Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Svenska Pharmacopeen stå dessa benämningar såsom samma sak. I Medicinaltaxan äfvenså. Pulveriseringen gör ingen skillnad i benämningen. Jag föreslår således, att uppföra dessa begge saker under samma rubrik; äfvensom att utplåna den orimligheten, att det ena skall vara belagdt med 2 sk., och det andra med 8 sk:s tull. Jag föreslår, att värdet må blifva 3o sk., och tullen 3 sk. Herr Tham: Jag vill ej ingå i undersökning om de författningar och böcker Herr Cederschjöld omtalat. Så väl Utskottet, som jag, har trott att man borde hålla sig vid GeneralTullStyrelsens och CommerceCoIle* gii längder; och der hafva vi funnit, att Chryslalli Tartari varit särskildt upptagit, och Cremor Tartari äfven särskildt uppfördt. På denna grtlnd liar Utskottet ansedt sig böra bibehålla det gamla stadgandet, så mycket heldre som ingen olägenhet deraf hittills uppkommit. och man har sett, att Tull» betjeningen ganska väl förstad t sig på skillnaden emellan dessa begge saker. Herr af Billbergh: Jag har ej fattat Herr Cederschjölds anmärkning annorlunda, än att han instämde med Utskottet. Hail har sagt, att Ch rysta lii Tartari och Cremor Tartari voro detsamma, endast med den 43o Den 3o October f. m. skillnad, att det senare är en förädling af det förra. Står detta fast, så medgifver säkert Herr Cederschjöld , att Utskottet haft rätt, ty annars skulle icke af samma orsak malen China vara belagd med högre tull, än hård China. Enär Utskottet sålunda riktigt förfarit, anhåller jag om bifall å Utskottets förslag i denna del. Herr Munck af Rosenschöld: Äfveu jag tror, att förtjensten af pulveriseringen bör tillkomma den inhemska näringsidkaren, och att således högre tull bör läggas på Cremor eller pulveriserade Vinstens-krystaller, än på de opulveriserade.
I fjerde punkten angående förre StatsSecreteraren Arnell, så förefaller det mig besynnerligt om icke löjligt, att begära afsked för en olycklig Embetsman, som redan är skiljd så väl ifrån Fädernesland, som syssla. Ilan är redan tillräckeligen stralFad för de fel han begått, och då lian i ali-* mänhet varit ansedd som en utmärkt skicklig Embetsman, skulle det föreslagne anmälandet blott se ut som enskild hämnd, hvarföre jag tillstyrker alt äfven denna punkt måtte förfalla. I afseende på den i 5:te punkten mot förste ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz gjorde anmärkning, får jag hemställa, om Ridderskapet och Adeln kan bifalla densamma, enär Kongl. Maj:t ej lärer kunna meddela Herr Printzencreutz afsked ifrån sitt innehafvande ExpeditionsSecreterareEmbete, och det således vore löjligt, att hos Konungen anhålla om endlledigande af en Tjensteman, som icke kan afsättas utan dom och ransakning. Utan att ingå i det juridiska af saken, hvilket icke tillhör vår pröfning, finner jag det formella deraf vara för litet utredt, för att kunna yttra mig deröfver, men då slutliga åtgärden efter min åsigt aldrig kan blifva bifall till Memorialet i denna punkt, tror jag det vara bäst att lägga 4et Hll liandlingarne. Sluteligen kan jag ej eller gilla de serskildta anmälanden, hvarmed Ulskottet i 36o Den 3o Juli i e. m. Memorialet inkommit. Jag känner ingen §. som berättigar Utskottet att stadna vid blotta anmälanden af Rådgifvares mer eller mindre felaktighet, utan tror, att Utskottets pligt är, att antingen fria eller fälla efter 106 eller 107 §. RegeringsFormen. Jag tror ej, att en så beskaffad anmälan kan föranleda till något beslut, ty de åberopade 3y och 60 §§. i Riksdagsordningen hafva icke sammanhang med hvarandra. Den 60 §. omtalar endast underdåniga önskningars frambärande till Konungen, och då borde ärendet förut vara beredt af Ekonomiutskottet.
