Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvärtom har dock tillförene såväl den sednare kostnaden, som den förra, ansetts ligga emot all »laga ordning» i strid, enär väl ingen Pastor förr, enligt svensk lag, behöft sjelf åt sig nybygga det hus, der han skolat bo privatim, men än mindre det tempel, der han haft att tjenstgöra offentligen, såsom ock i 26 Kap. 1 § B.-B. ny kyrkobyggnad efter mantalsgrund icke ålägges prestmännen, men uttryckligen »socknemännen» sjelfve, om än de förre dervid bort, såsom i socken boende, deltaga efter prestbordens matlag. Så ville ej heller Gustaf I pålägga presterskapet någon annan, än en andelig tempelbyggnadsskyldighet, såsom han också vid de öfverflödiga kyrkogodsens indragning icke förfor så egenmägtigt, utan först gjorde det i samråd med Riksens Ständer. Deremot är nu denna djupare, men tystare, reduktion såsom en ekonomisk regeringsåtgärd inledd blott medelst en Konglig Förordning, den jag ock derföre just sökte med motionen förekomma. Jag har ej lyckats deri, och klagar ej för enskild del deröfver, helst ock i allt fall ingen kan misskänna den nya stadgans nådiga välmening. Men som dock dermed, i motsats till ett lagrum i gällande civillag, en ny lagstiftning vidtagits, och då dervid, såsom mig velat synas, när det gäller en grundlaglig rätt, bort annorlunda förfaras, så återstår mig nu ej annat, än att deremot i all undersåtlighet protestera, änskönt jag nog föreställer mig, att den vidtagna åtgärden icke dessinindre torde godkännas i en tid af kyrklig indifferentism, då man ej tycks sörja, om kyrkan blir utan prester, eller presterna blifva bönder, och bönderna så som om dem förespådt är. Emellertid må jag dock, äfven med afseende på de, konstlade skäl, som för öfrigt finnas i Betänkandet emot motionen anförda, hafva äran åberopa och härjemte bifoga det, yttrande, hvilket såsom Bihang till densamma jag i det Högvördiga Ståndet afgifvit.
Öfver helsotillståndet vaka närmast, jemte krono-beljeningen, de numera inom hvarje församling inrättade sundhets-nämder, och äro till helsovårdens handhafvande fyra provincial-läkare i Länet anställde, hvarjemte i de fleste socknar barnmorskor blifvit antagna. Oaktadt smittkoppor under de sista åren varit gängse, har vaccinationen dock i allmänhet icke blifvit handhafd med den omsorg, som man förväntat och hvartill af Läns-styrelsen meddelte anmaningar bort föranleda. I Hernösands stad, der hospital också finnes, har Länet ett väl ordnadt lazarett och kurhus. Då församlingarnes fattig-kassor äro för obetydlige, att gifva en afkastning i allmänhet svarande mot faltig-försörjningens behof och, utom Länets begge släder och tio större socknar, de Öfrige församlingarne ännu ej försedt sig med fattighus, afhjelpes bristen genom sammanskott af spannmål gller andre födoämnen till de mindre behöfvande, genom barns och ålderstegne eller sjuklige fattighjons inackorderande hos enskilte, och genom andres underhållande vissa dagar på hvarje hemman, vid hvilket förhållande och då klagan från egentliga fattighjon icke försports, jag anser fattig-försörjningen i Länet tillräcklig och nöjaktigt inrättad, enär anledning dessutom är, att församlingarne, i brist af fattighus, hvilkas kostsamma inrättande och underhållande, vid ett mindre antal fattige, gerna undvikes, mer och mer antaga utvägen af fattighjonens inackorderande och således efter hand afskaffa den så kallade sockengången, såsom mindre lämplig. Gästgifverierne befinnas i försvarlig ordning, och är en fullständigare dagboks-kungörelse utfärdad samt nödig tillsyn öfver efterlefnaden deraf vederbörande anbefalld.
