Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att med pröfningen af Utskottets hemställan, rörande Bonde-Ståndets förmente rätt, att med undantag af Secreteraren; sjelf tillsätta sin Canzli-Betjening vid Riksdagarne, skulle anstå, intilldess Ridderskapet och Adeln erhållit underrättelse, huru denna fråga blifvit af BondeStåndet afgjord. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstU tutions-Ufskottets den 14 dennes aflåtne, samt den 2 3 i samma månad på bordet lagde 2:ne Memorial innefattande tvenne serskilte Meningar såsom Alternativer i frågan dels om upphäfvande af 114 §. Regerkigs-Eormen, dels om bestäm - Trot. Utdr. d. g7 Maji 1818. 483 mande af en tid af fern år inom hvilken Grundlags ändrings förslag ej skulle kunna afgöras, fann Ridderskapet och Adeln, att då uti berörde frågor ä:ne Stånd inom Constitutions-Utskottet stadnat emot 2:ne, frågorne således borde förfalla samt Utskottets ofvannämde 2:ne Memorial endast läggas till Handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af ConstI-' tutions-Utskottet den 15 dennes aflåtne samt den 23 i samma månad på bordet lagde Memorial y innefattande Utskottets förklarande , att de af Utskottet den 13 sisth April uppgifne *2:06 alternativa Förslag till ändring uti 4 §:n Regeringsformen, borde enligt 56 i samma Grundlag hvila till nästa Riksdag för att då hvart efter annat till antagande eller förkastande framställas ; fann Ridderskapet och Adeln för godt att under forblifvande vid dess den, 27 sistlidne April fattade Beslut , hvarigenom andra alternativet a£ Ridderskapet och Adeln är vordet antaget, Utskottets ifrågavarande Memorial afsl§. S. jb. Vid förnyad föredragning af Stats-?
N:o 596, StatsUtskottens utlåtande 1 anledning af vackt motion, om fond till Pensioner för StatsRådets Ledamöter. S. D. Å nyo föredrogos StatsUtskottets utlåtanden i nedannämde återremitterade mål: N:o 391, Om RiksStatens Fjerde HufvudTittel. N;o 3g5, Om allmänna Indragnings Staten. N:o 397, Om Medico Theologiska Stipendierne. Och fann BorgareStåndet, som förut bifallit Utskottets förra betänkande n, i dessa ämnen, nu för godt, att jemväl godkänna de jemnkningar och tillägg, Utskottet genom sina sednare utlåtanden tillstyrkt. Från Hederv. BondeStåndet. S. D. Nedannämde Stats och BancoUtskottens, afgifne utlåtanden blefvo vid föredragning af BondeStåndet godkände: Prot. Utdr. d. 18 Äng. 182 3- 723 N o 384> Angående förändrade vilkor för det af RiksStånden, vid sistlidne Riksdag, bevilljade Låneanslag till Consistorium i Calmar, för uppbyggande af Gymnasie och Scholaehus derstädes, äfvensom om tillökning i detta anslag. N o 386, Om understöd af Allmänna medel eller Lönebidrag till uppförande af nytt Scholashus i Örebro. N:o 388, Om län till Intressenterne uti Rönö KopparGrufva i Fryckdals Härad af Wermelands Län ; N:o 389, Angående Låne-anslag till an« läggande af en Hamn vid Wadstena : S. D. Föredrogos och biföllos nedannämde BancoUtskottets Memorial: N:o 43» Angående uppskof med återbetalningen af ett från Banco-DiscontWerket år 1818, utgifvet Lån ; N o 44, Angående förhöjning uti en Andre Kamereraren från Äldre tider tillagd gratihcation. S. D. Wid skedd föredragning, blefvo fol - 734 Trot. Ut dr. d. ig Aug.
