Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
G r i p n e blicka de b å d a främlingarne efter den höga, kraftfulla kvinnogestalten, som ett hjälplöst b a r n leder likt en skyddsängel. Iduns läkarartiklar. Om dieten vid sjukdomar i matsmältningsorganen. Af D:r Otto Sandberg. (Slut fr. föreg. n-.r.l Bland njutningsdryckerna kan jag endast omnämna de vanligaste. Ölet h a r genom sitt vidsträckta bruk ett stort intresse för den, som sysslar med dietetik. D e t är en angenäm, kolsyrehaltig, sötaktig dryck, som håller 4 å 5 procent alkohol, men därjämte socker och bitterämnen i växlande mängd. F ö r t ä r d t i måttlig mängd verkar det stärkande och upplifvande; men ofta missbrukas det och ger anledning till jäsningsprocesser i magen och tarmen. B ä s t fördrages det lätta, på bitterämnen rika pilsnerölet. V i n e t är den äldsta och ädlaste af alla sprithaltiga drycker. D e t verkar särdeles upplifvande yid svaghetstillstånd och har, måttligt användt, ett gynsamt inflytande på matsmältningen. I vårt land är det så pass dyrt, att det endast af den förmögnare kan användas i dagligt bruk. Lyckligtvis kan det clock utan olägenhet i de flesta fall undvaras. Vinet förfalskas ofta och en mängd billiga vinsorter, som ingå i handeln, äro endast förfalskad vara och så dåliga, att de helst böra undvikas. V i n e t skall förtäras med måtta. D e t är alltså ett oskick att vid middagar och supéer förtära stora mängder, liksom att hopblanda många olika vinsorter vid måltiden. Oaktadt Sverige ej är vinland, syndas där mycket mot denna regel till stort förfång för kassan och magen. I Vinländer tilltror man sig icke en sådan lyx som hos oss, där brukas sällan vid middagar mer än en ä två yinsorter. N ä r skall hos oss en välbehöflig reform införas på detta område? Brännvin, punsch, konjak och wisky böra så- som regel undvikas af dem, som vilja skydda sina magar.
Deputerade, som ega att till sitt biträde, för upplysningars meddelande, utse en af Bankens tjenstemän, böra, sednast inom ett år efter deras utväljande, hafva uppgjort och till Banko-fullmäktige aflemnat ett i ämnet utarbetadt fullständigt förslag, för att Rikets nästsammanträdande Ständers . pröfning underställas och att, såsom arfvode för fullgörande af berörde uppdrag, må bestämmas 2000 Rdr Eko åt hvar och en af förenämnde 3:ne Deputerade och 1000 Rdr samma mynt åt den till deras biträde inom Bankoverket utsedde tjensteman. Reservationer: af Herr v. Hohenhausen, M. S.: ”Att Styrelsen och förvaltningen af Riksens Ständers Bank icke kan vara så enkel, som uti andra Stats-Banker, är en följd deraf att vår Bank har mångfaldigt flera olikartade ärenden att sköta än andra Stals-Banker, hvilka dessutom hafva den fördelen i sin förvaltning, att styra efter en fix plan, bestämd af deras egare eller landets Regering, under det att Sveriges Rikes Ständers Bank vid hvarje Riksdag bekommer ett nytt Reglemente diverigerande mot det föregående, allt i mon som olika interessen och åsigter vid Riksdagen gjort sig gällande. Hvad man önskar uti en Banks förvaltning är naturligtvis enkelhet i mekanismen, hvartill hörer redighet i bokföringen, hastig expedition af dess ärender, samt säker controll mot underslef; men det häfver sig icke så lätt att förena allt detta. Jag bestrider visserligen icke, att Banken, likasom alla andra menskliga inrättningar, ej skulle vara succeptibel af förbättring och fullkomnande, men då inga bestämda felaktigheter blifvit uppgifne, utan allt grundar sig på ett förmenande, att den förvaltande personalen är för stor, så anser jag mig böra afstyrka Utskottets förslag, helst jag icke med tillförsigt tror, att en föreslagen förändring i förvaltningen nödvändigt skulle komma att blifva en förbättring uti harmonisk anda al det hela. Det vackra exempel bland penningeverk
