Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang med frågan om indelta lönernes indragning, anse Comiterade äfven böra till pröfning förekomma, huru med anslagne Boställen och deras räntor bör förfaras. Bestämmandet i hvilka fall Boställena skola såsom Bostäder bibehållas eller utarrenderas, angår egenteligen atlöningsregleringen och bör derföre icke blifva föremål för Comiterades yttrande, som således inskränkes till frågorna, huru det bör tillgå dels med Boställenas räntor, dels med sådana Boställen, hvilkas arrenden för 86 närvarande äro till Indelta Arméens lönereglering anvisade. Med boställens räntor har i allmänhet hittills så förfarits, att betydligaste delen deraf varit innehafvaren på lön anslagen och endast någon mindre del Kronan behållen, men vid Indelta Arméen är förhållandet numera så vida skiljaktigt, att dylika räntor icke vidare serskildt upptagas i lönerne, sedan vid sista regleringen de blifvit i boställenas uppskattade afkastning inbegripne, samt, vid fråga om besparingar, viss andel af berörde afkastning anses motsvara boställsränlan. Äfven om den i det föregående tillstyrkte förändring med indelta räntorna för sig gick, skulle således de till Regementerne för närvarande anslagne boställsräntors framtida utgörande till Staten icke kunna ifrågakomma, men för öfriga, eller Kronan behållna andelen af dessa räntor, äfvensom räntorna af boställena vid alla andra Stater och Corpser, blefve, derest icke annorlunda förordnas, ett motsatt förhållande följden af nämnde åtgärd. Detta vore likväl, efter Comiterades åsigt, aldeles olämpligt, såsom endast ledande till onödig omgång.
Möjligen kan detta blifva händelsen, när 11. 8t:r ställt så till, att allmänheten vid hvarje postlucka kan erhålla eller sälja en vexel för hvarje summa, understigande den minsta sedelns belopp. Förr än detta blifvit salt i verket, vore det i hög grad oklokt, att genom sroåsedlarnes indragande beröfva allmänheten det enda medel, den har alt pä längre afstånd bestrida mindre peniiingebetalningar. På grund af allt detta, får jag tillstyrka bifall till Utskits Betänk. Frih. It eli b i ii d e r, Fred. Wilhelm: Den siste, äfvensom två föregule talare hafva så fullständigt utvecklat motiveri a för det resultat, hvartill U t sk :t kommit, att det är föga, som återstår för mig att tillägga; men jag vill blott med några få ord påpeka tvenne skäl, som enligt min upfattning äro de, som mest tala för bifall til! Utsk:s förslag. Det ena vore vådan af att draga ur rörelsen en ganska betydlig summa och det andra den stora svårigheten, som, genom småsedlarnes indragning, skulle upstå vid liqviders upgörande mellan personer på olika orter af landet. Hvad det första beträffar, så veta vi att Banken får utöfver den metalliska kassan hafva sedlar utelöpande till ett belopp af 30 millioner. Skulle nu silfver utsläppas i rörelsen i stället för smfisedlarne eller till ett belopp af 4'/2 millioner, skulle Bankens metalliska kassa betydligt tagas i anspråk och rörelsekapitalet i följd deraf minskas, hvilket linder nu vale förhållanden vore ett ganska vådligt företag, som i väsendtlig mån skulle drabba jordbrukaren. Jag motsätter mig ock det förslag, som i Hr Nordströms reservation finnes uttaladt, eller att lt. St., skulle åt. Bankofullmäktige öfverlemna att bestämma, när en sådan indragning af småsedlarne, med alside å Bankens ställning, lämpligast kunde ega rum.
