Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
senfulla fingrarne kröktes o m d e t g i c k till, k u n d e gripa, m e n förrän han finger åtdraget, i hvarGullik aldrig beanade grymtande stoppade det i » Men nu styfvast Och han byggd munnen läte. » Ja, ni skulle h a tagit Thor. svarade Gullik m e d o c h lades öfver axeln på Knif-Håkan. Huru han Tången. sade två, » sade pastor ska vi b r y t a arm. Jo, han De kunde väl försöka. lade vända mot mot marken der. I taget — sidan. ^g af härv. handelskemist befunnen enl analys ^ ^ h Ä? ™ » - » ww^ww fullgod. Pris kr. 1:25 pr butelj. Det var vid 69 års ålder aflidit änkefru Amelie Centervall, född Jnhlin-Dannfélt. ström i den höga åldern af 83 år. H o n var sedan 22 år tillbaka änka efter utrikesministern i Carl Hela den dagen talade m a n i de m å n g a X V: s » stora » minister grefve L u d v i g Manderström. små stugorna på ön knappast o m någonting Den åldriga grefvinnan hade en längre tid vaiit annat än o m prästen. N ä s t a n alla d e g a m l e sjuklig, men befann sig de senaste dagarne, s o m hade j u hört, huru han för barnen uppe det syntes, på bättringsvägen. Fröken M. han hade r David Thor. • a t t. m ä n — och han hade en ångmaskin, s o m I henne har landet förlorat en af sina bästa o c h mest pröfvade lärarekrafter. A r 1871 återåtminstone ska snart segla h o n o m akterut. För studier så l å n g t, och * Från systerlandet Finland Helena Alfthans intelligenta ledning utvecklade sig till en af Finlands förnämsta o c h mest omtyckta kvinnobildningsanstalter. Efter tio års fruktrik verksamhet därstädes öfvertog h o n föreståndarinneskapet jämte en lärarinnepost vid landets äldsta samskola, läroverket för gossar o c h flickor, o c h har sedermera innehaft samma Sorg i stället för glädje.
För öfrigt instämmer jag fullkomligt i liufvudsyftet af Hr Montgomerys yttrande. Det är icke allenast min tro, utan min fasta öfvertygelse, att det är mannens fel 9 gånger bland I 0, om äktenskapet icke är lyckligt. Han har så ofantligt många medel att inverka på sin hustru; lian kan aflägsna sig, då han så behagar; han bör genom sin större bildning kunna mera styra sitt sinne; han kan leda och rätta henne, och k^n han det icke, så må han skylla sig sjelf. Deremot vill jag påstå, att felet sällan är hos qvinnan, som, då hennes tårar, hennes undergifvenhet icke förmå rätta mannen, saknar nästan alla andra medel; hon är underlägsen i kroppskrafter och i alla hänseenden beroende af hans godtycke. Går hon ut, sä säger man att hon rymt ur huset och kan lagligen återhemtas; men om mannen går sin väg, säger man derom ingenting. Det olyckliga äktenskapet bör sålunda icke tillskrifva^ henne. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Innan jag yttrar mig i hufvudfrågan, ber jag att få upläsa några af de motiver, som förekomma i dettaBet:de. Det heter nemi. pag. 7 : »kyrkoreformatorerna antogo emellertid, på grund af bibelordet, hor och egenvilligt öfvergifvande (desertio malitiosa) såsom de enda lagliga skilnadsorsaker, och äfven hos oss blef efter reformationen denna åsigt uttalad i kyrkolagstiftningen, dit man hänförde dessa frågor. Derifrån infördes samma grundsats i 1734 års lag, hvarigenom likväl denna angelägenhet hufvudsakligen förvandlades till en rent civil ifrån att örnämligast hafva varit en kyrklig;» och vidare återtar Utsk:t: »Det dröjde dock icke länge, innan denna lagstiftning visade sig för trång, och Konungen nödgades genom dispenser tillfredsställa det allmänna tänkesättets fordran i detta hänseende.
