Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid l:a punkten, af Herr af Harmens: ”Under fullkomligt erkännande af nyttan och ändamålsenligheten af den föreslagna reformen af Bergsoch Kommers-kollegierna, synes likväl, vid ärendets behandling i Stats-rådet, icke tillräckligt afseende blifvit fästadt vid innehållet af 102 § regeringsformen, hvilken omständighet förhindrat mig att bifalla Kongl. Maj.ts nådiga proposition i sitt närvarande skick. Om det medgifvits åt nämnde kollegier att, efter den föreslagna reformens antagande, bibehålla den gamla benämningen, skulle förslaget till alla delar hafva befunnits antagligt, och ändamålet med reformen hade äfven kunnat vinnas, enär Kongl, Maj:t är oförhindrad att bestämma arbets-ordningen äfven inom rikets Kölle* gier, likasom chefens och ledamöternes olika inflytande på besluten,” Af Herr Biskop Hedrén: ”Uti Utskottets nu fattade beslut har jag icke funnit skäl att deltaga. Att Rikets Ständers ofta förnyade framställningar om de kollegiala auktoriteternas reform skulle innebära en förbindelse att ovilkorligen godkänna och med behöfliga stats-anslag förse det först afgifna förslag, kan väl icke med fullt allvar påstås. Åtminstone har detta Högloll. Utskott rätt ofta förnekat en så skarp konseqvens och såsom ett ganska färskt exempel torde få nämnas Kongl. Majt:s vid innevarande riksdag afgifna proposition rörande rikets sjöförsvar. Dessutom bör märkas, att den snart under 30 års tid yrkade kollegiernas reform har under det förflutna blifvit i icke ringa mån förverkligad, enär alla egentliga rättsfrågor och deras behandling förvisats till de allmänna domstolarna. Man kan sålunda icke anse den nu ifrågasatta reformen vara det första steg att möta Rikets Ständers önskan i denna väg, och således icke deraf hemta skäl att besvara det med bifall. Det måste visserligen medgifvas, att regeringen eger ensam rättighet att bestämma formen af landets institutioner; men det må icke anses representationen otillåtet att ingå i pröfning af reformerna, för att, med full öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten, kunna bevilja dertill behöfliga anslag. Hilt. till R. St.
Preste-Siåndet den i9 Borgare-Ståndet den aa Bonde-Ståndet den aa Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om förändring i sättet för ersättning af hästar och persedlar, som vid Rusthålls - Regementena under krig gä förlorade. (Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk;ns Bet., N:o 31). S. A. K. Sedan, i anledning af vid sistförflutna Riksdag väckt fråga om tillåtelse för Rusthållare att, under Krig, emot en bestämd afgift i penningar, varda befriade från skyldigheten att remontera och ersätta förlorade hevärings-, remtygsoch utrednings-persedlar m. m., Rikets då församlade Ständer med hänsigt dertill, att de dryga och kännbara kostnader, som ofta tillskyndas enskilda rustande genom under krig uppkommande förluster så väl af hästar, som af omförmälda peisedlar, skulle lättare bäras, i den moa de jemnare fördelades, uti skrifvelse den 6 Februari 1841 icke allenast i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit läcktes låta höra vederbörande rusthållare, huruvida de skulle vilja ingå den öfverenskommelse sins emellan, att, vid infallande kiig, från dess utbrott, en för alla och alla för en, proportionaliter ansvara för de skador, som kunde träffa Regementets eller Corpsens hästar, bevärings-, remtygsoch utredningspersedlar m. m., eller om rusthållarne hellre önskade, att Staten, emot en viss årlig afgift af dem till Kronan, öfvertoge ansvaret för ersättningen af så väl hästar, som persedlar, i hvilket fall det likväl skulle åligga Staten att vid krigets slut hålla både de förra och sednare i tjenstbart och dugligt skick de rustande tillhanda, utan ock underdånigst fiaroställst den önskan, att, efter det rusthållarne sig i ämnet yttrat, Kongl.
D, Föredrogos och biföllos Banco* Utskottets Memorial och Utlåtanden: N:o 132, med hemställan, huruvida icke Rikets Ständer må finna anledning till så beskalfadt förklarande, att uti den summa af 40,000 R:dr, för hvilken Rikets Ständer förklarat en persons namn aldrahögst kunna i Upplånings-Discnnien blifva häftande, äf. ven niå i beräkning tagas de Skuldeller Uöftes-förbindelser samma person kunde hafva sig iklädt i Banco-Disconten, Xiåne-Cons toiren Prot,~Utdrag den 8 Mars 1830. 81 toiren eller den serskilda fonden för lån på Actier och Documenter; N:o 138 öfver anmärkningar från Vallöf! Borgare-Ståndet vid Utskottets Memorial, N:o 124, innefattande förslag, angående några i Banco-Reglementef erforderlige närmare bestämmelser, i samband med den af Rikets Ständer beslutade upp. och utlå^ ning; och N.o 139, öfver anmärkningar från Ridderskapet och Adeln samt i anledning af de öfrige Riks-Ståndens beslut vid Utskottets Memorial, N:o 113, angående ersättning för den förlust, som kommer att drabba de i Banco-Reglementet af år 1823 uppräknade åtskilliga Acaderoier, Collegier och Allmänna Inrättningar, genom bestämmande af 128 sk:s pris för det silfvermynt, sorn i utbyte emot Eanco-sedlar dem tillhandahålles. S. D. Höglofl.
I händelse StatsUtsk. skulle finna skäl att tillstyrka étt anslag för att utarbeta dylika kartor, hvilka nu blifvit föreslagna, skulle jag vilja föreslå, att verkställigheten uppdrogs den personal, hvars yrke det är att författa kartor, och som, genom en mångårig erfarenhet, dertill äger en erforderlig skicklighet, samt dessutom redan barde flesta af de vidlyftiga materialier, som fordras till ett sådant arbete: jag menar Topographiska corpsen. Hr von Hartmansdorff, Aug.: De anmärkningar Hr von Heland gjort mot mitt förslag, hafva väsendligast varit riktade mot kostnaden derföre. Den kostnad jag uppgifvit, är i öfverensstämmelse med den skriftliga uppsats, som Capitaine Dreyer lemnat, och hvilken hvar och en kan se på bordet, der den nu ligger. Om kostnaden icke blifver större, än Hr Dreyer uppgifvit; så inser jag icke något skäl, — herrarne torde erinra sig att priset var 2 r:dr b:co — att, då man för en så ringa betalning kan få en karta på 6 imperialark, göra henne mindre. Blir nu kartan så stor, så skulle den, som angår t. ex. armeen, kunna upptaga icke allenast officerarnes, utan äfven underofficerarnes boställen och måhända hvarje soldattorp. I sådant fall blefve kartan Den ii Mars e. m. 85 fullständig för hvarje förvaltningsgren. Det är icke meningen, att en sådan karta skrälle varda blott en resekarta; inen ville någon begagna henne dertill, sä kunde hon, för att icke vara svår att medföra, delas i flera stycken, efter orterna, som den resande besökte. Om kartan, endast hon blifver sådan jag åsyftar, författas af Capitaine Dreyer eller Topographiska corpsen, är mig likgiltigt: men om verket varder dyrare och sednare färdigt, dymedelst att det öfverlemnades till Topographiska corpsen; så anser jag det vara skada och ingen fördel att öfverflytta åtgärden från den förre till den sednare. Ilr Heland:
1 afseende på det uti 28:de punkten, bland annat, framställde förslag, att all till statsverket utgående tionde borde lösas med penningar efter medelpris, bestämdt för 5 år i sender, på grund af den under de 10 förutgångna åren stadgade markegång, har blifvit erinradt, att giltigt skäl belt och hållet saknades, hvarföre, såsom Utskottet föreslagit, tionden skulle utgöras på annat sätt än hemmansräntorna, en olikhet, sorn sannolikt komme att föranleda missnöje och tvister. Då räntegifvare af ålder innehaft och genom författningar fått sig tillförsäkrad rättighet att antingen efter markegångspris lösa eller in natura utgöra sin tionde, samt icke kunde, utan eget medgifvande, genom statsmakternas beslut, beröfvas en dylik rättighet, hade Utskottet desto heldre bort tillstyrka, att räntegifvarne måtte, före frågans slutliga afgörande, varda hörde, som detta instämde med innehållet af Rikets Ständers förut åberopade underdåniga skrifvelse af den 24 Maj 1845, och Utskottet sjelft uttryckt nödvändigheten deraf, alt de skattdragande fiånträda sin rättighet att utgöra sina utskylder in natura. Ovisst vore ock, huruvida ej genom förändringen statsverket finge vidkännas förluster, hvilka komme att genom ökad bevillning ersättas. Utskottet, Slals-Utskollels Utlåtande, N:o 512. 25 Utskottet, som i det återremitterade betänkandet uppgifvit de skäl, hvarpå tillstyrkandena i förberörde 28 punkt sig grunda, får, med åberopande af dessa skäl och enär punkten blifvit i sin helhet af Borgareoch Bonde-stånden bifallen, berörde tillstyrkanden förnya.
Det v ar för deras skull gubben farbror ville stuka dig i går. Stuka dig inför dem, begriper du? Eljes hade han ingen trefnad haf t af hela det folknöjet. SEGERSTEDT. Han måtte väl ha större intressen! Det är klent med de stora intressena nu för tiden. Du, som försöker ha sådana, hvad kan du göra fö r dem? Det är j ust dina stora intressen, som gör att du inte s er att du själf bli r en bulvan för de andras små intressen. SEGERSTEDT. BARON. Nog ser j ag det. Ser du det? Nå huru i helvete vill du vara deras bulvan ändå? SEGERSTEDT. BARON. För att få deras intressen större med tiden. BARON. Du är en fantast. Hvarför inte. Det fins flere fantaster än j ag. BARON. SEGERSTEDT. Men det är ingen lönande affär, du! Och affär ska det vara nu fö r tiden för att g å. Det fins ingenting annat än affärer i vår tid ing enting! SEGERSTEDT. (tankfull) Jo, det fins..! ( m e d t o n v i k t ) Det fins hopp om en stor affär till all as bästa! BARON. (hvisslar) Fantast! Men en dålig fennoman är du i alla fall, en myck et dåli g! SEGERSTEDT. Vi är öfverens i många styck en, mina valmän och jag. Vänta till l andtdagen bara..! BARON. Där får du ovett både af vänner och fiender. SEGERSTEDT. Det k an j ag s tå ut med. Men med generalen står j ag inte länge ut mera. BARON. (skrattar) SEGERSTEDT. Hvad har han emot mi g? Alt! Han har ingenting för dig . BARON. Men det har j ag inte f örtj änt. BARON. SEGERSTEDT. Förtj änt! Hv em lönas väl ef ter förtj änst? Det är för barnsligt att pretendera sådant. Nej, farbror tål dig rakt inte, det är saken. SEGERSTEDT. Och hvarför inte?
Dessa följder äro isynnerhet vigtiga derföre att fråga ar att rubba en ordning, hvilken kan äga inflytande på hvarje individs ställning och som destomera är ett föremål för det allmännare omdömet, som den verkar omedelbart på husliga förhållanden, hvilka af alla äro de som närmast väcka de flesta menniskors lifliga uppmärksamhet och deltagande. t/C» a a 10 Den aa Juni. Utskottet vill icke söka att fullständigt utveckla detta ämne, eller att reda alla de betänkligheter som visa sig vid pröfningen deraf, utan ämnar blott korrteligen vidröra några anmärkningar, som först dervid yppa sig. Om Arfsiätt, tillagd oäkta barn, kunde, på sätt Herr Doctor Agrell synes antaga, bidraga till sedernas förbättring, om den kunde återföra den lättsinniga till sedlighet och stadga den husliga sallheten, så skulle dessa skäl öfverväga nästan alla de inkast som mot förslaget kunna framställas. Men dessa följder torde icke med någon Säkerhet derifrån kunna ledas. Den enda säkra utvägen att i detta fall förekomma ett allmännare sedeförderf, är efter Utskottets omdöme, att genom Samhällets Dagar och inrättningar jemna fördelarna imellan Medborgare, att såmedelst sprida en allmän och måttlig Välmåga i alla folk-klasser, i stället för den fattigdom hos mängden, som alltid visar sig jemte stora rikedomar hos färre. Lättheten att kunna uppehålla en farriille öka då giftermålen och osedligheten mindskas i samma män. Utskottet tror deremot att någon verkan af oäkta barns arfsrätt, till förekommande af osedlighet, icke kati påräknas. Af alla förseelser emot ordning och Lagar torde olofliga förbindelser kunna anses såsom de, vid hvilka paisienens1 utbrott mindst moiväges af egen Deri 22 Juni'. 1217 egennyttan och olägenheternas beräkning, heldst då dessa hafva en så aflägsen påföljd, som arfsrätt för det barn, hvilket kan efter en sådan förbindelse tillkomma. Detta skäl vore dessutom icke till för den sorn icke hade eller väntade sig något att åt sina arfvingar qvarlemna; och Dagens påföljd, om den skall verka på alla, måste för alla vara lika bindande.
Ständers underdåniga skrifvelsej angående förändrade grunder för beväringsmanskapets tjenstgöring m. m. (Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., N:o 5 och UtL, N:o 24.) S. A. K. Sedan E. K. M. vid sistförflulna riksmöte meddelat Rikets dä församlade Ständer Sin nådiga afsigt att låta utarbeta förslag till försvarsverkets fullkomligare ordnande; så har E. K. M., efter det, på nådig befallning, förslag i sådant afseende blifvit af cheferne för Landtoch Sjöforsvars-departementen, med biträde af sakkunnige män, utarbetade, uti nådig proposition af den 18 sistlidne November, gifvit Rikets Ständer tillkänna, att E. K. M., vid pröfning af berörda förslag, i nåder antagit och gillat nedanstående deri framställda hufvud grunder, nemligen: l:o Armeen bör bildas af stående stamtrupper, så väl vä rf vade som in - Expeditions-Ulskoltels Förslag till und. Skrifvelse, N;0 12^., 121 deida, i förening nied beväringsmanskap, och vissa dels värfvade, dels indelda sjötrupper likaledes utgöra ständig stam, med hvilken manskap af sjöbeväringen förenas. 2:0 Genom vapenöfning under fredstid hör åt beväringsmanskapet gifvas sadan förberedande daning, att delta manskap, vid påkommande behof, då armeen skall sättas på krigsfot, kan ofördröjligen förstärka denna och inom dess leder emottaga vidare nödig utbildning, samt att sjöbeväringen må vara användbar för tjenstgöringen, dels på llotlan, så väl den seglande som den roende, och dels för öfrigt såsom maran-soldater, i hvilka afseenden årliga öfningstiden bör utsträckas tili 31 dagar, inoch utryckningsdagarne inberäknade, sålunda fördelade, att minst 14 dagar användas tili förberedande rekrytexersis, och de öfriga 17 dagarne i förening med stammen. 3:0
«Var icke ni, min mor, både till börd, skönhet och hjertats egenskaper värdig att blifva hans maka! och med sina lumpna penningar tror han sig kunna godtgöra allt! — Aldrig en kopek tar jag af honom!» Hans beslut stod fast; i stället att gå in vid det regemente grefven önskat, och der Konstantin genom honom varit säker om snar befordran, tog han tjenst vid ett grenadierregemente, färdigt att afgå till turkiska gränsen. Lemnad af sin älskling var den blomstrande Anna modrens tröst och glädje. Hon var i lycklig okunnighet om allt det, som afhandlats emellan mor och son. Anna hade nyss fyllt sexton år, när hon en dag erhöll tillstånd af sin mor att, i sällskap med deras värdinna och ett par af hennes bekanta, göra en liten lustfärd på Newa. Dagen var utmärkt vacker och sällskapet trefligt; de voro inalles fem damer samt en äldre man med sin unga son. De landade vid ett af de vackra lustställen, som ligga vid stranden, intogo några förfriskningar hos Sweitzaren, och promenerade sedan omkring till dess solen, som sänkte sig bakom de lummiga träden, manade till hemresan. Slupen, som på bestämda timmar gjorde sina turer, gaf sitt tecken, och våra lustfarare måste skynda sig, för att komma i lagom tid till bryggan. Lika ifriga som de, voro några unga herrar insvepte i slängkappor, dem man flera gånger mött under promenaden. Anna var händelsevis den sista som skulle stiga i slupen. I samma ögonblick sköt en af roddarene oförsigtigtvis båten från land, och Anna föll i vattnet. Som blixten störtade en af de omnämnda unga herrarna fram, kastade af sig hatt och kappa, lutade sig långt öfver relingen och fattade tag i Annas kläder, innan hon ännu hann försvinna i det här temmeligen djupa vattnet, som af slupens hastiga vändning kommit i svallning. Ett utrop af förskräckelse hördes af hennes lilla sällskap; fruntimren vredo sina händer, och deras enda manliga följeslagare hindrades af trängseln att komma fram, ty alla de andra unga männerna — af förenämnda sällskap — rusade till, för att tillbakahålla den som sökte rädda flickan. I sin ifver om honom, syntes de föga bekymra sig om henne. Deras sakta men häftigt uttalade:
Hvad hä' det? med dig hopp gröna hasken med Bara ja' får skaka vattnet håf bullarna! mig... VICTOR. Ja-a! HULTING (som rest sig upp i sittande ställning). Jag tyckte precis att jag hörde någonting visarvi en putelj? men ser Boman, jag har alltid varit sanndrömmare i min dar! (reser sig upp helt och hållet, och tittar utåt fören.) Nej ser ni på fan! Det der måtte vara Waxholm! HANNA (ställer kopparne på kajuttaket). Nu hä' kopparne så gentila som helst! BOMAN. BOMAN (otålig). HULTING. Ja 'Ulting drömde bara! Ja, hi rappe' kilar vi higenom Bom'ålet. pannan. ANNA (kommer opp). Och här är jag med kaffe Hvar hä Handers då? BOMAN (som just ville säga något åt Hanna, skriker). ANDERS (med en mugg i handen och en butelj under armen). 'Är kommer jag med både mjölkgrädden och skeppargrädden. karlsask). 'Är hä hasken med bullarna! VICTOR (från höger, öfver taket, med en grön dal KALLE (kommer samma väg). Och jag kan bjuda på karameller, fast di blef liksom litet våta nyss (visar en strut.) BOMAN. VICTOR. Jag tror ni blef rena hi syna, pojkar? Ja-a, vi fick hoss hen rejel sköljare. HULTING (kommer framlinkande). Det här blir ju rigtigt storkalas, det! På pråmen, fans inte torra ormar en gång! och sig sjelf! BOMAN. Slå hi kaffe nu, Hanna, och bjud 'Anna Strax (ser på muggen.) Nej ser ni, jag tror grädden är sur! HULTING. Lägg ANNA. 'en då i botten, jumfrun lilla, så smakar han som konfekt! ANDERS (går åt fören). Vi ska' fäll ta' hi land hi Vax'olm, Boman? BOMAN. Så slug var jag också! Nej, det bryr jag mig hinte hom! När han 'ar god vind, så ska' hen passa sig, 'eter det! HULTING. ANNA (ser utåt sjön). Det
Herr Hjerta: jag skall blott up pehålla Ridderskapet och Adeln ett ögonblick, för alt rälta ett misstag. Man har ansett> att jag yttrat, det Slals-CasSan borde lemna ersättning för de handlandes förluster. Det har jag aldrig yttrat. Jag har sagt* att represalie-systemet är riktigt, och jag tror, att då man använder det, och erhåller i,2oo.,ooo R:dr. bör man ej sätta i fråga , alt icke nlbetäla 35o,ooo R:dr till ersättning för Svenske Medborgare. Jag har ej sagt, att Stats-Cassah dertill borde användas, utan blott det utländska gods* sorn Ridd, o. Ad. Prut. i o B, 2, Äfd». 64 Den *$ november m . i Svenska hamnar vid ett krigs utbrott blifvit eonfisquerade. Det anser jag böra dertill användas så* som Ständer det äfven förut yrkat. Herr Grefven och Landt-Mar-? skälken frågade, om Bidderskapet OGh Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja. Herr Grefven och Landt-Mar*- skalken gjorde proposition till bifall af Stats-Utskottets förevarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej, ■9 Hvarefter Herr Grefven ochLandtMarskalken hemställde, om Ridderska* pet och Adeln behagade, med afslag å berörde Utlåtande, förklara, det ersättning af Staten borde beviljas de Svenske Medborgare, hvilka lidit förluster genom uppbringningar, under förbehåll för Ridderskapet och Adeln, att sedermera pröfva och bestämma de grunder, efter hvilka en sådan ersättning skulle ega rum. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Nordensköld begärde Votering. De n 35 November f, m» Herr Treffenberg, Carry Gabriel: Jag skall ej binge uppehålla Ridderskapets och Adelns tid; jag vill blott yttra, att jag är bland dem, som yrka afslag å Betänkandet.
Örn högre Charta, än här ofvan är föreskrifven, aflemna» , vare Pastor från anmärkning fri, om han nyttjar densamma till den begärta lysningen , hvilket af Pastor å Lysningschartan tecknas. Alla EysningsSedlar till Ägtenskap, jemte de Bevis , som Tjenstemän och Characteriserade personer , BruksPatroner och Possessionater till utrönande af stämplade PappersAfgiften böra aflemna, skola af vederbörande Kyrkoherdar oell Preste)skap noga förvaras , samt tillika med en af Kyrkoherden underskrifven förteckning å alla för det förflutna året inom Pastoratet förefallne AgtenskapsLysningar, denna senare in dupplo, ingifvas i Stockholm, genom Consistorierne, inom Januarii månads slut det påföljande året, till KammarCollegium ; och af Pastoverne i öfrige Städerne, så väl som på Xandet , inom samma tid till ContractsProstarne , för att af de senare inom påföljande Maji månads slut till I.andsGontoiret aflemnas ; allt emot Recepisse a PuppleueX^öjteckningen 3 sorn BeyllJningsT.It sk. Bet'änkander\. genast återställes. Den sådapt försummar, plikt? ^fie Riksdaler Sexton Skillingar. Då yedgrbörande prestman , på sätt före?
Herr von Hohenhausen, Michael, den 1 dennes förmiddagen på bordet lagd© motion, 39« Den II Augusti e. m. itt BancoUfskottet mätte anmodas, att vid det tillfälle, då Statsoch BancoUtskotten till Riksens Ständer inkomma med deras sluteliga Betänkande, rörande Financeregleringen, tillika afgifva förslag till de föreskrifter för Riksens Ständers Fullmägtige i Banken, hvilka, enligt 32 §. i Riksdagsordningen, åligger BancoUt-, skottet att Fullmägtige meddela. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 31 sistledne Julii under N:ris 360, 363, 365, 366 och 367 afgifne samt den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden, öfver de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärk* ningar, vid Utskottets förut meddeldte Betänkanden: iso. I frågan om utbyte af 2tne Indelningar vid Kongl. Om tillökning i anslaget för ModellKammaren och Mechaniska Skolan; 3:0. Om LandsStats Tjenstemänsrätt, att, vid 70 års ålder, få på IndragningsStaten uppföras, till åtnjutande af pension, svarande mot hela deras innehafde Lön; 4:0. Rörande Herrar Landshöfdingars pen« siongrätt; Sto. Om Häradshöfdingars pensionsrätt; Den n Augusti e, m. 373 Fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af de öfrige trenne RiksStånden bifallne* för dess del dervid låta bero. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 31 sistledne Julii under N:o 368 afgifne, samt dea 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Ut' låtande, öfver de hos Ridderskapet och Adela gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, om Kongl. Räntmästarnes och LandtRäntmästarnes aflöningsvilkor. Friherre Cederjlrnm, Jacob'.
Rike nu mera lydande Finland än från egna landskap hemtat vissa nöd vändigliets-behof, hafva Rikets Ständer likväl ansett sig böra taga detta angelägna ämne i närmare betraktande, och dervid, med fästadt afseende, så väl å Hufvudstadens behof och fördel af de hittills den Finska handeln förunnade förmoner, som ock å dessa formoners menliga inflytande på egna provincers landtbruk och näringar, funnit tillräckliga skäl för att hos sig stadga den öfvertygelse, att det vore nyttigast och ändamålsenligast, att den undantagslag i afseende å Tull-afgifter, Finland hittills åtnjutit, måtte upphöra. Rikets Ständer hafva dock icke härvid förbisett de svårigheter, som tsrde befaras genom ett albrolt i den häfd vunna vanan, att från nämnde land ega att påräkna tillgång på största delen af Hufvudstadens nödvändighets varor, men härvid torde, jemte åberopande i underd. af det mot ett menligt hastigt afbrott tillräckligt tryggande öfvergångs-stadgande, sorn Kongl. Kungörelsen a f den 15 Mars detta år in neli AI ler, uppmärksamhet böra fästas på det förändrade förhållande, sorn, i olikhet med hvad förr egt rum, nu förefinnes genom de inom landet underlättade vatten-eommunicationer, hvarigenom möjlighet är beredd, älven för aflägsnare provincer, lill afsättning på Ilufvudstaden, hvilket förr varit förenadt tued största svårighet och omgång, men sorn, redan börjadt, ehuru under en mindre gynsam concurrence, torde än vidare utvecklas, då producenten vet sig ega en säker afsältnings-ort, der lian kail realisera sina öfverskott. Långt i f« å i» således alt tillförseln af nöd vänd igliets-ai ti k lar för Rikets Hufvudstad framdeles skull» förminskas genom borttagande af dessa handels-förmouer, anse Rikets Ständer alt, sedan, under skydd af § t . Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N:0 få.