Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä underdenna Riksdag siere Riksgagneliga frägor biifwit wäckte bäde af detta, som ock de öfrige respective Ständen, har mitt hopp ätföljt min önsta», at nägon af Herrar Postetzionater, som hade större erfarenhet och mer befattmed den arbetande hopen, samt mer wältalig» het än jag, ssulle inom wärt Riddarehus leda Ridderstapets och Adelns och samtelige Riksens Ständers uvmärksamhetpä ämnen, lika om ej mer wigtiga, och i min tanka aldramest bidragande til flere betpdlige ändamäls winnande, hwilka redan warit under Riksens Ständers ventilationer, under hwilka en allmän och billig klagan warit öfwer en betydelig brist pä folk uti alla möjeliga näringar, och hwilken säkerligen än uti gansta mänga är fortfar, och som troligen gifwit en wärd Ledamot af Consttituti onsDen 15 Ju!'». 2Z7 vns Utskottet anledning at proponera en allmän utskrifning af allt manbart folk, som til Rikets förswar anwändas borde. Strapt dä dennaMotion gjordes, fästade jag mine tankar wid ämnen, som jag ansäg bordt föregä, såsom säkert til nystnämnde ändamäl bidragande, samt äfwen menskligheten hedrande och säledeö mer magtpäliggande. Men dä jag nu mer har anledning befara, at vesta kunna blifwa förgätne, twingar mitt hjerta mig at i ödmjukhet och med största wäl. mening erindra Högloft.
För mig återstår nu endast, att till Protocollet anmäla min reservation emot de flere beslut, sora af Högloflige Ridderskapet Ben 9 Junii /. m, 503 och Adeln, rörande Financerne, blifvit fattade. Friherre brangel, Henning, anmälte äfven sin reservation emot Ridderskapets och Adeln», rörande allmänna Finance-regleringen, fattade beslut. Friherre Wirsen'. Det är nu redan andra gången i dag jag hör framställas, huru följderna af de nu fattad» beslut skola för Fäderneslandet utveckla vådor af alla slag, och snart åter påfordra Riksens Ständers sammanträde: någre hafva förmodat det: någre hafva 8*gt det mera bestämdt: ungefärligen såsom skillnaden är emellan om och som. Må vara , att händelserne påkalla Riksdag, det vet ej jag, men det är ganska möjligt. Erfarenheten har utvisat att dessa sammanträden ej länge uteblifvit, då fin»Bcidla beslut blifvit tagne, understödde af de värda Ledamöter,som ogilla de nu faställde, och *om om desse spå så ondt. Välan, det blir då att qvitta, och dermed går den räkningen jemt upp. Men detta är för slfvarligt att handteras i en sådan summarisk åsigt, det gäller Nationens välfärd, och det vore oförsvarligt att med köld handteraden, sägande: Detta bär sig ej långe, utan att ge upp något annat i stället, som bär sig bättre. Jag är af samma tanka, att Fäderneslandets ställning är critisk: att då de andre Nationern» äro i convalescencen, står må hända, en del af feberparoxysmen ännu åter för oss. Jag gör mig ingen illusion om de kommande dagarne, jag säger ganska öppet. 504 Dea 9 Junii /. m. att flera vådor stå åter, under det jag innerligen önskar att bedraga mig i mitt begrepp: men jag förklarar tillika, att lika litet som dessa vådor af de r.u fattade besluten undanrödja^ eller till intet göras, ännu mindre skulle de blifva det genom de motsatte åtgärder, som andre yrkat.
