Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således, att blott man iakttager den allmänna försigtigheten, att Konungens Bef:h:de, magistraterne och kronobetjehingen tillse, att de sålunda kringresande personernes pass 3G3 Den S Juli f. m. befinnas i den ordning sorn vederbör, någon annan föreskrift icke Ur lämplig eller af behöfvet påkallad. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh: Jemte det jag instämmer i den af Gr. Anckarsvärd yttrade mening, att det synes betänkligt att alltför mycket inskränka tillfället för den fattigare medborgnreclassen att förtjena sitt bröd, kan jag icke undgå att fästa uppmärksamheten vid ofullständigheten af Ekon.Utsk:s framställda förslag, då Utsk. endast afsett de olägenheter, hvilka förmodas uppkomma till föIjd af den rättighet, som blifvit medgifven personer att under kringvandring i Piikets provinser få försälja Eskilstuna-arbelen, enär samma förhållande inträffar, måhända i högre grad, med andra individer, såsom lumpsamlare, glasförare m. fl. Att då inskränka sig till en enda punkt, och derom ingå med und. skrifvelse till K. M., anser jag icke ändamålsenligt, emedan man derigenom gåfve åt den speciella frågan en större vigt, än, den rätteligen förtjena!'. En sådan lagstiftning mäste betraktas i sitt sammanhang, hvilket Utsk. dock måhända icke tilltrott sig kunna göra i anledn. blott af de motioner, som grundlagt detta betänkande. Jag kan således icke biträda den meningen, som borde R. St. för detta speciella fa 11 ingå med någon und. skrifvelse till K. M., hvarför jag äfven skulle tillstyrka afslag på Utskrs framställning, derest icke återremiss af betänk blifvit yrkad af åtskilliga ledamöter, hvilkas anhållan derom jag biträder. Hr L e f r e' n, Joli. Pehr: Det är sedan många år tillbaka kändt, att jag hör till deras antal i afseende på näringarna, som yrka frihet i de inre näringarna, äfvensom skydd för dem emot utrikes medtäflare.
Utlåtande, i anledning af väckt motion derom, att Statsutskottet måtte inkomma med förslag till formulaire för den förbindelse, som skall af Hypotheksförening af gifvas till Riksgälds-Contoret. (Rgs A.) Till Stats-Utskottets handläggning har Ridderskapet och Adeln remitterat en af Friherre JYorclin, Carl Johan, väckt, .så lydande motion: ”Ridderskapet och Adeln har jemte 2:ne andra Stånd beslutat, alt en förbindelse af Hypotheks-föreningarne skall afgifvas till Riksgälds-Contoret, deruti delegarne en för alla och alla för en ikläda sig ansvarighet för den förlust, som Riksgälds-Contoret genom dess garantie för lånet kan tillskyndas. Jag hemställer således, att Ridderskapet och Adeln måtte uppdraga StatsUtskottet, att inkomma med förslag till samma förbindelses ordalydelse.”
Nekas kan icke att 1734 års landshöfdinge-instruktion var för sin tid både väl sammanskrifven och koncist uppgjord, men tiderna hafva förändrat sig och den mängd olikartade uppdrag och åligganden, som tid efter annan samlats i landshöfdingeembetets hand, gjorde af behofvet påkallad en omarbetning af 1734 års instruktion. Det nya förslaget blef under 1855 års riksdag på anmodan utarbetadt af den för embetsmannaskicklighet utmärkte och i författningarne väl hemmastadde, nu mera aflidne, Landshöfding Sandströmer. Vid de flera öfverläggningar och rådplägningar mellan landshöfdingarne, som till följe af detta förslag naturligtvis egde rum, genomgicks det noga och granskades i alla sina detaljer. Jag ber att få nämna att just dessa 2:ne §§ i synnerhet utgjorde föremål för anmärkningar och jemkningar, men tillika att samtlige landshöfdingar instämde deri, att 66:te och 67:de §:n borde införes i den form, hvari de ännu återfinnas. Jag vill något litet uppehålla mig vid dessa §§. Sedan i 65:te §:n upptagits bestämmelser om åtal och ansvar lör landshöfding, för af honom begångna felaktigheter, ansåg man att i nästföljande § borde införas stadganden om landssekreterare och landskamererare. 66:te §:n börjar således med att uppräkna de tjensteförseelser, för hvilka nämnde tjenstemän borde inför domstol åtalas, hvarvid äfven upptages mot chefen visad vanvördnad; i slutet af §:n medgifves landshöfdingen rätt att, »i händelse omständigheterna det påkalla, emellertid skilja honom från embetet.» Det är icke gifvet att suspension alltid skall löija på ett åtal, utan detta får bero på omständigheterna, men det kan icke vara angenämt, hvarken för landshöfdingen eller den underordnade tjenstemannen att arbeta tillsammans, om denne tjensteman är anklagad lör något tjenstefel. Dessutom har här uttryckligen blifvit sagdt att landshöfdingen icke missbrukat sin magt i afseende på dessa tjenstemän.
