Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig torde tilläkas att upgifiva ett exempel, svm wisar hastigheten al inlösen: dä en afskrifning war öpnav för Rirsqälcs Diskonten med tre procents ranta, blef mig af Kammereraken försäkrat, akt en man som inom äret hade insatt Zoö,ooo R:dr, likväl icke upburir 200 R:dr i ränta. Akt wid obligationens utgifwande afdraga räntan later sig ej heller göra, emedan Discontwerket icke kan weta huru länge den blifwer uletöpande, och emedan med rörelsens fördel icke skulle kunna förenas att neka en kidigare inlösen eller rantas betalande ester förfallodagen. I alla fall skulle den afdragne taxations-afgiften föranleda kill de mäst besivärliga och nästan omöjliaa li-> qvider innehafwarne emellan, dä detze oblkgativner gä säsom mynt man isrän man. Jag kan således e, annat an för min del afstyrka R-dderffapei och Aoeln atr bifalla en sadan taxation. RiksensStänders Riksgälds-wcrks obligationer hafwa frän all be?at'nö>g bliuvil befriade» och har sädanr wid alla Riksdagar blilivir iagtlagi^. Anledningen är alt icke minsta »i åängen pä län, dä de för Rikets behof kunna behöswas, hälst räntan icke manligen är m ra än procent, och denna anledning tv>ce mara tillräcklig atr äfwen nu bibehålla e elika förhållande. En.ritte capitaler undergä en taxering genom det afdrag, som Bewi mings förstagtt tillä'er län,agare wid ränrans erläggande. Den prvxvMvn Herr Landi. Marjkalken härefter - Den ro August!. 6-7 ester gjorde till bifall pä Utskottets förklaringar, blef med Ja beswarad, utom af Herr von Lckkeckt, som begärke filt Nej i protokollet antecknadt.
Jag anser visserligen ej behöflig!, alt fästa IL o. Ad:s välvilliga åtanka pä alla de försakelser och faror, eller pä den kraft oell ihärdighet, som följt Hr Capilainen Cronstrand linder bans länga Egyptiska vandring; men jag önskade kunna leda Ii. o. Ad:s odelade uppmärksamhet derpå, all hans arbeten äro ieke blott artistiska, hittills saknade upplysningar för konsten, utan alt de derjemte gifva historiska data om en förhistorisk tid, och att de äro i så måtto af intresse, ej för ett eller annat tycke, eller för en eller annan person, men för verlden. Af de gamle Egypterna äro, utom deras byggnader, intet spår öfrigt; språk, litteratur, ja folket sjelf äro frän jorden försvunne; af historien har icke något qvarblifvit mer än några fragmenter bos illa underrättade skriftställare. Men! pyramiderna, katakomberne och templen hafva öfverlefva! tidernas storm, och de äro de monumenter, som, med öfver 40 århundradens ålder, göra det för forskaren möjligt alt intränga till del innersta af den nation, som, redan i de första tidehvarf menniskan räknar, uppnått en förvånande höjd i konst och vetenskap, och som sä blomstrade före och vid den tid då Moses Idde. Vi känna, att dessa minnesmärken äro öfverhöljda med skrift. Denna skrift förstår man viii ej ännu ali fullständigt tyda, men lärda i vår lid skynda med dagligen Ökad ifver och framgång till dessa rika källor. Kanske skall först för en efterverld de Den 6 No vomb er e. m. 93 historiska ljusen iler räll uppdämma. Oss tillhör ilct emedlertid alt bevara deni, det är alt åt historien troget afteckna dessa blad af den äldsta codex, oell det med en noggrannhet sä myckel större, oell sä myckel mer lill vltcrsla grad vigtig, sorn \i ej ännu pä långt när känna den uudransvärda skriftens alla former. ålen den gamla Egyptens bok, Innes blad äro hälleberg, och dock förgängliga, försvinna allt mer och mer frän Nilens stränder.