Då endast officerare, som tillhöra kavalleriet, äro försedda med egna tjenstehästar, men officer vid artilleriet begagnar kronans hästar, samt de, hvilka tjenstgöra i generalstaben, ej äro skyldiga att i denna egenskap hålla sig tjenste hästar, så torde böra föreskrifvas, att hvarje kavalleriofficer medförer sin tjenstehäst, men att officer vid artilleriet och generalstaben är derifrån befriad, dock med rättighet för de sistnämnda att till skolan medföra egna hästar och få dem underhållna på skolans bekostnad. 10:o. För utfodringen af de vid skolan använda hästar syntes den grund böra antagas, att hästrationen beräknas efter den för Lifgardet till häst under exercistiden fastställda stat, med tillägg af 4 'tB halm till strö, och sålunda upptages till 3 kannor hafre, 12 hö och 8 halm: börande utfodringsartiklarne å entreprenadauktion upphandlas, med berättigande för den, som ombesörjer upphandlingen och magasineringen, att derför tillgodoberäkna sig afskrifningsproeent enligt Kongl. Reglementet den 11 Augusti 1812. ll:o. Vid skolan bör undervisning meddelas äfven i veterinärvetenskap och hofbeslagningslära, vapenföring och gymnastik 12:o. På det att ena årets besparingar må kunna få användas till betäckande af möjligen uppkommande brister under ett annat år, torde det årliga anslag, som kommer att för anordnandet af en ridskola beviljas, böra uppföras såsom reservationsanslag. 13:o. Beträffande styrelsen öfver skolan, bör åt kavalleri-inspektören uppdragas högsta tillsynen öfver densamma; men skolan för öfrigt ega en chef, som ansvarar för disciplin och ordning samt bestämmer undervisningens gång efter den in struktion, som kan blifva för honom utfärdad. Komitén har härefter yttrat sig i frågan om den lämpligaste platsen för en dyiik ridskola. Vid hvarje tillfälle, då frågan härom förekommit, hade skiljaktiga meningar i detta afseende uppstått; och Komitén förmodade, att denna skiljaktighet torde hufvudsakligen hafva föranledt, dertill, att det af Kongl. Maj:t vid sistlidna riksdag äskade anslag icke blifvit af Rikets Ständer beviljadt.
Bevis: De första två åren höll den här tårkörtelen på att rent ta lifvet af min stackars unge, så fick hon släpa i hushållet. Beda påstår, att han inte förstod bättre, och inte hon häller. Ja, jag får lof att medge, att nu är det helt annat. Nu rent bär han henne på sina händer, allt sedan en liten cherub, de väntade, vände om på halfva vägen till följd af ett storbak. Men med det bara fyller han sin bestämmelse. Han har ett par fullkomliga portschäser till labbar! Senare: Hvad man då minst af allt går säker för här i världen så är det för öfverraskningar. När jag kom till Axels så träffade mig en så stor, att jag inte hämtat mig än. Hvem stod i salen och läste, iklädd arbetskläder och allt, om inte min kära Axel! Axel läsa! Ja, förr skulle jag ha trott mig få se bärgen ramla eller höra Gustaf min man deklamera poesi. Därtill var han så fördjupad i lektyren, att han hvarken hörde eller såg förr än jag var alldeles inpå honom »Hm!» sa jag. Hjälpte inte. »Hm — hm — hm»! sa jag, nu med tämligen stort eftertryck. Han såg upp, blef blodröd och stoppade boken inom lommen. Jaså på det viset, tänkte jag. Ja, jag kunde väl också tro, att det skulle vara något misstänkt som skulle locka honom. Högt sa jag: »Kors, hvad läser du?» (Med fem understrykningar på du.) »Det är — det är — det är — —» stammade han. Han stammar alltid, när han talar till mig. Om han tror jag tycker det klär honom, så tar han bra miste. »Det är hvad?» sa jag strängt, ty jag spårade något oanständigt i luften. »Åh det är — bara Nilsons Fauna, som jag bytt mig till af Anderson, som vann den i skytte, och — —» »Hva falls?» sa jag och stramade upp mig till den rätta svärmorshöjden. »Bara Nilsons Fauna? Du menar väl Nilsons bara Fauna, tänker jag?» »Hvad menar svärmor?» Han såg alldeles vild ut på ögonen. »Åh, spela inte oskyldig» sa jag riktigt förkrossande.