Räkenskaperne öfver berörde 3— sk:s-afgift blefvo så förde och ställde att de samme kunde af Riksens Ständers Revisorer undergå granskning; Så har Seraphimer-Ordens.- Gillet, den 29 sitsledne October , jemte underdånig anmälan, att 3-sk:s-afgiften icke inflyt ter i Seraphimer-Ordens-Gillets Cassa, utan qvarstadnar i orten, och förvaltas enligt berörde Nådiga Instruction, af hvarje Läns-Liazaretis Direction, och att, sedan Vederbörandes deröfver i orterne upprättade Räkenskaper blifvit af Lä^ nens Deputerade granskade, de till SeraphimerOrdens-Gillet insändas, derföre ock särskild räkning öfver 3 sk:s-afgiften ej blifvit hos Seraphimer-Ordens-Gillet förd, till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifvit de för åren 1819 och 1820 öfver ifrågavarande medel från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inkomne Redogörelser, deni Kongl. Maj:t till Riksens Ständers senast församlade Revisorer låtit öfverlemna, äfvensom Seraphimer-Ordens-Gillet bifogat särskildt, i anledning af desse Räkenskaper författade sammandrag, till upplysning ej mindre om 3-sk:s-afgiftens hela belopp, än de i öfrigt Lazaretterne och Curliusen tillfallne medel samt förhållandet emellan Inkomst och Utgift vid nämnde Inrättningar. Berörde sammandrag visa väl, för åt skil 1 ige Bän, en årlig behållning, tillkommen i betydlig man genom det understöd, som från Allmänna Hospitals-och Barnhus-Fonden blifvit lemnadt; men vid andra Kans-Lazarettet åter , större och mindre brist, och på en del stallen hafva utgifterne stundom så betydligen öfverstigit Inkorosterne, att andra allmänna medel måst till Betänkande om Treskillings-afgiften. 237 understöd användas. Den behållning
Art Den 5 Februarir. 59 Alt i §ms 9 Moment ma salunda förändras: Ä hw..rje Skrift warde Boktryckarens namn, trycknings Grten och ärtalet utsatte; Uragtläter Boktryckaren sädant, plikte han första gängen zoo Riksdaler och andra gängen Sos R dr; ster det tredje gängen ware han sitt Boktryckeri förlustigUtsätter någon a tryckt Skrift falskt Boktrycharenamn eller orätt Tryckningsort, st-ll han dcrutöfwer a»seS efter 8 Lap3 Z. NistgerninxsBalken. Hwad här om NamnS och Gris ut ältande förordnas, gälle dock ej för Notificationer och Sorgbref, Zarmulairer, Betingnmgösedlar, med mera af dylik beskaffenhet. Emellan 9:de och io:de Momenten torde ett nytt kunna införas af följande innehall: Af allt hwad som tryäkeS ware Boktryckaren pligtig, att frän Uplagan aftaga och utan betalning aflemna sa manga Exemplar, att de under Riket lydande Universiteten, RonungenS Bibliothek, RikSÄrU-ivet ochwev lenstapsAcademien erhälla ett hwardera Är något werk ätföljdt af kostsammare plancher, mä sädane dock endast för Konungens Bibliothek owilkorligen aflemnaS. Uti Z:dra §. der undantagen bestammas, tillägges efter orden: "Sädane Handlingars utgifwande af trycket, utan wederbörandes tillstånd, belägges med ,oy Riksdalers böter"; wa - Lo Den s Februarii. IVare ock ivid lika wite, jemte det answar allmänna Lagen i 4 Lap. 5 8- tNistgerningSBalken utsätter, Embetsman förbädit att genom tryck lata allmänt göra något som i öfverensstämmelse med enligt AcgeringSFormen gällande Lagar och Författningar dem äliggex att lönnt och hemligt hälla. Längre ned efter det Moment, som handlar cm Mikia saker, införes ert nytt, sä lydande:
General-tullstyrelsen un - — 304 — derdånigst erinra derom, att Styrelsens åligganden medföra förpligtelse att, så att säga, i hvarje ögonblick för den allmänna trafikens behof meddela upplysningar och beslut i ämnen, som naturligen icke tåla något uppskof, och att på samma gång utöfva oaflåtlig tillsyn öfver uppbörden och redovisningen af statsverkets betydligaste inkomst samt öfvervaka tjenstepligters noggranna uppfyllande af mera än 1,500 underlydande, öfver hela riket spridda, tjenstemän och betjente. General-tullstyrelsens diarier, protokoll och registratur torde, om jemförelse med andra embetsverks likartade handlingar anställes, lemna icke oväsendtlig ledning för omdömet om göromålens mängd. Den omständigheten att General-tullstyrelsens medlemmar icke, såsom deras vederlikar, åtnjuta någon semester, utan dagligen året om måste befinna sig i tjenstgöring, och att denna ingalunda är inskränkt till göromålen på embetsrummet, torde vittna om en trägenhet i sysselsättning, som icke tillåter öfverflödig hvila, derest handläggandet af de ärenden och angelägenheter, som äro af General-tullstyrelsens pröfning och åtgöranden beroende, egnas tillbörlig omsorg. Och härutinnan medför General-tullstyrelsens värf, med afseende på den betydliga uppbörd den har under sin vård, ett ansvar, så allvarligt manande och, i betraktande af denna uppbörds fördelning på så många skilda platser, hvilka Styrelsen ej kan hafva omedelbart under ögonen, ett behof af ansträngd uppmärksamhet, så föga förenligt med trygghet och ro, att icke ens de stunder, som äro fria från direkt arbete, kunna förblifva omsorgsfria. General-tullstyrelsen vågar således antaga, att den för nu ifrågavarande embeten och tjenster bestämda aflöning ingalunda öfverstiger hvad ett billigt och rättvist afseende på göromålens vigt, trägenhet och ansvar förestafvar.