Tillhörige sjöfarande eller resande, når de åro synbart brukade eller pröfvas icke öj verstiga egarens behof, fria från tull vid inoch utförsel, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, (usta alternativet) antages Ridderskapefs och Adelns beslut; (2:dra alternativet) antages Preste-Ståndets beslut; (3:dje alternativet) antages Borgare-Ståndets beslut. Knapert/all och Trenne Riks-Stånd hafva godkänt Utskottets förslag Ekollon, till utförselstull å denna artikel; men som Ridderskapet och malen eller ornaAdeln ansett densamma böra tullfritt få utföras, kommer ^cn• votering att deröfver anställas, enligt följande proposition: 177:0, Den, som godkänner den af Utskottet å Knapergall och Ekollon, malen eller omalen, föreslagne utförselstull 1 rst. W, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, komma Bevillnings-Utskoltcls Memorial, N.-o 41. 89 Koppar: gårad, Koppar: tmiddj valsad eller gjuten: Bleck och Spik lill fartygs förhydning. Koppar: smidd, valsad eller gjuten: andra helfärdiga arbeten, Bih, till R, St komma Knapergall och Ekollon att afgiflsfritt kunna utföras. Den utförselstull, Utskottet föreslagit å gårad Koppar, har af tre Stånd blifvit godkänd; hvaremot BorgareStåndet nedsatt densamma till hälften eller 2 R:dr 24 sk. per Sk® St. v.; och kommer föijagtligen, i händelse sistnämnde Stånd vidblifver detta dess beslut, omröstning att deröfver anställas, enligt en så lydande proposition: 178:0. Den, som gillar Utskottets förslag, att å Koppar , götvad, bör bestämmas 5 R:dr utförselstull per Sk® St» v., voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, bestämmes utförselstullen å gårad Koppar till 2 R:dr 24 sk.
Vill man derföre vara fullt förvissad derom, att dubbel inlösen af en Sedel icke möjligen skall kunna komma i fråga, så kan denna visshet icke vinnas under annat vilkor, än att a:dra och 3:dje punkterne, hvar för sig, med stränghet tillämpas, Åsidosältes denna stränghet, så skulle, oberäknad Riksgälds-Contorets förlust, genom den dubbla inlösen, ett vidsträckt fält öppnas för brottsliga speculationer på vinst, enär clet synes icke kunna vala förenadt med någon serdeles svårighet, att stympa en Sedel på sådant sätt, att nedra, högra fjerdedeien först frånskiljes, dock så, att en liten bit af denna fjerdedel blifver sammanhängande med de öfriga trefjerdedelarne. Om nu den sålunda tillskapade nedra, högra fjerdedeien först företes och, vid granskningen, man skulle anse något afseende ej höra göras derå, alt en liten hit saknades, utan denna fjerdedel blefve inlöst, så vöre ändamålet med speculalionen fullkomligen vunnet, enär för de öfrige trefjerdedelarne, hvilka derefter företeddes, godtgörelse icke kan eller får vägras. Det vill också synas, sorn man icke förbisett detta förhållande,' men alt man tillika velat, att, vid Sedlars granskning, en lindrigare behandling skulle kunna få ■ ega rum., utan att svek och bedrägerier härigenom uppmuntrades, och hvilket dubbla ändamål man ansett kunna vinnas derigenom, aft åt vederbörande, hvilka med sedelgranskningen ega befattning, uppdrogs en så godtycklig pröfnings-rättighet, att de stadgade "grunderne, hvilka skolat tjena till efterrättelse, komme att qvarstå , såsom blotta häntydningar. Stat s-\J: bettet t U Utande N:o 298. 3:driL
Di nemligen en åtgärd tili allri än realisation, företagen efter en viss, bil igt laststäld och orubbligen befästad, grund, samt under sådan® omständigheter, sorn med ett Hokt alseende ä den dä varande och komman de tidens kraf öfverensstämma, skulle på en tång stadga värdet af allt Banquens utelöpande Sedelmynt, och afall annan i förhållande till detta bestämd förmögenhet, samt utan vidare omgång fästa alla de förhållanden man och inan emellan, hvaruti frågor örn penninge värde ingå, vid det skick deruti de då för tillfallit befunrios; kunde deremot den föreslagne utvägen endast tjena till att för . framtiden förekomma billiga klagomål öfver enskildt 1 i eine oförrätter genom myntvärdets ostadighet, ilå ett sätt, att undvika dem, vore anvisadt, »ren skulle derjemte, just genom den egn^. •7 7 & Ber nea Utskottets Betänk and en. säkerhet, som åt sk il 1 ige medborgare förskaffat sig och åtnjöto, göra den saknad deraf, hvaruti de öfrige måste förblifva, så mycket kännbarare, och således ingalunda likaväl motsvara det allmännas fordringar af ett otdnadt penninge - väsende, som Capital-egares anspråk på hägn och säkerhet. Under ingen annan egenskap än den af en Assecurance-Inrättning mot enskilda förluster, skulle således hela anstalten endast tillskapa en skillnad emellan försäkrade och oförsäkrade capitaler, och rigta alla beräkningar allenast uppå denria skillnad, såsom ett nytt föremål för omtänksam heten.