Folket tränges omkring dessa afficher, läser och kommenterar. Man gnolar marseljäsen och önskar att republiken måtte stå sig och att monarkisterna ej må begagna tillfället och göra en divertion i orleanistisk eller legitimistisk anda. Den 12 far jag och min reskamrat till Rom. Ett par penndrag öfver julen i Rom. Rom – jag har då gjort mitt inträde i denna det stora förflutnas stad, och redan erfar jag att mina intryck här komma att bli djupt inverkande. Jag har redan lärt känna Skandinavien i Rom, d. v. s. gjort mitt inträde på Café Africano – de nordiska artisternas samlingsrum – men härom ingenting förrän jag en dag måste taga farväl af hvad jag redan börjat älska: då återkommer jag till Skandinaviens artister. Julen firades icke på julafton, utan på juldagen med en fest bevistad af några och femtio skandinaver, hvaribland äfven fruntimmer. Skålar föreslogos och för tillfället hopskrifna verser afsjöngos. Derpå bortlottades en mängd julklappar. Jag fann allt detta oändligen fadt och tråkigt, tilldess fruntimren och en större del af den manliga societén – icke konstnärer förstås – dragit sig undan, då man vid ett oerhördt stort antal flaskor af orvietto-vin började tala raskare, förtroligare, friare. Lyckligt att ej den romerska polisen förstår de skandinaviska språken! Sjelfva julaftonen deremot, vid samma tid då vi i hemlandet samlas kring thébordet, låg jag i mitt fönster och lyssnade till kyrkklockornas klingande och dånande. Något melankolisk tog jag min hatt och gick ut. Jag vandrade omkring en stund på gatorna, som voro ovanligt tysta, ehuru en mängd folk var i rörelse. Derpå gick jag in i kyrkan santa Maria Maggiore, der påfven officierade. Kyrkan (till rangen den andra i Rom) var präktigt upplyst och öfverflödigt rikt dekorerad. Det hela var ett underhållande virrvarr af fransyska och påfliga uniformer, prester och munkar af alla färger, svarta frackar, fruntimmer i glänsande toaletter, trasiga tiggarpojkar och landtfolk i bruna yllekappor.
Det påstås med visshet, att gul sammet kommer att mycket användas till vintertoaletterna, ett förhållande, hvaröfver blondinerna ej komma att ondgöras. Som de första förebuden till ett höstmode se vi ljusa sidenoch ylleväfnader med breda, brokiga randbroderier eller skotska ränder. Rutiga tyger äro mindre eftersökta; fint randiga betraktas deremot som elegantare än förut. För regndagar, höstens obehagliga följeslagare, förbereder man kautschukstoaletter, arrangerade på engelskt sätt. Dessa vattentäta väfnader framställas nämligen nu på så smakfullt sätt, stundom flanell-liknande, stundom sidenskimrande, stundom mjuka och täta som sammet, att man frågar sig, om dessa saker skola uteslutande pepparsärdeles schattedå den användas till regnkappor. Hvarför ej göra en drägt deraf? — Försök i den vägen torde dock ej vinna mycken framgång, förr än det lyckats kemien att förtaga den fatala kautschuklukten. Råsiden i mörk färgskiftning förarbetas äfven ganska ofta. Som besättning härtill väljer man då ängsgrön moaré eller plysch. Höstjackor, resoch regnkappor torde hädanefter åter komma att förses med vida, öppna grekiska ärmar. Lifven med lösa framstycken hafva bibehållit sig öfver sommaren och återvända nu, lika friska och lika omtyckta, från badoch brunnsorter, så att man med säkerhet kan förespå dem en lång framtid. JEmpireoch directoire-moåema. bibehålla äfven sin plats på scenen; dock förmoda vi, att dessa stilarter komma att mest höra hemma i salongen, teatern eller konsertsalen. En promenaddrägt torde komma att sammanställas sålunda: 1888. En slät kjol med lång drapering samt framoch bakvåd i ett; ett lif med lös öppen jacka och hvarunder en jabot eller crépeskjorta blir synlig. Van-Dyke-kragarne af spetsar, hvilka varit så omtyckta, komma att ersättas af liknande — af tyg dock. Äfven matrosoch nedvikta kragar begagnas mycket, tills åter den kyliga vinden frambesvärjer de skyddande engelska kragarne. Som vi redan nämt, kommer sammeten, så länge förbisedd, att mycket användas vid framställandet af jackor och kappor.
