St. sin på Riksg:s-kont. och Regeringen sin på Stals-kont. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Ehuru jag icke varit närvar:de från början af denna diskussion, rör:de 21.sta punkten, har jag likväl under loppet deraf hört några skäl uttalas, håde emot Utsk:s tillstyrkande och emot den grundsats, som blifvit framställd i den bifogade reservationen. Till en början har man sagt, att R. St. skulle äfventyra så mycket genom alt med statsbidrag understödja dylika enskilta inrättningar som denna. Jag tror verkligen att R. St. derigenom icke skulle äfventyra något, ty naturligtvis skulle, för att förhållandet skulle blifva jern förligt med det förevar:de, fordras att inrättningar skulle upslå^ som af enskilta välgörenheten och omtankao njöto lika mycken upmuntran, som den för revande. Beklagligen torde icke många sådana exempel, sorn det här med Råby, komma att här i landet visa sig, och skulle flere dylika inrättningar genomenskildes bemödanden komma lill stånd, så tror jag, alt R. St. väl komma ut nied att understödja dem, och jag tror att sådant skulle vara till Rikets sanna fördel. Här har man sagt, att det icke är lämpligt, att R. St. gifva skänker åt den enskilde. Jag tror icke, att del är fråga om att gifva skänk åt en enskild. Jag tror icke ens det är fråga om, att framkalla någon sådan inrättning, som den vid Råby, utan endast att R. St. hylla ilen vackra idé, sorn legat till grund för Råby institut, och derigenom att nian gifver 1,000 R:dr år ligen, har man äfven uttalat den riktiga grundsatsen, att R.
Att Norrska Tull - Författningar ne äro olika med våra, 2:0, Att Norrska Credit-Upplag, kunna läggas invid sjelfva Gränsen, hvarigenom, enär för allt hvad utur dem till export uttages, Tull-umgälderne återbetalas, Sverige skulle derifrån öfverflöda af Colonial-Varor, Specerier, m. m. Jag kan icke derföre afskräckas, Äro de Norrska Tull-Författningarne bättre än våra, böra vi antaga dem. Äro de sämre än våra, skola vi vinna på den fria handeln med detta Land. Hvilketdera som är sanna förhållandet, kan icke märkas förr än Gränse-handeln är fri, och att vinna erfarenheten, derom är värd t till och med en 5-årig förlust i S tats-Inkomsterne, Hvad Credit-upplagen angår, bevisa desamma, att det ar nyttigt att göra sig mera bekant med Norrska Inrättningarne, än man hittills gjort. Men faran, som man af dem befruktar, upplnifves, när man besinnar, att transporterne från Norrska Kusten öfver Betänkanden, IO.I Fjellen, med ganska få undantag, blifva vida svårare ock kostsammare, än från våra Kuster, till Fjellen, samt att endast lätt försändbara ; varor, möjligen kunde blifva derifrån oss tillsände, hvilkas lurendrägandc nu i alla fall icke kan förhindras, om man icke vill ännu. mera föröka Utgifterne för Bevakningen. Det rättaste lär således vara , att Rikets Ständer nu fatta deras-Beslut i samma anda, sorn igenlinnes i den vid denna Riksdag afgifne underdåniga Skrifvelsen, angående Norrska Skepps lika behandlande i Svenska Hamnar, som de Inhemska. 2:0, Af Herr Lenning: I förra delen af Höglo fl.
Att bereda ny, högre nivå till utgångspunkt för en blodfullare kultur ... Matilda stannade tvärt. Hvad det föll frostigt och hårdhändt öfver hennes mjuka, varma stämning. Pryhl och Erik sutto i all sköns ro på trottoarkanten och dinglade som pojkar med fötterna i det långa gräset. Pryhl förde naturligtvis ordet, hans sjungande skånska ord hoppade stötvis som bisarra lyktgubbar ut i den tomma kvällen öfver de stilla markerna. Så trankil Erik såg ut, där han satt och svängde handlyktan och blåste rök genom näsborrarna. Då och då sköt han in ett ord i behaglig tid — fyrade på för att få brasan att blossa upp. Han var bra trög, Erik, tyckte om att få alla dessa tankar inpluggade i hjärnan utan vidare besvär ... Och den andre sedan Matilda tänkte på hur hon brukade fångas af Pryhls starka väsen och syn, nu föreföll allt som klingande bjällror, nästan rått. Hans muskulösa, atletiska gestalt värkade med ens fysiskt obehaglig, något alldeles för saftigt, jordiskt — nära på som om bara det icke hade varit fritt från synd. Ofrivilligt jämförde hon Allt blef så ängsligt och osäkert. Hon gick fram och afbröt dem med ett stilla, en smula gråtmildt: — God afton. Pryhl sprang upp och slöt hennes fingrar i ett fast grepp. Han släppte icke handen utan lade den varligt på sin arm och tog några steg framåt. — En evighet sedan vi sågo hvarandra, kära lilla frun, sade han halfhögt glad. Hennes svar lät ogenomträngligt ceremoniöst: — Ja, professorn har inte tittat till oss sedan vår stora sorg. Hon kände det med ens som en plikt att visa Pryhl sin nya människa. Djupt hade det stuckit henne, att han icke sökt dem sedan Atles död. Men nu gjorde det henne alls ingenting. »Professorn!» Ordet värkade. Pryhls ögon drogos trådsmalt samman, och hans grepp slappnade. — Jag har glömt att gråta, lilla frun, mumlade han mörkt. Strax därpå skildes han från Hjelms. Han hade blifvit fåordig och vresig.
