Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu framstälda anmärkning, fortfor Justitie-Ombudsmannen, att de §§ ur Vexellagen, i hvilka Kongl. Hofrättens ledamöter trott sig finna stöd för samma åsigt, hvarpå Kongl. Hofrättens i fråga varande dom hvilade, rörde ett annat förhållande, än det som här vore för handen, gälde, efter Justitie-Ombudsmannens omdöme, fastmera om den likaledes och för samma ändamål åberopade 12 § i 4 kap, Utsökningsbalken. Detta lagbud handlar nemligen om skuldebref, hvilket två eller flera skrifvit under eller ett sådant fordringsbevis, hvars beskaffenhet och verkan skola efter allmän lag bedömas. Vore ock den mening, Kongl. Hofrättens ledamöter anse uttryckt i nyssberörda lagrum, mera klar och ostridig, än den, enligt Justitie-Ombudsmannens tanka, verkligen befinnes, samt lagbudet följaktligen här kunde tillämpas, hvartill likväl dessutom fordrades, att förhållandet med en vexel finge bedömas efter de rättsgrunder, som gälla för dylika vanliga fordringsbevis, så skulle visserligen något stöd för Kongl. Hofrättens domslut häraf kunna hämtas, men på samma gång blefve ock all särskild lagstiftning om vexlar utan ändamål. När likväl en sådan lagstiftning funnes, när, enligt dess stadganden, på sätt ofvan vore visadt, vexeln hade, och, till följd af sin natur och sitt ändamål, måste hafva en strängare exsekutiv kraft, än vanliga fordringsbevis, finge icke, enligt vanlig och riktig lagtolkningsmethod, med åsidosättande af nämnda särskilda lagstiftnings föreskrifter, denna vexelns bättre rätt honom frånkännas, genom tillämpning på densamma af rättsgrunder, som gälde om vanliga, i allmän lag afhandlade, fordringsbevis.
Den mera klokes och omtänksammes exempel återför den obetänksamme till sans; och hvarföre skulle slutligen den enskilde skogsegaren frånkännas all förmåga att inse det skogen vunnit och vinner allt högre värde, helst odling och upplysning öfver allt är i tilltagande? ”Att Kronan icke har af nöden att sörja för framtidens behof genom att sjelf blifva skogsodlare slutar jag vidare deraf, att ehuru skogsalstren redan i många decennier innehaft det högre värde, man förmenat böra framkalla förbud mot hemmansanläggningar och Statens befogenhet att öfvertaga direkt skogsskötsel, skogsbrist icke är förhanden uti länets uråldriga kustsocknar, der skog af ålder funnits, änskönt dessa socknar äro de största och mest befolkade samt ega lättaste tillfällen att afyttra skogsprodukterna. Fastheldre ega de flesta byar der sitt behof af timmer och ved. och mänga derutöfver, och tillgången ökas med hvarje utfördt laga skifte.” ”Men ehuru jag, af redan anförda skäl, måste förkasta hvax-je hinder mot hemmans-anläggningar å Kronans marker, såsom för det allmänna och orten skadliga och förlustbringande, och ehuru jag anser ändamålsvidrigt, oklokt samt obehöfligt, att Kronan, med anställande af en massa tjenare i de stora ödemarkerna, inblandar sig i direkt skogsskötsel, är jag likväl långt ifrån att vilja lemna Kronans skogar åt sitt öde, utan tillsyn och vård.
