Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
U. Bååth, som med samma originalitet i sina dikter förenade en rent fosterländsk anda och både hvad innehåll och form beträffa stötte undan den gamla glittrande men slitna skaldedrägten. Deras mottagande af kritiken blef äfven derefter. Likasom det var Nya Dagligt Allehandas dåvarande litera-turantfiälare som ensam förde striden för “ Mäster 01of “ och påvisade dess värde och betydelse som idédrama, likaså är det äfven nu samma tidning som först och tydligast påvisat värdet i Bååths dikter, stält dem i sitt rätta ljus och gifvit sitt erkännande åt den riktning som deri tagit uttryck. När “ Mäster 01of “ först utkom var det Aftonbladet som först stod främst i ledet på den motsatta sidan, nu är det Posttidningens anmälare som kämpar främst — och det är sannerligen en kämpe god. Men han har heller icke ovärdiga motståndare, och det utbyte af åsigter gentemot den nyare diktningens produkter som började med Karl Warburgs präktiga motkritik om Kjelland i Göteborgs Handelsoch Sjöfartstidning samt. fortsattes af Nya Dagligt Allehanda om Bååth, skall säkerligen fortsättas med ännu mera kraft och ännu mera verkligt utbyte om Ibsens “ Gengangere *. Det skall bli af verkligt intresse och af mycken nytta att se huru denna strid utfaller. Det unga partiet är starkt och äregirigt, det gamla intaget af dystra aningar om sitt fall. Kan stridens utgång vara oviss? Utbytet, produkten af en sådan meningsbrytning inom kritiken, skall icke allenast blifva till en väckelse och en maning för mången ung talang, hvilken nu nöjer sig med att trampa de nötta fotspår som leda till en fallfärdig institutions belönings-slantar — en fröjd för epigoner; det skall icke allenast blifva till ovärderlig vigt för literaturen i och för sig utan för hela vårt samfundslif, som, låtom oss aldrig glömma det, står och måste stå i ett innerligt om än föga påaktadt och af mången förnekadt samband med literaturen.
Herr Lefrén, J. P., instämmer så mycket heldre i den af Herr Björnstjerna yrkade allmänna revision af Undervisnings-Yerken, som Herr Lefrén varit, vid tillsyn af ett ibland dem, i tillfälle att inhemta, huru föga sammanhang emellan dem är rådande, och huru väl de tåla en ändamålsenligare reglering, samt vitsordar, att icke allenast Mathematik, men ock humaniora läsas vid KrigsAkademien. Herr Grefve Schwerin, F, B., upplyser sin beräkning af kostnaden för en Theologi® Studiosus, och bestämmer föremålen för lägre och högre Läroverk. Så skola dock icke Gymnasier och Scliolor vara inrättade, att de Akademiska Lärarne skola kunna fylla sin plats. Herr Hartmansdorff motsäger detta sista yttrande, heldst en betydlig förbättring skall vara verkstäld genom nya Schol-Ordningen. Till Höglofl. Ridderskapet och Adelns Protocoll den ai Maji, har Herr Montgomery besvarat Herr Friherre Björnstjernas anmärkningar , så vidt de rörde hans Memorial af den 3 Martii. Om det är sannt hvad Friherre Björnstjerna påstått, att en olika uppfostran bör gifvas den Andlige och Krigaren, blir det dock alltid orätt, att för tidigt och utan anlagens och hågens pröfning bestämma Betänkanden. Ynglingen lill ettdera yrket.
