Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ser ut, som om skalden efter »Giljareqvalet» sorgfälligare skurit sin penna, då han vände sig till de förnäma. Men mest berömdt var dock qvädet »Oundvijklige dödens öde» vid välborna jungfru Strijks graf. Det är det enda, som Blom finner ha förnuftig mening, och vi kunna våga det påståendet, att det, med någon liten modernisering och förkortning, eger ett varaktigt och stort värde. Som kronan af Lucidors griftqväden skola vi analysera det närmare. Det skall gifva en åskådlig bild af hela hans skaldskap inom denna genre. Början är sant patetisk: »Hijt, iordemaskar, hijt! Här kunn' I rättlig lära, Hur fåfängt all ting är, gods, högheet, fägring, ähra. I, som falsk-lysand' skijn, som sminkte lykans prakt, Ok hvad som dårars hug plä kitla, haa i akt, Hijt, säger iag, hijt, hijt! Gran-skåden denna båren Och thenna skönheets roos, i bästa ungdoms-våhren Aff dödens kalla nord ifrån sin ädla stamm Affrijfvin, nederlagt! Kom, kommen, träden fram I, som ehrt fåfängt hopp med dårlig vällust spijsen Ok med olustig lust the glade sorger lijsen, Til högheet, prål ok makt igenom eld ok siö Med fahra fijken ok ey tänken til at döö!» Endast ett består, sjelfva ostadigheten, ty hvad trotsar tiden? »Als intet.» Hvar äro nu t. ex. Babels mur, Rhodos' rese, Pharos torn? »Längstlijfvede Phoenix sielff är (om han är) ey frij». Huru vill då menniskan, »tu mullsäk, maskemaat», undgå förgängelsen? Intet kan frälsa henne, hvarken »all apthekens hälso-maat», mumie-balsamering eller Molukkernas kryddor. Så måste äfven hon, flickan, hvars beröm nu följer, betala sin tribut åt benrangelsmannen: »Tänk, öfver-tänk, betänk!
– Men, tacka himlen, älskade maka! som gjort vårt äktenskap barnlöst – och att ingen varelse finnes, som skall rodna öfver sitt upphof, och afsky sin far! — Mitt öde är afkunnadt, och måste beseglas med mitt blod! – Erika (hopplöst). Så är då det hopp förbi, som hittills uppehållit, min redan brustna lifskraft. Ensam stöttes jag ut i verlden – ensam går jag också bort Så långt jag kan minnas tillbaka, bodde en stor tomhet i min själ. Det var längtan Jag längtade efter något, som jag aldrig ägt: – en föräldrafamn! Ingen moder har vyssat mig på sitt knä; ingen fader välsignat mig! — Ensam gick jag genom lifvet, och ensam sökte jag ljusets väg. Ingen kände, ingen brydde sig om, hvad den moderlösa, den af hela verlden utstötta, led; hennes trängtan var blott hennes. Då lärde jag känna min Gabriellas mor: – jag kom i ert hus, och sedan hon var hädangången, och jag omkring den späda moderlösa, (fattar Gabriellas hand) började sluta all den kärlek som bodde i min själ, och ännu mer, sedan mitt öde blef förbundet med ditt, min Birger, – då fann jag, att Gud inte utan ett stort ändamål satt mig hit i verlden. Jag beslöt att helga mig häråt! att lefva för er båda! och nu! gode Gud (djupt skakad.) Gabriella. Älskade Erika! – fatta mod! – Låt oss förtrösta på Honom, som är de värnlösas fader! (Fångvaktaren inkommer.) SJETTE SCEN. De förra, FÅNGVAKTAREN. Fångvaktaren (sedan han uppläst dörren till det rum hvarigenom Haraldson blifvit insläppt, stannar han nära fond-utgången). Tiden lider Man väntar er Birger. Goda Maka! gör inte skilsmässan från lifvet, för mig så bitter Du ser att stunden är kommen, – var ståndaktig! den ädelmodige Arnman, har lofvat vara er jordiska beskyddare. I himlen, der den skönaste belöning väntar dig, ska vi ju alla återse hvarandra! (Han sluter dem båda i sin famn.) Erika. Ja, – snart! snart Birger. Och nu! ett afskedsord till min far!
