Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. täckes uppdraga åt Lagcommitte'ens ledamöter eller, derest hinder för dem skulle möta, andra skickliga personer att författa en tableau af skiljaktigheterna emellan ganda och nya lagens plan, grundsatser och bud, och Utsk. har dervid begärt en hänvisning tili de åt nya lagförslaget uppgifna moliver. Då jag i den motion, som jag vid början af denna riksdag ofgaf i ämnet och som Utsk. jemväl upptagit, redan förklarat, att jag ansåg samma tableau utgöra ett oeftergiflig! vilkor för möjligheten af Ständernas med någon sakkännedom meddelande definitiva beslut, anser jag mig nu pligtig att för Utsk:s deråt lemnade afseende betyrga min tacksamhet; men då jag finner, att Utsk. framkallat motiverna för det nya lagförslaget, utan att nämna motiverna för den gamla lagens bud, samt att Utsk. icke åtnöjt sig med att föreslå, det till tableauns uppgörande må förordnas lagfarna och skickliga personer, utan särskildt begärt, att detta uppdrag må i första rummet lemnäs den numera upplösta Lagcominitte'ens ledamöter, så bekänner jag, att jag deri ser, om icke en bestämd benägenhet att bereda åt nya lagförslaget ett särskildt och frän behandlingsättet uppkommande företräde i Ständernas omdöme, åtminstone en utevaro af den lika angelägna vård för gamla lagens värde, som jag af Utsk:s oväldighet hade förväntat. En tableau, som har för ändamål att till åskådlig Den ii Juli c. m. 331 jemnförelse framställa båda sidornas plan, grundsatser och detailbud, men likväl endast gåfve motiverna för den ena sidans, vore alltid, i min tanka, genom sin ofullständighet i så måtto ensidig, sorn den vägrade åt öfvertygelsen en möjlig grund för annan mening, än den sålunda gynnade; oell en så beskaffad tableau skulle, som jag tror, icke gerna kunna af kommande Ständer godkännas till någon ledning för hvarken granskning eller omdöme.
Innan han rätade sig igen hade han björnens ögon inpå sig och kände en het, odän luftström, då den grinande björnkäften öppnades och slog ihop med en smäll och — ännu en gång öppnades. Det var så nära, att Salmon då skulle mistat känningen af sin skyddande tall. Det svartnade och blef rödt för hans ögon på en enda sekund, men nästa sekund hade han baklänges glidit undan — och den därpå följande sekunden, då han trodde dödsminuten vara inne, rörde sig knifven och skar i något mjukt och — på fötter var han igen, Björn-Salmon! Nalle släppte sig ned från sin stående ställning och rusade blindt efter honom, försökte snedda rundt och gjorde verkligen två hastiga rundresor icke långt från trädet; men då han försökte skära in, var farten för stor, och försöket slutade med ett för långt språng och en tvärvändning. Han röt. Ett par slimsor af inelfvor hängde och slängde ur ett sår. Dam och jord och mossa och barr förtogo dem deras verkliga färg. De sågo ut som grå trasor på en brun jacka. Solen nådde furutopparne, där valplatsen var. Nalle reste sig på sina bakben mot Nysvedjebyggarn, kom fram, grep i raseri furan om lifvet, som om det varit hon som skulle läggas i bänk. Tassarne slogo ihop på baksidan. Salmon grep fast i den högra, lutade sig hastigt åt höger och sänkte knifven en, två, tre gånger mellan björnens refben med syfte åt hjärtat. Salmons läppar voro blå, skrumpna; tungan var torr i munnen; ögonen gnistrade. Ännu var Salmon Björn-Salmon! Och Nalle sjönk på stället, rullade baklänges, men studsade upp igen, sprang i en hvirflande krets inåt småbuskarne, som böjde sig som säf, kom tillbaka, steg ännu en gång i brottareställning fram, fick på nytt smaka den långa knifven och snurrade rundt. Salmon var i en underlig sinnesstämning. Inom honom, vaggade, som han tyckte, röda vågor fram och tillbaka, marken gungade under honom, och ögonen sågo icke riktigt ... »det vore dumt att svimma nu», tänkte han och drog djupt efter andan: »jag får icke gå under för mors skull.»