Anmäld den i5 Oct. 1824. Kongl. Maj:t förordnade, att de anmärkningar emot nå - Bil. t. R. St. Just. Omb:ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. m got Collegiura eller publikt verk af lika värdighet eller någon deras Ledamot eller ock emot en Kongl. Maj:t allena redo skyldig Embetsman, som i Kammar-Rätten förekomma i afseende på redogörelsen och ziffran, bora ifrån Kammar-Rätten directe öfverlemnas till Justitias-Cancellers-Embetefc för att i laga ordning handläggas; men att deremot anmärkningar vid egentliga administrativa åtgärder skola först hos Kongl. Majit af Kammar-Rätten anmälas genom den Stats-Expedition, från hvilken Kongl. Majits befallningar till det Embetsverk eller den högre Embetsman, som anmärkningarna röra, vanligen utfärdas, då Kongl. Majit blefve i tillfälle att pröfva, huruvida åtal af den anmärkta åtgärden bör ske och handlingarna i sådant afseende till Justitias-Cancelleren öfverlemnas. Angående en förändrad ordning i afseende på förseglade anbuds öppnande vid Entreprenad-Auctioner: öfverlemnad från Krigs-Expeditionen, jemte vederbörandes utlåtanden. Anmäld den 27 Oct. 1824. Kongl. Majit, som ansåg den af Rikets Ständer föreslagna ordning vid förseglade anbuds öppnande icke vara lämplig vid upphand. ■v ■]’f: \ i lia Bil. t. R. St. Just. Omb.-ns Emb.-Rtr. d.^Nov. 1828. lingsoch Entreprenad-Auetioner för Kronans räkning, fann i öfrigt, uppå, vid detta tillfälle, gjord framställning om nyttan af en Allmän Reglementarisk författning angående dylika Auctioner, godt i Nåder anbefalla Kammar-Collegium och Stats-Contoret, att inkomma med underdånigt förslag till de föreskrifter, som dervid A'oro lämplige. 207.
Inom fyra dygn har Axel tvenne gånger nattetid sprungit fyra mil, för att vara nära Celia. Jag vågar icke berätta det för någon. Jag darrar af fruktan att än en gång få se denna syn, som icke är en syn. d. 20 Maj. Åter har våren klädt sig grön, dock icke fullkomligt ännu. Små små gröna blad ha brutit sig fram ur de bruna knopparne. Ack, denna de små bladens grönska, huru skön är icke den! Den innebär en hel framtid. Hvad naturen liknar menniskan, men hvarföre skall jag tvinga fram en poetisk ådra, som jag icke äger. Dessutom lär ämnet vara nog utnött. Så skulle åtminstone Clinton, min bror, säga, han som föraktar alla poetiska utgjutelser, annars än inom hjertat, osagda, outredda. Ack, hvad min principales landtegendom tar sig annorlunda ut om sommaren än om vintern. Hvad jag ändock har för en trög inbillningskraft, som icke kunde under vintern föreställa mig huru Haunis ser ut om sommaren. Men så lär det vara med de flesta. Naturens istäcke breder något af sin is öfver hjertat och inbillningen. Josefs sällskap har jag ett par dagar nödgats sakna. Men jag tröstar mig med hoppet att snart få återse honom. Dessutom har jag en ljuf sysselsättning i att påminna mig hans ord, hans blickar, hans ömhet för mig. Josefs rival är nu äfven här, botad, såsom hans moder tror, ifrån sin barnsliga sjukdom. Jag tror det icke. Visst undviker han tydligen mitt sällskap, då andra äro närvarande, men dessemellan händer det någon gång, att han just söker mig. Axels beteende är såsom förut, så ojemnt och oroande. Ack ändå, om någon finge läsa mitt album, hvad den skulle tycka att jag är för en egenkär, kanske dum person. Inbilla mig att en gosse vid den åldern vore så svag för mig! Ja, denne någon, läsaren skulle säga: »hon är icke nöjd med den kärlek, hon väckt; hon inbillar sig äfven ha gjort intryck på ett barn. Troligen tror hon, att hela det manliga slägtet, gubbe, man, yngling och gosse skall för henne känna sympatier.« Hvad skulle jag svara härtill. Intet annat än hvad jag tror vara sanningen med Axel.
