Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
HofCanzlers - Expedition , Universiteterna och Kongl. Bibliotheket kunde jemväl härigenom,' om jag icke misstager mig, komma att få öfverflödigt många exemplar af samma bok. Med dessa starka hinder för verkliga Böckers kringspridande, finner jag icke förenadt några säkerhetsmått mot Dagblad, som utomlands utkomma på vårt språk och sändas till prenumeranter med Posten. Sådane finnas, efter hvad jag med visshet känner. Står röka detta uti ett alldeles stridigt förhållande mot hela det öfriga Lagförslaget ? Jag erkänner gerna beliofvet af en skarp upsigt öfver utspridandet af Böcker , utomlands tryckta på Svenska språketTillkomne utom Lagen böra de också stå utom densamma, intill dess deras lagenlighet blifvit pröfvad af en Am* tqritei'* Jag förenäs mig derföre med Heil Bil. lili tonslit» Uiskls Memorial Nio 5i. Cederschjålds förslag i detta afseende. Den 5o September. Af Herr Cederschjöld: Då jag i Expeditionen nu finner åtskilliga af Utskottet upgjorda förslag ställde under en särskilt Rubrik af Partiela och inbördes oberoende förslag; så nödgas jag reservera mig emot denna fördelning, såsom varande tillkommen ulan något af Utskottet fattadt beslut. Härtill finner jag mig så mycket mer föranlåten , som under denna titel just blifvit upstallde några af de vasendtligaste garantier och correctiv för Tryckfrihetsmålens öfverlemnande åt de vanliga Dorastolarne: t. ex» att Tryckfrihets-Comitén skulle horas och Do/nstolarnes Öfverläggningar vara offentliga, Genom denna mot våra vanliga former tillkomna fördelning, skulla en möjlighet beredas, dels för Stånden och dels för Konungen , att rubba hela systemets sammanhang, och att stympa det kanhända vigtigaste af alla Lagförslag. Och derigenom skulle kunna hända, att man slutligen erhölle en Grundlag, som vore utmärkt af betydliga utaf Ständerna gjorda Concessioner; men uti hvilken de betingade vilkoret» icke blefve till finnandes. STOCKHOLM. Elmeus och Granbergs Tryckeri, 1829. — tiontin.
Utskottet har äfven i detta ämne hört Banko-Fullmäktige, hvilka, i följd deraf, till Utskottet öfverlemnat så väl förvaltarens af Tumba bruk, som Tryckeri-föreståndarens i Banken infordrade yttranden, deruti de begge, på anförda grunder, förklarat att, då det af Grefve Sparre tillstyrkta sedel-mynt, enligt de uppgifter han i afseende å tillverkningen deraf meddelat, icke kunde anses innebära ökad säkerhet mot eftcrgöring eller förfalskning, hans förslag icke för t j enade afseende; hvarjemte Fullmäktige, för egen del, anfört, att, enär förslaget icke åtföljdes af prof på det papper, soin till de nya sedlarne skulle begagna*, utan allenast af förenämnde till Utskottet aflemnadc prof-ritning, hvilken dock icke vöre af beskaffenhet att förändringens större eller mindre ändamålsenlighet i sin helhet kunde deraf bedömas, samt Grefve Sparre ej eller på annat sätt visat att förändringen skulle ega det värde oell den användbarhet, lian förmenat densamma komma att medföra, Fullmäktige, instämmande uti hvad Tumba Bruksförvaltare och Bankens Tryckeri-föreståndare yttrat, tillstyrkte att ifrågavarande förslag, i sitt närvarande ofullständiga skick, ej må till vidare åtgärd föranleda. På. grund af hvad sålunda förekommit, och då motionären, som redan vid början af nästlidne vår härifrån afre te till utrikes ort, allt sedermera icke hos Utskottet sig anmält, för att vidare utveckla och fullständiga sitt förslag .till sedel-myntets förbättring, har Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att någon åtgärd i anledning af motionen vidtaga. Stockholm den 0 November 1854. BankoUtskottets MemorialS:o 77. 3 Ank. till Eap.-Utsk. dea 7 No v., 1864, kl. 1 cra. Memorial, med forsin" till föreskrifter, motsvarande irsta artikeln i nu gällande Bankoreglemente.