Om Utsk:ts hemställan skall kunna bifallas, måste R. St:r särskildt pröfva en hvar af dessa punkter, hvilket skulle upptaga ganska lång tid. Men äfven om man blefve ense om dessa punker och K. M:t bilölle R. St:rs i öfverensstämmelse härmed gjorda anhållan, så vore frågan, då den till nästa riksdag återkomme, lika opröfvad, hvarföre den måste ånyo af R. St:r tagas under öfvervägande, och det är ej säkert eller ens sannolikt, att resultatet då i alla delar blifver lika. Om R. St:r vilja taga initiativet i denna fråga, finnes tvenne andra vägar, hvarpå det skulle kunna ske; den ena, att i allmänna ordalag hos K. M:t anhålla att K. M:t mätte vidtaga erforderliga åtgärder för åstadkommande af sådan förändring i häradsrätternas arbetssätt, att den långsamhet i lagskipningen, som nuvarande förhållanden måste föranleda, undvikes, och den andra, att R. St:r fattade beslut så långt deras grundlagsenliga rätt medgåfve, och, jemte öfverlemnande af detta beslut till K. Mits pröfning, önskningsvis gjorde framställning om de åtgärder, som på K. M:t ensam bero. Härigenom umlvekes, att frågan nästa riksdag återkomme. Jag vill dock icke tillstyrka någon af dessa utvägar; ty jag tror icke att R. St:r i denna fråga behöfva taga initiativet. Utsk:t citerar i sitt Retänk. K. Mits i dess tal vid innevarande riksdags början hafda yttrande, att »efter de stora samtidigt vidtagna förändringarna i lagstiftningen, hvilka varit en följd af de två sednaste riksdagarnas arbeten, 142 Den 7 Mars f. m. icke alltför hastigt borde följa förnyandet af äfven andra hufvuddelar i vårt lagverk, som tarfva omarbetning.» I enlighet härmed, och med den lyckliga erfarenhet vi hafva af regeringens nitiska verksamhet för lagstiftningens utveckling, kunna vi vänta att ett förslag till ändringar icke blott i häradsrätternas arbetsordning, utan ock i öfriga delar af vår rättegångsordning, kommer att för riksdagen opåkalladt framläggas, då K. M:t finner tiden dertill vara inne.
Under tiden visiterade Bomgarten Bergs fickor och hittade hundra speciedukater, men då stackaren bedyrade att det endast var drickespengar, som han mottagit, när han tjänade hos Feifen och bar bort fullmakter, fick han behålla dem mot villkor att bekänna hvad han annars hade sig bekant. Jo, berättade han då helt sakta och ängsligt, det är nog både franskt och ungerskt vin på några af kantinerna i boden, men de andra äro fyllda med Gjörtzens klingande pengar! Då tvärstannade prosten midt på golfvet och slog hop sina händer, och Bomgarten skakade på hufvudet och knackade och trummade mot bordshörnet och slutade icke att ropa: Vi få här en bättre fångst än vi någonsin kunnat drömma! Pihlgren gick nu tillbaka ut i mörkret för att fiska efter flera med samma lögn som nyss, och snart voro alla Gjörtzens lakejer instängda i rummet, med undantag af kammartjänaren, som var inne hos sin herre. Den hade Pihlgren värst att få på limstången, men han förlitade på sin konst och ställde sig lurande utanför köksfönstret, som var åt gården. Det regnade så starkt att det susade och han såg hur pigan, som lagade Gjörtzens mat, flyttade pannorna fram och åter på spisen utan att ens kunna få de största flammorna att hetta som de skulle. Till all lycka kom kammartjänaren snart ut i köket, men som han var mäkta förnäm i alla sina vanor, förstod Pihlgren godt hur han skulle handtera honom och gick ej längre fram än till den öppna köksdörren. Mein lieber Herr, begynte han bugande, jag skulle demödigst spörja om han täcktes vara så gunstig att följa mig öfver gården och tala några ord med öfverste Bomgarten? Det regnar ju, svarade kammartjänaren. Nu visste icke ens Pihlgren hvad han längre skulle slå upp för påfund utan stod ute i störtskuren och stirrade. Mein lieber Herr, sade han slutligen, det är visst något om excellensens kantiner. Då fick kammartjänaren med ens brådt att följa honom öfver gården, men när han kom på kammaren och såg de blanka värjorna, ville han vända och for ut mot Pihlgren i vrede. Nu brukade
