Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten den rättighet böra meddelas allmänheten att få emot insatt Silfver uttaga sedlar, efter förut kändt förhållande emellan dem och Specietnynt; och sålunda sfven, under närvarande omständigheter, beredas en af de fördelar ett i omlopp varande veikligt mynt medförer, samt Utskottens förut öfver detta ämne algifna yttrande vidlyftigt utreder. Utskotten hafva för sin del icke kunnat inse, hvad menlig inverkan på myntvär - BflncQ-Zhsiottets Bttänicnden. 779 de och varupris, som skulle kunna blifva en följd af en emot verklig va utaf svarande förökning i ett rörelse-capital, bestående uti sedlar, hvars v rude i öfrigt ej är grundadt på lika säkra bypötheker. Til I kornsten a båda sidor af hvarannan motsvarande hypotheker och skuldförbindelser, kan omöjligen göra det förra ofullständiga forhållandet sämre. £n dylik farhåga för rörelse, capitalets hastiga tillväxt skulle då alven kunna uppges såsom skäl, hvarfote ett rörelse capital i sedlar, sorn till sitt antal kumle be ttan mas, vore att fö>edraga framfor ett dylikt bestående af reelt mynt, hvaraf forök rudet eller minskandet alltid mäste förblifva afhängig! af national-väi mågaps tillväxt eller aftaga tide; och om än representattver för verkligt mynt icke, så lange de äto till besk, ffenheten lika meri andra, sorn representera endast credit, kunna för öfrigt anses, i användbarhet flir an flam ålen, jern förl ige med sjelfva mynter, mäste åtminstone icke en tillväxt i antalet af representat i verne, sorn följer samma lagar, kunna hafva olika verkningar med den af det verkliga myntet. En anmärkning, sorn inom det Vä lofl. Borgare
Beträffande åter den E. K. M. och Kronan immediate behållna Spannemålen, så enär E. K. M., i afseende derpå, i Nåder behagat tillse, att Räntegifvarnes beqvämlighet vid denna Spänne^ måls lefverering blifvit, så vidt möjligt varit, efter omständigheterne iagttagen, hafva väl Riksens Ständer funnit, det samma olägenheter dervid icke kunna ega rum, som i afseende på den indelde Ränte-Spannemålen blifvit omförmälde; Men då det ostridigt skulle medföra lättnad för Räntegifvarne, om de äfven här egde rättighet, att välja emellan sådan Ränte-Spannemåls lefvexerande in natura eller lösande med penningar efter Riksmarkegång, få Riksens Ständer till E. K. M:te Nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna, huruvida den här ofvan föreslagne options-rätten för Räntegifvare skulle kunna utsträckas och tillgodonjutas äfven vid utgörandet af den Ränte-Spannemål, som är EK. M. och Kronan immediate förbehållen.
"Ja", svarade den ene officeren spotskt, "den heliga jungfrun vare lofvad! Sedan han förut brutit hornen af sig mot Alte Veste, ska' han väl nu helt och hållet gå under." Joseph hade hört nog. Fattande Annchen vid ena handen skyndade han efter de ut ur staden ilande trupperne, men hade icke hunnit mer än till halfva torget, då en hand plötsligt ryckte honom i kåpan. Den falske munken vände sig häftigt om och drog till hälften dolken, färdig till försvar. "Stilla, stilla". hviskade mäster Wolf, ty det var han, som af en händelse träffat på sina vänner. "Stanna här, så få vi nog se ett skådespel, som vi aldrig ha sett förut, åtminstone ej du, Annchen." "För Guds skull tala ej så högt", inföll Joseph von Bierich. "Lyssnande öron finnas öfverallt." Den gamle pistolsmeden sänkte tonen en smula då han sade: "Det är Franz Gründlers slut, som vi få se." Annchen kände hur hon bleknade. Benen ville knappt bära henne och hon skulle ha fallit till marken, om ej Joseph von Bierich och mäster Wolf gemensamt uppehållit henne. "Men hvarför ska' han då dö?" sporde hon, under det kallsvetten rann utefter hennes panna. "Ja, hvarför ska' han dö?" frågade äfven Joseph von Bierich förvånad. "Derför att han velat förråda eder." "Mig." "Ja." "Förlåt mig, mäster Wolf, men jag begriper sannerligen ingenting." "Då ska' ni få höra. Medan den österrikiske officeren var som bäst i farten med att tutta på mina hus, ni kan se branden der borta, strax till höger om kyrkan, lyckades jag smyga mig undan och fick då höra hvad österrikaren sade till Franz. Just så här sa' han: 'Du har bedragit oss.' 'Nej', sa' Franz, 'han finnes bestämdt här inne.' 'Men, du ser ju sjelf, att här inte en gång finnes en katt', svarade officeren. 'Dumt att jag inte kunde få tag i honom och betala honom för gammalt i Wien.' Slutet på visan blef att officeren befalde sina män att föra den stackars Franz Gründler till stora torget och skjuta honom.