Men om -J:del af den stad, hvars innevånare begärde understöd af Staten, voro nedbrunnen, om en tomtreglering är nödvändig och om denna reglering icke kan anlagas vinna K. M:s fastställelse, såvida den icke eger den omfattning, att den kommer att medföra verklig nytta, skulle jag tro, att förhållandet blifver något olika, och att det exempel, Gr. Lagerbjelke framställt, icke passar in på denna fråga. Ty, Mine Hrr, här är icke fråga derom, att Jönköping godtyckligt kommit på den idéen att verkställa en tomtreglering, utan det är ett faktum, alt eldsvåda öfvergålt nämnde stad och då skall tomtregleringen upgöras och underställas K. M. Man har sagt, att anslag lill brandskadade städers understödjande icke tillförene blifvit af R. St:r beviljade, men att K. M. i stället låtit anordna medel från det s. k. lilla kreditivet. Det synes mig likväl vara fullkomligt likgiltigt, om Statens medel på det ena eller andra sältet utanordnas, och jag för min del tycker, alt, då K. M. framställt Propos. till R. Sl:r om understöd åt ett brandskadadt samhälle, så är detta det rättaste och tillika enklaste sältet att förfara. Hr Bildt har sagt, att tomtregleringen i Orebro kommer att blifva dyrare än i Jönköping, derföre att i den förra staden en mängd af källare måste undanrödjas och planeras. Jag tror att erfarenheten gifver vid handen, att ingen mark är så dyr, sorn den, hvilken måste köpas från hafvet eller sjön. Då nu den ifrågavande strandgatan, om hvilken man så mycket talat, onekligen afser att i kommande tider förebygga eldsvådor och Staten derigenom befrias från de ständigt återkommande ansökningar om understöd, tror jag att goda skäl tala för medels anslående till nämnde gatanläggning. Jag förenar mig således med Frih. af Ugglas och anser, att om äfven anslagsbeloppet kan höjas eller sänkas, sä böra likväl icke R. St:r vid samma Riksdag göra sig skyldiga lill en sådan orättvisa, att, i fråga om sältet för understödets meddelande, göra skillnad emellan 2:ne af samma olycka hemsökta släder.
— Att med sålunda föranledda anmärkntr beledsaga återremisser, är, vid den olyckliga likti — digheten af ärendenas behandling i alla Stånden, den enda utvägen alt till de 3:nes begrundande befordra de speciella notioner, som alstras af sakkunskapen inom det 4;de. 1.0 Krigs-collegium. Utsk. ”afstyrker lön på civila aflönings-staten åt Presi”denten, derföre att Vestmanlands regttes Chefs-indelning är ”dertill anslagen.” Före den organisation af General-befälet, hvilken föregick den närvar., var Krigs-presidenten lika med de öfriga uppförd till lön å aldra hufvudtiteln. HvL skulle ej åter så blifva, när den organisation, som det ändrat, numera är afskalfad ? Utsk. anförer den nu beslutna styrelse-organisationen. Men huru än denna blir beskaffad (ty aldrig mer, hoppas jag, vandras den länge och värst 1809 oss älskeliga egna vägen) förblifva liufvudafdelningarna 3:ne; cancelliet (nuvar. Krigs-expeditionen) — armeens personal och commandomål (nuvar. General-adjut.-expeditionen) och armeens materiel samt förvaltning (nuvar. Krigs-colhm). Vigten och mängden af göromålen blifva för hvardera detsamma, och oförändrade måste således Chefernes, således också Krigs-presidentens rang och villkor förblifva. Bör denna öfverste-indelningen för alltid frångå armeen, 6 H. 57 O (n o M i* j f. in. sorn lindel' dc sednare 5o åren så menligt för sig måst rikta statsverket ? såsom t. ex. med de många 1000 t:r span mät detta, såsom liåstvaeance-afgift, årligen uppbär alltsedan de föista cavalleri-afsittningarna 1791. — Må åtminstone detta förhållande tagas i beräkning vid de ständiga beskärmelserna öfver den så dryga 3:dje hufvudtiteln. 2.0 Krigs-hofrätten. Utsk. klandrar dess sammansättning, enär ”blott en af dess ledamöter måste vara lagfaren.1’
