Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I " Nainnlös och odödlig " slutligen, det vackraste stycket i samlingen, skildrar han en konstnärs strider och hans öfver all själfvisk ärelystnad höjda glädje öfver sin skapelse; " odödligheten söker han, men märk hans eget verks och ej hans eget ryktes ". " Namnlös och odödlig " är fulländad, äfven hvad det rent foyinela beträffar, men detta gäller långt ifrån hela samlingen. Författa-. 266 ren liar i sin rädsla att själf drabbas af den dom, han låter Paris fälla öfver svensk berättarkonst, " hur gjordt, hur förkonstladt allt ", slagit öfver till en motsatt ytterlighet. Skiftande meter, blandning af vers och prosa, oregelbunden strofindelning - allt detta är till en viss gräns bra, det förhöjer intrycket af lif och sanning. Men, när denna tvångsfrihet slår öfver i ett själfsvåld, som nöjer sig med första bästa infall, blir resultatet lika litet poesi, soni när klingande ord mödosamt hopletats. Rader sådana som dessa: ' Han är en käpp, om inan slår den i Iiafsens djup med ett ondt: " åt hin med den! " och vänder sig om, sa står den i vattenytan och bugar igen. ' kunna knappast få namn af vers. Sådant kunde komma en att tvifla p; i författarens fornisinne, om ej så mycket vittnade till förmån för detta, b i d e hela stycken och de mest förtjusande enskildheter, sådana soin skildringen af " Det tysta landet '. När man läst t. ex. ' Döda liafvet " eller ' Djufars visa ", måste man erkänna, att förf., trots alla de vågade uttryck och förkortningar som förekomma i lians dikter, har språket i sin makt i ovanligt hög grad. Detta gäller prosastilen såväl som den poetiska, hvilket följande citat må belysa: " Välkommen du svala österländska afton, välkommen! DU är efter den heta dagen som vattenkrukan efter ekenridten. DU är som en blek ung hustru, hvilken fran kullen vinkar den svettige jordarbetaren hem.
Cronhjelm anfört, något ställe, der uppbördsstäramorna börjas redan i Januari månad, men detta är en omständighet, som kan ändras, emedan icke något fögderi är så stort, att icke, om uppbörden börjas i Februari månad, kronofogden äger tillräcklig tid att innan Mars månads slut förrätta uppbördsstämmorna. Likväl anser jag, att nppbördsböckerna kunna och böra aflemnas till den 1 Januari, på det att landscontoret jemväl må äga tid att fullgöra den generella granskning, som är nödvändig. Att en speciel granskning icke skulle kunna verkställas, har redan Hr Printzenskjöld upplyst, enär dessa uppbördsböcker utgöra så stor volura och upptaga så många siffror att åtskilliga veckor lill en sådan granskning skulle behöfvas. Men äfven för den generella granskningen behöfver landscontoret tillgång på nppbördsböckerna under en tiderymd af åtminstone 14 dagar eller 3 veckor. Frih. Ridderstolpe föreslog också den 1 eller 15 Januari såsom termin för uppbördsböckernas aflemnande. Jag tillstyrker det första alternativet. Till dess anser jag att uppbördsböckerna kunna vara färdige, enär allt hvad som rörer bevillningen bör vara i uppbördsböckerna infördt innan den 1 November och således innan markegången sättes. Sedan markegången är satt, införas de öfriga persedlarne, som skola i uppbördsboken intagas, och ehuruväl Kammarcoll. någon gång, tyvärr alltför ofta, deruti gör ändringar, kunna likväl äfven dessa förändringar till årets slut hinna införas. Jag tillstyrker således bifall till förslå alternativet af den utaf Frih. Ridderstolpe föreslagna förändring. Gr. Cronhjelm: Det skulle möjligen kunna synas något förmätet, alt, sedan tvenne Landshöfdingar och Kammarrättens Advocatfiscal uppträdt i ämnet, jag, som är alldeles oerfaren i sådana ärenden, framställer några inkast; men jag ber att det snarare får anses såsom ett bevis derå, att jag på förhand sökt göra mig reda för de anmärkn-.r, Frih. Ridderstolpe mig meddelat, och att jag äfven uppfattat de betänkligheter, som inom Utsk. blifvit uttalade emot dessa anmärkntr.