'Den 9 Julli. inkomster, allesammans omständeligen uppgifne utk Stats-UtstottctS efwan aberopade Berättelse af den ro Junii, hwartill dock kommer 48 Z R:dr 4b si. 8 r:st. i Hemmans-Räntor, som utom Stat warit ansiagen i afräkning pa Aflöningcn för Strömsholms Slotts Betjening; men nu tillfallit StatSWe. ket, sedan, efter förändringen med Stuteri-Inrättningen och Strömsholms Kungsgårds bort-arrenderande. de ftrstlldre förmaner upphört, som Slotts - Betjeningen deraf irnchait, och hwarföre Kongl. Maj-t blifwit söranlattn att, för denne till minsta möjliga Personale mstränlta Betjening, samt Slottets underhäll, i Näder fastställa en n» Stat, hwilken ibland de till Första Hufwud-Tuuln hörande utgifter är upptagen. 2:0 StatS - Weckets, enligt 60 §. RegeringsFormen, i egenffap af Bewillning tillegnade TrillPostChartä-Sigillatä-och Branowins-branningsmedel, arv blott antecknade inom Colulnn, sadane, som de uti lZio arS Riks-Stat äro upptagne, till desi Riksens Höglofl. Ständer sia yttrat, om, och hwilka förändringar deruti kunna äga rum. z:o Stats - Werkels Utgifter, bestämde genom igro ars Riks-Stat hafwa blifwit tillörtc pa följande Hufwud-Tirlar, ncml.
vattenstänket från fontänen, innan den öfver» Vi få sälta Harald i ordentlig lära, » lemnade parken åt lustresande stadsbor, sade min man en dag, då gossen räckte hvilka på årets första varma sommarqväll mig en vackert arbetad eldtång. ej hade råd att gå till hvila samtidigt med Hvad tjenar det till att upprepa alla de fogelverlden. enfaldiga, kortsynta saker, som en fördomsFrån en flock ifrigt pratande menniskor full ung mor kan komma med i en sådan skilde sig plötsligt en fru och kom bort till stund? Nog af, alt det lyckades för min oss. Vi kände henne båda, utan alt derädle, storsinte man, att genom klara exemför kunna räkna oss till hennes närmare pel ur vårt eget umgängeslif visa, att en bekanta. Vi gjorde plats åt henne bredvid yngling eller flicka, tillhörande en upplyst, oss på soffan, då det var tydligt, att hon sedlig familj, löper mindre fara att påverville tala med någon af oss. kas af råheten i de okunnigare klasserna, » Kan Ave tänka hvad min Nora vill bli? » än att förderfvas i sådana lag, der en falsk frågade hon utan vidare omsvep och tonen bildning gömmer sedeslöshet och ruttenhet. röjde, att hon gjorde mig ansvarig för dotSedan jag en gång fått min blick öppnad terns val af lifsgerning. för sanningen, insåg jag lätt, att min mo» Barnsköterska? » gissade fru Haraldson derskärlek innehållit en otillbörlig portion sjelfviskhet och högfärd och jag kastade med största lugn. Modern formligen hoppade till vid ordet. alla dumma, flärdfulla framlidsdrömmar » Ja — är det ej en skandal! Nora, som öfver bord. Herre Gud, så det lättade! genomgått högre elementarläroverket, läst, Sedan Harald fått frihet alt följa sina Gud vet hur många språk, spelat, ritat — anlag, blef äfven boklig kunskap honom och så vill hon nu lära barnavård för att kär, så att han med ifver begagnade sig af komma ut och tje —. » Frun försökte ett aftonskolorna. Hans läromästare på verkskratt, men det slog om till en snyflning.
