Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han må ej antaga någon, som honom veterligen är förut till annan förhyrd. § 30. Befälhafvare bör, under resa, om skeppsfolkets helsa, sedlighet och gudsfruktan iakttaga den sorgfälliga vård, som tillhör en god husfader. Såsom en samvetspligt i sistnämnda hänseende läte han sig angeläget vara, att allmän bön ä fartyget, morgon och afton, så ock offentlig gudstjenst hvar helgedag, ej försummas må, samt att arbete, som uppskjutas kan, ä sönoch helgedagar icke ålägge* besättningen. § 31. Befälhafvaren vare skyldig att låta besättningen tillgodokomma det underhåll, som, enligt behörigen fastställd spisordning, skall till densamma utgöras. Pröfvar befälhafvaren nödigt att, under resa, nedsätta kosten, ege han rätt dertill; dock 8 skall besättningen, för hvad sålunda af kosten blifvit rainskadt, erhålla ersättning efter de i sista afgångsorten gällande priser. § 32. Dör sjöman under det han i tjenst å fartyget är, besörje befälhafvaren om hans begrafning, så ock om uppteckning af hans qvarlåtenskap samt om försäljning å auktion af den del deraf, som ej kan utan skada förvaras, för hvilket allt det åligger befälhafvaren att, vid återkomsten till svensk ort, redovisa inför vederbörande sjömanshus-ombudsman. Förskingras, genom befälhafvarens vanvård, något af qvarlåtenskapen, ersätte han all skada. § 33.
Emellertid hotades det nyttiga arbetets fortsättande af ett svårt hinder, enär det vid utförandet blifvit vida dyrare, än som i det gillade kostnadsförslaget beräknats, i följd dels deraf att den granit, som enligt för Bih. till JR. St. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 13 Haft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. slaget skulle användas till hamnarmars och vågbrytares öfverbyggnad, ej varit att tillgå i det närmaste grannskapet, utan måst till största delen ditforslas från aflägse trakter, dels att alla forslingsarbeten fördyrats genom de begge efter arbetets påbörjande förflutne vintrarnes fullkomliga brist på isoch snöförc; dels Ock deraf att djupet invid en del af hamnarmen och vågbrytaren under sjelfva arbetet genom strömskärning förökats med omkring 2 fot, hvilket baft till följd en i betydlig mån ökad kostnad för fasehinbäddning och stenfyllning. Då utgifterna för arbetet, hvilka vid slutet af September månad sistlidet år utgjort 38,442 Ridr 23 öre Riksmynt, förmodas komma att uppgå till 46,442 Ridr 23 öre, eller 7,892 R:dr 23 öre mera än kostnadsförslaget upptoge, och det under sådant förhållande vore att befara att företaget, hvaraf ölands innevånare med skäl väntat sig stora fördelar, ej kunde bringas till fullbordan utan ytterligare understöd från Statens sida, har motionären föreslagit att Rikets Ständer till fullbordande af den påbörjade hamnanläggningen måtte bevilja ett anslag utan återbetalningsskyldighet till lika belopp som förut, eller 12,850 R:dr, elier att åtminstone det till enahanda belopp beviljade låneunderstödet måtte förvandlas till anslag utan återbetalnings-skyldighet. Enligt hvad
Och ehuru olikheten i aflöningen, så vidt den beror af boställenas uppskattning, icke kan nu genast afbjelpas, enär dertill fordras en efter samma grunder öfverallt verkställd förnyad värdering, så väl af de till bostäder, som af de till utarrendering afsedda boställen, hvarom jag ock hår nedanför kommer att i underdånighet hemställa, anser jag likväl öfverensstämmelse i aflöningen emellan särskilda Regementer eller Korpser samt inom hvarje Regemente eller Korps emellan dess löntagare kunna för närvarande och på samma gång som lönförbättring eger rum, hufvudsakligen ernås, så vida, för dessa begge för Indelta Arméens tjenstbarhet högst vigtiga ändamål och af behofvet påkallade fordringar, beviljades et,t fyllnadsanslag, från hvilket hvarje Regemente eller Korps, sorn deraf vore i behof, kunde, inom bestämda gränser eller fastställd provisorisk stat, tilldelas större eller mindre belopp, allt med afseende å de förut inom Regementet eller Korpsen befintliga lönetillgångar. Billigheten och äfven nödvändigheten af en lönförbättring för Indelta Arméens Befäl lärer icke af någon kunna bestridas, vid betraktande af större delens af nuvarande löner ringa belopp enligt gällande stater; (Bil Litt. N. et O.) uti hvilka Bil. Jtä 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. JYs 1, om Statsverket 1836. 