Skrifvelse N:o 236. innefattar förbud emot dylika sammankomster, men anse tillika, alt kontroller ej böra saknas öfver den lärare-verksamhet, som, oansedt det i nämnda författning stadgade förbud, redan ulöfvas af lekmän, serdeles kringresande kolportörer af andliga skrifter, och sorn, derest förbudet undanrödjes, otvifvelaktig! skulle i betydlig mån tilltaga. Rikets Ständer hafva derföre funnit sig böra laga i betraktande, i hvad mån omlörmälda lärare-verksamhet må inskränkas, eller om del ieke må vara tillräckligt, alt, på sätt E. K. M:t föreslagit, polismyndighet berättigas alt upplösa sammankomst, i händelse af inträffad olaglighet eller oordning, och följaktligen om någon lekman vid religions-sammankomst förkunnar villfarande lära eller sådant, som emot sedlighet och ordning är stridande. Erfarenheten har dock visat denna polismyndighetens magt vara otillräcklig, ehuru den synes böra medgifvas, såsom nödvändig, derest det förhållande skulle inträffa, som i det nådiga förslaget förutsattes. Behofvet af något band å omförmälda lärare-verksamhet ådagalägges emellertid deraf, alt lekmän, äfven utan att bestämdt förkunna villfarande läror, mången gång uppträda med missledande satser och dymedelst ej sällan väcka kyrklig söndring inom församlingen samt förakt för den allmänna gudstjenslen, äfvensom den okunnighet, de ofta röja, lätt föranleder till undergräfvande af religionens helgd. Då Rikets Ständer, med afseende härå, sökt utfinna ett lämpligt sätt alt förekomma den verksamhet, som kan leda till nyssberörda följder, hafva Rikets Ständer trott en sådan utväg förete sig, om åt församlingarnes Kyrko-råd öfverlemnades att hvart inom sin krets vaka deröfver, att den lekmanna-verksamhet, som vid förefallande konventiklar utöfva.', ej varder skadlig. Kyrkoråds-förfallningen ålägger redan Kyrko-rådet en skyldighet ali vårda sig om religionens helgd; men den inrymmer åt denna myndighet ej någon magt öfver andra, än församlingens medlemmar, och på dessa kan Kyrko-rådet blott verka medelst varning.
Hr Frih:n har lill stöd för sin åsigt sagt, att LandsSekret:n och Lands-Kanirer:n kunna vara belåtne med att få sina reservationer intagna uti prot:n, hvaruti jag fullkomligt instämmer, ty derigenom äro de befriade från allt ansvar för sina åtgärder; men här är icke fråga derom, huruvida dessa embetsmän äro belåtne med att deras meningar intagas uti prot., utan frågan är deremot den, huruvida rikets sannskyldiga bästa kräfver, att LandsSekret:ns eller Lands-Kamrenns uti allmänt vigtiga ärender, med Landhöfd:ns ej öfverensstämmande åsigter, framkomma till K. M;s kännedom eller icke. Frihrn har vidare yttrat, att Lands-Ramrenn icke är Konungens Rådgifvare ; men jag hemställer om det icke är händelsen äfven med K. Beflnde. Han är ju icke Konungens rådgifvare, och således skulle Konungen icke heller behöfva inhemta hans tankar. Frilen har föreställt sig, att Lands-Sekret:n och Lands-Kamrer:n kunna vilja briljera med sina yttranden. Så mycket bättre i fall de äro något att briljera med. Innehålla dessa yttranden någonting nyttigt, är det ju bra att det kommer till K. M:s kännedom^; är detta åter icke förhållandet, läggas de till handlingarne. Som jag förut nämnt, anser jag det af Hr Frihrn fällda yttrande: att LandsSekreHns och Lands-Kamrer:ns yttranden aldrig böra få ingå till K. AI., stå i uppenbar strid med rikets sannskyldiga nytta. Enl. min tanka bör till K. AI:s kännedom äfven komma de olika åsigter, som dessa embetsmän uttalat uti de af K. Beflnde lill K. M. afgifne Utlåt:n. Jag kan icke fatta, huru någon Landsh., som är mån om allmänt väl, skulle vilja förhindra något sådant. Om jag egde det maktpåliggande förtroendet, att bekläda ett Landsh.- embete, skulle jag vara angelägen om att, i händelse en skiljaktighet upstod emellan mig och Lands-Kamrer:n, sådant alltid komme till K.
Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N-0 4°' 17 förutan hvilka denne icke kan inse och uppfylla sina pligter; så måste ock Staten hafva det åliggande att tillse, det hvar och en medborgare blir i tillfälle att inhemta dessa kunskaper. Men den fattige, ofta tillika sjelf den okunnigaste, kan icke bereda sig detta tillfälle, om han ej får afgiftsfritt begigna skolan och understödjes af församlingen, i afseende på sitt uppehälle. Fattiga föräldrar äro oftast alltför liknöjde, eller af bekymmer om sin bergning för mycket nedtryckte, för att åt sina barns uppfostran offra en tid, som de behöfva egna till sitt lifs uppehälle, och dertill ega de ofta icke ens medel. Man kan således skäligen icke vänta och icke fordra af dem, att de skola underhålla barnen i skolan. Det gifves ock barn, som sakna föräldrar eller åtminstone föräldravård, och det ligger icke någon rättvisa eller billighet deruti, att de skola vara bestämde att stanna på en lägre bildningsgrad, än de öfriga, hvilket förhållande dock framställer sig såsom en gifven följd, derest sådane barn icke genom fattigvårdens försorg vid skolan underhållas. Hvarje medlem af samhället, han må vara rik eller fattig, bör ega tillfälle att inhemta det kunskapsmått, som är nödvändigt för honom, derest han skall uppfylla sin pligt såsom medborgare, och beredandet af ett sådant tillfälle åt alla skall också i sin nion bidraga till minskning uti antalet af brotten, hvilka vanligen äro en följd af okunnigheten och dermed ofta följande osedlighet. Utskotten få, med anledning af hvad sålunda blifvit anfördt, hemställa, att Nils P. Petterssons och Niclas Nilssons väckta förslag måtte lemnäs utan afseende. Hvad sedermera vidkommer Herr Doctor Sandbergs och Olaus Ericssons framställningar om förändring uti 4:de och 5:te mom. af denna §, så torde Utskotten böra anföra, att stadgandet om tvångsåtgärder för föräldrar, som försumma sina barns uppfostran, icke är nytt.
Collegium ock, uti ett den 21 Februarii nästpåföljande år afgifvet underdånigt Utlåtande, anfört hvad uti detta ämne förekommit, och som uti Kongl. Bih, till R. St. Majrts Nådiga Proposition ifrån och med pag. 11 Lill och med pag. t q finues lill hufvnd-innehållet intaget. Öfver de grunder, hvarpå Kongl. Kamma:-Collfgir i ämnet framställde förslag hvilar, har Kongl. Majrt uti den Nådiga Skrifvelsen förklarat Sig vilja inhemta Rikets nu församlade Ständers mening; och Utskottet får derföre, , efter tagen kännedom af handlingarne, meddela följande yttrande. Af det utaf Rikets Ständer bifaline Utlåtande, sorn Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, under Njo 54, vid denna Riksdag afgifvit, i anledning af väckt fråga om ett förändradt iöningssätt för Presterskapet j å Gottland, och hvarigenom blifvit ådagalagd t, att Rikets Ständer äfven nu godkänt de å sigtor uti nämnde fråga, sorn vid förra Riksdagen gjorde sig gällande, eller att Kongl. Majit mätte, med anledning af de inkom ne handlingarne, besluta de ytterligare föreskrifter och åtgärder, sorn kunde anses lämplige, och, med bibehållande af Presterskapets och Bonde-Ståndets Bloch rättigheter, bringa delta ärende lill ett önskad t slut, har Utskottet icke funnit Rikets Ständer varia förhindrade att, med anledning af Kongl..-Majlis; nu gjorde Nådiga framställning i ämnet, yttra sig i afseende på gruuderne för den föreslagna förändringen.. Såsom princip-fråga och hvarpå hufvudsakens afgörande egentligen beror, förekommer, huruvida en förändring uti Pastoratens indelning och en reglering af Presterskapets rättigheter skulle, efter hvad Presterskapet inom Gottlands Stift förmenat, vara elt ingrepp uti Preste-Ståndots privilegier. Utskottet får i detta afseende förklara, alt då Kongl'. Majrts Befallningshafvandes af Kongl.
Merberörde Reglemente, först öfverlemnadt till granskning af en i Nåder tillförordnad Committé', återkom för snart o år sedan derifrån, efter nära 11 års (skall jag säga?) skärseld, som ej förmått rubba eller förändra det, och blef nyligen, efter den fullbordade sednaste ytterligare granskningen, i underd. öfverlemnadt, till vinnande af Nådig fast stäl - Den i Mar» f. ra. 9 ställelse. Då jag nu erinrar, att Hr Ekholm, som genom en mindre kraftansträngning vid arbetets utförande hade haft att påräkna tractamentets elier arfvodets fortfarande i vida längre tid, och det considereras, att han, som ej kan sägas vara fri från sysselsättning med Reglementet, så länge någon hans handläggning dervid fortfar och hvilken under nu sednast förflutna granskningstid sysselsatt honom med motivers utskrifning och upplysningars meddelande; så är det visserligen öfverflödigt, att jag antyder eller föreslår, hvarken till belopp eller sätt, hvad R. St. må finna sig värdigt att KammarRättsRådet Ekholm tilldela. Huru tillfredsställande för oss, mine Herrar! om den redlige, den med Statens medel samvetsgrannt hushållande Embetsmannen alltid kunde tänka: ”Det ges en Magt, som, om jag skulle behöfva vädja till den, näst mitt samvete, nog skall belöna mig för min redlighet och oegennytta, och som ej skall tillåta bekymren för min utkomst att nalkas mig: det folk, hvars med svett och möda sam ma nsläpade skatter varit mig helig a.” Må vi då ej försumma detta tillfälle att väcka och underhålla ett sådant förtroende. Relöningsbeloppet är för Nationen en småsak, emot den rika frukt det i framtiden återbär. StatsUtskottet, till hvilket jag vördsamt anhåller att denna min motion må remitteras, skall visst icke — jag är öfvertygad derom — förbise denna sanning och således icke försumma att åtgärda i öfverensstämmelse dermed. 4:o Ett af samhällets vigtigaste föremål är försvaret''af dess yttre oberoende, utom hvilket det är fåfängt att tänka på beståndet af dess institutioner i moraliskt, i politiskt och i fjnancielt hänseende.