En annan talare har sagt, att det icke vore skäl att anlägga den ifrågav.-de jernvägen, emedan den komme att bära sig bättre än många andra, och att det enskilda intresset borde dertill bidraga. Det förundrar mig, att denne ledamot, som eljest visat sig som en skicklig räknemästare, vili att Staten skall bygga endast sådana jernvägar, hvilka icke bära sig. En talare har sagt, att R. o. Åd. redan anslagit medel till denna jernväg. Enl. min åsigt, veta vi ännu icke om de beviljade medlen äro till denna eller någon annan jernväg; men som jag åtminstone är tveksam om R. o. Ad:ns beslut i detta fall, måste jag yrka bifall till den föredragna punkten. Skulle än tvenne anslag vara beviljade för samma jernväg, så lärer det väl falla af sig sjelf att icke tvenne jernvägar i samma linea komma att byggas, utan endast en. På grund af hvad jag nu anfört yrkar jag ånyo bifall till punkten. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Gr. Anckarsvärd har sagt, att jag under en discussion på detta rum för 9 år sedan yttrat, att kanonbåtar kunna föras på jernväg. Jag har haft detta yttrande och vidhåller det fortfarande. Utan att ingå i någon scientifik behandling af ämnet kan man finna sanningen häraf. Enhvar, som sett ett linieskepp löpa af stapeln, vet att det sker på en bädd eller s. k. släda några fot bred. Hvad är väl denna annat än en slags släpväg liknande jernväg, och skeppets lopp är i fråga om hastigheten vid slutet deraf fullkomligt jemförlig med lokomotiver VI H. 13 194 Den 12 Juni f. m. nes på en jernväg. Linieskeppets tyngd nr öfver 60,000 kubikfot vatten, hvaremot en kanonbåts upgår till endast 300 Skepp:d. Engelska lokomotiverne väga ända till 300 Skeppa!.
Hos mängden är det tanklöshetens lättsinne, öfvermodet af fred och goda dagar. Någre torde ock sjunga bort sin räddsla. En njutningsrikare, gladare tid, än den som i Europa föregick Franska Revolutionen har knappast funnits. Sverige njöt af sin neutralitet i den stora striden. Det Ryska krigets sår voro snart läkta. På penningar var öfverflöd –’ väl Riksgälds; – men åkerbruk, handel, näringar blomstrade. Jernet hade förträfflig afsättning. Vermland, som, genom detta sitt förnämsta alster, är till sin välmåga underkastadt handelns vexlingar, hade sedan 60-talet ej erfarit några af dessa financiella brytningar, som tidtals hemsöka denna provins och flytta egendomar på andra händer. – Min far hade återupprättat sitt fädernehus ur en sådan brytning. Han hade nu, väl ej öfverflöd, men välstånd, och ett sådant herrskade i allmänhet i landet. Det fanns ej en gästfriare boning än min barndoms hem. Om Julen for en talrik ungdom, stundom i kolskrindor, omkring i granngårdarna. Jag är uppfödd vid dans och musik. Väl kunde det ofta kallas att gå på i ullstrumporna. Ty jag minnes rätt väl, att jag visade mig i Dansskolan med sådana, – hvita, stickade af min mors hand, – vända skor, svarta satins-byxor, omgjorda, efter att ha tillhört ett annat slägte, och grön valmarsjacka med stålknappar. Likväl blef jag ingen dålig dansare; och, litet bättre utrustad, gjorde jag ett par år derefter uppseende med min dans i Fastings-marknad. Också saknades ej öfning. Så snart ungdom kom tillsammans ställde min Far till dans, om höstarna nästan hvar qväll, emellan sina barn, med Informatorn såsom fördansare, och hans egen stora vördnadsvärda gestalt stundom deltagande i ungdomens nöje står ännu för min själs öga. – Det var ingen själlös glädje. Jag har sett verlden, och jag tänker nu med beundran tillbaka på den sannt menskliga bildning, som lefde i denna landtliga krets. – Våra äldre goda författare höllos der i utomordentlig vördning. Ingen flägt hade ännu kommit vid glansen af deras ära.