27 belopp endast vid några få Regementer förhöjning i någon betydligare mån eger rum, till följd af anvisade tillgångars särskilda beskaffenhet. Det torde icke förnekas, det Officerslöner af 200 R:dr, 500 R:dr till 350 R:dr Banko, såsom för närvarande i Subalternsoch Adjutantsgraderne vid Infanteriet bestås, eller af 450 R:dr till 850 R:dr vid Kavalleriet, med åtföljande skyldighet att derför äfven hålla 2 tjenstehästar, hvilka löner dessutom betydligen afkortas genom ackordsränta, pensionsm.
Och får Utskottet, hvad angår återbetalningen till Riksgälds-Contoret, yttrande meddela uti den Berättelse om förhållandet med spanmåls und* sättningarne, som Utskottet framdeles kommer att afgifva. Slals-Ulskottets Vllätanie N:o llS. »3 Creditivet för en Fattuledning till Carlskrona. (83,333 R:dr 16 sk.) Uti Skrifvelse af <Ien 22 December 1882, bar Kongl. Maj:t i Nåder behagat Fullmägtige tillkännagifva, att, sedan Carlskrona stad till Förvaltningen af Sjö-ärendena afgifvit förbindelse v^ucniYiYi^til» å den summa af i,5oo R:dr, hvarmed Staden åtagit sig att, Carlskrona.**^ till vattuledningens underhåll, årligen bidraga, ifrågavarande anslag koinme att, i nion af behof, ofvanbemälde Embetsverk tillhandahållas; och i följd hvaraf 20,000 R:dr år 1833 blifvit, på Förvaltningens af Sjöärendena reqvisition, utbelalde. Creditivet för Får skötselns och Ullproductionens befrämjande. (200,000 R:dr.) Uppå detta CrediLiv lyftades, år 1882, 10,000 R:dr, men h vilken summa återbetaldes samma år. Sedermera äro, under loppet af år i833, i ferskilde poster ultagne, tillhopa 3g,000 R:dr, hvilka till innevarande år ulbalanceras och löpa med ränta.
Då jag således i hufvudsaken är ense med Herr Major Pålman i hvad han anfört för Judarna, men icke i hvad han anfört mot våra Christna Handlande, kan jag dock icke finna BorgareStåndet ägf af hans uttryck giltig anledning, eller af våra grundlagar rättighet begära genom vårt Stånds åtgärd någon upprättelse för hvad Herr Major Pålman yttrat sig — icke om ett Stånd, ja, enligt hans egen afgifna förklaring, icke en gäng om en hel Corps. Jag förenar mig derföre till alla delar med Herr Förste Archiatern Schultzenheims förslag, och begär Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derpå. Herr Grefven och Landt Marst alften gjorde härefter proposition till bifall å Herr Archiatern von Shuhzenheims uppgifna projeCt till svar på det Vällofl, BorgareStåndets Proto* collslJtdrag. Besvarades med ett starkt Ja. Hett Palman anförde skriftligen följande: Den grannlagenhet jag ansett mig böra iakttaga vid afgörandet af en fråga, som personligen rörde mig, och det fullkomliga förtroende jag städse hyst till Höglofl, Rid - b S Den 5 Maj. dc-rskapets och Adelns rättvisa tänkesätt, har afhåll it mig att någon ting yttra, förrän Högloft. Ridderskape't och Adeln nu fattat sitt beslut. Högloft. Ridderskapet och Ad'eln täcktes benäget tillåta mig få derför förklara min enskildta vördnadsfull förbindelse. Beträffande de* af Herrar Santesson och Arosenius för BorgareStåndet upplästa Memorial, som blifvit Högloft. Ridderskapeto-h Adeln communicerade, så anser jag dem nu mera blott såsom personliga utfall emot mig. Vid lägligt tillfälle skall jag tillse, hvad som kan förtjena besvaras af dessa Herrars skrifter. Emedlertid tror jag ick<* vara lämpligt att upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara tid med att afhöra de sva-' romål, i hvilka jag kan finna mig befogad att ingå.
