Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid dessa räkenskaper har, å Revisorernes sida, någon anmärkning icke förekommit; oell fä Revisorerne tillika anmäla, att, enligt erhållen upplysning, det i sednaste revisionsberättelse äfven omförmälda, utaf Kuratorerne för stipendie-inrättningen upprättade och till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifna förslag till instruktion för inrättningens styrelse och till reglemente för utlåning af dess medel, fortfarande är på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning beroende. Anstald för Naliomil-miiseiby^iiadeii. Bestyret med denna byggnad, hvilket först var uppdraget åt en särskild i nåder förordnad Kommitté, har, genom Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 22 Januari 1850, blifvit anförtrodt ät Majoren vid Kongl. Ingeniöreorpsen m. m. J. Kleen; i följd hvaraf sluträkning af nämnde Kommitté öfver dess förvaltning, under den 13 Februari 1850, blifvit afgifven. Räkenskaperna, som lör båda revisionsåren äro granskade i Kongl. Kammarrätten, för det förra med och för det sednare utan anmärkning, utvisa: 0®el»et. år flSSÖ. år 1S5S. Balans från föregående året: Uppbörd: Statsanslag 40,000 66,000: Utgifter: Balans till 'påföljande året: Revisorerne hafva vid dessa räkenskaper icke funnit något att erinra och få derjemte anmäla, att af anslaget för museibyggnaden en summa af 106,000 Rdr blifvit under revisionsåren lyftad, så att, med tillägg af de, enligt sednaste revisionsberättelse, under de föregående åren uttagna 60,000 Rdr, de vid 1851 års slut uppburne anslagsmedlen utgjort 166,000 Rdr. Anslaget till det år 1849 i Malmö hållna Fjerde allmänna Landtbruksmötet. Redogörelsen för detta anslag, hvilken i Kongl. Kammar-rätten blifvit reviderad utan anmärkning, har icke vid sednaste statsrevision undergått granskning, hvarföre nu församlade Revisorer densamma genomgått. Af denna räkenskap inhemtas: Anslaget:
Som bevis derpå kan anföras, att en så vigtig sak, sorn tillförordnandet af krono-ombud vid skiftes-förrättningar å krono-jord, är utelemnad. Genom ett motsatt fel har deremot omfånget för Konungens Befallningshafvandes verksamhet understundom blifvit allt för vidsträckt. Uti siri sednast afgifne embetsberättelse har Rikets Ständers Justitie-ombudsman fästat uppmärksamheten på tvenne dylika, nämligen i fråga om Konungens Befallningshafvandes skyldighet i afseende på Konstitutions-Utskottets Memorial N.-o ii. 11 Loisoch Båk-inrätlningen och i afseende på hemtning af väglagnings-ämnen å skog och utmark. Om man ock icke torde behöfva befara att i allmänhet de genom århundradens häfd stadgade hufvudriktningarne af Konungens Befallningshafvandes verksamhet skola blifva rubbade genom Instruktionens nu utvisade brister, så kunna dessa brister dock förorsaka dels en menlig och betänklig missaktning för en af samhällets högsta myndighet utfärdad författning, dels i ålskillige fall ovisshet, huruvida verkligen en förändring uti de lörut bestående förhållandena blifvit genom Instruktionen afsedd eller icke. Denna ovisshet* skulle troligen i betydlig mån blifvit undanröjd, om man iakttagit ett godt och ofta följdt bruk, att förse den nya författningen med en inledning och deruti såväl uttalat författningens ändamål, som angiIVit de delar i den bestående lagstiftningen, hvilka genom den nya författningen komme att upphäfvas, eller ändras och rättas. — Del är ock troligt, att, om man vid Instruktionens författande verkligen för sig gjort klart dess ändamål och dess förhållande till den förut bestående lagstiftningen, så skulle inånga af dess nuvarande brister hafva undvikits.
