Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gafs ett tidehvarf, vid utgången från medeltiden, då kunskaper ännu voro så sällsamma, att de icke ens voro begärliga, och då bildningen Var så litet allmän, att Staten saknade personal för sina tjenster. Allmänna styrelsen ansåg då med skäl nödigt att draga ett Större antal in i den bildade classen, och författningar vidtogos, att understödja allt slagg vettenskaplig uppfostran och göra den åtkomlig äfven för den fattige. Derifrån kommer Socknegång för Skolgossar och Gymnasister, derifrån Collecter för medellösa Studerande, derifrån de mångfalidiga Stipendier, som genom Den 28 Februarii. allmän eller enskild omtanka blifvit stiftade i eamrna afsigt. Desea anstalter hafva ingalunda förfelat sitt ändamål, och förtjena den vördnadsfullaste tacksamhet för förfädernes omsorg om det, som då var tidens kraf. Men det är pu tid att inse, att en ny Samhällets ställning fordrar nya åtgärder: att man icke mer behöfver uppmuntra det idkeliga och derigenom, ofta nog, ändå måttliga studerandet til! Lärdomsoch Statsyrken: att man icke skall bort. taga odlingen, men att man skall rigta den till de productiva näringarna. I detta afseende får jag ödmjukast föreslå : Att Riksens Ständer, med en underdånig anmälan om behofvet att draga personer af bättre uppfostran till samhällets productiva yrken, ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: 1:0 Att i allmänhet Kongl. Maj:t, söm i sin vishet bäst inser, hvad som kan tjena till detta ändamål, i Nåder dertill ville vidtaga alla nödiga författningar. Och specielt 2:*s Att inträdet i Statens tjenster måtte forsvåras genom strängare examina och uppsätta fordringar på högre kunskaper. 3:0
Huruvida sådant må kunna anses vara ett stormtecken eller icke, tillåter jag mig ej att bedöma; men visst är, att det förtroende, som bör råda emellan Konungens Rådgifvare och nationen, representerad eller orepresenterad, kan lida genom den brist på en fullständig framställning, som nu anmärkts. Att äfven inom detta Hus röster höjts i denna syftning, kan jag för min del ej anse annat än som ett glädjande tidens tecken. Att Riddarhuset ej är någon Pärskammare veta vi alla; att det ej heller är eller bör vara någon antichambre, något samlingsrum för embetssökande, lärer väl ock medgifvas; det är och bör vara den representant-afdelniug, hvilken, på samma gång den uti sig innefattar nästan alla ständ och klasser, tillika, och måhända just derigenom, visar sig vara oberoende af alla ensidiga ståndsoch klass-intressen, och - sålunda upträdande såsom den rena Svenskhetens representant, utan andra anspråk än det fria och dock hofsamma talets. För öfrigt får jag instämma i Hr Cederschiölds yttrande, Den 5 .luli f. m. 89 äfvensom uti Frih. af Ugglas’s i de delar, der denne talare förklarat sig hafva biträdt majoritetens beslut, samt uti de af mina värda vänner, Frih. Raab och Hr Adelborg, yttrade åsigter. Hr Tersmeden, Nils: Sedan jag begärde ordet bär jag lill en del blifvit af Hr von Hartmansdorff förekommen. Jag vill blott ytterligare vidröra den af honom redan uptagne omständigheten, alt 2:ne ledamöter här hafva yrkat propos. derå, alt Betänk. skulle med ogillande läggas till handlingarne. Ehuru jag i hufvudsaken delar dessa Hirs tänkesätt i afseende på Betänk., kan jag dock icke härutinnan med dem instämma, enär jag anser en sådan åtgärd mindre lämplig, om också icke så alldeles olaglig som en föregrde talare velat anse densamma. Är det å ena sidan tillåtet, att yttra sitt ogillande af Betänk., så måste det å andra sidan äfven vara tillåtet att yttra sitt gillande deraf.