Ris3 300 Sago3 _ 300 Hampa 3 300 Humla 3 _ 300 — Ingefära, torr 3 52 Bil. till Bevillnings-Utskottets Betänkande, N.-o 21. Minimi T ullyär de 1 ransitoför upplaget. afgiften. R:dr s. r. R:dr s. 1'. Mascovad-, eller brunt och gult, Terres och Tetes 3 300 samt hvitt Pudersocker 3 300 Krossadt Lumpoch Havanna Terres 3 300 Spanmul, omalen: Blad 3 — 300 Knaster 3 — 300 Trädvaror: Mahogny, oarbetadt, sågadt eller tillhugget 3 300 Ull, okammad och okardad 3 — 300 Win: på fastager 3 —- — 300 på bouteiller: Bourgogne och Champagne 3 300 andra slag 3 Bil. till Bevillnings-TJtskottets Betänkandej N.o 21. 53 Underrättelser om livad vid Taxans verkställighet iakttagas bör. §. 1. Be i Taxan fastställde tullvärden äro beräknade i Svenska Banko-Sedlar, hvarmed ock in* och utförsels-tull samt transitooch nederlags-afedfter betalas. §. 2. Hvad vid Tull-klarering, af brutet skillingtal ej hinner till half skilling, uteslutes; och räknas deremot för en skilling hvad af sådant brutet tal stiger till eller öfver en half §.3. Med de i Taxan förekommande vigt-bestämmelser förstås Yictualie-vigt, der annan vigt icke serskilt är utsatt. §. 4. Alla inom Sveriges Rike byggda eller i behörig ordning naturaliserade fartyg, som bevisligen tillhöra Svenska undersåter, förunnas helfrihet, både vid inkommande och utgående, så att den i Taxan utsatta tull beräknas för alla varor, som med dessa fartyg till Riket införas eller derifrån utföras, utan afseende eller skillnad om inkommande varor hemtas directe från produktions-orten, eller utur andra handen, och med iagttagande för Öfrigt af den lindring i tull, som för handeln på vissa orter är serskildt i Nåder beviljad. §. 5.
De skulle plundra i bodarna, och de skulle plundra hos de få rike, som funnos i staden. Utanför sommarpalatset skulle den vilda skaran stanna, och de skulle klättra upp till balkongerna och fönsterdörrarna. »Fram med de gamla Alagonas juveler, fram med don Ferrantes millioner!» Det var ju deras dröm, sommarpalatset! De trodde, att det var så fullt af guld som ett sagoslott. Men då de ingenting funno, skulle de sätta dolken på strupen på henne, för att hon skulle lämna ut skatter, som hon aldrig ägt, och hon skulle dödas af de rofhungriga skarorna. Hvarför kunde ej de stora jordägarna hålla sig hemma? Hvarför skulle de reta upp de fattiga med att lefva ett stort lif i Rom och Paris? Man skulle ej vara så hätsk mot dem, om de höllo sig hemma; man skulle ej svära så dyrt och heligt att döda alla rika, då tiden kom. Donna Micaela önskade endast, att hon kunnat fly ned till en af de stora städerna. Men både hennes far och don Ferrante insjuknade denna höst, och för deras skull var hon bunden att stanna kvar, där hon var. Och hon visste, att hon skulle blifva dödad, som ett försoningsoffer för de rikes synd mot de fattige. I många år hade olyckorna samlat sig öfver Sicilien, och nu kunde de ej mer hållas tillbaka. Nu började själfva Etna hota med ett utbrott. Svafvelröken stod eldröd om natten, och jordåskan hördes ända till Diamante. Allt skulle bli slut. Allt skulle förstöras på en gång. Visste då ej regeringen om missnöjet? Ah, regeringen hade ändtligen fått kännedom därom, och den hade tillsatt en kommitté. Det var en stor tröst, att en vacker dag se de kommitterade komma åkande framåt corson i Diamante. Om blott folket hade förstått, att de ville det väl. Om ej kvinnorna stått i sina dörrar och spottat efter de fina herrarne från fastlandet, om ej barnen sprungit bredvid vagnarna och ropat: »Tjuf, tjuf!» Allt hvad man gjorde retade endast fram upproret. Och det fanns ingen, som kunde taga hand om folket och lugna det. Det fanns inga ämbetsmän, som man trodde på.
