Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att den i frågavar. hänvisningen till Ridd.Olda. har ett sådant afseende, som det jag nu antagit, visar sig ytterligare deraf, alt i afseende å R. o. Ad. icke iakttagits, hvad 79 §. Riksd.Ordn. uti den omförmälda delen föreskrifver för de öfriga Stånden, hvilken uraktlåtenhet ej heller kunnat ske, 0111 icke det blifvit R. o. Ad. upplåtet alt derom, efter eget godtfinnande, stadga i Ridd.Ordn. Då således ett fullkomligt afvikande från grundlagen uti meranämnde hänseende hittills ägt mm, mäste väl 1111 ett närmande till grundlagens stadgande i samma ordning, sorn man aflägsna! éig derifrån, icke kunna anses olagligt. Jag tror 111ig altså hafva ådagalagt, att mitt förslag nr lagligt. Hvad åter angår den anmärkning, alt det skulle vara svårt att erhålla ledamöter, som åtaga sig suppleantförtroendet, får jag endast förklara, det jag icke tror, att det blefve svårare att finna ledamöter, som ville uppoffra enskilda beqvämligheter eller tyckmyckenheter för en tid af 3:ne veckor. Jag fortfar att yrka bifall till mitt förslag. Ilr Cederschjöld, Pehr Gust.: Man har sagt, att motionen vore olaglig, såsom stridande mot 79 § Riksd.- Ordn. Den siste talaren har tillräckligt bevisat motsatsen. Sedan nemi. berörde § afh indlat huru, i upptagna fall, förhållas skall med de öfriga Stånden, säger den till slut, att R. o. Ad. uti de omförmälda afseendena skall ställa sig Ridd.- Ordn. till efterrättelse. Således kan R. o. Ad. med Konungens sanction i dessa fall stadga, hvad Ståndet finner för godt.
Å nyo föredrogs CpnstitutionsUtskottets elen i3 sistlidne Februarii under N:o 6 afgifne, samt den 16 i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande om Grundlagsstridigheten eller enligheten afen fråga, hvarå yrkad proposition vägrats. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att delta Memorial, som icke erfordrade någon åtgärd» måtte läggas till handlingarne. Herr RosenqvistFredrik Leonhard: Då Publiciteten af Rikets Ständers Constitutions Ut - Den 5 Mars f. ra. 161 Utskott blifvit dömd förlustig allt förtroende under denna Riksdag, anser jag mig skyldig att uprigtigt tacka de aktningsvärde Ledamöter inom Utskottet, hvilka röstat för ett lyckligare resultat; äfvensom jag gratulerar de öfrige till den tacksamlietsgärd, de af en samtid och efterverld sig förverfvat. Publiciteten, som jag anser för den äkta frihetens palladium, får således icke tillhöra oss, och likväl vilja Vi anses tillhöra friheten. Runna tvänne så stridiga maximer förenas? kunna Vi kaMasfrihetens männer, då allmänheten icke får höra, och sjelf vara vittne lill vårt handlingssätt ? Jag öfverlemnar dessa frågor till besvarande af dem, som röstat för offentlighetens utestängande från vårt samlingsrum. Utskottet har ansett sak och form, grundsats och tillämpning icke kunna skiljas åt; och som Utskottet fästat sig vid formen, så följer deraf, att det är den, och icke sjelfva ämnet, som är hufvudsak. Jag kan således ej annat än beklaga, att en sådan grundsats blifvit gjord gällande just i sjelfva tillämpningen. Då likväl en så oförmodad händelse inträffat, är det en tröst, att formen en gång kan ändras, fastän man måste vänta 15 H. n •162 Ben 5 Mars f. m. till nästa Riksdag; men det gör ingen ting. Bättre sent än aldrig.
