Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och i det samma kom fru Björk med vin och apelsiner. En liten stund derefter tog Börje afsked för att gå till hotellet, der han bodde. Då han gått, sågo familjemedlemmarne frågande på hvarandra. »Nå, är du nöjd, Marianne?» frågade Karl. Marianne stod vid bordet och petade tankfull på den broderade duken. »Naturligtvis är jag det, annars hade jag ju inte behöft säga ja. – Tycker du inte om honom?» vände hon sig till Walter, som var familjens orakel. »Jo bevars, han ser ju hygglig ut.» Det var något af medgifvande i tonen. Marianne visste att brodern skulle tyckt bättre om en studerad karl, eller åtminstone en som haft ett annat sätt. Hon kände en liten bismak af förödmjukelse, och Börje stod för henne icke längre i samma ljus som på förmiddagen. Hon kunde ej låta bli att se med andras ögon. »Jag tycker riktigt bra om honom, det är säkert», sade fru Björk, »hvad gör det att han inte är så sprättig af sig, han kan vara lika bra för det.» »Ja och nog kan han komma att stila upp sig, han har råd till det», sade Karl. »Att han blir snäll mot vår lilla Marianne, det är jag öfvertygad om», sade fadern. »Och tänk hvad man skall komma ut och äta jordgubbar och söt grädde hos dig!» sade Haqvin och stötte Marianne i sidan. Det var följande dag. I morgontidningen stod annonsen, så fort Börje kom vexlades ringarne, och efter frukosten dracks skålen. Sedan gick hvar och en åt sitt håll, och de nyförlofvade lemnades åt sig sjelfva. Redan med middagståget skulle Börje resa. Han kunde icke längre vara ifrån sitt. Marianne halflåg på sin chäslong och Börje satt framför och red på en stol. Han såg så glad och stark och morgonfrisk ut; de voro riktiga kontraster de två. Han bar allt igenom prägeln af friluftsmenniska: hon var på en gång yppig och kraftlös. Man kunde tänka sig henne ljum och mjuk som ett svandun, men heller aldrig mer, aldrig med bultande lif i sina pulsar, aldrig med styrkans varma färg på sina kinder. Det lyste dock en dämpad glans i hennes ögon nu, när hon låg och såg in i det väderbitna ansigtet.
Gud, var mig nådelig, ty menniskor vilja nedersänka mig; dagliga strida de, och tränga mig. Mine fiender nedersänka mig dagliga ty månge strida emot mig högmodeliga. När jag fruktar mig, så hoppas jag uppå dig. Jag vill prisa Guds ord; på Gud vill jag hoppas, och intet frukta mig. Hvad skulle något kött göra mig? Dagliga strida de emot min ord; alle deras tankar äro, att de må göra mig ondt. De hålla tillhopa, och vakta, och taga vara uppå mina hälar, huru de mina själ gripa måga. Hvad de ondt göra, det är allaredo tillgifvet ([säga de]). Gud störte sådana menniskor neder utan alla nåde. Räkna min flykt; fatta mina tårar uti din lägel; utan tvifvel räknar du dem. Då måste mina fiender tillbakavända. När jag ropar, förmärker jag, att du min Gud äst. Jag vill prisa Guds ord; Herrans ord vill jag prisa. Uppå Gud hoppas jag, och fruktar mig intet; hvad kunna menniskor göra mig? Jag hafver gjort dig löfte, Gud, att jag dig tacka vill. Ty du hafver frälst mina själ ifrå döden, mina fötter ifrå fall; att jag må vandra för Gudi uti de lefvandes ljuse. Ett gyldene klenodium Davids, till att föresjunga, att han icke borto blef, då han för Saul flydde in i kulona. Gud, var mig nådelig, var mig nådelig; ty uppå dig tröstar min själ, och under dina vingars skugga hafver jag tillflykt, tilldess att det onda går öfver. Jag ropar till Gud, den Aldrahögsta; till Gud, den på min jämmer en ända gör. Han sänder af himmelen, och hjelper mig ifrå mina förtryckares försmädelse. Sela. Gud sänder sina godhet och trohet. Jag ligger med mine själ ibland lejon. Menniskors barn äro lågar; deras tänder äro spjut och pilar, och deras tungor skarp svärd. Upphöj dig, Gud, öfver himmelen, och dina äro öfver alla verldena.