1 öfriga delar har Utskottet ej funnit skäl att afvika från hvad nu är stadgadt i I8l8 års inteckningsförordning, jemförd med Kongl, kungörelsea den 18 December 1823, angående rätta förståndet af 1 mom. i 12 § och ändring i 24 § af berörde förordning, och Kongl, kuugörelsen den 30 Maj 1835, angående förändrad lydelse af samma förordnings 16 §. ehuru Utskottet, enligt hvad ofvan är antydt, ansett nödigt verkställa förändringar i redaktionen af åtskilliga bland dessa stadganden. Att ingå i någon speciel redogörelse för dessa förändringar torde vara öfverflödigt. I denna del synes nog att anmärka, det Utskottet härvid haft till föremål att åt omförmäldte stadganden gifva den klarhet och bestämdhet, som äro oeftergifliga vilkor i all lag. Af det nu anförda följer, att Utskottet ej anser Erik Anderssons framställning i någon del böra bifallas; men ehuru Utskottet ej heller kan understödja de förslag, som herr Coyet och Per Haraldsson framlagt, erkänner likväl Utskottet, att desamma förtjena uppmärksamhet. Det är nemligen bekant hurusom, vid de af motionärerne uppgifna förhållanden, inteckningsprotokollen ofta ej innefatta tillfyllestgörande ledning för meddelandet af fullständiga gravationsbevis å serskilda delar i samma hemman. Men denna olägenhet lärer icke kunna afhjelpas på någotdera af de sätt, motionären föreslagit. Att Lcrg-Ulskottets Betänkande, IV: o 57. 17 Att, vid inteckning af fast egendom, egarens åtkomst måste styrkas, och de handlingar, som ådagalägga denna åtkomst, således företes, är redan stadgadt; men då under en längre följd af år en faslighet kan komma att tillhöra flera egare, hvilka än inteckna egendomen, än döda och än förändra deri meddelade inteckningar; visar sig redan häraf svårigheten, om ej omöjligheten, att uppnå målet, på den väg, herr Cojet anvisat.
Vid Stats-Utskoltcts Utlåtande, N:o 163. 33 Vid 7:de punkten: af Lektor Wallman: ”Emot Stats-Utskottets afstyrkande Utlåtande, i fråga om anslag till Kalmar hamn, får jag på följande grunder mig reservera: l:o Kalmar, ännu en af rikels större städer, med dyrbara allmänna byggnader, grundar sitt bestånd hufvudsakligt pä exporthandel samt utklarerar, efter medium af 3:ne år, omkring 565 fartygslaster årligen. Genom sitt läge är den också en föreningspunkt för ångbåts-kommunikationen mellan norra och södra Sverige samt Tyskland och Danmark. Icke mindre än 7 ångfartyg hafva innevarande år hvarje vecka regulaira turer på denna stad. 2:o Endast smärre fartyg kunna för närvarande lägga in i hamnen, hvaremot de större måste gå för ankar på redden, omkring * mil från bryggan, med ökade kostnader och mångfaldiga svårigheter för de trafikerande och ej sällan vid inträffande stormar med fara för lif och egendom. Mer än en gång bar vid sådane tillfällen handt, att fartyg drifvit på hvarandra och blifvit förstörda inuti sjelfva hamnen, och det är ej längre än sedan förliden höst, man såg ångfartyg öfver ett dygn på ett obetydligt afstånd från bryggan med stundelig fara all slas i sank, utan att passegerarne kunde komma i land, emedan hvarje försök 'dertill skulle varit med uppenbar lifsfara förenadt. 3:o Enligt uppgift af Chefen för södra Lotsdistriktet i Utlåtande till Kongl. Förvaltningen af Sjöärendena, är den eljest ypperliga hamnen i ständigt förfall och skall slutligen alldeles uppgrundas, och den förut förträffliga inre vinterhamnen är nu mera fullkomligt obrukbar. Dessa betydliga skador kunna, enligt samma Utlåtande, icke botas genom innevånarnes enskilta bidrag, utan understöd af allmänna medel. 4:o Staden har de sednare åren nedlagt betydliga kostnader på sin hamn, vissa år ända till ett belopp af 6,000 R:dr, oberäknadt inköpet af ett mudderverk för 4,000; samt dessutom användt årligen minst 1,000 R:dr på muddringar.