D. ett sammanhang föredrogos a nyo Stats» Utstottets, den 2 t dennes pa bordet lagde betänkande, om Riksgälds-Contoirets enstildte, samt dest och Stats-Werkets samfälldte Penniingebehof, till grund för BewillningenS bestämmande', m. m. samt BancoUtstotkeks infordrade, och sedan nästledne gårdag pa bordet hwilande utlåtande, i de delar deraf som kunde röra Banco, Werket; och blefwo berörde betankanden till alla delar bifallne. Ut supra. Lx krotocollo, P U. Almguist. Utdrag af prstocollet, hältet hos HZgwörd. Prest, Ständet, wid Urtima Riksdagen i örebro, den 24 Julli nZir. S> D. §öredrogos a nyo och bifölloö Stats, Ut, stöttets nästledne gårdag pa bordet lagde betänkan» den angående: i.o. Löneförbättringar pa Stat för ätstillige Tjenstemän i General - Assistance, Contoiret samt Waktmästare och Kammardrängar derstädes; och 2:0. Arfwoden för StatS-Commistarien Frödelius, och Öfwer - Commikarien Ek. Ut supr». Lx krotocollo, U. älmqvist. W -016 Den S4 Julisa Utdrag af Wallof!. Borgare - Ständets protocoll, hållet wid llrtima Riksdagen i Orebro den 24 Julik 1812. SD. 9wad Stats,Ukstottet tillstyrkt uti sitt afSisne och nu ä nyo förcdragne betänkande rörande af atstillige Swensta Handelshus fokt betalning för 4-8 st. Obligationer, hörande till de för Swensta Kronans rakning i Holland och Brabant upptagne Län, blef af Borgare - Ståndet bifallit. Ot supra. Lx krotocollo, Bergstrom. klcörag af wällöf!. Borgare,Grunders prstocoll, häller wid Urtima Riksdagen i Orebro den 24 Julli 1812.
Med afseende å hvad sålunda förekommit, och då Kongl. Majit lika med Kammar-kollegium ansett för det afsedda ändamålet lämpligast, att de jordlotter hvarom fråga är, blifva under eganderätt till sökanderne upplåtne, men tillika funnit angeläget, att icke, genom upplåtande för alltid från förenämnda häradshöfdingeboställe af den betydliga egorymden, boställshafvaren kommer i mistning af den inkomst, som för honom genom markens upplåtande för tjenstetiden kunnat skäligen påräknas, har Kongl. Majit, med föranledande jemväl af hvad sökanderne sjelfve erbjudit, velat på det sätt understödja ifrågavarande framställning, att Rikets Ständer härigenom varder föreslaget att medgifva upplåtande under full eganderätt dels till de enskilde sökanderne, hvar för sig, af de tomter, som af hvardera nu innehafvas, dels till Ostra härads samtliga innevånare af den till bostad åt Provincialläkaren särskildt afsedda omförmälda jordrymd, — emot det att till boställshafvaren för hvardera jordlotten årligen erlägges sådan i laga ordning bestämd afgäld i spanmål, som motsvarar ej mindre hvad af hela hemmanets räntor oeh öfriga allmänna utskylder, vid jemförelse af egornas storlek och beskaffenhet, å den afsöndrade lägenheten belöper, än äfven hvad som, med ledning af den jordskyld, boställshafvaren af de redan upplåtna lägenheterna uppbär, kan skäligen anses motsvara den årliga afkomst, boställs - 4 Kongl. 1)laj:ls Nåd. Proposition N:o 106. hafvare» för öfrigt kunnat af ifrågavarande lotter, derest de ej från bostället afsöndrat^, sig bereda. De till ärendet hörande handlingar skola hållas Rikets Ständers vederbörande Utskott tillhanda, och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kunglig Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Louis De Geer.