Att beskatta en näring såsom sådan, torde i allmänhet böra, ur naturrätlslig icke mindre än ur statsekonomisk synpunkt, kunna anses som ett fel, och hvad försvunna mörkare tider felat genom åläggande af så kallade Grundskatter, Jordeboksräntor ra. m. på ilen naturligaste hufvudnäringen i vårt land, bör vål af nuvarande, mera upplysta, friare tider, kunna försonas genom en rättvis återgång lili det sanna, det naturliga, att nemligen menniskan, personen, beviljar till det allmänna och till Statens bestånd, efter hvad billigt är på grund af fördrag från folkets delegerade, gällande under vissa kortare tidlängder, men att näringen må lemnäs fri. För uppnående af detta mål, torde ifrån Statens sida böra önskas eli efterskänkande af allt hvad grundskatter heter, och låta Statens intrader utgå hufvudsakligast genom bevillning. Ty att söka kapitalisera grundräntan derigenom att egare af kronoskattehemman skola erlägga så stort belopp i penningar, som fordras för att af deras ränta kunna erhålla grundskattebeloppet, vore icke rättvist, då frälsehemrnansegare, redan förut skattefria, fortfarande skulle blifva det på de förras bekostnad. Man säger: alt då frälsejorden jemförelsevis är så mycket dyrare än kronoskattejord, så är det billigt att den sednare på ofvannämnda sätt bidrager till grundräntans kapitalisering, och lemnar frälsejorden i samma skattefrihet, som den från uråldriga tider åtnjutit, och således icke gör ingrepp i densammas välförstådda rätt. Men skall då skattejorden, af grundräntan från uråldriga tider utsugen, fortfarande blifva det lill frälsejordens fördel? Eller: skall då frälsejorden aldrig återgälda skattejorden den orättmätiga fördel den i uråldriga tider ända intill nu, åtnjutit på densammas bekostnad? Och, Staten är ju den, som uppburit denna skatt af krono - Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Maj:ts Nådiga remiss å Landt-Räntmästarens i Malmö, Lagmannen Göran Wulffs ansökning om rättighet att vid afskedstagande! erhålla pension till fulla beloppet af innehafvande lön. N:o 144, i anledning af väckt motion, att tills vidare förordna det embetsoch tjenstemän ej må berättigas åtnjuta annan lön, än den deras ordinarie tjenster på Stat medföra, och att om någon embetsman erhåller fullmagt på flere ordinarie tjenster, han må ega uppbära lön för endast en af desamma. N:o 145, i anledning af Hans Excellence, Herr Grefve Löwenhjelms, G.j motion om upphörade af begrafningshjelps aftjenande; samt N:o 151, angående den förändrade inredningen af Rikets Ständers hus. Den 4 Juni 1840. f. m. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Biföllos Banco-Utskottets den 27 sistlidne Maj på bordet lagde Betänkanden: N:o 26, med hemställan om årligt löne-anslag för en formbinderska vid Bankens Pappers-Bruk Tumba, samt angående en Elevs inöfvande i formbindning. Prot. Utdr. d. 4 Juni 1840. 337 N:o 27, i anledning af väckt fråga om förändring i föreskrifterna, angående förslitne småsedlars utbyte i landsorterne. N:o 30, i anledning al väckt fråga, att icke någon Commissarie-beställning i Banken må tillsättas, utan i närvaro af minst 2:ne ordinarie ledamöter bland Banco-Fullmägtige af hvarje Riks-Stånd. S. D. Bevillnings-Utskottets den 27 sisth Maj på bordet lagde Betänkande N:o 16, angående Herr Munck af RosenschiöldSj JVils Rudolph, afgifue yttrande, angående förändrade grunder för Allmänna Bevillningen, blef, vid förnyad föredragning, af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. 1).