Det är helt naturligt, att den, som inlemnat sin stat och afstålt sina tillgångar, lika litet bör genom vexlar få öka sin skuld, som lian får upplaga nya lån, hvilket vid ärans förlust är honom förbjudet. Frih. Cederström, Anders: För min del tror jag, att af den siste värde talaren något misstag är begånget. Det vore enligt min tanke en stor orättvisa, om vexellagaren skulle förlora sin vexelrätt, sedan vexeln är godkänd, derföre alt vexelgifvaren kommit på obestånd innan vexeln blifvit betald af acceptanlen, äfvensom det vore stridande emot naturen af vexellag i allmänhet. I samma stund vexeltagaren köpt vexeln hos vexelulgifvaren, är lian laglig fordringsägare hos vexelemottagaren eller acceptanlen, såvida denne är skyldig att acceptera vexeln, och bör ej förlora sin rätt hos denne derföre, att vexelutgifvaren kommit på obestånd sedan vexeln ulgafs. Hr Nordenanckar: I fall det ännu är tillåtet alt emot den II § framställa en anmärkn., som nyss undföll mig, så ber jag att få anmäla, det jag anser de derstädes föreskrifna 3 månader, iuom hvilka en på betalning viss lid efter uppvisandet ställd vexel skall till godkännande presenteras, böra förkortas. Om vexeln t. ex. är dragen på 6 månader, och det icke åligger vexelinnehafvaren att presentera den till inlösning förr än inom 3 månaders förlopp, sä skulle verkligen en sådan liqvid kunna komma att fördröjas ända till 9 månader. Detta anser jag vara ett missbruk af vexelrörelsen, som afser hastiga Ifqvidcr, och skulle derföre vilja förkorta denna tid af 3 månader lill en och en half. § 17. Frih. Cederström, Jacob: Vid 17 § har Utsk. gjort en obetydlig förändring uti 1834 års förslag. Det har nemi. förändrat ordet af till utaf och derigenom fått ett sämre ord. Då betänk, återgår till Utsk. torde det bättre ordet komma att äter insättas. Hr Nordenanckar:
Anckarsvärd också sagt, vara god vän med alla och derjemte höflig mot alla, hvilket allt säkrast åstadkommes genom att gå till väga på det staterna emellan antagna sätt, nemi. att underhålla hos hvarandra personer, beklädda med Regeringarnes förtroende, och intagande den samhällsställning, att de kunna fordra och vinna äfven den Regerings förtroende hos hvilken de böra göra gällande sin egen Regerings åsigter, hvilka de böra kunna mundtligen utveckla inför den som vederbör, för att derigenom förekomma misshälligheter, som så lätt kunna upstå under en skriftlig behandling och mången gång leda till allvarsamt störande af de fredliga förhållanden man i främsta rummet bör söka vidmakthålla folken emellan. Gr. Anckarsvärd har vidare anmärkt, att för att tillfredsställa ett äldre KomitéBetänk., aflöningen till beskickningen i Athen, blifvit upförd å den föreslagna Staten, ehuru man erkänt att beskickningen