Såsom Alternativ, derest nyssnämnde Redaction ej skulle antagas, hade efter orden: ”i Förslaget intagas,” följande tillägg blifvit föreslaget: ”Stadna inom ConstitutionsUtskottet två Stånd emot två vid pröfningen af enskildte Riksdagsnums ingifna Förslag till ändring eller förklaring af G rundlagar ne, fö rf alle frågan.” Herr Rothliebj Carl Fredric: Vid 1809 och 181 o årens Riksdag förevar äfven frågan om förändring i omröstnings-sättet uti Riksens Ständers Utskott; och då denna fråga sedermera icke kunnat förändra natur och egenskap; så tror jag mig ej böra hysa en annan öfvertygelse nu, än den jag då yttrade, nemligen: att så länge Representationen är fördelad i fyra Stånd, hvilken hvar för sig öfverlägga om och afgöra Ärenderne, böra Utskotten, som äro sammansatta af Ledamöter från alla fyra Stånden, och således delar af ett helt, handla och verka i analogie med det hela och icke tvärt deremot; hvilket sednare förhållande vore mot all principe: För alt ej vidare behöfva utveckla ett af mig och llere redan afhandladt ämne, anhåller jag 440 Deri i\ Martii. ödmjukast att få uppläsa det hufvudsakliga af mitt anförande i Ridderskapet och Adelns Plenem den 20 Oct. 1809; och uppläste Herr Rothlieb derefter detta sitt anförande; äfvensom hvad Friherre Stael von Holstein, Gorfitz Ludvig, Herrar Lagerheim, Olof Johan, och Pereswetoff 'Morath, Carl Axel, vid samma tillfälle och i enlighet med Herr Rothlieb yttrade, samt anhöll slutligen Herr Rothlieb om Proposition till afslag å den nu föreslagna förändring uti 38 §.
Uet är just denna skyldighet, som ej hittills ålegat Ridderskapet och Adeln, men på det att Ridderskapet och Adeln ej måtte undandraga Utskotten de upplysningar, sorn af oss ofta nog framför andra kunna fordras, emedan vi äga per - söner som äro eller varit Embetsman, och således äro skyldige att äga kunskaper i en mängd detailler, tillhörande deras Embetsbefattningar, så tror jag det vore nyttigt, om Utskotten blefve fulltalige, och detta ändamål vinnes, om Ridderskapet och Adeln förenar sig om den förändring att de Suppleanter, som utses, de må då vara flere eller färre, blifva ålaggde, alt efter anslag Den 23 Oclober /. m. 2*5 infinna sig i Utskotten, hvarifrån de sedan afträda, om de icke hehöfvas. Herr Cederfchjåld: Någre Ledamöter haf va yrkat, att Suppleanter skulle äga rätt att intaga säte uti Utskotten, äfven då ordinarie Ledamöter hafva permision. Detta lärer likväl för de 3 öfriga Stånden icke låta sig göra , utan, en särskilt ändring uti 79 §., hvarest det är stad gadt, att om Riksdagsman af Preste-, Borgareelier BondeStånden är Ledamot uti ett eller flere Utskott, skall han först anmäla sig derstädes till ledighets erhållande, och derefter gifva sådant i sitt Stånds Plenum tillkänna, hvarest, om ledigheten beviljas, nytt val till UtskottsLedamot genast förrättas. Men just deraf styrkes jag i den tro, att desse Stånds Ledamöter uti ConstitutionsUtskottet så mycket hellre skola medgifva, att etadgandet om Suppleanter intages uti 79 § , som de då ock få tillfälle att borttaga nämnde föreskrift rörande ny Utskotts Ledamots utväljande efter den, som erhållit ledighet.
Enär således ruslhällares lagliga rätt synes vara i författningarne, så vidt ske kunnat, iakttagen, och några grundade anledningar till klagomål öfver missbruk i förevarande afseende icke afhörts, samt de af motionären föreslagne bestämmelser rörande sättet för mönstringsoch remonteringsrullors förande, om derpå skulle ligga någon vigt, rätteligen torde böra hos vederbörande myndighet framställas för att, efter handläggning i vanlig ordning, af Kongl. Maj:t pröfvas, men icke lämpligen synes kunna i och för sig göras till föremål för Rikets Ständers åtgärd, hemställer Utskottet att å förevarande del af motionen icke må fästas afseende. Vidkommande åter motionärens yrkande, att rusthållare skulle befrias frän skyl digheten att anskaffa remont under krig, enär fullgörandet häraf kunde för olika rusthåll blifva helt olika betungande, lärer detta skäl icke mindre inträffa på fullgörande af remonterings-skyldigheten under fred och skulle således, om det för giltigt antoges, föranleda upphäfvande af all remonterings-skyldighet. Det förhållande att fullgörandet af en Bih. till R. St. Brot. 1859 # 1860. 8 Samt. 26 Haft. 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets Belänkande N:o 126. skyldighet, till följd af dess egen natur, kan olika hardt drabba den ene än den andra skattskyldige, afhjelpes emellertid vida lämpligare och utan den betydliga kostnad för Statsverket, motionärens förslag skulle medföra, genom lika fördelning på ett större antal af dem, hvilka dertill äro förpligtade, af samtlige de kostnader, hvilka för skyldighetens fullgörande erfordras. I sådant syfte har ock Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref den 28 Oktober 1856, förordnat att samtlige rusthållare skulle höras, om de icke sig emellan ville för hvarje regemente eller korps bilda föreningar för gemensamt deltagande i kostnaderna för anskaffande af hästar.
