Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men å andra sidan är det, man nu känner, af så stor betydelse, att man däraf kan bilda sig en bestämd åsikt om forntidens byggnadssätt, om arkitekturen såväl som om de materialier, som begagnades. En del aztekiska bildstoder hafva äfven funnits och studerats. Förnämsta källan till vår kunskap om de olika stammarnas lif och kultur hafva vi att söka dels i missionärernas berättelser, dels i muntliga traditioner från de äldsta infödningarnes afkomlingar. Peruanerna och Aztekerna ägde ej kännedom om hvarandras tillvaro. Å hvar sin sida denna mäktiga bergskedja lefde dessa folkslag, sitt egendomliga, men mycket olika kulturlif. Peruanerna behärskades af inca, en konungasläkt, som enligt sägen ty skriftecken voro obekanta härstammade från Solen. Den första inca grundade Cuzco kring år 1000 e. chr. Han utvidgade sitt lilla rike. Genom sin vänlighet och godhet vann han de kringboende stammarne för sig. Denna vänsällhet och egendomliga förmåga att kunna vinna främmande folkstammar karakterisera incakungarne. Medan aztekerna med sina kungar som härförare förde utrotningskrig mot underlägsna stammar, föredrogo peruanerna att, i den mån riket utvidgades, flytta de fångna folkstammarne vid gränsen till det inre af Peru, där fångarne fingo sin frihet och efterhand förbrödrade sig med infödingarne. Peruanerna själfva fingo däremot befolka rikets gränsprovinser. Aztekerna, hvilkas djärfhet och grymhet trotsa all beskrifning, utvecklade i sina mångfaldiga religiösa ceremonier en håg för människooffring, hvarom deras hieroglyfberättelser kraftigt tala. Peruanerna offrade däremot endast vid mycket högtidliga tillfällen menniskor, under vanliga förhållande gåfvo de solen frukter, korn och blommor i offergåfva. Hvad som karakteriserar incakungarnes värksamhet är den lagstiftning, som från Cuzco, Perus hufvudstad, bredt sig ut öfver hela riket och omsnärjde allt och alla i mjuka, men olösliga bojor. Incakungarne voro bland de största envåldshärskare, historien har att uppvisa.
Med anledning häraf och då gästgifveri-regleringen ©tvifvelaktigt skulle med mindre kostnad för de skjutsskyldige kunna genomföras, om åt Konungens Befallningshafvande eller några fullmäktige öfverlemnades rättigheten att i de fall, der tillskott af de skjutsningsskyldige komme att äga rum, om beloppet deraf med spekulanter på entreprenaden öfverenskomma, gjorde Läns-Styrelsen derom framställning vid nämnde sammanträde, och uppdrogo deputerade åt Läns-Styrelsen, att för gästgifveri-skjutsningen i provinsen Jemtland allt framgent, intill dess förändrade förhållanden kunde föranleda en ny reglering, få använda det tillskott af 5 Lisp. hö och 26 sk. banko i penningar för hvarje tunnlands skatt, som för slikt ändamål anslogs, på det sätt Läns-Styrelsen bäst syntes. Genom denna af skjutsskyldige i provinsen vidtagna åtgärd har det för Länsstyrelsen varit möjligt att verkställa frågans reglerande på det för provinsen minst kostsamma sätt. Det har nämligen numera, sedan regleringen är gjord och med få undantag samtlige gästgifverier inom provinsen med skjutsningen dervid blifvit af entreprenörer på fem års tid öfvertagen, visat, att det tillskott som, enligt hvad ofvan nämndes, för gästgifveriskjutsens upprätthållande nu utgår af skjutsskyldiga hemman, icke allenast är fullt tillräckligt för ändamålet, utan lemnar ett årligt öfverskott af 570 R:dr banko, hvilken besparing af provinsens fullmägtige kommer att förvaltas och tillhandahållas Läns-Styrelsen, i mån sådant för gästgifveriernas upprätthållande erfordras; hvaremot för år 1847, eller före nya regleringen, förhållandet var sådant, att tillskottet, som då utgick till samma belopp som nu är bestämdt, på långt när icke förslog till gästgifveriernas upprätthållande, utan hvarje tingslag dessutom måst för sådant ändamål utbetala särskild ersättning, som för ett och annat tingslag uppgått till 200 å 500 R:dr banko.