Den 12 April. tviflar jag högeligen, enär deras mödrar i de aldra flesta fall åro i torftiga omständigheter, hvilket bekräftas af den dagliga erfarenheten, som visar oss, att fattiga ogifta qvinnor tidt och ofta vic domstolarne anhängiggöra mål om barnaupfostringshjelp, när den samma icke af barnens fädrar godvilligt lemnäs. Emot redactionen af det föreslagna lagstadgandel är äfven åtskilligt alt anmärka. Det heter nemi. att oäkta barn är berättigadt att njuta en del af modrens qvarlåtenskap, ”der moder dör utan att efter sig lemna äkta barn och bröstar/vingar.'" Af sjelfva ordalydelsen skulle man sluta, att minst 2:ne äkta bröstarfvingar skulle finnas, för att det oäkta barnet från arfsrätt utestänga, men meningen lärer, väl vara, att ett äkta barn är derför tillräckligt. Vidare föreskrifves det, att oäkta barns rätt inträder, ”der moder dör utan att hafva genom testamente i laga ordning om sin qvarlåtenskap annorledes förordnat.” Till följd häraf skulle det oäkta barnets arfsrätt försvinna i och med detsamma modren uprältat testamente. Men om den person, som fått modrens qvarlåtenskap sig testamenterad, försummar att testamentet i laga ordning bevaka, lill hvem skall då qvarlåtenskapen hemfalla? Till del oäkta barnet? Delta strider mot lagstadgandets bestämda ordalydelse. Till modrens arfvingar? Detta strider mot den princip, som ligger till grund för samma stadgande. Domaren lärer likväl vara tvungen alt efter bokstafven tolka lagbudet, enär detsamma är en undantagslag, som måste restriktift tydas. I förslaget finnes ej heller nämndt, huruledes det skall gå, om moder efterlemnar bröstarfvingar så väl i närmare som fjermare led. I den allmänna lagen gäller den princip, att alla bröstarfvingar äro lika arfsberättigade, så att, om t. ex. en afliden persons barn är dödt, men efterlemnar bröstarfvinge, inträder denne i faders eller moders rätt och tager arf jemte fadrens eller modrens syskon.
V i måste förgäfves se oss omkring i vårt fädernesland efter en enda kvinlig representant för detta yrke, och likväl lär oss en öfverbliok af våra närmaste grannlaud, att t. ex. i Zurich finns en kvinlig apotekare, att en därvarande apotekare förklarat sig mycket villig att som välkomna hjälparinnor med god lön anställa damer, som egnat sig åt detta yrke; Frankrike, England, Belgien och framför allt Byssland visa oss fast anställda kvinliäja apotekare; här lemnar äfven universitetens frisinthet kvinnan obehindradt tillträde till detta yrke, och resultaten af dessa anställningar, af denna själfständighet bevisa, att kvinnan är det fullkomligt vuxen. Och kasta vi en blick bortom Atlanten, visa oss ganska höga siffror att kvinnorna där i mängd äro apotekare, såväl som skickliga läkare. En sådan vy kommer modet att växa och manar oss att varmt uppträda för saken, på samma gång historikern lär oss, att detta yrke en gång i tiden nästan uteslutande låg i kvinnohänder. Förekomma icke i hvarje folks sägner och sagor historier o m kvinnans alldeles särskilda begåfning och skicklighet att tillreda allehanda läkemedel oeh drycker? Gestalterna af en Medea, en Gudrun, en Isoide träda fram för våra ögon, och därtill komma skuggbilderna af alla de arma, man brände som hexor för tillredandet af dylika läkemedel. Men det är icke blott sagorna och myterna, som förtälja oss om kvinnans skicklighet i denna konst, äfven en blick på apotekaryrkets historia visar oss, att kvinnan icke blott i enstaka fall, utan mycket ofta utöfvade detta yrke och att hennes insikter däri hade högt anseende. H o n var ensam läkarnes hjälparinna, medan apotekarekonsten ännu hvilade i deras händer som en del af deras yrke, och innan den utvecklat sig som en själfständig vetenskap. Dessa assistenter åtnjöto stor aktning, men måste äfven genom eds afläggande åtaga sig allt ansvar. En gammal tafla visar oss den mest berömda representanten, Dorothea Biicherin, omgifven af sina böcker, retorter och glas. I gamla krönikor ses ofta klagovisor öfver för stor kvinlig konkurrens o. s. v. Det åttonde århundradet berättar oss om de äldsta apoteken i Bagdad och Salerno.