Man har sagt: ”att man får understundom höra ”Riddarhusmedlemmar sjelfva beklaga sig öfver ”att nödgas derstädes sitta bredvid personer, ”med hvilka man ej kan gå tillsammans med på ”gatan, eller med hvilka hederligt folk icke kan ”umgås utom hvart 5:te år.” Jag blyges nästan att upptaga en sådan grofhet, och vill blott erinra, att den, som först tillät sig detta yttrande, nu torde sjelf vara glad att hvart 5:te år få vara i sådant sälskap som på Riddarhuset. Man har sagt: ”att pluraliteten på Riddarhuset ”utgöres nästan af unga män utan förmögenhet, ”subaltern er i Militären och Styrelseverken.” Jag har studerat detta Hus, och trott mig linna, att just dessa unga män utgöra kärnan för dess sjelfständighet. Gäller det att äfventyra eller uppoffra något för fäderneslandets väl, så har jag alltid tyckt mig finna den unge, föga bemedlade lättare kunna dertill hänföras, än den äldre och rikare, samt den lägre tjenstemannen merändels vida lättare, än den högt uppsatte. Jag har sett tillfällen, då Regeringen ansträngt sina krafter och fyllt huset med unga män; men dessa hafva sjelfva pröfvat, förrän de beslutat, och voteringarna ej sällan utfallit emot uträkning. Man irrar sig derföre, då man tror, att allt går genom machineri. Vidare har man sagt: ”att, med undantag af 5o, ”eller kanhända endast 20 eller 3o af den f ö r m ö g”nare L andtadeln^ består Riddarhuset för öfrigt ”af hoffunctionärer, landshöfd ingar, r e g: s c h e”fer, samt embetsoch tjenstemän inom hufvud”staden, att ej nämna Ministerens egna medlem”mar jemte deras sl äg tingar och cl ien ter.” Jag får erinra, att Landtadeln ej alltid visat sig vara den nyttigaste och mest verksamma vid riksdagarna.
Uti första punkten af ofvanomförmälda Utlåtande hade Utskottet tillstyrkt; ”att den för södra stambanans fullbordande beräknade kostnadssuinma må, till följd af minskad expropriationskostnad för jord inom Vestra och Allbo härader, nedsattas med 100.000 Riksdaler Riksmynt”; hvarjemte Utskottet i 4:de punkten hemställt, att Rikets Ständer ”för fortsättande och fullbordande af södra stambanan i den redan beslutade sträckningen från Mullsjö till närheten af sjön Salen, må anvisa en spunna af Tio millioner Étthundra Femtio tusen (10,150,000) R:dr, deraf Tre millioner Åttahundra femton tusen (3,815,000) R:dr må utgå under innevarande år. varande häruti inberäknad den af Rikets Ständer vid nu pågående riksdag redan beviljade förskottssumma af Två millioner R:dr.” Dessa tillstyrkanden hafva blifvit gillade af Presteoch B onde-Stånden, hvaremot Bidderskap et och Adeln samt Borgare-Ståndet, med afslag ä första punkten, bifallit den 4:de, likväl med den förändring, att anslagssumman af dessa båda RiksStånd blifvit förhöjd från 10,150,000 Riksdaler till 10,250,000 Riksdaler. Bih. till R. St. Då sålunda i förenämnda hänseende två Stånd stadna t emot två, måste omröstning; derom anställas i förstärkt Stats-Utskott, för hvilken omröstning Utskottet föreslår följande voterings-proposition:
Stats-Utskottet har tagit dessa framställningar i öfvervägande; och hvad första punkten af Herr Ljungbergs motion angår, så har Utskottet af de hos Revisorerne förda protokoll samt deras afgifna berättelser inhemtat, hurusom Kongl. Maj:t, vid början af hvarje utaf de sednaste statsrevisionerna, hvari motionären deltagit, låtit tillställa Revisorerne de utaf de förvaltande verken afgifna underdåniga berättelser så tidigt, att dessa berättelser föredragits Revisorerne vid deras första sammanträde; att någon skrifvelse till Justitie-Statsministern, angående erhållande af dessa berättelser, från Revisorerne följaktligen ej aflåtits, hvilket icke heller egt rum hvad beträffar räkenskaperne, som från revisionens början hållits Revisorerne tillhanda, och att någon anmärkning af Revisorerne hvarken blifvit framställd derom, att något af de förvaltande verken uraktlåtit att afgifva berättelse, eller att någon af de afgifna berättelserna varit ofullständig eller knapphändig. På grund af dessa förhållanden, och då de föreskrifter, som i berörda hänseende blifvit de förvaltande verken meddelade, synas nöjaktiga och det alltså måste ankomma på Revisorerne att i hvarje särskildt fall tillse att dessa föreskrifter fullgöras samt att, då de finnas åsidosatta, derom göra anmärkning, torde all fråga om aflåtande till Kongl. Maj:t af den utaf motionären föreslagna skrifvelse, angående öfverlemnande till Revisorerne af ifrågavarande handlingar och räkenskaper, böra förfalla samt motionärens framställning i denna del således lemnäs utan afseende. Beträffande derefter andra punkten af Herr Ljungbergs motion, åsyftande att bereda Revisorerne rättighet att af Konungens embetsman eller publika verk omedelbarligen infordra muntliga eller skriftliga upplysningar; så finner Utskottet, som för öfrigt lika med motionären ingalunda betviflar embetsmännens och de publika verkens benägenhet att med upplysningar gå Revisorerne tillhanda, vigtiga betänkligheter förekomma mot antagandet af motionärens förslag att förpligta embetsmännen och de publika verken att sådana upplysningar Revisorerne omedelbarligen meddela.