Ledamöter samfällt ''eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakt"tagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att "någon StatsSecreterare icke roed oväld, "nit, skicklighet och drift sitt Förtroendeämbete utöfvat, Utskottet då äger att sådant tillkännagifva för Rikets Ständer, hvil’’ka, om de finna Rikets väl det kräfva, "kunna hos Konungen skriftligen anmäla de”ras önskan, att Han ville ur StatsRådet "och från Embetet skilja den eller dem, "emot hvilka anmärkning blifvit gjord,” hvaraf följde, att, när ConstilutionsUtskottet, icke hos Rikets Ständer anmält något dylikt förhållande, Rikets Ständer ej heller ägde att någon derutöfver sträckt åtgärd vidtaga; men flere värde Ledamöter det oaktadt, uppå anförde grunder, föreslagit, att ConstitutionsUtskottets ifrågavarande Memorial måtte till Utskottet återremitteras, ansåg Hans Excellence sig böra, vid detta likasom vid alla andra tillfällen, inför Ridderskapet och Adeln, öppet tillkännagifva dess öfvertygelse, som vöre, att i händelse ConstitutionsUtskottets Memorial innefattat ett ämne, som blifvit till Ridderskapets och Adelns' pröfning och afgörande öfverlemnadt, samt Ridderskapet och Adeln i -ämnet tilläfventyrs önskat flere och fullständigare upplysningar, Hans Excellence I Den 17 Julii f. m. 93 ingalunda skulle tvekat, att meddela proposition till återremiss deraf; men som ConstitulionsUtskottets nu förevarande Memorial innehöll afslag å den till Utskottet remitterade anmärkningsanledning, samt hvarken 106 och 107 §§:ne RegeringsFormen eller 29 §. Riksdagsordningen lemnade Rikets Ständer någon pröfningsrätt af ConstitutionsUtskottets åtgärd i sådane anmärkningsfrågor, hvilka Utskottet icke funnit till någon påföljd föranleda, ansåg, vid så beskaffadt förhållande, samt i öfverensstämmelse med hvad ej mindre hos Ridderskapet och Adeln än de öfrige RiksStånden under förflutne
Det har synts mig grymt alt under så lång tid onödigtvis beröfva en menniska friheten; och jag har deri tillika funnit en oförsvarlig misshushållning med statens medel, som skulle åtgå till den häktades underhåll. Att detta qvarhållande i häkte ej vore af nöden, har jag åter trott mig kunna antaga, så vida en utväg linnes att förvandla sjellva straffet på vatten och bröd i ett lämpligare, som utan skada för modrens eiler barnets helsa kan inom kort tid efter barnsbörden användas. Om nu vatten och bröd, hvilket jag för min del anser vara ett det minst ändamålsenliga straffmedel, ändock icke för närvarande kan blifva från vår kriminallagstiftning uteslutet, utan måste lills vidare i allmänhet användas; så har jag dock trott det böra kunna umbäras för de synnerliga fall, som här äro i fråga, och till hvilka det är ännu vida olämpligare, än till brott i allmänhet. För öfrigt har jag funnit mig icke böra glömma svårigheten att förena tillämpningen af 1810 års Kongl. Förordnings och af Slraffbalkens föreskrifter i det ämne, hvarom fråga är. Vid det fall nemligen, alten och samma qvinna på en gång blefve dömd till fängelse vid vatten och bröd för lönskaläge, och till enahanda straff för annat brott, kunde det ena af dessa straff icke, emot 1810 II. St. Just. Ombuds in. Emb.- Berättelse för är 1848. 57 1810 års Kongl. Förordning, inom året efter barnsbörden gå i fullbordan; oell det andra finge deremot icke fördröjas utöfver de i 3 Kap. 6 § Straffbalken utsatta sex veckor. Men finge dessa båda straffs verkställighet icke ske på en gång; så öfverträddes dermed den uti Kongl. Brefvet den 26 Maj 1827 meddelade föreskrift; och de redan förut gällande stadganden om sammanläggning och förvandling af särskilda straff till ett enda kunde icke efterlefvas. Den villrådighet, som härvid vore att förvänta, skulle kanhända upplösa sig i enahanda utväg med den nu åtalade, eller häkte af ända lill ett helt års långvarighet, under väntan på straffets fullbordan, ehuru stridande mot lagens ord och mening: detta än mätte blifva.
Län, der äfven behållningarne, jemlikt meddelade förnyade föreskrifter, borde föryttras, sådant likväl icke skedt i följd af LänsStyrelsens framställningar om de under tiden inträffade förändrade utsigterna för årets skörd. — Och anser Utskottet sig endast böra tillägga den reflexion, att vederbörande LocalAuthoriteter, efter Utskottets tanka, i dylika fall äro både berättigade och skyldige, att innan en gifven föreskrift verkställes, anmäla om de förhållanden, sora dertill föranledt, i väsendtlig nion undergått förändring. Den andra omständigheten, hvarvid Utskottet fästat uppmärksamhet är, att, oansedt deserskildte Staternes och Corpsernes behof af Spannmål var kändt, 320 Stats-UtskotteLs redan vid början af året, fyllandet af dessa behof dock måst till betydlig del ske genom införskrifning af utländsk Spannmål. Hvad sorn till Staternas behof mest åtgår är Råg, Korn mindre och IJafie endast i några få GarnizonsOrter; och, vid den af Utskottet verkställda granskning, har Utskottet funnit, att af förstnämnde slag någon försäljning ej ägt ruin i de orter der denna Artikel för Statens räkning behöfts, med undantag af några smärre partier af skadad egenskap, samt att för försäljningen af fullgod Råg vid andra KronoMagazin, äfvensom af de högst betydliga Korn-behållningarne och af Hafre, åter legat till grund den vid Magazins-förvaltningen i allmänhet följda och, i Utskottets tanka, äfven ligtiga sats, att, till undvikande af de med transporter från ett till annat Magazin förenade olägenheter och betydliga kostnader,'verkställa upphandling af hvad som å en ort. behöfves, men deremot försälja den å en annan befintliga tillgång af Spannmål.
