Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdr. d. 16 Sept. 1835. meddelade Betänkande, öfver'väckta förslag, dels i afseende på grunden iör Hemmans skyldighet, att deltaga i Kyrkooch Prestegårdars byggnad, samt dels, att sådane Kronaarbeten eller andre dylike Kronans odisponerade Lägenheter, som uti Rxtra Roteringen ingått, borde få vidkännas berörde skyldighet och utgörande af Kyrkotionde , fann Ridderskapet 0H1 Adeln att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit 2f Ridderskapet och A. deln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. S. D. e. m. Wid förnyad föredragning al Stats-Utskottets den 3 dennes, under N:o 459, afgifne samt den 9 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i frågan om hyra för Landshöfdinge-Residenset i Hernösand , fann Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Ut. låtande borde läggas till Handlingarne. S. D. e. m. Wid förnyad föredragning a£ Stats-Utskottets den 3 dennes, under N:o 456, afgifne samt den y dennes derpåföljande e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af gjord ansökning, om liquid för Grefliga Gyllenstjernska Familjens påstådde fordran, Trot. I stöd ef arfsrätt efter Konung Carl VIII Knutson, biet samma Betänkande, på grund af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittaradf. S. D. e. m. Föredrogos å nyo och biföllos följande, från nedannätnnde Utskott inkomne, samt den g dennes e. m. på bordet lagde Utlåtanden: Från StatsUtskottet. Af den 3 dennes: N:o 457. Öfver väckt motion, om ändring i tiden till redovisningen för ^Statens inkomster.
Jag tror, alt den behöfver del lika litet i denna, som i någon annan fråga, men jag ber att få fästa Hrrrnes upmärksamhet derpå, att alla fyra Stånden förut uti en dylik fråga, nemi. ang:de stapelstadsrätt åt Döderhultsvik, tillstyrkt bifall dertill. Det skulle väl derefter synas serdeles besynnerligt, att, när staden Sölvitsborg kommer och förnyar sin för flere år sedan gjorda anhållan om stapelstads-rätt, R. St., efter att hafva tillstyrkt bifall lill Döderhultsviks enahanda ansökning, då skulle helt enkelt svara: ”gå in till K. M.. vi hafva dermed ingenting att skaffa.” Jag anhåller om bifall till Betänk. Hr von Hartmansdorff: Förevar:de Betänk, uplyser, att då stadens äldste till Konungen inlemnade ansökning om stapelstadsrätt, blef hon genom Nådigt bref af den 13 Juni 1844 afslagen. Vidare innehåller Betänk., att R. St. vid 1847—48 årens Riksdag ”hos Konungen i underddiet anhöllo om föranstaltande af undersökning rör:de de förhållanden på hvilka frågan kunde bero, och att, derest hinder deremot icke mötte, den sökta stapel-friheten måtte staden Sölvitsborg beviljas.” Men i Betänk, finnes äfven uplyst, att Konungen ”genom Nådigt bref den 13 April 1850 förklarat sig sakna skäl, alt stapelstads-rätt åt Sölvitsborg i Nåder bevilja.” Hvad skola R. St. nu säga till Konungen, då nyssnämnde förhållanden äro dem bekanta, om icke det: ”att ehuru E. M. funnit för godt 2:ne serskilda gånger afslå stapelstads-rätt åt Sölvitsborg, äro vi, R. St., en så mägtig myndighet, alt vi hoppas, det E. M. täckes, utan afseende på sådane skäl, som förut varit gällande, likväl bevilja saken på sätt' vi önska.” Åberopandet, att R.