Den ii Februari f. ra. iS3 tillgripa den utväg, som nu är i fråga, på det man måkomma till ett slut i saken, som icke tyckes vara för bittida. Hr v. Hartmansdorff har vidare ingått i ett, som det vill synas, för denna öfverläggning fullkomligt främmande yttrande om sin enskilda opinion, ang:de nödvändigheten afindragningsmagtens bibehållande, såsom ett correctiv mot pressens fräckhet. Delta föranleder emedlertid mig att yttra min tillfredsställelse deröfver, att denna Hr v. Hartmansdorff!; åsigt icke delas af den Konungens rådgifvare, hvilken tryckfrihetens vård närmast tillkommer; ty R. o. Ad. torde nogsamt erinra sig den förklaring af Hr Hofcancelleren i ett föregående plenum, att indragningsmagten numera tjenade till intet, utan att, om den tillförne någon gång visat sig suppressiv, den nu icke ens vore suspensiv. En hvar kan tillägga, att den, både till följd af sin olagliga tillkomst, är en fläck på vår statsförfattning och, i anseende till godtyckligheten vid dess tillämpning, utgör ett bland de största hindren mot utvecklingen af en sansad och sjelfständig publicitet. Ytterligare har Hr v. Hartmansdorff kommit oss till upplysning med den bekännelse, att ändamålet med tryckfrihetsärenders öfverlemnande till domstol vore att kunna tygla pressen. Delta är åtminstone rent ut sagdt; men jag betviflar, att Svenska folket anser en strängare tygel än den närvar, behöflig, och intilldess torde Hrr embetsmän få nöja sig med, att publiciteten någon gång söker skingra det helgonaskimmer, hvarmed de så gerna skulle vilja omgifva sig. Hvad angår sjelfva formen, så har Hr v. Hartmansdorff sökt att illustrera ämnet genom jemnförelser. Jag befarar dock, att dessa äro mindre lyckliga. Hr v. Hartmansdorff bar således jemnfört indragningsmagtens upphäfvande, emot vilkor af juryns afskaffande, med en concession, hvarigenom Konungen t. ex. inrymde Ständerna någon andel i den oeconomiska lagstiftningen, med vilkor att Konungen finge andel i beskattningsrätten.
Sådana omständigheter äro dock icke de enda, hvari Stockholms Stad är med alla öfriga städer, i anseende till Krono-Uppbörden, af ett alldeles motsatt förhållande; ty icke eller finnes någon annan Stads Cassa, som i och för KronoUppbörden får vidkännas så högst betydliga utgifter sorn Hufvudstadens , och hvilka derstädes, oberäknad Krono-Uppbörds-Statens aflöning, uppgå till vida högre belopp, än hvad i någon annati Stad af Riket erfordras tillhopalaggt för både Uppbörds - Betjenings aflöning, samt alla för Taxeringens och Uppbördens verkställande erforderliga kostnader. Hessa Den 11 Juli. Dessa kostnader, med undantag af ordinarie afloningen , som här nedan upptages, hvilka enligt extract af räkenskapen öfver Stads Cassaus medel utgjdrt L Stockholms Stad för de sist förflutna fern åren, eller sedan 1810 års Bevillnings-Förordning sattes i verkställighet, ett belopp af 11,547 R.dr 20 sk. 5 r. Banco, dels i synnerhet, för papper och tryck till Maritalsoch Taxerings-Eängdér , Uppbörds Journaler, Debetsedlar och Betalnings-bevis, jemte Skrifmaterialier och arfvode för de personer som biträdt med Protocolls-föring och annor nödig åtgärd, så väl på Taxerings-Committéens afdelningar och i dess Plenum, som hos PröfningsCommittéen eller den förut varande Compromiss-Rätten, samt det mera sorn för Bevillnings-TaXeringarna och Krono-Uppbörden erfordrats, dels ock till Skrif-materialier, ljus och ved för KronoUppbörds-Verkets Stat och Taxeringarna, har, särdeles i anseende till T 813 och 1814 årens Krono Uppbörd, varit för Stads-Cassan desto mera kännbart, som den för en del af dessa kosU naders bestridande uti 1812 års BevillningsFörordnings 5 Art. 5 §. 12 Mom. anslagna en half procent, blifvit till nära tvåtredjedelar deraf, enligt Eders Kongl.