I sammanhang härmed har Utsk., för att framdeles lätta öfversigten af samtliga fondernas ställning samt fördelningen af lånen de särskilda kassorna emellan, ansett sig böra hemställa, såsom för detta ändamål tjenligt och upplysande, att: en s. k. liggare eller inventarii-bok må, efter af Ridd.-Direkt:n faststäldt formulär, alltid vara att uti Ridd.-kont. tillgå. §. 2. Direkt:n afgifver i denna § en kort redovisning för den till bestridande af reparationen å Riddarhuset anslagna s. k. reparationsfondens ställning. Under åren 1844—1846, hade capitations-afgiften, hvilken för närvar, utgår med 1 r.-dr b:co för hvarje Adelsman, som erlägger bevilln. för lön eller förmögenhet, enligt bankoräkningarne, influtit med tillsammans 6,488 r:dr 29 sk. 2 r:st. b:co, hvarförutan 2,050 r:dr såsom ränta å utlänta medel tillfallit fonden, hvars inkomster sålunda under nämnde 3 år uppgått till 8,538 r:dr 29 sk. 2 r:st., hvaremot dess utgifter under samma tid utgjort 4,673 r:dr 16 sk. 8 r:st., hvadan fonden, som vid 1843 års slut utgjorde 11,857 r:dr 6 sk. 4 r:st., vid 1846 års slut ägde en behållning af 15,722 r:dr 18 sk. 10 r:st. b:co.
Så snart jag ätit frukost om bord och putsat mig så godt sig göra lät, for jag upp i staden med en kaik och begaf mig genast till Ryska konsulatet. Här träffade jag på kansliet en Tysk, som i 14 år hade varit i orienten i Rysk tjenst, sedan han gjort sin kurs vid orientaliska institutet i Petersburg. Då han af mitt pass sett att jag var orientalist, som han behagade kalla mig, började han berätta allehanda saker om sig sjelf, var ganska artig och bad mig följa sig hem för att se hans myntoch manuscriptsamling, den han under dessa år hade samlat här och på andra ställen af Levanten. Båda hans samlingar förekommo mig ock ganska vackra och förtjenstfulla; hans artighet och hygglighet var utomordentlig. Bland annat visade han mig en Turkisk öfversättning af Schah-Nameh, som varit full af målningar, men hvilka blifvit bortklippta och ersatta af marmoreradt papper. Likaledes ett exemplar af Hariri med målningar, som var kuriöst; men tiden var så kort att jag blott i största hast fick tillfälle att genomögna så väl det ena som det andra. Han anmälde mig äfven hos konsuln, en Rysse vid namn Ivanoff, som äfven talte Tyska och emottog mig med utsökt artighet. Han hade varit länge i Brasilien och annorstädes, var nu general konsul här och ägde, som hans sekreter Jaba sade, en utmärkt samling af Grekiska mynt. Båda två erbjödo sig att om möjligt på allt sätt vara mig till gagn i de transactioner och relationer jag möjligen härigenom kunde komma att ha med mitt hemland, och visade mig åtminstone i orden all vänlighet, mer än jag kunde begära och hoppas. Jaba och en hans kollega gåfvo mig äfven bref till Alexandria och Kairo. Sedermera började jag min tour i staden, vandrade först genom Frankernas qvarter, som var utomordentligt snyggt och vackert med trädgårdar mest vid hvart hus, i hvilka vinrankor och orangeträd stodo ännu fulla med frukt, ehuru med vissnade blad. Sjelfva byggnadssättet var hufvudsakligen Venetianskt: marmorn icke sparad. Sedan vandrade jag genom Grekernas stadsdel, som gaf föga efter den förra: gatorna ganska breda och snygga, husen likaledes.
Därute råkade han fästmön. Hon satt och grät. Han frågade henne då, om hon hellre hade velat hafva någon annan. Hon satt och petade loss små kalkstycken från fyrens vägg och kastade dem i vattnet. Hon svarade ingenting till en början. »Var det inte någon hon tyckte om?» »Ånej, visst inte.» Därute vid fyren är vackert. Sundets klara vatten svallar rundt om den. Den flacka stranden, fisklägets små regelrätta hus och den fjärran staden, allt öfverstrålas af dess eviga skönhet. Ur de mjuka töcken, som gärna insvepa den västliga horisonten, kommer då och då en fiskarbåt framilande. I djärf kryssning styr den mot hamnen. Det brusar muntert om fören, då den skjuter in genom den trånga hamnporten. Seglen fällas helt stilla i samma ögonblick. Fiskrarna svänga hattarna till en glad hälsning, och på båtbottnen ligger det vunna bytet och glittrar. Det kom en båt in i hamnen, medan gamle Mattsson stod ute vid fyren. En ung karl, som satt vid rodret, lyfte på hatten och nickade åt flickan. Gubben såg, att det lyste till i hennes ögon. »Jaså,» tänkte han, »har du gått och blifvit kär i den grannaste karlen i fiskläget. Ja, den får du aldrig. Likaså gärna kan du gifta dig med mig, som att vänta på den.» Han märkte, att han inte kunde undkomma mors porträtt. Om flickan tyckt om någon, som det varit någon rimlighet, att hon kunnat få, så hade han haft en vacker anledning att bli kvitt hela saken. Men nu tjänade det ingenting till att ge henne fri. Fjorton dagar därefter stod bröllopet, och ett par dagar senare kom den stora novemberstormen. En af fisklägets båtar råkade då i drift nedåt sundet. Roder och master voro borta, så att den var alldeles redlös. Gamle Mattsson och fem andra voro ombord, och de drefvo omkring utan föda under två dagar. Då de bärgades, voro de alldeles förbi af mattighet och köld. Allt i båten var klädt med is, och deras våta kläder hade börjat stelna under den skarpa kylan. Gamle Mattsson blef då så förkyld, att han aldrig mer återfick sin hälsa. Han låg sjuk i två år; så kom döden.