Hvar är hon, uti hvars händer lades Maklen, som hon sjelf ej känner, Der Jion går i dagens småting fången Eller offrande ål flärd oeh nöjen Gåfvor, som för högre syften ämnats? Hvar är hon, som kallet fått att hjelpa, Stödja, styrka, sorgens tårar torka, Att med ordnande och milda händer Svårigheterna i lifvet lösa — Allt så långt som hennes krafter räcka? Hvar är hon, som danar fram ett slägie, Starkt och kraftigt som i forna dagar, Mm med styrkan bygd på rätta grunden Oeh med kraften mildrad oeh förädlad Utaf himmelsk Iro oeh himmelsk kärlek? * Träd då fram, du Nordens doller, Modig såsom forntids Blända! Må som hon du trofast strida För del rätta, sanna, enda! Mild som Ingeborg oeh tålig Och som Signe öm oeh trogen; Må ditt eget jag all offra Stads ' du finnas redobogen! Ej för stundens lomma nöjen, Ej för flärd ditt hjerta brinne, Men uti ditt stilla inre Må der bo Marias sinne! Må du lyssna, må du hvila Vid den höge Mästarns fötter, Tills allt mer uti ditt hjerta Sanningsordet må slå rötter! Måndagen den 23 dennes gifves » Den sköna Helena » för första gången. Redan en vecka i förväg lära alla biljetter varit upptagna genom teckning. skräp: en torr brudkrans af svartnade myrtenqvistar, ståltråd och konstgjorda orangeblommor, ett par bundtar bref, en liten blå sammetstoffel, Filharmoniska sällskapet uppförde i tisdags inför kantad med svandun, en solfjäder, en urblekt ett talrikt och intressant auditorium Max Bruehs skär rosett, en servetring af lackeradt trä med storslagna och på flere ställen utomordentligt sköna namnet Äimée på i förgylda bokstäfver, o. s. v. ton verk » Odysseus ». Dess omvexlande soli, körer och orkesternummer gjorde ett mäktigt intryck.
N:o 14, med återlemnande af Riksdagsfullmäktigen Nils Svenssons från Christianstads län väckta motion om beslutande af en underd. skrifvelse rörande dels lindring i de reservskjuts-skyldiges åliggande att befordra paketposten, dels förbindelse för Postmästarne vid de särskilda stationerna att tillhandahålla Posti Ijonen förteckningar å paketernas och varornas tyngd, lades detta Mern. till handlingarne med förklarande, alt R. och Ad. ansåg den deri nämnda motion böra behandlas af Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Föredrogs StatsUtsIcs d. 17 dennes på bordet lagda Mern. N:o 15, med återlemnande af Riksdagsfullmäktigen J. E. Rutströms väckta motion, ang:de förändring af den för Westeroch Norrbottens län d. 23 Aug. 1773 utfärdade skattläggningsmethod. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att R. och Ad. förut till StatsUtsk. remitterat en motion af alldeles enahanda syftning, samt hemställde således, om R. och Ad. behagade lägga förevar:de Mern. till handlingarne med förklarande, att R. och Ad. ansåg den deri omnämda motionen böra till StatsUtsk:s behandling återlemnas. Ropades Ja. Föredrogs och bifölls StatsUtsIcs d. 17 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 16, ang:de medels anvisande till vestra och södra Jernvägs-stambanornas fortsättning efter 1857 års ingång. Den 19 December. 7 07 Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s d. 17 dennes på bordet lagda Mern. N:o 17, i ani. af återremiss å det ang:de godtgörande af Hr Landtmarskalkens och Hrr Talmäns ökade riksdagskostnader afgifna Mern. Föredrogs och bifölls Bevilln:sUtsk:s d. 17 dennes på bordet lagda Mern. N:o 1, om antagande af 3 Kanslister utöfver den i Riksd:sOrdningens 24 § bestämda personal.
