Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derpå tog han hastigt farväl och skyndade bort, ty vagnen väntade honom, och han skulle på ett angeläget sjukbesök. D å kom rektorn fram, som förut hållit sig på afstånd. Han frågade, om han fick helsa på henne hos hennes slägtingar, när hon blifvit litet bättre. Hon svarade sakta, flämtande: » Kanske litet längre fram — jag skall skrifva. » Han tog det som mera än ett hälft löfte, nästan som ett visst hopp för framtiden, och det glimmade till i de allvarliga ögonen bakom glasögonen, på samma gång som ett lyckligt leende upplyste hans drag. Hon räckte honom sin hand, som han ridderligt förde till sina läppar. Så ljöd afgångsklockan, och han måste skynda bort, innan landgången drogs in. Våra barn. Hvar och en, som i en eller annan egenskap har sig anförtrodt att handleda barnen, bör ihågkomma att icke » gnata » på dem beständigt för både likt och olikt, icke ständigt och jemt gifva dem anmärkningar — sådan behandling verkar rent af förslöande och utsläcker all ambition. Gif tillrättavisningar sparsamt, men med kraft; uppmuntra dem med några gillande ord, då de gjort sig förtjenta deraf! Frida N. N. Barnens arbete. För de små barnen, som skola sysselsättas med handarbete i hemmet, lämpar sig, utom de vanliga läggoch flätarbetena af papper eller spån, utstickning af enkla figurer, uppritade på stadigt papper eller karton. Mest omtyckta äro små teckningar ur djurverlden. Kitningen lägges på en tjock klädesremsa och uppstickes med en nål, som istickes med en half cent. mellanrum. I dessa hål syr man nu med kulört tråd förstygn, som trädas upp och ned; när figuren är färdig, sys tillbaka i samma linier, så att dessa bli helt utförda i kulört. Om teckningen följes noggrant, blir arbetet lika på båda sidor. » Lilly ». Så snart barnen kunna föra nå- len med någon säkerhet, kan man låta dem sy en liten bård i vingåkerssöm, som sys på samma sätt, med förstygn som fullständigas först med andra syningen. Arbetet blir äfven nu lika på båda sidor. Dessa bårder äro mycket treniga på små dukar att lägga i brödkorgar o. d. » Lilly ».
Tjenstgörings-reglementet, Fältförvaltnings-reglementet och Reglementet för ordnande af militära sjukvården stå åter i nära samband med hvarandra och i vissa vigtiga delar i sammanhang med Krigs-artiklarne, så att många svårigheter torde möta för utfärdande af dessa Reglementen, utan att sätta dem i bestämd öfverensstämmelse med hvarandra och med Krigs-artiklarne. Hvad den omtalade bristen på tillgång till nu gällande Tjenstgörings-reglemente för armeen beträffar, så är den visserligen både känd och af flera vitsordad, men Utskottet förmodar, att svårigheterna deraf icke måtte vara särdeles allmänna, då icke någon förläggare funnit skäl att af nämnde Reglemente utgifva en ny upplaga för att allmänheten tillhandahållas, oaktadt blott en försäljning af 500 exemplar erfordras för att ersätta kostnaderna och lemna förläggaren en skälig behållning. Af dessa anledningar och då Kongl. Maj:t, såsom arméens högsta befälhafvare, är bäst i tillfälle att bedöma dessa frågor och när tiden må vara inne att utfärda sådana nya stadganden för armeen, som motionären åsyftar, får Utskottet vördsamt hemställa, att förevarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 17 Februari 1854. 8T OCK HOLM, tryckt ho» N. MARCUS, 1854. Allm. IIcsv.- och Ekon.-lJhk Betänk. \:o Si. 1 \:o £8. Ank. til! Exp Ulsk. ti. 23 Frii’. 1854, kl. I e m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändring i Kongl. Maj:ts lYädiga Kungörelse den 0 Augusti ISSI, angående skyldigheten att deltaga i fjerdingsmansbestyret.