Vivlove Zs/rEvrm/nane/r mevl tillbövonvle 80mlin^ os tili en viei bo^8t d^vbovo euviooitetev, inl,^8to i ett jlov os8ide8 belä^no 1ä^i> vinn i Ivone!. 8lottet, ined möik oc:b 8 v ii v u^^^änA. 8 lii t!i»en /.//- ined 8omlinr» :d' vonen noir euiio8il elev, sov nävvovonvle vivi ldivii<8d:>i8 8lott. ^kllri vle88o 80inlinA0v, 8evdeie8 de bodo 8i8to, be8öko8 so^o, oell vn^eket vnindve, :in cle lovtjente, rillt tili loijd ris deio>8 sovlriAAONvle i vdomjdigo locolev. llöv, s>ä ett 8tälle sovenode ineci de 8tovo kon8toell littevr>tuv-8kott6iN6, 8kulle de so,8t evliällo 8itt vävde oell ^,äkollo viet: bi8tovi8kr> inet>688e, 80ni de rivo ämnade ritt väeko oell undei liällo. lemte loeolev s«iv olli» nu vijljlväknode 8onilinAov, 8i<idle b^Agnoden inneliällo tvä boninAov lov de tili vävd om DIu8eum oell llibliotbeket lovovdnode Idu>bet8illän, oell lika män^o sov betjening. l^ödi»o utlm8 vove ott i källovväninAen onovdno.
De siffror, som Utk:t här lipstadt, hafva i sanning kostat detsamma ganska mycken möda, och jag må bekänna, att Utsk:t i detta fall haft att kämpa med svårigheter, som man icke har så lätt att föreställa sig. Då, såsom förhållandet var vid sista riksdagen, det gäller att draga en jernväg norr eller söder om Mälaren, då är det temligen lätt att kunna något så när för sig upgöra ett klart omdöme om hvad som kan vara det rätta vid en så betydligt afvikande riktning. Men när frågan är om att välja emellan två linier, som ligga parallellt på ett afstånd af 3 mil ifrån hvarandra, då är frågan af en vida finare beskaffenhet, då fordras det mycket mera detalj-kännedom och specifika upgifter samt framför allt noggranna kostnadsförslag, som äro upgjorda efter bestämda grunder. Komitéen yttrar pag. 10 i sitt Betänk.: »Då anläggningskostnaden utgör en säker måttstock för de af lokalen beroende större eller mindre svårigheterna vid en jernbanas utförande, och likaså lutningsförhållandena jemte krökningarnes radier utöfva ett väsendtligt inflytande på banans framtida underhållsoch driftkostnad, så erhålles genom jemförelse af de i denna tabell införda upgifter en säker ledning för omdömet om de undersökta jernvägsliniernas fördelar och olägenheter i så väl det ena som det andra hänseendet.» Komitéen vitsordar således sjelf nödvändigheten af tillförlitligt upgjorda kostnadsförslag, och StatsUtskit, som ansåg att man icke borde bibehålla endast klumpsiffrorna, infordrade derföre sjelfva kostnadsförslagen, hvilka såsom bilagor finnas vidfogade Utsk.-ts Utlåt. Hvar och en, som sett dessa förslag, torde dock finna, att de icke äro upgjorda efter alldeles samma system. För Laga-linien har nemi. följts ett system till Göthaström, och för Nässjö-linien ett annat, Den 25 April e. m. likasom för sträckningen från Göthaström åt Tenhult till. StatsTJtskit hegärde att få det kostnadsförslag, som legat till grund för vägen från Finja sjön till Jönköping.