E n sådan, särdeles betecknande för dåtidens uppfattning af kvinnans uppgift och ställning, erbjuder sig i de utlåtandon,. hvilka flere bland vibd lands f.r&amp;mste jnrister afgfifvo i anledning af v8clct ffrfign om ogift kvinnas inyndigblifvande vid 25 h s Alder. ' Det heter n.ädigen i rnotiveringen. för den afstyrkan, som Göta Hofrätt 1827 afgaf på lagkomiténs f örslag om ogift kvinnas inyndigblifvande l. D&amp; kvinnan i v h t land, i följd af vedertagen uppfostringsmetod, icke bildas eller danas till annan verksamhet an den, som blir nödig för den inre hushiillningens v h d, hvarutöfver kvinnans egentliga verlcsamhetskrets ej heller synes vara aiiznad; så m8ste ock d a a f följa, att hon, dagligen sysselsatt med sina husliga sm&amp;- Redan Ar 1817 hade dock förslag oin ogift kvinnas myndighet vid 30 h s: ilder förekorniiiit. Det utgick d&amp; frhi deii af Koiigl. Maj: t t.illförordiiitde Lagkoiiiitéri, och eii af dess iiieclleiiiiuar, expeditionssekreterareu .T. G. Ricliert torde Iiafva varit rleii egentliga npphofsiiiauneii dsrtill. I fiirslngets iuotiaering hette det: ~Visserligeii k m det auiiikkns.
Jag anmälde mig blott för att underrätta Gr. Anckarsvärd om R. o. Ad:s beslut, att betänk, skulle punktvis föredragas. Sorn Hr Frih. o. Landtm, häruti förekommit mig, har jag för öfrigt ingenting att anföra. Utsk:ns förslag i i mom. af 3 §:n blef af R. o. Ad. bifallet. 3 § : n , 2 mom. Hr von Hartmansdorff: Vid detta mom. har Gr. Hamilton gjort den anmärkn , alt bland fordringarna på kunskaper hos dem, som skola få inträde i seminarierna, borde borttagas allmän jordbeskrifning, fäderneslandets historia och kyrkosång. Hvad allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia beträffar, så instämmer jag med Grefven, ty hvar skola eleverne hafva fått denna underbyggnad? I de allmänna, de s. k. apologistskolorna, kunna de ej erhålla den, med mindre de begagna dem så lång tid som fordras för att dessa ämnen der må förekomma, hvilket ej sker genast. Skolans ordning brytes icke för det att en eller annan person, som behöfver undervisning i något visst ämne, der inträder. Dessa skolor äro således olämpliga för dem, som blott en kort tid vilja begagna dero, för att inhemta dessa kunskaper. Då återstår för dessa elever intet annat sätt att ernå nämnda kunskaper, än att söka dem i någon af de större folkskolorna. Men alt ibland små barn insätta elever af ly lill 18 år passar icke tillsammans. Det är således fruktansvärdt att de sistnämnde komma att sakna tillfälle till inhemtande af de kunskaper, som fordras för att blifva seminarister. Kyrkosången torde deremot böra qvarstå bland fordringarna, ty hos hvarje klockare på landet är tillfälle all få den undervisning häruti, som måhända anses erforderlig, eller att känna noterna o. s. v. Jag tillstyrker således att orden allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia måtte ur 2 mom. utgå. Hr von Hohenhausen: I motsats till hvad så väl den siste talaren som Gr.