Om hvad Jag sålunda i delta ämne, gemensamt med Eder, beslutat, kommer allmän - Kongl. Majds Nådiga Skrifvelse N.o Q1. 17 män Författning till vederbörandes efterrättelse alt utfärdas. Med afseende å de olägenheter, som uppkomma genom fångars forslande från en ort till en annan , i följd af uppgifter om brott, af en och samma person å serskilda ställen begångne, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män! uti skrifvelse af den 28 sistlidne September, i underdånighet framställt Förslag till en Författning, af följande lydelse: ”Med ändring af stadgandet i 10 Cap. ”21 §. Rättegångs-Balken, att den, ''sorn till flera missgerningar å serskilda or« ”ta orter sig skyldig gjort, bör derföre dö”mas, der grofsta brottet är begånget, samt, ”med upphäfvande af ej mindre Kongl. ”Brefvet den 29 Julii 1812 , angående ”förklaring af nyssberörda lagrum, än ock ”Kongl. Kungörelsen den i8December 1823, ”huru förhållas bör, då emot redan dömda ”personer yppas brott, hvarom ransakning ”tillförene icke varit anställd, varder härigenom förordnadt:” Bih. till R. St. Vrot. 1828—i83o, 1 Sami. 3 B* y:de Häftet. l8 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrif v, N.-o Q1. 1:0 ”Den, som för olika brott vid lieora Domstolar undergått ransakning, må slutligen dömas af den Rätt, derhän sist lag”föres, utan afseende på brottens mer eller ”mindre grofva beskaffenhet.” 2:0 ”Bekänner häktad person , som för ”brott under tilltal står, och ännu ej slutligen dömd blifvit, att han utom Domsa”gan eller
Om några få personer eller ett bolag skalle lyckas förvärfva eganderätt till Sveriges förnämsta skogar, och detta bolag skulle finna för sig förmånligast att nedhugga och till utlandet föra hvatt enda träd, men Sveriges öfriga innebyggare skulle genom ett sådant fritt användande af bolagets, så att säga, ärligt förvärfvade egendom finna, att Sverige icke mer kunde af menskliga varelser bebos, vore då landets hela befolkning förpligtad att, af aktning för den stora idéen om full frihet lör enhvar att använda sin egendom efter godtycke, välja emellan att frysa ihjäl eller att öfvergifva fädernejorden? — Skall friheten vara bunden eller skall friheten vara oinskränkt, är en fråga, hvaröfver alla samhällen måste ega rätt att bestiimma, då det gäller sådan egendom, hvars olika användande, väl eller skadligt, kan ingripa i en Stats öden, och om, i hvad som rörer skogarna, det kan gälla, i ett land med Sveriges belägenhet, samhällets undergång, så i hvad beträffar finanserne, kan det lika säkert gälla en Stats politiska oberoende. Man skall ytterligare invända mot förbud på utförsel af silfver, att denna metall lika med andra metaller, endast bör betraktas som en vara, och såsom sådan ega samma frihet som alla andra varor. Om jag skulle antaga att silfver endast är en handelsvara, så måste man dock medgifva, att denna vara är af utländsk produktion, och om jag förbigår den, efter min tanka besynnerliga operationen, att man införskrifver en vara, för att densamma åter utföra, såsom betalningsmedel för andra från samma håll införda varor; så kan jag icke lemna oanmärkt, att silfver, såsom vara betraktadt, måste till sitt prii äfven ega alla andra varors frihet, att bestämmas efter tillgång och efterfrågan, och icke såsom nu är fallet, att RiksBanken genom lag är ålagd, att hålla silfret till ett bestämdt, ofta lägre pris än den gifvit. Denna silfrets ofrihet bevisar klarligen, att det icke kan betraktas i vårt land som vara, och att dess bestämmelse måste vara någon annan, än ett medel för en viss samhällsklass, att draga otillbörlig vinst på alla de öfrigas bekostnad. Och enär
Mörner afgaf sin reservation varit moraliskt öfvertygad om alt rusthållarne inom Kuggsölirs län haft rätt lill den anhållan de gjort, och jag har grundat denna min öfvertygelse på Colknes enhälliga tillstyrkande deraf. Jag erkänner likväl att jag sedan dess förskaffat mig åtskilliga uplysningar som äfven i dessa fall gifver mig icke obetydliga skrupler. Det är nemi. faktiskt, all det första egentliga indelningsverk, som nprätlades vid Lifreg:tet var det af år 1687, Före detsamma rustades visserligen enl. militie-ordningar af åren 1649 och 1652, men enl. dessa förordningar ansågs 40 daler silfvermynts ränta vara tillräcklig för uprätthållandet af rustningen. Alltså utsågos endast till rustningens uprätthållande, hemman, så goda, att de kunde räkna 40 dalers silfverränta. Några agumentshemman funnos den tiden icke. Desse tillkommo först vid uprältandet af 1687 års indelningsverk. Jag tror all äfven delta kan vara ett skäl som talar för ålerremiss och jag vill icke bestrida densamma. Jag har endast med dessa ord velat ursäkta den afdeln. af StatsUtsk., som haft sig den första utredningen af detta mål anförtrodt, ty förlåtligt torde det vara att då en sak af rikets embetsverk tvenne gånger blifvit undersökt och granskad och då dessa embetsverks samtlige ledamöter instämt i samma resultat, man förlitar sig dertill. Här talas vid många tillfällen om nödvändigheten att låta ämnena granskas af vederbönde embetsverk, och jag erkänner vigten deraf, men skulle man, hvarje gång en fråga från embetsverken återkom, behöfva betrakta dem med misstroende och tveka huruvida embetsverken haft rätt i sina tillstyrkanden, så beklagar jag de af göromål öfverhopade Utsk:n, som skola granska dessa embetsutlåt:n.