Denna fond bör ej allenast utgå till odlings företag, i synnerhet som allmänt klagas olver för mycket spannemål, utan äfven till andra indii* strieusaMöretag; hälst till jordbrukets binäringar. Genom ett bestämdt anslag af fonden till hvatje Provins, till anläggandet af Fabriker, Sä,var, Qvarnar, Garfveriet, Tegelbruk, Torpanläggningar &c. äfvensom tili nybyggnad af äldre förfallne verk, hvilka af brist på förlagssum - Dea 2 6 Februarii. ma, förblifva i sitt förfallna tillstånd, mot 3 procents ränta på 8 år, 3 år utan afbetalning, sedan 20 procent årligen. Öfver verkställig-* heten af dessa byggnader och företag, kunna och böra commitéerne hafva noga uppsigt-' och skola sådane företag blifva fullbordade, anser jag det på ett sådant sätt endast möjligt, SpannemåhDirectionen bör efter min tanka upphöra att vara sådan den nu är. En million Riksdaler kunde användas till uppköp af circa 200,000 tunnor spannemål i goda år, om regeringen anser sig behöfva ett sådant förlag, i de pannemålsrikare provincerne, genom Herrar BancoFullmägtige. Enskildte säljare kunde vårda denna spanneniål, säkre utan borgen, mindre säkre mot borgen, som Comitéerne skulle bedöma. Ingen fick lefverera mer än en fjerdedel af ungefära jordens afkastning. På sådant sätt blifver aldrig spannemSlen för gammal; då säljaren har fri dispositionsrätt dertill, mot förbindelse att hälla henr ne tillhanda af löpande årets skörd; för att transporteras till de provincer, hvarest missväxt om sommaren tydeligt visar sig. Den kunde äfven till en del tnagazineras i de sädesfattigare provincerne I alla fall skulle msgazinerings afskrifningar sparas, som jag tror vardarne väl borde ansvara , då penningarne äro utan ränta; nu deremot får magazineringen ansvara både räntan och afskrift ningsprocenten. Den 26 Februarii.
Som jag känner, att vid målets föredragning inom BorgareSt. verkligen aulhentika skäl uppgåfvos för betänkts åtet remitterande, hvilka jag föi modar skola komma tilt \ei ka på StatsUtsk., så anhåller jag på grund deraf, äfvensom med stöd af hvad jag nu anfört, att It. o. Ad. ville bevilja återremiss af ifrågavar. betänkande. Hr Eden hjelin, Gillis: Ehuru denna enka icke är boende inom Bohuslän, och jag icke heller känner henne speciell, så bor hon likväl icke långt ifrån gränsen, och jag är således ganska väl i tillfälle att känna denna faruiljs oinständigheler. Enkan Gyzanders man var en idog bruksidkare, men till följe af sin godhjertenhet trädde lian i borgensförbindelser för andra, så att när hans sterbhus utreddes, visade sig der ett mindre lyckligt förhållande. Jag tror mig likväl kunna veta, att enkan nu liar sin måttliga bergning, men att om en sådan summa ur detta hus skulle utgå» - t. Den 19 Maj f. m. jg3 gå, så komma lion och hennes 4 oförsörjda barn alldeles på har backe. Jag anhåller derföre om återremiss af detta betänk., och får upplysningsvis meddela, att så väl PresteSt. som BorgareSt. detsamma återremitterat. Frih. Cederström, Anders: Sedan Hr af Dalström tillkännagifvit, att så authenlika upplysningar inom BorgareSt. vid återremissen blifvit Utsk. meddelade, att de skulle kunna föranleda Utsk. att ändra sitt beslut, så vill jag icke emotsälta mig återremiss, ehuru jag tor min enskilda del lika med Utsk.'s fleste öfrige ledamöter trodde, att, ehuru livar och en bör ömma för medmenniskor, likväl icke några egentliga skal här förefunnos, utom den medellöshet, som hos enkan Gyzander blifvit uppgifven, hvilken ej ansågs ensam böra föranleda eftergift af hennes aflidne mans förbindelser.