Hr von Hartmansdorff har, i sammanhang med försvaret för sig sjelf, gjort åtskilliga bittra utfall mot den constitutionella pressen: tryckfriheten är. visserligen en sak, som jag anser böra ligga representanten mest om hjertat och ömtåligt af honom behandlas, ty den är dock all annan politisk frihets värn ; men jag tillräknar mindre den värda ledamoten på andra sidan hans utfall deremot; ty då fråga uppstår örn tidningar och deras utgifvare , tyckes han likasom anfäktad af någon sjukdom, ett slags hydrophobie, som kommer honom att förlora åtskilligt af sin eljest humana natur; till bevis på hans exclusiva förskräckelse behöfves ej anföras mer än att den värde ledamoten i f. m. anklagade till och med det oskyldiga Stockholms Dagblad — gemenligen polisbladet kalladt — för rabulism. Samme talare har förebrått tryckpressen att hafva hindrat honom att drifva igenom läroverksfrågan , ehuru pressen i delta ämne yttrat samma önskan och åsigt som han sjelf. Jag hemställer, huruvida man kan sägas hindra en sak, som man arbetar för, och som man önskar mätte vinna framgång. De öfrige Konungens f. d. rådgifvare hafva äfven afgifvit försvars-anmärkntr vid Utsk:s betänk., hvilka jag förmodar att Consl.Utsk. kommer att efter förtjenst upptaga , då jag föreställer mig att R. o. Ad. skulle anse det särdeles de - Den i Julie. tu. loyalt att nela dessa anmärka', — som visserligen kunna hafva ett och annat skäl för sig , och som meddelat några upplysningar, hvilka saknats i Utsk:s betänk. — att komma så väl till Utsk:s som de öfriga Ståndens kännedom. Inrättningen af vår representation är nemi. så oformlig , att det ifrågavar. Regeringens försvar endast blir bekant inom det Stånd, der det blifvit framstäldt, så framt nemi. det ej föranleder till betänkts återremitterande. Detta försvar kan således inom de andra Stånden icke verka till mildring i omdömet. Jag hemställer således äfven ur denna synpunkt, om icke ifrågavar. betänk må till Const.Utsk. återförvisas.
Förmyndares redovisnings-skyldighet, om ett tillägg till t • §. 23 Gap. ÄrfdaBalken, i afseende på. VIII. B. a52. A. 273. XII. U. 355, 377. XIII. A. 10. XXII. B. 101. A. 109. FörmyndareKamrars inrättande på landet, angående. III. 122. IV. R. 25. A. 10. XVI. B. >'4>. A. 233. XVII. Förmynderskap, att då någon förklaras böra stå under, utöfver den i lag bestämda ålder, sådant skall kungöras. FörmånsRätt, angående, på grund af införsel i fast egendom. FörmånsRätterne, tysta, om upphörande af de så kallade. III. 53. R. 279. V. 21. R. 4m VIII. B. 252. Å. 277. Förordnande för HofRättsRådet C. L. Landin att vara Rikets Ständers Justitieombudsman. XIII. 197. — för Häradshöfdingen J. J. Bergström att vara Rikets Ständers JustitiaeOmbudsmans Suppleant. Xiii. Å. 236. XIV. IJ. 207. XV. A. 209. för Ledamöterne i Trye Is frih etsComitden. XIII. 236. för Ledamöterne i TryckfrihetsComite'en, i afseende på Grundlagarnes och RiksdagsBeslulets felfria tryckning.. XXI. 57. - för Fullmägtige i Banken ali kunna afsluta Credit eller Creditiv å utrikes ört, till ett belopp af högst 2 millioner R:dr Specie. XXII. 293. Förskrifningar. Se Skuldsedlar. C 99 ) Förteckningars öfver dömde personer insändande till preslerskapet, om utsträckning af föreskriften oin.