"Jag har således, för att förekomma en alltför stor production af brännvin, medgifvit bränvins-bränningen såsom ett monopol i um för jordbruket jag har, för alt minska productionen, lemnat min röst för konstapparaternas af lysande, m. m. i samma interesse.” ”Men å andra sidan har jag ej utan förundran funnit, att sedan dessa iegifvanden skett åt husbeliofsbränningen, så sökte dess försvarare undvika alla concessioner åt dem, hvars ändamål varit någonting helt annat, än att skydda husbehofspannorna.” "Uppå dessa i yttersta korthet angifna grunder reserverade och reserverar jag mig emot Utskottens tillstyrkande i nedannämndejpunkter Den tredje. Jag anser rättigheten lill bränvinsbränning icke böra åtfölja jard af lägre värde än 5eo R:dr. Det nu befintliga Stadgandet leder dertill, att bränvin kommer att tillverkas i hvar stuga, hvarigenom det onda fortfar att sprida sig på ett fruktansvärd! sätt ibland de torftigare classerna medborgare. Vid torde punkten. Lika med afdelnrngens tillstyrkande har jag ansett ett Egendomsvärde af 3o,ooo R:dr B:co böra erfordras för begagnandet af 90 kannors panna, genom mäsk vä r ra ar en lill ka rine ty ruden progressivt ökad till /f5,ooo R:dr och derutöfver. ”Ett alltför lågt egendomsvärde för go kannorspannor befordrar nemligen productionen i alltför stor seala.” Vid rute punkten. Brännmgstiden tror jag böra inskränkas lill fern månader, eller ifrån den r December till den sista April. Vid n:te punkten. Jag har trott beskattningen böra blifva 8 sk. B:co för hvarje tillverkad kanna, beräknadt efter möjligheten af tillverkningens (jvantilet med de olilia slagen pannor, enligt en af sakkunnige personer uppgjord allmän tariff under den tid, för hvilken anmälan till bränning sker, samt med skyldighet för den, som anmäler sig, att för hvarje månad förskottsvis betala skatten. ”De välgörande resultaten häraf blefve sannolikt; 1:0
Östersjön utgör ett nödvändigt kompletterande af densamma, om den helt och hållet skall uppfylla det afsedda ändamålet, så borde för den del af linien, som sträcker sig emellan Bräcke och Stödesjön, Staten bestrida hela kostnaden, som erfordras för både landsvägen med bryggor och kanaliseringen, hvaremot ett bolag skulle bekosta anskaffandet af materialier såsom ångbåtar m. m., i likhet med hvad sorn egt rum för linien riksgränsen — Bräcke; att för den föreslagna jernvägen emellan Stödesjön och Sundsvall åter ett län å Adelar af den kalkulerade anläggningskostnaden emot 3 procents ränta och 1 procents amortering torde böra beviljas det bolag, som kan vilja åtaga sig utförandet af anläggningen, framtida underhållet och besörjandet af trafiken enligt nådigt fastställd taxa; att äfven i unionelt och militäriskt hänseende denna transitoled mellan Sverige och Norrige, mellan Nordsjön och Östersjön skulle blifva af allra högsta betydenhet; att Statens direkta uppoffring på denna jernvägsanläggning sålunda blefve under den tid, amorteringen varade, något öfver 20,000 Riksdaler årligen, om man antager 2 procents förlust på det beviljade låneunderstödet, men den indirekta vinsten deremot utgöras af: först tillgodogörandet af de betydliga skogstrakter efter Ljungans vattendrag, som i anseende till de kostsamma transporterna under nu varande förhållanden ej kunna af egarne med fördel begagnas. Enligt uppgift af tillförlitlig person skulle efter jernvägens fullbordan endast vid Torphammars bruk samt inom Torpsoch Borgsjö socknar komma att ärligen sågas 20 ä 2'),000 tolfter plankor mera, än förut kunnat ske, Dessa 25,000 tolfter plankor, skeppade till utrikes ort, indraga i landet minst 450.000 Riksdaler, och för det andra de tusendetal inbesparade mansoch häst-dagsverken, hvilka i stället att förslösas på landsvägen, kunde komma jordbruket och näringarne till godo, samt den förkofran och välmåga, den oberäkneliga mängd industriela och andra anläggningar och företag, sorn en billig och snabb kommunikation alltid skapar omkring sig.
Det må vara dem förbehållet, som hafva närmare kännedom om sporlel-beloppet, att derom (ätta en öfvertygelse. Hr Ribbing: Då man såsom villkor för ett lands välmåga uppgifvit, att der skola finnas stora städer, kan jag icke annat än förklara, att i den ort, hvarifrån jag är, (innes minsta afsältnngen till städerna. Den största afsältningen är till handlande, som afsätta spamnål och andra landtmannavaror till bruksoch sädesfattiga landsorter och sålunda förflytta varorna från den ena landsorten lill den andra. Visserligen skulle det vara godt att öfverallt hafva stora städer för afsättningen, men om dessa städer icke kunna erhållas eller kunna bildas ined andra villkor, an att man så till sågandes skall först betala dem eller gifva dem penningar, hvarmed de skola köpa varorna, skall jag såsom landtman åtminstone för min del undanbedja mig att, på sådana villkor, få dem inrättade eller utvidgade. Den aa Augusti e. m. 317 Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. först till bifall, derefter till återremiss, och slutligen lill afslng å Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts utlåt. N:o 8i, roen alla Liefvo med ja och nej besvarade. Hr Frih. o. Landtm, förnyade derefter sin propos. till bifall å utlåtandet. I anledn. af de å denna propos. afgifna svar, förklarade Hr Landtm. det han trott sig finna att nej öfverrö sta! ja. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, hegärde votering. Hr Frih. o. Landtm, anhöll, att, då Hr Munck af Rosenschöld förut icke yttrat sig ämnet, han ville uppgifva hvilken mening han önskade måtte blifva contra proposition. Hr Munck af Rosenschöld hegärde, att contra proposjn malte komma att innehålla återremiss. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, ifall Hr Munck af Rosenschöld önskade återremiss, om annu votering vore behöflig, då Hr Landtmts nyss afgifna förklaring på intet vis stridde emot beslut om återremiss. Gr.