Realisation och lån i förening; eller 3:o Lån utan realisation, och med hennes äfventyrande. Som alla fyra Stånden icke längesedan förenat sig om det i:sta alternativet, och trenne Stånd sednast om det 2:dra; men intet Stånd annu förklarat sig för det 3:dje: så synes man med skäl kunna antaga att de a:ne första utgöra pluralitetens mening. Både fördenskull, och emedan hennes antagande är för riket säkrast tillstyrker jag vördsamt, alt lliksStånden måtte i stället för bifall till den anförda punkten i Utskottets Betänkande besluta: att lånet ej må upptagas förr än Bankens silfverutvexling börjat, eller samtidigt med densamma, efter öfverenskommelse mellan Fullmägtige i Banken och R:g:sContoiret. Bägge Verken kunde då understödja, eller lätta livarandras operationer och gemensam fördel derigenom beredas. Om detta beslut i hufvudsaken godkännes: så torde början af 5 punkten böra erhålla följande förändrade lydelse: Sedan Fullmägtige i Banken och R:g:sContoiret ge - 5a8 Stats-Utskottcts mensamt utsatt tiden då lånets upptagande må börjas, äga Fullmägtige i RtgrsContoiret etc. lika med förslaget. — Uti denna mening instämde Hr Riben. Emot Utskottets tillstyrkande i 3 puncten: "att rabatten, eiler provision och mellangift för det upptagande länet ma. uppgå, till 8 högst 1o procent." Af Hr Prosten Östberg.- Jag reserverar mig emot Höglofl. Utskottets beslut att långifvaren beviljas en rabatt af 8 ä io procent inberäknade transport-kostnaderna.
Också har redan med de tillståndsresolutioner, som för sådan handel blifvit, före promulgationen af sista författningen om bränvinsförsäljning, utfärdade, undantag skett för försäljning af bränvin och andra spirituösa drycker, såsom medförande lockelse till en mindre behöflig konsumtion af sådana varor. Gårdfarihandeln har fortfarit att aftaga. Samlandet af lumpor och handeln dermed har äfven fortfarit i samma förhållande, som efter sista berättelserne. § 4. Politisk författning. Kammarverk. Det å Thorstuna härads allmänning belägna skogvaktare-bostället Skinnarslätten i Österrunda socken har år 1853 blifvit skattlagdt till { mantal om 1 öresland. Två mindre lägenheter eller nybyggen å Norrbo härads allmänning hafva undergått skattläggning. Antalet af qvarnar och sågar upplyses af tabellen. Inga hemman hafva under 34 ifrågavarande tid råkat i ödesmål och sådant lärer väl knappast hädanefter komma att inträffa. Hemmansklyfningen har icke blifvit utsträckt öfver förra förhållandet. Två jordafsöndringar af den beskaffenhet, som är tillåten uti Kongl. Förordningen den 4 9 December 4 827, hafva under de sista fem åren blifvit anmälde och genom resolutioner om afgäld deraf fastställde, nemligen: torplägenheten Svedet, afsöndrad ifrån Sörgårdshemmanet N:o 4 om i mantal i Ståltorp, Sura socken, och en lägenhet afsöndrad ifrån mantal i Kedjebo, Gunnilbo socken. 1 afseende på förhållandet med hemman och andra possessioner, som tillhöra kronan, läroverk och fromma stiftelser, proportionen af sjelfägande jordägare och arrendatorer af andras jord, äfvensom angående oroterade hemman och rotefrihetssamt rote-vakans-afgiften, hafva icke några anmärkningsvärda förändringar förekommit, utan åberopas härom i underdånighet hvad de sista berättelserna innehålla. Verkställde laga skiften under dessa fem år hafva uppgått till ett antal af 4 72. Dervid hafva tillsammans 305