Då jag inom Utsk. deltog uti ifrågavar. beslut samt, i anledn. af den verkliga ordförandens frånvaro, för tillfället t. o. m. förde ordet, anser jag mig först böra förklara, det jag icke tior mig hafva meddelat en olaglig propos., då jag såsom sådan framställt, hvad sedermera blef Utsk:s beslut i ämnet; ty förstärkta BancoUlsk. har väl sagt, att de nya b:costadgandenas tillämpning skulle vidtaga först ett år efter utvexlingens början, men derigenom var något hinder icke lagdt i vägen för ett sådant beslut, hvarigenom en sednare period än den, inom hvilken åtgärden först kunde träda i verksamhet, antoges. För öfrigt får jag upplysa, att pluralileten för beslutet var så stor inom Utsk., att jag är öfvertygad, det någon ändring icke uppkommer genom en återremiss, den jag i öfrigt för min del icke vill motsätta mig. Frih. af Nordin: Jag får blott förklara, att jag icke påstått eller menat, det Utsk:s tillstyrkande innefattar någon olaglighet. Jag yttrade blott, att jag ansåg frågans väckande hafva varit öfverflödig, och att jag icke kunnat gilla det sätt, på hvilket Utsk. densamma afgjort, sedan den, emot hvad behöfligt varit, blifvit väckt, men för åstadkommande af ändring hvaruti jag yrkat och fortfarande yrkar återremiss. BancoUtsk:s memor. N:o i45 återremitterades. Upplästes och lades på bordet nedannämnda från LagUlsk. inkomna betänkm: N:o i8,5. i anledn. af K. M:s nåd. propos. till B.. St, ang:de lag för inrikes vexlar; N:o 186. öfver Hr C. Stuarts motion, ang:de underd, anhållan hos K. M. om utarbetande till nästa riksdag af förslag till en gemensam lag för utrikes och inrikes vexlar. Upplästes ett från BondeSt. ankommet prot.utdr. af denna dag, innehållande, att efter det Ståndets ledamöter i Bau 22 II. 33 Den 16
I afseende å beräkningen af spanmålspriset, åberopar Utskottet, hvad här förut är vordet ytlradt, och hvad angår det ifrågaställda stadgandet om utsättandet af viss lösen för den hästvacance-spanmål, som icke lefvereras in natura; så enär dermed bör efter de afslulade Contraclen förhållas, anser Utskottet någon sådan föreskrift icke kunna meddelas; hvadan Utskottet icke finnér anledning föreslå någon förändring uti sitt förra yttrande. i8:de punkten: Ständiga Rote-vacance-afgifter vid Skilnska InfanteriRegementen: Denna punkt är lemnad utan anmärkning af Preste-Ståndet samt bifallen af Borgareoch Ronde-Stånden, hvaremot lios Ridderskapet och Adeln blifvit framställd enahanda anmärkning, som vid föregående punkt, eller att spanmålspriset vore för högt upplaget. Jemte åberopande af hvad till bemötande af dylika anmärkningar förut blifvit anfördt, finner Utskottet sig böra beräkningen vidblifva, 2o:de punkten: Rotejrihets-afgift: I anledning af denna punkt jemte dertill hörande serskildta Utlåtandet Litt. K, angående väckt motion, att 16 Stats-Utskotlets Utlåtande, IV.-o 226. ifrågavarande afgift matie till Bevillningen återföras, har blifvit anmäldt: lios Ridderskapet och Adeln, alt ifrågavarande afgift lämpligast borde utgå såsom Bevillning till det i nämnde motion föreslagne belopp; men, äfven om den skulle erläggas efter den vid förra Riksdagen stadgade grund, icke upptagas bland Stats-Verkets ordinarie inkomster; samt att, till förekommande af tvetydighet i frågan derom, hvilken jord bör erlägga berörde afgift, rubriken måtte blifva:
Vidare förekommo och b iföl los mom. litt. p, angide ersättning till Landshöfdingen i Orebro län för honom frångången löningsjord; och litt. q. angide ersättning till Landshöfdingen i St. Kopparbergs län för dagsverken till den honom på lön anslagna kronoängen Hushagen, hvilka blifvit till Kronan indragne. Då nu förekom mom. r, angide beloppet af den erforderliga anslagstillökningen för Landtstatei ne. samt vid rättigheten till löneförhöjningarne, åtnjutande fästadt förbehåll om indelnmgarnes frånträdande, -anförde Hr Printzensköld: Det vill verkligen synas såsom vore StatsUtsIcs afsigt den, att gifva med ena handen och alet taga med den andra. Att så skedde vid förra Riksdagen genom det af R. Stir gjorda vilkor om indelningarnes frånträdande; det veta vi, men denna åtgärd fortjenar derföre att efterföljas. Nu har nian likväl föreslagit samma vilkor för de förhöjda lönernas åtnjutande, ehuru jag för min del icke kan inse, att R. St:r ens hafva lätt att bestämma ett sådant vilkor, då K. M. icke proponerat detsamma. Den 23 September e. m. Jag tror mig med visshet känna, att flere Landtstats-tjenstemän skulle genom indragning af deras indelta löner, blifvit så lidande, att deras lönevilkor blifvit försämrade i stället för förbättrade. Det kan icke vara R. St:r värdigt, att på sådant sätt tiilvägagå. De indelningar dessa tjenstemän hafva, äro i allmänhet så obetydliga, att Staten af dem icke omedelbarligen kan hemta någon fördel. Jag förmodar nemi. att StatsUtsk. med dessa indelningar afser de små boställen, som äro Landssekreterare och Landskamrerare anslagne. Om så är förhållandet, så ligger i deras indragning en stor obillighet.
Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande} i anledning af de uti Hedervärda Bonde-Ståndet g jorde anmärkningar vid det af Utskotten afgifna Betänkande rörande väckt motion om 39 2 Lagoch Besvärs-Utskottens Betänkandea'. skyldighet för priviligierad jord, att deltaga i Tings-hus och Priistegärds« byggnad. T*-,!! profning hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten företagit de uti eit Utskotten meddelt Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoll för den y:de i denne Månad omförmäldte anmärkningar, hvilka vid skedd föredragning af Utskottens den 14 sistledne Februarii afgifne Betänkande, blifvit gjorde emot det deruti rneddelte yttrande, i afseende dera, att Utskotten ansett den af RiksdagsEullmägtigen Johan Magnus Wessing från Westmanland och Jöran' Jönsson från Skåne väckte motion om Säteriers och Ladugårdars, afhyste Rå- och Rörs - Hemmans samt Insokne ErälseHemmans skyldighet, att deltaga uti byggnad af Tings-Hus och Prästegård, icke kunna emot 114 §. i Regerings-formen hos Utskotten under öfverläggning komma; 1 anledning hvaraf Ståndet beslutat, att ärendet till Utskotten återremittera, med anmodan, att, utan hinder af samma Betänkande , förnyadt Utlåtande i ämnets hela vidd afgifva. Berörde Anmärkningar, framställde dels uti skrifteligt Memorial af Riksdags-Fullmägtigen Wessing med åberopande af hvad han vid sistledne Riksdag i ett, till Riksens Höglofl.
