Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror får min del, affi nian sträcker sin omtanka alltför långt, dl roan äfven vill föreskrifva burn det skall tillgå, när en Handtverkare blifver h nipen af annor man, Jag förmodar, att det blifver hvars och ens sak att sjelf uppröka vilkoren både för gifvandet och emottagandet af hjelp, och att den na skal! blifva mycket för-vårad, när man fäster vilkor der» vid , som hittills varit fremmande och okände. Corn» mitterades förslag är redan nog strängt, då, enligt detsamma, en förlagsman skulle hafva rätt sit Sfven bålla sig till verktyg m. nu. för sin förlag» hvilket Förfittningarne hittills icke medgifcil, för att icke beröfva tillfällen för lifsbergning (afven cf» ' ta för en talrik familj'. Det må val vara: att ds åtgärder man nu vill föreslå, komma (i fall de blifva gällande) att för Rikets Handtverks-corps hafva de bedröfliga följder, att de bliFva utfattige stackare, såsom Handtverkare redan äro det genona lika anstalter uti Frankrike, Preussen o. fl. st., och ett: alltsammans kommer att bero å andras förlager. I den händelsen år omrankan ; berömvä de men det är icke nog med denna anstalt ensamt, Jtg tior likväl icke att Landet komroar att deraf draga fördel. Snart nog torde man i den händelsen , vid en annan Riksdag, finna ait man icke behandlat Handvstkenerna lätt» och att man pa i-itgUtskotnts
Prof. 1850 & 1851. 4 Sami. 1 Afä. 21 haft. 2 10 StaU-Utskottets Utlåtande, N:o 78. att Kanal-Direktionen derefter skulle för detta räntebelopp till Riksgälds-Kontoret aflemna sådana låneoell säkerhetshandlingar, som öfverensstämde med det reglemente för ifrågavarande medels utlåning, hvilket efter dertill af Direktionen afgifvet förslag, komme att af Kongl. Maj:t i nåder fastställas och utfärdas; att de för dessa lånehandlingar inflytande räntemedel, äfvensom ofvanberörde smärre kontanta tillskott jemte de, vid länehandlingarnes aflemnande till Kiksgälds-Kontoret, återstående ränte-öfverskott, likaledes skulle genom Direktionen förvaltas och göras fruktbärande; att Direktionen deremot skulle vara Riksgälds-Kontoret ansvarig, att den för hvarje år upplupna räntan å ej mindre förberörde intecknade skuldförbindelse än då samlade ränteoch tillskotts-medel, vid årets slut, blefve fiir fondens räkning fruktbärande efter en, tills vidare, till 5 procent bestämd räntefot, så att fonden under loppet af hvarje år tillväxte med en summa, motsvarande 5 procent å fondens ursprungliga belopp jemte den vid samma års början befintliga räntebehållning; att
Dborde derföre icke kunnat tjena til grund för Den i 1790 ärs Kongl. Bref anbefalte Wargerrnngens upsättande, och saknar alltsä denna bs> fällning all annan än Konungens nädiga wilja, understödd af Säkerhetsakten, och hwilken fördristade sig wäl at deremot äberopa stäende kontrakter och deras helgd? Likwäl blef i Konung III.8 tid Wargerningen ej upbudad, vm icke i de orter, som sades hafwa godwilligt 372 Den 2! Iulii. sig den ätagit; men när kriget utbrast om wären förledit ar, bcfalte däwarande Konungen, at Wargerningen stulle upsättas och gä i fällt. Kronan, sades det, skulle bekläda den; men Rotarne, ätminstone de fleste, singö äfwen witt-ninas denne kostnad. Härigenom blef Roteringsbeswäret ökadt med mera an hälften öfwer lvanligheten. Och som Rust och Rothällare säledes, utan minsta laglig grund och emot gällande kontrakter blifwit twungne at upsätta, utrusta och i fällt rekrytera B argerningen, fär jag ödmjukeligen förestå, at Högloft Ridderstapct och Adeln frikallar dem ifrån denna o st al ig a tunga och sätter denna mk i det stick den war innan 1790 ärs Kongl. Bref utkom Men min tanka är alldeles icke at Wargcrnkngen stall genast indragas: jag önstar twärtom at den blir stående til desi Riket fär fred, och will under tiden för min del rekrytera den. Häremot wäntar jag mig det betydeliga inkast: at om Finland wid en ffeende fred, 'mäste afträdas, blir Swensta Armeen otilräckelig til Rikets förswar och Wargerningen säledes oumbärlig. Bertil swaras: at som ett Rikes folkmängd lärer wara rätta mättstockcn för desi Krigsmakt, bör wal Swerige'med allenast magol öfwer twä mrllioner mennistor, icke underHälla en större