Jag är öfvertygad, att ingen sjelfskrifven representant tvekar att afsäga sig sin häfdvunna rätt, sin andel i lagstiftningen, om han tror sig kunna derigenom bidraga till en bättre sakernas ordning, elter afhjelpa de olägenheter och brister, som nu anses vidlåda det närvar, representationssättet; men, mine herrar! då här är fråga om eftergift af ett al f från förfädren, om införandet af något bättre än det sjelfskrifna representantkallet, som dock åtminstone äger den förtjensten att sakna det så ofta klandrade inflytandet vid valen hos de 3:ne öfriga Stånden; då, säger jag, är det i sanning af mycken vigt att se sig vät före, innan man skrider till handling. Närvarande vid fyra riksmöten som representant, har äfven jag haft tillfälle erfara många af de öfverklngade olägenheterna af vår fyrdelade representation, och stundom äfven af den sjelfskrifna rättigheten att deltaga i lagstiftningen. Jag har också någon gång önskat att se förslag framlagda af verkliga statsmän och tänkare, som kunde tillfredsställa nationens gemensamma fordringar och förmenta behof af ett förbättradt statsskick. Då jag, lika med många talare inom detta Hus, icke anser Coust.Utsk:s förslag uppfylla ändamålet, eller leda lill det gagn för fosterlandet, som en förändring i det bestående måste medföra, om den skall kunna af välsinnade Svenska män antagas; så önskar jag lifligt, att vi här må kunna förena oss om ett sådant förslag, att det må i grundlagsenlig ordning antagas vid nästa riksdag; men, mine herrar! jag bör icke heller undertrycka den lika uppriktiga önskan, alt R. o. Ad. nu beslutar så, att förslaget då icke afsiå< eller faller. Det torde icke blifva så lätt alt uppgöra ett sådant
Man har blifvit så vand vid Jordbrukarens förtryck, att man väl sällan besinnar orättvisan deruti, att denne hvart och ett Lands vigtigaste Näringsidkare i vårt Land är den enda, hvars Producter Tullfritt eller mot obetydlig Tull får införas, men icke så obetydlig Tull utföras. 2:0 Att Trädvaror må lika så fritt på utländska Skepp utföras, som införas. Efterverld en skall knappt tro, om den ej läser våra Författningar, att en tid gifvits i Sverige, då utländska Varor mera fritt och med mindre afgifter fått införas, än våra egna Producter utföras. 414 Den 5 Januarii. Jag anhåller alt detta mitt Memorial må remitteras till Statssamt Oeconomi® och BesvärsUtskolten. 3:o Vid. sista Riksdag väcktes Motion o ra medel till befrämjande af större sundhet i Städerne. Rikets Ständer framburo sina önskningar härom till Konungen. Hvad härvid sedan blifvit tillgjordt, vet jag ej; men det vet jag, att ännu för Clar®-och RörstrandsSjön, äfvensom FatebursSjon, eller rättare sagdt ClarseTräsket, RörstrandsTräsket och FatebursTräsket, utom det egentligen så kallade Träsket, fortfara i samma skick, fortfara att sprida död och förödelse ibland Hufvudstadens Invånare. Yäl är det sant, att dessa ursprung till härjande och smittosamma Febrar merendels först och isynnerhet verka på den fattigare Classen, som till och med af dessa Träsk hem tar vatten till sin matlagning, och som är utsatt för en sjukdoms - orsak mera; nemligen brist och äfven i sig sjelf fuktiga och osunda Boningar. Men från denna Class sprider sig lätt sjukdomen till de förmögnare. Här dö ärligen ett till två tusend Menniskor mer än som födas, då i Berlin och det mindre sundt belägna Köpenhamn mot iooo personer flera födas än som dö årligen. Dödligheten i Stockholm är och har från längre tider varit större, än i de flästa andra Hufvudstäder, oaktadt dess i sig sjelf sunda läge.