Derjemte och enär af ett hos E. K. Majit anhängiggjordt besvärsmål inhemlats, att, oaktadt Kongl. Majit genom nådigt Bref den 1 Februari 1825 förklarat någon kronotionde icke böra åsätlas de hemman och lägenheter, hvilka icke fått sig sådan påförd vid allmän tiondesättning i orten, Kammar-kollegium likväl förordnat om kronotiondes bestämmande för ett lill skatte försåldt Danviks hospitals hemman på den grund, att den allmänna tiondesättning, som åren 1726—1730 i länet blifvit verkställd och allt hittills varit ländande till efterrättelse, icke lärer vunnit behörig fastställelse, — har E. K. Majit ansett lämpligt att, till köpares af Danviks hospitals hemman betryggande i nämnde hänseende, borde meddelas det förklarande, att hemmanen eller lägenheterna må efter skatteköpet tillgodonjuta den befrielse från kronotionde, som desamma förut åtföljt. Vid öfvervägande af detta ärende hafva Rikets Ständer funnit skäligt hufvudsakligen bifalla det af E. K. Majit sålunda framställda förslag, med iakttagande af nå - Expeditions-Utskottets Förslug lill underd. Skrifvelse N;o 94. 203 gra förändringar, hvilka dels äro en följd af Rikets Ständers skiljaktiga åsigt i afseende å vissa delar af samma förslag, och hvarför Rikets Ständer här vilja redogöra, dels ock åsyfta förtydligande af de utaf E. K. Maj:t i nåder föreslagna stadganden. Rikets Ständer anse nemligen den af ifrågavarande hemman och lägenheter utgående ränta, som vid olika lider blifvit bestämd, icke utgöra någon tillförlitlig måttstock å deras beskaffenhet och förmåner; hvadan, och, om än antagas må, alt 10 års ränta i ett eller flera fall kunna anses såsom en lämplig skatteköpeskilliug, deraf ingalunda följer, att lika mänga års ränta för de särskilda hemmanen och lägenheterna bör i hvarje hänseende tjena såsom grund för nämnde köpeskillings bestämmande, hvilket deremot torde lämpligast och rättvisast kunna ske efter förutgången pröfning i hvarje särskildt fall.
När han slaknade och slappnade och vacklande föll ned i en stol, släppte hon sitt tag. Han satt och såg i golfvet. Det dröjde länge. Hon hade nästan väntat, att han skulle skratta. – Tore – vi äro galna – visst älskar du mig?! Hon hatade sig själf för den smeksamma tonen. – Jag vet inte, sade han utan att se upp, – jag kan ingenting säga. Det hade hon icke väntat, och hon gick mekaniskt bort mot fönstret. – Jag går ut ett tag, hörde hon honom säga lugnt och olycksbådande nyktert – Var inte orolig, jag kommer tillbaka innan kvällsvarden. Hon stod kvar med en blytyngd i hjärtat. Ah, om hon kunnat känna sorg, en hel kämpasorg. Men hon visste, att till det var hon för liten och deras lif för hårdt och verkligt. Två galérslafvar måste ju försonas. Och hon slutade med att skratta åt det hela som åt en grotesk karrikatyr. TIONDE KAPITLET. Fru Silfversvans pensionat var deladt i två afdelningar. En trappa upp hade så småningom ordnats en sal för endast matgäster – folk som värderade svensk kokkonst men trots alla världens jämlikhetsprinciper icke älskade herrar Bovik et Molins sällskap. En del af skandinaverna i Blue Point brukade dricka öl däruppe och inöfva kvartetter efter supén, och utan att någon egentlig förening bildats, hade lokalen karakter af en klubb. Landsmän från Chicago kommo ut för att hälsa på, medförande då och då notabla resande, och Blue Pointboarna, som voro angelägna att gifva det hela en viss anstrykning af elegans, inköpte småningom nytt parlormöblemang, hvarför fru Silfversvan fann sig alltmer främmande i sina egna rum och slutligen på allvar retirerade till källarvåningen. Herr Silfversvan protesterade och väsnades hvarje dag därnere i köket öfver de högfärdiga lymlarnes framförd i hans – välborne herr Albert, Osvald, Sebastian Silfversvans, f. d. kadett vid Kongl. Majestäts höga krigshögskola – hus, och förklarade, att egentligen han borde neka att äta i någons sällskap, på grund af den stora skillnaden i kvalifikationer och relationer. Men i verkligheten tog han saken spakt nog.