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 53 Transport R:mt R:dr 1,277,500: — under hvarje för sig fristående del deraf blifvit fullbordad, till Riksgäldskontoret erlägga fem procent å det i förhållande till hela kostnaden på samma del belöpande lånebelopp, hvaraf ränta skulle godtgöras efter tre för hundra af det obetalda kapitalbeloppet och det öfriga utgöra afbetalning derå; men med rättighet för Kongl. Maj:t att, derest vederbörande icke inom 1863 års utgång om arbetets utförande i behörig ordning afslutit kontrakt, använda lånesumman, emot enahanda bctalningsvilkor, till understödjande af en föreslagen transportled för sammanbindande af Kinda båtled med sjön Roxen, derför arbetskostnaden, i det närmaste lika med den för nyssberörde segelleds öppnande, jemväl synes påkalla statsbidragens fördelande på två statsregleringsperioder. Jemte tillkännagifvande, det Kongl. Maj:t har för afsigt att framdeles till Rikets Ständer aflåta särskild nådig framställning angående väckt fråga om uppförande af en jernbro öfver Sagån vid Nyqvarn i Upsala län, vill Kongl. Majit nu endast föreslå, att för utförandet af nämnde brobyggnad och deraf föranledd vägomläggning må tagas i beräkning ett anslag af 52,100: — Vidare föreslår Kongl. Majit, att Rikets Ständer må anvisa: a) till fond för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar 150,000 R:dr årligen, eller för de tre åren 1864 1866 tillsammans 450,000: — b) till fond för befrämjande af utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar, till beredande af odlingsföretag, 50,000
I afseende ä förevarande fråga har Utskottet af Banko-fullmäktiges protokoll erfarit, att, sedan de under den 19 April sistlidet år fattat sitt ofvanberörda beslut att inskränka en del af Handelsoch Närings-diskonténs utlåning jemte Kassa-Kreditiv-rörelsen, men Riksgäldskontorets Styrelse kort derefter, i ändamål att dels underlätta allmänna rörelsen, dels bereda en ökad ränteinkomst åt Kontoret, låtit offentligen tillkännagifva att detta vöre i tillfälle att, genom uppköp eller belåning af vissa inrättningars räntebärande Obligationer, tillhandahålla och utlerhna någon del af Kontorets kontanta behållning; så hade, med anledning af denna Stridiga åtgärd, Banko-fullmäktige, hos hvilka kommit i öfvervägande frågan om nyttan och ändamålsenligheten deraf, att i de för Banken och Riksgäldskontoret utfärdade reglementen det stadgades, att beslut, som af ena verkets Styrelse vidtoges i ämnen, hvilka egde inflytelse på allmänna penningeställningen, borde Styrelsen öfver det andra verket deluifvas, funnit sig föranlåtne att till Fullmäktiges i Riksgäldskontoret kännedom öfverlemna det hos Banko-lullmäktige, rörande den vidtagna inskränkningen i Bankens utlåning, förda protokoll. Ofver Revisorernes ifrågavarande framställning hafva Fullmäktige i Riksgäldskontoret sig utlåtit, Samt. uppå anförda grunder, förklarat sig anse någon sådan inbördes beröring och gemensamhet vid Bankens och Riksgäldskontorets förvaltning, som Revisorerne synas hafva åsyftat, icke kunna för framtiden föreskrifvas, utan att de hufvudsakligaste ändamålen med dessa verks inrättande och tillvaro derigenom motarbetas och möjligen tillintetgöras.