Svårligen lärer förändringen kunna beslutas, ulan med bibehållen rätt för dem, sora betala till Kronan, att fortfarande kunna göra det in natura, eller utan tillstånd för dem, som nu betala lill indelningshafvare, att under låga pris få leverera åtminstone någon del af säden till Kronan. Om hon då nödgas emottaga ett större qvantum säd än hittills, så är det gifvet alt hon mäste hålla större och flera magnziner, följaktligen en talrikare betjening än förut, således äfven vidkännas drygare affönings-kostnad. Den andra förlusten skulle uppkomma derigenom, att då Kronan nu icke sällan förlorar på den spanmål hon in natura emottager, d. v. s. måste sälja den under markegången: så skulle detta ännu mera hända, då Kronan nödgades emottaga och föryttra ett större belopp af spanmål. Vidare förekommer att i det ögonblick räntorne skulle ingå lill Kronan, så, och enär hon väl mot de tillkommande räntegifvarne skulle iakttaga samma förhållande som emot dem, hvilka för närvarande till henne betala sina utskylder, nemi. att efterskänka forsellönen, för hvilken hon dock utan tvifvel finge godtgöra räntetagarne, som nu uppbära den ; så blefve detta den tredje förlusten. Hvad räntetagarne beträffar, så är det gifvet, att om de få i ond som i god tid lika inkomster, skall den ersättning, de nu vid det ena tillfället erhålla i det högre försäljningspriset, för den förlust de under motsatta omständigheter göra , vara för framliden förlorad. De Lunde väl icke sägas hafva lidit någon egentlig förlust på förändringen om markegångssätiningen vore tillförlitlig; men hvilken borgen bafve vi derför? Låtom oss dock antaga att så vore, så finnes likväl en annan möjlighet lill förlust, den fruktansvärdaste af alla, den nemi., att om indelta löner upphörde och Kronan i stället betalade contant, sä skulle statsregleringen för dem blifva vid hvarje riksdag beroende på StatsUlsk. och på de majoriteter, som då kunde finnas rådande.
Friherre bjerta, ^reöric, förmodade, at sä snart fraga blefwe om et tillägg, ffulle, enligt Riksvags-Ordningen, mälet aterförwisastilUtstottet. Herr Lilverstolps, Lustaf ^krabam, trodde, at om en Embetsman, sedan Fienden infallit i Landet, utfärdade befallningar til åtlydnad af Fiendens bud, borde sadant åtminstone ej kunna ske i hans förra Äfwerherres namn. Efter någon kort öfwerlaggning frägade Herr Grefwen och Landtmarskalken om Ridderstapet och Adeln ansage de nu gjorde anmärkningar för det närwarande hindra antagandet af Utffottets Förslag, och Förflagec af detta stal böra arer-remitteiss? Ropades Ja. Frihcrre^lannerkeim Utbad sig fä erindra, at wid den projcAerzcle och de öfrige l^cxpectlve Standen meddelce nya ttLäuÄionsn af answar righets-lagen för Lancn-Fullmägtige, uti 8 §-kommit af förseende inflyta orden: genom stuten Votering, hwilken händelse, nemligen af fluren Votering, icke singe emot det tydliga stadgandet i 66 tz. Riksdags-Ordningen äga rum. Efter medgifwande, at ^w.-Utffctrec likwa! lil de nämnde ords införande haft full anledning af de utdrag ur InLtmÄioneu för L<-lNL0- Fullmägtige, som bsifwit detsamma meddelte, uplaste Friherre ^l-ziiuerbeim fluter af nämnde §. af RiksdagS-Ordningen, samt hemställde, om icke de nyp anförde orden uti AnswarigHers-Lagen borde i följe häraf aldeles urgä, och VM Den 22 Maks. yvz den delen af meningen, hwaruti desse orden förut befunnits, undfå följande lydelse: eller utan at hwar och en til krotocollet kunnat pä sätt 66 Z. af Riksdags-Grdnmgen föreskrifwer, yttra sin mening m. m.