vore af mindre vigt. Jag ber att härvid få äran uplysa, att då K. M., för att tillvägabringa ett länge önskadt ordnande af de Förenade Rikenas Konsulsväaende, d. 30 November 1855, beslöt att en Komité af 2 Svenska och 2 Norrska medlemmar för sådant ändamål skulle sammanträda i Stockholm, hemställde desse Komiterade i ett intressant Betänk., som är tryckt och blifvit till R. St:r utdeladt, att vissa GeneralKonsulater, och deribland GeneralKonsulatet i Athen, borde beklädas med diplomatiska personer, emedan dessa, på anförda skäl, ansågos kunna uträtta mera än en vanlig konsul, och att lönen för dessa embetsmän, hvilka hittills utgått endast från Handelsoch SjöfartsFonden, skulle i stället utgå dels af MinisterStaten och dels ifrån KonsulsFonden. Till följd häraf har Komitéen äfven, under förutsättning att återstoden skulle fyllas ifrån MinisterStaten, föreslagit, att den lön som Chargeé d’Affaires i Athen f. n. åtnjuter å Handelsoch SjöfartsFonden med 3,000 Rdr Hamburger Bko, skulle nedsättas till 2,500
»Det är en liten krabba,» svarade Nils Tuveson med så varm röst, som hade han sagt: »Det är en vacker liten flicka.» Emma Berg blickade flyktigt upp och varseblef, att hans ögon ömt hvilade på henne. Hon såg hastigt bort igen. De befunno sig nu på en vid, flack platå, som fyllde hela ena, inre hörnet af ön och där öns får afknaprade det magra betet, vandrade vidare på måfå, vandrade och vandrade, medan solen sjönk allt lägre och skuggorna begynte lägga sig långa och luften afkyldes, – vandrade öfver naket urberg och långa sträckor af kullerstenar, genom vildniss af lingonoch blåbärsbuskar, öfver sandfläckar och vattensjuka sidmarker. De kommo omsider fram till den lilla viken med deras badställe, styrde snedt förbi den, gingo fram genom en bred, lång gräsdal mellan bergen, veko af upp i dessa, stego och stego, nu uppåt en smula, nu nedåt en smula, så uppåt igen, alltjämt högre – De hade bägge tvärstannat med ett utrop. De stodo på en stenplatta; framför dem lågo kastade huller om buller som efter ett slagsmål mellan jättar, vräkta öfver hvarandra som af en titangud i vrede, – fantastiska, enorma, skrämmande –, stentänder, stenknölar, stenkobbar, långt, långt ut, i ett perspektiv, som ingen ända ville taga, men ständigt allt hvitare, allt gustnare, tills de längst ute liknade skelett af fossila vidunder, hvilka legat här under årmillioner och färgats hvita af vågorna, – vågorna från denna ocean, hvilken de tvenne små människorna där uppe på stenplattan sågo ligga utsträckt i glansen af den sjunkande solen, lik en gigantisk, sorglös bestie, som i en stund af ro och godt lynne sträckte på sina muskulösa lemmar i välbehag, medan den blanka huden blänkte och gnistrade. Ett par dagar hade gått.
