Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han är inte här i kväll. Han är körd till Aggerup; i ett nödvändigt ärende, sade han.» Det föll en besvikenhet öfver henne, så tung och bottenlös, som hon icke kunde minnas; och hon kände sig så ensam, hemlös och öfvergifven, att hon var nära att brista i gråt. Allt liksom slocknade omkring henne; och en bitter leda vid menniskorna och pratet grep henne så, att hon kände lust att resa sig och gå bort, gå ut och bli ensam, och gråta. De hade på hemfärden nått till midt emellan de begge byarna, då de i det starka månskenet varseblefvo en enspannsgigg närma sig dem i stark fart långt ute å den raka, släta vägen. Hon hade genast, på långt håll, känt igen, hvem det var; men brodern först, då de båda vagnarne voro nästan midt framför hvarandra. Han höll hästarne in med ett tvärt ryck, den mötande gjorde detsamma, och de båda åkdonen höllo sida om sida. «God afton, herr ingeniör!» Den tilltalade böjde sig fram, som för att se bättre. «Ah, jag höll på att inte känna igen. God afton. God afton, fröken.» «Jag har varit i Brönninge, till gilles, ingeniören vet. Jag ville också gerna talat om vår sak. När kan jag vänta, ingeniören kommer till oss i Hannarp? Der är ju också rätt mycket att göra. Den andre satt en stund och öfvervägde. «Ja, senast om två veckor.» «Så. Det är ju utmärkt. Törs jag be ingeniören hålla till godo med bostad hos mig? Jag tänker, min syster här skall nog ställa ett ordentligt rum i ordning för ingeniören.» «Jag tackar så mycket.» «Alltså: på återseende! Senast om fjorton dagar alltså!» «Om fjorton dagar senast. Bestämdt!» «Godnatt då!» «Godnatt! Godnatt, fröken!» Och de båda vagnarne foro hastigt ifrån hvarandra, hvar i sin riktning på den månljusa vägen. Hon hade sutit helt stilla och hört på samtalet, men det svälde i henne af känslor, som förtogo henne andedrägten.
– Icke var det af ånger han nu ärnade besöka mig, eller för att gifva mig mat och dryck ... nej, blott för att njuta af mina qval. – Men tänk min moder, om han visste någon annan ingång. Då är v. Nit att beklaga. Skall jag gå ned och hindra skurken? – Frukta icke mitt barn. Han har sjelf sagt, att in till byggningen är blott en ingång, ehuru inom densamma till min håla skola vara två. Så sade äfven han, som nu är dernere. Och var trygg, min son; se han vänder redan hitåt dröjande steg. Snart hördes farstudörren sakta klirra och steg kommo uppåt. Andlöst lyssnade båda. Stegen gingo förbi Haralds kammardörr och blefvo något starkare på vinden. – Han går till v. Nits rum för att forska om denne är i sin kammare. Men lyckligtvis har jag nyckeln här ... eljest kunde min mössa förråda mig ... Eller vill du moder, skall jag förråda mig sjelf och gå att möta honom på vinden? – Nej Henrik, vår sak är icke af dem, som behöfva sky dagens ljus. Låt icke ditt ungdomsblod koka öfver och förmå dig till sådant, som icke öfverensstämmer med den klokhet och lugna ande du i öfrigt tyckes äga. – Jag vill lyda dig, moder, ehuru den förhatliges närvaro verkeligen bringar min blod i jäsning. Men låt honom vara: i morgon är ock en dag. Stegen togo nu samma väg de kommit, men farstudörrn öppnades icke mera. – Förmodligen – utlät sig Harald – blef baronen förvånad, när han såg förhållandet med låset. Han skyndade till v. Nits rum och då han icke fann någon repstege hänga utanför, äfvensom stora farstudörren hade varit igenläst, då baronen utträdt igenom dörren, måste han draga den slutsatts, att v. Nit var på sin kammare, men att han antingen sofde och icke hörde baronens förmodligen mindre starka knackning, eller att han icke vågade släppa in, emedan han förmodade att baronen varit att försöka låset, uti hvilket v. Nit af våda qvarlemnat en del af sin nyckel. Kanske baronen äfven ansåg v.