I afseende å framlidne Kamereraren J. E. Bloms proprie-balans, bestående af värdet å bristande persedlar, inventarier m. m. och uti räkenskaperna upptagen till ett belopp af 3,605 R:dr 40 sk. 4 rst banko, anse Revisorerne sig böra upplysa, att, sedan Stockholms Rådstufvu-rätt, dit Barnhusets Ombudsman instämt Bloms sterbhusdelegare, pröfvat dessa skyldige att ersätta Barnhuset det balans-belopp, som, derest öfverenskommelse parterne emellan ej kunde träffas, af gode män blefve bestämdt, har Svea Hofrätt uti dom, som af Kongl. Maj:t under den 24 nästlidne November blifvit fastställd, på anförda skäl, ansett saken i dess dåvarande skick icke hafva tillhört Rådstufvu-rättens pröfning, och i följd deraf, med upphäfvande af Rådstufvu-rättens dom, förklarat Bloms sterbhusdelegare ej kunna, i anledning af vederpartens uti denna sak förda talan, förpligtas att omtvistade beloppet eller någon del deraf till Barnhuset betala. — 197 — Säkerhets-handlingarne för Barnhusets utlånta medel hafva af Revisorerne behörigen inventerats, och befunnos dessa handlingar i god ordning. Utlånta kapitalet uppgick inventerings-dagen den 1 nästlidne September till ett belopp af riksmynt R:dr 850,731,f8, deribland obligationer med ett nominelt värde af § 4. Säkerhets-handlingarne för Barnhusets utlånta medel h rigen inventerats, och befunnos dessa handlingar i god ordning. Utlånta kapitalet uppgick inventerings-dagen den 1 ni belopp af riksmynt R:dr 850,731,f8, deribland obligationer i 102,700 R:dr samma mynt. Upsala Kongl. Universitet. Räkenskapen, som blifvit med anmärkningar granskad i Kongl. Kammar-rätten, rédovisar inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. Balans från år 1855: Uppbörd:
Allmänna Bestämmelser. § 1- Med Offentlig Bolags-Bank förstås en till Bankrörelses bedrifvande stiftad Inrättning, deruti ett större antal, personer äro delegare, och som, ställd under control af offentlig myndighet, är förvaltad af en Direetion, hvilken delegarne, ibland dem sjelfve genom val, utse, med Instruction förse och kunna efter godtfinnande afsätta. Offentlig Bolags-Bank är grundad antingen på Actier, i hvilket fall den kallas Actie-Bank, eller på Lotter med solidarisk ansvarighet, då den kallas Solidarisk Bank. § 2- Vilja enskilde inrätta Offentlig Bolags-Bank, söke hos Kongl. Maj:t i underdånighet privilegium derå, med öfverlemnande tillika af de lör Inrättningen uppgjorde grundreglor och Utlånings-Reglemente. På Kongl. Majit ankomme att, efter granskning häraf och pröfning, huruvida den anmälda Bank-Inrättningen kan vara för landet fördelaktig eller menlig, det sökta privilegium bevilja eller förvägra. Dock må privilegium ej förunnas för längre tid än högst 15 år, § 3- Önskar Bank-Bolaget att sin rörelse fortsätta utöfver den i privilegium bestämda tid, gore hos Kongl. Majit underdånig ansökning derom 18 månader före privilegiitidens utgång. § 4. Endast Offentliga Bolags-Banker, inrättade på sätt och i den ordning här ofvan är vordet stadgadt, kunna erhålla privilegium till bedrifvande af Bankrörelse med egne tryckte eller graverade creditsedlar. 0.2 Bancooch Lag-Utskottens Bet.