Så mycket mindre härigenom, som den obetydliga del af Åkerjorden, hvarå Potäteme produceras, kan utväljas af den för säden minst tjenliga, till exempel den magraste Sandeller annan Lättjord , om sådan finnes, såsom för detta ändamål lika fördelagtig, och hvilktfm genom en dylik ciiltur äfven blifver förbättrad, för att Sedermera bära säd , om man så behagar. Hvad den öfriga Åkerjorden vinner i styrka Och bördighet, genom de erhållande Potäterdes förvandlande till Bränvin på stället, kan livar och en intyga, som med alfvar gjort försök härutinnan. Dranken , tillbörligen använd för Kreaturen, sätter en Jordbrukare i tillfälle* att ej allenast år ifrån år betydligt föröka sin La* dugård, utan kan derjemte Underhållas ett mångdubbladt antal Svinkreatur, hvilket allt, då behörig hushållning iagttages, att med tjenlige ämnen af granris, torf, dålig halm, m m. Underströ Kreatursrts spillning, deraf isynnerhet den våta , genom Dranken till tnyekenhetefi befordras, i den mohn tillöker Gödsel - förra* det, att Sädesafkomsten, i följd derutaf, snart blifver fördubblad, och med hvarje år tillta* 414 Den 24 Martti , e. nu ger. Den ringare del af säden, som behöfves för att befordra Potäterne till nöjaktig Bränvins-afkastning, kan tagas endast af den blifvande hafran, som dertill utmältes, och löij-' den är, att den strida och bästa säden blifver i Behåll till vida större qvantum än förut. Och Brännvin erhålles derjemte i samma förhållande. Jag är så mycket säkrare om detta resultat, som m>n egen lilla erfarenhet, jemlörd med åtskillige mine Grannars, i den ort jag bor, öfvertygar mig derom: Och om det ej räknas mig till last, vågar jag i detta afseende uppgifva , till närmare granskning och undersökning af hvem som behagar, det jag å en Säteriegendom i Jönköpings
Då emellertid nu för 3:dje gången ett bolag bildat sig för utförande af detta arbete, under förutsättning likväl att dertill erhölles det anslag af allmänna medel, stort 100,000 Ridr, som Kongl. Majit den 16 Mars 1826 dertill i Nåder anvisat, hafva bemälde motionärer, som ansett detta företag, af Kongl. Majit vid flera tillfällen vitsordad t. vara för orten nyttigt och förtjent af allmänt understöd, med bifogande af de för arbetet utaf Öfversten m. m. Eriksson år 1840 uppgjorda planer och kostnadsförslag samt åtskilliga andra handlingar, begärt, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majits Nådiga disposition ställa det belopp 100,000 Ridr, som år 1826 lill utgående af dåvarande strömrensuingsfonden beviljats för slussanläggningar ne i Clara eif vid Forsshaga och Dejeforss, att utbetalas till det bolag, som för utförande af detta arbete nu vore i orten bildadt. Rörande nyttan och verkstälibarheten af ifrågavarande anläggningar, yttrar Öfverste Eriksson uti dess förslag till kanal-anläggningar i Ciarelfven: »Elfdahlens och en stor del af Norra Wermlands förnödenhets-behofver af säd, sill och salt med liera artiklar, skola naturligtvis toga sin väg å Clara elfven till magasiner och upplagsställen vid och omkring Munkforss, och till fördel för allmogen, skola priserna t. ex. å säd ej blifva högre vid detta ställe, än uti Westergöthland, med tillägg af transportkostnaden från Wenerns södra strand, Clara-eifven uppföre till Munkforss. Clara-eif\ens egna och för en segelfarts öppnande så gynnande profilläge, har undanröjt de flesta svårigheter sorn i allmänhet möta vid strömmars begagnande till segelled; ty den betydliga lutning elfven eger, är, med undanlag af det fall vattnet fordrar för att framflyta, sammanförd vid Forsshaga och Dejeforss, hvarigenom således slussars anläggning på dessa ställen, på en gång lyftar segelfarten med 43 fot öfver Wenern och lemnar en obehindrad vattenkommunikation till öfver 6 mil in uti ett så kuperadt land som Wermland.