Det har, synnerligen i förra tider, då statens makt ofta utsträcktes till ett strängt förmynderskap öfver nästan all enskild verksamhet, varit ganska vanligt, att man till stöd för privilegier och företrädesrättigheter åberopat sig på samhällets fordringar och att man sökt framställa dessa såsom identiska med sina egna intressen; men detta genljud från fordna dagar, med mindre utbildade begrepp om rättvisa och frihet, borde enligt min tanke numera ej upprepas. Ty det är fåfängt att påstå, att samhällets väl skulle fordra ett dylikt ingrepp i den enskildtes första och vigtigaste rättigheter. Samhället sörjer ganska säkert bäst för sig sjelf, då det sörjer för hvarje enskild medlems rätt och frihet, och det bryter mot sitt eget ändamål, om det biträder någon att begå våld och tvång emot andra, så länge dessa lefva lagligt och hederligt. Med ett ord: samhällets högsta uppgift är att utöfva rättvisa: och rätt är det icke, efter mitt begrepp, att gynna den ene på den andras bekostnad. Men hvad som ej är rätt, det är icke heller klokt eller nyttigt. Detta är den enkla grundsats, hvilken jag hittills följt och som jag icke ämnar öfvergifva. Jag bekänner att jag »tänker nog högt» om Sveriges aktade jordbrukare — till hvilken klass äfven jag har äran räkna mig — att, såframt det verkligen blefve för deras öfvertygelse klart, att ett konstladt fördyrande af menniskans oundgängligaste behof, bland hvilka väl måste räknas de vigtigaste födoämnena, icke är med billighet och rättvisa öfverensstämmande, så skulle de ej vilja påyrka en lagstiftning, sorn har detta till syftemål, äfven om derigenom kunde tillskyndas jordbrukaren någon enskildt fördel. Men så mycket säkrare hoppas jag att man skall afstå från sina önskningar om återupptagandet af skyddstullar för landtmannaprodukter, då jordbruksnäringen, i sann mening eller för sitt lyftande till större fullkomlighet, deraf icke gerna kan erfara någon nyttig, men väl en skadlig inverkan, och då tidpunkten för en sådan åtgärd, synes mig, med afseende på serskildta omständigheter, vara dertill mindre lämplig än någonsin.
Sjö förs t' a rs - d ep a r t emmie ts Hansl iexpedition årligen utgå till embelsoch Ijonstemiinnen m. fl. inom denna expedition, skola, jemlikt E. K. M:ls förslag, upphöra under den lid den provisoriska löne-förhöjningen af dem ålnjutes, har berörda förslags-anslag, utgörande 1,614 R:dr 19 öre, blifvit med ofvanberörda belopp förminskarlt, samt i Riks-staten upptaget lill 1.304 R:dr 19 öre, dock med iakttagande af den jemkning deri, som lör jemnandc af hulVud-tilelns slutsumma torde erfordras. 36:o Eli öfriga under denna hufvud-titel uppförda summor har någon förändring icke ifrägakommit, hvadan desamma upptagits lill enahanda belopp, som vid sistlidne riksdag bestämdes; och har värdet å den oindelta spanmål, söm i vissa anslag ingår, blifvit, i enlighet med den af Rikets Ständer fastställda beräknings-grund, ut förd t efter ett pris af 2 R:dr R:ml per kubikfot, likasom förslags-värdet å indelta räntorna under ett anslag är vordet ökadt i den män sådant måst blifva en följd af den utaf Rikets Ständer godkända beräkningen af indelta andelen utaf ordinarie räntan. Med iakttagande häraf hafva Femte iiulVud-tilelns ulgilis-summor blifvit fastställda alt för åren 1858—1860 utgå som följer: [Se närlagde tabell]. Eli högslberörda Nådiga proposition om Slals-verkels tillstånd och behof har E. K. M:l, under åberopande af de i Deparlements-chefens betänkande utvecklade skäl, äskat följande, lill fyllande af utomordentliga behof vid sjö-försvaret erforderliga, särskilda eller extra anslag att under åren 1858, 1859 och 1860 med en tredjedel årligen utgå. A) Till full fidi unde af is/undsättningen oeh vidmakthållandet utaf flottans krigsforty gs-muteriel 1.854,891 R:dr.