Om endast en Direktör utses, förfaller ock det skäl, hvilket hufvudsakligen föranledde Utskottets framställning att Direktörerne måtte få utses jemväl utom Fullmägtige, eller att möjligen inom dem icke skulle finnas att tillgå tre, på samma gång, villigo och lämplige, att emottaga Direktörs-befattning På benämningen anser Utskottet föga vigt böra fästas. Då Bankens Öfver-styrelse utgöres af Rikets Ständers Fullmägtige och då inom desse Fullmägtige Direktör skulle utses, så kan benämningen af Deputerad synas mera riktig, än den af verkställande Direktör, och Utskottet har således, för sin del, desto hellre antagit benämningen Deputerad, som de af Fullmägtige, hvilka besörja vexelärendena, alltid benämnts Deputerade. Arfvodel torde för denne, såsom för Deputerade i och för vexelärenden, kunna bestämmas af Fullmägtige, med afseende å göromålens omfång och föreskriften derom intagas i samma §, der valet af Deputerad omförmäles För bemötande af den anmärkning, att arfvoden till verkställande Direktörerne skulle komma att betydligt föröka Bankens förvaltningsulgift, bör erinras, dels att blott ett arfvode skulle ifrågakomma och dels att för detta arfvode fullt tillräcklig tillgång sannolikt uppstår genom Banko-Utskottets Memorial M 55. 3 iudragning af den tjenstemannaoch vaktbetjeningspersonal, som ensamt i och för Under-styrelsen användes. Den dagliga erfarenheten vitsordar nogsamt behofvet deraf att inom Banken städse må vara att tillgå en person, som, nitälskande för Yerkets bästa, tillser alt den i beröring med Verket stående allmänheten betjenas både skyndsamt och beredvilligt och som är icke allenast berättigad att undanrödja inträffande hinder och uppehåll vid göromålens handläggning, utan äfven förbunden att tillhandagå såväl allmänheten, som vederbörande inom Verket med upplysningar i hvarjehanda förekommande fall, för erhållande af hvilka upplysningar man för närvarande hänvisas från den ene till den andre, utan att blifva tillfredsställd.
Grefven haft tillräckligt rådrum att redigera dem så, att de genast efter uppläsandet varit färdige att tillgå, eller åtminstone att desamma bordt vid nästpåföljande Plenum, som jag tror var den ig December, till Protocollet aflemnas. Genom underlåtenhet häraf har den ädle Grefven beröfvat Ridderskapet och Adeln en i Grundlagen dem tillerkänd rättighet, att medelst läsning af sjelfva handlingen taga kännedom af en fråga, innan den till Utskott remitteras; — och Ridderskapet och Adeln täcktes sålunda häruti finna orsaken, hvarföre jag nu nödgas emot ifrågavarande motioner göra de anmärkningar, som egentligen vid remisstillfället bordt afgifvas. Uti den första af dessa motioner, eller den, som angår ändringar uti BevillningsFörordningen, har Herr Grefve Cronhielm anmärkt, huruledes nämnde författning skulle sakna stadganden, hvilkas uraktlåtande den ädle Grefven afmålat såsom 7o Den 5 J a n u a r i i. ingripande i medborgares moraliska och juridiska rättigheter, såsom försvårande möjligheten, att få medborgare att påtaga sig taxeringsmannavärfvet, och såsom beröfvande den skattdragande ali säkerhet, att få behålla de skärfvor lian förvärfvat; och Motionären har äfven uppgifvit 2:11c lagförslag till dessa förmenta olägenheters afhjelpande. Utaf den mörka tafla öfver vårt närvarande samhällsskick, som Herr Grefven sålunda framställt, skulle den mindre tänkande i sanning kunna förledas att tro, det vi icke mera lefva i ett lagbundet samfund, under en lagbunden Regering, ulan att vårt kära Fädernesland i en hast blifvit förvandladt till en Turkisk Province. Denna tro blir icke eller försvagad, då man vidare erfar, huruledes det första af den ädle Grefvens lagförslag skulle hafva till ändamål att, såsom orden lyda, ”sätta ”en gräns för KammarRättens godtyckliga ”behandling af Rikets Ständers Deputerade, ”nemligen Taxeringsoch PröfningsCommit”teerna.