Tillåten införsel af alla slags effecter, emot proportionerade högre Tullafgifter på de egenteligen så kallade luxeartiklar, äfvensom å Spannmål, då ej inträffande missväxtår föranleda till annat stadgande i 3:0, Tullfri export på alla inom Sverige förädlade Fabriksvaror af egna naturalster; såsom Stålarbeten m. m., och får jag, (så vida, tvärtefhot min öfvertygelse, fördomen ännu längre äskar att sådane fabriker skola äga bestånd, som nödgas utrikes ifrån införskrifva sjelfva rudimaterierne,) 6åsom ett modifieradt correctif äfven föreslå: 4:0. Tullfri import af alla för slika Fabrikers bestånd oumbärlige, icke hos oss befintlige råämnen, Att rakt förbjuda importen af likartade Utländske Fabricater, anser jag endast tjena Deh 21 Mardi. 863 till att rikta visse svekfulle individer; att qväfva täflingsandan, samt att till och nied ändatnålslöst förminska Tulltägten, då troligen ingen under motsatte förhållanden fann uträkning att risquera smugling och tullförsnillning. i Såsom exempel på huru litet vigtpåliggande man nu anser brott emot Tullagarné och meneders begående, får jag citera en händelse sorn helt nyligen sig tilldragit enär en Viss Handlande var nog oförsynt till Laga Ting instämma åtskillige personer, som han tillvitade hafva undandolt ett convolut med diverse inneliggande fpecificerade, idel confiskable effecter; vid den deröfver anbefaldte Sjötullsrätten vittnade Skeppsbesättningen , på samma gång närvarande, i en och samma biomständighet, rakt tvärtemot hvarandra, sorn äfven beedigades* Hvilka framtida resultater blifva väl ej att befara om icke en slik vanvördnad för Religionsoch Samhällslagarnes helgd tidigt undanröjes, medelst Lagars och Författningars förändrade tendence?
Och mitt hjerta fick till råds, att jag straffade rådherrarna och öfverstarna, och sade till dem: Viljen I drifva ocker, den ene på den andra? Och jag hade tillhopa emot dem en stor församling; Och sade till dem: Vi hafve igenköpt våra bröder Judarna, som Hedningomen sålde voro, efter våra förmågo; och I viljen också sälja edra bröder, de vi till oss köpt hafve? Då tego de, och funno intet till att svara. Och jag sade: Det är icke godt, som I gören. Skullen I icke vandra i Gudsfruktan, för Hedningarnas försmädelses skull, våra fiendars? Jag och mine bröder, och mine tjenare, hafvom ock fått dem penningar och säd; men ockret vilje vi låta blifva tillbaka. Så får dem nu i denna dag igen sina åkrar, vingårdar, oljogårdar och hus, och hundradedelen af penningomen för säd, vin och oljo, som I på dem ockrat hafven. Då sade de: Vi vilje få dem det igen, och vilje intet äska af dem; och vilje göra såsom du sagt hafver. Och jag kallade Presterna, och tog en ed af dem, att de så göra skulle. Och jag skuddade mitt sköte ut, och sade: Så skudde Gud hvar och en af sitt hus, och ifrå hans arbete, den icke blifver vid detta ord, så att han blifve utskuddad och blottad. Och hela församlingen sade Amen; och lofvade Herran. Och folket gjorde så. Desslikes, ifrå den tiden, då mig vardt befaldt att vara landshöfding i Juda land, nämliga ifrå tjugonde årena, allt intill annat och tretionde året Konungs Arthahsasta, det är i tolf år, höll jag mig och mina bröder intet af höfdingakoste. Förty de förre landshöfdingar, som för mig varit hade, hade besvärat folket, och hade tagit af dem bröd och vin, och dertill fyratio siklar silfver, och deras tjenare hade haft sig väldeliga med folket; men jag gjorde icke så, för Gudsfruktans skull.