; till en fond för beredande af pensioner åt understödsbeböfvande sceniska artister 50,000 kr. ; till Eugeniahemmet 80,000 kr. till en hvar af följande anstalter o c h stiftelser, nämligen Tysta skolan för döfstumma barn, Malmqvistska barnuppfostringsanstalten, k. Blindinstitutet, Föreningen för blindas väl, Föreningen för sinnesslöa barns vård, Föreningen för sjukvård i fattiga hem, Stockholms skollofskolonier, frö- ken Elsa Borgs h e m, H e m m e t för de elända, den s. k. Trasskolan, Bangårdsgatan 12, den för kontorspersonalen v i d R e y m e r s h o l m s nya spritförädlingsaktiebolag inrättade pensionskassan samt den för samma bolags gamla o c h uttjänta arbetare afsedda understödsfonden. " IX / TUSIKFÖRENINGEN gaf den 21 februari sin 52:dra konsert under anförande af professor Fram Neruda. Programmets första afdelning upptog fyra skandinaviska kompositörer, hvaribland tvänne svenska, nämligen L u d v. Norman, hvars praktfulla uvertyr till » Antonius o c h Kleopatra » inledde konserten, o c h A u g. Söderman, hvars genialiska o c h stämningsfulla tonsättning till Heines bekanta dikt » Die Wallfahrt nach Kevlaar » ovedersägligen utgjorde aftonens glansnummer. H r Lundqvist förtjänar ock särskildt erkännande för sitt förträffliga utförande af barytonsolot. Den norska tondiktningen representerades af Edv. Griegs » A v e, maris S t e l l a » för blandade röster a capella o c h den danska af J. P. E. Hartmanns » I Provence », k o m p. för kör o c h orkester, båda hvar i sitt slag förtjänstfulla och anslående kompositioner. Konsertens senare afdelning upptog första akten af Glucks » Alceste » i Gades bearbetning.
Lagerbjelke föreslagna redaktionen anser jag således för min del bra uttrycka Utsk:s mening, och då den för öfrigt är både enkel och tydlig, samt till ändamålet ledande, anhåller jag, att det Höglofl. Ståndet mätte bifalla densamma. Hr Gripenstedt: Det har ingalunda varit min mening, att redaktionen skulle vara sådan, alt det komme att bero på de enskilde, att upgöra vilkoren för hvarje serskildt fall; de af mig föreslagna ordalagen gåfvo också icke anledn. till en så beskaffad tydning; tvertom uttryckte de ganska klart, att det icke skulle vara en allmän regel, alt Riksg:s-kont:l icke skulle få begagna sig af sin upsägningsrätl, utan långifvarnes medgifvande, och om personer ville, för alt tillgodonjuta denna säkerhet, medgifva kapital-rabatt, så kunde de räkna på densamma. Jag vill för öfrigt ingalunda bestrida, att ju icke den af Gr. Lagerbjelke föreslagna redaktionen är ganska god, och, för alt icke splittra meningarne, har jag.ingen betänklighet alt med honom förena mig. Efter först till bifall å Utsk:s nu afgifna förslag framställd pro pos. , som besvarades med Nej, bifölls detsamma, med den af Gr. Lagerbjelke föreslagna förändring, att, i st. f. orden ”ega Fullm:ge”, infördes ”må Fullm:ge”, och derjemte orden ”om långifvarne sådant önska” uteslötos. 4:de och S:te mom:ne. Efter upläsning af Utsk:s försl i afseende på 5:le mom:tet afgifna yttrande, hemställde llr Gr. o. Landtm, om icke detsamma, såsom innehållande ett förslag, som egentligen förekom i nästföljande yttrande om 4:de mormtet och hvarom beslut således icke nu syntes kunna fattas, huge läggas till handlingarne. Ropades Ja. Sedan derefter Utsk:s förslag till förändrad redaktion af 4:de mom:l blifvit upläst, anförde Gr. Lagerbjelke: I sak har jag ingenting alt invända emot Utsk:s förslag i denna punkt.