Arrendatorn ej kunde medgifva utan emot särskild ersättning, denne måtte bestämmas: på det sätt, att honom beviljades Tjugu års prolongation, efter år 1831, på Arrende-Contractet å den del af Kungsgården, som blir öfrig, emot det årliga arrende, som kunde fastställas att utgå, sedan den till Stads-anläggningen erforderliga jord blifvit fråntagen och Behörigen afräknad, och 3:oAtt, sedan ifrågavarande Kungsgård blifvit betydligen förminskad både till åker och dagsverkshemman, Kungsgårdens förut ganska högt uppsatta Hemmantal af 5- Mantal måtte nedsättas till 3, åtminstone i utgörandet af allmänna skyldigheter, såsom Extra Rotering, Vägoch Bro-hållning, Kyrkobyggnad m. m. som borde kunna ersättas genom de skyldigheter Stadens Invånare kunde komma att åläggas, heldst egendomens Hemmantal naturligtvis vore efter behörig refning i början beräknadt efter dess totala egorymd, hvars förminskning utan inneliafvarens vållande, vare sig i afseende på Canaleller Stads-anläggningen, syntes utgöra en lika motsvarig princip för hemmantalets nedsättning; hvarjemte Arrendatorn förklarat, att, derest omförmälde ersättningsanspråk icke skulle bifallas, han önskade få Betänkandcn. 125 blifva orubbad i nuvarande faststälde dispositionsrätt af Kungsgården. Då Kongl. Maj:t, sora vid pröfningen af detta ämne ansett inrättningen af en handelsplats vid Motala varå både lämplig och nyttig och på sådan grund i Nåder bifallit, att en af Stad oberoende Köping, tili handels idkande på inrikes orter, må der anläggas, funnit för verkställigheten häraf nödigt, att framställning från Kongl. Maj:t till Rikets Ständer göres, örn söndring från Bisp-Motala Kungsgård af den egorymd, som till Byggnadsplatser för den blifvande Köpingen derifrån erfordras, vill Kongl.
St. Just.-Omb. Enib.-Ber. cl. i5 Januari i att Härads-Rätten, i afseende på hans och flera andras i elt brottmål tilltalade personers inställelse, stadgat den dobbla påföljden, af både vitesbot och hemtnings-äfventyr; i följd hvaraf Advocat-Fiscnien, Herr Lagmannen och Riddaren af Kongl. Nordstjer^ie-Orden, O. Hedenstjerna, nli elt den 23 April i83o till Kongl. Götha Hof-Rätt ingifvel memorial, hafva fört Landshöfdinge-Embetet i ofvannämnde Län till last, att, till grund för verkställighets-åtgärd en, antagit Länsmannen Samuelssons egenmägtigt utfärdade förpassning, i stället för behörig Domstols förvänd lingsbeslut, som varit den enda i thy fall gällande handling, hvilket förfarande jemväl haft den följd, att verkställda fängelsestraffet icke ens svarat emot böternas belopp; äfvensom Herr Lagmannen och Advocat-Fiscalen, vid jemförelse af ii Cap. 10 §., 16 Gap. 6 §., 17 Gap. 5 §. ocb ^4 Cap. 1 §. Rättegångs-Balken, ansett Lagen icke hafva medgifvit Domaren alt använda eller förena bägge påföljderna af hennning och vite, för alt förmå en och samma part, eller elt och samma vittne till inställelse och fullgörande af gifna förelägganden, samt att Lane HäradsRätt sålunda, under Herr Lagmannen och Riddaren A. Westerdahls ordförande, härutinnan origtigt förfarit, hvadan Herr Lagmannen och Advocat-Fiscalen, fastan olägenhet af detta beslut veterligen icke inträffat, och detsamma således icke kunde läggas Domstolen till last såsom fel af ansvarig påföljd, likväl hemställt, om icke Herr Lagmannen Westerdahl borde, till förekommande af slika misstag för framliden, erinras om Lagens rätta förstånd och tillämpning i ofvan anmärkte omständighet.