Om det också vore ett förbiseende af StatsUtsk. alt icke serskildt hvad de 800 R.-drna beträffar säga på samma sätt som Utsk. sagt i afseende Ben 19 April e. m. 183 pä lie 1,600 [!;dma, sä lärer delta förbiseende icke kunna vara något skäl till återremiss, emedan K. M:s höga rätt derigenom lärer hvarken kunna förminskas eller förökas. På dessa skäl yrkar jag fortfarande bifall till Betänk. Propos. lill bifall å förevaride punkt blcf härefter frana stål d och besvarad med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemslälde om R. o. Ad. ansåge de mot denna punkt gjorde anmärknir föranleda till densammas återremitterande samt efter denna proposis besvarande med starka Ja jemte många Nej, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. 3:dje punkten, ang:dc löneförhöjningar u General-Landlmäleri-konUs stat. Hr Belfrage, Joh. Gust. Wilh.: Som Höglofl. SlalsUtsk. uti sitt utlåt, om lönereglering för Landtmäteri-slaten afstyrkt bland annat löneförbättring för Öfver-Ingeniören vid Kongl. General-Landtmäteri-kont. på grund deraf att han ”under sednare tider blifvit befriad från åtskillige, honom förut tillhörande åligganden, såsom besväret med länskarteverket och inseendet öfver rekognoscörernes arbeten samt skyldigheten att öfver dessa arbeten uprälta och afgifva redogörelser;” men dessa skäl för Utskis afstyrkande icke äga sin riktighet, har jag ansell mig, såsom närmare initierad med förhållandena i detta afseende, böra framhålla några factiska upgifter för ett rättvist belysande i denna fråga. I saknad ieke allenast af nödig organisation, utan äfven af behöflige kontanta medel härtill, har länskarteverket hvarken under nuvar:de Öfvcr-Ingeniörens eller dess närmaste 2:ne företrädares lid utgjort något annat åliggande än att det i Kongl.
Derjemte anser motionären ”systemet böra tillämpas på ”alla de anslag, som staten lemnar för productiva föremål, ”och skulle derföre lifligt önska, att det blefve gällande äfven för det anslag, som Banken lemnar till odlingslån.” Sålunda skulle detta anslag användas till ränta och amortering af statslån, för att såsom understöd bortskänkas åt jordbrukare. Men odlingslånen hafva hittills dragit ränta och capitalafbetalning. Om dessa onera skulle försvinna, huru skulle Banken då erhålla ersättning för dess förlust? Eller skulle detta anslag utgå af Bankens vinstmedel, och sålunda utgöra en allmosa till jordbruket? Slutligen säger motionären, att ”om någonsin statscre”diten skall blifva begagnad hos oss, måste den framstå I”las (märk väl framställas!) under sådana former, att ”man genast inser dess fördelar.” Här tyckes man tydligen finna, att det egentliga målet, hvartill motionären sträfvar, endast är införandet af statslånesystemet. Nar han nemi. sett, huruledes Regeringens bemödande att införa detta system genom 3:dje hufvudtiteln icke velat lyckas, skall försöket nu göras på en annan väg, nemi. genom g:de hufvudtiteln. Detta försök är så mycket bättre beräknadt, som det genom lockande förespeglingar tager de beslutandes enskilda fördelar i anspråk. Jag vågar likväl hysa det förtroende till de beslutandes klokhet och upplysning, att de icke skola låta förvilla sig af det fagra skenet. För mitt ändamål hoppas jag det göra tillfyllest att endast antyda vådorna, och kanhända hade jag kunnat spara mig äfven denna möda; ty helt visst hafva de flesta redan af deras egen dagliga erfarenhet funnit, huru sällan det lyckas att låna sig till välstånd och förmögenhet. Helt visst har det icke kunnat undgå deras uppmärksamhet, att armodet just är störst i de landsorter, hvarest lånesystemet gjort sig mest gällande. Till ledning för bedömandet af statslånesystemets verkningar vill jag derföre blott påminna, att staten är en samling af individer, och att följaktligen, om den förra måste gälla allt, hvad som gäller om ett visst antal af de sednare.