Jag tror således att, såsom Utsk. föreslagit, återköpande af arfvejord bör tillåtas endast då, när den är såld utom börden, men att, om den öfverlåtes till en slägting, en annan dylik icke bör äga rätt att anställa bördstalan. Det kan icke Stå tillsammans med institutionens grund, och skulle endast leda till ytterligare splittring af jorden, hvarföre ändå tillräckliga bemödanden göras. Många röster påkalla nemi. obegränsad styckning af jorden; men medgifves detta, så bör å andra sidan äfven medgifvas någon möjlighet af sammanhållning. Hr Cederschiöld har sagt, att grunden för bördsrätten vore arfsrätten. Jag tror det icke. Bördsrätten följer ett helt annat system än arfsrätten. I fråga om börd fästes afseende på hvarifrån jorden är Utgången, hvilket icke är fallet med arfsrätten. Vi veta dessutom att bördsrätten redan är inskränkt till vissa led: arfsrätten deremot är oinskränkt. Den tvetydighet, som Hr Cederschiöld sagt skola förefinnas, tror jag icke äger rum. Han har förmodligen icke observerat, att det är blott Esta mom:t af § 3 som är förändradt, men de sednare mom. af samma § stå oförändrade qvar, och således förefinnas icke de olägenheter han i detta afseende anmärkt. Jag vågar således, både ur synpunkten af bördsrättens bibehållande, men isynnerhet med afseende å den utvidgade testaments-ratten, vördsamt anhålla om bifall till Utsk:s Betänk. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr. Adolf Oscar: Om testamentsrättens utvidgning, på sätt Utsk. föreslagit, redan blifvit s Den 3 Juni. af E. St:r bifallen och af K. M. i lag fastställd, så skulle måhända äfven jag instämma i Gr. Sparres yttrande. Så är emellertid icke nu förhållandet, och osäkert kan vara, huru dermed går. Utsk. har icke satt dessa båda frågor i något oskiljaktigt sammanhang. Det låter således ganska väl tänka sig, att den ena går igenom och den andra blir afslagen; hvarföre jag anhåller att få yttra de betänkligheter, som jag anser möta för att nu obetingadt antaga Utsk:s förslag.
De fleste talare hafva instämt deruti, att ändamålet med skrå-författningarnes afskaffande eller inskränkning skulle åsyfta en ökad production, hvilken åter blott genom fullkomlig frihet i näringar skulle stå att vinna. Må det, i anledning häraf, tillåtas mig fästa Höglofl, Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en omständighet, som torde förtjena att komma i betragtamfo Frankrike# erfarna - |oo Den i5 Februarii, het under de sisiförllutne ?>o åren torde i många fall kunna jendöras med den erfarenhet, andra länder under tre .-ekler förvärfvat. Äfvenså har Frankrike under nämnde epok genomgått en fullständig kurs , hvad näringsfriheten beträffar. Strax efter revolutionen afgjordes det, att alla handteringar, alla näringar skulle vara fria; men man fann snart att intet der. nied uträttades; ty det är ej nog att hafva frihet att tillverka, man måste äfven hinna tillverka; och denna kunskap var just det som då saknades. I följd häraf beslöt National-Conventet att söka utsprida alla de kunskaper, som äro oumgängelige för näringarne, och utan hvilka all frihet i deras idkande är öfverflödig. Om man tillstyrkte Näringsfrihetens införande i Konungarikena de båda Sicilierna, Portugal eller Spanien, tror jag ändock att produetionen i dessa lander skulle slå på samina punct som nu, ty de så högst nödvändige kunskaperne saknades. Jag nämner detta blott för att visa, att förhållandet hos oss är i vissa fäll enhanda. Alla våra uppfostringsanstalter äro grundade i eller härleda sig ifrån den tid, då vi saknade ämnen till Embetsman, snart sagt i alla grenar och då vi till och med måste införskrifva Borgmästare från Lybeck Vi hafva sedermera ej gjort något hufvudsakeligt för konstflitens för_ kofran, och de anstalter vi äga för bildandet af åtskilliga Närings-idkare, äro inga, eller högst få. Också saknas i de flesta fall all slags konstfärdighet; och om något spår till en sådan färdighet någonstädes skulle visa sig, är den visserligen ej genom undervisnings-anstalter för - Den 15 Februarii.
För att undvika den besvärliga hanteringen med små poster som levereras, föreslår jag att uppbörden skall ske sockenvis eller i större poster. En gång om året kunde hållas auktion i sockenstugan på poster om 10 - 12 lispund, då spekulanter kunde anmäla sig. På detta sätt stannar förtjänsten inom socknen. Den som åtar sig leveransen kan antingen själv tillverka eller köpa upp av andra. Då skulle allmogens misstänksamhet att herrarna och uppbördsmännen trissade upp priset för egen räkning försvinna. För att undvika långa transporter bör man ha insamlingsställen på flera ställen i länet. Helst skulle en lada efter den tryckta beskrivningen byggas i varje stad, men då vedtillgången kan vara dålig i städerna, är det kanske lämpligare att bygga vid gästgivargårdar, kvarnar, kyrkor eller allmänna vilställen. Att mångfaldiga hinder kommer att uppstå vid införandet av denna nya näringsgren är jag övertygad om, då gamla fördomar, tröghet och okunnighet skall besegras. Men då vi nu är gynnade av regering och alla upplysta sanna patrioter hoppas jag mina bemödanden skall lyckas. Det skulle underlätta om i varje socken fanns en kommitte av 4 personer, med kyrkoherden eller annan ståndsperson i spetsen som bevakade verksamheten och kom med förslag till förbättringar. Dessa skulle informera en länskommitté under ledning av landshövdingen, som håller 2 sammanträden om året och där jag inställer mig. Om dessa min förslag förtjäna något anseende och kommer att understödjas av landshövdingen och deputerade, skall det uppmuntra mig att använda mitt yttersta bemödande att gagna detta län med den erfarenhet jag förvärvat. Staby den 13 mars 1813. C S EDMAN. Förteckning över nödvändiga kärl till en salpetersjuderipanna. Kungörelse angående huspredikanters tjänstgöring. Stockholm den 17 mars 1813 Prästståndet har vid senaste riksdag klagat över brist på yngre präster till församlingarna. De anhåller därför att någon författning i möjligaste mån inskränkte antalet huspredikanter och ålade dem verklig tjänstgöring i församlingarna. Den präst som inte på 3 månader vistas hos den som kallat honom utan att hos konsistoriet anmält skäl därtill, skall vara förbunden att ingå i den tjänstgöring som konsistoriet ålägger honom. Detta skall församlingarna sig efterrätta. Kungörelse angående trossens förändring vid armén. Stockholm den 9 april 1813.
Fabriksarbetarlie åter skynda med en sadan fart hem till sig, att det nästan ser ut, som skulle en mystisk centrifugalkraft från den ännu knappt afstaniiade mekanismen därinne hafva slungat dem ut, livar &amp; t sitt hall. Nigot. efter den öfriga sliaran träder en man med raska, taktfasta steg ilt ur byggningen. Med en ungdoinligt Iiurtig rörelse rycker iian upp sinn breda axlar och knäpper kavajen bättre tillsainman för att skydda sig mot den bitande rioveinberblksten. Det är ingen vanl ' ig fabriksarbetare, det ser du strax, shval på h&amp;llningeil som på dräkten; det ar ~inastarn)), den ende teoretiskt bildade, inen ofta Iiårdast anstrangde af alla arbetarne. Han viker af inåt några trånga gator och staniiar vid ett Iiiis med rundbågsfönster och bred trappuppgång, of vanför Iivilken i förgyllda bokst afver läses: Bölnehzis. I vestibulen ar ett viinniel af inaiiiiiskor, af livilka många tyckas ha ytterst svart att besluta sig för, hvart de egentligen skola taga vä- gen; en vaktmiistare manar godinodjgt leende p&amp; de tveksainma, och de skinnklädda dörrarna glappa ouppliörligt och ljudlöst upp och igen, inedan igeiikäiiiiande leenden och nickningar ntbytas. Vid intriidet i salen möter oss ett intensivt, ehuru flämtande ljus, och en Iiet, för. ömtåliga sinnen kvaljande atinosfeï af gas, ull, fukt, läder och mänsklig iitdiinstiiing i förening. F %faiigt skall du se dig om efter några ari-. stokratiska anleten på åhörarbankarna. Har finnes visserligen en och annan, som synes tillhöra den burgnare s. k. medelklassen, men äfven dessa iiro tunnsådda nog; för öfrigt är anditoriet rekryteradt ur handt verkarnes och arbetarnes djupa led.
Att för Rikets församlade Ständer Regeringen sannolikt framlägger till antagande 1860 års Kommitté-förslag, angående baukväsend t och förändrad organisation af bank-anstalterna, och alltså för den enskilda representanten för närvarande rörande detta ämne är mindre att tillgöra, Rikets Ständer, med afseende derpå, att ett ändamålsenligt bankoch kreditväsende icke kan framkallas med mindre än att ett klokt beräknadt inhemskt stats-kreditsystem uppstår; med betraktandet af den för landet förderfliga utländska statsskulden, som i och för jern vägsföretagen nu bör upphöra af många skäl, men synnerligen derför, att rikets gäld bör ställas i den form, att den grundlägger vårt kreditväsende och ökar rörelsekapitalet, som nu mera än någonsin behöfver tillskott (då de årligen utgående räntorna på våra utländska lån oupphörligt minska det); med betraktande deraf att fortgången af värt beslutade jernvägsföretag, som för vår industri och vårt land numera är en lifssak, bör be fordras, — att Rikets Ständer måtte besluta: a) alt utländska lån för jernvägs-byggnadernas fortgång må för när varande icke ifrågakomma; b) att ett inhemskt statslån å 30 å 50 millioner R;dr, efter behof skall upptagas i ändamål, att dermed betäcka kostnaderna intill nästa riksdag för våra så kallade stambanor och tjena till låne-understöd för enskilda företag i denna rigtning, till det afseende de må förtjena det, att Motioner hos Riddersleapel och, Adeln 1862. N:o 3b. 83 successivt, i mån af bebof, upplånas. Och skulle obligationerna stallas i sådana mindre valörer, anda till 100 R:dr, att de blifva föremål för allmänhetens åtrå och behof, och hållas den tillhanda vid postkontoren, landtränterierna och hos Kronofogdarne med 4 proc. ränta och 1 proc. amortering och försäljas med kapital-rabatt efter omständigheterna, hvarföröfrigt de borde af Riksgälds-kontoret hållas i kurs genom dertill anvisade anslag. Och borde af tullmedlen anvisas erforderliga belopp för den årliga räntans och amorteringens bestridande.