Mannen i badlakanet var synbarligen mycket stött öfver denna vändning i samtalet. – Prokonsuln umgås med utsväfvande hedningar, men tål ej, att hans fattiga bröder i församlingen nalkas honom på tio stegs afstånd. Han är en half hedning ... och för öfrigt allt för inskränkt för att begripa theologien, mumlade han till sig sjelf, i det han med högtidliga steg vandrade fram och åter i tepidariet. Han försvann derefter genom dörren till afklädningsrummet, hvarifrån man snart genom sorlet af röster hörde hans stämma i de spridda orden: Nicæa ... Origines ... Athanasios ... homousion ... Antiokia ... Paulos af Samosata, o. s. v. Att theologisera var i denna tid både mod och behof. Kyrkomötenas ordtvister skulle icke hafva skakat verlden så som de gjorde, om de ej funnit genljud i de oräkneliga folkmassorna. Despotismen hade qväft allt deltagande för statssaker; den nya statsreligionen bannlyst filosofien; litteratur och konst voro döende; hågen för materielt förvärf förkolnad genom de inbördes krigen och regeringens roflystnad. Hvarje Kristian måste välja sin plats bland de stridande partierna, då sjelfve hedningen icke kunde undgå att fråga efter de orsaker, som förvandlade de stora städernas kyrkor till blodbestänkta slagtarhus och förde brandfacklan till de aflägsnaste byar i Paflagonien och Afrika. Endast theologien besvarade denna fråga. Och theologien skulle nu besvara alla frågor, som den forskande anden uppkastat. I segerfröjden öfver att ändtligen hafva vunnit den fasta grundval, som filosofien förgäfves sökt i förnuftet sjelft, uppgingo alla sträfvanden i det enda att med facklan, tänd vid uppenbarelsens ljus, belysa de gudomliga och menskliga mysterierna. Icke underligt. Tröstlösheten af den förintelse, hvari filosofien upplöst den gamla folkreligionen, hade i millioner menniskosjälar varit alltför djup, för att icke detta begär skulle framträda med oerhörd styrka.
B:co R:dr 7,299. Revisorers Berättelse. 801 3:0 3 Procents Reverser samt Banco-Attester af enahanda egenskap med de förstnämnde, hvilka med contant och Riksgälds-Contoirets Obligationer skulle liqvideras, utgjorde med derå beräknad ränta, enligt de grunder Reglementet utstakar , B:o R:r 515,124* — •—• häraf äro, inom praescriptionstiden , till liqvid anmälde 5i3,p3p: 3o. 7. Återstå alltså till Afskrifning 1,184-' 41- 5. För de till liqvid anmälde 3 Procents Reverser och Banco-Attester äro, sedan en femtedel blifvit med contant liqviderad, utgifne Riksgälds„Contoirets Obligationer till belopp af .. R:dr 422>25o. —- —• deraf äro i Discont - liqvid sedermera i 11- llutne 116,620. — 1—' samt en fjerdedel Afbetalning ytterligare verkstäld med 74,325. — —• S:a 190,945. —■ — Således oliqvideradt Obligationsbelopp d, 3i Dec. 1819 23i,3o5. — —< 423,250. - Hvad särskildt angar de för Liqviden af detta Disconts-Yerks Skulder utgifne förenämnde Obligationer, så finnes val, att Re - 803 Riksens Ständers glementet, i 2 §. 2 Mom. af 2:dra Afdelningen, innehåller det ovillkorliga Stadgande, Utt uti desse Obligationer borde förskrifvas 6 Procents ränta , så framt förre Directeurerne öfver Discont-Vei’ket ville utfästa sig, att, en för alla och alla för en, ansvara för den förlust, sorn vid Utredningens slut, Riksgälds-Contoiret skulle kunna komma att få vidkännas, på en sådan uti Obligationerne förskrifvcn ränta; Men sedan
I fråga om valen återstår ännu blott en hufvudprincip, i hvilken jag skiljer mig från de talare, sorn förut yttrat sig i ämnet, med undantag af Hr Prosten Hallström, som i sin reservation förenat sig i samma åsigt. Jag tror att det skulle hafva ett högst förmånligt inflytande på riksdagsmannavalen, om man medgåfve Ståndens valmän, de må nu blifva direcln eller electorer, rättigheten att, der de (inna sådant lämpligt och nyttigt, kalla någon äfven icke till Deli 24 October f. m. '47 Ståndet hörande medborgare lill representant för Ståndet, d. v. s., att fri valbarhet erkändes. Bevisande exempel för nyttan och nödvändigheten häraf saknas ej, men det är öfverflödigt att framdraga dem, då jag är öfvertvgad alt en livar af Ståndets ledamöter lätteligen skall inse vigten för valmännen af att vara oförhindrade att kalla en medlem äfven af ett annat Stånd, der hans utmärkta egenskaper bjuda ett sådant förtroende. Samhällets väl skulle derigenom högeligen befordras, då det högsta målet vid bestämmandet af ett val mäste vara, alt landets bästa, klokaste, erfarnaste och visaste män få inträde i representationen. På dessa skäl vidhåller jag denna del af mitt förslag, och kan ingalunda finna mig öfvertygad om skadiigheten derutaf af de inkast, som hittills blifvit gjorda deremot. Sedan jag nu yttrat mig om valen , öfvergår jag till frågans andra del, eller huruvida representationen bör delas i en eller tvänne kamrar. Jag har efter min förmåga sökt utveckla mina åsigter i detta ämne, då RiksSttn voro församlade på detta rum, och har ej genom något sednare anförande blifvit rubbad n!i min öfvertygelse om enkammar-systemets vådlighet. Det återstår då blott att tillse, huru en öfre kammare skall kunna i vårt land lämpligen och ändamålsenligt sammansättas. Detta utgör visserligen en stor svårighet, då de elementer, som fordom ansågos för de enda rätta, ärftligheten och den större jordegendomen, dels förlorat sitt inflytande, dels allt mera och mera skingras och försvinna.