Ständer böra vidtagas, än i underdånighet anhålla det Kongl. Majit täcktes i nåder anbefalla antagandet af det föreslagne Räkenskapssättet så fort det vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse. Med föranledande at Deputerades Anmälan, om förhållandet med det emot afl. Krigs-Commissarien Moller uppkoinne anmärkningsmål, hvars tillvarelse vid de 2:ne nästförflutne Riksdagar kommit till Riksens Ständers kännedom, har Stats-Utskottet från Riksens Ständers Stats-Utskottets Betänkanden. 6g5 Justitise-Ombudsman, till hvars uppmärksamhet frågaa blifvit af Deputerade öfverlemnad, begärt upplysning i hvad skick den sig nu befinner och om icke talan må anställas emot den eller dem, som kunnat hafva förorsakat, att Kronans rätt genom fatalie-tidens försummande, emot Möllersta Sterbhuset, gatt förlorad; och derå erhållit det svar, att så väl efter af Herr Justitiae-Qmbudsmannen som ock derom särskildt inhemtade underrättelser, att detsamma vid 1815 och 1818 årens Riksdagar hos Riksens Ständer varit anmält, och att Kongl. Majas Högsta Domstol, efter att den i5 Jan. 1818, hafva låtit utfärda dess afslags Resolution öfver ofvannämnda resnings-ansökning, remitterat handlingarne till Justitise - Cancellers - Ämbetet, att i afseende på Kronans rätt tillse om och hvad åtgärd härvid kunde ega rum Herr Ombudsmannen ej funnit anledning att, för ifrågavarande fatalie-försummelse och vägrad restitution deraf, emot någon Ämbetseller Tjensteman, anställa det åtal, som 2 §., af Riksens Ständers den 27 Febr. 1810, för deras Justie Ombudsman utfärdade Instruction föreskrifver. Och som Stats-Utskottet derefter förskaffat 696 Stats-Utskottets Betänkanclen. sig den underrättelse, att Kongl. Kammar-Rätten, i anledning af dess Advocat-Fiscals-Ämbetes förda talan, genom Utslag den 6 Dec. 1S 21, förklarat, det ej mindre
A. och komme således en ökad kostnad att uppstå af » derifrån dock bör dragas dels den roteringsersättning som af postmedlen nu utgår till roterade Posthemman circa 5,250: — 105,681: 18. dels hvad i värfningspenningar till gästgifveri-skjutsskyldige, för inväntan af utöfver utsatt tid fördröjde poster samt i särskilde vedergällningar för väntning och besvärlig postföring till Posthemmans innehafvare och i hyra för stallrum åt deras hästar nu utgår circa 19,750: — Q00- så att den tillökade kostnaden egentligen blefve 78,681: 18. Anm. l:o. M de Heste af nuvarande Paketposter, i händelse daglig personoch postsamt paketbefordring blifver inrättad å föreslagne Postvägarne, komma att blifva obehöflige och de, som bibehållas, antagas komma att lemna motsvarande intrader till utgifterne derför, hafva de ej bär tagits i beräkning; utan är i Calculen, dit denna uträkning hörer, endast såsom besparad årlig utgift, uppförd den årliga förlust, som dessa poster beräknas efler nu gällande skjutslega komma att Postverket förorsaka. 2:o. För de under innevarande år inrättade nya poster är någon tillökt befordringskostnad ej här upptagen, då för desamma redan är i 1859 års Omkostnads-stat, under titefl: Postföringskostnader, uppförd belöpande skjutskostnaden efter 1 R:dr 3 öre per mil. 3:o. A titeln Postföringskostnader afloras i Postverkets räkenskaper, utom skjutsoch åkdonslega för posterne, jemväl kostnaderne för posternes återfärd till sina stationer, då de ej återföra post, väntningspenningar till gästgifveri-skjutsskyldige, särskilda vedergällningar till Posthemmans innehafvare, färjpenningar, skjutslega för extra poster, samt kostnaderne för transport af poster med enskildes ångfartyg, diligencer och jernvägar samt af postväskor till och från ångfartyg och jernvägar. lill. \:o 5) Calcul (ifver de tillgångar, som Postverket anlag cs kanna lemna till utgifterne för genomförande af del utaf