Riksdagarna gått sin egen väg för att undergräfva hela systemet genom deras Beglemente för RiksBank, under det Konungens Rådgifvare, den ena efter den andra samt, under åberopande af 89 § Reg:sF n, reklamerat både i ord och handling Konungens absoluta lagstiftningsrätt, utan Ständernas medverkan. Första faktiska beviset härpå var K Kungörelsen af d. 9 Jan. 1846. Det nästföljande — utom den alltfort skeende speciella lagstiftning som vankats vid förnyelse af oktroyer och nyas meddelande, — icke alltid med enahanda föreskrifter — bär datum af d. 10 Nov. 1855. Med ett ord Ständerna lia gång efter annan sökt lå en lag, men aldrig fått den sanctionerad, emedan Konungen i stället låtit utfärda Kungörelser. Hvilka anomalier och hvilken oregelmässighet härigenom uppstått i det hela af ett system som kunde och borde vara lika till dess lagliga vilkor öfver hela riket om icke för annat för att kunna åläggas en lika bevillning, behöfver jag icke påpeka; men sedan en serskild lag för Bolag i allmänhet, som ingalunda hade afseende på sedelrörelsc, blifvit stiftad, har förhållandet blifvit än mera bro - Den XI Mars f. m. 147 .6t. En anledning har nu gifvits åt ifrarne för aktiebanker, ledande till det nära nog skandalösa fenomen, att petitionärer upträda, tvistande offentligen med hvarandra, eller genom skrifters växlande bemödande sig att framtvinga Konungamaktens beslut. Den sednare har synts icke kunna lösgöra sig annorlunda från detta tvång än genom att söka stöd hos Högsta Domstolen, En i sanning besynnerlig ställning att den administrativa högsta myndigheten är ställd i nödvändighet, sjelf tvekande i hvad den kan och bör göra, att söka råd af domaremakten som åter aldrig borde påkallas utom att lagtvist eller lagförändring är i fråga. Till sådana förvecklingar har Bank-oktroyeringen ledt, äfven om man icke vill gifva den skulden för det sedelbankerna urartat frän deras Törsta typ.
RättegångsBalken, dömma honom alt undergå samma pinliga tortur, som han låtit emot den arma martyren Sjöberg utöfva; alltså och då den Lag omöjligt kan kallas god och fullständig, som gifver medborgares lif, lemmar, heder ära eller välfärd till pris åt en då - 33o Den 3o Mars e. m. lig, okunnig och grym Embetsmans infall och nycker, samt sjelfva den Christna Religionen bjuder och befaller, att häldre låta Nio och Nittio skyldige gå fria, än pina och plåga en enda oskyldig, får jag, med hemtad anledning af åtskillige uti Herr JustiticeOmbudsmannens till Rikets Ständer afgifne EmbetsBerättelser, och LagUtskottets derom meddelte Betänkande, föreslå att 37 §. i 17 Cap, RättegångsBalken må erhålla följande redaction: ”Varder någon i brottmål bunden till ”saken med klara skäl och fulla bevis, än”tå att han ej kan förmås titl bekännelse, ”ther galle ej hans nekande. Ej må Do”mare eller Befallningshafvande låta någon ”till bekännelse pinas och plågas: gör det ”någon, och således bryter den frid, som ”Konungen svurit häfver att bålla undersåtare sina, straffes, som för Edsöre, med ”ett års fängelse å fästning, plikte ock ther”till 100 R:dr i Silfver till tveskiftes emelian den som pinad blifvit och Socknens ”fattige; orkar han ej böta, sitte derutöfver i Sex månader å fästning, och varde ”aldrig brukad i Konungens Tjenst eller i ”värf, som medborgerligt förtroende medförer. Är det Under-betjent, som pinat ”eller plågat någor till bekännelse, umgäl”le sitt brott med högsta kroppstraff, och ”arbete Två år å Kronans Fästning.”