Härtill kom yrkesafunden. De redan på platsen befintliga tidningarna fruktade och hatade bittert hvatje medtäflare, som hotade att göra intrång på deras förut ytterst magra förtjenster. Med sällspord enighet sprutade de nu gift och galla öfver uppkomlingen samt vande allmänheten att betrakta densamma med oblida ögon. Glömska af publicistisk heder, anständighet och oväld, skydde de intet medel att krossa den nya tidningen redan i lindan. Rädslan förlänade dem en rent af satanisk uppfinningsförmåga. Sällan har väl inom den nordamerikanska tidningsverlden förekommit en lumpnare taktik än den, som då utvecklades mot mr Storey. Men han vek icke en tum. Ty han trodde på sin. kraft och sin förmåga, han var fast öfvertygad om det rättmätiga i sin uppgift, och trots det argaste motstånd från nästan alla håll köm hans tidning regelbundet ut. Hvilket beundransvärdt mod, hvilken okuflig ihärdighet, hvilken omfattande duglighet utvecklade icke den unge tidningsmannen under denna pröfningamas tid ... När Storey kom till Chicago, var han 4 2 år gammal. Han var då spenslig, rak som en pil, med kolsvart hår och skägg, hufvudet tillbakakastadt och hållningen i allo elegant Han var qvick i vändningarna, gången lätt och spänstig, hvarje hans rörelse tillkännagaf styrka och fasthet. Snabbt ilade han genom gatorna, med blicken Ur dagens krönika. 3§skarpt riktad rätt framåt, liksom sträfvade han magnetiskt och med en maskins ostörda regelbundenhet mot ett bestämdt mål. Dem, som icke kände mannen, föreföll hans ansigte hvarken sympatiskt eller angenämt Det var så mäktigt i alla sina uttryck, det vitnade om en Sådan sjelftillit, en sådan stolt öfverlägsenhet, en sådan iskall tillbakadragenhet att man intogs af beundran, men. äfven af ett slags oviss beklämning. Det var kallt men på samma gång rörligt; det var alltid sig sjelft, men likväl uttrycksfullt, ja, vid vissa tillfällen nästan lidelsefullt.
Det är således förlåtligt att noga skärskåda, huru Herr Grefven vid olika tider tänkt, för att deraf draga slutsatser, I det hänseendet får jag upläsa utdrag ur en skrift, som Herr Grefven år 1809 in - Den i Mars f. m. 95 lämnade lill Konung Carl XIII om centralförsvarets användande i Sverige, hälst denna skrift just försvarar kraftfullt det vapen jag äfven ännu tror nödvändigt för Konung och Fädernesland. Den lyder så: ”Jag bekänner dock frimodigt, att för Sverige , hvilket till en viss grad redan kan anses som en ö, hvilket kanske en dag blir det ännu mer, kan hvad Landtarmee som helst aldrig anses annat än of ullkomlig, om han ej är understödd och biträdd af en sjömagt, hvilken både medelst dess styrka och sammansättning är af pass ad för belägenheten i det hela. Ännu en gäng: vi bebo Vikingarnes land, och i Vikingarnes sätt alt föra krig ligger Svenska krigsmagtens styrka. Alltid var deras sjö- och landtmagt förbunden; och alla de förändringar krigskonsten till våra dagar undergått, hafva ej förmått, skola ej förmå, att kullslå denna grundregel för krigskonsten i värt land, så länge våra insjöar, så länge våra skärgårdar bestå! åter en sanning, som kan hämtas, från mera än en händelse utur det olyckliga nu öfverståndna kriget! Föreställom oss Sverige ett ögonblick utan de flottor, som varit på dess kuster, och hvad hade det varit? Föreställom oss Sverige utan en sådan flotta, och just en sammansättning som den, hvilken geclc åt Norrbotten, och Kaminsky hade varit i vära fruktbara Provinser för att räcka handen åt Jlandsarmeen, just vid den tiden, som Den a Mars f. m. nu Svenska armeen stod kraftfull hotande och oantastad i dess rygg. Vare utgången hurudan den vill, åtminstone var den delen af företaget mästerligt utförd, förvånande och öf vertygande om nyttan och oumbärligheten af flottor för Sverige.
Enahanda förhållande inträffar ej allenast med de utaf enskilde personer vid universitetet stiftade lärostolar, utan sannolikt ock med största antalet af de stipendii-kapital, hvilka utaf enskilda blifvit donerade och som lära uppgå till en sammanlagd summa af mer än 290,000 R:dr Banko. Härtill kommer slutligen, att flyttnings-åtgärden skulle jemväl i öfrigt blifva förenad med högst ansenliga uppoffringar, dels direkta för sjelfva flyttningen och nya lokalers samt annan materiels anskaffande, och dels indirekta derigenom, att de för universitetet i Upsala, till en icke obetydlig del på sednaste tiden, anlagda dyrbara byggnader och inrättningar af flera slag skulle, såsom varande af ringa nytta för andra ändamål, till största delen af värdet gå förlorade, på grund af hvilket skäl, som för närvarande, då Statens tillgångar i betydlig mån anlitas, torde mer än vanligt förtjena afseende, Rikets Ständer ock vid sednaste riksdag afslagit väckt förslag om båda universitetens hitförflyttande. Utskottet hemställer alltså, att jemväl förslaget om förflyttning till hufvudstaden af Upsala universitet må lemnäs utan åtgärd. För den händelse Rikets Ständer bifalla hvad Utskottet här ofvan i särskilda punkter hemställt, torde de af Herr Cederschiöld, G., gjorda framställningar, dels om uppgörande af förslag till verkställighet af universitetens förflyttning och dels om åliggande för den, som vid universitet vinner befordran, att underkasta sig en sådan förflyttning, få anses hafva förfallit.