Saken väckte emellertid mycket uppseende, och man påstod att han föll ett offer för den svartsjuka han väckt hos den vackra grefvinnans man, som på en maskerad skulle med afsigt inledt honom i ordvexling med fransmannen – hvars vän och förtrogne grefven var – och med stickord och anmärkningar upphetsat de båda motståndarne, hvilka, utan att ens fara hem, slogos i ett sidorum ännu innan balen var slut, och den unge mannen bars halfdöd – i maskeraddrägt – derifrån, och dog några timmar derefter. Huru också dermed förhöll sig, återvände grefve B. strax derefter till Sverige med sin hustru, som, ifrån att bemöta honom med kallsinnighet och likgiltighet, nu – med eller utan skäl – tycktes hysa verklig afsky för sin man, blef ännu mera tyst och sluten än förut och led af en beständig och obotlig mjeltsjuka, hvilken tidtals gränsade till sinnesslöhet och vansinne. De båda makarne lefde i Sverige beständigt skiljda åt. Grefven vistades i Stockholm och Ida lefde tyst och indraget på en af hans egendomar i Upland, sysselsatt med sin sons, den lille Edvards uppfostran, som, vid den katastrof, hvilken helt och hållet och för alltid skiljde hans föräldrar, var endast tre år, och nu, under denna tid af lugn, enslighet och afsöndring ifrån verlden, blef sin mors hela glädje och lif. Ida var en af dessa tysta, stolta och högdragna qvinnor, som föredraga att väcka vördnad framför att ingifva kärlek; hon egde ingen vän, ingen förtrogen; tidigt moderlös, uppfostrad i ett klosters enslighet, köld och systematiska bigotteri, hade hon vant sig att dölja sina känslor och sluta allt inom sig, concentrera sin smärta och sin glädje i djupet af sitt bröst; och om det verkligen var en olycklig kärleks sorger, eller ett af naturen mjeltsjukt lynne, som förmörkade hennes lif, var en hemlighet, som hon aldrig genom den ringaste handling, eller det obetydligaste yttrande röjde; och endast ömheten för hennes son tycktes slutligen skänka detta toma, glädjefattiga lif några blommor. Fem år förflöto på detta sätt.
eif* i , :i i.f.fel -O ;b "Ji 'Lt OOG,*M,S L‘.S8T,S£r 28 f afl L8M JC f.aV tc,t2; J .1* ; i• b. i •!- .Tf) :£02 v. ' 7. '■ :nOÖ!,t - d30 -irffm-ho^-ib :ii■ » I i] . anil ii ; K! - ■;!- r i -1 t ‘ .. ribout•» i!. i[ i. -ii:vf.’iilf ■"/.-/- ‘l ii X . flit ..1 ■■- i . 1 ■ i .. ib - ii? :•)'! -i i. ■ vii ' 1 rLti -i ,/■ it t, .-. i. : i -a ■ ■ ■ i. ;:’ -• ' -i . ■ ! 'i ■ i ,'icf i i r.i: , - i-; 'p-•* ■ i . 10jJ^ !ai2.ai?.l'.t islJo i» tr i libbosk ,!. - : jtj ... ti i.-im.'n:o/'~X-iy«;!i'’ a X. .; i; ; ; a|i,:-; - -11»7 - ■.; ■ ■ i , ■ ,i. t.Td -'i -il . ■ 7:t .i .-i' ' ' - ■ 1 7n -Jiii . i ■ ■ ■ - • 'V...-!- i!t >i -'i3 Bil. Litt. B. till 1861 års revisions-berättelse angående Riksgälds-kontoret. Sammandrag öfver de af Riksgälds-kontoret bestridda kostnader för 1859 och 1860 års riksdag. Representations-kostnader. Månadsarfvoden och dagtraktamenten. Tryckningsoch häftnings;kostnader. Klubbkostnader. Diverse utgifter. 'K Summa.