8 BevillningsUtskottets Betänkande N:o 38. Då brandförsäkrade åbyggnader å Landet, med undantag af mindre Lägenheter eller Lustställen, icke serskildt efter Brandförsäkrings-summans belopp lill Bevillning anses, utan endast i sammanhang med egendomen, hvartill de höra, i mer eller mindre mon bidraga att öka egendomens värde, samt då, i afseende på städerne, Taxeringsmännen ega att höja egendomsvärden utöfver Brandförsäkrings-summan, hvilken i Utskottets tanka utgör en desto säkrare grund för miniini-värdet, som Brandförsäkringsbeloppen skola nedsättas eller minskas, i fall de försäkrade egendomarne förfalla eller icke behörigen underhållas; så anser Utskottet, för sin del, någon ändring uti de härom nu gällande föreskrifter icke böra ega rum. Uti serskilda motioner hafva inom Välloflige Borgare-Ståndet Herr C. Bries och Herr J.
Rikets Ständer gjorde likväl härjemte underdånig hemställan om användandet af åtskiilige andre Bil. till K. M Nåd. lägenheter för det ifrågavarande ändamålet, och öfverlemnade till Kongl. Maj.ds Höga disposition 20,000 R:dr B:co årligen lör samina ändamål lill den näst följande Riksdagen, samt a 11 slog o äfven, lili den vid samma tid uppgjorde Stats-regleringen, medel, alt af Eder Kongl. Maj:t för nämnde ändamål disponeras, på sätt Eder Kongl. M'aj:t pröfvade nödigt och nyttigt. Samma år inkom Krigs Collegium med underdånig anmälan, alt trängsel i Fästnings-fängel ser na genom den beständigt tilltagande mängd försvarslöse personer, som af Läns-Styrelserne ditsändas, så okats, alt utväg för deras inrymmande inom fängelserne af Collegium måst beredas. Och då detta förhållande, nemligen tillökningen af försvarslöse personer å Fåstnings-fängelserna, utan allt tvifvel skulle fortfara * och ställningen i delta afseende med hvarje dag således blifva betänkligare, samt utvägen, att erhålla tillräckligt utrymme i Borgholms Slott för slike personer, som de ifrågavarande , försvunnit, blef det ovillkorligen nödvändigt, att Wadstena påbörjade Correclions-anslalt fullbordades Och i möjligaste måtto utvidgades, utöfver det först afsedde utrymmet, Af denna anledning fulländades också Wadstena Corrections-Inrättning och öppnades är 1819 lill intagande af för - 0$ Bii. tili K» MNåd. Propos. N:o 23. svarslöse, dels för brott straffade oell dels med bettlande befunne lösdrifvare, samt ställdes under Landshöfdingen^ i Linköpings
Hit höra egogradering, odlingskostnad, ersättningar för vanhäfd, skog eller plantering, värderingar af skog, byggnad och stängsel. Det är ju icke tänkbart, att sådana frågor kunna med någon säkerhet slutligen rätt bedömas af den inom fyra väggar på Stockholms Slott sittande Domstolen. Saken hjelpes ingalunda derigenom, att skiftesmål i nämnde Domstol understundom hvila på beslut i llere år. Deremot är för jordegaren med skiftesfrågor ingenting fördertligare, än det långa uppskofvet med afgörandet. I 4:de Kapitlet 40 § af Lag-beredningens (von Kock, Richert, Gynther, Schlyter, Bergfalk enhälligt) förslag till Byggninga-balken, tryckt i Stockholm 1847, heter det: »att förenämnde frågor, när jordegarne ej nöjas med Landtmätaren och gode mäns beslut, skola pröfvas af särskild Nämnd.» Till sammansättning af sådan nämnd, finues förslag i Lag-beredningens Rättegångsbalk, 28:de Kap , tryckt i Stockholm 1849: »Vid Nämndens beslut skulle bero». Beredningen yttrar ganska sannt i sina motiver, »att ofvannämnde slags frågor» 44 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862, N:o 22. mäste, helt och hållet matas efter elen eller deras personliga omdöme, åt hvilken eller hvilka pro/ningen deraf är öfverlemnad. I dessa fall är hvarje annan oväldig och förståndig man lika tillförlitlig domare, som ledamoten af en Rätt. Man har ej skäl att göra anspråk på ett rättvisare beslut vid sista instansen än vid den första. Tvärtom synes man ej utan anledning kunna vänta, att omdömet skall blifva mer och mer vacklande, ju längre de dömande aflägsnas från den ort, der de ifrågavarande förhållandena uppkommet och således böra vara närmare kända. Beredningen säger sjelf, att dess förslag till nämndens sammansättning måhända icke är det hästa, utan allenast det bästa Beredningen för sin del kunnat utfinna. Dess förslag är också i denna del mycket inveckladt, och en institution bör, för att verka lätt och säkert, vara enkel; då ingår den i folkmedvetandet och vinner för troende.