Nödige föreskrifter i anledning häraf blefvo ock af Collegium meddelade Eders Kongl. Majits Befallningshafvande, som med de infordrade upplysningarne och på grund deraf gifne Utslag inkommit; men ärendet är för större delen af Länen ännu på KammarCollegii pröfning beroende. För att närmare utreda och ådagalägga beskaffenheten och beloppet af de uti Räkenskaperne förekommande så väl ordinarie, som extra ordinarie afkortningar å ordinarie räntan och kronotionden, samt tillse hvilka åtgärder, utöfver de redan förordnade, må i afseende derå vara af nöden, hafva Comiterade, på grund af 1844 års SpecialRäkningar, eller de sista som voro inkomne. då Comiterade sammanträdde, låtit deröfver upprätta underdånigst bifogade Sammandrag Litt. P.. Då, enligt derå gjorda anteckningar, det befunnits, att åtskilliga afkortningar blifvit under origtige titlar hänförde, äfvensom under nämnde rubrik upptagits hvad egentligen bordt under Anordningstitel förekomma, har sådant genom omslut blifvit rättadt, hvarjemte, och för att tydligare utvisa ej mindre verkliga beloppet för hvarje titel, än ock de hufvudrubriker, hvartill åtskilige af de många olika titlar, som begag - 71 näts, rätteligen böra hänföras, Comiterade låtit uppgöra ett Novo Conto, upptagande samtelige afkortningarnes rätta beskaffenhet och belopp. Hvad beträffar de afkortningar, om hvilkas uteslutande, efter behörig utredning och pröfning, Eders Kongl. Maj:t redan i Nåder förordnat och nu på KammarCollegii åtgärd bero; så anse Comiterade desamma icke kunna eller böra blifva föremål lör något deras yttrande; hemställande dock Comiterade underdånigst, om icke Eders Kongl. Maj:t skulle i Nåder täckas förordna, det bör detta ärendes pröfning så påskyndas, att alla de förändringar, som i följd deraf böra ega rum, må vid nya Jordebokens upprättande kunna iakttagas. De afkortningar, som, efter KammarCoilegii ofvanomförmäl23. §.
Om end det Vargbillede skulde passe paa Undertegnede, at han ivrigere end Andre slider i den allerede maerkelige Rivt i mellem det norske og danske Skrivtsprog ved rigeligst at udsaae aegtenorske Ord o g Böininger, saa kan dog vel ingen Förnuftig andet ' end troe, at han vel veed, at disse dog kun af Enkeltmand fremsaet-tes forslagsviis, saaledes at de ansöge om Andres offentlige Aner-Igendelse af sin naturlige Borgerret. Först da ere disse forsvundne, men gienfundne aedle Stene fra vor egen Berghall indloddede i vor Sprog-genius ’ s Diadem; — desvaerre mange af dem gjenfinde il^ke det Hul, hvori de engang passede saa skjönt i Faedrenes Tid! Men paa en saadan lid kunne dog vel Herr R — ts ’ Yttringer neppe passe; — de ligne mere hine fantastiske, der undslap den over-spaendte Skraek og den nationale og personlige Uvilje, som skabte Fem-isen og ikke bluedes ved selv i Norge parricidisk at haane Modersmaalets helligffte Röster. Dog herledes de ikke derfra hos den svenske, men baade er det rimeligt, at han har ladet sig som ivrig ^Estheticus slaae plat af de forfaerdelige Skrig isaer fra Syd om indtraengende Barbari i Norge, og at den samme noget indskraen-kede og servile Aand, som har Deel i at udstöde dem der, virker hos ham til at troe dem og saaledes bona fide at forstaerke dem.
Tror du, din far har fått någon K ARL J OHAN ( bjuder henne karameller ) . nys om den där visan? honom. Jöss nej, det är ingen, som törs tala om för L ENA . Då skulle han kunna bli sjuker och dö. rädda, far ska få veta om visan, så vi vet oss ljuger, så att det är skamlöst. Det är precis som hemma hos oss. Vi är så ingen lefvande råd. Vi vet'et allihop. Och vi K ARL J OHAN . att vara te spott och spe i hela socken. L ENA . Ja, det är inte roligt för gamla människor Men vet du, hvem som har kunnat skrifva'na och så skylla dig för'et på slutet. K ARL J OHAN . L ENA . Nej, det är väl det värsta, som kan hända. Jag vet'et inte. Men nog har jag mina tankar. Hvem är det då? Det säger jag inte. K ARL J OHAN . ­ 84 ­ Det kommer väl den dag, när jag lurar'et ur L ENA . dig. Men vet du, jag önskar ibland, att de rakt i saken. finge veta det. Då kanske, det ändå blefve slag K ARL J OHAN . L ENA . Ja, må tro det. händt med gubbarna. Ju mer en smeker katten, om. ) Se bara på de där gärd'sgårarna! Är det mänskligt det? K ARL J OHAN . L ENA . Det är min själ inte värdt att vara för släpp dess mer sätter han svansen i vädret. ( Vänder sig Ja, det var far din, som börja. om, hvem som har börjat. För då blir det hvarken början eller slut på nå'nting. Jan Anders sa', att far min var snål. Och då rann sinnet på honom, K ARL J OHAN . Vet du, Karl Johan, vi ska låta bli och kifvas så han bygde en gärdsgård ensam in på sin mark. Jaha. Och så tyckte far min, att när Lars Anders hade byggt en gärdsgård, så skulle han gård in på sin mark. Jaha. inte vara sämre. Och så bygde han en egen gärdsL ENA . andra.