Jag finner derför häruti en förpligtelse att antingen afhålla sig från ordet eller ock iakttaga den största korthet, och då jag likväl anser mig böra framställa åtskilliga anmärkmr mot ett här väckt förslag, skall jag söka ställa mig den sednare förpligtelse» till efterrättelse. Hetta förslag, som blifvit framlagdt af en bland R. o. Ad:s äldste och mest högaktade medlemmar, går ut derpå, att om någon affaller från den rena Fjvangeliska läran, bör han hållas i fängelse under ett år, och, ifall han härdnackadt fortfar i sin förändrade tro, först mista all arfsrätt inom Riket, och om icke heller det hjelper, landsförvisas. I händelse detta förslag kunde antagas härflyta ifrån den värde ledamoten ensam, och sålunda stå isoleradt, så vore det mindre skäl att fästa sig dervid; men så tyckes förhållandet icke vara. Vi hafva vid de gemensamma öfverläggningarna öfver samma ämne hört en högvördig och annars såsom ganska from och kristlig högaktad Biskop likaledes föreslå, såsom ansvar för alla dem, sorn yttrade villfarande lärosatser, och ej låtit med förmaningar rätta sig, fängelsestraff för viss tid, eller till dess de sjelfva begärde att lemna landet, d. v. s. landsförvisa sig sjelfva. Häruti linnes således en öfverensstämmelse emellan den värde ledamotens af detta Stånd och Hr Biskopens förslag. Jag ber att det ej må tagas illa, om jag derföre, med anledn. af det nu väckta förslaget, tillåter mig omnämna en anekdot, sorn jag erinrar mig från den tid, då den dåv:de TheaterDirektören vid Kongl. Theatern Gr. Puke utfärdade ett på sin tid för sin stränghet särdeles ryktbart reglemente för Theatern. Då detta reglemente nemi. delgafs sujetterna, för att inhemta deras tankar derom, och Direktören tillsporde en skådespelerska, hvad hon tänkte härom, svarade hon: »Jag saknar prygel.» Detta straff är väl nu icke heller föreslaget i at's:de på affullingar; meu i förhållande till den nyare tidens
Ar det behöfligt att i en sjölag stadga att det aftal, hvarigenom skeppare antages, skall göras skriftligen, hvarföre må det icke anses lika nödigt, att, när matroser eller Styrmän förhyras, föreskrifva att äfven sådant aftal skall uppsättas skriftligen. Det har anmärkts att det är nog att i sjöniansrullan utsattes hyrans storlek. Om så vore, hvilket jag ej vill erkänna, hade i denna lag åtminstone hort intagas en hänvisning lill stadgandet i kolTerdi-reglementet ang:de sjömansruilans innehåll. Frih. Leijonhufvud, Carl: Det den K. Proposm bilag* da prut. lifver den i Högsta Domstolen verkställda granskning af förslaget lill ny sjölag nt'isar, alt ett af Justitie-Råden anfört en särskild mening beträdande nödvändigheten af att i sjölagen inlaga det ifrågasatta stadgandet. Ulsk:t har dock, af skäl som redan blifvit idåf Hr af Ström anförda, ansett sig böra godkänna §:n oförändrad. Jag åberopar mig derföre på nämnde anförande och anhåller att K. o. Ad. behagade bifalla §:n. IIr Rabenius: Såsom bekant är, har allt sedan 1748 års kofTerdi-reglemente utfärdades påmönstring varit föreskrilven dels såsom en kontroll derå, alt sjöfolket icke mätte blifva borta, dels ock på det att det målte gå ordentligt till vid deras antagande och afskedaude. Dessa stadganden äro gifna i det allmännas intresse, således af offentlig, icke af privaträtts natur. I sammanhang med stadgandet om afoch påmönstring föreskrifves i bilagan till K.