Då jag, som redan vid 1818 års Riks - Den 18 Julii e. m. 435 dag, under det försvar jag fullgjorde emot en förklaring, som man då ville tillvägabringa, till inskränkning i Ständernes magt alt pröfva gjorda anmärkningar emot Ministären, öppet tillkännagaf, att jag icke älskade anmärkningsrältens begagnande i andra fall, än der den af högsta angelägenhet påkallades; nu bör yttra mig öfver ConstilutionsUtskottets flere Betänkanden i frågor om ansvar å Ministören; anser jag mig böra lika öppet tillkännagifva allt hvad som verkat på min känsla och stadgat min öfvertygelse om tidens fordran på oss i vår utöfning af Nationens rätt, att bedöma Ministörens handlingar, sedan sista Riksdag. I friskt minne har jag burit den politiska trosbekännelse, som jag, vid början af 1815 års Riksdag, inför allmänheten aliade, då jag från trycket utgaf skriften: Om allmänna nyttan af den politiska uppmärksamhetens ojfenteliga användande > eller oppositionen; och de grundsatser jag då framställde, skola icke i dag af mig vedersakas. Delande med en stor allmänhet en viss oro öfver den reactionsanda, som hade, vid 1812 års Riksdag, gällt allt för mycket; och fruktande, att om den finge fortgå vid 18f5 års Riksdag, den frihetsanda snart skulle glömmas och försvinna, som revolutionen hade återgifvit Nationen; (rodde jag, att det läg en förtjenst mot Fäder33 H. 28* 456 Den 18 J 111 i i e. in. neslandet uli hvarje bemödande, att ti 11- bakahållä reactionsandan; och dä jag ville, såsom Representant, agna mig deråt, ansåg jag mig skyldig, att derförinnan gifva en borgen för mina tänkesätt, i sjelfva deras offentliggörande. Jag förutsatte då, att om Svenska Folket, efter de stora förluster det gjort, ville hoppas på en fortfarande sjelfständighet, så behöfde det en stark Natiolialanda , till ansträngningar af alla slag; och behöfde, för att äga den, en sådan fäderneslandskärlek, som endast friheten förmår ingifva och underhålla.
Ad. afslagen; men under öfverläggningen i ämnet har Hr Stiernsvärd väckt den motion: ”att R. St. måtte ställa lill K. M:s nåd. disposition ett ärligt anslag af 7,200 r:dr för att användas till 144 st. med 50 r:dr utgående hingst premier,” att utdelas på sätt och med vilkor, som uti motionen närmare omförmälas. Vid jemnförelse af innehållet utaf förenämnde tvänne motioner med stadgandet uti 56 § Riksd.Ordn., finnér jag den af Hr Stiernsvärd väckta, nu ifrågavar. motionen icke kunna hänföras under någondera af de uti berörde § bestämda kathegorier. Såsom följd häraf, och med åberopande af 55 § uti Riksd.- Ordn., får jag äran förklara, det jag anser mig förhiudrad att fia inställa propos. lill remiss af Ilr Sliernsvärds motion. Föredrogs och bifölls StalsUtsk:s d. 15 dennes e. m. på bordel lagda utlåt. N:o 72, ang:de restitution till Reg:ts-skrifvaren A. G. Enell af för högt beräknad och erlagd lönebevillning. Föredrogs och lades till handlingarne SlatsUtsk:s d. 15 dennes e. m. på bordet lagda mern. N:o 73, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 15 dennes e. m. på bordet lagde utlål:n: N:o 74, i anledn. af K. M:s nåd. propos., i fråga om afsöndring af jord från f. d. Löjtnants-bostället vid Westgölhadals reg:te Stommen N:o 1, till utvidgande af Jerns församlings kyrkogård inom Elfsborgs län; och N:o 75, i anledn. af K.