Regements-kommissarien S. Grundal från Allmänna Indragnings-staten; och 6:o Om förhöjning af f. d. Kronolänsmannens i Leksands socken af Kopparbergs län, Expeditions-kronofogden E. Hellebergs pension å Allmänna Indrag nings-staten. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets Utlåtande ,N:o 16, angående medels anvisande till Westra och Södra jernvägsstambanornas fortsättning efter 1857 års ingång, sorn bifölls; och Memorial N:o 17, i anledning af återremiss utaf Memorialet N:o 9. Ståndet lät bero vid hvad Utskottet härutinnan hemställt. S. D. Vid skedd föredragning biföllosBanko-Utskottets nedannämnde Utlatanden: Prot.-Utdrag den 20 December i856. 151 N:o 5, om anställande af laga undersökning i vissa af Bankens Styrelse behandlade mål; N:o 6, i fråga om eftergift af öfverränta å tvänne Handels-diskont-lån; och N:o 7, om afskrifning af åtskillige från Låne-kontoret i Götheborg utgifna diskont-lån, äfvensom af derstädes balancerade öfverräntor å dylika lån. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne följande Bonde-Ståndet delgifna motioner: l:o Af Grefve Anckarsvärd, C. H., angående Juridiska Fakultetens förflyttning från Upsala till Stockholm, eller ock inrättande af en profession i Stats-eko nomi inom hufvudstaden; 2:o Af Herr von Printzencreutz, B. W., om förhöjda stats-anslag för Lägre Landthruks-skolor. S. D. Föredrogs Stats-Utskotlets Memorial N:o 15, med återlemnande af en utaf J. E.
Majit göras om inskränkningi antalet af de hästar, för hvilka embetsoch tjenstemän, efter nu gällande 1827 års Rese-reglemente, ega att undfå godtgörelse, anfört huruledes, i fall Kongl. Majit skulle tili dessa underdåniga framställningar lemna Nådigt bifall, icke allenast förluster skulle komma att drabba embetsoch tjenstemännen, både när de för deras resor få ersättning, emedan de skulle komma att få beräkna ett mindre antal hästar, än tillförne, och om de måste utan ersättning resa i tjensteärender, emedan rese-kostnaden, i följd äf den förhöjda skjutslega», klefve större, utan äfven anslagen till rese-kostnader, der de icke iiro förslagsanslag, blifva otillräckliga, äfven om Kongl. Majit antoge förslaget om Rese-reglementets förändring, tillika med det om skjutslega!» förhöjning, och således ännu mera, i fall Konungen, såsom billigare och följagtligen sannolikare vöre, blott godkände legans förhöjning, utan att göra det på bekostnad af Rikets icke öfverflödigt lönade tjenare; hvadan motionären framställt angelägenheten deraf, att, på det Kongl. Majit måtte kunna lemna Dess Nådiga bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget, Siats-Utskottet måtte inkomma med förslag till de ökade anslags-siunmor, som kunna erfordras, för att godtgöra den blifvande förhöjningen i embetsoch tjenstemännens rese-kostnader. Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet tagit i öfvervägande, och beträffande först motionärens framställning, i afseende på de embetsoch Stats-Utskotlels Ullåtandej N' o 407. 3 tjenstemän, hvilka för floras embets-resor icke åtnjuta serskilt! för hvarje resa beräknad ersättning'; så enär Rikets Ständer bifallit.