Skultuna verkstads anspråk på återinförande af någon skyddstull å det beredningsämne för landets mångfaldiga stora och mindre verkstäder, oarbetad messing, latun och trådband inbegripna, som vid Skultuna tillverkas. Alla våra mekaniska verkstäder, våra redskapstillverkare och våra handtverkare, som sysselsätta sig med metallarbeten, alla dessa skulle göras skattskyldiga till Skultuna, under det de sjelfve deremot icke åtnjuta ringaste tullskydd för sina fullfärdiga redskapsoch machintillverkningar, men Skultuna åter för alla sina materialier såsom koppar, zink, m. m., åtnjuta tullfrihet. Ett för landet jemförelsevis så obetydligt intresse som denna enda verkstad, så aktningsvärda dess bemödanden att utveckla sin verksamhet än må vara, skulle sålunda af lagstiftaren omhuldas, på bekostnad af billighet och rättvisa emot andra, också Svenska och långt vigtigare industrigrenar, och på bekostnad af sjelfva den skyddsprincip, sorn Utskottet förfäktat, att icke tala om de stora principer, söm mer och mer tillvinna sig den civilicerade verldens erkännande! Jag kan icke föreställa mig att Rikets Ständer nu skola antaga ett så obetänksamt förslag. Hvad jag nu tillåtit mig erinra emot stadgande af införselstull å nyssnämnda för landets mångfaldiga näringsgrenar angelägna halffabrikater torde i det väsendtliga och med lika mycket skäl få åberopas emot Utskottets förslag att jemväl med införselstull belägga de likaledes länge tullfria och för Svenska industrien oumbärliga artiklarne jernoch stålsamt kopparoch annan ej specificerad metalltråd. Här är lika litet fraga om lyxartiklar eller om varor, som en förståndig hushållning borde lära oss att undvara och välmenande statsmagter i sådant ändamål borde fördyra. Otaliga näringsgrenar i fabriksväg, likasom husslöjden behöfva dessa beredningsämnen, hvilka tillika utgöra oumbärliga hjelpmedel i hvarje enskild ekonomi; men hvilka, äro då de stora, allmängiltiga syften, som skulle påkalla och rättfärdiga återinförandet af beskattning ä dessa nödvändiga artiklar?
En hvar af Ståndets ledamöter skulle efter mitt förmenande inom sig bestämma sin opinion om den ifrågavcde personens vandel och rykte, men min mening har alting varit att här skulle anställas något vittnesförhör. Jag har icke velat behandla frågan på det sätt, som Hr Cederschiöld föreställt sig, att man här skulle sitta till tings och afhöra vittnen m. m., utan endast att hvar och en skulle dömma efter heder och samvete. Jag vågar äfven tro att, om mitt förslag antages, Ståndets anseende icke derigenom skulle lida utan tverlom höjas. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det har redan af flere föreg:de talare blifvit ädagalagdt att den nu väckta motionen är både olämplig och ändamålslös i afseende på det-syfte, den söker att komma till: Jag är af dem förekommen och vill således i den saken ingenting vidare yttra; men jag tager mig friheten hemställa till Hr Gr. o. Landtm, äfvensom till R. o. Ad. huruvida denna motion är med grundlagen öfverensstämmande. Den 12:le § Riksd.Ordn. säger: ”R. o. Ad. infinner sig till Riksdag och representeras enl. Riddarh.Ordn., hvilken, likasom öfriga Stånds ordningar bör vara i öfverensstämmelse med grundlagarna författad”. 1 samma Riksd.Ordn:s 18 § finnas stadgade de fall, vid hvilka det icke medgifves person att vara Riksdagsman. Den säger ibland annat: ”Icke eller den, hvilken laga kraftvunnen dom förklarat ovärdig medborgerligt förtroende, eller att föra andras talan, eller för något nesligt brott till straff skyldig”. Sedermera om jag går till 90 § Reg.F., så finner jag det stadgadt att ”Under R. St:s eller deras Utsk:s öfverläggning och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embetsoch tjenstemäns tilloch afsättande; regeringsoch domaremakternas beslut, resolutioner och utslag; enskilda medborgares och korporationers förhållanden eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning”.