Då man påstått, att jag i denna fråga tagit min beräkning för knapp, och dä ämnet dessutom är af ömtålig art, anhåller jag om ursäkt, att jag ännu en gång återkommer dertill. Jag gör det så mycket heldre, som Hr Hjerta vidrört, dock ulan att fullständigt utreda, en högst intressant omständighet, nemi. huru man betraktar denna sak i England. Man beskattar der rå-sockret i flera olika klasser, och beräknar, att en blandning af dessa klasser ingår i socker-beredningen. Då man der i allmänhet begagnar sämre rå-socker än här, antages en qvantitet sådant lemna i utbyte 7 5 % raffinad, och man anser tullen på rå- och raffinad-socker derföre böra stå i samma förhållande till hvarandra, eller som 75 till 100. Och der, mine Hrr!, krusar man icke heller vidare, utan tillämpar helt enkelt principen i verkligheten. Om man på samma sätt förfore här, och antoge tullen på rå-socker till 8 öre, så skulle man uptaga raffinaden till 10^ öres tull. Då nu K. M. föreslagit 13 öre, hemställer jag, om jag i egenskap af Konungens Rådgifvare med skäl kan anses hafva gått oförsigtigt tillväga i detta afs:de. Det enda, hvarom jag kunde vara tveksam, vore verkligen huruvida jag icke i mitt tillstyrkande med alltför stor frikostighet sett socker-intresset till godo på allmänhetens bekostnad. Jag måste således motsätta mig all förhöjning i detta afs:de; men då det fel som jag anser Ridd. o, Ad hafva begått i sitt förra beslut vid fastställandet af proportionen mellan råsockersoch raffinad tullen, kan genom Regeringens åtgärd rättas, anhåller jag om vidblifvande af 11. o. Adis beslut. Man har talat om förhållandena i Norrige, och förmenat, att, i fall tullen sattes till blott 13 öre, vi skulle hotas med import från detta land, derföre att der betalas blott half tull. Detta är dock ett misstag, ty det är redan af Storthinget beslutadt, att ingen restitution af den erlagda råsockers-tullen derstädes beviljas.
Riksdagsgoronaålens ökade mängd och vidlyftighet, i allmänhet fortfarit oförändrad sedan en tid, då de för Statens em betsoch tjenstemän bär i hufvudst*- £ih. tili Ii. St. 4 S*ml. 1 Åjd. 49 HäfteU i 3 Stats-Utslcottets Memorial, JV'.o 169. den fastställda lönevillkor, vicia understego, hvad de för närvarande utgöra. I öfverensstämmelse med denna grundsats, har Utskottet, sorn ej eller å andra sidan funnit några giltiga skäl att., under nuvarande förhållanden, föreslå tillökningar i de tillförne bestämda aflöningsbeloppeu, följaktligen ansett sig icke kunna understödja den af Bonde-Slåudels Talman gjorda framställning om arfvodets för detta Stånds Secreterare förhöjning till 5oo R:dr i månaden, helst denne tjensteman, genom elt ökadt Canzli-biträde, synes vid innevarande Riksdag hafva erhållit en . icke obetydlig lindring i sina göromål. I likhet med hvad som vid flera föregående Riksmöten egt rum, Rar Utskottet trott, att, äfven vid denna Riksdag, aflöningen för Secrelerarne hos Riks-Stånden och Utskotten borde beräknas och utgå efter månad, samt för den öfriga Canzli-personalen och Vakt-betjeningen efter dag. Efter denna grund och med ledning dels af den Utskottet, vid Riksdagens början, af Herr Landt-Marskalken och Herrar Talmän tillställda uppgift, dels ock af Rikets Ständers, uppå derom gjorda framställningar, serskildt meddelade beslut, är följande förslag lill aflöning! för Canzlioch Vaktbetjeningen hos Rikets nu församlade Ständer samt Utskotten upprättadt, och å hvilket förslag Stats-Utskottet får härmedelst vördsamt tillstyrka Rikets Ständers fastställelse. Hos Högloft. RiddersTcapct och Adeln:
Dock njute drängar, äfvensom hemmavarande söner och mågar, som på landet mantalsskrifvas hos inhyseseller backstugu-hjon, stattorpare, förr varande bönder, eller så kallade fördelstagare, tjenstgörande eller afskedade krigsmän, icke denna befrielse till godo, utan taxeras enligt 27 §, med mindre vid taxeringskommittéerne utredes och styrkes, att de af laglige orsaker äro skatlfrie, eller att de, för husbönders och anhöriges' oundgängliga biträde, vård och skötsel, äro behöflige; hvilket kommittéernes intyg bör i protokollet intagas till verifikation för befrielsen. 3:o. Personer, hvilka angifvit nyttiga uppfinningar, för den belöning, som i sådant afseende åtnjutes. 4:o. Kronans och statens jemte andra till allmänt behof anslagna byggnader, verk och inrättningar, hvarunder likväl icke må inbegripas sådane, hvarigenom hyresmedel eller annan inkomst till enskilde personers eller korporationers verkliga förmån inflyta; barmhertighetsinrättningars egendom; den del af slädernes jord, sorn är upplåten eller hvaraf afkastningen användes till aflöning åt sådane städernes tjenstemän, hvilka till bevillning för deras löneinkomst sjelfve taxeras; distriktoch sockenmagasin, äfvensom boställshus, antingen boställsinnehafvaren desamma bebor eller icke; 3:o. Skolinrättningar, för den afkomst, som de. i följd af gåfva eller testamente, åtnjuta från jordegendomar på landet, så länge den, för dessa egendomars fulla värde belöpande bevillning af desammas egare betalas; dock att de tjenstemän, hvilka af sådan afkomst njuta lön, böra för densamma erlägga bevillning, då den öfverstiger tvåhundrade R:dr Banko, efter stadgad förvandlingsgrund; 6:o. Sparbanker; hvarjemte 7:o. Posthemman, hvilka skjutsa mera än 6 mil i veckan eller 312 mil om året för helt mantal, befrias från den i 23 § stadgade serskilda bevillning. § 146.
Efter denna framställning torde R. o. Ad. nogsamt finna, alt jag är färdig att bifalla det nu föredragna betänk.; men då regleringen af garantierna för realisationen för det allmänna omdömets och ordningens skull bör föregå, så, och då några anmärkningar mot betänk, icke framställa sig, kan jag icke yrka någon annan åtgärd dervid, än att R. o. Ad. må uppskjuta att deröfver kategoriskt yttra sig, d. v. s. att det må hvila, tilldess frågorna om grunderna för Bankens förvaltning och rörelse blifvit fastställda. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Då jag var bland dem, som biträdde Gr. v. Schwerins yrkande om Bankens öppnande till silfverutvexling d. i nästk. Juli, har jag en moralisk förbindelse att yttra mig i ämnet. Jag skulle visserligen, lika med den siste värde talaren, önska, att utvexlingen, oberoende af alla reglementariska förhållanden, kunde äga ruin vid den föreslagna terminen; men då jag nu tror mig äga de garantier för vexlingen, som jag trodde mig sakna i början af riksdagen, tror jag ej, att man bör fortskynda vexlingen på en bestämd dag. Man skulle afklippa en bättre reglering af Bankens rörelse och förvaltning, om man icke ville afvakta Utskts förnyade utlåt, derom, innan dagen, då silfverutvexlingen skall börja, blifver bestämd. På sådan grund yrkar jag återremiss å detta betänk.; ty jag tror icke, att den åtgärd, Frih. Rantzou föreslagit, kan vidtagas, utan att betänk, nu måste antingen bifallas eller återremitteras. 6 II. 43 33S Den 7 Maj. [Jr Ribbing, Arvid: Då jag icke förr vid denna riksdag deltagit i de allmänna öfverläggningarna, önskar jag, att R. o. Ad. icke måtte anse såsom förmätet, att jag uppträder för att yttra mig i ett så vigtigt ämne sora det, hvilket föranledt R. St:s sammankallande. BancoUtsk. har i dess betänk. Wto 8 tillstyrkt Konungens nåd. propos. att genom silfverutvexlingens verkställighet uppfylla den förbindelse, K. M. o. R.