» Gift bort dem i unga år, men håll dem utanför ' världen ', till dess de gifta sig. » Förr uppfostrades den unga, franska flickan i ett kloster — när hon lämnade detta, öfverlämnades hon af sina föräldrar till den man, de utsett åt henne. H a r man gjort henne någon tjänst genom att öppna den stora världens dörrar för henne, genom att låta henne allt för tidigt vara med i ett lif, som fordrar karaktär och urskillning, motståndskraft och människokännedom, om man där skall kunna hålla sig uppe? V a r ej hennes oskuld ett bättre skydd mot frestelsen än den medvetenhet, som besudlar hjärtat? Var det svårare för henne, då hon oerfaren släpptes ut i världen, att bevara sitt hjärta rent, än hvad det är för den erfarna, nyfikna och nöjeslystna flicka, som nu allt för tidigt kastas in i hvirflarna? Författaren medgifver gärna, att den societet, han aftecknat, utgör mera ett undantag än en regel, men han påstår, att den för hvarje år blir allt mera tongifvande i Paris, och att typen » demi-vierge » blir allt mera framträ- dande och talrik. D e n är ej fransk, denna typ, den är importerad, och den påträffas — säger Prévost — ännu mera utvecklad i England och Amerika. Men — afslutar han sitt resonnemang — får den obehindradt utveckla sig vidare, så blir den ett samhällsondt, som undergräfver äktenskapet, liksom det besmittar hemlifvet. D e t är ej min afsikt att redogöra för innehållet i Prévosts berättelse — det är endast och allenast dess tendens, som det här är frå- ga om. I våra ögon förefalla den franska moralistens varningsrop ganska egendomliga och ha sitt största intresse såsom belysande parisarens uppfattning af spörsmål, som te sig helt annorlunda för icke-fransmän. I en fransmans ögon är det ännu i dag lika opassande som farligt för en ung flicka att promenera på gatan i sällskap med en ung man.
Ledamöterne vore under hvarje sammanträde oafbrutet närvarande, ansett sig böra hos Rikets Ständers nästsammanlrädande Revisorer öfver Banko-Verket hemställa, det blifvande Banko-Utskotts uppmärksamhet måtte fästas å de omständigheter, som förorsakat, att Diskont-Revisorerne, under större delen af den för Revisions-förrättningen bestämda tid, funnit sig 12 inskränkte till ett antal af endast sju Ledamöter, på det Banko-Utskottet kunde blifva i tillfälle alt hos Rikets Ständer föreslå sådana förändringar i grunderna för Revisorers utseende, hvarigenom de omvägar och den tidsutdrägt, som med förnyade val under vissa förhållanden äro förenade, må undvikas, och hvartill i främsta rummet syntes höra, alt Riks Slånden hädanefter valde Suppleanter, att, vid förfall för de utsedde Revi sorerne, deras ställe företräda. Denna framställning, hvaruti undertecknade Revisorer sig förena, få de härigenom till Rikets Ständers pröfning och bedömande hänskjuta. §. 16. Angående Efter det Rikets sednast församlade Ständer medgifvit, alt Kommendanten å Carlsborgs fästning F. Bergenslråhles och f. d. Handlanden eerisFp^es Bergelins Enkas, Charlolla Bergelins återstående skulder till Bankogeltns mDiskonten finge afskrifvas med vilkor, alt stadgade inbetalningar å lånen, jnom viss tid, verkställdes; så har, oaktadt Kommendanten Bergenstråhle e ' samt Enkan Bergelin försummat att, före den bestämda tidens utgång, deras betalnings-skyIdighet fullgöra, Banko-Diskont-Direktionen likväl, uppå gjorda ansökningar, ansell sig böra bevilja omförmälda eftergifter, emot det alt sökanderne, hvar för sig, till Diskonten erlade de af Rikets Ständer foreskrifna summor, tillika med ränta derå, beräknad från de dagar, då de förra, enligt Rikets Ständers beslut, sednast bordt gäldas; hvilken Direktionens .åtgärd, såsom innefattande en utsträckning a,f Rikets Ständers i ämnet fattade Jtesjut, till deras bedömande härmed anmäles. §. 17. Angående