Lunds Stift varande Adjuncter måtte vara befriade från missiv-tvånget, sedan: de uppnått em viss ålder, åsyftar att bereda Adjuncterne en frihet, som icke öfverensslämmer med det ändamål, hvilket afses vid dessa extra ordinarie tjenstemäns antagande , och då det är nödvändigt, ej mindre för den allmänna Gudstjenstens tillbörliga upprätthållande, än för christendoms-undervisningens och andra presterliga åliggandens ordentliga fullgörande, alt Gonsistorierne , framdeles , såsom hittills, ega påräkna Adjuncternesbiträde vid förefallande behof, tillstyrker. Utskottet, att detta förslag må förfalla.. Hvad slutligen beträffar upphörandet af offer till Preste-adjuncterne, så, ehuru, sådana offer icke äro genom någon Författning påbjudna och föl jag t ligen icke såsom en rättighet kunna fordras, utan äro helt och hållet beroende af välvilja, äro de, genom bruket från en aflägsen forntid inom åtskillige orter erkände, såsom åtminstone lofgifne och äfven påräknade såsom en nödvändig förbättring* af Adjuncternes i öfrigt svaga lönevilkor. Såsom föremål för anmärkning häremot, torde hufvudsakligen böra betragtas sättet att aflemna så beskaffade bidrag, då de, efter föregången uppmaning från predikstolen, frambäras till altaret, der de af prestmannen emoltagas. Derigenom störes andakten, då uppmärksamheten ledes på föremål, som böra» vara främmande inom kyrkan, och det måste verka menligt på det presterliga anseendet och vara sårande för den grannlaga känslam, att, på sådant' sätt, offentligen emottaga vedermälerr af i andras deltagande för enskildta* behof. I. anledning häraf, anser Utskottet sig böra tillstyrka,. att Rikets HöglofL Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Nådig föreskrift, att de bidrag till Pastors-Adjunctersi Allim Eésv.— oell Ekon.-UtskollelS Betänkandej .
Se åtta lipa promncialtåtaredeftållningar, till pmitfaS inråttanbe $ro»inäat* ftatSanflag bemiljabeS mib fiftlibna ritSbag, åro af kongl. 9Jtaj:t, enligtIataiclUlitben@unbl)ct§ Set anflag af 10,000 rilSbalcr, font Sftitets ftft förfantlabc ©tånber attmifabe tilt lönför^öjning åt be 20 orbinarie prointtciallåfare, Ijmilfa läitgft innehaft orbinarie eller eptra proOinciallåfarebefattning, t)ar enligt @unbl)etS — Utaf be 6,000 rtfSbaler, font imber benämning tjcnftgöringSpcmtingar anflagitS till lönförbåttring åt promncialtåfare mib fåbana ftationer, ber tillfälle fafttaS till btförtjenft af praltif odj ber fpfjlatt i brift på föfattbe ej funnat tiltjåttaS, åro, jent* 120 S3crättelfe om pmab i IR if et ocp b ef S mät enligt @unbpctö Slnmänbanbet af anftagetS återftob är ännu beroenbe på bemätba ©oltegii anmälan, burumiba omftänbigpeterna fbranteba bepofmet af bl;tif tönförbättring mib prooinciattä!arc Sif ben f nunna, 11,000 rifsbater, font 9’iifetS @tän SJtajd, feban @unbpetS -Örnar ocp en af fagba 21 täfarebefattningar är fåtebeS rebent förfebb nteb töne* intomfter forn motfmara fult prooinciattäfaretön, ocp för cit fåban be* fattning temnar ifrågamaranbc ftatSanflag ännu tillgång tilt tönefpltnab.