Efter att ha funderat fram och åter om det sätt hon skulle välja, hade medlet liksom flugit henne sjelf i handen. På förmiddagen, då hon varit sänd ett ärende till sin sjuka faster, hade hon haft tillfälle att obemärkt tillegna sig en flaska kloroform, resten af det, som användts för fasterns operation. Det var mer än nog för hennes behof. På vägen hade hon köpt ett paket renad vadd på apoteket. Ml Skyddstäcke. sjelf. Hervor granskade sin bild i spegeln. Så förgråten hon var! Skulle svullnaden gå bort ur ögonlocken då. och skulle nästippen hvitna? Annars vore hon allt ful. Hon gick till handfatet och baddade sitt ansigte i det kalla vattnet. Så, nu var hon blek igen, blek som. Men, beslut och handling! Tiden finge ej försinkas. Det är bäst först som sist. Ur sängen hemtade hon sin örngotskudde och lade den på sin lilla söta sofia, som hon fått af pappa till midsommargåfva. Ack, pappa! Stackars pappa! Skulle han sörja? i b, han tröstar sig nog. Det hviskades ju om, att han tänkte gifta om sig. Hervor hemtade papper och kuvert ur sin skrifportfolj. Med skälfvande hand rafsade hon följande ord på papperet: » Förlåt mig, älskade pappa, men jag kan ej annat. Hvarför får ej du och heller ingen annan veta. Jag tar min hemlighet med mig i grafven. Din H e r v o r. » Efter att ha förseglat brefvet skref hon utaapå: T i l l pappa. Det kom för henne, att hon kallat sin pappa — du, som hon inte annars brukade. Men annars hade det låtit trivialt, och det var bra som det var. Så, nu var allt färdigt. Men, att l i g g a. så i en rutig perkalklädniug! Det vore ju rent af löjligt. Och med läderkängor! I största hast bytte hon toalett. Hon tog en hvit underkjol och försigtigtvis rena, djupröda strumpor. En af de älskade tröjorna togs fram och träddes öfver hennes späda armar, hvarefter hon slog ut sitt vackra bruna hår, så att det hängde fritt ner öfver axlame. Sällskapsdrägt.
Dessutom dela Rikets Ständer E. K. M:s Nådiga åsigt om angelägenheten af Creditiv-räntans fastställande till lägre belopp, än den ränta, som af låntagarne bör utgöras, på det att genom den sålunda uppkommande ränteskillnaden, en nu saknad tillgång må beredas för de vid omförmälde låne-rörelse oundvikliga omkostnader och tillfälliga förluster. Hvad åter meranämnde Creditivs framtida belopp vidkommer, hvilket E. K. M. i Nåder föreslagit måtte bestämmas till 500,000 R:dr, så, ehuru den nuvarande Creditiv-summan, utgörande 200,000 R:dr, framdeles sannolikt kommer alt befinnas otillräcklig för uppfyllandet af Ull-producenternes, Fabricanternes och Ullhandlandes behörigen pröfväde och godkända låne-anspråk, sedan räntan å dessa lån blifvit nedsatt och låne-rättigheten, äfven i afseende på de sistnämnda, uti någon nion utsträckt, hafva Rikets Ständer likväl ansett Creditivet icke böra förökas till ett belopp, som, åtminstone för närvarande, synes öfverstiga denna låne-rörelses behof och möjligtvis skulle komma att föranleda en för andra Närings-grenar kännbar minskning i eljest befintliga låntillgångar; i betragtande hvaraf och med fästadt afseende å den betydliga andel af Creditivet, hvilken hitintills nästan oafbrutet varit obegagnad, Rikets Ständer trott, att Creditivet nu icke behöfver höjas utöfver Trehundra Tusen R:dr.
Nåd och 220 Den 15 Mars f. m. Ynnest städse vålbevågne, befallande Eder i öfrigt Cad Allsmäktig synnerligen Nådeligen. Stockholms Slott d. 13 Mars 1854. | OSCAR. J. F. Fåhraus. Efter upläsningen häraf anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng: I anledn. af det beklagliga meddelande, sorn R. o. Ad. erhåller, hemställer jag vördsamt, om icke Ståndet skulle finna lämpligt att den Kongl. Skrifvelsen meddelas Exped.Utsk. för att upsätta en anderd, skrifvelse, uti hvilken R. Sl:r betyga deras innerliga och djupa deltagande i den sorg, som drabbat Konungahuset och den förlust, som träffat de förenade Rikena. När Prinsessan Albertina afled, lärer en sådan åtgärd blifvit vidtagen. Jag tillstyrker derföre att R. o. Ad. jemväl nu måtte fatta beslut derom och genom prot.- utdr. inbjuda de öfriga Stånden att sig i samma beslut förena. Uppå Hr Gr. o. Landtm:s i anledn. häraf framställda propos. , beslöt R. o. Ad., att K. M:s nu uplästa Nåd. Skrifvelse skulle meddelas Exped.Utsk., med anmodan att upsätta och inkomma med förslag till en underd. skrifvelse till K. M., deri R. St:r betyga deras innerliga och djupa deltagande i den sorg, som drabbat Konungahuset och den förlust, de båda förenade Rikena lidit; äfvensom att de öfrige RiksSt:n genom utdr. af prot. skulle inbjudas att uti detta beslut sig med R. o. Ad. förena. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att, enl. till honom ankommen skrifvelse från K. M:s Öfverste-Kammarherre, voro i Kongl.