• Hedervärda Bonde-Ståndet liar till detta Utskotts handläggning remitterat 2:ne af Riksdagsfullmägtigen Johan Kylander ifrån Wermlands iLän och Petter Andersson ifrån Halland ingiÉne motioner, hufvudsakligen innehållande, att sedan, genom äldre Författningar, blifvit stadgadt, det Ryttare, Soldater och Båtsmän årligen skola till Församlingens Kyrkoherde, i ett för allt, antingen utgöra tre dagsverken eller betala tolf öre silfvermynt, hade förhållandet dermed under tidernes lopp och i anseende tili myntets försämring, sålunda förändrat sig, att på en del Ställen fullgjordes nämnde skyldighet alldeles icke, på andre åter erlades lösen derföre, med endast några få skiilingar, och i vissa orter lem»ades serskild betalning för vigsel, barndop samt andre presterliga förrättningar; och som bestämde föreskrifter, huru i berörde afseende borde förhållas, ansågos nödige, till förebyggande af tvister, hvarpå exempel icke saknades och hvilka, ehuru saken vore af mindre betydenhet, så väl för löngifvaren, som löntagaren, dock störde det goda förhållande, som alltid borde råda emellan Lärare och Åhörare, har blifvit föreslaget, att den gemenskapen af krigsfolket åliggande dagsverksskyldighet till Preslerskapet måtte anses fullgjord genom ett dagsverke på egen kost eller lösen derföre efter markegång; men i händelse den dagsverksskyldige vore gift, borde, i Petter Anderssons tanke, äfven hustrun utgöra ett dagsverke, eller derföre gifva nämnde lösen; hvaremot gemenskapen skulle från all annan afgift till Presterskapet vara befriad. Utskottet får vördsamt upplysa, att Kongl. Brefvet den 26 October 1687 och Kongl. Resolutionen den \\
A, som innehåller beloppet af den år 1812 inrikes upphandlade Spannmål af alla slag i hvarje Uän , jemte dess särskildta kostnads - pris , utgörande 38,609 Tunnor 16 Kappar diverse Spannmål, jemte 689 2 fÉ torrt Bröd, som uppgått till ett kostnads-värde af inalles 276,591 R:d 2 sk. 3 r:st. 3:0 Sammandraget, Uitt. B, dito af deri Utrikes upphandlade Spannmål samt Rågmjöl, jemte priset derå, nemligen 89,511 Tunnor 6 Kappar Spannmål och 424,838 13 # Rågmjöl, som uppgått till ett kosinads-värde af inalles 1,035,419 ,R:d 30 sk. 9 r:st., samt dessutom 79,370? Kannor Brännvin, sorn blifvit levererade directe till Krigs - Den 13. April'. 147 Krigs-Comitéen, för Arrnéens rakning,' och kostat med käril 46,893 R:d 46 sk. 5 r:st. eller 28 sk. 4 g r:st per kanna. 4:0 Sammandraget Litt. C visar behållningen i Magasins - Inrättningens förråd vid 1812 års början, utgörande: 5751 5 3 Tun. 19 Kap. Spannmål afallaslagj 77,677 £f£ 3 fe Mjöl dito 6,02g £t£ 7 fe mjukt Bröd oell 57,539 Z1£ 15 & torrt Bröd. Äfvenledes att behållningen i förråden vid lg-12 års slut uppgick till följandet 54,778 Tun. 21 Kappar Spannmål, . a3 8,795 7 fe Mjöl, 6,407 Ztti i fe mjukt Bröd, och 73,602 £Éfc 18 fe torrt Bröd. 5:0 Sammandraget Litt.