Jag begärde ordet, då Hr Hjärne yttrade, att Utsk. hellre bort föreslå ökade löner. Deri tror jag nemi., att han har orätt; ty de ifrågavar. göromålen äro fullkomligt temporära, och 4 månaders befattning dermed bör Val icke ersättas med lika belopp, som om befattningen varat 16 månader. Om Riksg:scont. har litet eller mycket att göra är främmande för detta ämne, och frågtm är endast, om det ifrågavar. arbetet tillhör de bestämda göromålen. Är arbetet extra, så bör det ock särskildt ersättas; och den i detta afseende hittills följda praxis har dessutom gifvit tjenstemännen skälig anledn. att påräkna att icke blifva oersatta för det besvär, de utöfver sina vanliga tjenstegöromål sig åtagit. Hr af Billbergh, Joli. Peter: Jag anser mig böra tillkännagifva, alt jag inom Ulsk. delat Gr. Gyldenstolpes åsigt, samt altså velat bifalla fullinägtiges förslag. Skälen dertill äro af Gr. Gyldenstolpe anförda, och jag vill blott ytterligare erinra, alt det ifrågavar. arfvodet vid föregående riksdagar varit högre, samt att befattningen icke blott medför ökade göromål, ulan äfven ökadt ansvar; och då härtill kommer, att, när uppdraget lemnades, derjemte gafs förhoppning om åtnjutande af enahanda arfvode, soln förut varit vanligt, så synes det vara obilligt att vägra anslaget. Vill man utgå från princip, så måste man antingen afslå allt eller bifalla fullinägtiges förslag; och jag yrkar detta sednare. Hr Peyron, Gust. Abrah., förenade sig med Hr af Billbergh. Gr. Gyldenstolpe: Mitt yrkande har icke gått ut på återremiss, hvilken vore nödig, om Ulsk:s betänk, skulle kunna med ändringar antagas, enär frågan är första gången före, utan jag liar blott önskat, att Utskts betänk, må bifallas, och jag förnyar min anhållan derom, 20 H. ii 8a Den 5 Mars f. m. Hr af Billbergh: Då Gr.
Mor talitetsprocent • ♦ 6. .9* Räkenskaperna hafva till någon anmärkning ej föranleda Utgående Behållningar och Fordringar vid r84i års slut bestå af: i Banken innestående behållning, behörigen styrkt med attest, a3,2g2t 3o. 8. samt fordringar hos diverse Yerk och Personer ► . * . .• - 53a,85i:33. 3. 563,144:15. r« hvarför säkerhets-liandlingar äro granskade och godkända. — 245 — Revisorerne hafva, den a:dra näsllidne November, besökt Stora Barnhuset, der allt befanns i den bästa ordning,Tså vidt den inskiänkta lokalen kunde medgifva. — Antalet af späda barn utgjorde då 88. År 1842 uppgick dessas antal till 541> deraf Barnhusbarn i . ; n34* Ånim barn ... ... rig. deponerade 3 187. 54r. Medeltal på dag ... 88. Medeltalet af hvarje barns vistande å Barnhuset var 60 dagar. Af 541 barn hade 43o varit sjuke och 186 dött, eller 34 procent. Mortalitets-procenten har tillförene varit ända till 47 procent, men visar sig detta år till och med hafva nedgått till 27 procent. Yid hvarje dödsfall anställes obduktion, hvarvid biträde jemväl lemnäs af yngre Läkare, hvilkas antal under della år uppgått till 16. Orsaken till den i allt fall stora mortaliteten måste hufvudsakligen sökas i bristande utrymme. En del barn äro nemligen utsatta för drag från dörrar och gångar, samt blifva således lätt rof för sjukdomar, för hvilka de duka under. Nuvarande lokalen kan ej anses tillräcklig för mera än hälften af det befintliga barn-antalet, och sjukrum fattas alldeles. Beklädnaden för de späda barnen anskaffas nu för 4^ procent billigare än förut. Den räcker ockå till 2:ne omgångar för 100 barn, hvilka erhålla ombyte en gång hvarje vecka, samt befanns särdeles Väl vårdad. De större barnens logementer, sjukrum och skolor voro i god Ordning.