I 12 Den 23 Februari i e, m. lemnar full säkerhet att, så länge ett Collegium finnes, dess President är sjelfskrifven Ledamot i RiksRätten, och der slår ännu något, som lemnar anledning till förhoppning, att de ej skola gå bort. Der står nemligen: Presidenterne uti alla Ri~ hets Collegier. Hvad den invändningen angår, att StatsRåden här stå framföre Presidenterne, så inser jag ej eller, att det inverkar till förkastande af §:n. Jag anhåller om proposition till bifall å den nya redactionen. Herr Tham, Wolrath: I den nya redactionen äro ej allenast Presidenterne bibebållne, såsom Ledamöter af RiksRätten, utan der står äfven: två de äldste Råd i KammarCollegium och KammarRätten, samt det äldsta Råd i hvarje af Rikets öfrige Collegier. Då det således blott är fråga om en förändring från två Råd till ett, måtte det vara indifferent. Äfven det, att ett af StatsRåden skulle komma att föra ordet, lärer ej göra något hinder. Den nya redactionen innehåller, att Presidenten i Svea HofRätt skall föra ordet i RiksRätten. Derefter komma först StatsRåden. Jag tror således, att ingen annan betänklighet finnes, än den, som kan hafva afseende på rangen. För min del anser jag, att den ej bör ligga i vägen, men öfverlemnar dock till Ridderskapet och Adeln att bedömma, om den Den 23 Februarii e* ra. elen hindrar antagandet af redactionen. Jag tycker, att rangtvisten kunde väl upgöras i godo. Herr Hjerta: Jag är visserligen bland deras antal, sorn önskat, alt ingen rangordnings strid skulle upkonima inom RiksRätten, derigenom, att man häldre uptagit alla 3 Presidenterne i HolRätterne, i stället för 2 af StatsRåden. Sådant hade visst varit formligare; men jag tror likväl, att det nya förslaget på det hela är bättre, än den gamla §. Jag har det begrepp om Rang-ordningen, att det beror af Konungen att ändra den.
Vid behandlingen af det ärende, som nu blifvit inför R. o. Ad. föredraget, synes mig, att något missförstånd inom Utsk. ägt rum, härrörande, såsom jag tror, deraf, alt Utsk. icke tagit fullständig och tillbörlig kännedom om de författningar, som af Sveriges konungar derom blifvit utfärdade under loppet af i5o år, eller den precist lika långa tvisten emellan Svenska soldater och kyrkoherdar i afseende på de sednares rättighet att erhålla prestationer af de förra. Den ursprungliga författningen för det existerande förhållandet är af d. 26 Oct. 1687 och är ofullständigt åberopad i Utskts första utlåt., rörtde detta ämne. Den är endast några rader lång, och jag utbeder mig derföre R. o. Ad:s tillåtelse att få uppläsa den; den lyder sålunda: Efter uppläsningen af berörde förordning, som finnes aftryckt uti Galims Militiae-verk, del, 2 pag, i45, fortfor Hr Riben: Redan vid första tillämpningen af denna författning uppkommo tvister öfver hela landet emellan soldaterna och pastorerna om hvad som borde förstås med orden: ett för allt. Från olika orter inkommo till Konungen klagomål och förfrågningar; men de inkommo under det Carl XI var Konung, och han hade icke lust att afvika från den princip, han i första förordningen stadfästat, hvarföre han följande år 1688 d. 3i Juli utgaf en förklaring öfver denna förordning, som i 5 § lyder så: Hr Riben uppläste den citerade §, som igenfinnes uti Gahms Militias-verk, del. 2 pag. 177, och fortfor derefter: Efter denna tydliga och allvarsamma förklaring var det Dea 16 Augusti c. m. lii omöjligt för presterna att preja sig till något mer än 12 öre silfvermynt; men de hittade på ett annat sätt, nemi. att öfvertala soldaterna eller, såsom de sjelfva kallade det, att annamma något iner. De ansågo det icke vara något, sorn hindrade deni att öfvertala soldaten att genom frivilliga öfverenskommelse!* gifva dem mer, än Konungen Stadgat. Följden deraf biel ytterligare besvär, hvilka isynnerhet från Nerike och Wermland inkommo.