Ar det öfverlemnadt åt domaren att pröfva om brottet skall beläggas med dödsstraff eller kan försonas med böter af 33 Rdr 16 sk., eller om den brottslige skall hållas 2 år å fästning eller dömas till döden, så lärer det väl ock kunna få bero på domaren att tillse om en åtalad och enligt 3 § 8 mom. Tryckfrihetsförordningen brottslig förklarad skrift bör medföra ärans förlust eller icke, eller om brottet kan försonas med böter eller medföra kroppsstraff. Motsatsen skulle utvisa en uppenbar inconseqvens i nämnde Grundlag. Afven innehåller 5 § 7 morn.: »Sedan Nämndens utlåtande således blifvit inhemtadt, pröfve och afgöre domaren saken etc.,» hvilket stadgande, efter mitt begrepp, ej står i någon strid med föreskriften uti 5 § 5 morn., att domstolen, efter inhemtad underrättelse om Nämndens åtgärd, skall ofördröjeligen för parterne afkunna Utslag, »med tillägg, antingen, af den bestraffning, hvartill den brottslige sig skyldig gjort, eller af den upprättelse, hvartill den oskyldigt anklagade kan berättigad anses.» Här säges icke, att Nämnden skall hafva yttrat sig om straffbestämmelsen; och vore det förut af Nämnden afgjordt, hvilket kapitel, § och moment i allmänna lagen, som skulle tillämpas, så hade domaren ingenting att pröfva i saken, i fall 8 skriften vore brottslig förklarad, utan ålåge endast att utfärda Utslag i enlighet med Juryns beslut. Det torde ej böra lemnäs oanmärkt, att vid samma riksdag, då stadganderne om Jury antogos, eller år 1815, öfverletnnade Konstitutions-Utskottet till Riksstånden det hvilande grundlagsförslag, att, med upphäfvande af föreskrifterne om jury, återgå till de förut gällande, i fäll erfarenheten i afseende på juryinrättningen ej skulle finnas tillfredsställande. Dessutom afgick en särskild skrifvelse till Kongl. Majit, med anhållan, det måtte Lagkommitéen lemnäs uppdrag, att vid upprättande af förslag till brottmålslag söka bringa densamma i öfverensstämmelse med Tryckfrihetsförordningen.
Af Herr G Ali II: Om anslag till uppförande af ett hospital för sinnessjuka, af sedt för Wermlands, Nerikes och Dalarnes behof. Uti embetsberättelse till riksdagen 1862, sid. 148, yttrar Rikets Ständers Justitie-ombudsman: ”På flera ställen har klagomål försports öfver de befintliga sjuk - Motioner i Borgare-Ståndet 18C2. J\? i 32. 261 flomsanstalternas otillräcklighet, isynnerhet har en sadan klagan låtit höra sig öfver bristande utrymme pä hospitalen, eller vårdanstalterna för sinnessjuka.” ”Hvad sorn till afhjelpandet af denna brist kan uträttas, är derför af behofvet päkalladt och skall utan tvifvel inom hela landet med tacksamhet emottagas.” Dylik klagan, som Rikets Ständers Justitie-ombudsman förmäler sig hafva flerestädes försport öfver bristande utrymme å hospitalen, är öfver hela landet temligen allmän. Antalet af sinnessjuka Ökas ej endast i förhållande till folkmängdens förökning, utan sannolikt, åtminstone i vissa provinser, i ännu större progression. Enligt Statistiska Central-byråns sednast utgifna berättelse, funnos vid n 1855 års slut 3.893 vansinniga inom hela riket, eller en vansinnig på 935 innevånare. Dm rikets folkmängd vid 1862 års slut antages uppgå till fyra millioner, skulle antalet af de vansinniga efter beräkning af 1 på 935, nu uppgå till 4,278; — eller sannolikt till lulla 4,500. Enligt upplysningar, erhållna från Serafimer-ordens-gillet funnos ä rikets samtliga hospitaler vid 1861 års slut endast 1,074 platser för sinnessjuka; sålunda en plats för omkring hvar ljerde beräknad sinnessjuk.