Enär jag deltagit i öfverläggningarna om detta ämne, har jag velat tillkännagifva, att jag vid de serskilda sammankomsterne i och för bränvins-lagstiftningen påyrkat ett i mitt tycke något bättre redigeradt förslag än det nu föredragna, men jag har gifvit vika för deras önskningar, hvilka vilja hafva förslaget antaget sådant det är, emedan, enl. hvad man sagt mig, det vore af alla kändt och granskadt. Jag afstår således från mina ganska väsendtliga anmärkn:r och vill endast hafva erinrat, att förslaget är hvarken lämpligt eller tydligt. Det lyder sålunda: ”Vid handel, sorni förestående §§ omförmäles, må hvad såldt blifvit icke afhämtas i mindre belopp än det minsta, sorn i hvartdera fallet säljas må eller något af det sähla å försäljnings-stället förtäras.” Meningen måtte väl vara den, att hvad såldt blifvit må icke afhemtas i mindre belopp, än som i hvartdera fallet såldt är, och att icke heller något af det sålda får på försäljnings-stället förtäras. Jag anhåller alt dessa ord mätte tilläggas för att förtydliga §:n. Frih. Cederström, Rudolf: Jag instämmer visserligen i den af Gr. Lagerbjelke under discussionen yttrade åsigt, att, sedan R. o. Ad. i sak fattat sina beslut, åt Serskilda Utsk. öfverlemnas att, i afseende på redaktionen, genomgå Betänk. Delta hindrar mig likväl icke, att i fråga om nu förevande § instämma med Gr. Sparre, emedan jag anser det nödigt, att genom ett bestämdt beslut fästa Serskilda Utsk:s upmärksamhet på nödvändigheten att i §:n iakttaga en språkriktig och fullt begriplig redaktion. Dertill hör, att ordet ”e//er” utbytes mot ”e/ heller”, emedan man i annat fall icke uttryckt hvad man likväl åsyftar. Orden ”hvad som såldt blifvit,” äro subjekt till verbum ”afhämta?, ” men de kunna icke vara subjekt till verbum ”förtäras,” utan subjektet dertill äro orden: ”något af det försålda.” Det anmärkta felet hjelpes genom antagande af den redaktion Gr. Sparre föreslagit. Frih. Raab:
Är nu arfvet så ringa att 1, 2 å 300 R:dr belöpa på hvarje barn, är det klart, att de yngsta dermed icke kunna uppfostras utan genom bidrag af fattigmedel, då de äldre, såvida de icke äro till arbete genom naturfel oförmögna, kunna erhålla förmånlig tjenst och för framtiden bespara det erhållna arfvet. Få föräldrar skulle väl dela så orättvist mellan sina barn, som nämnda lagparagraf gör, hvilket ock lagstiftaren förutsett, då han i sista mom. af samma § tilläde: “stånde dock föräldrarne fritt, om de vilja, deremot lägga de andra sina barn något till, som mindre njutit hafva“. Testamente kan ofta icke upprättas. Det är på grund häraf som jag vågar föreslå, att oftaberörda 10 § i 12 Kap. Arfda-Balken måtte erhålla sådan lydelse: hvad föräldrar kostat på sina barn till deras nödtorftiga föda, kläder och upptuktelse, intilldess de uppnå 15 års ålder, må beräknas, så vidt icke någon af dessa arfvingar