Taket var af marmor samt uppbars af smäckra, skulpterade pelare af alabaster. Såväl själfva taket som pelarne syntes henne vara hälft genomskinliga: en matt rosenfärg inträngde från alla håll i rummet och gaf alla föremål en mystiskt entonig belysning. En smal matta med mjuka kuddar låg midt på det spegelblanka golfvet, o c h nästan omärkbart röko i hörnen höga rökelsekar, föreställande fantastiska vidunder. Alla fönster saknades. Dörren, som doldes af ett sammetsförhänge, befann sig i en fördjupning i väggen. Plötsligt ser hon förhänget sakta röra sig, det föres åt sidan, o c h iri trädde Muzio. Han hälsar, öppnar sina armar, småler. Hans starka armar fatta o m hennes kropp. Hans heta läppar bränna henne, hon sviktar och faller, på kuddarne. Först efter en ohygglig kamp vaknade Valeria. Hon var nästan stel af fasa. Anuu utan att fatta, hvar hon var eller hvad som händt henne, reste hon sig från sin bädd och såg sig omkring. En darrning genomflög hela hennes kropp. Fabio låg vid hennes sida. Han sof, men hans ansikte som belystes af fullmånens klara sken, var blekt som döden. Valeria väckte mannen, s o m så snart han öppnat ögonen utbrast: » Hvad har händt dig? » » Jag har s e t t. jag har haft en ohygglig dröm, » hviskade hon, ännu alltjämt darrande. Men i samma ögonblick hördes några kraftiga toner, o c h båda igenkände den melodi, som Muzio I DUN 224 spelal för dem, och hvilken han kallat den tillfredsställda, triumferande kärlekens hymn. Fabio såg frågande på Valeria. Hon betäckte ögonen, vände sig bort, och båda lyssnade med återhållen andedräkt, till dess musiken tystnat. När den sista tonen dött bort, gick månen bakom ett moln, och i rummet blef det plötsligt mörkt. Båda makarne lade sig åter att sofva, utan att någon af dem märkte, när den andre insomnade. V. Morgonen därpå kom Muzio till frukosten. Han syntes vara vid ypperligt lynne och hälsade gladt Valeria. Hon besvarade hälsningen förvirradt. En enda snabb blick på honom.
Det torde därför vara ringa utsikt för att lekar af detta slag blifva återupptagna. Mera sannolikhet och äfven mera skäl finnes för upplifvandet af det andra slaget danslekar, det, i hvilket själfva dansen utgör hufvudsaken och sången endast är bifogad för att angifva betydelsen af de dansandes rörelser och angifva gången af den episod, som skildras. Hit räknas t. ex. den väl ännu här och hvar kvarlefvande » Väfva vadmal », vidare den muntra » Skära ha fre » och » Simon i Sällc », hvilka m e d heder kunna sättas vid sidan af de nu upptagna nationaldansarne och så alldeles särskildt lämpa sig för jularne, då barn och ungdom komma samman till lekar och dans. Det finnes ännu ett tredje slag af lekar, det vanligaste, som man tillgriper, när konversationen tynar af, eller när man vill en stund hvila ut från dansen. Men hvilka idiotiska påfund få ej då gälla för » jeux d ' esprit », ehuru de sällan innehålla någon jeu och oftast äro i fullständigaste saknad af esprit. Tillåt att blott erinra o m ett dylikt torteringsinstrument, som går under namnet » klubb ». » Leken » är införd från utlandet och modern — j a visst; och samtidigt meningslös och ovanligt tråkig. D e n ständiga frågan: » är det någon, som kan en rolig lek? » och de ständiga upprepningarna af alltjämt samma tyda på en brist i detta hänseende, som är både tråkig och icke nödvändig. Ä r det underligt, o m man hör äldre personer säga, att det tyckes dem, som o m ungdomen nu för tiden ej hade roligt? Mindre kritisk som man förr var, ägde man då äfven större rikedom på utvägar. Man var ej så rådlös förr, man kunde i sällskap sysselsätta sig äfven m e d något annat än prat eller dans. Hvad lekte man då månne? Å h, lekar sådana som fiska i vår herres rike, smussla sko, fånga tnig m. fl. för att nu nämna några af dessa, där humorn spelade med, där deltagarnes egna förmågor fingo svängrum till nöjets fromma.