Man har naturligtvis en mängd fjäderfä och inte bara höns, kalkoner och ankor, utan äfven påfåglar och fasaner. Och så för att kunna lefva litet bättre, ty grönsaker och höns lämna ingen lysande vinst, skaffar man sig ett par stora fat romerskt slottsvin och lägger upp dem i den ena af de låga stugorna, som ej hafva mer än ett rum hvardera. Därinne ställer man också fram en disk och en hylla med literflaskor och glas, men ute på gårdsplanen mellan brunnen och hönsburarna ordnar man långa bänkar och stadiga bord. Här utom stadsmuren stryka campagnans vindar fram skarpa och ohejdade, därför sätter man upp små skärmtak öfver bänkarna och omger dem med vassväggar, genom hvilka solskenet kommer insilande gult som guld. Till sist låter man också måla en skylt och hänger ut den öfver den lilla murporten, som leder in till gatan och staden. Och så är osterian färdig. Nino Beppone hade nu i tio år varit kypare på en sådan där liten osteria, men man skall ej tro, att han stannat där så länge för lönens eller drickspengarnas skull, eller därför att han ej dugde till något annat. Tvärtom, Nino var en präktig, ja rentaf en bildad, ung man, om han nöjde sig med att vara kypare på en osteria utanför muren, så var det därför att han var kär i Teresa, äldsta dottern i gården. Ah, hur Nino älskade henne! Hon var så vacker. Hon var vacker just så, som Nino ville ha det, med stora, starka drag och höga, klara färger. Hennes gång var så stolt och lätt som en drottnings. Hon talade med en klar, klingande röst och så tydligt, att ingen stafvelse af orden kunde tappas bort. Hon skrattade så rent, som en silfverklocka ringer. Hennes händer voro sköna, hvita, fasta, och hennes handtag var så styrkande som en välsignelse. Alla, som kommo in på osterian, ville beställa af henne och fordrade, att hon alltid skulle vara till hands bakom disken. »Hvar är Teresa?» frågade de ovillkorligen, om de ej sågo henne. Och det kunde Nino väl förstå. Visste han ej själf hur mycket bättre soppan smakade, då hon öst upp den ur grytan, än då den serverades af hennes systrar?