Att i detta förhållande se något för samhället skadligt beroende vore detsamma, som att finna ett sådant ega rum för t. ex. jerntillverkaren, sorn köper sitt tyg hos väfveri-idkaren, sina skodon hos skofabrikanten och sin hatt hos hattmakaren, i stället för att sjelf producera dessa artiklar. Någon förlamning eller mekanisering af innevånarnes själslif och fallenheter är icke heller att befara, derest en behörig uppmärksamhet egnas åt uppfostran och utvecklingen af deras andliga personlighet. Behofvet häraf växer med arbetets fördelning och en fortgående civilisation; men med dessa följer ock ökad förmåga att fylla detta behof, då arbetet blir både lättare och mera gifvande, samt dymedelst lemnar både mera tid öfrig för vårdandet af dessa menniskans högre angelägenheter och rikligare medel att dem tillgodose. Dessutom qvarstå städse, huru långt den internationella arbetsfördelningen må utbildas, en mängd, så att säga, lokala näringar, som måste tagas i anspråk för den närmaste omgifningens förbrukning, enär hvad som i detta hänseende erfordras vanligen icke kan utifrån anskaffas. Och härmed torde få anses ådagalagdt, huruvida ändamålet af skydd bör ingå i tullbeskattningens uppgift och är med rättsgrunderna för densamma förenligt. I afseende dernäst på tullsatsernas belopp, är det helt naturligt af synnerlig vigt, att, äfven om den ifrågavarande beskattningen, såsom sig bör, betraktas uteslutande ur synpunkten af inkomstkälla för staten, detta belopp afpassas efter tidens och billighetens fordringar. Sättes detta belopp för högt, verkar det, såsom 11 all prisstegring, till minskande af konsumtionen och fördyrar sålunda medelbarligen äfven produktionen. Utom den allmänna olägenheten häraf för näringslifvet i dess helhet, fyller tullbeskattningen sitt direkta ändamål, att bereda staten inkomst, i vida mindre mån med höga tullsatser än med lämpligt nedjemnkade sådana. Det kan inom vissa gränser uppställas såsom regel i detta hänseende, att tullinkomsterna stiga, i den mån tullsatserna, med behörig eftergift för rörelsens rättmätiga fordringar, sänkas, och att skattens belopp sålunda ökas, i den mån bördan af beskattningen, så vidt ske kan, minskas.
Län motion, att de tullmjöl-qvarnar, hvilka hädanefter å landet anläggas, ej må åsättas någon grundskatt; och 9:o Johannes Anderssons från Skaraborgs Lin motion om rättighet för allmogen i åtskillige socknar af Skånings, Kinnefjerdings och Kinne härader inom Skaraborgs Län till utsyning å de dem närmast belägne Kronoparker i Länet af byggnadsvirke till soldattorp. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Matts Pehrssons från Stockholms Län motion om införsel i Riket af alia slags skepps-inventarier m. m. tullfritt eller mot låg tull, samt åtskilliga åtgärders vidtagande i öfrigt till uppmuntrande af Sveriges skeppsbyggeri och sjöfart. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: l:o J. O. Dahlbergs från Wester-Norrlands Län motion, att väghållningsskyldigheten icke må betunga jordbruket ensamt, utan jemväl fördelas på skattlagde Verk, såsom bruk, qvarnar, sågar, m. m.; 2:o Petter Petterssons i Slätthult Jönköpings Län motion, angående bestämmande af ansvar för den Regements-befälhafvare, som öfver träder de i gäl - Proc. Utdr. d. 11 Alars 1840, io5 i gällande författningar gifna föreskrifter i afseende på Rekryters antagande; och 3:o Per Jonssons från Calmar Län motion, att högre ansvar för försummad vägrödjning ej må ega rum, än de i allmänna lagen för dylik försummelse stadgade böter. Den 11 Mars 1840 f. m. Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Till Constitutions-Utskollet remitterades trenne af Herr Rosen~ r/vistj Fredric Leonhardi den ordning, 29 §. Riksdags-Ordningen föreskrifver, anmälde anledningar till anmärkning nemligen: l:o Emot Stats-Rådet samt Konungens Rådgifvare i Commandomål; 2:o Emot Stats-Rådet samt Föredraganden hir Krigs-Ärenden; och 3:o Emot Stats-Rådet samt Föredraganden för Finance-ärenden.