Rysslands kejsare eger oinskränkt makt att utskrifva manskap, och det kan fördenskull svårligen påräknas huru stor styrka Ryssland, efter en längre tids förberedelse, skulle kunna uppställa. Under det senaste stora kriget mot Turkiet och Vestmakterna voro säkerligen öfver en million soldater inskrifne i arméens rullor. Icke destomindre uppträdde aldrig på någon del af krigsområdet ett så betydligt antal, som denna siffra kunde gifva anledning att vänta. Afven efter ryska uppgifter uppnådde de olika arméerna ändå icke ett högre antal än följande: Donau-arméen: mellan november 1853 och samma tid 1854 200,000 man. Under detta krig hade Ryssland skäl att anstränga sig allt hvad det förmådde. Det hade också allt att frukta. Ett förenadt franskt, engelskt och turkiskt inbrott var att i de södra landskapen befara. Hvarje dag kunde Österrike frambryta ur sin hotande flankställning; de kaukasiska bergfolken stå upp ur sin dvala; en rörelse i Polen utbryta; en landstigning ske på Östersjökusten. Alla dessa hotande moln uppgingo öfver Ryssland. De kunde alla samtidigt hafva sammanstött. En stor kraftyttring var derföre nödvändig. Men äfven i sina närmast föregående krig har Ryssland aldrig på någon punkt utom sina gränsor uppträdt med så öfverlägsna krafter, som man af dess krigsstyrka haft skäl att förmoda. Under kriget mot Napoleon 1812, som var en strid på lif och död, satte ryssarne mot fransmännen aldrig mer än omkring 200,000 man. Under fälttåget i Tyskland 1813 hade de icke mer än 140,000 man och med större styrka inryckte de icke i Frankrike 1814. Under kriget mot Turkiet 1828—29 räknade ryska hären aldrig 100,000 man. Vid fredsslutet i Adrianopel hade han sammansmält till 20,000. Den största styrka Ryssland hade inom polska gränsen 1831 var 120,000 man. Detta var likväl ett krig af högsta vigt för Ryssland; det handlade om dess europeiska maktställning.
Dalarnes förnämsta och mest vigtiga kommunikations-behof synes emellertid vara, att för forlskaffningen af de produkter och varor, denna provins kan afsätta till eller måste anskaffa från andra orter, erhålla en, efter nutidens fordringar i detta hänseende lämpad, farled till en allmän och lätt tillgänglig hamnplats. Att en sådan kommunikation icke utan alltför stora både enskilda och allmänna uppoffringar kan beredas genom en kanal-ledning, och att den samma ändock ej skulle blifva fullt ändamålsenlig, torde, i betraktande af provinsens samt dess vattendrags läge och beskaffenhet, kunna tagas för gifvet. Deremot före - 30 Stals-Utskollets Utlåtande, JVt 274. faller, ur flera synpunkter, en jernvägs anläggande för sagde ändamål företrädesvis lämpligt. Utskottet har alltså ansett de nu framställda förslagen om tillvägabringandet af ett sådant kommunikations-medel, dels i sydlig riktning till Mälaren och dels i östlig riktning till Östersjön, förtjenta af synnerlig uppmärksamhet. Med hänsigt till verkställigheten och bekostandet af de sålunda föreslagna jernvägs-anläggningarne, har Utskottet naturligtvis icke bordt eller kunnat förbise den frågan, huruvida dessa jernvägar rätteligen äro att hänföra till stam-linier, eller sådana jernbanor, hvilka, i öfverensstämmelse med ofta omförmälda grundsats, böra genom Statens försorg och på dess bekostnad utföras, eller till bibanor, hvilkas anläggning och fullbordande, emot dertill erhållet större eller mindre Stats—bidrag, bör åt den enskilda företagsamheten öfverlemnas. Beträffande denna fråga, har, vid öfverläggningen härom, Utskottet dock funnit sig destohellre böra biträda den af Yägoch Vattenbyggnads-styrelsen yttrade åsigt, som sjelfva begreppet och uttrycket stambana måste förutsätta, att hvarje dylik bana är afsedd att utgöra stammen för derifrån sig framgent utgrenande bibanor; hvadan en jernväg, som anlägges från någon viss punkt inom en provins, för att endast ledas till den för dess produkter och förnödenhets-artiklar mest lämpliga hamnplats, icke tyckes skäligen kunna räknas till förstnämnde slag af jernbanor.