I andra montrer finna vi en i sanning lysande samling modelier till färdiggjorda hattar, så eleganta, lätta och i alla afseenden behagliga, att man knappast kan förmoda att ett bättre arbete utföres någonstädes i världen. Låtom oss äfven se arbetet i full gång. Vid det ena bordet till vänster äro fem små flickor från Munka Ljungby och från Upperud sysselsatta med halmfiätning, under öfverinseende af skol föreståndarinnorna fru Elsa Möller från Ljungby och fröken Lina Jansson från Upperud. Se blott hur kvickt de små fingrarna gå och hur halmflätorna växa till flere meter på några få minuter! Vid ett annat bord se vi, huru hattstommarne tillverkas, såsom kändt en necket stor fabrikation, för hvilken firman Rügheimer &amp; Becker använder en ansenlig arbetsstyrka i sin stora fabrik här i Stockholm. Af allt hvad vi här få se draga vi lätt den slutsats, att halmflätningen är af stor betydelse för vår industri och icke minst för våra mindre jordbrukare, när de rätt lära sig att taga vara på halmen. Betydelsen af det lätta och nätta handarbetet för barn och ålderstigna behöfver knappast påpekas. Det kan gifva utkomst åt många. Säkert är att våra läsarinnor icke ångra ett besök i den vackra och intressanta paviljongen. Under det vi äro på vandring i denna lilla åtskilda vrå af världen, så låtom oss äfven aflägga en liten visit i fotografi-utställningen. Den ligger strax till höger om herrar Rügheimer &amp; Beckers nätta halmpaviljong och är nästan inbygd under viadukten. Den lilla hallen eller paviljongen har intet imponerande i sitt yttre, men det behöfves ju icke heller. Det inre är så mycket mera sevärdt. Paviljongen är delad i tre salar. Tvänne stora och ljusa för fotografier och den tredje för fotografiska apparater och utensilier. Väggarna därinne äro hållna i vacker mörkbrun färg och det genom glastaket inströmmande solljuset förmildras medels hvita linnedukar, som äro spända under glaset. Vi träda in genom den vänstra ingången och börja vår studiepromenad, som blir ganska intressant, åtminstone för alla dem som älska fotograferingskonsten, och det göra helt säkert alla våra läsarinnor.
FEMTE SCENEN. MÅNS BENGTSSON (insvept i en kappa, smyger spionerande utanför klostret). MÅNS BENGTSSON (efter messans slut). Att ingen af mitt folk höres af ännu, och tiden är dock inne! De jubla på slottet! de dricka skålar för 71 Calmarunionens upplösning och kung Eriks fall, och svenska ädlingar upplyfta på sina sköldar bonden från Dalarne! Och fäderna vända sig ej i sina kistor och ingen stormil griper uti segerfanorna på deras grifter! Engelbrekt! frossa gerna i dag! i morgon räckes dig en annan bägare. Du gjorde mig faderlös; i morgon har du inte mer något barn! Må gerna verlden beundra de skimrande färgerna på snäckans skal, allenast jag vet, att snäckan sjelf derinne långsamt lider och tynar af! Sköna Ingeborg! inom klostercellens fuktiga väggar blommar ingen ros hvarken för jorden eller himmelen! (med låg röst) Du måste bli min med eller utan hjerta min! Det är väl inte så svårt att fånga en motsträfvig flickas hjerta, när man i den ringa glasskifvan kan fånga sjelfva solens stråle. Trånande måna! du blänker så silfverhvit och leker med Wetterns vågor, liksom den längtande nunnan med silfverkulorna på sitt radband. (vildt) Lågorne af min hämd skola färga dig blodröd, innan du slocknar på ditt fäste! SJETTE SCENEN. MÅNS BENGTSSON. ERIK. ERIK (klädd som tiggarmunk utkommande ur klostret). Herre! MÅNS BENGTSSON. Är allt i ordning? ERIK. Vår heliga Abedissa förgrymmades svårligen när jag anhöll om husrum öfver natten för mig och ett hederligt sällskap tiggarmunkar. Jag lofvade henne, å mina och mina kamraters vägnar, Guds välsignelse, men det hjelpte inte. Då visade jag henne 72 ett guldmynt och genast vaknade hennes menniskokärlek. Man har anvisat oss köket till herberge, och det är min sann inte det sämsta rummet i ett kloster.
