Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å de i § 10 omnämnda 26,000 R:dr Banko, som afförts å anslaget för restitutioner, får Stats-kontoret endast i underdånighet anföra, att, sedan det vid 1856 204 års bokslut af vederbörande tjensteman begångna misstag med summans debiterande tvänne gånger blifvit bemärkt, annan utväg för Bokslutaren, till åstadkommande af rättelse härutinnan, icke fanns än att antingen förfara såsom nu skett, eller ock att i 1857 års riks-hufvudbok upptaga kopparräntan med 26,000 B:dr mindre än densamma i verkligheten utgjorde; varande genom den vidtagna åtgärden, som skedde utan föregången anmälan i Stats-kontoret, förhållandet fullständigt rättadt, så att hvarken Riksgäldskontoret eller Stats-kontoret bekommit mera eller mindre än hvad hvartdera af dem tillhöra bort. I anledning af Revisorernes yttrande (§ 11) om ett årligt anslags uppförande å stat för ersättning åt städerna för mistad inkomst af gernings-ören, får Stats-kontoret i underdånighet anmäla, att den summa, som för nämnde ändamål anordnats åren 1853— 1857, i medeltal utgjort 744 R:dr 20 öre om året och att utgifter af förenämnda beskaffenhet förekomma endast i 13 af rikets län; men som ersättningens utbytande emot bestämda anslag icke torde kunna, utan städernas hörande, ega rum, samt den 1'ör sådant ändamål erforderliga skriftvexling och öfriga för genomförande af den yrkade förändringen erforderliga åtgärder sannolikt skulle komma att medföra mera besvär, än de nu behöfliga uträkningarna föranleda och frågans ringa vigt påkallar, så tillstyrker Statskontoret i underdånighet, att berörda punkt i revisions-berättelsen ej måtte bifallas, helst dylika ersättningar torde årligen mer och mer minskas samt slutligen upphöra. Uti frågan om vissa utgifters anordnande under förskotts-titel, i stället för rubriken: »Ofverskotten ä stats-verkets inkomster», (§§12 & 13 i revisions-berättelsen) åberopar Stats-kontoret i underdånighet sitt den 2 December 1858 afgifna utlåtande (sidan 224).
Inom komitén var jag, lika med öfriga ledamöter, af den tanken att, då fråga derom en gång blifvit väckt, det verkligen vore önskligt att Slaten öfvertoge pensionskassan, men deremot ensam åtoge sig pensioneringen, hvilket sednare jag ansåg skulle för armén medföra flera fördelar. Jag ber att i slutet af mitt yttrande få visa att denna åsigt varit rigtig. Sedan komitén afgifvit sitt betänk, i denna del, sammanträdde krigsbefälet på K. M:ts kallelse i början af förlidet år. Inom krigsbefälet voro tankarne länge delade, huruvida man borde och kunde afhända »sig kassan. Då 1756 denna kassa 10 Den 2 Mars. stiftades, fick den sig anvisad en del af det gamla krigsmanskapets inkomster, tillika med statsverkets besparingar af arméns löner, men dess hufvudsakliga tillgångar utgjordes dock af befälets egna bidrag. Kassans kapital ökades småningom och den kunde, om än med små pensioner, ostördt fullgöra sina förbindelser intill sednare tider, då Staten med kontanta bidrag måste träda emellan. Kassans fonder voro således samlade genom befälets bidrag till pensioneringen; de utgjorde ett dyrbart arf från förgångna generationer, ett arf som krigsbefälet agde för det afsedda ändamålet förvalta och använda, men om krigsbefälets befogenhet sträckte sig derutöfver, ifrågasattes af mången. — Ställningen var dock nu betydligt olika mot fordom. Då 1760 statsverket bidrog, krigsmanshusmedlen inberäknade, med A oel) arméns befäl med § till pensioneringen, var nu förhållandet omvändt, och Ständernas begäran om pensionsväsendets ändrande borde beaktas. Man kom derföre slutligen öfverens om att till Staten öfverlemna krigsbefälets rätt till kassans styrelse och förvaltning. Mera ansåg man sig icke äga och således icke heller kunna afhända sig.