Hvarken Statseller Banco-Utskotten hafva ännu yttrat sig om utvägarne att anskaffa andra Creditiv, än de af RegeringsFormen föreskrifna, men om det mindre af dessa hafva Utskotten dock i allmänhet yttrat Bet. N:o 14 s. 225 och R. St:r bifallit, att det borde upptagas genom Ian. Någon lämpeligare utväg för de öfriga torde destomindre kunna föreslås, som det vigtigaste och förmodeligen största , eller SpannemålsCreditivet, är af sådan egenskap att, i fall det begagnas, återfås det mesta både af Capital och Ränta från dem, som undsättningen erhållit. Dessutom är, både hvad Capital och Ränta för dylika ovissa eller tillfälliga utgifter angår, ieke nödigt att på rundstycket beräkna en så stor rörelse som RiksgäldsContoirets. Bilagan Litt. A. visar, att det år 1829 kunnat bestrida, tillfälliga utgifter: till Höganäs StenkolilsVerk 130,91g. Uppbringnings-ers:gar . 58,710. , Götha-Canal 100,000. Riksdagskostnader 3oo,ooo. oell betala gammal skuld . i3g,o86. y2gr,5 io6 Stats-Utskottets Transport 728,715. utan att Contoiret dertill haft andra tillfälliga inkomster, än vid årets början, en behållning af .. 58,So3. - r en återbäring af förut godt gjord skuld l5o,ooo. en andel af Bancovinsten . 71,000. eller brustit för mera än , 78,701. 3535,^ och således blott för ett år lemnat ett öfverskott af . 370,211. som ej på förhand kunnat beräknas. För öfrigt skall jag, efter besvqrandet af den sednare delen i Lagman Ståhles påståenden, angående den öfverdrifoa beräkningen af RiksgäldsContoirets inkomster, hvartill jag nu öfvergår, yttra mig om de tillgångar, Contoiret troligen får, utöfver dem, som Stats-Utskottet tagit i beräkning.
Nu har deremot motsatsen inträffat, och den mindre landtmannen känner sig hårdt tryckt af den nuv:de lagstiftningen, hvarigenom utvägen blifvit honom betagen att tillgodogöra sådana produkter, som ej tåla långväga transport, hvaraf också följden blifvit, att t. ex. potates nu säljes i Westergöthland till 1 ldr pr t:a. Hr Nordenfelt har fastat upmiirksamliet dervid, att tillverkningen i de mindre brännerierna icke mera är den husbehofsbränning, som fordom fanns, och att superiet icke till följd af denna tillverkning florerar; det är numera blott i städerna detta är i flor. MA derföre Bevilln.Utsk:t vid denna Riksdag försöka alla möjliga utvägar för att betunga krognäriugen i städerna; på landsbygden är verkligen briinvins-supandet ringa. Frih. Raab har sagt, att det skulle ådraga landtmannen kostnader, om man nu bibehölle den gamla lagen, emedan man då måste göra nya pannor; men jag frågar, om det icke må vara tillåtet att bibehålla de gamla pannorna. Förhållanderne inom de olika provinserna äro så olika hvarandra, att jag skulle tillråda den, som icke känner dem alla, att mindre kategoriskt bedöma dem. Jag har under utöfningen af den embetsverksamhet, som nu åligger mig, kommit i tillfälle att på nära håll taga kännedom om dessa förhållanden och det är min pligt att tillkännagifva denna erfarenhet. Jag ber att dessa anrmr måtte få medfölja de af Hr Nordenfelt framställda. Hr Gripenstedt:
§. uplästes och bifölls. zc>. §. uplästes. Friherre Oe 6ssr, Robert, frägade, om wid HuÄionsr pa RKeöbsr til RsolitsrionLns bestri, dande någon xrovistoa skulle äga rum. Herr Grefwe» och La ndt - Marskalken svarade dmil Nej. Grefwe blsmilron. Den saken, som nu företag-s til afgörande, är af yttersta wigk, och de Äm. betsmän, som böra afgifwa underdånigt ullätande öfwer beloppet af den kroLenr pa förmögenhet eller Lön, som bör utgå m. m. synas mig wara alltför fä' Jag sär således ödmjukeligen hemställa, om icke öfwen Riddarhus.vireKionen mätte aläggas, at med Fullmägkiga öfwer ösncooch Riksgäldö-Werken, samt de bagge Lollsgii.Ledamökerna sammanträda, och i beräkningen och utlakandet deltaga. Grefwe IVlornsr, 6arl 6sbrie>, Dä detta ämne första gången wäckkes hörde jag, at Förmögenhers-A gisten skulle wara utsatt til 2 kroLem, H7r nu hörer fag, at det aterstär ak pröfwa huru stor AfstftS-kroLentcn kan blifma. En sadan pröfning innefatrar en ganska stor myndighet j »agra fa personers händer. Jag tror med Grefwe blrmilkon, ar i en sadan befattning böra med de i Betankandet nämnda Ämbetsman afwen andre personer fa deltaga, ech tilstyrker allisa bifall pa Grefwe bi-miltons pro» postiion, ac RiddarhuöMireäionen med dem mätte sammanträda. Grefwe kunze och Herr s5 börsti» anfägo decra sörstag billigt. Herr 8re6r instämde a swen häruti och tis. lade, at de Revisorer, som kanske ärligen torde komma at sammanträda kil öfwerseende af ksncooch Riksqälds-Werken, likaledes kunna updrogaö, at i vfwannämnda befattning deltaga.