Är naturen hos oss så productiv som t. ex. i Flandern och i Bayern, der ett år efter invasionen knappt något spår synts qvar? Äro vi så fattiga på egendom ofvan jord, att vi deraf föga hafva att förlora? Äro vi så lika, att, när fienden förstört våra fabriker, våra stora inrättningar1, vära allmänna byggnader, vi genast efter kriget förmå återställa allt detta? Kunna samtliga dessa frågar icke med ja besvaras, så skickar sig icke för oss ett defensionssystem, som förutsätter gränsens öfvergifvande och fiendens insläppande i landet för att sedan förgöras af massorna. Må jag tillägga en psychologisk anmärkning. Sammanloppet af massor förutsätter i nationallynnet något, som icke är i vårt. Bevis, att saken icke finnes hos folket, är, att ordet icke finnes i språket. Jag hade nära sagt en thiis ia sm, men förgäfves söker jag det egentliga Svenska ordet och nödgas bruka det Franska entrainement eller engouement, som beteckna sydligare nationers fallenhet att för en upphetsande ide' sammanlöpa. Ja, detta kan icke till denna grad finnas i protestantiska länder. Vi hafva icke de munkar, de pope)-, som fanatisera massorna. — Att jag så här inträngt i en undersökning, som icke var af förevarande motion omedelbart föranledd, härrör af den vigtighet, jag finner deruti, att vien gång stadga våra grundsatser i dessa magtpåliggande ämnen, Ide'en att medelst ganska få stridsmäns lönande i fred äga ganska många att påräkna i krig är ganska förförisk, och har derföre alltför länge varit hos oss en af dé ide'er, emellan hvilka opinionen sväfvar fram och tillbaka. Vi äro för ett sådant sväfvande temligen fallna, och det är i sådana cardinalfrågor högst menligt. Må en apologue mig tillåtas. 'Frenne ryttare satte sig till häst; den ena red till höger och den andra till venster. En red uppenbarligen orätt, men han insåg sitt misstag och vände om. Det kostade ho7 H. 12 Den a4 M a j. nom mera tid, möda och hafra; men han kom, ehuru senare, till rätta målet.
Dessutom lamnades prof p % en sardeles Iyckligt utford restaurering af en storre haute-lissetapet tillhijrande arnanuensen F. R. Nartin, FrAn bestyrelsen for KonstfXtsfiireningen i Finland har Handarbetets Tanner erhlllit och antagit inbjudan att deltaga i den utstallning a£ framsteGende svenska konstindustrialster, som f. u. p i &amp; i Helsingfors. ~ r s m o t e holls af foreningen Handarbetets Tiinner den 6 maj k1. 7 e. a. under ' fru E. knkarsvrirds ordfiirandeskap. Xrsoch rerisionsberlttelse uppl2stes och styrelsen beviljades decharge. Styrelsens ledamoter aro: fruarna Wallenberg (ordf.) Bnkarsvard. (vice ordf.). Clason, Curman, Odelberg, Wising, friherrinnan Liljencrantz. frijknarna Gisberg och Rohtlieb. I tur att afg % voro fruarna AnbarsvPrd, Wising och frillerrinnan Liljencrantz, hvjlka omvaldes. ' Likasil, de forutrarande styrelsesuppleanterna: f s u m a C l a 8 - son, Grundstrom: Lilliehook: Petersdn samt frijknarna Cardon, Lamm, Leijonhufvud, Levisson (seh.) och Widmark. Till revisorer raldes fruarna Ed holm och Frestadius samt jnstitier %det N. Claeson. Till deras suppleanter fruarna Medin och Styffe samt professor J. G. ' Clason. Sofie Adlersparres pris, som stiftnts for att hugfgsta minnet af hennes verksamhet inom foreningen Handarbetets Vginner och som.
Ständer om en förändring i utffrifningssättet af Let fastställda Förstärkningsmanffapet, besiöt Prest, Srandet för sin del enhälligt akt lika med Högloft. Ridderffapet och Adeln till ett särskilt Utskott, sammansatt af; Ledamöter ifrån hwart Stand, denna Nådiga Proposition remittera. Ut supra. Tx krotocollo, f. U. ^.lm^utsr. Utdrag af prstscollet, hället hos wällöf!- Borgare-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 1 Maji 1812. S. D. Upplästes och godkändes det af Expeditions-Utskottet författqde project till underdånig anhållan - 192 Den I Majk. hällan hos Kongl. Mast, om allman inställelse af Bränwinsbränningen i Riket, Vt supra. kx krotocollo, kkLerjström. Utdrag af wällöf!. Borgare-Ståndets pro» tocoll, ballet wid Urtima Riksdagen i ? Orebro den i Maji >8t2. SD. Remitterades till BewillnigsLag» samt Allmänna Beswäls. och Ekonomie-Utskotten, Herr Handelsmannen F. Segerdal) Is ingitne^ Memv» rial, angående Bränwinsbränningen och hämmande af Bränwines öfwerflödiga bruk. Vt supra. kx krotocollo, 1. j. Lerjström. Utdrag af wällöf! Borgare-Skandets protocoll, bältet wid Urtima Riksdagen i Orebro den i Maji i8>2. S D. Remitterades till Bewillnings, Utskottet Herr Groflhandlaren Iohan Selg grens Me» moria! om lindring i Utskvlderne för Skeppar, So» cieteten i Gefle, jemte Åldermannen Herr Stads» Majoren Westins, Herr Borgmästaren Egaes och Borgmästaren Herr Lagmannen Rönqwists instämmande uti enahanda motion för Skeppar» Societeterne i Stockholm, Westerwik och Nykö» ping. Vt supra. kx krotocollo. Lerjström.