17 ning efter enahanda grund, som för annan egendom, med Två Riksdaler för Tusende af värdet, och i samma förhållande för ett mindre, nemligen: Alunbruk, Ankarsmiden, Beckbruk, Bert] s in a // .v h arn rar, Bertin er blå 11- Fa briier, Bleckoch Plåthamrar, Bh/karlsoch Blyhvittj Fabr,ker' Buldansoch Segelduks-Fabrikcr, Calluns-Tryckarier, , Co b olls-Perk, Degel-Fabriker, Garfverier,- Gevärs-Factor ier, Glasbruk, Kalkugnar, Knipoch Spikhammar-stockar, Koppar-Hamrar, Kopp ar-Verk, Koppar-Va Isverk, Korl-Fabriker, af hvilka dessutom betalas stämpel-afgift, Krut-Bruk; af dessa utgå dessutom Sex Skillingar för hvarje tillverkad centner krut', enligt attest frän Kongl. Krigs-Gollegium. Linne-, Bomullsoch Ylle-Fabriker, i Spermaceti\ Stearineller > Fabriker, , (Vax) Marmorbrott, Masugnar, och andelar deruti, hvilkas tillverkning försäljes; så vida de nemligen icke ingått i värdet af den egendom, hvarunder de höra. Mechaniskn Verkstäder, M essi agsBruk, Oljeslagcrier, Pappers-Bni k, Porcellaines-Bruk, Puderoch Stärkelse-Bruk, Repslagerisr, Rödfärgs-, Svafveloch Vitriol-Bruk; Dessutom erlägges af Dylta Bruk: För hvart Skeppund Svafvel ®:co — 36 sk. D:o d.o Vitriol , För hvarje tunna Rödfärg Salt-Raffinerings-Bruk, SiUsalterier och 'Frankokerier, i hvilka någon rörelse dril Bil. lill Beo.-Utsk. Bet. är IS34, A\-o 4. ... * - 3 fves, Förslag lill Bevitlnings-Sladga.
Men l i t oss ' uppställa frigan sa: maste intellektuel utveckling och andlig prodiiktion nödvändigt framkalla ett urartande af kvinnan som könsvarelse? Fröken Key stöder sin sats genoiii analogier, liemtade från den manliga erfarenheten. Dessa analogier äro dock sådana, a t t jag ä r saker, a t t det icke ä r på grund af mitt kviiiliga förnekande af satsen: två gånger t r h ä r fyra, som jag iiiåste förkasta dem. » Atletens muskler tagas fr %n hans hjarna, vetenskapsmannens hjärna från hans muskler.&gt; ODenna sats %r grlindad p % deii falska %sikten. a t t utveckling i kroppsligt hänseende skiille vara eii fiende till andlig utveckling. L å t vara att atletens hjarna lider a f muskler~as utveckling, men denna senare ä r ocksi aLnom. G p m - sten har ofta eii 11 järna af högst förtraMlig beskaffenhet, hvilket bevisas af våra egna svenska gymnaster, af livilka flera anda ifrkii Ling utiilarkt sig för intellektuel - särskildt poetisk och estetisk - produktion. Vetenskapsmannen har säkerligen icke sina spinkiga ariiiai. och ben a t t tacka för sin andliga öfverlägsenliet; Geijer var en stor vän af kroppsöfningar, och o m jag minnes rätt, skicklig skridskoakare; Leonardo da Vinci, detta jättesnille, hade en kampagestalt. I våra dagar liafvct bl. a, Björnson och Drachmann bevisat, a t t eii kraf tf1111 kropp och den största andliga skapande formaga kunna följas åt. För öfrigt äro val grekerna under sin blomstringstid det kraftigaste bevis p % den kroppsliga utveckliugens förmbga att blira och stödja den audliga.
Ridd. o. Adelns Prof. vid 1863 års Riksdag. t 2 Riddarhus-Utskottets Utlåtande JtJ 8. Och enär sålunda Direktionens uppmärksamhet blifvit fästad vid förenämnde felaktigheter i de redan utkomne delarne af det ännu icke afslutade arbetet, har Direktionen, utan att nu vilja bedöma den påföljd, hvartill, i afseende på utbetalningen till Herr Anrep af de ännu af anslaget innestående 400 Rdr, de gjorda anmärkningarne, när arbetet blifvit slutadt, böra föranleda, likväl ansett anledning förekomma att hos Ridderskapet och Adeln hemställa, att åt lämplig person må lemnäs uppdrag att noggrannt genomgå och granska det af Herr Anrep utgifna arbetet 'Svenska Adelns Attartaflor”, och sedan detsamma blifvit fulländad t, till Direktionen inkomma med utredning, i hvad mån det må befinnas innefatta väsendtliga afvikelse!' från de i RiddarhusArkivet förvarade original-stamtaflor, samt huruvida uppgifter af mera vilseledande beskaffenhet kunna deruti förekomma, genom hvilken granskning jemväl erhölles en nyttig kontroll öfver arbetet samt, derest anmärkningarne blefve tryckta såsom tillägg, arbetets användbarhet ökades; men då denna både tidsödande och vidtomfattande granskning icke bi Iligt vis syntes kunna åläggas någon af Riddarhusets tjenstemän, i följd af hans ordinarie befattning, har Direktionen ansett sig tillika böra föreslå, att ett särskildt arfvode af 500 Rdr för ifrågavarande extra göromål måtte ställas till Direktionens disposition.