— N:o 286. i anledning af väckt motion, angående åtgärders vidtagande för fortsatt lifgifvande af samling af Författningar rörande Arméen, dess Styrelse och Förvaltning. XII. B. 35. A. 120. XIII. U. 334. A. 373. — N:o 287. i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition (N:o 86), äfvensom väckt motion i fråga om ersättning till Bergsfogdarne för förlorade löne-inkomster. XII. B. 35. A. 120. XIII. U. 203. A. 300. XIV. E. 47. — N:o 288. i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 192, angående Rikets Ständers Revisorers berättelser om granskningen af de under Kongl. Kommerse-Kollegium ställda fonders och medels förvaltning och räkenskaper. XII. B. 245. A. 318. — N:o 289. i fråga om ytterligare utbetalning utaf kreditivet för de genom postskjuts-legans förhöjning försedda kostnader. XII. B. 245, 318. A. 319. ( 192 ) Stats-Utskollets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden. — N:o 290. i anledning af väckt motion om öfverflyttning till Riksgäkls-kontoret af alla Staten tillhöriga samt under dess omedelbara vård stående fonder och kassor. XII. B, 245. A. 319. -— N:o 291. i anledning af väckt motion om förändrade stadganden, angående Hypotheks-föreningarnes obligationers upköpande af Riksgälds-kontoret. XII. B. 245, 319, 339. A. 341. — N:o 292. i anledning af väckt fråga om alla Svenska Hypolheksförenings-obligationers upköpande och försäljning genom Riksgäldskontoret. XII. B. 245. A. 320.
Att betydliga summor utgå utur Riket för Hästar är beklagligen allmänt kändt, så väl genom tullspeeialerne som genom erfarenheten om det icke obetydliga antal Hästar, som årligen lurendrejas från Danmark; men då priserne på Hästar, och i synnerhet på fullgoda Remonter, det oaktadt, äro ganska höga, tror Utskottet, att den redan nog tunga Rustningsbördan skalle i alltför hög grad blifva ökad, om priserne å Remonter, antingen genom förbud, eller åläggande af hög tull för införsel, än ytterligare skulle stegras* Följden af en sådan åtgärd skulle i alla fall blifva, hvad den vid alla sådane tillfällen hittills varit, alt Hästar ändå infördes, och att endast lurendrejaren tillskansade sig den vinst, som annars borde tillfalla Staten och borde skydda producenten. Då således införseln af Danska Hästar ej kan vara skadlig för den allmänna Svenska Hästracen, Bihang till R. St. Utsk. då, genom förbud emot eller hög tull vid införsel af Danska Hästar, remontpriserne skulle öfver måttan förhöjas oell öka det redan nog tunga rustningsbesväret; och då, genom en sådan åtgärd, vinst endast skulle beredas lurendrejaren, och tullinkomsten en motsvarande förlust, afstyrker Utskottet all åtgärd i anledning af ofvannämnde Motioner. Tvänne Ledamöters reservation i ämnet bilogas. Stockholm den 2 Maji 182g. Reservation: Af Nils Månsson från Malmöhus Län, som förklarade sig så mycket hellre instämma uti Motionairens åsigler, som erfarenheten alltid visat, att Remonter af Danska Hästar, såsom mindre uthålliga och starka, tillfogat Rusthållarne förluster, hvarföre, och ehuru Nils Månsson, likasom de fleste af bans Committenter, sjelf vore Rusthållare, han för sin del, yrkade förbud emot Danska Hästars införande i Riket, enär den ökade tillgång på remonter, som härigenom uppkomme, sålunda vore lill ingen båtnad, utan snarare till skada för de Desv. och Oecon. Utsk. Rustande.