Sjöman kan ej göra denna rättighet gällande i fallen 2 och 3, sedan fartyget gått från den hamn, der han blifvit förhyrd, eller med mindre han återbär det å hyran uppburna förskott; i fallet 4, der han ej sätter annan duglig karl i sitt ställe; i fallet 5, ulan alt inför svensk domstol eller svensk konsul med bevis styrka befiilhafvarens misshandling och i fallet 6, förr än fartyget till bestämmelsebaroncn anländ t. Sjöman, som tjensten uppsagt, efter ty i denna § tillåtet är, har rätt att uppbära hyra till den dag han lemnar fartyget, med undantag af fallen 5 och 7, i hvilka hans anspråk på hyra bedömas efter reglorna i §§ 56, 57, 58 och 69. Ersättning för hemresa utgår endast i fallen 5 och 7 och utgöres då efter reglorna i §§ 60 och 69. § 71. Vid fartygets ankomst till svensk hamn, som i g 55 sägs, vare besättningen berättigad alt, sednast fjorton dagar derefter, blifva afmöustrud. Iuncståcndö byra skall innan afmöustringen utbetalas. 3 18 § 72. Uppassare och andra å fartyget anställde personer, hvilka ej höra till den egentliga besättningen, hofva, der ej annat aftaladt blifvit, samma rättigheter och skyldigheter som denna, ehvad de af befälbalvaren eller rederiet äro antagne Om Befraktning. § 73. Aftal om frakt må slutas pä sätt kontrabenterne tjenligast Anna och skall skriftligen affatta*, cm endera det yrkar. § 74. Rederiet vare i och för de ersättningar, som kunna blifva detsamma ålagda i anseende till utebiifvet, ofullständigt eller felaktigt uppfyllande af frakta flat, förbundet endast med fartyg och frakt, såvida det oj sjelft ur till det uteblifna, ofullständiga ePer felaktiga uppfyllandet vållande. § 75. Befraktas hell fartyg, anses deri icko inberäknade däck, kajuta, kabelgatt, se gelkoj, skans och nödigt utrymme under däck för proviant, vatten och bränsle § 76.
Skolråd, om bildande af ett för hvarje lärdomsskola, samt om inrättande af apologisteller realoch söndagsskolor i städerna. Skolväsendet, angående uppbärandet af afgifterna derför gemensamt med kronoatskylderna. X. B. 561. A, 582. ( 133 ) Skrifmaterialier och expenser ä 4:de och 5:te hufvudtitlarhe, om uppförande på Riksstaten af förslagsanslag till. I. R. 443. III. R. 130. B. 178. Se vidare StatsUtskottets betänkanden Nös 37 och 38. Skrifvelse, und. lill Kongl. Maj:t ifrån Ridderskapet och Adeln, angående capilalionsafgiflens fortfarande. III. 393. IV. A. 39. Skrifvelser, und. till Kongl. Majit ifrån Rikets Ständer. Se Expeditioner. Skråordning, om utfärdande af en ny. IX. B. 107. A. 214. Skuldebref. Se Reverser. Skyddsafgiften, personliga, om upphörande af, eller nedsättning i. I. B. 555. A. 621. II. B. 321. A. 322. — om dess användande till folkundervisningens befrämjande. VI. B. 481. VII. 132. Å. 134. IX. B. 3. U. 106. A. 198. U. 214. A. 602. X. E. 485. — angående dess användande till organiserande af arbetsinrättningar. A. 347. — om arbetsfolks befriande från annan bevillning än denna. Se Arbetsfolk. Skådepenning, om preglande af, lill minne af Deras Majesläter Konungens och Drottningens kröning. III. R. 3. V. B. 316. A. 411. IX. E. 413. Skådespelare, inländske, samt konslidkare, angående upphörande af deras skyldighet att erlägga afgifter till Kongl.