På slik verkställighet, såsom beroende af Konungens och Sländernes gemensamma beslut, kunna jordegares enskilda besvär, så vidt de angå Roteringsskyldighetens tillvarelse, icke hafva någon inverkan, hvaraf Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifvelse N:0 il. 1 föijer, att underlåtenhet alt dylika besvär anföra icke heller kan till sådan skyldighet förbinda; och då för öfrigt någon prestation af den nya ständiga roteringen ännu icke är af Kongl. Majit i Nåder förordnad, än mindre af jordegarne fullgjord, följer vidare häraf, att någon kostnad eller förlust, genom den anstalt Kongl. Majit i nyssnämnde målto vidtagit, icke kunnat jordegare tillskyndas. Att för dem bereda tillfälle att göra ersättnings-anspråk för slik kostnad eller förlust gällande, finner Kongl. Majit alltså icke behöfligt. Detta allt har Kongl. Majit velat meddela Rikets Ständer lill Nådigt svar, och förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CAEL JOHAN. P. II. Landegren. Utdrag af Protocollet öfver Krigs-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den t8 Januarii i83f. Närvarande: Hans Excellence Justitiae-Stats-Ministern Herr Grefve Rosenbladj Dans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Gref ve af Wetterstedt, Siats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Ha ns Excellence Herr Grefve Lagerbjelke, Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Åkerhjelm, Poppius, Hof-Cancelleren Friherre von Schulzenheim, samt t. f. Föredraganden, Lands-Kamereraren Landegren.
M. med begäran om utredning af det förhållande inom Sverige, som skulle kunna gifva anledn. till en förväntad nytta af ränteförsäkrings-, lifförsäkringsoch lifränte-anstalter och anhållan om ett förslags uppgörande i detta afseende, så skule jag icke haft något särdeles att invända deremot; men nu innehåller Utsk:s utlåt, alldeles icke delta, utan Utsk. tillstyrker R. St. att hos K. M. i und. anhålla, att sedan sakkunnige män hafva uppgjort ett förslag, K. M. måtte i nåder vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga, d. v. s. att öfverlemna till K. M. att vidtaga allt hvad som kan befordra dessa anstalter, till följd hvaraf, om K. M. finner för godt, något uppskof med verkställigheten icke ens torde få äga rum, utan det som blir föreslaget, skulle komma att genast befordras genom de åtgärder, sora K. M. funnit vara mest ändamålsenliga. I min tanka skulle K. M. härigenom kunna sägas blifva berättigad att på statsverket anordna hvad summa som helst för att befordra dessa inrättningar. Jag tror visserligen ioke, att K. M. skulle gå så tillväga, men R. St:s skrifvelse har sådana ordalag, att mångfaldiga exempel skulle kunna citeras, då K. M. på dylika eller ännu mindre bindande ordalag anbefallt anslag af statsmedlen till icke obetydliga belopp. Således är Regeringen, genom en sådan skrifvelse, som den Utsk. föreslagit, fullt auctoriserad att vidtaga hvad åtgärder sora helst. Jag är visserligen öfvertygad att saken då är i ganska goda händer, men anser det icke vara riktigt af R. St. att så förfara och att på förhand antaga dessa inrättningar vara nyttiga och på vårt land tillämpliga under nuvarande förhållanden.