Sandels, C. N. Kolmadin och L. G. Wiblingen, deröfver, att icke, efter Rikets Ständers senast församlade Revisorers förklarande, ”det hemälde Commissarie!' voro berät - u Bäneo-Utskottets Betänkande, N:o 44. tigade att, från i838 års början och intilldess Rikets Ständer annorlunda förordna, beräkna en årlig lön af 1,600 R:dr B:co”, Banco-Fullmägtige genast förordnat, angående utbetalningen af bemälde Commissarier tillerkändt belopp, utan underställt Utskottets bedömande, till hvad beslut Revisorernes omförmäldta förklarande ansåges föranleda; 7:0 ansökning af Surnumeraire Bokhållaren i Banken, Kammar-RättsRådet J. W. Fahnehjelm att, utan skyldighet till tjenstgöring, efter den ordning, som genom Bankens förändrade organisation blefve anbefalld, få bibehålla de honom, genom Fullmagt å en innehafd, i följd af berörde organisation, numera indragen, Bokhållare-Syssla, försäkrade löne-förmoner; 8:0 af Kamererarne i Depositions-Afdelningen G. J. Waldau, C. Bergh, L. Götherström och A. Möller, att, för tiden, från och med i838 års början, få åtnjuta enahanda löne-förhöjning, som blifvit Kamererarne i Bankens Låne-Afdelning från samma tid af Banco-Fullmägtige tillerkänd; 9:0 af Kamereraren i Bankens Controlloch Revisions-Afdelning C. G. Hjertberg att erhålla enahanda löne-förhöjning från nyssnämnde tid; 10:0 af Bankens Husdrängar örn löne-tillökning; 11:0 af Bankens Silfvervägare A. Sundén att erhålla löne-tillökning och vid tilltagande ålderdom hela lönen såsom pension.
St:s åtgärd, ty vi veta alla, att det Utlåt., SlatsUtsk. i den nu föredragna punkten afgifvit, är en följd af R. St:s Revisorers yttrande. Just med afseende på den nu förevar:de frågan hafva desse Revisorer förklarat sig i så måtto biträda den åsigt, att de ansett ett billigt stadgande kunna upgöras, hvarigenom pensionsinnehafvare, hvilken erhåller annan tjenst med högre löneförmåner, får vidkännas ett så stort afdrag å dessa förmåner, sorn motsvarar pensionsbeloppet. Revisorerne hafva här således icke föreslagit, att R. St. skola upgöra något stadgande på grund hvaraf pensionerne skola förhöjas så mycket, att dessa pensioner vore för militärer tillräckliga, så att de. som erhålla civila embeten efter afskedstagande!. icke kunna eller få göra anspråk på pension från Arméens Pensionskassa. Såsom vi alla veta sammanhänger denna fråga med ägande rätten, emedan arméens befäl nu. pensionerar sig sjelft. Denna fråga kan icke lösas förr än R. St. uttalat sina åsigter om K. M:s Propos. om anslagsbeloppet till pensionskassans förstärkande, och då först kommer frågan att på sitt rätta ställe behandlas. Att, såsom Gr. v. Platen vill, R. St. nu skola i underd:het anhålla, det K. M. täcktes vidtaga nådig åtgärd för åstadkommande af sådan ändring uti regl:tet för Arméens Pensionskassa, som till ofvan upgifna ändamål må finnas ledande, synes mig så mycket mindre lämpligt, sorn jag för mig icke har klart hvad som härmed menas. K. M. har redan uttalat Sin åsigt i ämnet och R. St. skola i sammanhang med 4:de Hufvudt:n uttala sina. Visserligen vore det önskligt, att, såsom Gr:n sagt. R. St. uttalade sina åsigter så tidigt, att Arméens Fullmäktige blifva i tillfälle att yttra sig öfver Ii. St:s beslut; men jag förmodar att desse Fullmäktige, måne om att bevaka Arméens Den 7 Januari. 27 interesse, bereda sig tillfälle, att så fort som möjligt yttra sig antingen vid deras förestående sammanträde eller vid ett kommande, i händelse Ii.
Skrifvelse N:o 177. 161 hos Konungens Befallningshafvande eller vid domstol, å tid, sorn dertill honom föresättes, med ed styrka, att han ej eger annan tillgång ån hvad uppgifvet är. Har gäldenär, som ej gittat nämnde ed gå, bysatt blifvit, och fullgör han edgången derefter; varde ur häktet lösgifven. Ej må i annan ordning, än nu sagd är, bysättning gäldenär åläggas, utom i de fall, som i 5 § af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, äfvensom i Konkurslagen nämnda äro. Denna Förordning skall icke blifva gällande i,de mål, som göras anhängig a före utgången af December månad nästkommande år. (Aret efter det, hvarunder Förordningen utfärdas.)'" Hvilket Rikets Ständer skolat i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 20 Oktober 1860. HJ:ö lil. Uppläst och godkänd! hos Kidd. och Adelli den 20 Oht. 1S6«. Prcstc-Ståndet den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring i stadgandena om verkan af sökt lagfart å landet. (Lag-Utsk.s Bel. N:o 54.) S. A. K. Ehuru föreskriften i 3 § af Kongl. Förordningen den 19 .Maj 1845 alt om håde inteckning och lagfart söktes vid satnma ling å landet, inteckningssökanden skulle vika för den, som eganderälten förvärfvat, der hans anspråk ej medförde förmånsrätt enligt 11 Kap. 2 § Jorda-Balken, visserligen ytterst sällan förorsakade, det värdet af en vunnen inteckning derigenom eller förmedelst en längre fram under tinget sökt lagfart Bih. till R. St.
