Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då dessa skörbjuggsfall ej inträffade under vintern, utan strax efter sommarens slut, så bilda de ett ganska märkligt bidrag till bedömande af det sätt, på hvilket den tidens arktiska expeditioner voro utrustade. En ny expedition framgick 1739 under marinlöjtnant Chariton Laptew längs med samma kuststräcka. Man lemnade Lena den 1 augusti och nådde Kap Thaddeus vid 76° 47′ den 2 september efter en seglats, som endast utanför Chatanga-bugten var besvärad af drif-is. Kap Thaddeus är beläget endast 8 till 9 svenska mil från Kap Tscheljuskin. Man vände här dels med anledning af drif-ismassor, som spärrade vägen vidare, dels med anledning af den sena årstiden och öfvervintrade innerst i Chatanga-bugten, som nåddes den 8 september. Följande året sökte Laptew återvända längs med kusten till Lena, men fartyget krossades utanför Oloneks mynning af drif-is. Efter många besvärligheter och faror lyckades alla man rädda sig till förra årets vinterqvarter. Dels härifrån, dels från Jenisej verkstälde Laptew sjelf och hans underbefälhafvare, styrman Tscheljuskin, samt geodeten Tschekin de följande åren en mängd slädfärder för kartläggningen af den halfö, som längst i nordvest skjuter ut från Asiens fasta land. Härmed afslutades sjöresorna vester om Lena. Asiens nordvestligaste udde, som 1742 nåddes från land af Tscheljuskin, en af de mest energiske deltagarne i en stor del af förut anförda resor, kunde ej från sjösidan uppnås, och än mindre hade man lyckats att med fartyg tränga från Lena till Jenisej. Prontschischew hade dock den 1 september 1736 vändt endast några få minuter, och Laptew den 2 september 1739 endast omkring 50′ från nämnda udde efter färder i fartyg, hvilka tydligen voro alldeles olämpliga för ändamålet. Bland de vidrigheter och motgångar, som de mött under dessa resor, tyckes ej allenast is, utan äfven ogynsamma och hårda vindar spelat en betydande rol.
Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Statsoch EkonomiUtskottens afgifne Memorial9 öfver Herr Munck af Rosenschölds anförande om vidtagande af medel till välmågans återfående. TV. -Aanledning af gjorde anmärkningar vid Rikséns Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts, uti Memorial af den 26 sistledne Martii ,ij afgifne Utlåtande, ofver Herr Professor E. Munck af Rosenschölds till Utskotten remitterade Anförande, angående vidtagande af sådane medel, hvilka återföra välmåga inom Landet, har Höglofl. Ridderskapet och Adeln under den 21 påföljande April till Utskotten behagat återremittera samma Utlåtande, med anmodan till Utskotten, att vid återrernissens besvarande, tillika upplysa, hvarföre Utskotten icke, inom den i 44. §, Riksdagsordningen stadgade tid, till Riks-Stånden aflåtit otvannamnde Memorial. Eland Anmärkningarne förekommer först Herr Muur: af Rsensckölds erinran derom, att Utskotten, vid rubricerandet af dess väckte Motion, afvikit från densammas innnehåll och syftning, som varit uppgifvandet af medel till bibehållande af Sedelmyntets värde; m®n, 30m Utskotten härvid endast följt de ordalag, sorn i Höglofl. Ridderskapet och Adelns öfver dess Statsoch Besyärs-Utskottens Betänkänden. 1761 beviljade Remissen af Motionen, meddelte Protocolls-Utdrag blifvit begagnade; sä förmoda Utskotten, att, efter denna upplysning, skall befinnas, det Utskotten i omförmälte afseende icke gjort sig skyldige till något felaktigt förfarande. Till besvarande vidare af Arimärkningarne derom, att Utskotten, vid återlemsiandet af Herr Munck af Rosenschöld$ ifrågavarande Anförande, bort iakttaga den i 44. §.
Sedan frågan om gemensam öfverläggning derom en gång blifvit hos 11. o. Ad. väckt, skulle det förefalla mig högst besynnerligt, om detta Stånd, som i främsta rummet bör vara angeläget om fäderneslandets försvar, skulle genom ett afslag i frågan antyda, att det icke ansåg densamma vara af den vigt, att den borde blifva föremål för gemensam rådplägning. Jag vädjar till edert eget omdöme, mine Ilrrt huruvida icke ett sådant beslut kunde tydas såsom innebärande en viss likgiltighet för vårt försvarsväsende. Jag anser derföre, att något måste i saken åtgöras, äfvensom att Hr Mannerskanlz’s förslag är nog litet positift, ehuru det torde vara ändamålsenligare än Hr Stjernsvärds, enär det sednare lemnar fältet öppet för en hel här af detaljfrågor, genom hvilkas afhandlande ändamålet skulle helt och hållet förfelas. Hr Ribbing, Arvid, förklarade sig instämma med Frih. Raab. Hr Mannerskantz: Jag har tagit mig friheten föreslå, att Talmanskonferensen skulle göra till föremål för öfverläggning, hvilka af de till 4:de och 5:te HufvudTitlarno hörande frågor borde komma att behandlas vid det blifvande allmänna sammanträdet, emedan det är omöjligt att nu på förhand sådant bestämma och det icke linnes någon annan auetoritet än Talmanskonferensen, åt hvilken ett sådant updrag kan lemnäs. Jag anser delta vara det enda sätt, Den 1 April e. m 57 hvarpå frågan f. n. I;an lösas, emedan vi svårligen lära kunna komma öfverens om de frågor, som böra vid sammanträdet före komma, så länge vi ännu icke fått emottaga StatsUtsk:s Utlåt, om de ifrågavande IlufvudTitlarne. Hr Brakel: Om jag rätt upfatlat det grundlagsstadgande, som vid denna Riksdag blifvit anlaget, är dess mening ej den, att Talmanskonferensen skulle ega att afgöra, hvilka frågor skola blifva föremål för E.
Ständers Stats * Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 18 Julii 18x8, D. Upplästes den från Högloft. Ridder* skåpet och Adeln, nästlidne dag, till Htskottetg åtgärd remitterade motion af Herr Grefve J M. Spens, angående dispositionen af de, för All* Bihang till Riks.St. Prot.jfi?. i$r$. Sami. N:r z6i. ad» 3 08i Ståts-Utskottets Betllnkanden; inanna Magasins - Inrättningen , samt Manufactu D isconten, anslående Creditiver, jemte flere Ledamöters i samma ämne' hafde y frandén; Hvarvid, i anledning af derom Herr Landshöfdingen Friherre J. Cederströms väckte fråga, huruvida Herr Ö verste - Lieutenanten Pålman, såsom nu mera utsedd till en bland Riksens Hoglofl. Ständers Ful mäktige vid Riksgälds"Verket, kunde vidare deltaga uti Utskottets öf. verläggnirigar, Utskottet ansåg, att, då Herr Öfverste - Lieutenantens åtgärder i och för berörde befattning icke, i något fall, tomine under detta Utskotts granskning och bedömande, kunde ej eller Herr Öfverste-Lieutenanten förmenas, att Utskottéts öfverläggningar bivista, samt uti dess Replut deltaga; Hvaremot Herr Landshöfdingen Friherre J. Cederström. under åberopande af 41 §. i Riksdags-Ordningen , förklarade sig finna Herr Öfverste-Lieutenanten Palmon, i egenskap af Riksgälds - Fullmäktig, icke tillika kunna vara Ledanot af Stats-Utskottet; Hvilken sertilia mening, uppå begäran, skulle åtfölja till Riksens Hoglofl. Ständer. — Som ofvan. Ex Protocollo J. C. Lorich. Förtekning pä Aide Samlingens innehäll. Stats * Utskottets Memoridl och Betänkandert angående , . 1.
Friherre Lesiei-Ztrom, ftgcob trodde förslaget annars wara godt, men att likwäl af dey anta - Den iz September. Z2l antagande möjligen skulle kunna följa, att intet Memorial eller Littänien kommc fram. Grefwe dl örnar, darl (-abris! klandrade , att Friherre (Urström ej torde hafwa förstgtt honom: Herr Grcfwcn hade sagt, att Memo rial och Oictamina skulle öfwcrlemnas till Herr LandtMarffalken, som sedermera ägde att i deras ordning föredraga dem. Friherre Legerström inwände deremot, att under sjelfwa bfwerläggningcn en sak kunde komma i en människas tanka, och den kunde be» hbfwa ex tempore pttras. Herr Gr e swen och v a n d t - M a rskalken heinställde, om icke till betz RikSdagL-Ordningcn blifwit afgjord, man kunde företaga de hwi» lande mälrn efter deras wigt och ordning. Friherre Lraö! von Doilstsin trodde att rätta regeln wore, att de hwilande mälcir föredrogos i den ordning de inkommit eller blifwit lagda pä bordet. Herr von Lcbulsenbsim, Davig, rinderställde, om icke detta ämne kunde fä afstadna till betz Ridderskapet och Adeln kommc att företaga RikSdagS-Ordningcn, eller ock att det mätte till Con» stitlltionS«Utskottet remitteras. Till det senare Alternativet ropades men uppä Herr Grefwens och Landt-MarskalkenS proposition bifölls, att frägan skulle blifwa hwilande. Tredje Band. UplästcS följande Utdrag af Protokollet, hället i Riksens Högloft.
Jemte det jag således anhåller, att BancoUtsk. vid pröfhingen af förevar, motion ville göra den förändring, att förslå - Ben 16 Februari e. m. aii1 slaget skall vara tillämpligt blott för de provinser, ‘ inom hvilka liypothcksföreningar bilda sig, önskar jag tillika, att orden: af Sveriges allmoge måtte utbytas mot ordet: fastighetsägare, emedan principen är, att alla fastighets ägare, hvilka icke kunna ingå i liypolheksföreningarna, skola få begagna sig af Bankens fastighetslån, och det således icke kunnat vara motionärens afsigt att från denna förmån utestänga de fastighetsägare, hvilka icke tillhöra BondeSt. Äfvenledes anhåller jag, att BancoUtsk. ville eftersinna, om icke den af motionären föreslagna minimisumman af 10,000 r:dr är för hög. Jag skulle för min del tro, att man icke skulle bestämma den högre än till 5,000 r:dr, d. v. s. att hvar och en, som äger fastighet till värde utöfver 5,000 r:dr, kan vara delägare i hypotheksförening. Då jag icke betviflar, att R. o. Ad. bifaller remiss af motionen, anhåller jag, att dessa anmärknrr må densamma åtfölja. Hr Stuart, Garl Gust.: Ehuru jag, såsom ledamot af BancoUtsk., dit denna motion förmodligen kommer att remitteras, blir i tillfälle att der afgifva mitt yttrande öfver densamma, anser jag mig likväl nu böra meddela min åsigt derom, helst den är stridande med de talares, hvilka redan yttrat sig i detta ämne. Jag anser nemi. Gr. Fröliclis motion innefatta en betänklig rubbning uti de af R. St. vid denna riksdag fattade beslut, att Bankens lånerörelse, utan någon hufvudsaklig förändring, skall fortfara hädanefter sorn hittills. Jag anser vidare denna motion stå i bestämd strid med de principer för Bankens rörelse och förvaltning, som vid sista riksdagen af R. St. offentligen yttrades samt vid denna riksdag ytterligare blifvit fastställda, enligt hvilka Banken skulle upphöra att framdeles vara en assistanceinrättning för den mindre lånerörelsen, såsom den hittills beklagligen i alltför hög grad varit.
Och har vid det förhållande, att folkökningen fortgått och att mantalspeuningarnes summa derigenom årligen ökats, Kongl. Majit ansett denna Statsinkomst böra beräknas till det belopp, hvartill den under år 1851 uppgått, eller i rundt tal till 360,000 R:dr. Skulle åter Rikets Ständer för deras del bifalla, att, på sätt Utskottet i hosföljande, denna dag särskildt afgifna utlåtande Litt. E. föreslagit, åtskilliga deri uppräknade folkklasser blifva från mantalspenningarnes utgörande befriade, så uppstode väl härigenom, enligt i samma utlåtande uppställd beräkning, en minskning å denna inkomsttitel af 25,000 R:dr. Då emedlertid i betraktande tages, att nämnde beräkning blifvit uppgjord efter förhållandena år 1851, och den inkomstberäkning, som nu skall föreslås alt gälla för tre år, icke vidtager förr än år 1855, samt att mantalspenningarne, enligt uppgifter för de fem åren 1847—1851 under denna tid ökats med öfver 15,000 R:dr, har Utskottet ansett sig icke böra nedsätta det belopp 360,000 R:dr, hvartill Kongl. Majit beräknat mantalspenningarne, med mera än 20,000 R:dr; hvadan således denna inkomst utföres med . 12:o. Bötesmedel, beräknade vid sista Statsregleringen till 35,000 R:dr, hafva åren 1847—1851 i medeltal utgjort 38,823 R:dr årligen; men enär be - 3,796,083: 16. — 950: 340,000: Transport R:dr loppet är beroende af ganska ovissa förhållanden, torde, på sätt Kongl. Maj:t jemväl föreslagit, förra beräkningen böra bibehållas till 13:o, Hav aller i-regementernas häslvakans-spanmål, beräknades vid sednaste Statsregleringep till 22,250 tunnor med ett värde, efter 6
Jag tror således, att ConstitutionsUtskottet icke öf v erträd t Riksens Ständers föreskrift, då det aflemnat ett så beskaffadt utlåtande som det nu upplästa. Äfven skulle jag tro, att hvarken ConstitutionsUtskottet, eller många män annars, finnas, nog vise att ännu kunna med verklig mogenhet utarbeta förslag öfver denna fråga. Jag, för min del, anser mig pä sådan grund kunna tillstyrka Hög lofl. V. Deu t : Juli f. m. 7,"<5 3 o fl. Ri bl. 1-kapk och Advin, att bifalla Consti-tulionsUiekottets Betänkande. Herr Grefven och t.artdtlVtm-shnlhen föreslog bifall till Utskottets Betänkande. Ropades Ja och några få Nej. Herr aj StenhoJJ, Christian, förenade sig med Friherre Roye om åt<rremiss af Utskottets Betänkande. Friherre Boye: Herr Kammarherren Silverstolpe har nu. såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet, gilvit tillkänna, att Riksens Ständers Remiss icke skulle bestämdt föreskrifva att ett förslag till förändring 1 Representationssättet borde afgifvas, utan blott, i allmänna ordalag, öfverlemnat ärendet till den åtgärd som ConstitutionsUtskottet fann »ig möjlig. Jag skall då icke längre yrka att Utskottet brustit i uppfyllandet af Ständernas Remiss. Jag skall dock erinra, alt jag, till ett sådant omdöme, haft allt fog, då milt begrepp om Remissens innehåll varit grundadt på Utskottets i dag här upplästa Betänkande, hvaraf sjelfva ordatermen blifvit uti mitt yttrande upptagen. I alla fall står fast, att om alla de upplysningar skola, så omständeligen, sorn de blifvit af Utskottet begärda, anskaffas, i» Ridd. 0. Ad. Fröt. 89. £0 7o6 Dea i'4 Juli f. m. iian fens något förslag kan uppgöras till ett nytt Representationssätt, så är också hoppet om denna dyrbara förändring utställdt på en så oviss framtid, att det synes nära lill intet gjordt.
Jag frågar: livar finnes i vår nuvarande representation ett comparativt element? — Man liar på detta rum svarat: inom Adela oell PresleSl. — Är det derföre att, till följe af dessa Stånds sammansättning, legeringsmaklen alltid derbör påräkna ett mäktigt parti. Ehvad systeme den än må följa, sä hänvisar jag till hvad jag förut yttrat om oformligheten deraf. Påstår man åter att det är derföre alt inom dessa Stand gör sig upplysning och moderation företrädesvis gällande; så invänder jagt hvad hinder möler att samma upplysning och moderation kan fortfarande göra sig gällande bland represenlanlerne' af simma Stånd äfven efter den bär ifrågasatta ombildningen, då detta conservativa element bör blifva lika starkt inom den sålunda ornbildade, som inom den Hilvar, representationen? Än mera! Den förutsättning har varit gängse, alt el t 5:te Stånd, såsom del tilläfventyrs lomme alt beslå till större delen af embetsman, skulle forell ädesvis sluta sig lill conservalismen. — Nå väl! är nu denna förutsättning grundad , så blifver ju just genom delta 5:te Ståndets inrymmande i representationen del conservativa elementet förstärkt utöfver hvad hittills ansetts behöflig). Sådan är min tro, och jag liar slutit mig till denna idre för representationens ombildning äfven till stor del af det skäl, alt den synes hafva sannolikhet för sig att kunna genomdrifvas. Af hvad jag nu haft äran anföra torde inses, all jag önskar representalionsbyggnadeii uppförd på helt annan grund än den, som af förstärkta Const.Ulsk. blifvit lagd, och då jag vid valsättet faster den aldra största vigt, kan jag icke lemna min röst lill bifall af del förslag Coust.Utsk. afgifvil. — Jag ber likväl att få instämma med de talare, sorn med tacksamhet erkänt Utskrs oförtrutna bemödanden alt gå nationens önskningar till mötes. — jag förenar mig äfven med de talare, som ådagalagt grundlagsvidi igheten deraf att nu lätt och slätt afslå Ulsk;s betänk.
Då således 3:ne Riksstånd bifallit Utskottets hemställan, att, till svar å fullmägtiges i Riksgälds-kontoret härom gjorda förfrågan, måtte få meddelas, att den lön, hvilken tillkommer Rikets Ständers nuvarande justitie-ombudsroan, bör i förut stadgad ordning af Riksgäldskontoret utbetalas med samma belopp, som justitie-kanslerens i nu gällande stat bestämda ordinarie löneinkomst utgör, med afdrag likväl af ej mindre den häradshöfdingen i Södra Möre härads domsaga tillerkända ersättning för tingsgästnings-penningarne, än afkastningen af det för bemälde häradshöfding anvisade boställe; så måste frågan angående beräkningsoch utbetaluingssättet af justitie-ombudsmanslönen, jemlikt riksdagsordningens 75 §, anses vara af Rikets nu församlade Ständer afgjord. Beträffande åter det uti 98 § af Riksgälds-kontorets reglemente omförmälde arfvode ”till den person, som utses att - jostitie-ombudmannens förut iunehafvande tjenst förrätta,’’ och hvilket arfvode, ”ifall justitie-ombudsmaonen är ledamot i kollegialt embetsverk med flera aflöningsgrader,” bör motsvara ”hälften af lägsta ledamotslönen, men eljest halfva beloppet af den tjensteri åtföljande ordinarie lön;’r så har emot den af Utskottet yttrade åsigt, att tingsgästnings-penningarne och boslä!
I en af sagorna heter det nämligen om en trolldryck: »Det fanns inne i hornet allsköns runor, ristade och rödfärgade, dem jag ej tyda kunde: Haddingars lands långa ödlor, oskurna ax och många djurs slingringar. Ofta nyttjas runor däremot i förening med galdrar. Äfven härom finnes i Egil Skalle-Grimssons saga en upplysande berättelse. Då Egil var på ett gästabud tillsammans med konung Erik Blodyx' trollkunniga gemål Gunhild, drack han i botten hvarenda bräddad bägare, som bjöds honom, och han drack ur grannens äfven, samtidigt med att han lät sina skarpa speglosor hagla öfver ställets värd, en man vid namn Bård. Då gick denne fram till drottningen och sade, att där var en gäst, som skämde ut dem: han drack aldrig så, att han icke sade sig törsta. Drottningen och Bård blandade då hemligen gift i drycken och läto den sedan föras in. Bård signade bägaren och gaf den åt tärnan, som bar ikring ölet. Hon bragte Egil den och bad honom dricka. Han tog emot hornet, men som han misstänkte dess innehåll, tog han fram sin knif och stack sig i handen, hvarpå han ristade runor på hornet och stänkte blod på dem. Så kvad han: »Ristom runor på hornet, rodne hvar staf i blodet! mumlom kraftord, medan munnen vid randen dröjer: lustigt dricka vi drycken, däjan, den glada, oss räckte; veta vi vilja, hur ölet värkar, som Bård oss signat. Då han kvädit detta, brast hornet sönder, och drycken flöt ned i golfhalmen. Denna strof, som skalden här improviserar, visar sig alltså vara en värkande galdersång. Dess senare hälft, som han frammumlar öfver de på hornet ristade, blodbestänkta runorna, innehåller en indirekt uppfordran till den misstänkta drycken att röja sin sanna natur; och denna röjes. I dylika poetiska tilltal till de liflösa tingen, framställda, liksom om dessa voro lefvande väsen, tyckas de gamles galdrar hafva bestått.
I Kommuner, bestående af flere församlingar (sections), eller spridda byar (hameaux. détachés), eger det Ständiga Utskottet bestämma huru många Ledamöter böra från hvarje sådan församling eller by utses i förhållande till dess folkmängd. Kommunens alla valberättigade deltaga i dylikt fall gemensamt i valet, men särskild omröstning skall ske för hvarje församling eller by. 1 hvarje kommun är en Sekreterare och en Uppbördsman (receveur). Örn Rommunal-valmän och Vallistor. För att blifva valman erfordras: l:o att vara infödd eller naturaliserad Belgier, samt myndig enligt Civil-lagen. 1) 2:o att hafva stadigt hemvist (domicil reel) inom kommunen, åtminstone från den 1 Januari näst före valet. 3:o att betala till Statskassan (trésor de 1’état) i direkta utskylder, skatter för handel och näring deri inbegripns, det som, enligt följande grunder, är bestämdt såsom val-census: •t) 2t är: Art. 448 Gode civil. 70 Bilaga lill Allm. Besv.- och Ekon.-fjlsles Bet. I kommuner, hvilka hafva under 2,000 innevånare ... 15 francs. I desse sistnämnde kommuner skola de, för val till Ledamöter i Representanternes kammare, upprättade vallistor läggas till grund för val till Ledamöter i Kommunal-rådet. Dock skall den innevånare, som icke blifvit uppförd på dessa listor, men likväl är, enligt Art. VII, VIII och X, berättigad att vara Kommunal-valman, uppföras å en supplementar-lista, antingen genom vederbörandes försorg (d’office), eller i följd af klagan anmäld inom den derför i lag stadgade tid. Vid bestämmande af valcensus, räknas till godo: för mannen de utskylder hustrun betalar, samt för fadern de utskylder minderåriga barn betala. Enka, som betalar full valcensus, kan öfverflytta densamma på den af sina söner, eller, der son ej finnes, på den af sina mågar hon dertill utser, allenast att denne innehar öfrige för valrättens utöfvande erforderlige egenskaper.
Maja samt Banko - Fullrriägtige utsedde Comtriitterade, hvilka böra anstalta fullständiga och noggranna undersökningar, grundade på rön och forsöle, rörande hela Myntningsprocessen med alla dertill lierande delar, samt i anledning der. af med underdånigt Betänkande och Förslag i ämnet inkomma m. m., men sedermera ej blifvit sammankallade eller någon början med deras arbete gjord, alltså måtte af Kongl. Majit i Nåder anbefallas , att med det dem lemnade uppdrag träda i verksamhet och detsamma , så fort sig göra later, fullgöra, på det KonglMajit derefter må komma i tillfälle, att Dess Nådiga Beslut i ärnnat fatta,- Och skulle om Bonde - Ståndets sålunda, fattade beslut, vanlig underrättelse vdderbörande meddelas. \ Prot. Utdr. d. 19 Mars 1818. S. D. Stats-Utskottets Utlåtande ofver den till samma Utskott remitterade fråga, angående Kronotiondens utgörande till Stockholms Stora Barnhus; blef , vid nu skedd ytterligare föred rngning , af Ronde - Ståndet godkändt > 1 följe hvaraf ärendet till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterades. S. D. Sedan Riksens Högloft. Ståndets Reviilnings-Utskott inkommit niöd Utlåtande öfver de, emot de föreslagne grunderrie för den allmänna Bevillningen gjorde anmärkningar, hat Bonde-Ståndet detta ärende fiil sluteligt afgörande företagit, och derom för sin del stadnat uti följande beslut : 1. Capitations-afgiften kommer att fortfara, men minskad till hälften emot dess nu varande belopp för alla dem , som efter 2.
Udkastet indeholder intet, sora ikke är laant fra denne fselles Europaeiske Handelsret, der fra Frankrig af efterhaanden er bleven indfört i de andre Europaeiske Lande, siden 1849 ogsaa i Englund, og det afviker kun fra denne almindelige Europaeiske Ket ved i mindre Udstraekning end den at anvende flere af de Regler, der mindst harmonere ved, hvad der hidtil hos os vaeret gjaeldende.» Det är uppenbart att, sedan vi inträd t i en lifligare handelsberöring med det öfriga Europa, klagomålen öfver vår konkurslagstiftning mäste blifva allt mera trängande. Det är äfven klart, att ju mera allmänna dessa principer blifva i hela Europa, desto svårare blifver det för oss att fasthålla vid andra principer, som hos nästan alla handelsidkande folk äro för längesedan såsom oriktiga utdömda. Hr Olivecrona har sagt, att den Fransyska handelslagstiftningen vore endast 50 år gammal. Så är likväl ej förhållandet; ty redan under medeltiden förefunnos de första grunderna till denna lagstiftning uti Italien, der handeln då florerade, och hvarifrån de kommo till Frankrike, der de förut spridda statuterna genom ordonnancerna af 1671 och 1673 sammanfördes till en gemensam handelslag. Efter revolutionen omarbetades den till »le code de commerce», hvilken sedermera blifvit grundvalen för handelslagstiftningen i de flesta Europeiska länder, såsom Belgien, Holland, Tyska Rhenländerna, Italien, Pohlen, Ungern m. fl. Det är således ovedersägligt, att principerna äro äldre än 50 år. I Tyskland utbildades konkurslagstiftningen på annat sätt. Den ställdes i samband med den Romerska rätten, hvilken i Tyskland är ett slags supplementar-rätt; men den Tyska konkursprocessen visade sig slutligen vara ändamålslös och afskaffades derföre så småningom. Det är den Tyska rätten, som ligger till grund för vår Svenska, hvilken komiterade nu ansett böra gifva vika för de grundsatser, som äro antagna i den öfriga handlande verlden.