I följd häraf och då, enligt 71 § af Kongl. Förordningen om mord, dråp och annan misshandel den 29 Januari 1861, de i 1855 års förordning gifna föreskrifter skola tillämpas jemväl å den, sorn gjort sig skyldig till ansvar för dråp, som ej är med dödsstraff belagdt, eller för vållande till annans död, samt följaktligen bestämmelse om ändring af äfven berörda § synes för undvikande af tvetydighet böra införas i det ifrågavarande författningsförslaget, får Utskottet vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte, Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet med frångående af sina redan fattade beslut, för sin del i sammanhang med antagande af den nya Strafflagen besluta en författning af detta innehåll: Lag-Dtskottet8 Utlåtande ,j\s 81. 3 ”Med ändring af Kongl. Förordningen, angående vissa föreskrifter till kyrkotuktens uppehållande den 4 Maj 1855 och 71 § af Kongl. Förordningen angående mord, dråp och annan misshandel den 29 Januari 1861. förordnas, som följer: Ilar medlem af Svenska kyrkan gjort sig skyldig till straff, för det han hädat Gud, eller lastat eller gäckat Guds heliga ord eller sakramenten, eller för gäckeri af gudstjensten, eller för väld, svordom, oljud eiler annan förargelse under gudstjenst, eller för mord, dråp eller rån, dä dödsstraff ej derå följer, eller för barnamord, mened, äktenskapsbrott, våld eller smädeord emot föräldrar, eller stöld, eller har han för förfalskning, bedrägeri, falsk angifvelse, otukt eller mordbrand blifvit till straff - arbete dömd, dä må han ej af den heliga nattvarden komma i åtnjutande, innan han af sin själasörjare i närvaro af tvä eller tre bland församlingens medlemmar, dem själasörjaren tillkallar, låtit sig enskildt skriftas och aflösas, på : ätt särskildt föreskrifva är; Skolande denna författning tillämpas i de deri upptagna fall, dä straff blifvit efter nya Strafflagen adorn dt”. Stockholm den 6 November 1863.
Författarns nuvartde stadgande, att sådan fördelning får ske, då alla på sockenstämman röslegande derom öfverenskomma, finnér jag deremot ganska lämpligt. Man säger måhända, att dylik öfverens kommelse då sällan eller alldrig lärer åstadkommas. Såsom ett motsatt exempel kan jag anföra, att ungefär en mil frän Stockholm Önnes en församling, der en sådan enhällig öfverenskommelse blifvit träffad; och då öfverenskommelse!! på sådant sätt tillkommit, kan raan vara förvissad, alt ingen obillighet förekommer. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt om afsag å Ulsk:ns förslag i delta hänseende. Frih. Alströmer: Genom den förändring i Hovande stad gande, sorn Utsk:n föreslagit, liar jag i min reservation antydt att åtskilliga vådor vore att befara. Pluralitelen inom Hiskin trodde deremot, att den svagares rätt skulle vara tillräckligt betryggad derigenom all han hos K. M:s Beflude kunde öfveiklaga en obillig fördelning och få den rättad. Men så blefve icke förhållandet, ty då författnm icke innehåller någon föreskrift, huru med fördelningen skall tillgå, skulle, såvida beslutet derom lagenligt tillkommit, K. M:s Befhule sannolikt förklara, att man förfarit efter för falt n: a och således icke någon rättelse meddela. Derföre har jag trott, att något tillägg lill den ifrågavarrde §:n vore behöfligt. Jag instämmer uti hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, men skiljer mig dock deruti från honom, att jag anser det af honom förordade tillägg, som Lektor Sondén i sin reservation föreslagit, vara öfverflöd digt, emedan fatligvårds-lageu redan innehåller en föreskrift i detta hänseende. Jag tror dessutom, alt det är formenligare, att en rättelse af Landshöfd.-Embelet sker i följd af inkommande besvär, än i följd af underställning.