Sig att afgöra, huruvida åtalet skall fullföljas eller ej, med all möjlig skyndsamhet blifva underrättad om Konungens höga beslut rörande denna fråga; och 4:o alt> äfven i fall Konungen befaller målets nedläggande, likväl kunna i laglig ordning anställa och utföra reeonventionstalan emot en illvillig eller kitslig och obetänksam åklagare. (Konungens befallning om målets nedläggande kan nemligeu ej innebära något annat, än att Konungen nedlägger Sin talan såsom Mål se gande, samt att, i följd deraf, ej något vidare åtal emot den anklagade skall ega rum. Men detta Konungens ädelmod emot den anklagade kan ej rimligen tänkas åsyfta den orättvisan emot honom, att utestänga honom från möjligheten att vinna upprättelse emot en obefogad åklagare, samt genom fullständigt ådagaläggande af sin oskuld rädda sin genom anklagelsen angripna heder. Den reconventionsta - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 184’• lan, genom hvilken detta sker, bör anses såsom ett nytt Målj i hvilket ej Konungen, utan den anklagade är Målsegande). Allt detta tror jag ock öfverensstämma med den verkliga meningen och syftningen af Kongl. Brefvet den a5 September 1777- Men då denna mening likväl här ej torde vara nog klart uttryckt, vore det, såsom mig synes, lämpligt, att den genom en Nådig Förlikning af detta Kongl. Bref blefve bestämdt uttalad;” af Herr Holm". ”Då Höglofl. Lag-Utskottet ej funnit skäl att frånträda dess i Betänkandet N:o 178 motiverade afstyrkande af bifall till Herr Dalmans motion , är jag föranlåten , att äfven emot Utskottets senare utlåtande anmiila min reservation, under förklarande, att jag numera för min del tillstyrker bifall lill motionen i sin helhet. Då jag således frånträder det i min förra reservation innefattade modificationsförslag, att häktande för brott emot 5 Gap. 1 §.
giftad, i morgon är lagern vissnad, triumfen glömd, och om åtta dagar har en annan triumfator uppnya segrar! Men först, Maurice, går Du och omtid! Modern behöfver Du icke råka! MAURICE. märksamheten på sig. Bort härifrån, att arbeta på famnar Ditt barn och sörjer för dess närmaste fram dubbelt kär, när Du visar den godhet Du eljes döljer! HENRIETTE. Tack! Ditt hjerta hedrar Dig, och Du är mig väl till gumman och Dina vänner! Lemna inga ouppgjorda affärer bakom Dig, så att Du blir tungsint på resan! Och så går Du in på Crêmeriet och säger far MAURICE. på bangården! Jag skall göra allt klart; och i afton råkas vi HENRIETTE. i väg nedåt mot hafvet, till solen! Öfverenskommet! Alltså! Ut härifrån, och så AKT III. Crêmeriet. Gasen är tänd. Fru Cathérine sitter vid buffet'en. Adolphe vid bordet. FRU CATHÉRINE. unga gå och begära för mycket och så sitter Ni der och lipar efteråt. Kära herr Adolphe; sådant är lifvet, men Ni ADOLPHE. jag håller af begge lika mycket ännu. Men det Nej, det är inte det; jag förebrår ingen och är något som gör mig sjuk. Ser Ni, jag var mer fästad vid Maurice, ja så, att jag unnade honom allt som kunde göra honom glädje, men nu har jag förlorat honom, och det plågar mig mer än förlusten af henne. Jag har förlorat båda två, och ensamheten käns derför dubbelt smärtsam. Men det är något annat också, som jag icke har fullt klart ännu. FRU CATHÉRINE. Går han aldrig i kyrkan till exempel? Inte grubbla så mycket; arbeta och förströ sig. BROTT OCH BROTT ADOLPHE. Hvad skulle jag der att göra? FRU CATHÉRINE. musik. Der är åtminstone inte banalt! ADOLPHE. Åh der är så mycket att se på, och så är det huset, ty jag får ingen andakt. Och ser fru Cathérine, tron skall ju vara en gåfva, och jag har icke fått den ännu. Möjligt!