Här finnes en lag af 1824, som föreskrifver att banker kunna få uppstå under villkor att deiägarne ikläda sig ansvar en för alla och alla för en. Delta stadgande har vunnit tillämpning i ett fall, sorn omnämndes på förmiddagen; men i ett annat fall, nemi. vid privilegiers utfärdande för Jönköpings bank, har uti i3 §:n af dessa privilegier införts en så lydande förklaring rörtde denna ansvarighet af en för alla och alla för en. Jag ber herrarne fästa sin uppmärksamhet på sättet att göra en svart korp till hvit. §:n lyder sålunda; "För de creditsedlar, invisningar och förbindelser, af hvad namn de vara må, som af centraldirectiouen utfärdas, ansvare bancolaget efter allmän lag och Ii. kungörelsen den s4 Januari 1824» så att hvad som brister i full liqvid sedan bankens alla tillgångar gått till betalning, skall af deiägarne gäldas en för alla och alla för en." Det vill säga, att först skall banken hafva lemnnt ut allt hvad den har i cassan; sedan kan banken få göra concurs, hvars utredning kan dröja mångfalldiga år; och då först inträder ansvarigheten för deiägarne uti Jönköpings bank. Enligt det äldre privilegium för Wermlands bankbolag, är förhållandet sådant, att så snart banken icke kan vid luckan inlösa sina sedlar, är en hvar delägare, hvars namn finnes i rådstufvulätlens protocoll antecknadt, till betalningsskyldighet för - Den 18 Februari e. ra. 447 bunden såsom för proprie skuld. Detta har jag velat lemna den värde ledamoten till svar, som tror att allt icke skulle gå väl, om banker finge uppstå under lag, och som följaktligen måst förmoda att allt nu gått mycket väl. Hr Lefre'n bar gjort en anmärkn. om nödvändigheten att Konungen finge superintendera bankernes bestånd, som jag tillstår högeligen frapperade mig. Talaren sade nemi., alt om Konungen icke ägde en sådan makt, kunde det handa att utländske män kommo in i landet och utlånte penningar. Mine herrar! tänk hvilken olycka, om utländske capitalister skulle flytta hit och utlåna sina penningar till oss.
Emot det Statshushållningssystéme ur hvil-; ket denna grundsats härstammar , har jag redan den 15 sistledne Februarii, ehuru aldeles oberedd, yttrat mig. Af skyldig agtning för Ridderskapet och Adelns billiga fordran, att ej i otid blifva besvärad med öfverläggning i detta ämne och för att ej trötta Ridderskapets och Adelns tålamod, har jag alltsedan afhållit mig från att vidröra detsamma, ehuru ofta jag dertill kändt mig lifligt uppmanad afl åtskilige yttranden hvilka tid efter annan tillfälligtvis ägt rum, då dermed närslägtade frågor förevarit, och vågar derföre nu vördsamt anhålla om Ridderskapets och Adelns tålamod. Jag erkänner Utskottets obestridliga nit för allmänt väl i ser och känner att jag vågar mig fram mot kunskapsrika motståndare; men den fastaste öfvertygelse att Utskottet i denna fråga varit ledt af ett för Sverige skadligt systéme befaller mig att ej misströsta, då jag ärligt och med värma uppmanar Utskottets Den 28 Junii f. m, 235 härvarande ledamöter att med den skarpsinnigt het sorn synes dem egen, inlåta sig i en granskning af detta systéme, hvarvid jag anhåller att som uttryckeligt förord, få fastställa den grundsats för öfverläggningen, att ingen tillämpning på personer inom eller utom detta Hus må göras, af hvad som i allmänhet rörande sjelfva de olika systémerne, kommer att yttras. Ämnet är vigtigt, det rör samhällets grundval; frågan är icke mindre än den: om man skall förkasta den gamla läran, som anser sam^ hållet för ett hushåll, en gemensam Jamilie, eller bibehålla denna åsigt af Stat, sorn visserligen har sina olägenheter, men likväl ej utan alfvarlig undersökning får antagas såsom allmänt förkastad, eller allmänt förkastlig, ehuru det agtningsvärda Utskottet för sin del så synes anse den.