Sålunda tror jag ock, att punkten 3 bör i denna riktning erhålla någon förändring, och detta anser jag så mycket nödigare, om verklighet skall kunna beredas åt hvad Hr Mannerskantz i sin reservation så rättvisligen åsyftat; ehuru han endast yrkat, att Regeringens ombud skall få rättighet att deltaga i DiskontDirektionernas arbeten; men dessa Direktioner hafva endast att göra med hvad i 5:te punkten omlörmäles. Det förefaller mig således, som skulle på sådant sätt besagde ombud få högst obetydligt eller också alldeles intet att göra med Bankens öfverstyrelse, hvarigenom Hr Mannerskantz afsigt alltså icke vöre vunnen Ö e n 20 J a n n a ri. 9? vunnen. Jag föreställer mig derföre, att man vid 3:dje punkten eller, om man hellre så vill, vid den 5:te kunde göra ett så lydande tillägg: »Att K. M. berättigas att för hvarje DiskontDirek tion tillsätta ett ombud, för att med Fullmäktige deltaga i öfver läggningen om Statslånefondens fördelning och inhemta kännedom om de beslut och åtgärder, som vidtagas för medlens spridande inom särskilda delar af landet.» På detta sätt har man icke trädt för nära den omständighet, vid hvilken Hr Bildt lade så mycken vigt. Beträffande punkten 4 erkänner jag visserligen, att Utsk. deri inbegripit de hufvudsakligaste synpunkter, hvarunder ärendet bör af Komitén tagas i betraktande; men jag kail icke undertrycka den anmärkn., att jag i motsats till Frih. Paykull anser beklagligt, att Utsk. vill, att medlen, så vidt möjligt är, må utspridas till alla delar af landet. Jag har hört denna sats mycket utläggas, hvarvid man har sagt, att ifrågav:de statslån skulle såsom ett välgörande duggregn falla lika på alla trakter; men då man velat hemta denna liknelse från jordbruket, torde väl Hrr jordbrukare erkänna, att ett svagt duggregn, vidt utspridt, ofta har nästan ingen verkan på jorden, då deremot ett starkt regn, der del häst behöfves, kan utöfva den mest välgörande inflytelse derå. Uti punkten 4 står: »så vidt ske kan».