Jag anhåller fördenskull att Hr Gr:n o. Landlrorn måtte, i likhet med hvad vid föregtde punkt egt rum, serskildt framställa propos. om arfvodenas inräknande i lönen, med det undanlag i afseende å missråknings-penningarne, hvilket jag tagit mig friheten upgifva. Då nu Hr Gr. o. Landtm, först hemställde om R. o. Ad., i afseende på den för ifrågavartde tjenstemäns aflöning föreslagna fördelning i lön och arfvode, bifölle Ulskts förslag, ropades Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att desse tjenstemäns aflöning utfördes endast såsom lön, samt, efter denna propostns besvarande med starka Ja, jemte några Nej, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Uppå sedermera framställde propostr återremitterades den del ' af förevartde punkt, som angick Direktörernes arfvoden till följd af R. o. Ad:s i afseende på 7:de punkten fattade beslut, samt biföllo^ de i öfrigt i denna punkt för tjenstemännen och vaklbeljeningen föreslagna aflöningsbelopp. 9:de och iO:de punkterne. Biföllos. 41:le punkten. Hr von Hartmansdorff: I öfverensstämmelse med R. o. Ad:s beslut, i föregtde punkter, hemställer jag, alt äfven här frågan om Diskont-Direktörernes arfvoden måtte förbigås, emedan denna sak redan blifvit återförvisad. I öfrigt anhåller jag att, med undantag af missräknings-penningarne för Kamereraren, arfvodena jemväl för dessa tjenstemän måtte varda inräknade i lönerne. Hr Gr. o. Landtm, yttrade försl, all sedan R. o. Ad. återre mitterat 7:de punkten, R. o. Ad. torde finna att äfven nu förevartde punkt, så vidt den angick Direktörernes arfvoden, borde återremitteras. Ropades Ja.
Är Gud mindre oändligt upphöjd öfver millioner Sol-systemers mängd än öfver den uslaste mask? Antingen finns ej om Honom den ringaste idé, ej en gång som aningen af en aning, eller också om den finns, så säger redan den minsta skymt deraf, att Hans väsende är ojemnförligt, är evigt. Och myriader verldars mängd, om de kunde uppräknas, med alla sina planeter, månar, naturs-riken och närande och tärande invånare, äro ett lika så litet bevis på Hans Allmagt, som det ringaste stoft-korn. Tillbedjande tänker Honom så det enfaldigaste förnuft. Och likväl tror denna vansinniga platthet sig ej kunna ge Ungdomen nog värdiga begrepp om Gud, utan att styckevis framvisa dessa rariteter! Det är en uselhet, för hvilken ej språket har något uttryck. Men hela räsonnementet, om ett sådant bevis för Guds existents, är grundfalskt, liksom all denna förmenta philosophis visdom, och låter ganska kort affärda sig. Antingen är verlden ändlig eller oändlig till tid, rymd och kraft. – Är den oändlig? – Väl! ingen oändlighet faller innom någon erfarenhets-gräns. Ni kan således ej i denna oändliga egenskap antaga Naturen såsom ett gifvet factum, såsom en gifven verkan, och kan således ej dertill söka någon förklaring eller orsak. Är den ändlig? då har ni ett gifvet factum, en gifven verkan; men till ingen ändlig verkan behöfver ni antaga en oändlig magt, såsom orsak. Hvad får ni således? – En ändlig Gud!! Ett nytt prof af de ohjelpliga orimligheter i hvilka Sens commun förfaller, så snart det går ifrån sin känsla, och vill med anspråk af vetenskap räsonnera i högre och andeliga, det vill säga, philosophiska ämnen. Ett annat inkast mot den sanna Försonings-läran hämtade man ifrån sin moral. I sjelfva verket, hvilken Gudomlig tillfyllestgörelse behöfdes det för en moral, som här på jorden beqvämligen kunde nå sitt mål, hvilket ej var det goda utan det nyttiga? Ja, så nedriga begrepp hade man om Försoningen, att man kunde anse den vara för Dygden hinderlig och ett hyende för synden.