N;r Lag Utskottets Betänlanden. 25 N:r 6. Lag-Utskottets Utlåtande angående ändring af 1 §; 23 Cap. Rättegångs-Balken, rörande Domfört antal Ledamöter i Kämners - och Rådstujvu-Rätter. T> -*-'-iksdags-FuIlrna'gtigen för Stockholms Stad, Herr Radmannen Anders Fredin har uti ett till Vällofliga Borgare-Ståndet ingifvit och derifrån till Lag-Utskottet remitteradt memorial, väckt fråga derom, att, sedan genom Kongl. Förordningen den 19 Julii J815 Lagens stadgande uti 23 Capitlet 1 §. Rättegångs-Balken att uti Hof-Rätt i vigtiga saker Sju borde i Rätten vara, blifvit i så måtto ändradt, att derigenom är vordet förklaradt, det i Hof-Rätt ej färre än Fem Ledamöter må döma i mål, som å lif och ära gå, samt att i andra mål fyra Ledamö. ter, utgöra domfördt antal derest de alla om slutet ense äro, men föreskriften uti berörde § i öfrigt blifvit bibehållen, hvarmedelst är förordnadt, att i de Städer, der Kämner-Rätt äger afgöra brottmål, som å ära och lif gå, ej färre än fem måge i thy mål döma, samt att Rådstufvu-Rätt ej är Domför, der ej fern i Rätten sitta, desse stadgander äfven måtte undergå sådan förändring, att så väl i de Städors Kämners-Rätter, hvilka äga att afgöra mål af nyss omförmäldte beskaffenhet, trenne Ledamöter må dertill vara Domföre, som ock att uti Rådstufvu-Rätt alltid enahanda antal Ledamöter må afgöra ej mindre desse, än andre der förekommande mål. Ibland Lag-Utskottets Betiiiikanden.
I anledning häraf, och dä berörde Tariff innehäller, att för Hemman mindre än Elt tjugufjerdedels Mantal, bör betalas lrka afgift som för det af sistnämnde storlek utsatt är, sä wida begge Hemmanen höra till en och samma Clatz; samt nägot undantag eller förändring härutinnan, i afseende pä de Hemman, hwilka, efter helt räknadt, äro af högre wärde än 4000 Riksdaler, icke blifwit stadgad; alltsä och enär genom anförde exempel, pä sätt pagina 48 i Tariffen innefattar, anwisning jemwäl är lemnåd huru stydds.afgift i jemförligt förhällande till de der upptagne Clafler bör utgöras för Hemman utöfwer 4000 Riksdalers wärde, fin. ner Utskottet nägon widare föreskrift i ofwan« nämnde afseende icke behöswas, och kan sä mycket mindre tillstyrkas nägon ändring uti hwad Bewiknings-För/attningen i detta fall stadgar, som, utom det pä förrberörde sätt redan är öf. werlemnadt ät Taxeringsmännen, att efter Hem. manens mer eller mindre wärde och godhet be. stämma styddsafgiften, den för Bewillningcns Den Z September. 19Z utgörande antagne grund dä blefws rubbad, och ägarne af de bättre Hemman kommo att winna en förmon, hwilken Jnnehafwarne af de sämre ej singe ätnjuta; hwarförutan derigenom skulle uppkomma en icke obetydlig minskning i den afgift, som till Statens behof blifwit pä. räknad, och skäligen bör sässm Minimum utgä, ras för hwarje serskild bebodd Hemmansdel, i nion af desi wärde, helst som ägarens personliga Bewilluing deruti äliven är inbegripen.
Ofvanberörde förslag, med de tillägg deri, som Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern nu föreslagit, täcktes Kongl. Maj:t, uppå hemställan af Stats-Rådets öfrige ledamöter, nådigst bifalla; och skulle proposition i ämnet, af det innehåll, som bilagan till detta protokoll utvisar, till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo. E. Helling. Hilt. till R. St. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 29. 1 JtS Anis, lill Exp. Utsk. den 13 Dec. 1847, kl. 12 midd. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i Jråga om en närmare och fullständig utredning a/\ förhållandet med Utsockne Frälsejordens i Halland roteringsskyldighet samt om lindring uti ifrågavarande rotering; gifven Stockholms Slott den 18 November 1847.