»För öfrigt har den anmärkning vid lagförslagets innehåll ej kunnat undgås, att dåden, som på en gång tillgripit G R:dr**), skulle straffas för stöld, den deremot, som inom ganska kort tid gjort sig skyldig till tio särskilda tillgrepp, hvartdera till ett belopp af 5 R:dr eller tillsammans 50 Hulr, skulle enligt förslaget straffas endast för snatteri; hvilket missförhållande väl skulle kunna undanrödjas genom bibehållande af den grundsats, som finnes uttryckt i Kongl. Brefvet den 25 November 17G2, eller att flir särskilda snatterier, när de tillsammans öfverstiga, hvad såsom snatteri får anses, tjufnadsstraff borde användas; men sorn härigenom ett annat missförhållande uppkoinme, nemligen att den, sorn efter lagföring för snatteri, men innan straffet verkställes, å nyo föröfvat enahanda brott, måste straffas lindrigare, än om han för begge snatterierna blifvit i en lagföring tilltalad; så har denna utväg till svårighetens afhjelpande ej heller funnits antaglig. »Lagberedningen har således icke trott sig äga skäl att tillstyrka lagförslagets antagande, sä vidt deri bibehålles förskoning från tjufnadsstraff för tillgrepp i allmänhet, som ej uppgå öfver fem riksdalers värde. Dervid har likväl icke kunnat förbises, att denna i lagen redan förevarande skonsamhet, hvilken dock inskränker sig, såsom redan anmärkt är, inom endast fjerdedelen så högt belopp, ursprungligen måste hafva haft en anledning, hvars giltighet ej lärer kunna bestridas, men sorn icke synes hafva varit af lagstiftaren nog klart upplältad, för att inskränka lagbudets innehåll inom dess rätta gräns.
Det är till en början onekligt, alt folket sjelft i flera fall icke kan undgå förebråelsen att hafva dels framkallat och dels upprätthållit åtskilliga af folkskolans nu mest öfverklagade fel och brister. Enär nemligen mången icke mägtat inse nyttan och vigten af en bättre och fullkomligare undervisning, än den han sjelf erhållit i ungdomen, har han, tyvärr, äfven motverkat alla större framsteg hos sina egna barn, hållande allt vetande, som gått utöfver den vanliga, minsta möjliga gränsen, för öfverflödigt, och sålunda sjelf hjelpt till, dels alt minska en mera nitisk skollärares bemödande för en rikhaltigare undervisning och dels att understödja dem, som icke Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 621 vilja förunna folket mera än det aldra torftigaste och mest inskränkta vetande. Det är klart, alt mången skollärare, som velat något bättre, sålunda blifvit stäfjad i sin verksamhet, samt blott med olust fortsatt sitt mödosamma och ansvarsfulla kall i den ensidiga rigtning, som blifvit honom påtrugad. Ä andra sidan måste ock medgifvas, att mången skollärare långt ifrån egt den grundligare bildning, som är af nöden för att kunna undervisa andra. Orsaken härtill har varit tvåfaldig: en mindre väl ordnad lärokurs i folkskole-seminarierna och en alldeles otillräcklig aflöning. Af dessa tvänne orsaker är dock den sednare den aldra vigtigaste, enär det är klart, att om en tillräcklig uppmuntran till studier funnes i en billig och ändamålsenlig aflöning, skulle nog folkskoleläraren, genom egna bemödanden och 1 iivari af håg för sitt yrke, ersätta bristerna i sin genomgångna lärokurs. Men kan man väl rimligtvis begära något sådant, då Staten ännu icke lönar sina folkskollärare så pass högt, som ens vaktmästare i sina embetsverk? Här framställer jag sjelfmant den frågan: då Staten redan uppoffrat så mycket och fortfar att göra nya uppoffringar för elementarläroverken, med hvad skäl, med hvad rätt lillbakasälter
Musiken stannade plötsligen; ett oförklarligt larm och tumult uppstod, och man förnam ropet: » Mine herrar! mine herrar! » och » skynda! » När vi skyndade tillbaka, sågo vi, att alla sprungo åt ett håll, allt hvad de förmådde. Hvarthän, hvad står på ?. Den tjocke isprawniken pustade, och sasieda-telen svarade blott: » Skynda, skynda! » Damerna sprungo och ropade » ack, ack! » under det de höllo upp kapporna. Fiskalen bemödade sig att springa så, att han ständigt behöll de i hvita strumpor inhöljda vadorna i sigte. Det var en fullständig förvirring. Under det vi sprungo, fingo vi klart för oss, hvad som stod på. Tre af de för våldsamhet arresterade och den gamle fanatikern Prow, hade lyckats lösgöra sig och fly i ett obevakadt ögonblick. Tre försvunno, men den gamle skulle man ännu en gång kunna gripa. Han kunde icke hafva hunnit långt. Byn omgafs af små öppna platser, nästan skoglösa med undantag af några enstaka grupper af cederträn. På andra sidan om de öppna platserna vidtog den tjocka skogen, men på ena sidan gränsade den till en bergsklyfta, hvilken sträckte sig in bland en hel kedja af klippor och bergklintar, alla, liksom själfva bergsklyftan, beväxta med buskar och krypväxter. Flyktingarne valde justdenna väg för att ej behöfva passera den af vakter upp-fylda byn. Deras beräkning var riktig, — i bergsklyftan var det lätt att gömma sig, oeh på andra sidan klipporna vidtog den djupa skogen. De behöfde endast klättra fram ett par werst, gå öfver klipporna — och fördjupa sig i den täta ekogen, och sedan kunde man naturligtvis. » taga harar för dem! Här gälde det att icke spara sina krafter. Det var omöjligt att rida genom klyftan, och vi sprungo derför af alla krafter, sa att vi pä allvar blefvo trötta. Klyftor, klippor, stenflisor och småstenar belogo oss omsider all lust att förfölja. Vi måste därtill klättra upp för en nästan lodrät klippvägg, emedan vi ej kunde finna någon omväg.
St:s Bank; N:o 164, om åtgärders vidtagande för verkställighet i Sverige af Norrska och i Norrige af Svenska embetsmyndigheters beslut; samt N:o 165, om undersökning af förhållandet med Klockarejordarne på Gottland. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Ulsk:s-ledamöter; och hade dertill blifvit utsedde i Stats-Utskottet: att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 2317, Hr Fåhraeus, Olof Immanuel, beviljade trenne veckors ledighet från och med den 7 innevar:de Augusti; N:o 245, Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam. Bevillnings-Utskottet: efter N:o 107, Gr. Klingspor, Mauritz Staffan; N:o 177, Frih. von Knorring, Wolrath. Banko-Utskottet: efter N:o 1413, Hr Råfelt, Anton; N:o 1760, Hr Reutercrona, Gustaf. 188 Den 12 A[u gusti. Föredrogs Exped.Utsk:s d. 9 dennes på bordet lagda under N:o 147 afgifna förslag till R. Sl:s underd. skrifvelse till K. M. ang:de Oresundska tullafgiften för Svenska fartyg. Hr Brakel, Mauritz Gustaf: I afseende på Öresundstullen har R. o. Ad. och PresleSt. stannat i enahanda beslut och BondeSt:s är derifrån skiljaktig!. BorgareSl. har visserligen lill meningen fullkomligen inslämt med försinämnda 2 Stånd, dock är delta Slånds beslut till ordalagen något olika. Under sådana förhållanden är således icke R. o. Ad:s samt PresteSt:s beslut R. St:s. Enl. 73 § Riksd.Ordn. tillkommer det Utsk. som behandlat frågan alt antingen sammanjemka besluten eller inbjuda de skiljaktiga Stånden alt förena sig med de öfrige.
Vid de tre första frågorna markerade ingen annan, än Hanna, men vid den förvånade blick magistern gaf Stenman och Lund, ansågo de sig böra markera den nästa. Agnes kom upp, tvekade, rodnade och kringgick frågan med några allmänna fraser. Äfven Jenny slingrade sig behändigt undan genom att låtsa hafva sagt miste, då magistern rättade henne; man fick ej klart för sig om hon kunnat, eller icke. De öfriga kunde illa, tillochmed Hanna, hvars goda minne annars gjorde hvarje lexa till en lek för henne. Efter timmens slut blef ett vildt tumult i klassen. Flickorna skockade sig kring Jenny och Agnes, uppretade, stridslystna. Deras hederskänsla uppreste sig mot en så ovärdig lek med sanningen. Hur kunde ni stå der och ljuga så långa ni voro? utbrast Bertha Eriksson. Bevars, så söta ni gjorde er, och så kunde ni ändå ingenting, inte så här mycket ens. Och hon knäpte med fingrarne. Jag föraktar er, ja, det gör jag! Det bryr jag mig sju om, sade Jenny ond. För resten skall jag säga dig att jag kunde. Var god och håll inne med dina smädelser, annars Annars! gäckades Bertha försmädligt och låtsade reda sig till strid. Vill du boxas, så kom bara hit. Inte skulle jag trott, att du kunde göra dig till så der, Jenny, sade Bella med öppen förtrytelse. Du hade ju kort förut varit den värsta att gräla öfver lexan. Ni äro sådana fega harar, skrek Bertha och gick sin väg i vredesmod. Hanna sade ingenting, men den blick hon under timmen gaf de begge kamraterna, visade större grämelse än de bittraste ord. Allt sådant grep henne, icke personligt, men hon liksom förödmjukades å alla flickors vägnar. Allt hvad man i allmänhet beskylde flickorna för: ytlighet, flärdfullhet, brist på sanningskärlek, det sårade henne djupare, ju oftare hon blef vittne till, att det egde grund. Och det låg hos henne, så ung hon var, ett starkt begär att bortsopa all falskhet ur lifvet, allt, som ej hade sanningens fullgoda, gedigna halt.
Men som tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet de gjorda anmärkningarna icke till vidare åtgärd föranleda; hvilket för Elöglofliga Ridderskapet och Adeln vördsamt tillkännagifves. Ank. till Exp.-Utsk. den 2 Febr. 1863, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i lagens sladganden angående morgongå/va Dessa stadganden återfinnas i 9 Kap. Giftermåls-Balken af 1734 års lag. Enligt det ursprungliga innehållet af detta kapitel, var rättigheten att åtnjuta morgongåfva olika efter landsrätt och efter stadsrätt. Efter landsrätt egde nemligen hustru, som öfverlefde mannen, rätt att njuta sin morgongåfva, ehvad de hade barn samman eller ej, hvaremot efter stadsrätt hustrun ej fick taga morgongåfva, der hon hade barn efter mannen Genom Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, hvarigenom den lika arfsoch giftorätten stadgades för alla, äfven för landsbygdens innevånare, modifierades äfven föreskrifterna om morgongåfva sålunda, att hvad förut var gällande i afseende å förhållandet efter stadsrätt upphöjdes tiil generel lag, så att morgongåfva nu mera ej eger rum, då hustrun har barn efter mannen. Emellertid var redan vid 1844—1845 årens riksmöte fråga väckt att, i sammanhang med införande af den lika giftorätten, helt och hållet upphäfva hustrus rätt till morgongåfva; men denna förändring afstyrktes af då varande Lag-Utskott och vann ej heller Rikets Ständers bifall. Förnyad vid följande riksmöte, rönte frågan då enahanda öde.
Hon såg den ej längre i njutningens ögonblicksskimmer med leende hviloplatser vid hvarje tänkbart uppehåll. Men hon såg sig själf ensam och aftärd gå, ledande vid handen en späd varelse, hvars drag hon ej kunde urskilja. Hon ryste lätt och såg frånvarande upp på honom. – Hur har du tänkt att göra med barnet? frågade hon. Det var honom litet svårt att komma fram med svaret. Ty det var just det, som han så länge tänkt öfver på sitt sätt, och den saken hade han fått klar för sig själf, att han ej stod ut med att hafva ett barn på halsen, som han skulle se till och vaka öfver. Det blef kostsamt och svårt på alla sätt och skulle medföra tusen obehagligheter, när han en gång trädde i äktenskap. Det bjöd honom emot att säga henne det. Men han gjorde våld på sig. – Du får inte bli ledsen, började han. Men jag är inte rik, och jag kan inte göra på annat sätt. Du kan ju hälsa på barnet, så ofta du vill. Men om jag betalar fyra hundra kronor för det genast, så kan vi få in det på barnhuset, och där får det all möjlig vård. Elin reste sig upp. Hon darrade i hvarje fiber, gick fram till honom och slog sina armar om hans hals. – Snälla, älskade Gottfrid, gör inte det. Å, gör inte det. Jag ber dig ju inte, att du ska stanna kvar hos mig. Du behöfver aldrig häfsa på gossen, och jag ska aldrig be dig om någonting. Men låt mig behålla honom, och betala pengarna till mig i stället, och du kan lita på mig, att du ska vara lika fri sedan ändå, som om du hade lemnat dem dit. Det for en misstanke genom honom. En så stor summa hade hon aldrig haft förr, och när hon gjort slut på den, skulle det nog låta på annat sätt. Han blef otålig. – Ja, men, tänk på dig själf åtminstone, sade han. Du blir ju aldeles bunden på det där sättet. Du kan inte ta tjänst och inte få någon plats als. Hur tror du, det ska gå? – Jag kan inte låta det lilla lifvet komma bort ibland främmande. Han slet sig lös ifrån henne och steg häftigt upp. – Det blir ingenting af, utbrast han. Hon satt stilla, såg inte ens upp och sade lågt: – Det kan du inte tvinga mig till.
Stal ifrän och med detta ärs bönan; äswen som mig torde tillätas att fa detta mitt ödmjuka anförande med de öfrige Respmiwe Ständen cvmmuniceraStockholm dea ben 27 Januaril 1810. 6, U-trIr5 von VVuttemberZ. Utdrag af Rong!. Räntekammarens Hrrf wuddok för ar 1805. cvrdinarie Aflöning. Kammar-Collegii Betjening jemte Le wid Mynter tjenstgörande i -4: LandlMätrri-Sk. -,o;o; Stats'Cvntvircl 7,7^4: 9' 4- Bergs-Cvlleginm 6,46;.- CvmmerceiCvU. 10,97.;: 4: Kammar-Rätten i»,;LS: s. Förwaltninaen af Eiöärsnderne Utom Militaire Ledamötcrnes ;,ooc>: Swea Hof-Rätt - i;,s;8: >6: Krigs HofRätten -,67;: Kriss-Esllegium, ,s,7os: Konung;- Cgncellie '7,7'?: so: Cvl - Häraf torde kunna indragas ;:e Prvvince - Eontoiret som hittills haft Zinffa ärendernr. Häraf torde äswen ;:dje RevisionsContvirer kunna indragas af lika stal som ;:dte Prvvince - Cvnroirek r K«mr§ mar-Cvliesiv. ZnberLknadt Mlitiiir rsdrMvrernes, svm icke lära hehöfws förbättring såsom ägande Löner wid Rk-rmenkkrne. br - lO§2 Den 27 Januari!. Evllegium Medicum >6: Brhösnier ingen förbättring dä Ledamöteryr dels artz pa am nan Skar, dels äga för praerique lönande inkvmsirr. Efter F-nlands abalienercnde rörde flera indragningar kunna äga rum.