Under den öfverläggning, som inom Preste-Ståndet förefallit, angående ofvanberörde 5 och io §A‘. af gällande Författning och Utskottets förslag till motsvarande har* blifvit anmärkt, att i dessa fullmagter, äfven då lön icke erhål les, äro med stämpladt pappersafgift belagde, men att ifrågavarande G §. af Författningen likväl bland handlingar, som från sådan afgift äro befriade, upptager fullmagter under samma calhegori, som ”Constitutorial, då lön eller arfvode icke åtföljer Förordnandet;" och får Utskottet, till undanrödfande af denna motsägelse, hemställa, att rubriken ”Fullmagter, se Constitutorial” må ur 6 §. gällande Författning uteslutas; äfvensom Utskottet, i öfverensstämmelse med dess bär ofvan vid 4 §• framställde förslag, angående befrielse från Chartas-Sigillatae-afgift för Testamenten till vissa skyldeman, tillstyrker, att rubriken ”Testamenten” i 6 §. må erhålla följande lydelse: Testamenten till maka och skyldeman i rätt u/jpoch nedstigande led, syskon och deras bani samt Fromma Stiftelser etc. — * 7 §* Inom Preste-Ståndet har, i afseende å denna §., blifvit anmärkt, dels att det i i mom. 5 punkten förekommande ordet ”Landlbonde!'” vore obestämdt och i serskilda orler till sin betydelse olika uppfattad t, hvarföre någon förklaring derutinnan borde meddelas; dels ock att det icke syntes vara fullt rättvist, att, på sätt Utskottet vid 4 morn. i punkten föreslagit, aftal, hvarigenom besittningsrätt på viss lid af fast egendom öfverlåtes, skola charteras lika med afhandlingar, derigenom egande-rätt till sådan egendom föryttras; äfvensom inom Borgare-Ståndet följande anmärkningar angående den i 7 mom. befintlige tariff öfver vexlars chartering blifvit framställde, nemligen: att ”Rubel Banco Assignalioner,” som icke mera existerade i Ryssland, Bevillnings-UIskol tets Utlåtande, N.-o 29.
Beträf - Stats-Vlskottets Utlåtande, N:o 145. 17 Beträffande således frågan om Kalmar läns fördelning i 2:ne Landshöfdingedömen, medgifver väl Utskottet, lika med Rikets åren 1847 och 1848 församlade Ständer, vigten af en del utaf de anmärkningar, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnde län, uti dess underdåniga skrifvelse den 30 Mars 1847, framställt till förringande af de skäl, på hvilka löregående Ständer grundat deras afslag i frågan; men flera af dessa skäl qvarstå dock, på grund hvaraf Utskottet anser en slik fördelning icke böra ega rum. Härvid förekommer i första rummet den betydliga kostnad, Stats-verket genom en sådan delning finge vidkännas. I detta afseende hafva nemligen Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret anfört, att den uti Kongl. Maj:ts Nådiga proposition af den 15 Januari 1840 upptagna aflönings-stat för det ifrågasatta nya länet, slutande sig på en summa af 11,209 R:dr 16 sk., syntes, i betraktande af sedermera förekomna förändrade förhållanden, böra förhöjas med ett belopp af 1,786 R:dr 32 sk., äfvensom att Kollegierne ansågo nuvarande Lands-Sekreterare, LandsKamererare och Landt-Räntmästare i Kalmar län vara berättigade till ersättning för den minskning i sportel-inkomster, som genom länets delning för dem kan uppstå, hvartill komma de dryga utgifterna för anskaffande af Landshöfdinge-residens och embetshus, fängelsebyggnad m. m.
Grundlagsenligt synes mig sålunda ingen annan behandling för Stånden finnas, än att detta Betänkande af slå, hvarom jag vördsammast anhåller.” Af Friherre Boije: ”Såsom tillägg till det svar, som Utskottet nu afgifver, uppå de af det Hedervärda Bonde-Ståndet hit remitterade anmärkningar vid Betänkandet N;o 56, har Utskottet, genom votering, beslutat* att tillika uppgöra, och till samtlige Riks-Stånden framställa en proposition, till jemkning emellan de åsigter, hvilka, å ena sidan, redan af 3:ne Stånd äro bifallne, och, å andra sidan, förmodas blifva, i skiljaktighet derifrån, af Bonde-Ståndet antagne. Emot detta tillägg reserverar jag mig, på den Bih. till R. St. Trot. i83/f och i83S. 5 Sami. i Afd. a Band. 3 i3:de Häftet. i8 Bevillnings-Utskoltels Memorial N.o 63. grund, att jag anser beslutet derom vara felaktigt, både i form och i sak. Formen för Utskottets svar å anmärkningar, sorn blifvit af blott ett Stånd remitterade, är vanligen, att svaret framställe^ i Memorialet till endast det Stånd, hvarifrån remissen kommit, då deremot en jemknings-proposition fordrar ett Betänkande till samtlige Uiks-Stånden; men ändå mera formvidrigt är det, i min tanka, att i förväg för sjelfva det beslut, som skulle grundlägga propositionen, på blott en förmodan om dess blifvande beskaffenhet, uppgöra ett jemknings-förslag, och dermed besvära Stånden, innan ännu gifvet är, att det kan få någon tillämplighet. Jag lemnar all aktning åt det skäl, som blifvit åberopadt, nemligen hågen att påskynda Riksdagens slut; men jag är icke öfvertygad att detta ändamål derigenom, i någoi*- mon, vinnes.
Om i despotiska samhällen Styrelserna söka motverka alla anstalter til utbildning af folkets fysiska krafter vid den intellectuella bildningen, så måste förhållandet vara motsatt i fria samhällen. Häfderne visa äfven, att fria folkslag, genom utbildandet af Gymnastiska konster, förmått att segrande kärn - 224 Den 29 December c. m. pa mot sine grannar. Då Sveirge eger en. person med kunskap i dessa yrken, skulle man vara bra kortsynt, om man lät tillfället gå sig ur händerne till bildande af andra dylika personer. Om man länge förbisett nyttan af denna vetenskaps utspridande, bör samhället nu så mycket kraftigare söka befrämja densamma. Jag anser StatsUtskottet böra infordra Professor Lings utlåtande, huruvida den begärda summan är tillräcklig eller icke, och i sednare händelsen, tillstyrka det anslag, som, enligt ett sådant utlåtande, kommer att anses nödigt till inrättande af det föreslagna Institutet. Grefve Frölich: Jag har egentligen uppträtt för att förklara, det jag ej har det ringaste emot, att Hr Ling må utöfva sin konst med alla möjliga emolumenter; men jag hemställer, huruvida Hr Bråkenlijelms argument håller prof, att om ej ett Central-Institut upprättas under Hr Lings lifstid, hela konsten skulle förfalla. Om nu Rikets Ständer besluta ett Central-Institut, men den Högste behagar hädankalla Hr Ling, innan det hinner blifva färdigt, så skulle hela anstalten upphöra. Jag tror att Elever finnas, som, utan Hr Lings biträde, snart utbildat sig till samma skicklighet, som den Hr Ling kan meddela dem, och att desse, om de haft fria händer, möj - Den 29 December e. m. 225 möjligen kunnat hinna ännu längre. Jag finnér således, att man afen välvillig känsla för Hr Lings personliga förtjenst låtit vilseföra sig på en oriktig väg, att göra allmännyttig den ide', för hvilken han lefvat och sträfvat, och hvars utveckling i naturlig väg säkert lemnar ett större oell varaktigare monument åt hans ära och förtjenster, än genom inrättning af ett Central-Institut, som troligen ej kan undgå lika öde med alla dylika anstalter.
Majrts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof inhämtat, alt Rikets Ständer vid i8a3 års Riksdag vidtagit det beslut, att SterbhusAfgiften lill JustitiasStalens aflöning borde upphöra samt Lagmansoch Häradshöfdingeränta i stället utsträckas till dem, som från densammas erläggande förut varit befriade, och Rikets Ständer således redan fattat ett billigt beslut i denna del; anhåller jag vördsamt, alt min Motion, om SterbliusAfgiflens utsträckande till alla medborgareclasscr, må förfalla. 220 Den 12 December c. m. I anledning häraf hemstälde Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken j alt Herr af Sillens ofvannämnde Motion måtte förfalla; hvilket bifölls. Föredrogos å nyo och remitterades till StatsUtskottet: Herr af Sillens, Georg Axel, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Memorial, angående upphörande af så kallade Djeknepenningarne. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet: i:o Herr af Sillens, Georg Axel, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag, att en allmän författning måtte utfärdas derom, alt skog skall sex alnar på båda sidor om allmän landsoch häradsväg, ifrån det trädens telningar uppskjutit till två alnars höjd, af de vägliållande underqvistas. 2:0 Herr af Sillens, Georg Axel, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Motion, om förbud mot bruket att vintertiden till vägstakning nyttja unga träd af gran och tall. Lagutskottet: 1:0 Herr af Sillens, Georg Axel, deri 4 dennes f. m. på bordet lagde, Memorial, Den 12 December e. m. 32 t angående upphörande afall slags klämtning, utom vid eldsvåda. 2:0 Herr af Sillens, Georg Axel, den 4 dennes f. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande hemställan, att endast en ringning till Gudstjenst må äga rum.