Men det mått, hvarmed I maten hvarandra, det fattar jag ej än i dag! » Jag svarade, förvånad öfver detta erkännande: » D u, som började din nattliga vandring, innan någon af oss var till, har du ej ännu lärt, att de mått, hvarmed vi mäta hvarandra heta hat och kärlek, afund och misstro, och att de ofta fela? » Jag fick intet svar på min fråga; den gamle tycktes ej ha förstått. Kanhända hade han ej heller fattat mina öfriga förklaringar? Nå ja, hur hade jag också kunnat tro något sådant. — För att upplysa en måne duger det ju ej med mindre än att vara sol! — Ur notisboken. Inga ändringar i gift kvinnas äganderätt vill lagutskottet vara med om. Det liar afstyrkt sä väl grefve Hamiltons och hr Höjers som hr JST. Hansons i Berga motioner härutinnan. * En, svensk kompositris. Den för Iduns läsarinnor välbekanta framstående orgelspelerskan, domkyrkoorganisten Elfrida Andrée i Göteborg, — som senast komponerat den fina » julstämningen » i vårt julnummer — har nyligen fullbordat en omfångsrik komposition, en symfoni, som af den stora förläggarefirman Augener &amp; komp. i London antagits till införlifvande i det periodvis utkommande verket » Cecilia », en samling af nutidens förnämsta orgelkompositioner, hvilken sprides öfver hela världen. * D U N " Kyske tsaren och kvinnofrågan. Inför ryska riksrådet har fråga varit om stiftandet af en särskild medicinsk högskola för kvinnor. Af riksrå- dets 37 medlemmar voro alla för förslaget utom den heliga synodens generalprokurator Pobiendonostzefi, som icke ville gå längre än att tillåta en vidgad utbildning af barnmorskor och studerade kvinnliga fältskärer. När frågan kom fram till tsaren, stadfäste han Pobiedonostzeffs utlalande, då denne bearbetat honom genom att sjunga den gamla visan, om att medicinens studium förde kvinnorna till materialism, ateism och nihilism, förstörde familjelifvet etc. Saken anses emellertid, ehuru uppskjuten, icke förlorad, då intresset för högskolan är ytterst lifligt äfven inom de högsta kretsarne. K.
Man skall dessutom med förundran erfara, att alla dessa kanoner äro mer och mindre olika till tyngd, ammunition, sigteu, tappar och tappafstånd och kunna ej läggas i hvarandras lavetter, ej heller begagna hvarandras skjuttabeller. Samma olikheter i konstruktionen visas af de mindre pjecerna. Fältartilleriets kanoner äro till tyngd, tappar, sigten, skott-tabeller och ammunition olika Flottans landstignings-kanoner, och dessa sednare äro olika vid Stockholms och Carlskrona station. Flottan eger, utom förutnämnde 7-tnms bombkanoner, äfven 3 å 4 modeller af 60 pund. bombkanoner, fyra modeller af 30-pund och fyra modeller af 24-pund. kanoner. Alla dessa 8 å 9 st. modeller af bombkahouer, 8 modeller 30- å 24-pundiga kulkanoner och minst sex modeller af 6- och 12-pundiga äro konstruerade efter 1831. Utom alla dessa nya finnas dessutom diverse 36-, 24- etc. pund. kanoner af alla storlekar och konstruktioner i bruk. Det ena örlogsfartygct är bestyckadt med 72 pund. bombkanoner och 30- å 36-puud. kulkanoner, det andra med 60-pund. och 24-pund. Hvarken liuieskeppen sins emellan, ej heller fregatterna, hafva samma sarts bestyckning. Våra fästningars bestyckning gifva ej vika för Den 26 November f. m. 421 vår flotta i fråga orri olika konstruktioner och mångfald af kanoner. Se vi till, huru Arméens och Flottans handvapen äro beskaffade, så finna vi lika stora skillnader. Vi ega tappgevär, tappstudsare, uprefflade gamla gevär, kammarladdningsgévär och Miniégevär; arn munitionen till dessa är äfven mer och mindre olika.