Sedermera medgåfvo Rikets Ständer vid 1834 och 1835 års riksdag, att denna underhållsfond skulle få bestå i en af kanaldirektionen utgifven och uti bolagets egendomar Stora. Wallby och Oppeby intecknad samt till Riksgälds-kontoret aflemnad skuldförbindelse å 15,000 r:dr med 5 procent årlig ränta; hvilken ränta, genom direktionens försorg, borde hvarje år med' 750 r:dr till Riksgälds-kontoret inbetalas; hvarjemte. Rikets Ständer förordnade, att de sålunda influtna räntemedlen skulle af Riksgälds-kontoret, i utbyte mot antagliga säkerhetshandlingar, direktionen tillhandalkiifas-. Under riksdagen åren 1840 och 1841 godkände och fastställa de Rikets Ständer en, till förenkling af utlåningssättet samt förvaltningsoch kontrollerings-bestyrens minskning, af kanaldirektionen uppgjord särskild plan, dervid den grundsats var tillämpad, att direktionen, på eget ansvar och utun Riksgälds-kontorets medverkan, borde ombesörja utlåningen samt vårda lånehandlingarne intill dess en så stor tillgång hunnit samlas, att den lämpligen kunde emot inteckning i fast egendom utlånas; hvarefter de för det sålunda utlånade beloppet erhållna säkerhets-handlingarne skulle till Riksgälds-kontoret afl em nas. Denna plan, sorn var fördelad i 7'5 perioder eller serier, omfattade en tiderymd af 100 år; vid hvars slut, så vida icke inträffande olyckshändelser eller andra tillfälligheter dessförinnan föranledde ett oundvikligt anlitande af de samlade medlen, en kapital-fond af mer än 2,000,000 r:dr skulle vara bildad.
Jag har visserligen ingenting emot, att betänk, föredrages punktvis, då man vid hvarje särskildt föremål äger tillfälle uttrycka deri mening man hyser; men jag skulle anse såsom en af de största fördelarna för våra näringar, om man i allmänhet gjorde så få förändringar som möjligt uti den gällande tulltaxan, på det att våra näringsidkare någon gång kunde hugna sig deraf, att en riksdag förbigått utan förändring i grundsatser och utan alltför betydliga förändringar i sjelfva tillämpningen, Endast derigenom kan man hoppas alt förtroende vinnes loide näringar, som bero af förhållandet tm-d tullbestämmelserna; att menniskors omtanke skall riktas derpå och deras ca* pitaler användas derför. I sådant hänseende och då de beg* ge belänkandena icke äro annat än variationer på den tulltaxa, sorn för närvar, finnes, skulle jag önska och anhålla, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes vid hvarje särskild bestäm* melse låta tillika uppläsa hvad nu gällande tulltaxa derom innehåller, på det Ståndet måtte blifva i tillfälle att i hvarje i8a Dcu 8 December f. u). särskildt fall jemföra livad som guller med livad som föresläs atl blifva gällande. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Då jag fullkomligen gillar Hr von Hartinansdorffs yttrade åsigt, att en diseussion om principerna är olämplig, så skall jag nu afhålla mig derifrån; men då den siste varde talaren yttrat den önskan, att vi måtte i möjligaste måtto vidblifva de gamla tullliestämtnelserna, så får jag tillkännagifva, det jag önskar, alt vi en gång måtte komma in på ett rationelt systeme, hvarigenom stridsfröet omsider kan blifva undanröjd t. Hr Lefren, Joli. Pehr: Äfven jag önskade alt man ej fördjupade sig i allmänna discussioner öfver de stränga grundsatserna; men jag fruktar, att det mera är en from önskan än anleiln. att hoppas, alt dessa allmänna discussioner skola uteblifva. Tvänue stora grundsatser vilja göra sig gällande.
