Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, hvad eljes? MODREN. ogjord en dålig handling? Ogjord? Kan du sjelf göra godt ett lif som du förstört; kan du göra TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE. jag tvangs att taga då ingen gaf mig rätten; men skam den som Nej, det är sant! Men jag tvangs att begå den handlingen, - tvang! Ve! (med handen på bröstet) Ve! nu är han här, i rummet; och han tar hjertat ur bröstet. Ve! AUGUST STRINDBERG MODREN. Böj dig! DEN OKÄNDE. Jag kan inte! MODREN. På knä! DEN OKÄNDE. Jag vill inte! MODREN. På knä för den korsfäste! Kristus förbarma dig! Herre förbarma dig! (Till Den Okände) Endast han kan göra det ogjordt! DEN OKÄNDE. göra det, så tager jag tillbaka... sedan! MODREN. På dina knän! min son! DEN OKÄNDE. Jag kan icke böja knä... jag kan icke... Hjelp mig Evige Gud! (Paus.) Nej, icke för honom! Icke honom! Och om jag tvingas - MODREN (mumlar hastigt en bön, derpå). Är det bättre? DEN OKÄNDE (hemtar sig). var förintelsen. Ja Men vet du hvad det var? Det var icke döden; det TILL DAMASKUS MODREN. Förintelsen af det gudomliga; det vi kalla den andliga döden. DEN OKÄNDE (allvarligt, utan ironi). Det är så Ni menar... då börjar jag förstå. MODREN. Damaskus. Gå dit! samma väg du befarit hit; och plantera ett kors på hvarje station men stanna på den sjunde; du har icke fjorton du, som Han! Min son! Du har lemnat Jerusalem, och du är på väg till DEN OKÄNDE. Du talar gåtor! MODREN Nåväl! Res; sök upp dem du har något att säga; först din hustru; DEN OKÄNDE. Hvar? - MODREN. kallar varulfven... Sök Men glöm icke under vägen se till honom du AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE. Aldrig! MODREN. sade dig, väntade jag din ankomst!
St:r rörande denna fråga företagna pröfning, tillstyrktes ett anslag af 200,000 rdr till påbörjande af befästningsarbetena för Stockholm, hvarjemte vid nästa Riksdag nya förslag rörande befästningarnes vidare utförande borde afgifvas. Hvad hafva emellertid R. St:r erhållit till svar på denna sin begäran? R, St:r veta i denna stund icke, huruvida den af Komiterade upgjorda planen ens är densamma, som nu följes, och huruvida denna plan blifvit af K. M. fastställd. Detta finnes ingenstädes upgifvet och jag trotsar hvem som helst att visa det. Jag har hört sägas att Chefen för Ingeniör-Korpsen varit ibland de Komiterade, som erhållit förtroendet att upgöra planen till hufvudstadens befästande, och att K. M. gillat denna plau, något, om hvars öfverensstämmande med verkliga förhållandet jag ingalunda tviflar; men ledamöterna i de andra Stånden hafva ej derom fått någon offentlig upgift. De veta ej, huruvida förslaget är ai K. M. fastställdt eller ej. Måhända säger man, att dessa 138 Den 13 April. planer ej af K. M. i StatsRådet stadfästa?, utan endast uppå enskild föredragning af Chefen för Ingeniör-Korpsen. Det må dock tillåtas mig att betvifla. I K. M:s Propos. vid sista Riksdagen står, hvad Carlsborg beträffar, att ingen förändring i den Kådigst fastställda planen skett. I samma K. M:s Propos., pag. 129, finner man: »De byggnadsarbeten å Waxholms skants, till hvilka Nådigst gillade förslag finnas» Det må tillåtas mig att ej kalla en plan fastställd, endast på föredragning af Chefen för Ingeniör-Korpsen enskildt. Det bör viii finnas någon form för detta beslut och, om den än i denna fråga är iakttagen, finnes dock ej officiel t till kännagifvet, att så skett. Det är detta, som Utskits så mycket klandrade motivering sökt antyda, och jag betvifla!', att det kan vederläggas. Man säger, att detta gäller endast formen, ej saken.
S. D. Beslöt Preste-Ståndet för sin del, det må Rikets Ständer till Hennes Maj:t Enke-drottningen Josephina aflåta en underdånig skrifvelse, hvaruti Rikets Ständer uttrycka så väl sitt innerliga deltagande i den djupa sorg, som drabbat Hennes Majit, genom Dess Höga Gemåls dödliga frånfälle, som ock sin undersålliga tacksamhet för Hennes Majits outtröttliga och hulda omvårdnad om den älskade Konungen under Hans långvariga sjukdomstillstånd; och skulle Expeditions-Utskotlet anmodas inkomma med förslag till ifrågavarande underdåniga skrifvelse, under förutsättning alt de öfriga Riks-Stånden förena sig uti detta Preste-Ståndets beslut, hvartill de vördsamt inbjudas. S. D. Föredrogs och bifölls Banho-Ulskoltets Memorial N:o 1, med hemställan om arfvoden till Notarier och Kanslister. S. D. Föredrogos och biföllos Expeditiom-Utskollets nedannämnde Memorial: N:o i, angående ökadt Kansli-biträde; N:o 2, angående upplagan af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll; och N:o 5, i fråga om prenumeration å Bihanget till Riks-Ståndens protokoll. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Expeditions-Utskoltet en af Doktor Sandberg väckt motion, att de motioner, som väckas inom Riks-Stånden och remitteras till allmänt Utskott, ofördröjligen särskildt tryckas och utdelas. Doktor Sandberg yttrade: Man berättar att fordom inkommo Utskottens betänkanden och utlåtanden till Stånden i handskrifna exemplar, som lades på Ståndens hord, der hvar och en Ledamot måste laga kännedom om innehållet eller åtnöja sig med att blott höra den uppläsas. Nu erhåller hvarje Ledamot ett tryckt exemplar, hvilket sätter honom i stånd att ltogare genomtänka det ärende, som skall föredragas och afgöras.
Äfvenså har jag många gånger känt hela obehaget af att framställa mina tankar, äfven för den ädlaste, rättvisaste, mildaste Fun ste, då det stundom mäst ske för att motsäga dess mening. Uti en sådan ställning är det 0-1 möjligt, att döma germngarne efter bokstafveti och Den 27 Maji 6ch ordalydelsen, utan efter artdan, Sorn ledet dem Det är med denna erinran som jag anhåller om pioposition, att Betänkandet må läggas till Handlinganie. Ropen om proposition förnyades. Grefve Spens, Jacob Melcher: jag instäm* mer fullkomligen med Herr Rosensköld deri, att dylika jäf, som för Domare, ej kunna äga rum för StatsRådets Ledamöter* men vill dock för ett ögonblick med Constitutions-Utskottet antaga, att så vöre. Det förefaller mig i den händelsen besynnerligt och märkbart* att ConstitutionsUtskottet blott gjort anmärkning emot det StatsRåd, sorn icke jäfvat sig sjelf* icke mot de andra Ledamöterne* som äfvenledes underlåtit att jäfva honom, i anseende till en så allmänt känd omständighet. Det är nemligen i hvarje Rätt eller Collegium, som består af flere Ledamöter, lika ovilkorlig skyldighet för hvar och en att tiilse, det atla äro ojäfvigp, som att sjelf icke lägga hand vid Dagot* hvaruti man är jäfvig. Friherre Haji, Eric, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Kongl. Maj ts Nådiga Bref om Boställens bortarrenderande på 30 år föreskri fver, att Konungens Befallningshafvande och Regementschefs * sedan anbud å Auction blifvit gjordt* Ridd. s. Ad, Prot. VI. Den 27 Maji. böra inkomma med Utlåtande, om de anse det vara till fulla värdet uppgått.
Leg er redare ut sitt fartyg till annan, för att det föra eller föra låta, anses denne såsom redare, och fartyget häftar för de förbindelser, han i denna egenskap till tredje man ingår. § 118- Om, före fartygets afresa från befraktningsorten: t fartyg och gods, eller ettdera, genom utbrott af krig blifva ofria; 2. den hamn, från hvilken resan skall börja, eller till hvilken den är ställd, genom blokad blifvit stängd från ali handelsgemenskap, eller det gods, som skall inlastas eller redan är inlastadt, blifvit till utförsel i befraktningsort eller till införsel i bestämmelseort förbjudet; 3. fartyget tages i kronans tjenst; då ege hvardera kontrahenten rätt alt fraktslutet häfva och drage hvar sin kostnad och skada, som deraf lima kan. I det fall, som i mom. 3 oroförmäles, njute dock rederiet och befraktaren efter omständigheterna ersättning af allmänna medel. § 119 Inträffa de fall, § 118 omförmäler, medan fartyget är liggande i hamn, dit det från befiaktningshamnen för att intaga last afgått, eller i nödhamn, eller i hamn, dit det af orsak, som i § 43 sägs, inlupit, ege hvardera kontrahenten rätt att fraktslutet häfva och vare, i ty fall, frakt beräknad efter de grunder, § 3 bestämmer. Angående kostnad och skada gälle hvad i föregående § stadgadt är. § 120. Blifver fartygets resa uppehållen genom offentlig myndighets bud, och är rederiet eller befälhafvare!! dertill vållande, håfve befraktare rätt att fraktslutet bryta och för kostnad och skada, som för honom derigenom uppkommer, undfå ersättning af den, som uppehållet vållat. Samma rätt bafve ock redare eller befälhafvare, der befraktare till uppehället vållande är. 30 § 121. Varder befraktadt fartyg uppehället af hinder, hvartill befraktare ej varit vållande, må den betingade frakten derföre ej ökas, der ej annorlunda aftaladt är. § 122.
Utsk. borde så mycket mindre hafva varit i okunnighet om denna inbjud - 322 Den 20 Augusti. ning, som det af BorgareSt. till Ulsk. atlåtne prot.ntdr., enl. all förmodan, densamma omnämner, och då hade den i detta mern. gjorda sammanjemkningen troligen utfallit helt annorlunda än som nu är fallet. Frih. Palmstjerna hade obestridligen rätt uti sin framställning, alt 3:ne Stånd hafva ogillat de af Ulsk. föreslagna grunderne för decimalsystemets införande och att endast ett Stånd, eller BondeSt., desamma godkänt, och hvad Hr Brakels anmärkn. belrätfar, alt BondeSt» mening skulle undertryckas, och detta Stånd tvingas att antaga en skrifvelse, som det icke gillar, ifall den underd. skrifvelsen expedieras i enlighet med B. o. Ad:s samt BorgareSt» beslut, så får jag erinra, att, ifall omröstning i förstärkt Utsk. i denna fråga skall ega rum, de andra Stånden lika lätt kunna blifva tvungna alt anhålla om grunder, hvilka de för sin del alls icke kunna gilla. För den skull och då ostridigt är, alt 2:ne Stånd förklarat sig icke vilja veta af några grunder, och PresteSt. gött ännu längre, i det Ståndet lillkännagifvit, att det icke vill veta af något dicimalsystem alls, samt BondeSlåndet således stannat ensam om sin mening, får jag vördsamt föreslå R. o. Ad. att instämma i det beslut som PresteSt. i afseende ä detta mern. fattat, eller all den deri framställda votens-propos. måste anses hafva förfallit. Frih. Palmstjerna: Hr Brakel har fullkomligt rätt deruti, att BondeSt. icke kan af 2:ne andra Stånd påtrugas ett beslut, hvarmed detta förstnämnde Ständ icke är nöjdt, men lika litet lära dessa 2:ne andra Stånd finna sig belåtne med ett beslut, som BondeSt. ensamt fattat, ty ostridigt är att BondeSt» ifrågavande beslut, hvilket Hr Brakel betraktar som ett sammanhängande helt och hvilket äfven jag för min del skulle vilja såsom sådant anse, icke blifvit af något annat
Sfmer fine 85ne*infomfter. fRegc&eatSfErifmare eder Itpp&prbSman, forn £>6r af 86netr,fomj!erne innepda be beraf utgåenbe SSerot iningSmebel, ffafl utan uppehåll lefverera befamma t Sant! fKånteriet och t>ortftceraö räfntng berofmer tid SanbS.Sontoiret afgifma; men annan ikttHdnmg få mål forn antra ^ronoutfJplber, forn af Sftilitake (Embete och Sgenfie» tttdn bora ufgoraé,. besterås od) itppbdraS af t»tber06ran.be UppborbSmån å ben ort, ber perfonen dr mantals, och ffattfrifmen. 98. Sill datering
Såsom en följd af BancoUtskottets sednast gifne förslag, att den hufvudsakligare penningerörelsen vid LåneContoiren skulle komma att bestridas genom assignering på Buiquen, anser Utskottet det Vara af hufvudsaklig vigt, att möjligast söka betrygga Banquen och All* man heten emot den vada och förlust, som ge» norn dylika löpande Assignationers efterapning eller förfalskning kunde blifva att befara Ut* skottet hemställer i sådant ändamål, om icke, genom en af Kongl. Majtt, uppå Rikets Ständers -underdåniga framställning, utfärdande all. män Författning, stadgas må, att enahanda an« svar skall åtfölja de bedrägerier, hvilka kunna blifva föröfvade medelst efterapning och. förfalskning af LåneContoirens x\ssignationer på Banquen, jemte dylika origtiga Assignationers utprångling, samt likaledes enahanda belöning för Upptäckaren af slik brottslighet vaka förbehållen, suni, i afseende på Banquens och RiksgäldsContoirets sedlar, i ena och andra händelsen eger rum. Och lära Bikels Ständer, så vida BancoUtsköttets gifna förslag, rörande assigneringen gillas, i sammanhang dermed finna godt besluta remiss härom till Höglofl. Bag-Utskottet för den behandling, Grundlagen i dylika fall fordrar. Banco* Utskottets Betänkanden. Ankom r!é:r ti Noy. lS-23» Utlåtande till lii kits HögloftStander •öfver 4.de §. uti Rikets StänderS Revisorers Berättelse af dr 1822, jemte en och annan hos BantoUtskatteg särskildt Jöre kommen f rdga, rörande Götha CanalVerks angelägenheter.
Men det berodde väl derpå, att hon ännu icke riktigt kunde fatta hela idéen med denna tillfyllesgörelse för en annan. Tanten uppehöll sig under sina samtal med henne företrädesvis vid denna dunkla punkt oeh sökte på allt sätt förklara den för henne. Men det hjelpte icke, att hon oupphörligt som exempel framdrog Kristi försoningsdöd och helgonens öfverloppsgerningar, som enligt katolikernas föreställningssätt — hvilket Henrika tycktes gilla — komma oss andra till godo. Förgäfves erinrade sig Ingrid sjelf, att hon i Adam Homo ju alldeles nyss läst om en sådan tillfyllesgörelse i andra hand, och der var det ju intet kanoniseradt helgon, det var Alma, en ung flicka som hon sjelf, som genom att lägga sin helighet i vågskålen räddade en medmenniska från evig förtappelse — alldeles samma förhållande som hennes och moderns. Och det var en stor skald, som skrifvit detta, och då måste han väl också ha tiott på, att något sådant var möjligt? Men med hvilken lidelsefull ifver den unga flickan än försökte att haka sig fast vid denna satisfaetio vicaria — tänk, det fans ju till och med ett latinskt namn på saken! — var det, som om den icke ville låta fullt förena sig med hennes rättsbegrepp. Så mycket hade hon alldeles klart för sig, att om det varit en annan, t. ex. modern, som tagit ' på sig hennes syndabörda, skulle hon ha ansett det upprörande orätt och hellre tusen gånger valt den eviga osaligheten. Men nu, då det var hon sjelf, som ja, för modern ville oeh borde hon göra allt! Det var också tanken på modern, som hjelpte henne ett godt stycke på väg till den starka och uppriktiga känslan af egen vanmakt, som böckerna föreskrefvo. De förbrytelser, hon icke med bästa vilja i verlden kunnat finna rätt på i sitt eget förflutna lif, hade hon här till hands; det var endast att lasta dem på sina axlar och låta denna nya börda trycka sig ner till jorden.
Jag skall nu upptaga till besvarande några yttranden och anhåller specielt, att detta svar icke må åtfölja remissen. Lika med Hr Lagerhjelm önskade jag visserligen, att den förväntande nåd, kungör., i dea syftning min motion afser, måtte kunna bestämma så beskaffade gränsor i afseende å åtgärder emot farsotens spridande, alt de norra provinserna kunde skyddas; men för mig är det icke möji ligt att föreställa mig någon oöfversliglig gräns mot sjukdomens framträngande, Sådant visar sig för mig förhållandet vara äfven till sjös; och jag får erinra, att choleran icke blott följer vattendragen åt, utan jemväl understundom varit synlig äfven i bergstrakter, ja, anda uppå Caucasus i Asien. Beträffande det man synes tro, att choleran skulle dö ut, sedan den en viss tid uppehållit sig på någon ort, får jag åberopa en enskild uppgift af Statsrådet Gr. Adelsvärd, som nyligen hemkommit från Hamburg. Ilan har nemi. försäkrat, att choleran derstädes aldrig skall hafva upphört, sedan densamma första gången visade sig. Det är * altså ingalunda säkert, att sjukdomen dör ut, då den gjort en viss rund, utan tvärtom synes det skäl vara vitsordadt, som jag i min motion åberopade, att nemi. choleran gemenligen icke på flera år lemnar ett land, hvarest den en gång fått insteg, och att det således icke kati vara möjligt att hindra densammas spridande, åtminstone för mera än någon tid, och för att kunna uppgöra någon efterrättlig calcul öfver ovissheten att kunna utestänga sjukdomen och de obestridliga olägenheterna af spärrningar. Man måste således jemnföra det relativt onda med det relativt goda. Jag torde dessutom få åberopa ett yttrande af Engelske läkaren Smith, som var närvar, i London, då choleran der grasserade. Han har nemi. förklarat, att han anser spärrningsålgärderna oftare hafva befordrat, än hindrat cholerans utbrott. Slutligen anhåller jag, att nuti motion må eommuniceras Medslånden, på det deras tanka deröfver må i sådan väg inhemtas, Frih, Boye!
Den 24 Martil, f. m. fordi ar att beröfva friheten, är för Statens bestånd och ändamål, sjelfva skyddand t afd nna allmänna säkerhet, af sa mycken vigt, då denna bevakning är föienad rrted ojemiö bgt flira svårigheter, under det Fångar transporteras frän den ena aflägsna orten till den andia, än under d t de sitta innom fyra väggar inneslutna, kan jag icke annat än anse det högst nödvändigt, att vården om och ansvaret .för dt m ö!verl mnas åt serskilte , endast dertill utsedd Personer , af hvilka en säker vård kan förväntas, och att ett strängt ansvar för deras försummelser, enligt rättvisans och bdlighetens sammanstämmande fordringar , u kräfves D. n större kostnaden för Statsverket, dr tta kunde medföra , tror jag ej bör komma i fråga, då man dels gör afseende derå, att Landet befrias fran en förhatlig tunga, dels erinrar sig att Statsinrättningens vidmagthållande och allmänna säktrhetms bevarande är ändamålet ; Statsinkomster och Stat-Uti ifter endast med I härtill, sami att ^en, som vill ändamålet, alltid också måse vilja medlen. Gre(ve Mörner, Adolph Goran: Vid alla Riksdagar sedan 1S00. har iörevarande ämne utgjort föremål för Riksens Ständers pröfning, dels i afseende på omöjligheten under nuvarande Fång*örslings - sätt att skaffa saker bevakning, dels i anseende till olämpligheten af de bestraffningar, för hvilka Sveiigrs Allmoge , hvars skyldighet det < gi nteligen icke borde vara att bevaka Fångar, ofta blottställee - Den 24 Marti*} f m. 327 Man har derföre flera gånger önskat ett annat sätt för Fångföring och bevakning, men di-t Förslag, sorn vid slutet af förra Riksdagen i sådant afseende uppgjordes, har icke förr än nu blifvit fullkomnadt. Sedan detta förslag, hvilket blifvit bygdt på de af Riksens Ständer sjelfva Yid sista Riksdag lramställda grunder, nu tyckes uppfylla det dermed åsyftade ändamål, hafva de emot detsamma gjorde invändningar icke kunnat ändra min öfvertygelse.
Utskm hafva vidare fastat sin uppmärksamhet derpå, huruvida det vore rältsenligt att öfverlemna åt en främmande regering att hafva vård derom att våra förbrytare blifva förbättrade, eller att släppa ut dem på en ort, der de icke hafva tillsyn. Jag tror ej ali det kan vara rätt att söka kasta på andra det afskurn, hvarpå ilian ej sjelf kan hålla reda, ehuru beqväm an en sådan utväg kunde vara, men rättsenligheten i ett sådant förfarande lemnar jag åt en livar att bedomina. Då härtill kommer, ali detta bestraffningssätt är ganska kostsamt men tillika föga afskräckande ifrån brotts begående, tror jag att R. o. Ad. har skäl att bifalla ifrågavar. betänkande. Frih. Jag erkänner alt det hade varit ganska upplysande, om en undersökning skett och varit för Representationen tillgänglig i afseende på verkställbai heten, kostnaden och nyttan af att etablera ett deportationssysteme; ty ehuru jag visserligen, lika med Gr. Mörner, känner att i England många brott återkomma till följd af deporlalionsprincipen, förmodligen derföre, alt, då ett sysleine blifvit brag t till en så vidsträckt omfattning sorn det i England, och i följd af colonisationens blomstrande tillvext, äfven ur denna synpunkt deportationssvstemet icke låter sig verkställa med samma fördel som i början, tror jag likväl, att man ej ifrån denna omständighet får antaga alt deportatioris-systemet, tillämpadt äfven hos oss, skulle under alla förhållanden vara skadligt; men jag anser likviil all slags åtgärd ifrån Ständernes sida ännu vara för tidig och ledande till ingenting, då icke i detta afseende någon slags vägledning finnes; ty icke känna vi, om vi kunna få någon coloni, icke heller hvad en sådan colonisation skulle kosta, jemförelsevis med arrestanternes underhållande å fästningarna. Med Gr.
Om de icke kunna gå till ett fullkomligt upphäfvande af ett framlagdt förslag, är det likväl obestämdt, hvar gränsen ligger; och då fråga är 0111 2tne sådana auctorileter, som alla 4 Stånden på ena sidan och, som jag tror, 9 ledamöter af Constit.Utsk. på andra sidan, hemställer jag, på hvilken sida man lämpligen bör fordra eflergifvenliet. Hr v. Hartmansdorff har framlagt en ganska vidlyftig grundlagstoikning för att bevisa, att båda förslagen borde förfalla. Denna tolkning är visserligen ganska consequent inom sig sjelf, men har det stora felet att icke hvila på den grundlag, vi äga, enär deruti ingenstädes finnes föreskrifvet, att Utsk. har något veto, när anmärkwr från Stånden återkomma. Tvärtom heter det uttryckligen, att Utsk. i möjligaste måtto skall sammanjemnka anmärkmna och uppgöra votertspropostr, derest någon sammanjemnkn. är omöjlig. Detta Constit.Utskts veto har således den värde talaren tagit från sin egen hjerna; och den motsägelse, som han velat finna emellan 56 och 81 §§ Beg.F., kan jag icke inse, enär 81 § 2 mom. blott handlar om Konungens propostr och 56 § blott är en utveckling och förklaring af 81 §:s 1 mom. Jag förenar mig med dem, som yrkat propos. i öfverensstämmelse med PresteStrs beslut. Då Hr v. Hartmansdorff vidare önskat, att man måtte hembära Frih. Cederström och Hr Lagerhjelm sin tacksamhet för det försvar, de vid en föregående riksdag lemnat vår tryckfrihet, får jag förklara, att jag gerna efterkommer denna önskan, under det jag på samma gång hembär Hr v. Hartmansdorff min tacksamhet för det sätt, hvarpå äfven han en tid så varmt försvarade våra frioch rättigheter, men beklagar blott, att jag i detta fall nödgas inskränka mig till de fordna tiderna. Hr Hjerta: Jag är skyldig Frih.
Hon hade för två år sedan upptagits som ett värnlöst barn i presidentens hus. Den nådiga frun hade icke varit elak emot henne, men alltid lika kall, lika fordrande, lika tillrättavisande, som presidenten varit eftergifven och nästan faderligt öm mot sin guddotter. Presidenten Kurck var lika lärd, som han var mäktig och rik; han kunde ej dölja sin svaghet för detta begåfvade barn; han gjorde allt för att bereda henne den undervisning hon så högt efterlängtade och som stod att få hos den nya akademins professorer i Åbo. Men under allt detta hade Hagar i det förnäma huset varit ett mellanting mellan fosterdotter och tjensteflicka, i studerkammaren en prinsessa, i familjen mindre än guvernanten, mindre än kammarjungfrun, afundad, klandrad, misstänkt af tjenarinnorna, som rättade sig efter den nådiga frun, smickrad af tjenarne, som följde sin herres föredöme. Barnen stodo på Hagars sida; de äldre sönerne för, döttrarna mot. Hennes öde var att misshaga sitt eget kön och behaga det andra. Hon följde familjen Kurck till Sverige i samma ovissa mellanställning af hälften fosterdotter, hälften domestik, klädd som döttrarna och delande familjens måltider, men i öfrigt skickad i alla sysslor med tjenarne. Nu glömde hon allt för glädjen att få se något nytt och storartadt, att få se detta Sverige och dess hufvudstad, hvilka icke blott för det aflägsna, underordnade Finland, utan ock för månget mäktigare europeiskt land vid denna tid hägrade på afstånd som en vagga för hjältar, en strömmande källa af kraft och snille. När Hagar trädde från hytten ut i kajutkampagnen, mötte henne en löjlig syn af mänskligt elände. Pressad af vinden, hade briggen fortfarit att kränga betydligt, sopande hafvet med sina rånockar i lä. På kajutans lutande golf kraflade en mänsklig varelse, badande i en rödaktig vätska, som luktade starkt krusmynta, ett då vanligt preservativ mot sjösjuka.