Jag har äfven fått af honom flere bref, af hvilka jag skall upläsa ett, deri han i allo gillar mina kalkyler. Han har haft godheten genomgå mina beräkningar, och jag är glad att säga det han gillade dem. De kalkyler, jag upgjort för jernvägens underhållande och drift, qvadrera ungefärligen med hans, och jag har kommit till en siffra för jernvägens reparation, betydligt lägre än Frih. Klinkowslröms. Serskildt har denne Hr Slayward i bref gifvit mig svar på den frågan, huruvida kanaler eller jernvägar vöre att föredraga. Han har sagt, att icke allenast i eli så hardt klimat som Amerikas, eller Sveriges, utan äfven i ett långt sydligare är han öfvertygad, att jernvägarne fullkomligt uttränga kanalerna. Han citerar bland annat ett exempel från norra Amerika, huruledes på begge sidorna om en kanal jernvägar äro anlagde, och att jernvägarne bära sig, men kanalen icke. Jag tror följaktligen, alt man kan draga andra slutsatser af de upläsla siffertalen, än Frih. Klinkowström har gjort. Alt vidare lala om jernvägarnes nödvändighet för vårt land, Mine Hrr, tror jag vara öfverflödigt, och jag skulle verkligen mycket irra mig på sinnesstämningen hos delta Stånds ledamöter, om de icke redan inom sig hade afgjort frågan. Jag får derföre ännu en gång vördsamt anhålla om bifall till den nu föredragna punkten. Några ledamöter hördes åter ropa på propos. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Efter allt hvad som blifvit yttradt i denna fråga anser jag mig icke böra säga något vidare, ehuru jag visserligen kunde hafva invändningar att göra Den 27 Augusti e. m. 479 emot Frih. Palmstjernas framställningar i ämnet, mett det skulle uptaga allt för lång tid, hvarföre jag afslår derifrån, instämmer i den propos. som af Gr. Hamilton blifvit begärd och önskar att Ii. o. Ad. malle göra på samma sätt. Frih. Fleetwood, Garl Gustaf: Jag skulle hafva afslått från ordet om jag icke fått höra att 2:ne
När jag ömmar för Brul sägares förlägenhet, kan jag ej glömma Bankens. I den förra har Banken ingen del. Bankens äligger mig at efter förmäga afböja. Och när Bruksägare finna swärigbet wid at bliftva af med fil jern, hwilken Utsigt företer sig icke dä för Banquen wid försäljandet af sin jernpant, säsom kanste til sint ensam jernägare. Glömmom ej eller lavad Kongl. Masit uti desi tryckta nädiga proposition af den s sistl. Junii framstält, " at alla Fi"nancewerkets delar äro i känbarasie matto för"swagade och ffulle icke stä at äteruphjelpa, om "ej wart representativa mynt bibehalles wid det "redbara wärde, relativt til det klingande, bwar"til det genom realisationen blifwit försatt." I öfrigt saknas ännu bewis, huruwida Banco-Fullmägtige blifwit öfwer frägan hörde. Om det ej stedt, wägar jag hemställa, om icke det, sa högst nödigt i sä betpdlige frågor, bör ste igenom Baneo-Utstottet. Jag tilstyrker fördenstull det, och om nägot af första punkten stulle kunna bewiljas, det aldrig mätte ste med andra wilkor än de ofwannämde. Skulle äter allt detta mot förmodan misihaga nägon, sa är jag ända inom mig sjelf tilfredsstäld af llixi et sLlvsvi, nöjd at af efterwerlden dömmas om jag härutinnan meni wäl eller illa, och om jag 2O0 Deu 15 Iulir, ej för Riksens Ständer sjelfwe sökt afböja ledsamma följder af deras för 111 är sedan ät Banco-werket gifna garamie. Herr Silverstolpe, 6>.i8tLk ^brabam, förbehöll sig at fä anföra en och annan omständighet, hwilken han ät nägre af BancoUtffottets Ledamöter förbundit sig at i Ständets Plenum anmäla.
Maj:t för merberörde angelägenhets afslutnnde utaf handelsoch sjofarts-fondens tillgångar till guvernörs-embetets disposition anvisat en ytterligare summa af 17,200 spanska daler; att, sedan häraf vidare utbetalts ersättning för i65 slafvar samt den utsatte preskriplions-tiden, inom hvilken alla slafvar, som utöfver delta antal möjligen kunde finnas å ön, borde till värdering och friköpande anmäles, med; den g Oktober sistlidet år tilländagålt, utan alt någon så beskaffad anmälan egt rum, hade genom en samma dag afguvernören utfärdad kungörelse slafveriet förklarats för alltid afskaffadt å S:t Barthelemy; ali, enligt de från guvenörs-embetet inkomna uppgifter samt värderingsoch qvitteringsslitor, värdgringssumman för hela det f» iköpta slaf-antalet, 5a3 personer, uppgått till 4.7,r58 spanska daler, hvaraf dock egarne eftergi fv i t 1 14 daler, så all endast 4j>°44 spanska daler bebifl för ändamålet utbetalas, hvaremot såsom utgift tillkommit beloppet af värderingskommilteens omkostnader, i56 sp. daler, samt att, enär slafvarnes egna bidrag, tillsammans belöpande sig till 2,364 sp. daler, blifvit afsatte lill en fond för understödjande af sådane frigjorda fattigaslafvar, hvilkabefunnits af sjukdom eller orkeslöshet oförmögne att sig försörja, statens upppoffring för till väga-bringande af slafveriets afskaffande på ön alltså utgjorde 47.200 sp. daler, eller jemnt det belopp, som å handelsoch sjöfarts-fonden blifvit för ändamålet förskottsvis anvisadt; och har Kongl. Maj:t nu slutligen till Rikets Ständer öfverlen näs. 6 Stais-Utskottens Utlåtande, N:o {78. alt bestämma, huruledes handelsoch sjöfarts-fonden, som för omförmälde summas tillhandahållande i London fått vidkännas en utgift i Svenskt häskö af i 19,760 r:dr 19 sk., må för detla förskott erhålla ersättning.