Vid sådant förhållande anser jag mig icke kunna undgå, att såsom ett temligen eget förbiseende hos motionären anmärka detta yrkande på inrättandet af en sak, som redan uti flera år existerat. Alla under-officerare vid det regemente, jag tillhör, äfvensom de flesta vid de öfriga regementerna inom Stockholms garnison, hafva utgått från dylika skolor, och dersammastädes erhållit en för sitt yrke ganska försvarlig — ja, jag vågar till och med påstå — god hildning, så att de, när de utgått på andra regementen, kunnat upprätthålla det anseende, som de tillförene egt vid sitt eget. Af det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, hemtar jag en giltig anledning, att beklaga den vana, som hos mången inrotat sig, att i tid och otid slunga fram förebråelser u ot tonen vid de värfvade regementerna. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 22 Novetnl> ev f. m. 3oi ■ombud. Att LandtMarskalkens magt vid anteckningarne det oaktadt förblifver lika stor, är tydligt deraf, att tvister vid nntecknings-bordet alldrig kunna bli örn annat, än anteckningens enlighet med Grundlag och Riddarhusordning, och just i sådant fidi kan och bör LandtMai skalken, då han har samma rätt, som vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, neka proposition, elt mycket lämpligare sätt för honom att uttrycka sin tanka, än att han skulle, om ock som Ordförande, med votum decisivum, sättas i ett collegial-förhållande till Ledamöter af Ståndet eller Riddarhus-Directionen. 8:de Förändringen: 5 § i nuvarande Riddarhusordning, hvaruti det vilkor för Hufvudmans möjlighet alt inträda på Riddarhuset, -oaktadt utgifven fullmagt, bestämmes, att fullrnägtig skall hafva utrikes rest_, undnr Riksdagen med döden af gått j eller, efter stjrkt laga förfall och erhållet tillstånd, från Riksdagen med allo af rest, föreslår jag måtte ändras till följande ordalag: sin rätt f örlorat, utrikes rest_, eller återlemnat polletten.
Konungen fann äfven, att i en annan Rikets belägenhet skul - Den 26 Mars f. m. 61 le Kongl. Maj:t hafva funnit tjänligt, att af Statsmedlen använda något årligen; men nu föreslog Kongl. Maj:t att förunna Boklaget rättighen, att med Bolaget förena en ProvincialLäneBank eller Discontlnrättning. Häraf måtte synas klart, att Konungen icke ansåg det allmänna kunna biträda med några medel. Bolaget kunde då icke, vid sin första stiftelse, efter ett sådant förklarande, äga grundad anledning att hoppas biträde af Staten. Häraf synes mig således klart, att företaget var enskildt och icke allmänt. Kongl. Majrt säger vidare: att hoppet om den vinst, som ett sådant Discontverk, med omtänksamhet förvaltad t, skulle till Bolaget inbringa, (det förutsattes redan då, såsom ett vilkor för vinst, att det skulle med omtänksamhet förvaltas; jag utbeder mig Eder uppmärksamhet, mine Herrar, på detta uttryck) skulle uppmuntra enskilte penninge-ägare att i den sålunda förenade Discontoch Canal-rörelsen deltaga. Efter uppgjorde provisionelle beräkningar syntes Catial-anläggningen kunna blifva för enskilte personer förmånlig, i förening med en Discont-inrättning, hvartill Banken försköt ett län af 500,000 B:dr emot 3 procent, samt derjemte, när Canal-byggnaden komme i gång, ett särskilt lån af 3oo,ooo R:dr, att linder byggnadsåren räntefritt innestå; hvilket sednare lån likväl af Rikets Ständer ej annorlunda medgafs, än med förbehåll af 3 procents län - 6 2 D en 26 Mars f. m. ta, likasom det förstnämnde. Man anför nu, att nära tvådubbla summan tecknades, och man vill deraf draga den slutsatts, att det var blott det patriotiska i företaget, som förmådde tillvägabringa en så stark teckning. Jag torde likväl få åberopa privilegierne, der det står anvisad möjlighet för Bolaget, att af utdelningen få g procent, oell att, när öfverskott på denna utdelning ägde rum, få ytterligare ett öfverskott af en tredjedel af återstoden.