Proposition M 62. 9 Af nyssnämnda handlingar, hvilka Kongl. Maj:t låtit Sig föredragas, jemte en af Olaus Svebelius, Hans P. Hellgren och Lars J. Ericsson, å egna och öfrige vedräntegifvares vägnar, ingifven underdånig ansökning i förevarande ämne, inhemtas, att Hägg numera afslagit det första af ofvanomförmälda alternativer, att emot ersättning i penningar afstå rättigheten till ränteveden, af det uppgifna skäl, att vedpriset är i ständigt stigande och att således rättigheten att disponera denna ved, för hvilken han till Kronan erlägger endast Tjugu skillingar banko för hvarje famn, oupphörligen förökas i värde; och att, hvad åter beträffar försäljning till Kronan af sjelfva kalkugnen. Hägg uppgifvit nettobehållningen deraf i medeltal till en rund summa af Fem tusen Riksdaler Ranko årligen, som efter Fem för Hundra motsvarade ett kapital af 100,000 Riksdaler Banko; men att, då en sådan köpeskilling möjligen kunde anses för dryg, Hägg förklarat sig benägen att genast till Kronan afstå kalkugnen med allt hvad eganderätten dertill kunde omfatta, emot det han antingen på en gång erhölle 80,000 R:dr Banko, eller ock honom och hans arfvingar eller andra laglige rättsinnehafvare tillförsäkrades att under Femtio år af statskassan årligen erhålla 4,500 Riksdaler Banko. Denna köpeskilling af antingen 80,000 Riksdaler på en gång eller 225,000 R:dr Banko fördelade på Femtio år, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande dock ansett alltför dryg, under anförande, att Hägg till de årliga bevillningstaxeringarne icke ens uppgifvit behållningen af hela sin rörelse på långt när så betydlig. De till Kammar-rätten inkomna taxeringslängder för år 1854 upplysa, att Hägg angifvit ifrågavarande kalkugnsvärde till blott
Björnberg bet samman tänderna och följde oförskräckt efter sin unge vägvisare genom gluggen och ut på taket. Därnere från djupet larmade mängden som ett stormvräkt haf, och några hesa röster skrålade alltjämt: – Ut med Björnberg! Kommendanten hade trängt öfverkroppen genom takgluggen och följde med spejande ögon och bultande pulsar den halsbrytande flykten. När Björnbergs smala kropp kröp ner genom vindsgluggen i kommendantshuset, drog han en lättnadens suck. – Det låter på Björnberg, som om han misstänkte herrarne Hall att stå bakom detta, men det är naturligtvis en fullständigt grundlös misstanke, sade major Virgin. – Jag förmodar det, svararade amiralen. Men man skall veta att hålla sitt folk inom tillbörliga skrankor, och det förstår unge John Hall sig inte på. I morgon får hans långe kusk krypa i kurran för den här nattens göra. – Det blir ganska obehagligt för unge John att ha Björnberg till fiende, inföll majoren betänksamt. – Ja, om fiendskapen gällde någon annan, men sannerligen Björnberg kan fördärfva rike Hallens son. Nu gå vi ner. Folkmassan stod alltjämt kvar, väntande på sitt byte. Plötsligen vid tretiden på natten spred sig ett rykte om att Björnberg undkommit från Rådhuset. Stojet började ånyo. I ett nu begynte folkmassan att vältra sig genom gatorna för att stanna utanför hvarje hus, där Björnberg kunde antagas ligga gömd och där höja sitt skrän: »Ut med Björnberg, ut med Björnberg!» Från Rådhuset tågade man till Residenset och från Residenset till baron Koskulls bostad. – Ut med Björnberg, ut med Björnberg! Baron Koskull visade sig i fönstret. Ljus brann i rummet, där han stod, klädd i en brokig, vadderad nattrock och med en ostindisk silkesduk virad om hufvudet som nattmössa. – Jag har inte logis för husvilla brännvinsbrännare, så mycket I det veten, ropade han, men min friherrinna och jag vilja prompt ha nattro. Varen därför så höfliga och aflägsnen eder! Om det är några lurendrejare, som partout önskar tala vid mig, så träffas jag i morgon klockan tio i tullen.
Domstolen framdeles skall komma att arbeta på Afdeln:r, föreställer jag mig tillika, att arbetsordningen kan regleras på flera sätt. Om t. ex. Afdelmrne blifva tvenne, föreställer jag mig så väl att de kunna blifva lika starka, och komma att handlägga samma slags mål efter förutgången lottning, som ock att den ena Afdelmn kan bildas starkare än den andra, samt updragas att handlägga de vigtigare målen, under det att den mindre Afdelmn finge de mindre vigtiga målen. Om denna sednare reglering vidtoges, kunde jemväl bestämmas, antingen att alla JustitieRåden skulle turvis arbeta på båda Afdelmne, eller ock att vissa JustitieRåd skulle arbeta på den större Afdelmn, som handlägger