Riksdag beviljade särskilda anslag för verkställighetfaf beskattnings-väsendets förenkling; varande erforderligt; stadgande om detta anslags återstående belopp intaget i den § af det nya Reglementet, som handlar om de vid denna Riksdag beviljade anslag för de nya jordeböckernas afslutande och granskning; 172 §, angående det dels under, dels efter sednaste Riksdag, till hela sitt belopp, iyftade kreditivet för upprällhållandefaf Rikets neutralitet; 176 §, angående det vid sednaste Riksdag till begagnande under höstmånaderna år 1855 anvisade tillfälliga kreditiv för Kongl. Stats-konloret, och 179 §, angående kreditivet till kostnaderna för Sveriges bidrag lill 1855 års industrioch konstexposition i Paris. Slockholm den 27 Februari 1858 StatsUtskottets Memorial N:o 284. 5 FÖRSLAG tili REGLEMENTE för Rikets Ständers Riksgälds-kontor. Angående Riksgälds-kontoret a Ingda utbetalningar. (Fortsättning). t G) Anslagen ill folkundervisningen, riksdag■skostnader samt aflöning en för Rikets Ständers Justitie-ombudsman m. fl.. 8 184. De under sednast förflutna riksdag, för befrämjande af' folkundervisningen beviljade och till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition ställda ytterligare anslag, jemte derå uppkomna och för sagde ändamål af Kongl. Majit äfven disponibla besparingar, böra, i mån af behof och efter vederbörliga reqvisitioner, utbetalas al Riksgälds-kontoret med följande belopp, som utaf samma anslag vid innevarande års början voro derstädes innestående, nemligen: l:o Sextontusen Tvåhundra Riksdaler utaf 1855, 1850 och 1857 års anslag till understöd för Fo/ksko/e-lärares aflöning inom de socknar, der, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af särskilda förhållanden, erfordras; 2:o Sjuhundrafemtio
Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva bifallit, förstnämnda Riksstånd dock med ändring i redaktionen, men öfriga två Stånd återremitterat 59:e punkten med förslag till reglementarisk föreskrift, motsvarande dels §§ 187, 196, 201 och 205 i Banko-Reglementet, och dels Utskottets framställningar i 50:e och 55:e punkterna. Sedan Utskottet ansett sig böra vidblifva de tillstyrkanden, som nyssnämnde 50:e och 55:e punkter innehålla; så och enär den af Ridderskapet och Adeln beslutade redaktions-förändring är härledd af bemälde Riks-Stånds uppställning af 55:e punkten, hvilken förändrade uppställning Utskottet ansett sig icke kunna förorda, samt återremisserna endast åsyfta den ändring, sorn blefve erforderlig i händelse Utskottets förslag i 5:e och 50:e punkterna komme att jemkas eller afslås; så får Utskottet tillstyrka, att 59:e punkten må förblifva oförändrad. Punkterna 60 och 65, innefattande förslag till reglementariska föreskrifter, äro af samtlige Riks-Stånden godkända. Stadgarne angående utlåning för handel och näringar, intagne i 66:e punkten, äro bifallna af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet i sin helhet, och af Borgare-Ståndet med den förändring, att ordet »enskildes», som förekommer i mom. 1 af nämnde punkt, blifvit uteslutet, men af Bonde-Ståndet återremitterade i sammanhang med 59:e punkten. Då den friare pröfningsrätt i lånefrågor, som, genom antagande af BorgareStåndets beslut, skulle tillkomma vederbörande Diskont-direktioner bör lända till fördel för allmänna rörelsen, utan att medföra något äfventyr för Diskontverken, har Utskottet funnit nödigt att omförmälde mom. 1. omredigeras, enär, om föreskriften tillämpades efter ordalagen, enskilda bolags förbindelser skulle kunna frånkännas belåningsrätt, hvilket aldrig torde hafva varit Rikets Ständers mening.