Delta uteslutande af de klassiska studierna har Utsk. föreslagit på samma gång, som det åberopar den af föredraganden för ecclesiastikärenden föreslagna och statsråds-protokollet i ämnet vidfogade skolordningen; och likväl säger just denna skolordning uttryckligen, att i de högre skolorna, som bestå af 8 klasser, skall en lärjunge ovilkorligen läsa latin i de 4 första klasserna, eller som orden falla sig: ”Dock skall för lärjunge, hvars studier skola fortsättas utöfver 4:de klassen, latinska språket ej vara valfritt förr, än lärjungen inträdt i den 5:te.” Detta af föredraganden föreslagna vilkor anser jag i högsta måtto rigtigt och välbetänkt. Del är också en allmänt antagen lag, till och med i det fria Norrige, att i högre borgareskolor latinet skall läsas från början. Afven hos oss tyckes man kommit till erfarenhet af, att detta är nödvändigt; ty vid alla real-skolor har man återvändt till latinet, just derföre att man funnit lärjungen ej göra några framsteg utan att hafva studerat detta språk. Vi hafva vid förliden riksdag här hört en lärare vid Carlberg uttryckligen förklara, att der finnas inga elever, hvilka göra säkrare och hastigare framsteg, än de som genomgått vära allmänna skolor. Jag ber att få nämna några ord med afseende å Hr von Hartmansdorffs yttrande om deras rättmätiga fordran, som blott vilja förskaffa sina barn allmän medborgerlig bildning. Dermed förstår Hr von Hartmansdorff att latinet skulle frän undervisningen uteslutas. Jag gör det ej eller ■— blott till en viss grad. Enligt föredragandens förslag skulle lärjungarne visserligen ej vara nödsakade att läsa lalin, så framt de ej vilja fortsätta sina studier längre än till och med 4:de klassen; men vilja de gå längre och fortsätta till 17, 18 å 20 års ålder, dä skola de ovilkorligen hafva deltagit i den latinska undervisningen. Nu säger Utsk., att det afsedda ändamålet skulle kunna vinnas, genom inrättande af apologistskolor, der sä dane ej finnas. Men detta står likväl i fullkomlig strid med R.
Fullmägtige ansett sig böra utan uppskof gå i författning, alt utaf Bankens Silfverförråd till utmyntning, i enlighet med Kongl. Maj:ts sednast utfärdade Nådiga Förordning angående myntfoten, låta aflemna lill Styrelsen af Kongl. Myntverket hvad i sådant afseende nu såsom behöfligt reqvireras; så hafva lik - väl Fullmägtigc, i sammanhang härmed, ej kunnat ulan uppmärksamhet lemna, å ena sidan, att genom Kongl. Maj:ts Högstberörde Förordning, — hvaruti innefattas helt andra grunder för det nya myntets enhet och underafdelningar, än dem llikets Ständer, i samband och Öfverensstämmelse med deras af Kongl. Maj:t i Nåder sanctionerade beslut om Myntbeslämning och Realisation, i underdånighet anmält och föreslagit, och hvilka likaledes blifvit följde oell tillämpade uti de föreskrifter angående ett nytt Sedelmynt, som Banco-Stvreisen fått sig till efterrättelse meddelade, — de ifrågavarande nya Silfvermynten omförmälas såsom af Kongl. Maj:t tills vidare antagne och fastställde; å en annan sida åter, att derest utmyntning af Bankens Silfverfond lill de uti samma Nådiga Förordning uppgifna myntsorter skulle blifva oafbrutet fortsatt, med den betydliga arbetskraft, som Kongl. Myntet för närvarande är i tillfälle alt använda, Bankens nu ägande Reela Fond sannolikt vöre vid Rikets Ständers nästa sammankomst icke utan dryg kostnad till största delen förvandlad uti sådant slags mynt, som, i händelse Kongl. Maj:t, efter samråd med Rikets Ständer, skulle finna för godt att i ett eller annat hänseende jemka eller förändra det beslut, som under tiden och tills vidare blifvit fatladl, åter måste, med nya uppoffringar för Banken, uti andra myntsorter ompräglas. Och hafva Fullmägtige, under anhållan att få del af Revisorernes tankar i delta ämne, hemställt, huruvida lämpeligt och nödigt kunde anses, att ett maximum bestämmes, inom hvilket ulmyntningen af den Banken tillht»! iga Silfverfond kommer att intill en blifvande Riksdag inskränkas.