är till arbete oförmögen. Bröllopskostnaden må ej beräknas; stånde dock föräldrarne fritt, om de vilja, deremot lägga de andra sina barn något till, som mindre njutit hafva. Om remiss till Lag-Utskottet anhålles. Stockholm den 14 November 1865. Äng. Danielsson, från Norrbottens län. 302 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. % Vo 913 Af Anders Wilhelm Uhr från Nerikes län, oru ändring af mom. / uti § 13 af Landtmäteri-instruktionen den 6 Augusti 1864. I anledning af framställningar, som jag och åtskilliga andra gjorde vid 1863 års riksdag, afläto Rikets Ständer den 2 December samma år en skrifvelse till Kongl. Maj:t, hvaruti de anhölio, att Kongl. Maj:t måtte taga i nådigt öfvervägande, om icke ändainålsenligare och mera verkande åtgärder, än de dittills stadgade, kunde påbjudas för befordrande al tillsynen, huru de till landtmäteristaten hörande tjenstemän uppfylla dem i tjensten åliggande skyldigheter.
Och som Consistorium hoppades, att glömskan eller forsum - Expedilions-U iskoUeis Förslag till und. Skrifvelse N.-o St. 83 melsén att ny Stipendiat efter Ingerman antaga ieke skulle beröfva Wexio Läroverk och dess Studerande en förmon, om hvars orubbade bibehållande flere högtidliga försäkringar blifvit gifne; — har Consistorium underdånigst anhållit, alt den bestämda räntan kunde i landets mynt få utgå ifrån Junii år 1821, då den upphörde alt ifrån Statskontoret utbetalas, och derefter allt framgent, i hvilket fall Consistorium genast vill gå i författning om behörig Stipendiats utnämnande; hvarförutan Consistorium föreslagit, att den förfallna innestående räntan matte läggas till Capitalet, hvarigenom framlida räntan blefve mindre otillräcklig och Stiftarinnans afsigt säkrare vunnen, samt tillika i underdånighet'hemställt, huruvida icke, till undvikande af onödiga omgångar och behofvet att vid hvarje Statsreglering ihogkomma samt upptaga en så ringa utgift, E. K. M. skulla finna lämpligt, att hela Capitalet, med alla till betalningsdagen förfallna räntor, på en gång aflemnades ifrån Stats-Contoret till Consistorium, sora. derefter, på eget ansvar, lika med flera andra under dess vård ställde medel, kunde förvalta denna Stipendiifond; anhållande Consistorium slutligen, att den förfallna räntan icke måtte bestämmas lägre, än hvartill Konungarne Gustaf II Adolf och Carl XI densamma utsatt, eller 10 procent, hvilken förhöjning i allt fall blefve en ringa ersättning för den förlust Trolliska Stipendium genom myntförsämring fått vidkännas. Vid öfvervägande häraf och af hvad Stats-Contoret, uti afgifvet underd. utlåtande, anfört, hafva Rikets Ständer funnit det icke vara något tvifvel underkastadt, att Capitalet till ifrågavarande Trolliska Stipendium, är hos Kronan innestående; och, beträffande ränteliqviden, så linna Rikets Ständer väl, det Consistorium, med tillämpning af Kongl.
Lika tröga och ohjelpliga som björnarne äro, lika lätta och lifliga äro dessa ståtliga gazeller, antiloper, hjortar och renar, som med graciösa rörelser utföra sina lekar på sammetsmjuka gräsplanar. Hvarje familj har sitt eget område inhägnadt med lätta, men starka spalierer. I fonden af inhägnaderna ligga deras hus, nätta hyddor skuggade af träd från deras hemland. Hvar och en af dessa inhägnader är en tjusande idyll med sin täcka, fridfulla natur och sitt älskvärda familjlif, föräldrarna hvilande vid hyddans dörr och barnen lekande på gräsplanen framför dem. Icke blir denna familjscen mindre intagande derföre att familjens medlemmar gå på fyra ben och nyttja horn på hufvudet. Benen äro så nätta och snabba, och hornen utgrena sig till den ståtligaste hufvudprydnad. Aporna bebo ett luftigt palats bestående af en ofantlig rotunda med väggar af ett glest gallerverk. Derinne resa sig höga stänger med sina tvärslåar och hängande tåg, alldeles som i en modern gymnastik. Och under ett oupphörligt gällt skrikande utföra aporna der sina muntra lekar, klättra uppför masterna, hänga och gunga i tågen, förfölja harandra med de besattaste krumsprång och täfla med hvarandra i de befängdaste upptåg. I sydöstra ändan af trädgården ligger en liten kulle, kallad labyrinten, i medelpunkten af en liten engelsk park, der smala gångstigar slingra fram mellan täta, lummiga trädgrupper. Under det starkaste solsken är här temligen svalt, och det täta löfhvalfvet bereder en skugga, liknande den mörkaste skymning. Från foten af kullen till dess spets leder en i spiral sig krökande gångstig mellan höga och täta häckar, hvilka i allt trängre och trängre kretsar böja sig inom hvarandra, ända tilldess man oförväntadt befinner sig uppe på spetsen af en ansenlig höjd hvarifrån man har en vacker utsigt af Paris. Af sjelfva trädgården, i hvilken man befinner sig, kan man deremot ej se annat än ett böljande haf af gröna trädtoppar.
Jag vill icke vid detta tillfälle inlåta mig i någon tvist om Indelnings verkets förträfflighet f och icke heller om dess nytta'. det härer egentligen icke hit, ty frågan är icke nu om Indelnings-verkets upphäfvande; men då Utskotten vid frågan om Boställens utarrendering förklara, att samma omständigheter , som framställa sig ernot dess (Jndelnings-verkets) upphäf vande i helt äfven framstå vid fråga om upphäfvande af någon af dess väsendtliga delary så finner man tydligen, att det i de sammansatta Utskottens tanka utgör en väsendtelig del af Indelnings verket, att en Subaltern Officer vistas på den fläck , der hans boställe är beläget, och det kan jag för ingen del medgifva. Indelnings-verkets ändamål är National-försvaret; National försvaret måste inrättas efter Krigskonstens reglor; Krigskonsten har gemensamt med all annan vetenskap , att icke evigt stå på samma punct. Således, olika tider, olika Krigskonst; olika Krigskonst, olika sätt för inrättningen af ett National-försvar. Antages detta , så måste man ock antaga , att många af Indelnings-verkets delary 130 år efter dess inrättning tåla jemkning , ty eljest händer, att den öfverdrifna vördnaden för de gamla formerne just blir hindrét för danandet af ett Nationahförsvai, och dermed vore Den 6 December f. m. 387 i sanning, Indelningsverket upphäfvet i helt. Så synes ock detta ämne i sednare tider hafva blifvit betraktadt, ty vore Utskottens slutföljd riktig, så är det klart, att Indelnings-verket redan är till väsendtlig del rubbadt deraf , atc ett f. d. Fändricks-boställe nu är Capitains-boställe o. s. v. Sådant har skett i följd af den förökning i Befäl, som erfordrats för den förökning i gemenskap, som erhållits genom Beväring och extra Rotering. Boställenas ändamål är dessutom, att löda, men icke att ruinera sina innehafvare. Beredes detta ändamål säkrast genom en utarrendering, så är det val, att den äger rum.