För boställe rö te, under samma vilkor, innehafvaren. Är egen - 3 Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.-Utskottms Betänkande, No 31. dom eller lägenhet emot hyra, arrende eller andre vilkor upplåten åt annan person, som för dess utskylder ansvarar, röste den sistnämnde, så framt egaren ej styrker, att han denna rättighet sig sjelf uti contractet förbehållit; för frälse-skaltejord röste, under enahanda vilkor, som för annan egendom, jordegaren eller arrendatorn. Landtbönder, som hädanefter antagas och utgöra de å hemmanet belöpande utskylder, bevillning för egande rätt deruti inbegripen eller icke, äge ock rösträttighet, der icke genom contract annorlunda bestämdt varder,” hafva herr Doctor Sandberg och herr Contracts-Prosten Ode/berg anmärkt, att sistnämnde Mom., som afser landtbondes rösträttighet, stode i strid med föregående mom. angående rösträttighet för dem, som emot hyra, arrende eller andra vilkor innehafva annans egendom eller lägenhet, enär rösträttighet ovilkorligt blifvit desse sistnämnde tillagd, så framt egaren ej styrker, att han denna rättighet sig sjelf uti contractet förbehållit; hvaremot nämnde rösträttighet endast blifvit tillerkänd de landtbönder, som ”hädanefter,” d. v. s. efter Författningens utfärdande antagne blifvil. Denna skilnad hade vid Författningens tillämpning föranledt tvister och rättegångar, enär det vore svårt, om ej omöjligt, alt afgöra huruvida eu innehafvare af en annans jord borde anses såsom arrendator eller landtbonde. I förra fallet finge han alltid rösta; i sednare åter endast för den händelse, att han blifvit antagen efter den i April i843. Då emedlertid al Kong!.
Högloflige StatsUtskottet har icke funnit skål tillstyrka Riksens Ständer att detta erbudna tillfälle bifallande upptaga. Det är icke min röst som lämpligast höjes till framställande af framledne Herr Grefve Adlerereutz’s förtjenster; och särskildt icke heller den, som grundar ett tillstyrkande af en ny utgift för Staten, på öfvertygelsen om runda tillgångar dertill: tvärtom ar det mig fullkomligen bekant, i det sednare afseendet, huru vid Skattebidragen, i deras understa fördelning, mången gång häftar försakelse äfven af lifvets oundgängligare behof; och i det förra, att de män, som stått vid Herr Grefve Adlercreutz’s sida, i striden mot Rikets fiender, och i ögonblick af inhämska hotande olyckor, hafva dertill ett synnerligt företräde; men, likasom tillfällen någon gång erbjuda sig, som af ett manligt sinne lifligt uppfattade i sina verkningar, förbinda sam - 58 Den 5 Augusti f,\ m. hällets välfärd med dess skuld till den enskildta medborgarenså gifvas ock tillfällen, då utgifter i sina följder mångfaldigt och öfver all penningeberäkning återbäras; och likaledes förhållanden, då begreppet om förvärfvade högtidliga anspråk på en ädel Nations uppmärksamhet, intager rummet framför betänkligheten om hvem som rättast borde försöka att göra dem gällande; och det är af dessa förenade anledningar jag nu tillåter mig att yttra några ord. Jag har nemligen icke kunnat undertrycka den smärtsamma känsla som det hos mig vackt, att, då Hans Maj:t Konungen gifvit Riksens Ständer tillkänna, att Herr Grefve Adlercreutz’s Enka vore i behof, Riksens Ständer skulle derpå svara; det må förblifva dervid.