Bes v.- och Oecon.- Utsh:s Utlåtande ]\:o 53. stämde med den jemlikhet i rättighet, och den jemlikhet i beskattning, som med 1810 års Förordning om Riks-Ståndens concessioner åsyftades; och slutligen, att, då hvar och en numera egde besitta sistnämnde slags fastigheter, uppkomme äfven deraf skyldigheten alt deltaga uti ifrågavarande allmänna besvär; af Herr Leffler: att, om än nuvarande säterioch frälse-egare borde få bibehålla sin förra frihet i detta hänseende, kunde densamma för framtiden borttagas och skyldigheten inträda, då nya egare genom köp förvärfvade sådana fastigheter; af Herr Bååth: att frågan om säterijemte rå och rörshemmans befrielse frän Tingshusbyggnad, vore af privilegii-natur och borde såsom sådan behandlas. Rätligheteu vore både personel och reel, så länge frälseman innehade dylik egendom, men deremot endast reel, då densamma kommit i ofrälsemans band. I anledning häraf få Utskotten anföra: Herr Bååths framställning, rörande den pr i vilegi i egenskap frågan om säteriers, jemte rå och rörshemmans deltagningsskyldighet i Tingsoch Fånghusbyggnad skall innefatta, är i så måtto rigtig, som befrielsen från detta allmänna besvär grundar sig på en undantagslag; men då rättigheten alt besitta berörde fastigheter numera är alldeles oinskränkt, har nämnde privilegium upphört alt uteslutande tillhöra ett Riks-Stånd, i följd hvaraf och enär endast, beträffande förändring och jemkning i Riks-Ståndens privilegier, den serskilda ordning, som i ij4 §• RF. omförmäles, skall iakttagas, något skäl icke förekommer, att uti förevarande fall afvika från det behandlingssätt, som för lagfrågor i allmänhet eger rum. Utskotten tillstyrka alltså, att Herr Bååths anmärkning md färj alla.
B:co, hvarföre, och då Räntegifvarne i Länet allt sedan sista Riksdag, enligt Rikets Ständers då fattade Beslut, med contant lösa Ränlellöet och Halmen, samt denna Byggnad från berörde tid af sådan orsak varit aldeles obegagnad, RiksM.irskalksErnbelet i under-, dånighet hemstält huruvida densamma, såsom icke vidare behöflig, ina, till undvika lule af underhållskostnader, få försäljas, eller, enär Byggnaden icke på något sätt yorc till gagn för Strömsholms och Kungsöhrs Sjo.UsSlaler, Statsanslaget för samma Slott från all utgift lill Byggnadens underhåll befri as. I nådig skrifvelse den 21 November 1827 hyr Kungl. Maj:t, med bifall till hvad 15 e 11 io December e. m. häTu timian af Kongl. Statstontoiret tillstyrkt blifvit, i nåder förordna! ali Stallbyggnad en, 'efter föregången besigtning oell värdering skall genom offentlig Auction, stim på en och samma dag skall ske vid Kungsöhr och Westerås Slott, till den högstbjudande försäljas, med vilkor, alt Byggnaden inom viss utsatt lämplig tid skall af Köparen bortflyttas, så vida icke annorlunda kail med Arrendatorn af Kungsgården öfverenskommas, och att anbudets antagande beror på Kongl. StatsContoirets pröfning. Den 21 Febr. 1828 besigtigades oell värderades Byggnaden Lill endast 4~5g Hulr, i anseende lill skyldigheten att densamma rifva och bortflytta.