Med stöd af den erfarenhet, som sålunda vunnits och förmått flera Stater att i sednare tider sjelfva ötvertaga oltanämnde arbetens verkställighet, och på det att Svenska folket måtte kunna Stats-Utskottets Uttalande, N:o 273. 13 vara förvissadt derom, att de jernvägs-anläggningar, om hvilka nu är fråga, varda utförda på ett i alia hänseenden ändamålsenligt och tillförlitligt sätt, äfvensom att den blifvande trafiken derå i möjligaste mån kommer att underlättas genom hilliga afgifter, anser sig Utskottet, som till alla delar instämmer uti de härom af Kongl. Majit i Dess Nådiga Proposition uttalade åsigter, böra förorda och tillstyrka antagandet af den grundsats, att jernvägs-stamlinierna anläggas och utföras genom Statens omedelbara försorg och på dess bekostnad, samt att tillsynen öfver desamma efter deras fullbordande, äfvensom förvaltningen af dermed förenade inrättningar, jemväl böra tillhöra Staten och sålunda utgöra ett allmänt eller Stats-bestjr. Men som rörelsen och lokala förhållanden kunna företrädesvis påkalla en eller annan jernvägs-kommunikation mellan närmare hvarandra belägna orter, hvilka anses böra genom någon tillämnad stamlinje sammanbindas, fastän anläggningen deraf möjligen måste till framtiden uppskjutas; så, och på det att icke denna omständighet må förhindra den enskilda verksamheten, att, genom sina tillgöranden, under tiden åstadkomma en önskad och gagnelig jern vägs-förbindelse mellan sagde orter, har Utskottet ansett det icke böra förmenas enskilde att på sin bekostnad utföra sådana vägstycken, fastän de framdeles komma att utgöra delar af stambanor; dock under Staten härvid förbehållen rätt alt dessa ban-delar, efter deras fullbordande, i stadgad ordning inlösa.
M. vid tillfälle deruti kan logera; kommandes lian jemväl den öfriga husbyggnaden så uti mansom ladugården med egen bekostnad låta förrätta och framgent underhålla. 8:0 Allt hvad Consulen, dess arfvingar eller rättsinnehafvare med deras egen flit och kostnad denne Kungsgården med dess tillhörigheter uti bättre cultnr uppbringa kunna, samt till större profit och fördel än härtills, sådant allt komme honom eller dem sjelf till godo, utan att någonsin derföre uti arrendesumman förhöjning skall fordras. 9:0 Emedan Kungsgårdens enskilde skogar blifvit Consulen Alström vid 1726 års husesyn tillsynte och behörigen beskrifne; så får han emot Skogsordningen ej vidare sig af dem betjena, än allenast till eget behof vid Kungsgården, och enär han till Kungsoch Ladugårdens nödvändiga byggnad belarfvar på Kronoparkerne Billingen och Klostermoen något timmer eller virke att låta hugga, då derom likmätigt Skogsordningen hos Landshöfd. i orten att anhålla, och hvad dertill erfordras sig tillsyna låta. xo:o Den vid Kungsladugården befintlige inventorii-spannmål, som efter 1726 års husesyn befants stiga till 24.0^ skeppa af råg, korn, blandsäd och ärter, efterlåtes Consulen att få lösa efter den i orten nuvarande markegång, hvilka penningar sedan komma att insättas i Landtränteriet till K.