Att, så framt en allmän Löne-förhöjning f:>r dessa Tjensteman finnes nödig, så måste den nödvändigt calculeras på inflytande Introductions-afgifter, jemts andra påräknade inkomster, och derefter bestämmas till fördelning mellan dessa Tjenstemän; och då komma på detta sätt den obehagiiga frågan om Riddarhus - Direetiom n.< Honorariers indragning att äfvenledes förfalla, hvilket indragninps-project jag, och jag är öfvertygad mången Riddersman med mig, an ser Ridderskapets och Adelns värdighet, v;rkeligen och långt mera förnärmande ärt hvad Utskottet, i afseende ä värdighet och anseende, behagat framställa. Endast sattet, på hvilket dessa Honorarier tillkommit, och den långa tid de exi-terat, borde göra dem heliga och fria för all vidare ändring och rubbning — Utom det att Ridderskapet och Adeln, med fästade afseende härå, redan förut ansett det en Duecteur en gäng förärade Honorarier icke ens kunde honrm fråntagas, då han geoom annan Tjenstebefattning, ip o Den 4 AipriL med åtnjutande af en ansenlig Lön, blifvit ali-* deles skiljd frän Directionen. Huru och med hvad skäl kunna då dessa af vara Förfäder bestämda Honorarier, nu ens komma i fråga, att indragas eller fråntagas deni, som komma att utgöra denna — från samma tiri stiftade Direction. Åtminstone lemrar jag aldrig tratt bifall till någon ändring härna, om icke till en möjlig förhöjning eller tillökning på Honorariernc, så framt en sådan vore görlig, utan att beräkna densamma på någon annans bekostnad. Jag får i anledning häraf ödmjukeligen anhålla om återremiss af Utskottets Betänkan* de i afseende å Löne-föihöjnings-projectet, samt alldeles ogillande och afslag på frågan om Hunorariernes indragning. Friherre Staél von Holstein, Corfitz Ludvig t
Den 23 Mars i838 förordnade Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med Föredragandens samt Stats-Rådels närvarande Ledamöters bj) tillstyrkan, alt Svenske underhandlarne, om ny Handeistractat med Ryssland, borde söka undvika andre eller lieie undantag för importen från Finland till Sverige, än dem, som Ryska Plenipolentiärerne först föreslagit, och icke medgifva den sedermera begärda införseln af glasvaror mot nedsalt tull; att de i intet fall borde medgifva nedsättning i afgifterne å Finska varor, under hvad i834 års serskilta Tariff innehölle, men i möjligaste målto, äfven om det skulle föranleda förhöjning i afgifterne å Svenska varor, sorn till Finland infördes, söka bereda ytterligare förhöjning, i afgifterna å de från Finland till Sverige införda viclualievaror; äfven sofa att samma underhandlare i det längsta borde vidhålla att afsluta om de speciella undantagen endast för fem år, med lämplig förhöjning i afgifterne efter de 3 första årens förlopp, för hvilket ändamål de egde, om så fordrades, samtycka dertill, att de i i838 års serskilta tariff bestämda afgifter å varor, införde från Finland till Sverige, lingö under de tre första åren bibehållas; men att de icke borde afsluta om de speciella undantagen för längre tid, än 6 år, med förhöjning efter 3 eller 4 ;<>rs förlopp i begge fallen, det löpande året inberäknadt m. m. Den 4 Maj i838 föredrogs inför Kongl. Maj:t det emellan Svenske och Norrske underhandlarne å ena och de Ryske å andra sidan upp - b) Tit. Rosenblad, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, von Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal och Skogman. Bilagor till Cons t itu t iönsUt skottets Memorial, N.-o i3, 21 rättade förslag till Handelstraclat i Svenskt och Norskt Stats-Råd, hvarvid Konungens Svenske Rådgifvare c) finnas hafva tillstyrkt antagandet.