Med tillkännagifvande, alt Hr Hedenstjerna, Wilh. begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från sin befattning såsom ledamot 188 Den 28 December f. m. i Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. ifrån d. 2 nästkommande Januari, anmodade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm. Hrr Elektorer, att sammanträda till val af en ledamot i nämnde Utsk. under Hr Hedenstjernas frånvaro och af en Suppleant i Exp.Utsk., i st. för Hr Printzencreutz, som i sista plenum afsagt sig sådan befattning. Hr Granfelt, Adolf Fredr., upläste så lydande motion: I vår lagstiftning ora förhållande mellan husbönder och tjenare qvarstår ännu ett stadgande, som, enl. min öfvertygelse, icke blott på det högsta strider emot rättvisans och humanitetens fordringar, utan äfven snarare motverkar än främjar det dermed åsyftade ändamål, — jag menar det stadgande, hvarigenom husbonde berättigas att, medelst s. k. husaga, söka förmå tjenstehjon till upfyllande af dess åligganden. Då emedlertid de särskilde motioner, som vid sista riksdag inom så val. R. o. Ad. som BondeSt. väcktes om afskaffande af en sådan rättighet, icke rönte framgång, skulle det måhända kunna synas som om tiden ännu icke vore inne att ifrågasätta någon lagförändring härutinnan; men sedan det omnämnda stadgandet, hvilket Lagkomiléen i dess förslag till civil lag af år 1826 bibehållit, deremot blifvit i Lagberedningens nyligen från trycket utkomna förslag till Handelsbalk, utan skiljaktighet bland Beredningens ledamöter, uteslutet, tvekar jag ieke att till förnyad öfverläggning hos R. St. framställa detta ämne, hvarom motiverna till sistnämnda förslag innehålla ett yttrande, som det torde tillåtas mig att här ordagrant anföra, så lydande: ”Då lagen tillerkänner husbonden en sådan rättighet, (att aga tjenaren) gör den sig, i Beredningens tanke, skyldig till en oriktig eller åtminstone alli för ensididig upfattning af närvar, förhållande mellan husbönder och tjenare.
Kon^I. 5luj:t luter liiirjemte meddelu llilmt.8 8lunde>8 8tut8-I7l8l,ott do till körevurunde kruAS liörunde IiundlinAgr oell iorkdiiver 8trrt8-IIt8liottet med ull Xon^l. 5>i,d oell 5ime.8t viil^eväAen. klulum o t 8ujn:>. 086^k 5. ^.vd/«!A' rr/ /'/o^oeo/Zet ö/ve/- /ddanve-^/v^nde», Fd//o/ m/o,- de/r 2 -Ve/de^dx^ 1844. l^ärvnrande: kluu? klxeellenee 4n8titi!L-8tot8-^Iini5t6rn Herr IHilmrre 6r///en/«ro^ kluris Ilxcelleiree 8tat8-Wm8tern kor Iltrilie8 Xrendenu, Herr kdilierre //rre, 8t3t8-kLden: Hr/rr«?ns, ldilmrre 5/ae/ von Ho^sttrn, Mnnk/re, kVilierre I^er/ron, brilrerre A/orden/a^, FiV/vevs/o/^e, Ilmi'?», 1'rikerre ^/^enArana/. Oe^ar - kong/. 7V5o 55. 17 De^artemeitts-LRefen, 8tats-kLdet Mt/rL/rs utlästs Rärefter til! jnsterin», ett, i enligliet med Loir»!. Naj:ts lien 25 kekrnari näStlidne är meddeldte beslut, utsatt förslag till kongl. Ns^-ts
Att nedsättning derigenom skulle komma att aga rum, är för mig så ty7 d 1 i g t, att jag icke begriper, huru någon kan vilja försvara motsatsen. Om alla eller de fleste af de 5 årens markegångspris äro under det gångbara, så måste medeltalet af dessa 5 årens markegångspris vara lägre än medeltalet af deras gångbara pris. Men jag vill medgifva, att räntegifvare!! beliöfver 64 H. 5 66 Den i Mars e. m. lindring, om ock på räntetagarens bekostnad. Jag har ej talat bestämt om någon annan markegång än i Skåne, och der, åtminstone i Malmöhus Län, har, så vidt jag erinrar mig, blott ett enda år handt, att markegången varit