Således då Socknemännen komma in och vitsorda, att Gerning»- Ben 30 Augusti e, nu »narinen gör godt arbete, hvarmed de finna sig belåtne, vet jag ej, när det är deras rätt, hvarom frågan uppstår, att något vidare bevis derom behöfves; och anser jag således Utskottets förslag i denna del vara ändamålsenligt. Herr Lilljefiråle: Visserligen har jag fått; någon upplysning af Herrar Ehrenborg och von Id auswolfij men ser ej några svårigheter som. möta min framställning, och underställer Ridderskapet och Adeln, om det icke någon gång vöre vådligt, att lemna ett sådant förtroende, sorn t. ex. Kakelungsmakare-han dt verket åt en person, som ej vore kunnig och säker. En kakelugn kan stå en. tid, men vara så illa byggd, att den sluteligen exponerar huset för eldsvåda* Det tyckes således, som någon noggranhet bor, de iakttagas* när man antager Gerningsmän uti vissa grannlaga handtverk, Vid §§. 3. 4. 5, 6, 7. och 8, var ej något; att anmärka. Forjlag till förnyad HandelsOrdning. i Artikeln. Om fått et att jorvårfvci Burjkap på fländel. Vid §, 1 anfördes icke någon anmärkning, §. 2. Herr Ciderfchjold; Vid denna §. får jag 'Den 35 Augusti e. m. W upprepa de anmärkningar jag på förmiddagen gjorde, dels i afseende på åldern, dels i afseende på föreskriften om borgen för 6 års utskylder. Jag tror nemligen, att man ej bör föreskrifva, att man först vid 20 års ålder kan erhålla burskap, då Grundlagen medgifver, att man kan vid samma ålder blifva Riksdagsman, oaktadt man dessförinnan skall hafva varit i 3 år borgare. Således synes man böra åtminsto-: ne vid 22 års ålder kunna vinna burskap. Borgen för utskylderna anser jag likaledes ej böra erfordras för mer an 1 eller 2 år. Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilfyelm:
Ganska svårt, om icke omöjligt, vore det äfven, att vid afmonstringarne till och från Kronan iakttaga alla billighetsoch rättsfordringar, då endast några persedlars förändrade modell, eller ook Den 4 Januari i f. m. olika Mönstei herra rs olika bedömande af munderingarnes slitning skulle åstadkomuia åtskilliga missförhållanden. Hufvudsakligen fäster jag mig likväl vid en brist i Utskottens Utlåtande, som torde härleda sig från Motionairers uteblifne yrkande af hvad man dock trott sig böra vänta från Regeringens sida, nemligen ett förslag till jemnande af Ruslningsbördorne under krig, hvarom 1823 års Ständer i underdånighet anhöllo. Della förslag förutsätter ett annat, efter min tanka lika nödvändigt, eller bestämmandet af Rustnings-skyldigheterne under fred; typå detta senare måste det förra grunda sig. Man tror sig nu äga full anledning, att, af Regeringens obenägenhet för en sådan åtgärd, sluta lill en fortfarande liknöjdhet om Rusthållares rätt och bästa, till samma döfhet för deras billiga klagan, hvaraf år 1823 lemnades ett så märkvärdigt bevis. Det synes alltså, som skulle man framgent vilja hafva bevarat åt godtycket, att genom uniformsförändringar tillfredsställa ett smaklöst fikande efter granlåt, utan beräkning, hvarken på sann militärisk nytta , eller Rusthållares slutliga förmåga att vara Parad-decorateurer; och så länge detta obestämda förhållande varar, tror jag alt ändamålet med Utskottens förslag förfelas. Jag yrkar således, att Rustningsskyldigheterna en gång för alla bestämmas innan något Reglemente för Bevä*.
Detta Betänk, är temligen vidlyftigt och, med afs:de på den långt framskridna tiden, kan det icke nu genomgås. Jag hemställer derföre att, med förbigående af detta Betänk., de öfrige måtte företagas till behandling. Uppå af Hr Gr. o. Landtm., i ani. häraf framställd propos., beslöts att Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Usk:s 2:ne Den 19 Oktober. 155 gånger bordlagda Betänk. N:o 37, vid föredragningen i dag skulle förbigås, och icke skulle företagas till pröfning förrän uti ett följande plenum. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Statsoch BankoUtsk:s d. 14 och 17 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 29, i ani. af väckt motion om förhöjning af det å Fullmäktige i Banken och ltiksg:sKont. anvisade honorarium. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 17 dennes på bordet lagda Utlåtande N;o 145, i anledn. af väckt motion om ändring i 1773 års skattläggnings-method för Westeroch Norrbottens Län. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtskis nedannämnde den 17 dennes på bordet lagde Utlåtanden: N:o 146, i anledn. af K. M:s Nåd. Kemiss å Dess och Eikets KammarKolhii berättelse, ang:de kungsgårdars och öfrige kronolägenheters förvaltning ifrån Okt. månad 185 3 till Sept. 1856; och N:o 147, i anledn. af K. Remiss å Dess och Rikets KammarKollegii berättelse om Sala silfververks Ränte-ersättningsfond för redogörelse-tiden ifrån d. 1 Nov. 1852 till s. d. 1854.
Den i Mars e. m. tillåtna kannerymden), samt uter sänkes i samma progression till 3 R:dr 16 sk. för pannor under 10 k:r, det derefter må förklaras: att erläggandet af den sålunda påförda afgiften endast må berättiga till ?.:ne månaders brännvinsbränning under någon af följande terminer, nemligen irsta terminen från d. i5 Nov. till d. i5 Jan., 2:dra terminen från d. i5 Jan. till d. i5 Mars och 3:dje terminen från d. i5 Mars till d. i5 Maj; dock obetaget för deti, som vill utöfva tillverkningen längre, eller iiögst sex månader i ett för allt hvarje år, att derom begära särskildt tillstånd hos K. M:s Bef:h:de emot afgiftens erläggande i förskott för den öfverskjutande tiden på så sätt, att för 4 månaders bränning erlägges afgiften fördubblad och för 6 månaders tredubblad emot hvad den i tariffen ursprungligen bestämmes. Den enkla qo k:rs pannan skulle sålunda för 6 månader komma att skatta 270 Il:dr, med vanlig förhöjning för rectificatious-apparat och mäskvärmare. — Pisloriska pannan anser jag böra skatta 5 gånger den enkla. Följden af dessa grunders antagande skulle, efter min tanka, blifva, att de små pannornas innehafvare, utan något positivt tvång och för alt undvika den förhöjda skatten, sjelfmant inskränkte sin bränning till 2:ne månader. Iiusbehofsbränningen blef härigenom återförd till livad den är, om man icke vanställer begrepp, eller tillverkningen af den qvantitet brännvin, som för husets consumtion i rikt mått kan anses erforderlig. Näringen blef ordentligen utöfvad. Man brände icke, för att i öfverdåd genast förtära livad som tillverkades, utan man beredde på en kortare tid sitt årsbehof och kunde dessutom hafva något öfver till afsalu.
Men jag anhåller att ytterligare få fästa uppmärksamheten derpå, att, om en annan person iin den, som under åren 1828, 29, 3o och 31 inne - Den 5 Juni e. m. haft en actie, för närvarande vore ägare af densamma, hvilken han köpt för fullt värde och af honom fordras bevillmsersättning för dessa åren , jag befarar, att honom ej inför domstol kan åläggas en slik betalningsskyldighet; hvadan jag anser det vara obehörigt, att It. St. skola fatta ett beslut, som ej kan medföra laglig verkan. Hr af Billbergh, Joh. Peter: Utan att inlåta mig i liufvudsaken, hvarom ingen skiljaktighet under discussionen ännu har uppstått, vill jag blott fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, om han icke utsträcker R. St:s åliggande för långt, då han fordrar, att de skola bestämma sättet, huru utskylderna skola utgå. När det, såsom här, är fiåga om princip, frågar man ej efter, hvem som skall betala, hvilket beror på domstolen eller den executiva magten att bestämma, och hvarmed R. St. således, ringast sagdt, skulle olämpligen sig befatta; hvadan jag äfven tager mig friheten hemställa om bifall till betänkandet. Frih. Ehrenborgh, C-asp. Wilh.: Jag är öfvertygad, att den sats, jag drifver, icke blir antagen. Jag anser nemi. tidpunkten icke vara inne att med bevilln. belägga ett verk, som jag hoppas står i nära förening med ett så stort verk, som Götha canal; och i händelse R. St. gilla, hvad Utsk. tillstyrkt, finnér jag en förnyad anledning till den mening, jag tillförne yttrat, att lt. St. sällan bidraga till näringarnas uppkomst. Gr. Cronhjelm: Jag fruktar, att den siste värde talaren blifvit föranledd till sitt yttrande genom mindre kännedom om förhållandet med Trollhätte canalbolag.