Om StatsTJtsk:t behagat göra sig den mödan att genom KammarRättens egne ledamöter, och jag vågar säga genom verkets nuv:de fiskal, inhemta närmare underrättelse om de högst betydliga göromål, som nu åligga denne tjenstman, så hade tvifvelsutan Utsk:t kommit till ett helt annat resultat, och det kan så mycket mindre undgå att väcka min förvåning att StatsTJtsk:t visat en sådan njugghet, som jag i ett Betänk., hvilket snart lärer förekomma ang. Utsk:ts kanslipersonal, funnit Utsk;t hafva visat den största frikostighet. Jag skulle Önskat att Utsk:t der sparat på frikostigheten och i dess ställe ådagalagt något mera rättvisa mot den ifrågav:de tjenstemannen. Men det Den 20 Maj e. m. är så: man är frikostig i ett fall, under det man tvertom vid verkliga behof visar njugghet. Man kan icke begära att ifrågavrde tjensteman skall kunna med den uppmärksamhet och ihärdighet, som rätteligen vederbör, egna sig åt alla sina vigtiga göromål, då han icke ser sig hafva motsvarande lön för sin möda; och jag kan ej undgå att vid detta tillfälle uttrycka min glädje deröfver, att det slag, som syftades mot min person, enär jag, den tid löneregleringen skedde, var advokat-fiskal i KammarRätten, icke träffade mig, utan att jag kom ifrån denna plats just då regleringens följder skulle upphemtas, och hvilka således råkat träffa en annan person, än man åtminstone för den närmaste framtiden hade påräknat. — StatsUtsk:t hade endast fullgjort en af rättvisans och billighetens enklaste fordringar, om det tillstyrkt bifall till min motion, och jag skulleför min del ej tveka att yrka afslag på Utlåt:t; men då jag förmodar att Ståndet snarare fäster afs:de vid hvad Utsk:t här yttrat, så återstår för mig ingenting annat än att beklaga, att man på detta sätt behandlat ifrågav:de tjensteman, för hvilken man, under det löneregleringsfrågan förehades inom K.
På alla dessa skäl, tror jag att Constitutions-Utskottets förslag i detta afseende ej bör antagas. Den 1 December f. ra. Herr Cederschjöld: Då Constitutions-Utskottet erhöll remissen rörande de i Särskildta Urskottets Betänkande förekommande Grundlags-frägor, ansåg jag Utskottets skyldighet vara , att noga pröfva detta Betänkande, och tillse , i hvilka delar det kunde vara stridande mot Grundlagens anda , och att lägga kraftiga hinder i vägen mot hvarje förändring af denna egenskap. För att derföre kunna bedömma nyttan och nödvändigheten af de uppgifne Förslagen till Grandlags-förändringar, måste således Constitutions-Utskottet ingå i pröfning af Särskildta Utskottets motiver. Hvad nu beträffar KrigsExpeditionens fördelning på t Föredragande; så befanns Särskilta Utskottet (pag. 130 af dess tryckta Betänkande) hafva grundat sitt omdöme pä de skäl , som finnas anförde i Committerades Betänkande pag. 142, och Herr von Hartmansdorffs Förslag pag. 74 andra afdelningen. Det är således naturligt, att man skulle på bägge dessa ställen söka alla Särskildta Utskottets grunder. Men då man slår upp det citerade stället i Committerades Betänkande, ser man att de Committerade erkänna sin okunnighet i ämnet. Således var der ingenting att bygga på, När man uppslår Herr von Hartmansdorffs Förslag, så finner man deremot, att han, uti ett vidlöftigt raisonnement, hufvudsakligen söker visa nödvändigheten att i En person förena föredragningen i Stats-Rådet och Rådgifningen i Commando-mål, samt anför såsom skäl, att eljest Föredraganden i Stats-Rådet skulle vara 5a Den 1 December f m. lägre i Hang än Rådgifvare?! i Commahdomäl j som står bredvid och under honom. Men när nu Constitutions-Utskottet föreslagit högre rang för Stats-Secreterarne, synes äfven detta skäl förfalla. När man sålunda undanröjt allt behof af afseende på Särskildta Utskottets Betänkande , återstod sjelfva saken att pröfva.