Enligt gällande Bevillnings-förordning betalar en löntagare nu för 600 R:drs inkomst 1 R:dr 30 öre i bevillning efter andra artikeln, men skulle efter Utskottets förslag, om 1 - procents-beräkningen kan antagas, komma att betala 6 Bevillnings-Utskoltets Betänkande .V 20. 65 R:dr, d. v. s. 4 gänger mer än hittills. En löntagare pä 1,200 R:dr betalar nu 6 R:dr SO öre, men komme att betala 12 R:dr, således i det närmaste dubbelt så mycket. Annu vid 1,500 R:drs inkomst betalar för närvarande en löntagare blott 10 R:dr 50 öre, men skulle härefter få skatta 15 R:dr, d. v. s nära 43 procent mera än hittills. Skulle bcvillnings—procenteri komma att ökas öfver en procent, blir missförhållandet naturligtvis ännu större. Betrakta vi vidare förhållandet med näringsidkare och arbetsklassen, blir resultatet lika bedrötligt. Till en början är stor anledning frukta att så väl Kronan som kommunerna komme att förlora all inkomst af en hel massa samhällsmedlemmar. Hittills ha gesäller, sjömän m. 11. ålegat en bevillning af 1 R:dr 50 öre, som i allmänhet utan klagan utgått, men icke är det tänkbart att någon Taxerings-kommitté härefter kan vara nog hårdhjertad och uppföra dessa klasser inom bevillnings linien, ehuru jag är öfvertygad att ganska många bland dem förtjena mer än 400 R:dr, ty den minsta bevillning till Kronan blefve 4 R:dr, hvilka tillsammans med de 2 å 3 gånger så stora kommunal-afgifterna äro en ren omöjlighet för dem att betala. Beträffande handtverkare, minuthandlare med många flere, som nu drabbas af minimiafgifterna, hvad är det som föranleder deras så allmänna och i de flesta fall rättmätiga klagan? Icke kan det vara denna beräkning af minimi-inkomst; sådant vore snart sagdt ett hån mot sanningen, ett uppenbart förnekande af en allmänt känd och erkänd sak.
Allmänheten är här icke van vid kapitalrabatten, och det är i alla fall ett slags spel, som R. St:r redan förklarat sig ogilla, ty skillnaden mellan ett lån med sådan rabatt och ett lotterilån ligger blott i inbillningen. Man har äfven yrkat bestämmande af en viss ränta. Detta skulle dock endast hafva till följd, att inskränka penningemarknaden, då man i stället måste alltmera utsträcka kretsen för sina operationer i samma mån, som man vill upptaga flera lån. Den Holländska marknaden är olyckligtvis för oss stängd genom fordna transaktioner och kan icke åter öppnas, såvida ej R. St:r vilja göra någon uppoffring derför. Afven denna särskilda fråga är af så betydande vigt, att jag anhåller det Utsk:t ville deråt lemna någon uppmärksamhet. Lyckligast vore det kanske, om vi kunde få våra papper noterade på Londons börs, och sålunda komme i affärer med England, der ett lån kunde med större fördel än annorstädes tagas, emedan penningarna ingenstädes äro billigare. Jag inskränker mig för närv:de till att anhålla om återremiss. o Hr Akerman: Jag begagnar detta tillfälle att ännu en gång förklara, det svårigheterna för oss att upptaga ett nytt lån betydligt stegrats på den sista tiden. Denna öfvertygelse grundar jag icke på någon lös sägen. Jag har uppgifter i nämnde hänseenden från första hand. Jag har nemi. fått kännedom af bref från de förnämsta bankirer, med hvilka vi afhandlat våra äldre lånetransaktioner. Man bar här i landet trott, att effekten af de i omlopp satta krigsryktena skulle vara vederlagd genom de diskussioner, som inom Stånden egt rum i Polska frågan, och så vore kanske förhållandet, om, såsom i ett Den 13 Maj f. m. ? 329 annat Stånd en gång yttrades, Europa hade sina ögon fästade på oss, ty man skulle i sådant fall känna, att vi icke gjort den ringaste rustning, icke satt upp så mycket ens som en ny trumpetare, men Europa har för närvarande sina ögon fästade åt andra håll, och har således icke så noga reda på, att dessa krigiska korrespondensartiklar blott äro foster af enskildas fantasi och ej hafva någon motsvarighet i verkligheten.