Allt jemkande med rättsvidriga förhållanden ledde sällan till något tillfredsställande upphäfvande af deras tillvaro och tidtals med några öre förhöjda skjuts legor kunde ej åstadkomma det ondas upphäfvande från sjelfva roten. Det funnes exempelvis ingen billighetsgrund uti tvånget för dem till Stockholm närboende skjuts-skyldige att för befrielsen från hållskjutsen nödgas genom nyligen förhöjd afgift erlägga ända till 60 R:dr R:mt årligen för hemmanet, under det andra skjutsskyldige hemmansegare inom riket till mångfaldigt lägre pris frigjorde sig från skjutsnings-skyldigbeten. Uti föreställningen att Sverige vore i större behof af jernvägar än af den svenske frie jordegandens frikallelse från det onaturliga, rättsvidriga och förnedrande skjuls-åliggandet, läge ingen sanning, då, ibland alla för den administrativa omtankan påkallade omsorger, samhälls-medlemmarnes befrielse från ett icke mera tidsenligt förtryck otvifvelaktig!, åtminstone efter motionärens åskådningssätt, utgjorde den främsta och mest magtpåliggande af alla. Tiden syntes nu vara inne alt afhjelpa ett så beskaffadt verkligt ondt, som skjutsnings-skyldigbeten företedde. Man borde ingalunda förebära att skjutsningsbesvär genom jernvägar af sig sjelf kommer att upphöra. Ett sådant påstående innebure ingen på erfarenhet grundad sanning. Post-inrättningarne för resandes förskaffande hade sedan långliga tider tillbaka uti andra länder föregått inrättningen af jernvägar och de bestode ännu och måste bestå i jemnbredd med dem, såsom ett oundgängligt civilisationens behof. Tiden syntes nu oafvisligen vara inne, att genom post-inrättningens införande efter utlandets mönster äfven hos oss på det allmänna öfverflytta bestyret att fortskaffa resande. Tiden svnles ock härtill oafvisligen vara inne, då statsverket företedde för vårt land så högst ovanliga tillgångar för å bane bringandet af denna vigliga och maktpåliggande sambälls-angelägenhet.
77 fon ben befattning, forn bön bfir mibfdnnaS, fd att, unber ett noga iaft* tagaganbe af fotefrifterne i nu gdllante 33emillning$. ©tabga, hvarfen bronan eller ben ©fattfTplbige fbrndrmaS i bera* tillfldnbiga rdtf. ©enna fbrbinbelfe fall jag pd beber ecb fammete, utan erfibig afftgt od) man# namon, rebeligen uppfylla: fd famt mig ©ub hjelpe till lif ocb fidi.” d>«i 4nbrfnga f5tanbe i draperings* od) Prdfnings »Cofnmiteere befTut. §. *45» 2BiU ©FattfFplbig f6Fa dnbring^ i ben S3emillntng, forn afbebifertng beror, ocb, i ben crbning 84. §. forefrifmer, blifmit pdfbrb, famt af SaperingS.Sommitee dr faflfidllb, anmdle cd) fullffclje bön fin talan boS konungens 23efallningSbafmanbe inom ford mdnaber frdn ben bag SDe* betfebeln fått afbdmtaS, odfi mibfoge befmdréfJriften rceberbbrligt betyg berd. Slr ben Flaganbe mifnSjb mtb konungens 23efallningSljafmanbeS tttflag, dge bön bcrfifmer anfbrö befmär ^ongl. d?ammar.9fdtten, pd fdtt ocb *n°m k™ 146. §. innebdller.