Till förekommande af de uppgifna olägenheterna, har motionären föreslagit, att det måtle förbjudas att hädanefter under eget bruk lägga hemman, som för närvarande äro med åboer förseddej så framt ej genom föregången laga undersökning visas, att för något större odlings företag fri disposition af något hemman vore oundgängligen påkallad; och att godsegare må förpligtas att, mot afgäld i penningar, spantnål eller tjenstbarheter, helst på längre tid, upplåta sina bondhemman. Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, erkänner visserligen, att det af motionären öfverklagade förhållande mångenstädes medfört de beklagliga påföljder, som af honom blifvjl uppgifne, men då ett förbud för jordegare att, efter godtlinnaude, och på sätt honom lämpligast synes, besluta Öfver brukandet af den jord, han besitter, vore en, i Utskottets tanka, uti eganderätten allt för mycket ingripande åtgärd, och Utskottet dessutom har sig bekant, att man redan på flere ställen funnit sig af det egna interesset föranledd att, der sambrukssystemet i allt för stor scala tillämpats, i någon mon införa jordtorpare-systemet, samt det onda således till viss del torde bota sig sjelft, anser sig Utskottet böra föreslå, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 21 October 1844. Allm. Desv och Ekon.Altskottcts betänkande, „V. o 5 g. 9 N:o 59. Ank. till Exp. Vtik elni a3 Okt. kl. s e m. Betänkande, i anledning af väckt motion derom, att personer frän Arbetsoch Pionnier-Corpserna hädanefter endast må förpassas till de församlingar, frän hvilka de medfört Prestbetyg, eller der de sist varit skattskrifne och bosatte.
Men, som sagdt är, jag vill icke hålla mig vid denna sak, utan hellre låta detta förslaggälla huru inconseqvent det må vara ; hemställande, att R. o. Adis beslut må blifva följande, nemi. att Ståndet godkänner Ulskis förslag till 56 §, sådant detsamma lyder, och derefter 81 § t. o. m. det 3:dje stycket deraf. För tydligheten skull, vill jag uppläsa hvad jag anser att R. o. Ad. bör besluta: Först 56 §: ”Allmänna frågor, som uti R. Stis plena väckas, må ej till omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfverlemnas till behörigt Utskott, som, på sätt i Riksd.Ordn. föreskrifves, äger att dem utreda och deröfver sig yttra.” Derefter af 81 § följande: ”Denna Reg.F. samt Rikets öfriga grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas, utan genom Konungens och alla RiksStms sammanstämmande beslut. Fråga derom må ej af riksdagsman i Stånds plenum väckas, utan bör anmälas bos R. St:s Coust.Utsk. Della Utskott, hvars pligt det är att grundlagarna granska, äger rätt att hos R. St. föreslå de ändringar deruti, som det anser högst nödiga eller nyttiga, och möjliga all verkställa. Riksdagsmans förslag till grundlagsändring, hvilket Coust.- Utsk. förkastat, förf alle. Hvad Coust.Utsk. till ändring i grundlagarna, sjelfmant eller uppå derom af Riksdagsman vackt fråga, föreslår, skall, om intet deremot från något RiksSt. anmärkes, förblifva åvilande till nä stpåfoljande riksdag , och då af R. St. af göras.” Så laugt Utsk:s; derefter R. o. Ad:s förra beslut pä sidan 1 i förenämnde betänk, sä lydande: "Om förslaget af något Stånd ej genast godkännes, skall det till Utsk., med de inom Ståndet gjorda anmärknir, återförvisas. Det förslag, Utsk. till svar derpå framlägger, kunna Stånden endast förkasta, eller, utan förändringar, godkänna. Om tvenne
Frölich föreslagit, har jag icke något deremot; men om vid delta mom. den propos. framställdes, att nå - la:- Den 6 Octobcr c. m. gon definition å Utrikes Departementet icke bör i grundlagen uttryckas, återstode i alla fall, såsom föremål för granskning vid den blifvande generella redactionen, jemväl detta morn., fastän en sådan redaction då torde blifva lättare bestämd. Hr von Hartmansdorff: Jag befarar, att om R, o. Ad., jemte uttrycket af dess gemensamma tanka i sjelfva saken, tillika vill uppgöra redactionen, kominer den att blifva felaktig. Sådant torde böra blifva föremål för Utsk:s om* sorg, så mycket hellre som vi eljest lära få nog svårt alt hinna till slut med frågan. Frih. Cederström: R, o. Ad, beslöt på f. m, att icke bestämma antalet af departementschefer, utan såmedelst, att detta bestämde sig sjelf i och med genomgåendet afhela§:n. Derefter återstår att uppgöra redactionen, H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad, behagade förklara ordalydelsen: ”en lör Utrikes, Departe* mentet,” såsom sin gemensamma tanka. Ropades ja, 3:dje morn, i 6 § Reg.F, Hr Lefr e'n: Jag föreslår, att R. o. Ad. ville såsom ut-, märkande benämning för det ifrågavaP, departementet anta-, ga en för Drätsel-departementet. Gr, Frölich: Jag föreslår, att det må hetat ”en för Inrikes Civildepartementet. Hr von Hartmansdorff: Det är alldeles nödvändigt att bestämma, hvad som menas med Inrikes Civil-departe* mentet. Det skulle kunna omfatta både näringarna, drätseln, och ecclesiastik-väsendet, likasom förhållandet var före 1809. Det kan icke vara Gr. Frölichs mening att återföra oss dit; men just derföre är det nödigt, att inan förklarar sig be-, sfämdt.