Fördelarne af den tredje brukningsmethoden, elier ett ordentligt vexelbruk, börja allt mer och mer göra sig gällande och hafva, genom skiljaktigheterne i afkastning vid egendomar, skötta efter Irsta och 3:dje methoderne, blifvit under de sednare åren bestyrkte på ett sätt, som faller i ögat äfven för den mindre uppmärksamme; men äfven den 2:dra methoden, den man ehuru oegentligen benämnt koppelbruk, börjar att vinna förtroende, såsom tjenlig på slättbygden. De hinder, som, särdeles i en ort der den rådande jordmånen är styf lera, (hvilket är fallet i en stor del af slättbygden), försvåra ett allmännare antagande af vexelbruket, äro betydliga och icke lätt öfvervunna.- Man kan icke hoppas, alt en bättre och fullt ändamålsenlig åkes bruksmethod skall blifva på annat sätt, än småningom, vedertagen. Emellertid är redan mycket vunnet derigenom, att en täflan emellan brukningssälten åtminstone är påbörjad och redan medfört det resultat, att i alla socknar klöfverodling, ehuru i smått, dock af en och annan jordbrukare idkas med framgång. Allmogens öfvertygelse mogna)' långsamt, men de icke obetydliga qvantiteter af klöfver och timothej, som under (leia svåra foderår blifvit skördade, hafva på ett så verksamt sätt bidragit till mildrande af foderbristen och till inkomst för jordbrukarne, att man med skäl kan anse ett stort steg redan vara taget på vägen till ett förbältradt landtbruk. Enligt de från Kronofogdarne i Länet till Konungens Befallningshafvande inkomne rapporter, hafva de fem särskilda ifrågavarande årens skördar gifvit de resultater, som bifogade, derpå grundade summariska tabeller utvisa.
Det gifves, så vidt jag kan förstå, ingen annan plausibel grund för det föreslagna stadgandet, än syftemålet att mota hågen för sjelfva företagen och lägga hinder för benägenheten att ingå i privata bankbolag. — Men, mina Hrr, jag är ledsen alt behöfva tala längre; jag är trött, och skall derföre be att ånyo få taga vid, då andra slutat, som jag under tiden hört anmäla sig att tala, i fall ändamålet ej finnes nog uppfyldt, det nemi., att flera ledamöter emedlertid må hinna uppkomma. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Om det ej lyckats Frih. Boye att uppnå det mål, han föresatt sig, nemi. att upptaga tiden, till dess ett större antal ledamöter hunnit hilkomma, så tviflar jag ännu mer, att det lyckats honom att öfvertyga oss, som varit tillstädes och åhört haus anförande, om riktigheten af de satser, han uppställt; ty han synes hafva glömt, att här frågan är örn sedelbanker, under det hans satser endast kunna gälia om lånebanker. Enligt Frih. Boyes sats skulle en bank af nu ifrågavar. slag kunna upplåna en million och derpå grunda utfärdandet af sedlar till lika belopp, som utlånas; men om dessa sedlar sedermera presenterades till inlösen, skulle ju banken qvarstå med en skuld af en million, då långifvarne uppsade sina lån, utan att hafva annan tillgång härtill, än bankens egna låntagares reverser, och jäg hemställer, om sådant kan anses riktigt. Jag förmodar således, att det nu endast kan komma i fråga att välja emellan Utskms och Gr. Frölichs förslag, dervid jag för min del anser Utsk:n uttrycka en riktigare princip.
Herr Berghman begärde votering. Herr Grejven och Lan dt Marsh alken yttrade, att sedan votering blifvit begärd, finge Herr LandtMarskalken hemställa, om Ridderskapet och Adeln önskade, att det af Herr Stråle under discuBsionen föreslagne tillägg skulle i Contrapropositionen intagas. Herr Berghman". Det lärer vara jag som bör föreslå contrapropositionen. Jag tillstyrker der—' före, att den må innehålla afslag å alla vidare bidrag till Götha Canal; men att Staten må efterskänka allt hvad hitintills dertill åtgått, mot förbehåll, att Bolaget ersätter de förluster, som genom anläggningen uppkommit. Herr Stråle', Om jag är ensam af den nei ning jag yttrat, vill jag icke derå yrka proposition, utan reserverar mig endast emot det blifvande beslutet. Herr van Hartmansdorff: Mig skulle synas, fastän en Ledamot sådant bestridt, som första frågan borde blifva, huruvida något anslag skall äga rum eiler ickej och att första voteringen således borde afgöra det med ja eller nej. I händelse ja vunne, skulle, efter min mening, stunden först vara inne, att afgöra, huruvida något nytt villkor borde dervid fästas eller icke. Herr Grefven och Landt Mat »kalken frarar ftällde följande voteringsproposition; 390 pen 15 Octobcr /. m. Den som bifaller det af Utskotten i första Punkten af Utlåtandet åt Götha Canal tillstyrkte Låneanslag, utgörande tillsammans 1,650,000 R;dr Banco under de af Utskotten stadgade vill* kor och förbehåll, voterar J3?; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer, med afslag å i:sU punkten af Utskottens Utlåtande, något Låneanslag till Götha Canal icke att ega rum. Herr Berghman : Det skulle kanske passa att tillägga, det Staten efterskänker alla föregående bidrag till canalen. Ropades Nej. Jierr Berghman; Qm Herrarne ej vilja efterskänka; icke skall jag göra det!