l %ter en troende vattnet langsamt rinna nedför a m e n fran ariiibigen till handen, dar s t h en annan med ena foten g&amp; baliistraden och rensar p5 noga föreskrifvet sätt bort det jordiska stoft, som annars kunde besmitta bönemattan, langse fritni s t h k e r en tredje nggsa droppar p i sin alldeles slätrakade hjassa. C e rönt sig tysta Bonr andar, och i den knappa dagerii frin ofvan f i s hela. sceiieii ett spuk-. likt utseende. Detsainrna matte de tvagande lin tyckt on1 oss, ty de stannade midt nnder sitt viktiga göroniål, den ene efter den andre, stirrande på oss nied hemskt uppspärrade ögon. Det var visst ocksk högst olämpligt att göra v i r entr6 jnst nu, nar skallar soro blottade - dc, soni alltid annars s % omsorgsfullt döljas för rarldens ögon. Vi väntade att bli utkörda, inen Iiapiladeii var s: stos, att ingeii kom sig för. Riktigt trygga kände vi oss dock icke. ocli det s$ mycket mindre, soin den tjänstvillige urge mannen nu tog sin Mats. iir skolan. Kaqske vågade han icke bära ansvaret för sin handling - allt nog, han stannade ofvanför, på gatan. 3Ien att, gå .tillbaka utan att h a. sett det egentliga gudshuset ... Det hade i sanning varit alltför påkostande; För säkerhets skull gingo vi in en i sender, inedan den andra stannade i förhallen som skiltvakt; Moskéen-var icke stor. Den såg därtill rätt torftig ut och låg likso. forhallen djupt under gatans nivå. På golfvet lago bönemattorna som jag noga aktade mig att med mina oheliga fötter beröra - och längs bort stod en fristående nisch, sirad med droppstenar inuti, hvilken visade &amp; 1&amp;kas riktning. Detta var hela inregningen. Rummet var fullt af bedjande, och alla vände sina blickar mot nischen. Grafvens tystnad r&amp;.dde därinne, till, truts för de bedjandes stora atbörder.
Härvid förekomme sålunda, att, '■utom Arméens Pensionskassa, under Direktionens förvaltning befinna sig flera andra mer och mindre betydliga fonder, hvilka för närvarande drabbas af dels inga, dels högst obetydliga förvaltningskostnader, nemligen i \ io. Arméens enskilda Enkeoch Pupill-kassa, som stiftades år '1817 och hvars fond, utan något understöd från statens sida, blifvit samlad och uppehållen dels genom årliga afgifter af alla delegare i Arméens Pensionskassa och dels genom inträdesafgifter af dem, hvilka frivilligt i Enke-kassan ingått: utgörande kassans utlånade kapital för närvarande 630,000 Ridr, samt den till 370 pensionärer utgående årliga pensionssumman 53,000 Ridr. 2:o. Kongl. May.ts fond i Arméens Enkeoch Pupill-kassa, 7,500 Ridr, eller årliga räntan å det gåfvo-kapital, som i Nåder blifvit anslaget till pensioner för Militär-enkor och barn, att enligt Kongl. Majits Nådiga förordnande an - Bil. JV3 3 (ill Kongl. Majds Nåd. Prop. JVS 1, orri Statsverket 1862. 69 vändas och särskildt redovisas, på sätt Kongl. Brefvet den 9 Februari 1819 föreskrifver, från hvilken fond för närvarande utgå årliga pensioner till 132 enkor och barn. 3:o. Statsanslaget på 9:de Hufvud-Titeln å 37,500 R:dr årligen till aflidna Militärers i fattigdom efterlemnade enkors och barns pensionerande; hvilket anslag, intill år 1828 förvaltadt af Stats-Kontoret, genom Kongl. Brefvet den 3 Ja nuari nämnde år öfverflyttades till Direktionen öfver Arméens Pensionskassa för vinnande af enhet i förvaltningen och har sedermera af Direktionen förvaltats i enlighet med Kongl. Reglementet den 21 September 1833: åtnjutande för närvarande 970 enkor och barn årligt understöd från detta anslag. 4:o.