Ridderskapet och Adeln gör-r följande ur desin Herrars Dictamina utdragna Propositioner: r:o At för Ra-och Rörs samt Insockne hemman ina, under krigstider, til hälften emot Krono-och skattehemman utgöras Kr-nossjuts, ivid tåg af troppar, samt transport af Proviant och krigsförnodcnheter för troppars behof. 6-o At sadan Kronoskjuts presteras af sädant fralse som icke är Jnwckne, lika med skatte, ej allenast i krigstider, utan äfwen i fredstider. ?:o At Säterier, Ra - och Rörs, sami?rieck) utsockne Fralse ma under krigstider, wid truppers marcher uli inquarterinas ffpldigbet deltaga, lika med Krono - och Skattehemman. Wid proposttionerne öfwer hwarje af besia puncter ropades starka Ja ock och äfwen hördes någre yrka votering, hwilken äfwen af Grefwe !)<? ntar-lie, ehuru han wisite de voterade wara af olika mening med honom, likwäl understöddes säsom en dem inkommande rättighet; 'men efter någon stunds förklaringar af de upkomna olika meningar blefwo. uppå förnyade Propositioner, den första och tredje puneten bifallne : och i stället för den andra puneten bifölls följande: At under krigstider Kronoskjuts mä af Utsockne och Frälsehemman utgöras lika med Krono-och - Den 28 Iunik. 967 no - och Skattehemman; men i freds-tider lika som hittils, endast til hälften mot sistnämnde slags hemman. Herr Grefwen och Landt marskalken: hemstälde om icke, hwad anninge sättet, at billigast utgöra de nu ätagne skjutsoch inquarterings skyldigheter, Ridderffapet och Adeln skulle anse tilräckeligt, at til Hans Kongl.
De anmärkningar, hvilka då vid detsamma gjordes, föranledde innehållets omarbetning, som underkastades omröstning uti Förstärkt Konstitutions-utskott, hvilket antog förslaget att hvila till nästpåföljande riksdag, med följande lydelse: ”Utländsk man af protestantiska trosbekännelser, som varit inom riket tio år bosatt, samt mantalsoch skattskrifven, och hvars förbindelse till fremmande magt, efter aflagd trooch huldhets, ed åt Sveriges Konung, före de sednaste fem åren upphört, njute enahanda rättigheter med infödd Svensk man, dock utan att kunna till Konungens rådgifvare, eller Bih. till R. St. Prof. 1847 $ 1848. 3 Sami. 14 Haft. 1 2 Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 27. till andra civila eller ecklesiastika embeten eller tjenster, än vetenskapliga, eller till kommendant å fästning utnämnas. Uti öfriga militära embeten vare det Konungen likväl obetaget, att nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, äfven om de icke förvärfvat Svensk medborgare-rätt, på sätt nyss säges.”
Jag tror all man bör taga i betraktande de obetydliga pensioner, som arméen nu erhåller från den pensionsanstalt, denna aimée sjelf bildat, och till hvilken den årligen lemnar så betydliga bidrag; och jemför man den beredvillighet, som från Utsk:s sida visats i afseende ä den 5:le hufvudlileln, så är behandlingen af denna fråga i viss mån förundransvärd. Det gläder mig all de denna litel tillhörande fört jente officerare, efter en i Statens värf mödosam och ofta farlig tjenstemannahana blifvit af StatsUtsk. hugnade med en reservstat af 16,000 r:dr 32 sk. Då denna summa sätter Konungen i tillfälle, alt, i mån af afgång tilldela pensioner, åt personer, som icke kunnat deraf komma i åtnjutande från Amiralitets-krigsmanskassan, men då man derjemte besinnar de olika belopp, som från Arméens och Flottans pensionskassor ulgifvas lill innehafvarne af lika tjenslegrad, tror jag att man just af denna omständighet skall kunna hemta ett ytterligare stöd för bifall till hvad Konungen i förevar, hänseende äskat. Om man nemi. granskar beloppen af de pensioner, som för olika grader från Amiralitets-krigmanskassan utgå, så visar sig af reglementet för densamma, att de, som ega 300 r:dr lön, vid afskedstagande få i pension upbära detta lönebelopp till fullo; derifrån t. o. m. 600 r:dr 95 proc. deraf; derifrån t. o. m. 800 r:dr 90 proc.; derifrån, t. o. m. 1,200 r:dr, 85 proc.; derifrån, t. o. m. 1,600 ndr, 80 proc. samt derifrån, t. o. m. 2,000 r:dr, 75 proc. Lönebeloppen äro visserligen något olika; det lägsta, för en Kommendör 2,000 ndr.