Riddcrffapet och Adeln, hvilket säsom det första RikS-Ständ, altid Sdragrr sig Nationens första uppmärksamhet, bör oE wid alla tillfällen i deras beflut förelysa med grundsatser af billighet och noggran rättvisa. Jag för min del hemställer fäledes, att alla widare debatter i detta ämne mäge upphöra nu sedan Ridderfkapets och Adelns första beslut och anspräk blifwit fullgjordt, och i öfrigt sjelfwa fåken, hvarom twistas emellan Hans Excel» kente Herr Grefwe sk Herr UndcrrSläthälla» ken l-ilssnsparrs och Herr öfwer-Oirecteuren (Zrevvas» mokisr, ankommer pä ömsesidig bewiSning och utföran» hr Z Lrt och ställe som vederbör. Här - Den L2 September. 7ZL Härefter ropadeS om Proposition. Herr Grefwenvch Lanbt-Mar» skalken: Det har warit mig gansta okärt att denna fräga nägonsin blifwit wäckt, men sedan detta stett och äfwen ätstillige anmärkningar wid tillfälle deraf blifwit.gjorda , ät»g jag mig» att för Hans Cxrellen» Grefwe sk Ogeiss tillkännagifwa Riddersta» pets och Adelns tänkesätt och bostan och aflemna de§ swar. Detta Hans Excellcnccs swar innehöll, att sedan Hans Excellence erhällit del af Riddcrstapcts och AdelnS Protocoll, wille han striftcligen inför Ridderstapet och Adeln upplysa sammanhanget och beskaffenheten af detta mäl. Emot detta swar gjord» ingen päminnelse. Nu har Hans Excellence Grefwe sk Iss meddelat Ridderskap» och Adeln upplysning derom , och dä jag för öfrigt, för min del, anser sjclswa saken icke wara af bcstaffenhet, att tillhöra nägok RikSständs pröfning, torde jag fä proponera Högloft. Ridderskap» och Adeln, akt detta ämne nu aldeles mä afstadna.
Hofkapellet förtjänar ock för hela denna konsert det amplaste erkännande, och detsamma kunde nog räkna sig till godo en del af de ovationer, som hela aftonen ägnades dess utmärkta ledare vid detta tillfälle, förste hofkapellmästaren C. Nordquist. — En musiktillställning under påskhelgen, som man vant sig vänta mycket utaf, är hr Axel Rundbergs matiné, särskildt på grund af de biträdande förmågorna och de många nyheter, programmet plägar upptaga. Förväntningarna blefvo ej heller i år besvikna. Biträdd af k. operans mest framstående kvinnliga och manliga sångkrafter, gafhr R. påskdagen i Berns ' salong en matiné, hvars program upptog ej mindre än inemot ett dussin här förut ej utförda nummer, bland dem många värdefulla. Största bifallet väckte hr Vallenius med sina finska, ungerska och danska folkvisor, fröken Labia med ett par sydländska visor, fröken Kragballe med Arditis » Parlavals » samt hr Ödmann med sitt utmärkta föredrag af trenne anslående romanser af Svcdbom. Ett par särdeles tilltalande nummer utgjordes af tvänne terzetter, förträffligt föredragna af fröknarna Kragballe, Frödin och Almati, hvilka båda senare äfven sjöngo hvarsitt par solonummer. Värdefullt biträde lämnades vidare af fröken Sparrman och hr Söderman. Matinén inleddes af hr Rundberg själf, hvilken ock sedermera ackompagnerade alla programmets nummer. Publiken fyllde salongen nästan til! sista plats och belönade de uppträdande med rikligt bifall. — Oupplösliga band. (Forts. o. slut.) Väl omb o n a d och insvept i en plaid stod mina tank a r s föremål, längst bort p å å n g a r e n s akterdäck, lutad öfver relingen. diga ögon, o c h j a g glömde all oro o c h, linProgrammet upptog som nyhet ett tyskt 1-aktslustspel » I köket », en riktig bagatell, men som drigast sagdt, d e t något förhastade i att s å genom det på alla händer förträffliga utförandet h ä r h a gifvit mig åstad. J a g glömde min erhöll ett visst värde.