Stockholm den 11 November 1865. C. F. Ridderstad. Af Herr Ridderstad, C. F., om Uppdrag till Riksbankens Styrelse dels att vid insättningar m. m. emottaga enskilda bankers sedlar, dels att för dessa banker öppna tillfälle att på Riksbanken öfverföra sina vexlingskassor, dels ock att emottaga och expediera de enskilda bankernas postremissvexlar. Privatbankssedlarne äro helt och hållet föi troendepapper. Under årens lopp hafva emellertid förtroendet till dessa papper vuxit till den styrka, att numera ingen betviflar deras soliditet. Dessa papper förtjena äfven fullt förtroende. Under en tidrymd af 35 år eller en tid räknad från den 14 Oktober 1830, då den första Svenska privatbank, den i Ystad, uppstod och intill denna dag, då ett betydande antal sådana banker förefinnas, uppgående inom en del provinser till två, tre å fyra, hafva dessa banker icke ett enda ögonblick svikit uppfyllandet af sina förbindelser, utan deras papper städse häfdat sitt värde. Dessa papper utgöra i närvarande stund också vår inhemska marknads väsendtligaste och förnämligaste omsättningsmedel. I den allmänna rörelsen cirkulerar öfverhufvud nära nog uteslutande sagda papper. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 55. 131 Men icke dessmindre stänger likväl Riksbanken fortfarande sin lucka derför. Förefinnes likväl några verkliga talande skäl derför? Jag kan ej upptäcka några. Skadar det icke snarare? Derom är jag öfvertygad. Det är skadligt för Riksbanken, sorn, bland många uppgifter, äfven måste ega den, att röra sig med landets alla omsättbara papper, härigenom likväl utestänger från sitt kontor de på en och samma gång säkraste och talrikaste, landets egentliga inre rörelsemedel, och således allt för mycket begränsar sin egen verksamhet. Det är skadligt för privatbankerna, emedan de, så länge deras sedlar icke accepteras, direkte af Riksbanken, tvingas, kanske stundom på nog hårda vilkor och icke alltid med fullkomlig säkerhet, att anskaffa sig enskilda vexelörer. Det är slutligen äfven skadligt för det allmänna affärslifvet, som vid omsättningar och dylikt i Riksbanken alltid först måste förse sig med ett icke alltid — åtminstone icke öfver allt — lätt åtkomligt riksmynt.
MinutHandlare. idka både g och m han H a n d 1 a n l e egna erkgar. inrikes sjöfart. utrikes sjöfart. nde rossinutdel. enl. § 3 mom. 1 af HandelsOrdn. qvinnor enl. § 4 HandelsOrdn. med inoch utländska varor. med landtmannavaror. med tillv nin Antal. Lästetal. Besättning. b» o_ Lästetal. Besättning. Antal. Skeppare. U) O:* O* J? Skeppare. Sjöfolk. K a 03 CT* O: e s Husbönder. Betjening. | Husbönder. Betjening. Husbönder. Betjening. ! Husbönder. Betjening. K P t» cP O: P cd' Betjening. J Husbönder. w n CD* g 5' qq Husbönder. Betjening. Tab. N:o 10. HEMMAN och JORDLÄGENHETER Å LANDET, TOMTER och JORDAR I STÄDERNE m. m. ÅR 1860. I s t a der n a. Hemman. Antal Tomter. Jordar. Uppskattningsvärde. Heraman och jordlägenheter af alla slag, efter olika natur, enligt nya jordeboks-ordningen. Mantal. 3 CJ* SS B SB, UppskattTomter, jordar och lägenheter af alla slag. Antal. W CD Skog och beten m. m. c B _ B ■3'® 3. 3" ■ B w K:dr R:mt. OförmedFörmedg 3' CR c/> HJ ft O CO e-*- P sä: 09 a a ningsvärde. Oct> o“ O O-1 cn cr1 B °P B B P P 2 c g “ O >-* 5. c £ *3 5P M B S“ £“3 ladt. ladt. 2. 89 * ' O Q m -i R:dr R:mt. 09 P9 OQ CO Tunnland. P P ■ ^ P oT o •” gP g: o g n 1 Kr ono eg endomar.