Regeringsformen föreskrifver; hafva Rikets Ständer, med anledning af inom Riks-Stånden nu gjorde framställningar i ämnet, skolat hos E. K. M. i underd. anhålla, att de vid i8a3 års Riksdag i underd. öfverlemnade förslag till Förordning om handtverkerien, till Författning om gerningsmäns antagande på landet och till Handelsordning måtte, efter föregången Nådig pröfning och sedan de rättelser och förändringar, som uti berörde förslag kunna anses nödiga, blifvit verkställda, varda före nästa Riksdag, såsom allmän Lag, till efterrättelse utfärdade. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den a3 Mars 1835. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst oell godkänd lios Ridd. och Adeln, med tillägg i irsta punkten af ordet forfallne framför ordet skulder* den 26 Mars i835. Preste-Ståndet, utan förändring, den 3o Borgareoch Bonde-Stånden, med det af Ridd. och Adeln gjorda tillägg den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående grunderne för Bankens rörelse och förvaltning. (Banco-Utsk. Sedan E. K. M. i Nådig Skrifvelse af den 27 sistl. Februarii gifvit Rikets Ständer tillkänna, det E. K. M. ansett hinder för bestämmandet af ett nytt system för Svenska myntets räkne-enhet, möta deraf, att Rikets Ständer ännu icke meddelat deras vid innevarande Riksdag fattade beslut om grunderne för Bankens rörelse och förvaltning; så få Rikets Ständer dessa beslut nu i underd. anmäla, nemligen: 1:0
O^Iikt missförkällando kar ej inträffat kvarken sör 1828 eller 1829, «lä öeremot lullösverskotten efter kvad upplyst klifvit, ölverstigit öst i I^örslggskeräkningen upptagne kelopp; oek anse/Utskotten sig säledes icke ega anleclning »tt botvida rigtigketen as lien keräkning, frän 8tatsLonloirets ljenstemän, kvilken vili Utskottens Letänkande ^i:o 22 klisvit kisoggll. I ssmmankang kärme<I oek i anlelining af anmärkningen vid 8tats6ominissarien ^Vesterstrands uppgift, att intet as 1829 ärs statskristsumma klisvit rer^vireradt krän L:gsl3ontoiret lien läsistl. Oetoker, kär 8tats>- Let änkanclen, lV:o 47- 642 Utskottet upplvsa, att vill ketalningen af ,827 ars öfverskott, 232,o4> L:dr >6 sk. ö rst., frän 8tatsLontoiret till L:gs(3ontoii et, kar en motsvaranöe summa klifvit, efter vanligketen, regvirerad af 8tatsLontoiret frän L:gsLontoiret, i afräkning pä 8tatskristen, oek att llet sr rlenna, som i rundt tal s^nes i räkenskaperne, under omsörmäldte datum; kvadan det endast s^nes vara olika kegrepp om sättet, kuru denna uppsell allöring i räkenskaperna af 1827 ärs öfverskott kör ketragtas, som söranledt de stridiga a sjelfva saken intet verkande pästaenderna i detta känseende. ^ Hvad dernäst keträlfar den anmärkning, att
Konungens belägenhet var både pinsam och äfventyrlig. Händelserna påskyndade det afgörande steget, innan ännu de öfverenskomna förberedelserna hunnit vidtagas. Sprengtporten med finska hären hördes ej af och Vergennes, i stället för det penningeunderstöd, som af honom begärdes, gaf det misströstande rådet att uppskjuta: ett råd, som ej kunde följas, emedan tärningen redan var kastad och valet numera endast fanns mellan konungadömets seger eller Holstein-Gottorpiska husets fall. Gustaf, misstänkt och bespejad af sina motståndare, behöfde öfverlägga med och lifva modet hos sina anhängare; var satt i nödvändighet att använda stora summor, och hade en redan nästan uttömd kassa och en, i följd af dåvarande omständigheters tvingande makt, vacklande kredit, hvars alltför vidsträckta och öppna tillitande dessutom kunde i otid röja och skämma bort alltsammans. I sanning, Gustaf III:s krona vägde i dessa ögonblick temligen litet och var ändå, för honom som bar henne, ganska tung. I afgörande och vådliga ögonblick öfvergaf honom likväl aldrig hans behjertenhet, aldrig hans förställningskonst, sällan hans snilles genomträngande blick och ännu mera sällan hans förmåga att ställa sig in hos de lägre folkklasserna. Allt detta oaktadt skulle sannolikt hela anläggningen misslyckats och bringat förderf öfver sina hufvudmän, derest icke Gustaf varit understödd af tvänne, läsaren redan kända personer af motsatta egenskaper, lynnen och verkningskretsar. Den ene skulle kunna kallas Augustihvälfningens arm, den andre dess hufvud. Den förre var general Fredrik Horn, tilltagsen, oförskräckt, påskyndande, underblåsande folkhoparnes och soldatens ifver och lidelser; den andre: riddaren Beylon, försigtig, beräknande, underhandlande med ministrar, partigängare och penningekarlar, i tysthet verksam och så obemärkt ledande konungens uppförande, att denne sjelf trodde sig följa blott sin egen ingifvelse, då han likväl helt och hållet fick sin riktning af föreläsaren.