Engelskt cambric omkring 4°4 tums bredd oell 72 trådar å tummen i ränningen, eller bo trådar appreleradt, väger endast 2 £é, hvaremot den å Rydboholm tillverkade lika beskaffade cambric väger 2^ ft, emedan vi ännu icke hunnit den insigt, alt som utländningen i tyger inväfva sä litet garn som möjligt, samt hvar och en lätt begriper, det affall och förminskning af ämnet inträffar under bearbetningen, och detta så mycket starkare der konstfärdigheten saknas, som hos oss icke kan mot utländningen jemföras, hvarken då arbetet förrättas för hand eller genom mekanik. Ett ‘a bomullsgarn kostar efter 1 r:dr 16 sk., och vi betala derföre införsel-tull efler comite'ens förslag 4 sk. 10 procts affall under tygtillverkningen circa 8 „ skilnad i frakt m. m. för garn eller tyg, enär garnet upptager en större volume och således, som råämne betraktadt, ökar frakten, circa 4 » förlust för det garn, som mer åtgår i vår vara 16 „ summa 32 sk. b:co som jemnt svarar emot den skyddstull comite'en bestämt, nemi. 3?. sk. per fi, och hvarigenom lärer synas klart, alt vi intet skydd skulle erhålla, då deremot, efter nu gällande tulltaxa, ett stycke cambric i införselstull, ci 6 sk. bren aln, kostar circa 3 r:dr, eller 1 rtdr 24 sk. per U, soni utgör Den 29 Juli e. m. 33; 100 proc. högre seydel, och just derigenom lockat fram förvägenheten af fabriksanläggningar med slöra enskilda uppoffringar, hvilka helt och hållet blifvit uppförda, i hopp att den bestämda skyddstullen skulle få fortfara, och män icke skäligen borde kunna förvänta att skyddstullen skulle nedsättas sedan man nyss hunnit arbeta sig fram lill förfärdigande af den varan, nemi. cambric, som förut icke kunde inom Riket tillverkas, och ännu beror af utländska mästares dryga underhåll, enär ännu ingen Svensk hunnit lära sig den konstskicklighet, sora derföre erfordras.
Jemte erinran, att sammanlagda beloppet af de anslag, som af R. o. Ad. blifvit för södra stambanan beviljade, utgjorde 5,925,000 Rdr, i stället för af StatsUtsk. tillstyrkta 7,075,000 Rdr Ernt, framställde nu Hr Gr. o. Landtm., at slutorden i 9:de punkten erfordrade den förändring, att de kommo att innehålla: »eller tillsammans för södra stambanan fem millioner niohundratjugofem tusen Rdr Rmt,» hvaruti R. o. Ad. hördes instämma. Sedan härpå Frih. Raabs förslag, »att R. o. Ad. ville besluta en underd. skrifvelse till K. M., med anhållan att en undersökning måtte verkställas för att utröna om ej södra banans riktning genom en folkrikare och bördigare trakt skulle, mer än den nu föreslagna, kunna underlätta allmänna rörelsen och erbjuda lämpligare sammanbindnings-punkter med såväl den bana, som kan komma att gå genom Östergöthland, som med bibanor till kusten», blifvit såsom föremål för R. o. Ad:s beslut upläst, yttrade sig: Hr v. Troil, Sam. Gust.: Då jag i sista plenum förklarade, att jag, under förutsättning att det högre anslaget skulle beviljas, förenade mig med FrihRaab, hemställde jag, om icke Frilän ville 182 Den 12 Juni f. m. låta sitt förslag hvila intilldess den 19:de punkten förekommer, som afser undersökningar i allmänhet, och jag anser mig hafva haft desto större skäl dertill, som det vore olämpligt, om i denna fråga B.. St:r bevilja anslag till en bansträckning, om hvilken man icke kan hafva någon idé förr än undersökningar derom blifvit gjorda. Frih. Baabs förslag bör således komma i fråga först vid pröfningen af 19:de punkten, emedan det måste vara högst olämpligt, att Ståndet förordar ett förslag, som afser en annan punkt, än den föredragna. Frih. Baab, Adam Christian: