Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid och då jag nu hör, att jag i flere fall — till och med i Hr Grins tanke — kunnat och bordt begära större anslag och sålunda, snart sagdt, klandras för att hafva äskat för litel, så hoppas jag att ett motsatt förhållande för framtiden icke måtte komma att falla dåvande DepitsChef till last, utan den hittills vanliga beskyllningen att hafva begärt för mycket då måtte uteblifva, och vederb. hafva att påräkna samma erkännande, som jag nu till en del, midt ibland allt klander, fått glädja mig åt 164 Den 28 Januari f. m. För Hr Gr:ns medgifvande alt större öfningsläger anågon gång" böra bållås, stannar jag i förbindelse: men anhåller att få flista upmärksamheten derpå, att just den nyare tidens krigskonst framkallat behofvet af större corpsers sammandragande ända derhän, att man i de flesta länder måst besluta sig för uprättandet af s. k. stående läger för en betydlig truppstyrka, exempelvis Engelsmännen vid Aldersbott och Shornclitf, Belgierna vid Beveiloo. Fransmännen vid Boulogne och Lyon. t. o. m. Schweitzarne vid Thun o. s. v. Dessutom torde det hafva undfallit Hr Gr:ns upmärksamhet att uti den Kongl. Propos:n finnes uttryckt, pag. 106, att "något särskildt anslag för de till öfningslägren kommenderade regeitens och rorpsers underhåll erfordras icke, om lägret ej varar längre tid, än hvad för rege:tsmötet blifver bestämdt", o. s. v. Med hållandet af större öfningsläger är jemväl den fördel afsedd, som också af Gr. Anckarsvärd påpekas, eller att bereda nödig erfarenhet i sättet för truppernas underhåll och vård i fält. Men då Hr Gr:n klandrar att manskapets fortskaffning sker å ångbåtar eller sjöledes, i st. att det borde öfvas genom längre marscher till fots, så drabbar denna tillvitelse helt och hållet li. St., och icke Chefen för LandförsvtsDep:tet.
Den åldriga skrifiställarinnan, som för närvarande jämte sin dotter, den framstående konstnärinnan Signe Hebbe, vistas å sommarnöje i Stockholms skärgärd, är fortfarande vid nästan ungdomlig vigör. * Kemistens maka. Professorskan Fredrika Augusta Svanberg, född friherrinna Stiernstedt samt änka efter professoren i allmän kemi vid Upsala universitet Lars fredrik Svanberg, afled den 7 dennes i Upsala i en ålder af nära 72 år. Professorskan Svanberg, som var född den 2 november 1821, var dotter af löjtnanten friherre Lars Vdh. Stiernstedt och Fredrika Lovisa von Hofsten samt ingick 1859 äktenskap med professor Svanberg i hans andra gifte o c h var änka sedan 1878. En gammal historia. Af Helena Nyblom. (Forts.) å en lång soffa låg den främmande unga mannen utsträckt med slutna ögon. Man hade öppnat hans resrock och tagit halsduken af honom. Cordelia baddade oafbrutet hans tinning med svampen, o c h för hvar gång hon tog bort den, sipprade blodsdropparne fram o c h trillade ned öfver hans kind. Samtidigt höll fru Elisabeth en luktdosa under hans näsa. » K o m närmare! » sade plötsligt Cordelia till Tony. » Hjälp mig att byta om svamparne. » Tony kom långsamt öfver golfvet. Hon blef stående med båda händerna för ansiktet och ' såg genom fingrarne på den sårade. Men plötsligt gjorde han en rörelse, det ryckte i hans ögonbryn, han öppnade ögonen, såg länge på Tony och små- log, och så svimmade han igen. Innan natten fick man h o n o m förd upp till ett af de lugnaste o c h mest afsides liggande gästrummen, och den franske betjänten hade upplyst baronen om hvad som passerat. Stofert ®itzinger IDUN 296 Hans husbonde var en svensk grefve, Magnus Dalgas, anställd vid svenska legationen i Paris.
Är det några flera af mina bröder, som icke voterat; men jag hemställer, om icke det är mer att anse såsom ett amicalt sätt att vara, än såsom en antagen form. Jag tror således, att pluraliteten af de andra Stånden ej hafva mer än ett upprop; men efter en remiss blifvit begärd af Hr Rosenblad, ber jag att få nämna, att i andra constitutionelia länder, åtminstone uti Norrige, som jag vågar citera, ehuru sådant kanske väcker obehag, tillätes icke metan ett upprop och får ingen votera, som ej öfvervarit dismissionen. Jag anhåller, att detta anförande må få åtfölja Hr Rosenblads yttrande till Ridd.Utskottet. Hr Rosenblad: Jag anhåller att, i anseende till hvad den siste värde talaren anfört, få fästa uppmärksamhet på ett förhållande hos oss, som icke finnes hvarken i Norrige eller i andra länder, att nemi. beslut här kunna fattas äfven om blott en ledamot qvarstadnat i plenum. Exempel derpå känner jag väl icke; men det är bekant, att ofta de mest vigtiga beslut blifvit fattade af en tiondedel af personalen på Riddarhuset. Alan har jemväl sagt, att vid slutet af förra plenum, sedan andra uppropet hade försiggått, blefuti Den 17 Juni f. m. en annan, i nu omnämnde betänk, förkommande fråga, hvilken, såsom jag tror, angick sältet att välja ordför. i Ridd.- Utsk., beslut fattadt af 4 närvar, ledamöter. Det är möjligt, att förhållandet icke var sådant; men en dylik händelse kan dock inträffa, ty intet hinder finnes för t. o. m. en ensamt närvar, ledamot att afgöra här förekommande mål. Hr Tham, Wollrath: Jag utber mig att få nämna några ord, hvilka jemte nu afgifna yttranden torde få åtfölja den af R. o. Ad. redan beslutade återremissen af Ridd.- Utsk:s ifrågavar. betänk., rörtde åtskilliga förändringar i Ridd.- Ordn.
Svar på återremiss , , , , 1 Indragnings-Staten, Allmänna: 2;o fråga om uppförande derå af 1,000 R:dr till Professor Cederschiöld , , , , Svar på återremiss , , , , , Voterings-proposition , , , Omröstnings-resultat , , , , 3:o dito af 800 R:dr till Kamraarjunkaren von Wrigth , 9999999999 > y i Svar pa återremiss , , , , , Voterings-proposition , , , , Omröstnings-resultat , , , , 4:o dito af 1,000 R:dr till Secreteraren Strinholm , 99,9*9999999999* 5:o dito af 1,200 R:dr till Professoren Schly ter y y >9 7 9 f 9 9 9 9 9 9 9 9 y 9 9 6:o dito af 1,000 R:dr till Professoren Cronstrand och arfvode för Adjuncten Selander 99*9999,9 999*99 Svar på återremiss , , , , , 7:o om öfverfly ttning derå af aflöringen för de öfvertalige Embetsoch Tjenstemän i Kongl. Maj:ts Canzli , , Svar på återremiss , , , , , 8:0 dito af serskilda utgifter från 2:dra Hufvud-Titeln 99999999 9999999 Svar på återremiss 99999 9:o om högre pcnsionsrätt för Landt-Statens tjenstemän , , , > 99 , , , , » > y 10:o om ytterligare pensioiisrum för 2:ne Ccnerals-personer och en Amiral , , Svar på återremiss , 9 9 9 y Samman jemknings-förslag , ll:o om pensionerande af ett visst antal Professorer vid Universiteten 99999 Svar på återremiss 99999 Förklaring af Riks-Ständens beslut i ämnet ,99999 12:o om pensionsrätt för Tjenstemännen vid Corrections-inrättningarne 9999 Svar på återremiss 99999 l3:o om pension till Protocolls - Secreteraren Borgs enka Christina '
Med denna ringa tillgång hade han, som haft hustru och en ogift dotter att försörja, icke kunnat göra någon besparing för sin familjs framtida bergning eller bereda någon pension åt sin enka, som nu med en af sjukdom försvagad helsa, jemte en oförsörjd dotter, vore i de mest behöfvande omständigheter. Efter Grundéns i April månad sistlidna år timade frånfälle hade nemligen befunnits, att tillgångarna i boet icke ens varit tillräckliga att gälda skulderna, hvadan enkan nödgats till borgenärer afträda boets egendom. Af motionen bilagda handlingar äro de af motionären uppgifna förhållanden om enkan Grundéns nödställda belägenhet vitsordade; och får Utskottet, i betraktande af de ömmande omständigheter, som i förevarande fall äro förhanden och då Grundén i lifstiden utan eget förvållande blifvit betagen det tillfälle till utkomst, han i det allmännas tjenst förvärfva!, tillstyrka, att Kamereraren Grundéns enka, Wilhelmina Mariana Grundén, född Falk, måtte å Allmänna ludragningsstaten uppföras till åtnjutande af en årlig pension af 300 R:dr. 69:o. Hos Preste-Ståndet har (i motion N:o 88) Kontraktsprosten Janzon, med hvilken Domprosten Sondén i afgifvet yttrande sig förenat, anhållit, att Rikets Ständer måtte bevilja aflidne Kongl. Hofpredikanten, Kontraktsprosten och Kyrkoherden i Kettilstads och Tjärstads pastorat af Linköpings stift, Ledamoten af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-orden, Theologie Doktorn Anders Jakob Onattingii efterlemnade enka, Ulrika Mathilda Sofia.
Ornbudsm. Enil.-Berättelse den 15 D/ov. 184-7. och Expeditionstaxan sladgade, utan att på något säLL utmärka i hvilken myntsort, afgifterna borde betalas, eller alt meningen verkligen vöre, att de skulle utgå i riksgäldssedel', en omständighet, hvilken vid sådant förhållande äfven torde undgå de flestes uppmärksamhet och påtagligen äfven vore derpå beräknad, lör att, om möjligt, få dessa afgifter att utgå i bankomynt, nied tillfälle till den undflygt, i händelse någongång förhållandet skulle upptäckas, att kunna på skenbart sätt åtminstone förklara handlingssättet, det vore ett tilltag i ändamål att, på vederbörande lagfartssökandes bekostnad, obehörigen öka inkomsterna af embetet, som icke borde få aflöpa utan ganska hardt ansvar: att det af lagmannen, till försvar för omförmälda förfarande, uppgifna skäl, det menigheten i orten vore ovan vid bankoräkning, förföl le vid betraktande deraf, att, derstädes, likasom i öfriga delar af liket, sannolikt icke andra sedlar vore allmänt gängse, än de som lydde å banko, och att denna menighet äfven erlade kronoutskylder i sistnämnda mynt, äfvensom att lagmannen sjelf, efter hvad af tillgängliga handlingar inhämtades, till och med å andra expeditioner, utgångna från häradsrälterne i domsagan, tecknade, såsom vederborde, lösen och chartasigillata-afgiften i bankomynt, hvadan således den hos menigheten föregifna ovanan vid bankoräkning endast skulle uppenbara sig i fråga om lösen för fastebref: att då, enligt hvad ett ad vokatfiskals-embetet föreledt bevis innehölle, åtecknade lösen och stämplade pappersafgitlen för faslebrefvet den 7 Februari 1843 måst till länsmannen i häradet, som innehade lagmannens tingsexpeditioner lill utlemnande, erläggas med 23 R:dr 24 sk. banko, enär myntsorten icke varit å faslebefvet utsatt och beloppet uti förevisad expeditionslista funnits i bankomynt upptaget, samt af delta bestyrkta fall kunde slutas till de öfriga, det vore uppenbart, i hvilken afsigt lagmannen sålunda förfarit, att, i fråga örn fastebref, lösen och chartasigillata-afgiften i riksgäldssedel’ uträknats och i öfverensstämmelse dermed å sådana handlingar tecknats, utan alt dock blifvit utmärkt i hvilken myntsort, de borde erläggas: och ändlligen alt della förfaringssätt, vid sammanställuing af lagmannens uppgift i förklaringen, alt åtecknade lösen och stämplade pappersafgiften för omförmälda fastebref borde i riksgäldssedelutgå, med det som lagmannen vidtagit för uppbörden af den påskrifna lösen å lastebrefvet den 7 Februari 1843,
Nidderskapets och Adelns Ledamot framställda förslag, att i Succcssions-Ordningen kunde intagas ett stadgande om Riksens Ständers rättigbet att sörcskrifwa huru Nrf-Prinsar böra uppfostras, har Ut - Memorial N:o 21. 343 skottet ansett detta ämne ej kunna utgöra ett föremal för Successions-Ordningen, saint tror dessutom, för sin del, att Konungen ej bör betagas hivarje husfaders rättighet att sjelf uppfostra sina barn, och att en ung Prins säkrast skall bildas till god Regent genom en »välsinnad faders egna omsorger. Stockholm den 40 November 1800. Pä Constitntions-Utskottets »vägnar: u. Nnnnorlroim. Carl von R.086ll8toin. ck. 6. (lalin. ch.. ck:80n U^olrert. Med ett omarbetadt Förslag till Instruktion för Riksens Ständers Zustitier-Ombudsman. Wördsamt Meniorial. Till följe af Riksens Högloft. Ständers atcrrcmiss af Constitntions-Utskottets förslag till Jnstruction för Riksens Ständers Justitico-Ombudsman, samt med närmare ledning af de hos Nespcctive Niks-Ständcn dcr»vid yttrade och meddcladc anliiärkningar, htvarigcnom Utskottet ägt ett önskadt tillfälle att instämma i Riksens Högloft. Ständers afsigter, har Utskottet, under bibehållande af de i Con - 344 Expeditioner till Niks-StLnden. stitutioncn lagda huswudgnmder sökt gr siv a en fullständigare form ät i staga warande Jnstruction, hwilkcn således omarbetad härmedelst till Riksens Högloft. Ständers pröfning wördsamligcn öfwerlännäs.
Utskottet har redan yttrat den åsigt, att sä väl lån som kreditiv skulle från Bankens reserv-fond utgå. Åberopande hvad ofvan blifvit yttradt om angelägenheten alt söka befordra Filial-bankers uppkomst, håller Utskottet före att til! lån åt dylika Banker bör afses en summa på det hela af 7,000,000 R:dr Riksmynt och att således utöfver de såsom lån åt Filial-banker redan disponerade 2,319,000 R:dr böra dertill få användas ytterligare 4,681,000 R:dr samma mynt. Dessa sistnämnda medel skulle likväl icke från reserv-fonden anordnas förr än i den mån de blefve tillgängliga och fullmäktige med afseende å Bankens säkerhet funne reserv-fondens ställning medgifva medlens användande för ändamålet, hvarefter de till lån åt Filial-banker sålunda anslagna belopp, såsom tillhörande den derför bestämda fond af högst 7,000,000 R:dr, borde upphöra att utgöra andel af reserv-fonden. Till beredande åter af den med kreditivens utgifvande åsyftade vigliga förändring har Utskottet ansett sig höra föreslå, att någon viss fond till kreditiv åt Filial-banker icke må afsätta s, utan alla dylika kreditiv beviljas från reserv-fonden, och att vid beräkning af befintlig tillgång inom densamma må antagas att, under vanliga förhållanden, högst hälften af sammanräknade beloppet af samtlige åt Filial-banker anvisade kreditiv kan blifva på en gång lyltad. I stöd af nyssnämnda åsigt böra äfven de 1,131,000 R:dr Riksmynt, somför närvarande äro såsom kreditiv åt Filial-banker anvisade, till reserv-fonden öfverflyttas för att efter enahanda grunder disponeras.
Hr Hjärne: Det blir otvifvelaktigt svårt alt anskaffa kon trollörer för detta ändamål, och för att kunna erhålla fullt pålitliga personer, anser jag, den af Utsk. föreslagna aflöning otillräcklig. Man skall ihågkomma, att desse personer måste under tvänne månaders tid vara skiljda från sina vanliga sysselsättningar. Ingen bättre qvalificerad person åtager sig att helt och hållet, natt och dag, under tvänne månader egna sig åt en ganska obehaglig befattning, derest han icke kan erhålla en skälig och välförtjent ersättning i arfvodet, hvilket, enligt min åsigt, bör vara minst dubbelt Den 29 April f. m. 589 mot det af Utsk. föreslagna. Jag yrkar alt siffran malte utsättas till 6 R:dr 32 sk. tuko och anhåller om propos. härå. Hr Braunerhjelm: R. o. Ad. lärer nogsamt inse nödvän digheten att erhålla så pålitligt folk sorn möjligt till kontrollörer. Jag tror likväl, alt sådant icke vinnes med ett arfvode af 3 R:dr 16 sk., särdeles då aflöningen kommer att utgå endast linder 2 månader. Lika med Gr. vou Platen anser jag, att ordet ‘"/lägst" bör utbytas emot ordet ”minst”, såvida man icke vill bestämma siffran, emedan eljest kan inträffa, all ingen vill åtaga sig att blifva kontrollör. Frih. von Krmmer: Ordet högst tillkom genom en votering. Inom komilén var föreslaget från 4 R:dr till och med 6 R:dr 32 sk., men inom Utsk. bestämdes det till 3 R:dr 16 sk., och genom votering, såsom jag nämnt, tillkom ordet högst. Afven jag anser, att della ord bör utbytas emot ordet "minst." Hr von Hartmansdorff: Att bestämma detta belopp, var inom Utsk. ganska svårt. Om det icke i Stånden afgöres: så komma vi ali i Utsk. slå pä samma puukt. Jag önskar derföre få veta, om de öfrige Slånden antagit någon annan högre siffra, i hvilket fall R. o. Ad. kunde förena sig om samma beslut; så all del blefve R. St:rs. I ani. häraf hade lindert.
St.r exempelvis uppgifvit, att, eli fr aga vore örn flere till Ädelforss Guldverk anslagne hemmans indragande eller hemfallande till Staten j desamma dä blcfve användbare till behof af ifrågavarande beskaffenhet j äfvensom att flere dylike fall kunde uppkomma j Betänkan cl en, N:o 273. 323 hvilka gifve tillfälle för desae fordringars godtgörande i den med Förfat tni ngarn c öfverensstämmande ordning. Efter tillförordnade SlatsSccreterarens tanka kunde af detta yttrande icke någon annan mening dragas, än att R. St.T trott det vara enligt med Författningarne, all hemmanen under Ädelforss knnde till godtgörande af Sökandernes skatterättsfordringar användas, ty någon serskild förmån eller grace genom undanlag från Författningarne, trodde tillförordnade StatsSecreteraren ej att R. St:r velat Sökanderne bereda, hvilket då bordt på annat sätt vara uttryckt. Att en sådan serskild förmån för Sökanderne varit R. Sltrs afsigt, vore så mycket mindre troligt, sorn R. Sl:r i öfrigt, på alla ställen i deras Skrifvelse, ansett ersättningen böra i vanlig och med Författningarne öfverensstämmande ordning meddelas. När R. St:r afgåfvo förenämnde yttrande, kände troligen R. St.T icke eller förhållandet med tillkomsten och beskaffenheten af desse hemman, ännu mildre var det för R. St:rs pröfning ulredt, om och hvad hinder af Författningarne kunde mot deras upplåtande till ifrågavarande ändamål förekomma. — Att Iv. M:t äfven redan på detta sätt förstått R. St:rs ifrågavarande yttrande, visade sig äfven deraf, alt K. M:t år 181Q vid föredragningen af R. St.Ts förberörde underd. yttrande, infordrade KammarCollegii underd. Utlåtande om desse Hemman, utan att förnärma Kronans rätt, kunde till det af R. St:r anvisade ändamål användas.
Nej; vinner Nej, afslås nämnde Betänk, och beslutar R. o. Ad. att R. St:r i underd. skrifvelse bos K. M:t anhålla, det täcktes K. JI:t låta verkställa revision af alla frågan om Sabbathens helgd rör:de lagar och författningar. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 67. Nej — 45. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Först på föredragningslistan förekommer en af Hr Hjärne väckt motion derom, att alla RiksSt:n skola gemensamt sammanträda till öfverläggning om anslag till Arméens vapenöfningar. Denna fråga är af stor vigt, och jag vill icke förneka, att motionen har många skäl för sig; men jag tror att den blifvit för tidigt väckt. StatsUtsk. har ännu icke förehaft denna fråga, och jag skulle dorföre tro, att lämpligaste tiden för bedömandet af huruvida R. o. Ad. vill bifalla denna motion eller icke inträffar då StatsUtsk:s Utlåt. rör:de 4:de HufvudTiteln inkommer till R. St:r. Derföre föreslår jag, att R. o. Ad. ville besluta, att nämnde motion måtte få hvila på bordet och up - Den 8 April e. m. föras först på listan till det plenum som infaller näst efter ankomsten af StatsUtsk:s ifrågav:de Betänk. Hr Hjärne, Harald: Jag kan icke inse hvarföre denna fråga bör upskjutas. Jag ser intet hinder för R. o. Ad. att afgöra den. Jag väckte denna motion derföre att jag ansåg de uti 4:de HufvudTileln förekommande frågor, framför alla andra, vara de lämpligaste att behandla vid gemensam öfverläggning, och att frågor ne om anslagen till Arméens och Beväringens vapenöfningar voro de angelägnaste af alla, som förekomma inom denna HufvudTitel.
I vår äldre lagstiftning saknades icke föreskrifter till förebyggande af förluster för de omyndiga: enligt Förmyndare-ordn. af 1669 § 25, skulle förmyndaren sjelf få bruka den omyndiges penningar, allenast ”lian sä hög ränta gåfve,” jämväl lika säker underpant ställde, som någon annan, oell skulle panten hos rällen nedsättas eller ut fästas. Så mycket hellre hade man kunnat vänta, att i det nu under discussionen varande förslaget, om upphäfvande af hypotheket för de omyndiga, träffa några sådana garantier. Men i denna väntan finner man sig bedragen. Deremot finnér man i betänk N:o 14 den utväg föreslagen, alt gode män skulle tillsättas i communerna, hvilka gode män, likväl utan någon ansvarighet, skulle hafva tillsyn öfver den omyndiges egendom och granska alla förmyndareräkningar inom orten. Min ringa erfarenhet som domare har visat mig hvilka svårigheter uppstått, att vid en uppkommande tvist om förmyndareredovisning finna en eller 2 gode män, som velat åtaga sig det ledsamma uppdraget att granska en räkning och skilja det stridiga deruti från det ostridiga. Jag tviflar att man skulle finna dem, som utan ersättning åtoge sigen sådan fiscalisk granskning, och tror, att äfven om de funnes som åloge sig uppdraget, en sådan granskning, för hvilken gode männen icke stodo i ansvar, skulle vara utan all nytta. I det ang:de tillsättandet af desse gode män utfärdade förslag har väl Utsk. intagit det stadgande, att förmyndaren skulle jemte redovisningen lemna uppgift pä den säkerhet, emot hvilken omyndiges penningar förräntades; men detta enstaka och i förbigående gifna stadgande skulle visserligen icke medföra den afsedda garantien, då äfven, under förutsättning att granskning skedde, densamma torde blifva ganska flyktig. Om säkerhet för den omyndiges fordran ej förut blifvit betingad, torde då vara för sent att fordra den. Vanligen fordrar man säkerhet vid uppkomsten af en fordran, man åtnöjer sig ej med att söka denna säkerhet efter 3 års förlopp. Sådant är förfarandet vid transaclionen mellan fullmyndiga personer, som alltid kunna se sig lill godo.
Jag gick ut af Fadren, och kom i verldena; åter öfvergifver jag verldena, och går till Fadren. Sade hans Lärjungar till honom: Si, nu talar du uppenbarliga, och säger inga förtäckt ord. Nu vete vi, att du vetst all ting, och dig görs icke behof, att någor spor dig; derföre tro vi, att du äst utgången af Gudi. Svarade Jesus dem: Nu tron I? Si, tiden tillstundar, och är redo kommen, att I varden förskingrade, hvar och en till sitt, och låten mig blifva allena; men jag är icke allena; ty Fadren är med mig. Detta hafver jag talat med eder, att I skolen hafva frid i mig; i verldene hafven I tvång; men varer vid en god tröst, jag hafver öfvervunnit verldena. Detta talade Jesus, och lyfte upp sin ögon till himmelen, och sade: Fader, stunden är kommen; förklara din Son, att din Son förklarar ock dig. Såsom du hafver gifvit honom magt öfver allt kött, att allom dem, som du hafver honom gifvit, skall han gifva evinnerligit lif. Och detta är evinnerligit lif, att de känna dig allena sannan Gud, och den du sändt hafver, Jesum Christum. Jag hafver förklarat dig på jordene; jag hafver fullbordat det verk, som du mig; gifvit hafver att jag göra skulle. Och nu, Fader, förklara du mig när dig sjelfvom, med den klarhet, som jag hade när dig, förr än denna verlden var. Jag hafver uppenbarat ditt Namn menniskomen, som du hafver mig gifvit af verldene; de voro dine, och du hafver gifvit mig dem, och de hafva hållit din ord. Nu hafva de förstått, att allt det du mig gifvit hafver, är af dig. Ty de ord du hafver mig gifvit, hafver jag gifvit dem, och de togo vid dem; och hafva sannerliga förstått, att jag är utgången af dig, och hafva trott, att du mig sändt hafver. Jag beder för dem; för verldene beder jag icke, utan för dem som du hafver mig gifvit: ty de äro dine.