Den i Mars e. m. 57 ansett sig böra begagna, äfvensom den nedsättning i lönerna, som här tydligen är påpekad, torde vara desto mera olämplig att på förhand tillkännagifva, som man icke förr än genom den skeende undersökningen vet hvarom man talar och hvarom man eger att disponera? För min del vill jag förmoda, att, efter en verkställd undersökning, R. St:r, då de se förhållandena sådane de äro, men hvilka måhända i mångens tanke för nnrvande icke äro tillräckligt utredda, lära tinna skäligt framdeles besluta, det Biskoparne icke må beröfvas någon hufvudsaklig del af deras inkomster. Dessa män, kyrkans prydnader och lärans stöd, äro utgångna från folket, äro till en stor del kojans söner, hvilka genom arbete oell flit vunnit sina raédborgares aktning och sin Konungs nåd; sträfvandet att under trägna studier och nyttiga mödor en gång möjligen upnå dessa platser, länder alltid till en nyttig täflan inom samhället, en täflan enkom öppnad för lärdomens utmärktaste idkare och kyrkans mest nitiska tjenare. Vi hafva der en af de vackra sidorna af det demokratiska element, som genomgår Sveriges statsförfattning, och som jag för min del vill göra samma rättvisa, som jag tror de öfriga, det monarkiska och det aristokratiska, hvar i sin mån, förtjena. Ty om för öfrigt verkligen ett eller annat sådant exempel, som Gr. Liljencrantz så skarpt klandrat, skulle kunna upletas, tror jag dock, att man i Svenska kyrkans häfder skall finna ganska talrika och långt mera talande exempel på personer, som värdigt beklädt Sveriges biskopsstolar och jemväl i medborgerligt hänseende utgjort en ära för sitt stånd och sitt land.
Derföre söker hvarje bank att be - D • n 20 Juni f. m. 2)1 fordra hastighet i omsättandet af sina kapitaler, och hvarje förfarande, som på längre tid betager eu bank möjligheten att förfoga öfver sitt kapital, är derföre icke baukmessigt d. v. s. ej öfverensstämmande med dess grundidé. Vid sisth riksdag förekom frågan i afs:de å fastighetslånen. Man ansåg, att en lånerörelse, så inrättad, att penningarne för 20 års tid fastlästes, ej öfverensstämde med grundidéeu om hastig omsättning, och denna åsigt föranledde det då fattade beslutet om indragning å den ifrågavrde fonden. För att göra denna indragning så litet kännbar som möjligt, beslöts att den skulle ske i smärre portioner. — Man har påstått att indragningen å fastighetslånefonden skulle vara hvad man kallar ett strypsystem. Denna anm. vore befogad, såvida banken begagnade sin rätt att upsäga alla fastighetslånen, men derom är alldeles icke fråga. Påståendet att man genom den föreslagna åtgärden endast koimne att taga penningar från fastighetsfouden och åter fastläsa dem i Filialbankerna, är icke heller riktigt, ty meningen är ju ej att de sistnämnda bankerna skola skrinlägga medlen, utan att de skola utlånas och sålunda komma den allmänna rörelsen till godo. Det mäste väl medges, att raedelns spridande befordras lättare derigenom att de utlånas af privatbankerna, än af R. St:rs bank. Jag vill visst ej alldeles förneka, att filialoch privatbanksintresset till en viss grad ligger till grund för den föreslagne åtgärden, men man får derföre icke upfatta saken så, som skulle de enskilda bankernas vinst i främsta rummet åsyftas, utan man bör väl inse och erkänna, att hufvudändamålet är att derigenom befrämja landsorternas, d. v. s. hela landets intresse. Jag vill belysa hvad jag nu yttrat med ett exempel. Eu person, som drifver en handelsrörelse och har en fullvuxen son, uptager honom till kompanjon och gör honom sålunda delaktig af den vinst, som af rörelsen skördas.