Fastighetsegare, som sådant åstundar och derom vid mantalsskrifningen eller eljest gjort anmälan, vare ock berättigad att erhålla särskild debetsedel för hvarje honom tillhörig fastighet. § 84. Debetsedlarne sammanfattas och utfärdas med ansvar för deras riktighet, på landet af Häradsskrifvare!) och i stad of vederbörande uppbördsman; börande desse tjenstemän aflemna debetsedlarne så tidigt, att de sednast Ijorton dagar före uppbördstidens början kunna de skaltskjIdige tillhandahållas. Medelst deiom af vederbörande Magistrat eller Häradsskrifvare utfärdad kungörelse underrättas de skattskyldige om tiden när och stället hvarest inom församlingen debetsedlarne få af dem afhemtas, och om den person, genom hvilken de varda utlemnade; varande i staden eller socknen boende uppbörds-tjensteman, länsman, fjerdingseller sexman, som härom anmodas, skyldig att emottaga och vederbörligen tillhandahålla debetsedlarne. Genom Magistraten eller Häradsskrifvare!) underrättas Konungens Befallningshafvande om den kungjorda tiden för debetsedlarnas tillhandahållande åt de skattskyldige. I afseende på utfärdandet och utdelningen af debetsedlarne inom Stockholm och Göteborg kommer att förfaras på sätt derom är särskildt stadgadt. § 85. Den, som upprättar och utfärdar debetsedlarne, är berättigad att, såsom ersättning för detta bestyr, åtnjuta och å debetsedeln upptaga för hvarje sådan sedel* hvars slutsumma icke öfverstiger Sju Riksdaler, Tre öre; deröfver till och med Sjutiofem Riksdaler, Tolf öre, samt för debetsedel af ännu högre belopp, Femtio öre. 2:o Uppbörden. § 86. Uppbörden af allmänna bevillningen Verkställes vid samma tillfälle samt undet enahanda kontroll och ansvarighet i afseende å de influtna medlen, som andra årligen utgående kiono-ulskyIder af de skattskyldige erläggas och af uppbördsmännen eraottagas; hvadan de allmänna uppbörds-förfaltningarne jemväl komma att tillämpas på bevillnings-uppbörden och dermed förenade bestyr. § 87.
Anna\n tillgång vore säle.' des icke att vidtaga, ä,n att Disconten skul. le infordra alla dess gjorda verkliga förSträcknin«ar till Långifvare, hvilka derigenom komma att betagas den förmon, som Discontlnrättningen mudgifver, att omsätta sina Lån genom någon afbetalning hvarje gång. Följderna häraf äro ganska tydliga att förutse. Allmänna Penningebristen är beklagligen för väl känd, för att behöfva någon detaillerad visshet. Med allt det .'anspråk Disconten har att göra på executiva åtgärders verksamhet., för indrifvande af JDiscontens Lånesummor, skulle, i tidernas nuvarande skick, ej mindsta effect å Penninge-tillgångar åstadkommas genom lagsökningar, utmätnings-auctioner och bysättningar. Auctionsllamrarne skulle ej kunna anskaffa tillräckliga rum för farner, och ej helier vanliga ställen förslå för Gäldenärers bysättning. Jag hvarken kan eller bör göra taflan så ryslig, som den skulle komma att visa sig, derest inställelsen af 3 ProcentsSedlarna skulle sä fortskyndas som Betänkandet projecterar, med mindre att omtanken tillika fästes på någon tillräcklig fond, för de utevarande Sedlars inlösen. Må hän» da en närmare kännedom fordras om Dis» contens effectiva tillstånd, än som grundlagt det ifrågavarande Betänkandet. Sedan den deri åberopade Revision år 1813 hölls, har cn anhan förlidet år blifvit hållen, och den 1 Juni förestår en ytterligare detta år. Ven a Q Maj. Det torde vara angeläget att känna, hvad som blifvit tillgjordt sedan förlidet års Revision löreskret 3 ProcentsSedlärnäs indragni i , så skyndsamt som möjligheten m tiga!. Det hörer till saken att veta, i hvad man den föreskrifna indragningen blifvit företagen, och huru, samt enär denna operation möjligen kån åstadkommas och fullandas, utan att Disconten upplöses och Låntagare ruineras.