Domstolen förda protokoll medfölja; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA il. C. E. Gunther. 6 Kongl. Majlis Nådiga Proposition N:o 109. Protokoll, öfoer eli Justitie-Ärende, hållet i Kongl. Maj-.ls Ilögste Domstol Onsdagen den 26 November 1856. Närvarand e: Juslitie-Råden Engelhart, Grefve Snoilshy. Sehmidt. A lexa ii ders on. Qviding. Iggeström. Qvensel. Denna dag fortsaltes föredragningen af det genom Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss den 22 nästlidne Augusti till Högste Domstolen, för afgifvande af utlåtande öfverlemnade, i protokollet den 21 innevarande månad närmare omförmälda ärende, angående af Kommitterade från Sverige och Norrige afgifvet betänkande ot’h uppgjorda förslag till stadganden om skyldighet för innebyggare i hvartdera af de förenade rikena att hörsamma kallelse, utfärdad af Embetsmyndighet i det andra samt om den exekutiva kraften af ömsesidiga domar och utslag m. m.; och fann Högste Domstolen, vid granskning af Kommitterades förslag till författningar i ämnet, hvilka i afskrift bifogas detta protokoll, anledning förekomma till följande anmärkningar: vid den för Sverige föreslagna författningen: vid 7 § jemförd med den deremot svarande 4 § i det Norrska förslaget: Högste Domstolens fleste Ledamöter ansågo afseendet å det nära förhållande, som eger rum emellan de förenade rikena Sverige och Norrige och hvilket äfven föranledt den nu föreslagna författningen, fordra, att det ena landets donjar borde ega exekutiv kraft i det andra landet under lika lång tid, som i hemlandet, och att således verkställighet å Svensk dom eller utslag ej borde i Norrige förvägras så snärt med Svänsk embetsmyndighets bevis ådagalades att domen eller utslaget vunnit laga kraft och fortfarande inom Sverige vore gällande. Skulle likväl en sådan åsigt ej af Kongl.
Söt fåfitnba futtänbat be märf, >Dfj, fåfotit ©menffa fyolfetS ombub, ategat, pafme 281, meb tafttaganbc af föreffriften t t) i i f ö b a g o s© r b it i n g c n 3 2 §. att i betta 9tif3bagSs)8eftut beftämma bågen, bå 9ttfet8 ©täitber ater (tota farns ntanträba, t;ärmebetft metat fatta bent, font mtb näftfommanbe Sagtitna 9ttf§bag, på gruttb af tagtig rätt efter efter föregånget orbeutltgt mat, böra i råbffagett ocf) beftuteu beftaga, att, t)är t fntfmubftaben, ben 13 Oftobcr 1836 fig infinna; åtigs gaube bet meberböraube att, utan färfftfb påmtmtclfc ocf) utan annan aufebntug, ätt benna faltetfc, bo-för ja, bet maten tilt Sftfbbagöntän, ber fåbatta mat ega rum, t tagfig orbntng oct) mtb attfmar, unber foppet af näjtföregåenbc Sutt måttab merfftätlaå, pmariutb titt noggrann efterrättetfe tafttagaö bör tjmab 11, 12, 13, 14, 13, 17, 18, 22 ocf) 77 §§. 9liföbag3s£)rbuiugcu fautt lil §. 9tegeringös g-ortnen, t affeetibe å 9ttföbagSmanitasmafen, futtmagteruaä bepörtgljet ocf) öfriga pitljöranbe omftäitbigf)eter, ftabga ocf) förmå.