Herr ?Z filman, Otto fireöric, anhöll för sin del, att med benna instruction matte förfaras lika som med forsta granskningen af Riksdags - ordningen, dä sörmodeligen detta förslag kommer att till ConstitutionsUtskottet ätcrremitteras. Derefter begpntes med uppläsningen af 1 §. Herr von fil ausev ollk, Esri 6u" stsk lfieinkoist, erindrade akt det först wore nödigt fä bestämdt afgjordt om anmarkningarne skola göras Z« wis, -eller alla pä en gäng efter fulländad uppläsning af hela försfiagct. En Den zo October. 468Z En och annan hördes önska att granskningen Mätte §-wiS gä för sig. Grefwe öä orner hemställde, hurnwida Ridderskapet och Adeli, dorde inffränka sina Ledamöters rätt, att pä hwad sätt som hälst framföra sina an» märkningar, och om det icke dorte dero af hwar och en att antingen göra dem wid hwarje § eller eftcrät. Åtskilliga hörbeS häri instämma. Herr von Istnusvvollk uppläste följande: Wld det af Riksens Högloft. Ständers Constktutions» U skott i dr sillsta delar wäl utarbetade De, tänkande och Fö: stag till Jnstruttion för Riksens Hög, loft. Ständers Iustitiä-Ombudsman, fär jag wbrdsammast erinra, det Utskott^ förgärit en hufwudsakelig omständighet, ben nemligen, att söiiffrifwa de egenska, per, hwilka böra finnas hos den man, soni under omröstning lill Justifiä , Ombudsman kan komma i fräga och ben författning, hwarutinnan den som winner Rik, sens Högloft. Ständers oskattbara förtroende kill nämnde höga kall, i följd af dep bestämmelse nbdwäubigk mäste försättas.
Deras sinnes spänstighet, deras sorglösa, glada iiiod, deras lifsgltidje finna ickc längt e den harda nödvaiidiglieteii att bryta sig emot; georgierna fin ni^ då icke någon bättre afledare för dem iiii nöjen och njutningar, iblaiitl af det biittre slaget, ofta dock oriirdiga. Georgien har under det sista Iialfra Ei~hiindradet haft en rad rt.f utmärkta lyriska skalder. Flera af dessa lin uppträdt varnande, straffande, nästan förtviflade öfsei den vaiiära, livari deras Yrorika folk nedsjunkit. Hvad ha de uträttat? Därom törs framlingeii naturligtvis icke döina, men livar ocli en kan inse, att så länge arbetet - d. v. s. det pliktmässiga arbetetanses s % helt och hkllet ovärdigt en man, s&amp; a r ingen väsentlig förhiittring a t t viinta, livarken i ekonomiskt eller moraliskt afseende. Det a r kvinnans stora inflytande, soin Hnnu liåller förfallet tillbaka. Hon .är geiioingåeiide mera sparsam och mindre begifven. på nöj e11 an mannen; lion ar dessiitoin variiit religiös och håller starkt på fainiljebaiidens helgd. Däri iii. det utan tvifvel, som hennes styrka ligger. Det ä r dock endast den gifta kviiinan, som iitöfvar inflytande och iitujuter aktning och som, åtminstone för .så vidt jag kunnat f å reda diirpå, icke liar ii %gon annan inskräiikiiiag i sin frihet än a t t Iioii icke utan iiiannens samtycke kan öfverskrida Rysslaiids gränser. Den ogifta gamla flickau däremot har intet anseende. Hon deltar ej i sällsltapslifvet, nian iiiiinner henne icke ens inför franiinande människor, utan göiriiner iinuan henne, p % sainina sätt soni man gömmer ett ledsamt faniiljeininiie. För a t t undgå detta fruktade. öde g&amp; flickorna hvar niindag till kyrkan Didiibd utanför Tiflis.
H u r flackt o c h utsuget ett kvinnohjärta på detta sätt kan bli, just under den tid dä kärlekslifvet o c h de därmed utvecklade andliga krafterna b o r d e sätta b l o m, synes ofta — allt för ofta — hos den gifta kvinnan. Man kan möjligen någon gång medels en blick o c h c n betydelsefull tystnad lyckas hejda » förtroenden », hvilka stått på vippen att hoppa ur ogifta kvinnors mun likt sagans bekanta grodor, men hos mången hustru äro dessa vederstyggliga grodor så snabba, så omotiverade, så oväntade, att man, innan man anar det ringaste, får cn eller flere af dem i skötet. I c k e så få af dessa liksom suga sig in i ens minne, o c h man kan för hela sin återstående lifstid få bära på kräket, utan att förmå befria sig från detsamma. Utan förberedande underminering af blygsamheten o c h utan att ha öfning o c h vana skulle det vara alldeles omöjligt för en förnuftig människa att » f ö r t r o » en rent utomstående person eller — hvilket också händer — en » förtrolig krets » saker, som röra samlifvet emellan makar. M e n har våtsarfven bara ostörd fått utföra sitt utsugande verk, trifvas grodorna så innerligt väl i dess hägn o c h hoppa lusteligen omkring i den förtroliga kretsen. Äkta mannen dragés fram, förskönas kanske — ibland; kärlekslifvets finaste förtoningar framställas, eller rättare vanställas, g e n o m att iklädas en ofin ordskrud. Karaktärsfel — verkliga eller inbillade — framhållas till beskådande; äktenskapliga. misshälligheter skildras i färger, som långt ifrån äro äkta; men man kan vara viss o m, att taflans skuggor endast falla öfver den frånvarande äkta mannens bild D e t påstås, att druckna män kunna i hvarandras sällskap göra sig skyldiga till liknande infamier, o c h den d o m, vi kvinnor fälla öfver slika män, tar sannerligen ingen hänsyn till » förmildrande omständigheter ».
Han har alltså till det yttre likasom utvidgat och fortsatt sin personliga kropp uti båda, på det att han, sedan han i döden hängifvit och återtagit densamma, likväl genom denna flytande expansion för alltid skulle qvarblifva på jorden, och på det att det nya slägte, hvilket hans kropp tjenar till föda, också på sin sida måtte finna sig införlifvadt med honom derigenom, att det med sig assimilerar denna spis.» Det gör väl den djupsinnige mannen litet bekymmer, att, medan substansen förvandlas, sjelfva accidenserna, det synliga brödet och vinet, «både före och efter ätandet» förblifva, hvad de äro. Men han säger för det första: «att det, som föregår i väsendet, väl kan, men ej nödvändigt måste reflekteras i fenomenet», och för det andra: «att helgonens historia lemnar historiska otvifvelaktiga bevis på sjelfva accidensernas förvandling, uti hostians och deras, som deraf ätit, glorifikation», d. ä. att icke blott brödet och vinet verkligen blifvit kött och blod, utan äfven att helgonen kroppsligen förvandlats till Kristi lekamen. Man himlar sig öfver halfvridna lärdas stupiditet i fordna dagar, då det t. ex. allvarligt striddes om, huruvida en råtta, som händelsevis förtärt af hostian, verkligen njutit Kristi lekamen; men vår tid har, såsom synes, icke total brist på lärdom af samma art. Sjelfva språket och bevisningsmetoden i det anförda profstycket är karakteristiskt för en hel skola af spekulanter och saknar icke motstycken i vissa skrifter på svenska språket. Man skulle ej tro, att dylika plumpa hokus-pokus kunde förvilla de bildades omdöme, men förf. såg och hörde i München prof uppå motsatsen. Görres saknar der ej anhängare, och hans föreläsningar äro talrikt besökta. Vid förf:s dervaro var han nyss återkommen från en resa i Tyrolen, der han sökt förjaga den svårmodighet och sinnesoro, hvaraf han varit angripen. Det hade äfven lyckats honom, och han skulle åter börja sina föreläsningar. Ludvig-Maximilians-Universitetet i München räknade, vintersemestern 1840–41, tillsammans 66 lärare, fördelade på fem fakulteter, och 1371 studenter.
Men då kom den också. Hvarje försök att förmå henne söka öfvervinna sin sorg misslyckades och betraktades slutligen nästan som ett majestätsbrott. Den dysterhet, som nu låg utbredd öfver hofvet, spridde sig snart, icke blott till » öfversta gräddan », » The upper ten thousand » (de högt uppsatta tio tusen), utan ock till dem, som utgjorde de » tio tusendes » väldiga svans och efterapare. Alla de fabrikanter och köpmän, som förut hade lefvat på lyxens utbredande, klagade bittert, liksom ock teaterdirektörer, balarrangörer och alla tillställare af nöjen, som nu icke mera kunde samla några rikedomar. Dessa klagomål uppmuntrades af en viss » clique » vid hofvet, som skaffat sig plats i högadelns leder, och som hade till mål att göra drottningen lifvet så surt, att hon skulle abdikera till förmon för prinsen af Wales. Denna liga föraktade ej att betjena sig af de uslaste medel för att nå sitt mål och hade skaffat sig en egen tidningspress för att sprida sina nedriga lögner. De skamlösaste osanningar, det gemenaste förtal, de mest skandalösa antydningar, ömsom i inhemska, ömsom i utländska tidningar — ingenting sparades för att hos lord Palmerston väcka högst orättvisa och i sjelfva verket alldeles ogrundade misstankar mot drottningen. Denna tidningspress skulle ju, bevars, » representera den allmänna meningen ». Det fans sålunda en tid, då det i » det stolta England » var god ton att bakom hennes rygg förolämpa drottningen och genom nedrigt förtal vanhelga hennes djupa sorg öfver förlusten af en make, som hon så outsägligt älskat. Men det fans dock en man, som hade nog mod att uppträda emot allt detta. Den mannen var John Bright. Han reste sig beslutsamt för att sätta en gräns för denna öfversvämning af förtal och gemenhet och framkallade ur hjertat af sjelfva folket en frisk motström, som skulle drifva dessa usla beräkningar till baka till deras ursprung. Han uppträdde modigt på för tillfället anordnade möten af arbetare, för att med hela tyngden af sin omätliga popularitet och hela värman af sin vältalighet bryta en lans för den förorättade qvinnan, icke för drottningen.
Rikets Ständer hafva detta magtpåliggande ärende behörigen öfvervägat, hyllande dervid den grundsats, att skjutsnings-bestyret bör utbjudas lill enpreprenad, med vilkor af stegring i skjutslegan, hvarförutan, i händelse entregrenader icke ensamt emot tillgodonjutande af en sådan förmon kunna åstadkommas, jemväl tillskott i penningar ellrr varor, må, för ändamålets befordrande, ifrågakomma, att utgöras af de de skjutsskyldige, hvilka från skjutsningsbesväret såmedelst befrias. I afseende åter å den omständighet, huruvida, sedan flertalet af skjutsskyldige vid en station bifallit föreslagna vilkor för entreprenad, de öfrige af samma skjutslag böra deraf vara förbundne att i dessa vilkor ingå, hafva Rikets Ständer funnit en sådan föreskrift kunna leda till verkligt förtryck derigenom, att någon påbördades vilkor, som enskildt för honom voro mera betungande, än sjelfva skjutsnings-besväret, hvaremot någon säkerhet icke är att påräkna uti flertalets bifall till vilkoren, då ett sådant bifall kan framkallas af förhållanden, som icke för hela skjulslaget äro gemensamma, och man till och med kan tänka sig möjligheten, alt en majoritet af ett skjulslag kunde befordra enskild vinning genom stegring af entreprenad-vilkoren på minoritetens bekostnad. Grannlagenheten om hvars och ens enskilda rätt påkallar dessutom, alt lian, alldeles oberoende af andra, må sjelf bedöma, om utbytet af en honom ålagd skyldighet emot en annan länder honom till fördel eller icke. Deremot anse Rikets Sländer, utan all kränkning af sådan grannlagenhet, kunna antagas, att den, som icke vill ingå i föreslagna entreprenad-vilkor, bör bestämdt uttala sin vägran och icke hindra öfver läggningen och besluten om en så vigtig angelägenhet, genom egenvilligt uteblifvande från sammankomster, som för sådant ändamål blifvit behörigen kungjorde, i öfverensstämmelse med hvilken mening Rikets Ständer funnit de vid sådana sammankomster frånvarande böra åtnojas med de närvarandes beslut.