Palmstjerna, att den motvilja jag både yttrat och ännu hyser mot det på Ständernes bord hyllande förslag till representationens ombildning icke utgjort det ringaste motiv till den protest jag har nedlagt mot Gr. Lagerbjelkes motion. Denna protest härleder sig helt enkelt derifrån alt jag, såsom tjensteman har lärt mig att inse den stora vigten af att veta hvad jag skall göra när mig något anbefalles, med mindre jag eger rättighet att ex proprio motu upträda och handla efter egen öfvertygelse och egna åsigter. Nu har Gr. Lagerbjelke i sin motion endast i de allmännaste ordalag begärt att Riddarh.DirekUn skulle anskaffa en hel hop uplysningar i och för verkställighet af grundlagsförslaget, men icke sagt hvaruti de skullfe bestå; och äfven med den hästa vilja i verlden att verkställa updraget, skall det mota svårigheter och bli t. o. m omöjligt, under det den, som skall besörja verkställigheten är i största förlägenhet och utsättes möjligen för ett oblidt omdöme i utbyte mot del beröm och alla de vackra ord som bär i förväg blifvit yttrade. Man bör ej sätta embetsmyndighetcr i förlägenhet, då man updrager dem något; den, som lemnar ett updrag, hans pligt är det ock att gifva ledning för detsammas utförande, eljest får den som Iemnat updraget skylla sig sjelf om det blifver ofullständigt uträttadt, och jag vill ej annat än att mau ej må blottställa någon för obehagligheter. Den ledning, som Gr. Hamilton sökt gifva åt Riddarh.Direkt:n med afseende å det hvilande förslagets innehåll, är långt ifrån af beskaffenhet att upfylla sitt ändamål, ty icke lärer det vara möjligt att indela R. o. Ad. i distrikter. Skulle Riddarh.Direkt. tillåta sig något sådant tviflar jag alt den derföre skulle få upbära serdeles mycken tacksamhet; och huru vill man då taga denna del afgrund - Den 30 A ugusti. 617 lagsförslaget lill ledning för uplysningars inheratande. Är meningen att skaffa uplysningar om R. o.
Sr åtminstone 384 Den a6 Februari f. m. för jordbrukaren mindre bekant, då, med undantag af sa11— petergärden, jag icke känner någon lindring i jorden tryckande bördor; och vid en nogare räkning torde rustoell rotehåilares under tiden ökade besvär, passevolnnce-afgifler, bekläd nåd sbi drag, exercis-sqvadroner, Dro It ning bo Ims-ba tal jonen, fångvårds-comroenderingar, med mera dylikt, mångdubbelt uppväga den lindring saltpetergäi dens afskalfande åstadkommit. Oell kan jag icke heller gerna medgifva, att denna lindring utgått ifrån Styrelsens omtanka för jordbrukets trefnad, förkofran oell bestånd; ty landet friköpte sig, så till sägandes, ifrån denna börda, genom uppoffringen afden icke obetydliga saltpeterfonden, hvilken, till följd af de öfriga Ståndens medverkan, användes till ett förhandenvar. behof. Efter antydan af alla de fördelar fäderneslandet skördat af de förflutna do årens administration, förekommer en episod emot viljan att störa de goda förhållandena och att på samma gång sätta fäderneslandets välfärd i fråga, genom dess blottställande för äfvenlyrliga och vidt utseende strider; men då dessa strider, till följe af historiens vittnesbörd, gemenligen och nästan uteslutande utgå ifrån Regeringarna, så har det för mig varit svårt att fatta syftningen af dessa anspeglingar, då 111ig veterligen inga ströftåg, nu mera ån förr, varit af allmänna rösten påkallade. Hvad Regeringen och presterskapet för folkundervisningens befrämjande egentligen gjort, har jag mig icke bekant; och vågar jag tro, att hela förtjensten, opartiskt undersökt, kommer att visa sig hafva varit den helt och hållet negativa, att icke hafva förhindrat tidsandans verkningar i detta hänseende. Med spänd uppmärksamhet erkänner jag mig vänta det utlofvade förslaget till afhjelpande af missvexlens olyckor, då jag förmodar det blifva något hell annat, än den af R. St. långt för detta förkastade inrättningen af allmänna raagaziner med dem åtföljande direclion.