I förbigiende in&amp; iiliiniias, a t t ilinerike ager ' i30 kviiiliga teologer, Iivilka genoingått en fiillstäiidig teologisk k i m, lnriistvigts och iitnlimiits till priistel: iiioin kyrkor tillhtirancle de liberala iiniversixlistiska och iinitarinnska sekteriia eller ocksiTc verka soin niissio~iä~er bland liediiiiigar, antingen bli~nd iiidituieriiu i fj iirraii vesterii eller i I i i n s och J q m. IX iiiötets iiledleiniilsr och &amp; hörare saiiilades i teatern pb morgoneii den andra i~iötesdagen, s, ' g det iiiistaii iit soiii oiii ett nfta.1 agt riim, a t t liiktvioleii skulle vara blomiiiai-i f ijr dage~~i. Xasta.11 hvarje dani bar en bukett af den älskliga bloniiiian, livarföre Albaiiglis teater doftade liksom trädgidariie vid Medelhafvet denna tid p % kret. Magot aftal var det emellertid icke. Meii luktviolen utbjudes i sidan inyckenhet och fiir s&amp; billigt pris just vid denna tid på X7asliiligtoiis, Filadelfias och NewYorks gator,. a t t liveiii soin helst liar rhd a t t sinycka sig ined en violbukett. Under aftonsaininantradet bröt ett oviider löst inoin teatervaggariia, d i Mrs Lease fraii Kansas beträdde talarestoleii. Sa siniiiiiigoni Ilade taliriniian afvikit frhii alniiet, soin ras nykterheten, och koiiiiiiit iii p % politisk stråt. I staten Kansas a r liaiidel ined och utskiii&amp;ning af spritdrycker förbjudna., hvarför representanten för denna stat 11attrt.
För detta ändamål behöfves icke någon remiss till Ridd.Utskottet. Frih. Cederström: Det fägnar mig att i detta plenum finna, att Hr von Hartmansdorff har återkommit från hvad han yrkade och genomdref i förra plenum, i afseende på ändring i ordningen af målens föredragning emot dess föredragningslistas innehåll, som då blef, genom hans tillgörande, under min frånvaro icke blott afgjord, utan äfven genast i verket ställd. Min mening har icke varit någon annan, än alt anmärka oriktigheten af bordslistan i läsrummet, en oriktighet som tillkommit genom försummelse i cancelliet. Det är särskildt stadgadt, att maken skall linnas här, på det man ytterligare må se i hvad ordning målen förekomma. Jag förenar mig i allo med hvad Hr von Hartmansdorff nu yttrat i saken. Vid förnyad föredragning af Hr Rosenqvists, Fredr. Lcouh., den. 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, ang:de skyldighet för Öfverståthållare!! att inför Hofrätten svara, blef denna motion remitterad till Lagutskottet. Till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet remitterades nedannämnda den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motioner, nemi.: Frih. Sparres, Carl, om förändring i flyttningstiden för tjenstehjon; >7* Den i4 Mars. Hr Reutersvärd.?, Pehr Adam, om hållskjutsens indragning helt och hållet eller till någon del i vissal trakter” af Riket under sommarmånaderna. Remitterades till LagUtsk. Hr Reutersvärds, Pehr Adam, den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, om ett förändradt sätt för styrkande af frihet för förmynderskap, m. m., då man i cassör söker lån emot inteckning. Ånyo föredrogs liiReutersvärds, Pehr Adam, den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, om förändring i 3i §:n Ridd.Ordn. Hr von Hartmansdorff, Au g.:
HofRätten emot Konungens Befallningshafvande a'nställa. och utföra, dea ansvarsoch ersättnings-talan, Lag och målets beskaffenhet fordrade; hvaremot jag funnit lämpligt, att till Konungens JustitiaeCanzler, såsom Greiffes högste förman, öfverlemna Gegerfeldts ofvanomförmälda emot Greiffe riktade klagan; derom skrifvelse till Herr JustitiaeCanzleren under sistnämnda dag afgått. Efter pröfning af det åtal, sorn, i följd af erhållna. Remissen, AdvocatFiscalsEmbetet emot Konnngens Befallningshafvande i Skaraborgs Län väckt, och hvaröfver då varande Landshöfding^ och LandsSecreterare blifvit hörda och sig förklarat, har Kongl. HofRätten, genom Utslag den April sisth år, sig yttrat, och funnit Konungens Befallningshafvande hafva felat derutinnan, att, på AclvocalFiscalen Greiffes blotta anmälan, till ÖfverStådliållareEmbetet aflåtits ovillkorlig påfordran af förre Sergeanten Gegerfeldts häcktande, och sålunda åt samma anmälan blifvit beredt ett vitsord, som den i och för sig sjelf icke ägt; i anseende hvartill, och ehuru grunden för denna felaktighet borde sökas i ett icke med tillbörlig noggrannhet afvägdt Embetsnit, Kongl.
Till stöd för raina npgifter härutinnan åberopade iag ett mera. af Artisten Mandelgren sora, i flere år, på allmän bekostnad rest landet omkring att förteckna befintliga konstalster och hvilket mera. jemväl innehåller flere i sak npgifne aumärkntr emot det sätt, hvarpå några af de under Ofver-Inttsembeltts vård befintlige allmänna konstalster blifvit vårdade. M. infordrat förklaring af närande embetsverk har ett mern. afgifvits, som hufvudsak!igast innebär en högst dålig orlofssedel om llr Mandelgren, såsom konstkännare. Af den ädla ridderlighet jag länge känt hos Frih. Bennet, hade jag ej väntat att han skulle, på delta rum, blott upläsa ena partens yttrande; hade Hr Mandelgrens mern. jemväl blifvit npläst, hade Ståndet kommit i tillfälle bedömma, hvem af de tvistande, som framlagt skäl för sina påståenden, hvem som utfarit i maktspråk. Då likvisst denna kontrovers egentligen ej tillhörer R. o. Ad:s afgörande, utan K. M., torde blott böra nämnas, att hela skriflvexlingen härutinnan skall tillhandahållas StatsUlsk. då man såmedelst undviker uptaga Ståndets dyrbara lid. Emedlertid kan jag ej nog förorda bevarandet och samlandet af de gamla dyrbara konstalster, som finnas i allmän ego. Frih. Bennet har yttrat tvifvel om huruvida den af mig til! inköp förordade Hr Kanslirådet Krulmeijers gravyr-samling skulle vara lill salu. Lyckligtvis har denna för konsthistorien sä lärorika samling ej varit till salu, eljest hafva flere af grannrikena redan sökt tillegna sig densamma ; men skulle Ständerna anslå medel till inköp af denna samling, har jag grundad anledn. förmoda, att den lika patriotiske som oegennyttige samlaren, ej skulle vägra ali upgöra ett lifslidsköp el er annat aftal, hvarigenom samlingen framdeles kunde öfvergå till all län vård och blifva en ständig och nyttig hjelpreda för alla konstvä iner.