de vigtigare målen, och andra åter på den mindre Afdelmn, som handlägger de ringare målen. Huru oriktig, ja rent af skadlig den sistmda regleringen vore, faller en hvar genast i ögonen. Men nu lärer det ieke kunna bestridas, att det är en särdeles vigtig sak, huruledes regleringen af landets högsta dömande myndighets verksamhet fastställes, och vid sådant förhållande torde det icke vara oriktigt, att uti ett konstitutionelt samhälle representationen har del uti ordnandet af denna vigtiga angelägenhet. Om man tillerkände R. St:r en sådan rättighet, är det väl troligt att de skulle vara benägna att öka JustitieRådens antal, samt bevilja löner åt de nykomna, utan att på förhand veta huru Domstolens organisation skulle blifva? Och kan det, å andra sidan, vara förenadt med någon olägenhet, att R St:r ega rättighet att deltaga i denna frågas afgörande? Då frågan onekligen är af en ganska stor vigt, enär dess afgörande kommer att utöfva ett väsendtligt inflytande på lagskipningen, så kan jag för min del icke finna, hvarföre man skulle betaga R. St:r rätt att deri, jemte Regeringen, lagstifta, och anser således att den i detta hänseende gjorda anmärkningen icke bör af R. oAd. gillas. Hr Carleson, Ed v. Henrik:
Ilr Rosenstjerna har vidare föreslagit, att en afgift skulle uttaxeras af hvarje ledamot, i förhållande till förmögenhet, för bestridande af dessa riksdagsmäns arfvode. Detta vore så mycket olämpligare, som just de förmögnaste slägterna fingo den minsta representationsrätten. Jag skulle då snarare vara sinnad att biträda den meningen, alt R. o. Adis ledamöter skulle vara utan allt arfvode, än att en sådan orättvisa skulle begås, att de af R. o. Adis ledamöter, som ägde den minsta representationsrätten skulle betala mest. Jag anhåller, att dessa anmärknir mätte få åtfölja motionen, i händelse den remitteras lill Ridd.Ulsk. Hr Thami Jag har begärt ordet, för att besvara några anmärknir, som en talare gjort i afseende derpå, huruvida frågan skall vara en privilegiifräga eller icke. Ilan har åberopat mitt eget yttrande, alt icke i våra gamla privilegier tinnes något bestämdt om slägternas representationsrätt. Jag har sagt, att ehuru detta icke linnes, har det varit genom häfd stadgadt. Jag skulle icke behöfva mera än att göra Flrrme uppmärksamma på alia de vapensköldar, som här silla, för att bevisa, att hvarje slägt har stadgad representationsrätt. Dessutom har jag just i dag genomgått åtskilliga adelsbref, hvaruti åberopas de adlades rättighet till alla adeliga privilegier, hvarvid åberopas Ståndets privilegier och icke Ridd.Ordn. Redan detta visar ju, all Ridd.Ordn. icke sättes i bredd med de adeliga privilegierna. Alt den icke har grundlags makt är ju dessutom crkändt af alla, och således kan den icke eller ställas i bredd med grundlagen, och privilegierna äro, enligt 114 § Reg.F., af grundlags natur. De privilegier, som ligga till grund för alla våra Ridd.Ordna-, kunna väl ej anses vara afskaffade genom vår närvar.
Fattigvården i riket, i anledning af väckta motioner, angående ändringar och tillägg i nu gällande stadganden om —: B. II. 322, 373, 415, A. 424; U. III. 45, 85, A. 85, E. 230. Fattigvårds-styrelserna, i anledning af väckt motion om förbud för dem att utackordera fattiga barn genom entreprenadauktion: B. II. 322. 373, 415, A. 415. Filial-Bank, i anledning af väckt motion om anslag till kreditiv för en — F — 65 för cn tillämnad sådan i Karlstad: B. II. 198, 207, 211, A. 211. Filial-Banker, i fråga om utsträckning till jemväl de före sednaste riksdag oktrojerade af tillåtelsen alt å kreditiv i RiksBanken utfärda icke allenast assignationer, utan äfven vexlare B. II. 198, 207, 210, A. 210. — och Enskilda Banker, angående meddelande af förändrade föreskrifter i afseende å deras grundfonder; motion af Herr Carl Hammarhjelm: se Motioner. Filial-Bankerna i Orebro, Karlshamn, Wisby och Borås, angående förhöjd försträckning till dem från Riks-Banken: B. II. 321, 372, A. 372. Finans-Departementet: se Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel. Fiskeri-stadga, i anledning af väckta motioner angående dels revision af, dels ock ändring i nu gällande: B IV. 482, 686; V. 228, A. 228. Fitinghoff, Conrad Blechert, dess yttrande: VII. 202. Fjerdingsmän och Nämndemän, i fråga om deras rätt till ersättning för extra förrättningar: III. 629, R. 631; B, VII. 65, 79, 84, A. 85, E. 289. Flach, Johan Fredrik Philip, dess yttranden: I. 370; II; 281; III. 237; IV. 519.