Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
at bede mig t d e her on1 mine Edaringer og 011sker angaaende Hygepleje som et Arbejdsfelt for Kvi.nden, o g denne Opfordring vm: jeg ilske i Stand ti1 at modstaw, sanineget mindre som dette Mode holdes iaar, netog 500 Aar efter at det storste Kvindev a r k i Norden, Kdmarunionen, fuldbyrdecles. Stockholms smalcke ICnastog Industriudstilling sarnles Nosdens Folk ti1 Samarbejde, og jeg bringer Dem en oprigtig Tck, fordi De tillader mig at vzre ined at lznytte en Traad i det Baand, der forener de pordiske Folk og Riger. hliu Talc og mine gode ~ n s k e r! Og lad mig saa, da tale om mine Erfariager og h k e r angaaende Sypepleje son1 Arbejdsfelt for Kvinden. Mine Erfarhger! de ere vist paa dette Felt de samme, som ere gjorte; tf J l e Kvinder, der have Kendsknl, deitil: At n ~ s efter t en Moders ~sarnin ' g er der ingen Gzerning, der bierer saa rig L6n i sig selv, som en kzrlig, selvfornzegtende, opofrende Sygeplejerskes - i den Retning er der, forelcommer det mig, intet mere at onske. Men maaske ogsas awest eftel. en JYloders~ - der ex vel ingen * anden &amp; erllillg 888 aastlm~gende for 8ja1 og Legeme - ja, jeg over at sige, at Sygeplejegznlingen, sasd.ecles so111 den nu fordres, er saa ai-~strzengende, at det er umuligt i Lmq$lea at udove den.
Utskottet wio im ftledne Riksdag widtagne princip, att gamla, sjukliga, orkeslöse, och till tjenstgö. ring oförmögne Embetsoch Tjenstemän, hwilka undfätk afsked eller tjenstfrihet med Lönens bl. behållande, borde flyttas pä Allmänna Indragnings-Staken till lika stor Pension med Lönen, pä det Lönen mätte Återkomma till Wcrket, sä att hwar ock en mätte kunna undfä den Lön till hans Embete ell-r Sysila hörer, och Staten för ÄrenderneS behöriga gäng bestär; sä fäe Stats.Utskottet wördsammeligen anmäla, att, ester hwad Utskottet officiell inhämtat, pä Kongl. Stats Contoirets Stat flones en 74 ärig, för oförmögenhet till tjenstgöring Afskedad Tjenste, man, förra Bokhållaren i Kongl. Ränte-Kammaren Fabian Norberg, med 150: R.dr. Lön och ZZ! R:dr. Arfwode tillsammans »83- R:vr. hwilka Stats.Utstottet tillstyrker mätte pä Allmänna Indragnings Staten blifwa öfwerflyttade, pä Vet Ven nu werkeligen Uenstgörande Bok. hällaren, som bestrider en trägen, answarig och 624 Den 21 September. i sin mon angelägen Sytzla i Rikets första Penninge-Werk, icke mätte sakna den mätteli. ga Lön, som denna Systia pä Stat ätlöljer; och bwariqenom den efter honom befordrade Kammarskrifware, som nu är utan Lön, kvm. mer deraf i ätnjutande. 6.0 Angående medel tick Institutet för Llmde och Döfstumma. Som Rckiens Högloft. Ständers underdäniga st?rifwel'e till Kongl. Maj.t i detta ämne af den r6 Mars detta är innehåller, att den till näm.
Den siste talaren har sagt, att det vore skillnad i villkoren för lån, som blifvit beviljade de norra och i de södra länen, samt att, så vidt jag förstod honom rätt, det vore mera skäl att befordra odlingar i de förra än i de sednare. Min tanka är motsatt. Om man antager, hvad den siste talaren tycktes göra, alt det vore osäkert huruvida någon vinst af nedlagda penningar och arbete i de norra länen vore att påräkna, hvilket deremot vore säkrare i de södra; så böra i de förstnämnde landskapen färre vara bugade att nedlägga arbete och uppoffringar på jorden än i de södra, der sädane arbeten bättre löna sig. Ingen klok landthushållare lärer väl inom sina ägor förfara så, att han låter det odlingsbara af sin egendom ligga i linda, men deremot använder sin odlingsflit på skog och kärr, der en mindre nytta är alt påräkna. R. St. bora väl icke eller förnuftigtvis göra annorlunda? Om odlingsföretagen i de södra orlerne äro säkrare, sä böra väl Ständerne tillse att man odlar de trakter, hvarigenom Riket gagnas mest, men naturligtvis äfven, att i samma män odlingarne äro gagnelige för Riket och jemväl för strandägarne, böra de sednare komma att i sin mån bidraga dertill. Del är dock icke blott i de norra länen, som anslag blifvit lem - Den 21 December f. m. 615 nade. Jag liar nyss blifvit erinrad derom, att Ständerne beviljat 8.000 r:dr anslag till uttappning af sjön Hulén, på gränsen af Westerås och Upsala län, men att strandägarne icke ens linna för godt att mottaga skänken, emedan de anse det besvärligt att arbeta. Sådant är icke förhållandet med Småländningarne vid Emm-ån, de vilja arbeta, blott man understödjer dem. Grefven bar sagt, alt om företaget lönar sig såväl, som jag påstår, borde strandägarne sjelfve derom draga försorg. Huru förhåller det sig med alla större företag, med canaler och dylikt?
Il est si facile de se faire avec ses propres réflexions un mal irréparable. Mme de Staël. Några dagar efter nationalfesten den 1 Vendémiaire år X (de hade då redan för ett par veckor sedan återvändt från Malmaison) bad Madame Junot, som var i sin första grossess och tyckte om att ha sällskap hos sig, då hon ej mera dessa sista månader kom så mycket ut i stora verlden, Mademoiselle de La Feuillade att stanna en hel dag hos dem i hotel de Montesquiou och på aftonen gå med dem i deras loge på Theâtre de la République (Comédie Française) för att se Talma i hans berömda roll som Orestes i «Andromaque». Generalen hade icke haft tid att följa dem dit, och hela första akten var så godt som gången, då han ändtligen kom. Hans hustru gaf strax akt på, att han på ett i ögon fallande vänligt och bekant sätt helsade en ung dam, hvars egendomliga, behagliga yttre Edmée och hon redan anmärkt, och som satt i logen omedelbart intill deras. — Känner du henne? Hvem är det? Madame Junot ryckte lätt sin man i ärmen. — Det är Pauline — «Bellilote»! Du vet nog, vår lilla suverän i Orienten. Och han skrattade. Edmée hade hört både frågan och svaret, hon förstod strax, hvem der menades. Hon kände, att hon rodnade, och för att dölja det, satte hon genast lorgnetten för ögonen och vände sig åt andra hållet. Så pass hemmastadd var hon naturligtvis i de sista årens skandalkrönika, att hon ofta nog hört talas om Madame Pauline Fourès — Bonaparte sjelf hade till och med ett par gånger lösligt häntydt till henne och deras förhållande i Egypten: den enda liaison, han någonsin offentligt vidkänt sig. Men förresten hade hon icke tänkt vidare på henne; hon slöt sig till, att hon närmast måste ha varit en vacker, kokett, men mycket tarflig liten fru, som genom sin franska glädtighet och sin smula europeiska elegans gjort furore i Kairo och på det viset dragit general Bonaparte liksom flera andra unga officerare till sig.
Att religionsfriheten må kunna stå tillsammans med kyrkan, är endast det problem, hvars lösning kan komma i fråga; men detta problem, att äga religionsfrihet, och tillika skydda en kyrka, som bekänner sig till fastställda lärosatser, har vår lagskipning hittills kanhända icke nog visat sig mäktig att lösa. Kyrka och religionsfrihet synas dock icke böra vara oförenliga — och möjligheten af deras förening borde kunna anses bevisad genom svenska samhällsförfattningen, med mindre denna sjelf liviiar på en förvillelse. Man kallar religionsfriheten också samvetsfrihet — d. v. s. upplysningens, tankens frihet, som berättigar att efterforska sanning, uppgöra och förändra sin tro efter sin egen upplysnings fordringar, meddela sin tanka äfven åt andra, äfven åt hela den läsande allmänheten — och så långt denna frihet räcker, sträcker sig ock religionsfriheten i svenska statsförfattningen; men så långt den sträcker sig, är den lemnad åt alla och en hvar, utan åtskillnad för person, stånd eller yrke. Sådan kan dock icke religionsfriheten vara lemnad åt svenska kyrkan, enär denna äger bestämda lärosatser, utan hvilkas efterlefnad hon ej kan bibehållas. För samvetsfrihetens utöfning — eller för allmän upplysning och frihet — är det nemligen icke nödigt, att allt hvad den fria tanken trott sig utforska, också må kunna predikas vid gudstjensten, afhandlas vid de allmänna religionsförhören eller i någon tjenstutöfning af kyrkans lärare. En sådan lärofrihet kan kyrkan förbjuda, utan att derigenom göra ingrepp i allmän samvetsfrihet. Och en sådan lärofrihet gifves också icke i svenska pro - R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1840. 47 testauliska kyrkan, hvilken väl under samvetsfrihet bekänner sig till den rena evangeliska läran, men dock deri undervisar, endast efter en bestämd läroform, och later endast denna lära predikas. Såsom en alldeles konseqvent utvickling af svenska statsförfattningen, och icke något intrång i religionsfriheten måste det anses, att ingen är tillåtet att, annorlunda än i tryck, offentligen kungöra någon tanka stridande mot kyrkans antagna lärosatser. Vöre tryckfriheten i religionen hämmad; så vore upplysning och frihet från religionen utestängda. Med denna åter har upplysningen frihet nog.
Jag vågar vördsammast anhålla om H. Ex. Hr Gr. o. Landtnäs propos. pä afslag ä Utsk:s betänk., samt bifall lill den redaclion jag tagit mig friheten föreslå. Hr Rosenblad, Bernh.: Jag erkänner, att, då jag icke var beredd på att yttra mig i detta ämne, utan i ett helt annat, är jag icke nu i tillfälle att kunna bestämdt pröfva företrädet af den redaclionsförändring, som den siste värde talaren föreslagit, framför den af LagUlsk. framställda; men då frågan är af en särdeles vigt och den blifvit på ett för mig tillfredsställande sätt, dels af Utsk., dels ock af den vid betänk, fogade och af Hr Gunther afgifne reservation, utredd, tillåter jag mig yttra några ord i anledn. af densamma. Del är 3:ne delar, hvaruti närvarande credillagstiftning fordrar en betydande hjelp af den lagstiftande makten: först oell främst med hänseende till de tysta förmånsrätterne; — beklagligtvis både för de omyndige och för den allmänna säkerheten har Den 9 A p r i 1 f. m. denna fråga vid denna riksdag förfallit, — dernäst med afseende på de bedrägliga lösöreköpen, och slutligen i fråga om handelsboks vitsord. Hvad angår denna sednare del, eller den handlandes rätt alt svära pä sin bok och dymedelst styrka sina fordringar, så enär erfarenheten visat, alt denna form varit ytterst vådlig under en tid af aftagande moralitet, och derjemte i sin män underlättat oordentlighet i penningeaffärer och speculationer, är det med en verklig tillfredsställelse, som jag sett, att LagUtsk. bemödat sig om att för framtiden söka förekomma detta onda, ehuru jag icke finner skäl till den inskränkning Clsk. i sitt förslag gjort, i afseende på ömsesidiga affärer handlande emellan. I afseende härå instämmer jag alldeles med Hr Giinther. Med anledn. af hvad Frih.
Dervid var intet att göra och hon växte upp, blef en ung dam i societeten, for p8 baler och vantade p&amp; friare. S&amp; dog ByrBchefen. " Husets stallning ar mycket d8lign, " han lefde p&amp; gamla skulderw s i lydde vännernas. efterniale. Nu vaknade Almas företagsamhet .. Enkepensionen var liten, brodern skulle fortsätta sina studier - naturligtvis pá skuld, - och Alma vill förtjäna sitt uppehalle. Med otillräcklig underbyggnad och: bristfälliga kunskaper, &amp; r hon för Brlig att Btaga sig undervisning. Först försökes handarbetet och hon &amp; r klok nog att icke blygas för att sy för betalning; men efter ett 8rs ihärdigt arbete blir det henne tydligt att hon ej kan lefva p&amp; denna förtjanst. SA g8r hon till en välvillig farbror, som försäkrar henne att nu alla otrirBden äro öppna. för kvinnan, hon kunde vtilja hvilket yrke som h&amp;lst. " Kunde hon bli ingeniör? " Nej, icke utan att först genomg8 tekniska högskolan. " Kunde hon f&amp; studera der? " Nej, det fick hon visst inte, och hvarför skulle ocksh fruntimmerna g8 i vsgen för karlarne? - Nu begifver hon sig till en annan gammal vän, hofrattsrildet, som ger henne tv&amp; goda r8d: att söka anställning som renskrifvare med tjugufem kronor i niauaden, och att rätta munnen efter matsäcken. " Men det a r alls ingen mats&amp;ck. Det tir ju p8 sin höjd en s~iiltpAse !~ utbrister Alma. Ett försök pil en tidningsbyril slir icke heller vii1 ut och slutligen söker hon plats som kontorsbiträde hos en affärsman, som endast använder fruntimmer. Denne herre ä r stor väu af kvinnosaken och .likal liberal i ord som motsatsen i fordringar. Samma arbete men icke samma lön som ett manligt biträde. " En kontorist Br en kontorist, vare sig man eller kvinna, men ser ni, ett fruntimmer behöfvesl inte sil mycket som en karl. "
Jag vill ej medgifva, att Utsk:s afsigt varit att uttala ett klander öfver Discontens förvaltning; men som jag hört, alt åtskilige ledamöter så tydt ordalagen, mäste jag erkänna deras tvetydighet, och derföre har jag föreslagit att man måtte säga, att Ståndet ogillar Utsk:s utlåt, sä vidt det innefattar ett klander af Discontstyrelsens förvaltning. Hr Frih. o. Ordföranden hemställde, om R. o. Ad. bifölle Frih. Raabs förslag, att R. o. Ad., utan att biträda Utsk:s ogillande omdöme öfver Bancodiscontens förvaltning, skulle lägga Utsk:s i 23 § afgifna yttrande till handlingarne. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Frih. o. Ordföranden tillkännagaf, alt han funnit ja härvid hafva öfverröstat nej. Hr Bildt: Jag vill icke besvära med votering, utan inskränker mig till reservations anförande emot det nu fattade beslutet, af det skäl, att jag, som ledamot af BancoUtsk. är öfvertygad derom, att Utsk. icke afsett någon personlighet och alt det mätte vara ett Utsk:s rättighet, dä det afgifver ett dechargebetänk., att yttra sin öfvertygelse. § 24. Ansågs ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till hand lingarne. §§ 25 och 26. R. o. Ad. biföll hvad Utsk i dessa §§ tillstyrkt. §§ 27 och 28. Vid Utsk:s yttranden i dessa §§ lät R. o. Ad. bero. § 29. Ansågs ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till hand lingarne. §§ 30 och 31. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa §§ hemställt och tillstyrkt. §§ 32 och 33. R. o. Ad. lät bero vid Utsk:s yttranden i dessa §§. § 34. Utsk:s tillstyrkande bifölls. §§ 35, 36 och 37.
RiksgäldsContoiret dock förbehållit att derå årligen afdraga de atbetalningsposter å Canalens skuld till Bmquen. samt blifvande skuld till RiksgäldsContoiret, sorn Can2lföretagets fort» gång kunde medgifva. 2:0 Att FilialPiscontertm fordringar och skulder må af RiksgäldsContoiret, icke af Bau. quen , öfvertagas 3:0 Att genom allmän Kungörelse alla Discons papper förklaras för Statspapper, att inlösas af RiksgäldsContoiret, till Capital och full ränta, intill Kungörels ns dag, samti allmänna Kronouppböiden emottagas. Då efter kungörelsens dag, Capitalet Vore att 1 y f t a 5 Och Discontpapperen jemväl då öfvergingo till full egenskap af mynt; så synes också räntans Den 17 Martil, /. m. 79 upphörande ifrån samma dag icke förnärma någon skälig rätt. 4:0 Att RiksgäldsContoiret inlös«r alla så. dana Papper, när de dit inkomma, med RiksgäldsSedlar, efter Realisationsgrunden. Då hvar man i Samhället vet, att han får sin DiscontSedel utbytt när han vill, så har han ingen orsak, att mera vilja det3 och med undantag af törsta Ögonblickets tillopp, kan man förutse, att, i växlingsvag, skall föga Discont papper inkomma Det är deremot troligt att sjelf, va bristen af annai Mynt skall göra, aft de, till största delen, ingå genom KronoUppbör» den.
Jag förklarar högtidligen, att jag ogillar det uttryck, hvarmed Hr Crusenstolpe började sitt anförande; men jag är mån om 11. o. Ad:s värdighet, och jag anhåller, att för min räkning den reservation ina få qvarstå i prot., att Hr Gr. o. Landtm , efter min öfvertygelse, vid detta tillfälle icke iakttagit grundlagens föreskrift. Frih. af Nordin, Carl Joli.: Om jag fattade Hr Crusenslolpes framställning riktigt, började han med att förklara, det han ville framställa de skälmstycken, som Regeringen under 11 års tid har gjort. Då jag under denna tid haft äran att vara ledamot af Regeringen, så beklagar jag på det högsta, att Hr Gr. o. Landtm, afbröt Hr Crusenstolpe i den framställning, han velat göra, emedan just derigenom hade kunnat ledas till ailm. kännedom det ogrundade i de anmärkn:r, hvarmed han velat framkomma; rrien då jag lika med flera talare är öfvertygad, att dessa framställningar skulle ligga utom ämnet, så tror jag icke, att häri kunnat få fortsätta det anförande han började. Deremot tror jag, att, sedan Hr Gr. o. Landtm, anmanat honom att hålla sig lill det ämne, som förevar, Hr Grusenstolpes rättighet var att få fortfara att tala, och är det i enlighet med denna öfvertygelse, som jag till alla delar instämmer uti hvad Frih. Cederström yttrat, med begäran till Hr Gr. o. Landtm., att H. Ex. behagade uppropa Hr Crusenstolpe till fortsättande af det tal, som han äger laglig rättighet att framställa; förbehållandes mig likväl att, sedan discuSsionen om Frih. KJingspors yttrande är fulländad, få emot Hr Crusenstolpe yrka dét ansvar, hvartill jag kan firma mig befogad i anledn. af den framställning, han i dag gjort. Gr. Frölich:
Kungsör i ersättning för räntedagsverkena förunnade kronotionde-spanmål, 13 tunnor, så stor del, som af rusthållsstammarne nu uppbäres, i stället bör till statsverket åter indragas. Hvad åter angår det af rusthållarne jemväl väckta anspråk att af sina augmentsbemman uppbära lösen efter markegång för de i dessa hemmans räntor ingående dagsverken, finnér Kongl. Majit, i betragtande af hvad Kollegierne härom i underdånighet andragit, icke skäl föreslå någon ändring uti nuvarande dispositionen af berörda augmentsliemmans ränledagsverken. De lill målet hörande handlingar skola, till närmare upplysning i förevarande fråga, tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, som med samma fråga kommer att taga befattning, och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR, Gust. Pejron. Utdrag af Protokollet öfver Landtför svar s-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-rädel ä Stockholms Slott den 20 Decemember 1847. Närvarande: Hans Excellens Juslitie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Pejron, Silfverstolpe, / Varn, F riherre Gyllen gr anat, Faxe, Fåhraus. lith. till 11. Skrifvelse, N:o 59. 2:o Vidare uppläste Departemenls-chefen till justering följande, i öfver* ensstämmelse med förut fattade nådiga beslut, uppsatta förslag till Kongl. Majts nådiga proposition till Rikets Ständer, nemligen: aj angående rusthållarnes inom det s. k.
I ardedn. deraf, anser jag mig böra upplysa, att dessa begge mom. ansågos inom StatsUtsk, hafva ett oskiljaktigt sammanhang. Detta hindrar naturligtvis icke 11. o. Ad. att åtskilja dem i sitt beslut, men jag ansåg mig böra delgifva R. o. Ad., att StatsUtsk. ansåg att denna nedsättning i anslaget för krigscollegii departemenler borde blifva en ovillkorlig följd af beviljandet utaf anslaget för Lifgardet till häst. Hr von Troil: I likhet med hvad Frih. Peyron sednast föreslagit, anhåller jag vördsamt om Hr Gr. o. Landtm:s propos. om bifall lill det l:sta morn., och att det sednare mom. måtte få till afgörande företagas i sammanhang med den 22:dra punkten. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, enligt derom gjord begäran, ansåg sig böra framställa särskilda propos:r å hvartdera mom. af 12;te punkten och nu linge hemställa, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i första morn. af denna punkt, i fråga om förhöjning af anslaget för Lifgardet till häst, tillstyrkt. Denna propos. besvarades med ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, erinrade att frågan om den ordning, i hvilken 2:dra mom. af 12:le punkten borde till pröfning förekomma, redan vore afgjord, enär R. o. Ad. bifallit den nyss gjorda propos:n, att 22 §:n skulle i sammanhang med detta mom. företagas. Frih. Tersmeden: Jag hemställer om beslutet var sådant, att 22:dra punkten äfven nu skall företagas. Om sä är, sä kan det icke vidare hjelpas.
Motion N:o 28. Lag-Utsk. Betänk. N:o 59. R. St. underdån. Skrifv. Börjeson, J, Motion N:o 77, om statsbidrag till uppförande i Wenersborg af skoloch gymnastiklokaler för det der inrättade läroverk. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. Motion N:o 140, om anslag till fortsatt utgifvande af planche-verket »Fordna och närvarande Sverige». Stats-Utsk Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Börjeson, J., 9 Börjeson, J.> Motion N o 201, om låneunderstöd för anläggning af jernväg från Herrljunga station vid vestra stambanan öfver Håkantorp och Wenersborg till Uddevalla. Stats-Utsk. Utlåt. N;o 88 samt Mern. N:o 118. R. St. underdån. Skrifv. N:o 120. Motion N:o 280, att Lektorer i lefvande språk och naturvetenskap, hvilka varit vid offentligt läroverk anställde under benämning af gymnasii-lärare, må, i fråga om uppfattning till högre lönegrad, få räkna sig till godo den tid, de i nämnde egenskap tjenstgjort. Stats-Utsk. Utlåt. Nrn 139. Motion N:o 281, om anslag till nybyggnad samt inredning af anatomioch obduktions-salar m. m. vid Veterinär-inrättningen i Stockholm. StatsUtsk. Utlåt. N:o 139. Motion N:o 309, angående förändradt vilkor för den af Kongl. Maj:t nå digst föreslagna öfverlåtelse till Wenersborgs stad af en Kronan tillhörig tomt derstädes. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 93. R. St. underdån. Skrifv. Carlén, R. Tli., Motion N:o 31, med förslag till dels förändrad lydelse af 4 § i 22 kap Ärfda-balken, dels förordning angående tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom. Lag-Utsk. Betänk. N:o 32 och Utlåt.
Vid underdånig föredragning häraf den 13 April 1842, ansåg Kongl. Maj:t det ej vara nödigt eller lämpligt bifalla den af Rikets Ständer begärda förklaring eller ändring uti berörde Författningar, men lät genom Cirkulär anbefalla Konungens Befallningshafvande att med stränghet vaka deröfver, att hvad Kongl. KommersKollegii kungörelse den 9 Februari 1824 i detta afseende stadgar, varder noga iakttaget. 159o den 15 Juli 1840, angående ändring i Författningarne om grunderna för befordran till civile embeten och tjenster (39). 1841 den 23 Oktober anmäld, då Kongl. Maj:t förklarade, det Kongl. Maj:t, i hvarje förekommande fall, ville å vigten af hvad Rikets Ständer i före varande afseende framställt, fästa skäligt afseende. 32 Bil. till B. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 160» deri 29 Juli 1840, angående förbud mot enskilda lotteriföretag samt försäljning af lotter för utländska lotteriers räkning (48). Sedan Högsta Domstolen och Lagberedningen blifvit hörde, bar Kongl. Majit den 21 Mars 1844, med bifall till Rikets Ständers hemställan, utfärdat nådig Förordning angående förbud mot lotteriinrättningar och försäljning af lotter till utländska lotterier. 161:o den 3 Augusti 1840, angående säl skildt anslag för ar 1840 till vattenkommunikationer och andra allmänna arbeten (53). Vid underdånig. föredragning häraf, den 29 Augusti 1840, befallde Kongl. Majit Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader att afgifva yttrande om den utvidgade arbetsplan för 1840, som, med beräkning af förra årens afsatte medel, lämpligen kunde bestämmas; Och genom nådigt bref den 10 Oktober samma år har Kongl. Majit gillat det af Styrelsen i berörde afseende ingifna förslag. 16Äo den 12 Augusti 1840, angående utsedde ledamöter i Hemliga Utskottet (57).