Enär nu kostnaderna för den nya tomteregleringen inom Lidköpings gamla stad uppginge till ej mindre än 72,617 Rdr 17 sk. 8 rst. och följaktligen med 59,281 Rdr 1 sk. 8 rst. öfverstego det för dessa kostnaders bestridande föreslagna lån, skulle, i händelse Rikets Ständer bifölle Utskottets tillstyrkan, nämnde samhälle finna sig utaf det allmänna vida mindre gynnadt, än flera andra af eldsvådor hemsökta städer, bland hvilka exempelvis uppgåfvos Borås, Wenersborg, Wexjö, Kongsbacka och Amål, hvarest de nya tomteregleringarne blifvit af statsverket understödda med bidrag, dels ungefärligen motsvarande och dels öfverstigande kostnadernas halfva belopp, samt för Wexjö i det närmaste uppgående Stats-Utskottets Memorial, N:o 230. 3 till hela kostnadssumman. I afseende på beräkningen och bestämmandet af de för den nya tomleregleringen i Lidköping erforderliga kostnader har för öfrigt blifvit upplyst: att kostnadsförslaget för denna reglering först uppgjordes af en serskild kommitté, bestående af dertill kallade, i andra städer bosatte, personer; att sedermera, efter det tomteregleringsfrågan blifvit hänskjuten till vederbörlig domstols pröfning och afgörande, ert nämnd, i öfverensstämmelse med 1845 års expropriationslag, varit tillsatt af ojäfvige, sakkunnige och edsvurne män från skilda orter inom länet; att denna nämnd, emot hvars värdering någon appell icke fått ske, uppgjort det till behörig efterrättelse fastställda samt Utskottet delgifna kostnadsförslaget, hvilket, utom en skilnad af endast några Riksdaler, instämde med det förslag, kommitterade förut afgifvit; att ej allenast en lång sträcka af tomtplatser utmed
Ian upptagas, anser Utskottet sig böra, enligt Banko-diskont-direktionens derom gjorda hemställan, tillstyrka, att afskrifning må af Rikets Ständer beviljas ej mindre för återstående beloppen af de uti 2:dra och 3:dje punkterne upptagna 46 st. lån med tillsammans 24,724 Rrdr 38 sk. 8 rrst, än äfven för de uti 4:de och 3:te punkterne omnämnde öfverräntor, utgörande tillhopa 3,273 Rrdr 8 sk. 8 rist, allt banko. På grund af Rikets Ständers vid 1830—1831 årens riksdag fattade beslut, hvarigenom Banko-diskont-direktionen bemyndigats alt, efter pröfning af omständigheterne i hvarje särskildt fall, för åtskillige från denna fond utgifna lån, som blifvit före 1848 års utgång såsom osäkra inom linien förda, antaga ackord, om och när tillfälle dertill kunde beredas, har direktionen antagit ackords-anbud för 5 st. lån, i följd hvaraf å dessa lån under år 1836 influtit 2,398 R:dr 26 sk. 2 rist Banko och skall under innevarande år ytterligare inbetalas 636 Ridr 33 sk. 3 rist samma mynt. Banko-Ulshottels Berättelse M 63. 13 E. Uppoch Af skrifnings-r'åkningen. Enligt bokslutet för år 1835 uppgick balansen af innestående medel på upp ocb afskrifnings-räkning vid samma års slut till 90,000: Denna summa bar genom insättningar under år 1856 5 24 särskilde räkningar ökats med 217,500: Deremot har under samma tid blifvit ultagne 263,800: så att balansen blifvit förminskad till ett, räkningshafvares for - dringar vid 1856 års slut motsvarande belopp af R:dr 43,700: och voro dessa medel använde lill diskontering och utlåning för handel och näringar.