» Välkommen och räckt det slädparti, det hvita, — honom du, » hade handen. han hon öfver de andra det var i mars nu — af t ö. o c h när Han han frös. Han tog såg hennes ögon, » Ä r d e t m i g, d u är l e d s e n Han sade hon, såg efter gång, kjolens mindes bort, trött, på? » är e n henne, när jag hon gick — bara detta: hur L å t b l i att och han står » Så, valp? » o c h ser går, också det hon hon vikit kommer råkas i m o r g o n, att om aldrig så h a r igen; hon dock aldrig k o m m a igen. H a n detta. Han om de gått fryser i solskenet. och han af hennes ljusa leende, hennes blick smyger in i Du, du, hela hans, ser d j u p t tänker han, mitt lif in i h o n o m, dina ögon, för dina ögon, länge. går sakta framåt, det ändå, men han hela dagen. någon honom ljusblå ännu. Han att häftigt. stannat midt bien i träden sommar — skulle han om d e n ljusa år ut i allén. Men om några i jag l i t e t p å hufv ä g e n, så säga ord, såg b e d - om några Ånej, att med den yngsta af år, äfven för h o n o m? i tonfallet. det den nu? sade han, Namnet en dikt, visan En g å n g var j a g kär alltihop. skulle var, ord rann sorgen bort. » desto stoltare för lifvet, gården, blefve j a g, o c h ord för det så är vände skulle kanske beklämd. själf. frågade V a r det vissten o m det vanskliga, det försvinnande? vara han Hon få s e säga? H e l a lif v e t. han berätta d e n för henne, historien för Han Of vanför enformigt, likadant ångrade tänker ni p å? » i en gen? flicka, bara att frågade surrade hvarje att mig, s i d a, s o m f ö r att hon märkte, att det ' n u det? » D å gick h o n öfver k o m på hans någonting.
Också kunde kattorna aldrig lida henne igen, utan så snart de fingo se henne, fräste de och sprungo omkring väggarne, hvar i sin vrå, och aldrig fanns der på gården så många möss och råttor, hvarken förut eller efteråt. När hon sedan gick på logen för att rissla korn, var det alldeles på samma sätt. De små sparfvarne kommo flygande ute på gården, hoppade allt närmare och närmare, satte sig på log-balken, och qvittrade: »Gif oss litet korn! Gif oss litet korn!» Men hvem som gaf dem korn, inte var det käring-dottern; utan i stället jagade hon bort dem, skrämde dem hvar hon kunde, och kastade stenar efter dem. Också fick man efter den tiden aldrig mer se de små sparfvarne sitta vid gården, och qvittra, och glädja sig åt Guds dag, utan de drogo till skogs, och hvar de visade sig voro de dufna och skygga, så att ingen hade någon fröjd att se eller höra dem. Det stod så en lång tid bortåt; hvad helst den elaka flickan tog sig före missgick henne, och af ingen blef hon väl liden, hvarken af menniskor eller djur. Då hände sig en dag, att käringen som rådde öfver gården lät kalla henne inför sig. Ja, flickan gick, och sporde hvad hennes matmoder hade att befalla. »Jo,» sade käringen, »jag har märkt att du hvarken sköter mina kor eller gör dina andra sysslor mig till nöjes. Likväl lyster mig veta, om det eljest icke är något som du kan och förstår. Derföre må det bli ditt första prof, att du skall gå till källan och hemta vatten i ett såll; men du får inte spilla en enda droppe på vägen. Flickan tordes nu inte annat än lyda, utan tog sållet, gick till källan, och begynte ösa; men huru ideligen hon öste, rann vattnet straxt ut igen, och inga små foglar kommo att hjelpa henne, såsom de hulpit hennes syster. Käring-dottern fick så vända hem igen med oförrättadt ärende. När hon nu kom tillbaka, och hade sållet lika tomt som då hon gick, vardt matmodern misslynt, och sade: »illa sköter du min ladugård, sämre är du annorstädes.