Den 25 Aug. födde hon Prinsen Carl Gustaf, Hertig af Småland; som dog året derefter. Troligen ett mot Thorild rigtadt utfall i något skådespel, uppfördt på Eriksbergs-theatern; som i den tiden var, hvad i en sednare tid Djurgårds-theatern varit. Belönt, i Februari detta år, af Sällskapet Utile Dulci, med dess större pris; hvarom se den lofordande förkunnelsen i Stockholms-Posten s. å. Sannolikt det af Bokhandlarn Holmberg utgifna, hvars utarbetande först ombetroddes åt en af den tidens litterata industri-riddare, Stålhammar; med hvilken Holmberg blef osams. Se Geijers ”Gustavianska Papper”, III D. 1 Afd. sid. 105. Närmare upplysningar längre fram. Hvar i sitt slag egna. Svenska siare och skalder SVENSKA SIARE OCH SKALDER ELLER GRUNDDRAGEN AF SVENSKA VITTERHETENS HÄFDER. INTILL OCH MED GUSTAF III:s TIDEHVARF TECKNADE AF P. D. A. ATTERBOM. TREDJE DELEN. UPSALA, HOS BOKHANDLAREN N. W. LUNDEQUIST. [TRYCKT HOS LEFFLER OCH SEBELL.] Nehmt dies mein Blumenopfer, heil’ge Manen! Wie Göttern, biet’ ich euch die eignen Gaben; Mit Euch zu leben, mit den grossen Ahnen, Ist, was mir einzig das Gemüth kann laben. A. W. v. Schlegel. TILL FRANS MICHAEL FRANZÉN. Under det att ett Sverige, som förtäljer sig vara ungt, med höga lystringsrop anmäler sin tillkommelse: nedlägger jag, i all stillhet, inför den siste qvarlefvande af det gamla Sveriges stora Skalder, dessa blad; på hvilka jag sökt teckna, med vördnad och trohet, hans närmaste föregångares bilder.
Jag delar den värde Talarens mening orri nyttan af en obegränsad hemmansklyfning, och tror alt det är af vigt, att icke afstå denna rättighet i afseende på Frälsejorden, men jag skiljer mig ifrån honom deruti, att han äfven vill bibehålla rättigheten att afsöndra jord med frihet ifrån onera. Man skulle då kunna till högt pris sälja jorden i små delar med fullkomlig skattefrihet, och sedan öfvergifva den nominela återstoden. Kronan skulle då ofta få göra, hvad som till och med nu någon gång händer, Den 29 Augusti f. m. nemligen afskrifva hemman utur jordeböckerna, emedan de icke finnas i naturen. Jag anser derföre det rättaste vara, att antaga den del af den nådiga propositionen, som handlar om fördelning af onera; men bibehålla hemmansklyfningen för Frälsejorden utan begränsning. Friherre Wrangel: Anledningen tillden nådiga propositionen lärer vara, att, sedan Säterijorden kommit i allmogens händer, allmogen utsträckt klyfningen deraf för långt, men det är derföre icke en följd, att Ridderskapet och Adeln alla äro misshushållare, och att de än ytterligare höra straffas för en patriotisk eftergift. Jag vet icke ett enda exempel, att Ridderskapet och Adeln för långt begagnat denna rättighet. I anledning af hvad Herr Cederschjöld j^ttrat om fördelning af onera, får jag endast anmärka, att när egendomsägaren ansvarar Staten för dem, måtte han väl också äga rättighet att afsöndra sin jord, med skattefrihet för dem, sorn vilja odla densamma. Herr Danckwardt: Herr Cederschjöld har föreslagit det alternatif i förevarande ämne, att hemmansklyfningen skulle vara obegränsad, men ränta åsättas de klyfne delarne, i jemförelse lill det hela. Detta förslag står ock i consequence med hans förr yttrade tankar om lämpligheten af en obegränsad hemmansklyfning i allmänhet.