högre än de gångbara prisen. Den strid, som hittills understundom ägt rum emellan räntegifvare och räntetagare om sädens godhet eller om lösningspriset, skulle hädanefter blifva om markegångsprisens bestämmande, enär de kommo att blifva af mera vigt, än förr, och jag hemställer, hvad man vunnit dermed, alt en strid upphörde, när en annan derigenom upp-, stod. Då första Betänkandet blifvit återremittefadt, och det således derigenom är förkastadt, hemställer jag, huruvida detsamma nu mera kan blifva föremål för någon öfverläggning eller beslut. Herr Hjerta: Att forsta Betänkandet kan blifva föremål för Ridderskapets och Adelns behandling, kan icke bestridas; men huruvida det bör blifva del, deruti kan jag ej instämma med Grefve von Fersen och de Öfrige, som önskat det, emedan Ståndets rättighet, att helt enkelt afslå det nu föredragna Utlåtandet, icke bör afskäras. Jag hoppas dock, att intetdera skall komma i fråga, utan att sistnämnde Utlåtande varder bifallit, och det utan den förändring Grefve von Fersen föreslagit. I 3:dje punkten har redan räntegifvaren fått sig tillagd Den i Mars e. m. 67 den fördel, att, då han så för godt finner, lefverera in natura, och någon deremot svarande uppoffring måste väl drabba räntegifvaren, helst räntetagaren i sådant fall sjelf får besörja om transporten.
Ser man sig omkring i våra skolor i städerna hvad finna vi? en torr undervisning, lemnad hufvudsakligen de första åren genom katekesen utan något verkligt lifgifvande af de andliga elementen, hvilka i så fullt mått finnas tillgängliga och så lätt kunna framkallas under de unga åren. Ser man sig omkring på landet, samma förhållanden möta der blicken; alltid katekesen med sin hårda, föga själslyftande, långdragna förklaring, enkom skapad att anstränga minnet, men föga utveckla hjertat. Skall det så för evigt förblifva? Skall det ej en gång blifva tid att ändra detta och sätta i dess ställe något annat, som säkrare bidrager till det stora mål, hvaråt man här borde syfta. Bedan länge har man yrkat på en förändring häruti, och för mig finnes icke något skäl, hvarföre man icke nu skulle kunna tillvägabringa densamma. Den förra LiiroverksKomitéens åsigter äro, enligt min tanka, fullkomligt riktiga i afs:de på en förändring rörande kristendomsundervisningen i våra skolor. Den föreslår, att en kortare, mera lättfattlig lärobok för kristendomsundervisningen måtte utarbetas, intagande LillKatekesen, utan förändring, med förklaringar, ej framstälda i frågor och svar. Detta för de första klasserna, hvilka äfven skulle inlära vackra psalmer och den historiska delen af vår kristna läras utveckling; i de öfre klasserna skulle N. Testamentet och Bibeln jemte åtföljande förklaring behandlas. Kristendomen skulle på detta vis blifva, hvad den borde varn, grunden för all själsutveckling i skolan, och, sfi att säga, ifrån den första till den sista klassen genomtränga undervisningen deruti. Läraren, i st. f. att blifva en formell frågare, skulle tvingas att blifva en andlig förklarare, och barnet och ynglingen förmås att öpna sin själ för Kristi rena och vackra sanningar, ej blott minnet, såsom nu är fället. Hela skolgången skulle då blifva en värdig utveckling till den tidpunkt, då den vigtiga beredningen till H. Nattvard inträffar, och en god själasörjare med mera fördel, än nu sker, kunna använda tiden härtill. På landet framstå olägenheterna af nuv:de första kristendomsundervisningen skarpast och mest olycksbringande.