Man hade tagit hänsyn till hennes genomgående flit, och hon hade bra flitbetyg i alla ämnen. Deremot hade man icke ansett sig kunna ge henne högre betyg än C i matematiken, som hon icke hade varit i stånd att skaffa sig det ringaste begrepp om, och i kyrkohistoria och dogmatik, dessa ämnen, på hvilka hon användt så många och långa timmar, var resultatet ett Bc. Men på det hela taget var hon lycklig. Examensfasan var öfverstånden. Dinas papper innehöll de mest olika betyg. Det såg ut, som om det skulle gälla flere personer. I ett ämne var hon godkänd, men hade dåligt betyg i flit, i andra var hennes flit berömd, men hennes kunskaper ansedda otillräckliga. Ja, nu gjorde det detsamma. Skolan var ju slut nu. Hulda var den, som afgick med segern, och som i allting var utmärkt både för flit och kunskaper. Hon hade knappt satt sig, förrän hon ref upp sitt papper och med bleka kinder läste igenom det. Hon var nöjd, ja, hon var nöjd, men hon kunde icke riktigt smälta, att både Maria Heller och Hedvig voro satta framför henne i svensk skrifning. Kunde det då finnas något bättre än det korrekta? Hon vexlade telegrafiska blickar med modern, och strax derpå seglade fru Fransson bort till Huldas plats för att öfvertyga sig om sin dotters triumf. Berta satt och grät tårefloder öfver den rad med B och Bc, som hon nigande hade mottagit. Med bästa vilja hade man icke kunnat utmärka henne på något sätt. — Det var dock ett slags tröst, att föreståndarinnan klappade henne på hufvudet, då hennes mor kom för att taga afsked och sade: »Vår kära lilla Berta! Vi komma att sakna henne så mycket; men något läshufvud är hon inte.» Närmast Huldas kom Maria Hellers afgångsbetyg, hvaremot Ebba hörde till medelmåttorna. Då alla hade kommit någorlunda i ordning, steg rektorn fram för att hålla afskedstalet. Han var en lång, mager man med grått hår och ett litet grått helskägg. Han var känd som en rättvis och bestämd man, som aldrig närmade sig någon af sina underordnade på något innerligare sätt, men man kunde vara säker på att i honom finna en opartisk och rättänkande domare.
Utassigneringar och afbeta! ningar få, i mån af behof, verkställas, Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 47 dock aldrig på mindre summa hvarje gång än 100 R:dr Riksmynt, och derutöfver endast på hela tiotal R:dr. Mom. 7. För utassigneringar få allenast begagnas på viss man ställda invisningar, å hvilka summa, datum och alla personers namn äro handskrifue. Krediti ven skola, enligt deras egentliga bestämmelse, användas och få sålunda ej begagnas såsom stående lån, vid äfventyr för kreditivhafvaren att, för kommande kreditiv-år, kreditiv ej erhålla. Mom. 9, oförändradt. dock aldrig på mindre summa hvarje gång än 100 R:dr och derutöfver endast på hela tiotal Riksdaler. För uttag begagnas antingen på viss man ställd invisning, å hvilken summa, datum och alla personers namn äro handskrifna, eller ock på viss man eller ordres ställd vexel, hvilken icke får in blanco transporteras; skolande behörigen folierado och numererade vexel-blanketter kreditiv-hafvare, mot qvitto, tillhandahållas utan afgift. Kreditiven få icke begagnas såsom stående lån, vid äfventyr för kreditivhafvaren att för kommande kreditiv-år, kreditiv ej erhålla. Mom. 8. Bankens säkerhet sådant fordrar, kunna kreditiven uppsägas till inbetalning i öfverensstämmelse med föreskriften i § (117 af nu gällande Banko-reglemente). h I föreskrifterna angående utlåning med omsättningsrätt, nu upptagna i 170 § af Reglementet, hafva åtskilliga förändringar ansetts erforderliga. Jemlikt 1 mom. af samma § får för närvarande annan säkerhet ej antagas, än antingen borgen eller skuldsedlar af löpande egenskap. Då likväl borgenssysternets inskränkning synes ganska afsevärd, bör, för ernående häraf, åt vederbörande Styrelser öfverlemnas att kunna antaga hvilket hypothck som helst, allenast detsamma innefattar fullkomlig säkerhet för lånebeloppet.