För min del skall jag icke anse ett bifall till detta förslag annorlunda, än som ett bedröfligt vedermäle, att vi befinna osa i en tid , då krafter mägtigt verka till det helas upplösning. Jag afstyrker således att ingå på det Beslut , som de öfrige Riks-Stånden fattat, och tror Riksens Ständer helt simpelt böra svara: Att, med erkännande af Kongl. Maj ts Nådiga omtanka , att vilja höra Riksens Ständer öfver ett ämne, vackt af enskilte, och som möjeligen kunnat innebära medel att afhjelpa en öfverklagad förlägenhet vid fastigheters försäljning , Rikrens Ständer likväl, så i moraliskt, som ceconomiskt, afseende finna sig befogade, att i underdånighet afslå det nådigst framstäldta förslaget. Herr Rosenblad., Bernhard: Jag delar visserligen den Ledamots tanka, som ansett försäljning af fost egendom för det närvarande nästan Hafva blifvit ett hasardspel i jag delar den Den tS December f. m. så mycket mera, som jag fruktar för, att sjelfva ägande-rätten blifvit ett sådant, och icke det minst osäkra ; men jag finner i dessa olyckliga förhållanden ingen anledning till att biträda denna Ledamots tillstyrkan, att ännu ytterligare utvidga hazardspel-systemet genom införande af fast egendoms bortspeiande på lotteri. Ehuru alla lotterispel, som skola löna sig, måste vara så stälcie, att möjligheten af förlust för den spelande vida öfverväger möjligheten a£ vinst, så verkar dock retelsen af en och annan lysande vinst , och det hvarje menniska medfödda förtroendet till egen lycka, att många, till och med bland dem , sorn iättligen kunna inse ofördelaktigheten, använda, ofta knappt umbärliga, tillgångar pa en rörelse, som i stället för att vara produetif är den mäst förstörande af alla. Jag tror dock , att införandet af det nu föreslagna lotteri-spelet föga skulle medföra någon förmån för fastighetsägare i förlägenhet att finna köpare till sine egendomar, emedan jag tviflar på, att de exempel vl nu en tid bortåt hos oss haft af sådane af yttringar, gifvit allmänheten något förtroende till dem.
Föredrogos å nyo Statsoch Bevillningsutskottens den 7 sistledne Augusti under N.o 412 afgifne, samt den 18 derpåföljde eftermiddagen på bordet l*gde Udåtande, i anledning *f Kongl Maj;ts Nådiga propotition, angående extra Grufvehjelpen i Stora Kopparbergs Län. Herr af Uhr, Carl David'. Af det nu upp. lästa Betänkandet inhämtas att allmogen i Stora Kopparbergs Län, emot utgörande af den så kallade Grufvehjelpen till Falu Grufva, varit befriad från en del af allmänna Bevillningen, men att detta biträde eller denna utskyld, såsom för Grufvans upprätthållande, nu mera icke behöfligt bör upphöra, samt att någon eftergift för allmogen icke eller borde äga rum, i och för de så kallade mantalskolens prästation, sedan dessa kol, efter den årliga markegången betalas. Af en sådan ersättning för dessa kol, enligt Kongl. Brefvet af den j:sta Mars 1820, hafva de förenade Utskotten velat draga den följd, att m* ntalspenningarne af denna allmoge, nu mera icke utgå till högre belopp, än af de öfrige skattskyldige i Riket, samt att, till följe deraf, den lindring, som enligt förra Bevillnings-förordniogarne, varit Dahl-allmogen beviljad, hädanefter borde upp» höra. Härvid förekommer likväl den omständighet, att markegångspriset å kolen sällan eller aldrig uppgår, till det värde som kolen vid cn noga beräkning af produetionskostnaden af Veu i September f, m. 53 deona vahra verkeligen kosfar tillverkaren, aldrahälst om transportkos'naden, af flere mil, äfven tages i beräkning, hvaraf föijer, att ehuru kolen godtgöras efter markegångspris, allmogen likväl härigenom blir lidande. Jag anhåller derföre, att Betänkandet måtte återremitteras, under förhoppning, att Statsoch Bevillningsutskotten, efter pröfning af den nu gjorda anmärkning, skola finna skäligt tillstyrka, att den allmogen i Stora Kopparbergs