Behofvet af en mera ändamålsenlig byggnad för så väl länets som akademiens sjukvård synes vara till fullo ådagalagdt i de bilagor, som åtfölja den Kongl. Propositionen, och, vid sådant förhållande, lärer vä! Staten icke böra undandraga sig den ringa uppoffring, som förberedelserna för en sådan plans verkställande erfordra. Något löfte att Staten skulle bekosta sjelfva byggnaden kan icke rimligen dermed anses vara gifvet. Det starka motstånd, som denna anslagsfråga rönt, synes till stor del hafva sin grund dels i den farhåga, att ett bifall dertill skulle försvåra universitetets flyttning, dels i någon misstanke att Carolinska institutets verksamhet derigenom skulle komma att lida intrång. I förra afseendet är det svårt att fatta huru, om sjelfva universitetet skulle komma att till hufvudstaden förflyttas, en ändamålsenligt inrättad sjukhusbyggnad skulle kunna derigenom göras mindre behöflig för Upsala stad och län Att åter Carolinska institutets kliniska undervisnings-verksamhet, grundad på det rika sjukmaterial, som erbjuder sig vid ett sjukhus med 300 sängar och dessutom på flera andra särskilda sjuk-institutioner, skulle med skäl hafva något att frukta om Upsala universitet för de förberedande klinikerna hade att begagna ett sjukhus om 150 sängar, förefaller så mycket mera Stats-Utskottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 69 otroligt, som Lunds universitet redan eger för sin undervisning att tillgå ett Länslasarett med nästan alldeles lika stort sängantal, eller 150, utan att några menliga -verkningar deraf hafva erfarits. Då jag således icke kunnat finna de inom Utskottet anförda skäl till afslag tillfyllestgörande, får jag såsom min reservation upptaga Utgifts-afdelningens så lydande förslag lill utlåtande i denna punkt:
Då Kanslers-embetet förordat Lärare—kollegii framställning derom, att vid Carolinska institutet måtte anställas en Adjunkt i Pathologisk anatomi, en Kamererare och fem Amanuenser, nemligen en vid Medicinska, en vid Kirurgiska och en vid Obstetriska kliniken, en vid Pathologiskt-anatomiska institutionen och en i Rättsoch Statsmedicin, samt Kongl. Majit ansett inrättandet af dessa befattningar vara för undervisningens jemna fortgång behöfligt, får Utskottet tillstyrka, bj alt Rikets Ständer till inrättande vid Carolinska institutet af ofvanberörda tjenster måtte anslå medel till belopp, som här nedan förmäles. Vid granskning af den utaf Kongl. Majit föreslagna staten för institutets lärare, tjenstemän och betjente har Utskottet ansett densamma påkalla förändring i följande hänseenden: Beträffande aflöningen för de vid institutet anställde Adjunkter är, på sätt ofvan förmäles, af Kongl. Majit äskadt, att fem af bemälde Lärare måtte erhålla i lön 2,000 Ridr och tre 1,500 Ridr hvardera, hvaremot Herr Lallerstedt, i öfverensstämmelse 28 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 139. med hvad institutets Lärare-kollegium jemväl hemställt, yrkat, att adjunktslönerna vid institutet måtte höjas till likhet med motsvarande löner vid universiteterna och således fastställas till 2,500 It:dr för tern af dem och till 2,000 R:dr för de tre öfrige. Enär uti nu framlagda stat-förslag i afseende å lärarepersonalen den grundsats blifvit i allmänhet iakttagen, att full likställighet bör finnas emellan lärarne vid rikets trenne Medicinska läroverk, och denna grundsats jemväl synes vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, finner Utskottet samma grundsats hufvudsakligen böra följas äfven vid bestämmandet af nu ifrågavarande lärares löneförmåner.