Directionen af det årets nästan endast förberedande anstalter kunnat utröna, att kostnaden troligen skulle komma att betydligen öfverstiga det af Major Bagge år i8og uppgjorde förslag ; så kunde det dock ej föranleda hvarkens till förmodan om en sådan utgång sorn efteri8l2, 1813 och I8I4 årens hän 'elser först visade sig, ej eller till en sådan underdånig framställning hos Kongl. Majit, sorn den gjorde anmärkningen emot Directionen satt i fråga, enär Directionen aldrig förrnärkt hos Kongl Maj:t, Bolaget eller dess Revisorer någon tvehogsenliet om arbetets fortsättning efter samma plan sorn det blifvit börjat, än mindre skulle Directionen kunnat tilltro sig att på eget bevåg . då den ännu ägde tillgångar utaf Bolagets A tie capital och den på Discont-rörelsen erhållande vinst, afbryta arbetet uti någondera Provinsen, tvärtemot Konungs oell Den 17 Ju/t. 1541 och Ständers föreskrift, och såmedelst ännu flera år aflägsna utförandet af detta vigtiga Verk. Ett sådant förhållande skulle troligen i det stället hafva gifvit, och bordt gifva anledning till den anmärkning att D irectionen, utan afseende på det Allmännas och Bolagets förlust samt våda af dröjsmålet , sökt bereda tids utdrägt , och dermed ådragit sig misstankar för möjliga egennyttiga afsigter. Att uti de Utskotten meddelade Ordförandens i Gotha Canal-Direction enski 1 ta underdåniga berättelser till Kongl, Majrt för åren 18I2 och 1B13 , och en särskild underdånig Skrifvelse af den 16 Januari sistnämnde år, är med tydliga ord förutsagd t , att den i l8og års förslag beräknade kostnads - summa troligen på långt när ej skulle förslå och Bolagets så väl sorn Verkets undergång beredas, om de stora förluster, hvilka vållades af Tropparnas borttagande från arbetet, dageligen stigande pris, med flera oförutsedda omständigheter, ej kunde förekontmas i en fram id eller Bolaget erhålla ersättning för det förflutna, och dessutom det understöd som Verket syntes förtjena och fördra, och hvilken uppgift af Canal Verkets belägenhet icke möjligen förr än då kunnat meddelas.
Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte, jemte mitt föregående, remitteras till Stats* och Bevillningsutskotten. N:o a. Herr Trafvenfeldt, Carl: Vid Herr Cederschjölds den 4 dennes väckta motion, om npphäfvande af Förbud emot Dans och Lek fugor för elen lägre folk clar sen, torde det tillåtas mig att vördsamt yttra mina tankar. De uti sin natur mest oskadliga ting kunna missbrukas, och dessa missbruk blifva skadlig*) att så med Dans och Lekstugor förhäller stg, måste kunna förutsättas, när förbud och Dea 19 Militri. inskränkningar i dessa afseenden kommit i fråga. Huru Herrar Pastorer sjelfve bedöma dessa så kallade Lekstugor, kan inhemtas af deras embetes yttranden, i form af justerade SockneStämmoProtocol!, sorn förled it år angående hälsovården blifvit infordrade från Församiingarne öfver hela Riket, och der det från flera ställen anföres: ”Att de äro bland Ungdomens mest förledande företag, och samlingsställen för äldre och yngre till Btänsvinsförtäring, som leder till öfverdrifvit bruk deraf och till • smak för fylleri, denna källa till de flesta oordningar och brott inom samhället. Sjelfva sominareos lekar och dansar i den fria naturen, siutas med omåttlig bränvinsförtäring inom hus. Till en sådan lekstuga samm»nskjutes elier tillverkas minst 16 å 20 kannor Brännvin, eller derutöfver, som skall förtäras innan Lekstugan åtskiljes. De äro äfven den förförelseskola, der det uppväxande slägtet insuper det gift som sedan mördar det religieusa lif, som hvarje nitisk lärare söker att väcka, samt förderfvar hela ungdomens moraliska natur