Utskotten hafva trott sig bäst tillfredsställa de sistnämndes rimliga anspråk, i förening med Banquens minsta möjliga förlust, genom det föreslagna sättet, att Innehafvare af 3 Procents Fordringar i Malmö och Götha CanalDiscomer erhöllo sina Fordringar fullt ut, 204 Den 17 Martti , e. m. fastän fördelade på de 5 år, sorn till utredningen anses åtgå Härvid rr.öfer den Anmärkningen, som af manga blifvit gjord, att man behandiat bägge dessa Disconter lika, utan afseende på de olika tillgångar i förhållande till Skulder, som dessa Disconter skola äga. Det är utan all tvifvel, att då de säkraste Fordringarne i Malmö Discont äro för Ban. quens räkning qvarsatte och då en veklig brist uppkommer, nära svarande emot Ban» quens hela Fordran , om öfrige Fordringsägare efter nämnde grund godtgöras, dessa således blifva på Banquens bekostnad gynnade och erhålla större utdelning, än de möjeiigen kunde i annat, fall utbekomma, men det torde likväl böra taga6 i öfvervägande; att ActieCapitalet för Malmö Discont blifvit insatt i Silfver, sorn i Sedlar nu ägervida högre värde, än vid insättningen, och att Banquen haft betydlig vinst af denna Discont. Banquens rätt att erhålla sin fordran, är väl icke minskad härigenom, men i fråga om dess förlust på Disconten klin; na omständigheter likväl med något skäl komma i beräkning. Beloppet om tillgångar och frågan om brist i Götha CanalDiscont, beror hufvudsakligen på den mycket omtvistade frågan, huruvida de i,too,ooo R:dr, hvilka af Disconten blifvit till Canal-arbetet utlånte, kunna såsom tillgång för Discontens Fordringsägare anses, Den 17 Martil, e. m. 205 DiscontOch CaoalDirectionernes åtgärd i detta fall har äfven varit i dag både klandrad och försvarad.
Betänkande, i anledning af väckt motion i fråga om tilldelande åt Ordförande i Kommunal-styrelse af ett exemplar utaf Svensk Författningssamling, m. m. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet har Johannes Andersson från Jönköpings län väckt motion (N:o 120) derom “att den i pastors-arkivet varande Svensk Författningssamling och Landshöfdinge-embetets allmänna kungörelser44 måtte “öfverlemnas till förvar till ordföranden i kommunal-nämnden“, samt “att de till kyrkan ankommande författningar och allmänna kungörelser, sedan de blifvit upplästa från predikstolen, skola utlemnas till ordföranden i kommunal-nämnden, som för desammans vård ansvarar. “ Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hvars yttrande öfver berörda motion blifvit infordradt, vill härvid erinra, att pastorerne icke, såsom motionären synes förmena, på grund af sitt embete äro innehafvare af Svensk Författningssamling, hvilken numera, sedan pastorerne blifvit befriade från ledningen af kommunens verldsliga angelägenheter, skulle kunna från dem öfverlåtas till den, som öfvertagit samma ledning. Redan genom Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 10 September 1743, förordnades, att, på det allmogen måtte å landet så mycket beqvämligare kunna hafva tillgång till utfärdade Kongl. Förordningar samt Resolutioner, och af dem vid hvarjehanda förefallande tillfällen erhålla nödig underrättelse, skulle de exemplar, som hvar och en kyrka deraf tillsändes, registreras, sammanbindas och till allmogens nytta i kyrkan förvaras. I Kongl. Cirkulärbrefvet till Konsistorierna den 2 April 1833 erinrar Kongl. Majit, af förekomna anledningar, Konsistorierna att tillse, det alla författningar, på sätt Bih. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande J\/s 43. redan stadgadt vore, vid hvarje kyrka förvarades och i ordning höllos, för att vara för socknemännen tillgängliga.