Ehuru utfärdandet af ett felaktigt gravations-bevis kan för expeditions-hafvanden medföra en ganska stor pekuniär ansvarighet, finner Utskottet sig likväl icke deraf kunna hemta anledning att tillstyrka förhöjning i den nu stadgade lösen för dylika handlingar. Det är nemligen, efter Utskottats åsigt, icke endast med afseende å det ansvar, som en felaktig expedition kan för embetseller tjenstemannen medföra, som hans skäliga ersättning för expedierandet deraf bör bestämmas, utan med afseende å dels det arbete och den tidspillan, som deråt måste egnas, dels nödvändigheten af att åt expeditions-hafvande bereda inkomster Då beräkningen af ersättning för utfärdandet af gravations-bevis icke grundar sig på en fastighets större eller mindre värde, lärer icke heller den omständighet, att värdena å fasta egendomar under de sednare åren betydligt stigit, få hafva något inflytande på beloppet af lösen för gravations-bevis. Vid sådane förhållanden och då genom den nya expeditionstaxan expeditions-hafvandes inkomster blifvit tillökade samt skäl icke torde 'förefinnas dertill, att lösen för gravations-bevis å fastighet i stad skulle vara högre, än lösen för dylika bevis å lands-fastighet, hemställer Utskottet vördsamt, att hvad motionärerne i berörda hänseende andragit icke må till något afseende föranleda Herr Braun har vidare förmält, att domares och magistrats-personers inkomster blifvit betydligt minskade genom nu gällande föreskrift, att lösen för bevis om inlemnande och inregistrering af boupptecknings-instrument icke i något fall får påföras högre än till 150 R:dr Riksmynt. Då den mindre bemedlade nödgades betala en afgift, lämpad efter boets behållning, borde det förmögnare sterbhuset icke heller vara befriadt från att vidkännas inregistrerings-kostnad efter enahanda beräkningsgrund; och yrkade motionären förthy, att ofvanberörda stadgande om maximi-belopp, hvilket icke funnits i 1821 års expeditions-taxa, måtte från den nu gällande utgå.
Han kunde ej fortfara, han varseblef, att hans berättelse hade gjort ett för honom oförklarligt intryck på hans åhörarinna; ty vid hans sista ord öfverfölls hon af en konvulsivisk darrning. Hon visade på en vattenkaraff; sedan hon druckit ett glas, återhemtade hon sig något, och sade med sväfvande röst: «Förlåt, jag måste aflägsna mig för att i enslighet stilla min upprörda själ, ty hvad ni sagt, har hos mig väckt smärtsamma hågkomster. Jag är skyldig er en förklaring, och vill göra det med få ord, vi tala sedan ej mera derom! Er far var min ungdomsvän, i mitt hus vistades er bror som informator, och der dog han. — Hans död gjorde mig barnlös — ty min Laura, min enda glädje, följde honom om få veckor i grafven! de förenades der Jag älskade Arnold som en son; er likhet med honom, men ännu mera med er far, ger er stora anspråk på min vänskap. Mina böner skola höjas till eder välgång!» Med vördnad kysste Lindendal den hand hon räckte honom. Han blef ensam. Han insåg att det måtte varit mer än ungdomsvänskap, som uttalade sig i hennes fråga och uttryck om fadren; då hade den ännu fina kinden skiftat i rödt, sedan blektes den af moderssmärta och bittra hågkomster. Men nu inträdde våra bärplockerskor, utan all aning om att någon fremmande ännu var här, ty ingen hade mött dem och de öfverraskades af att finna Lindendal, och ännu mer, att finna honom allena i rummet. Med få ord underrättade han dem om hvad som händt. Leonna blef orolig, smög sig till friherrinnans kammardörr och frågade med bedjande röst: «Får Leonna komma in?» Ett vänligt «ja» blef svaret. Bjuden till middagen af friherrinnan, kom Nordenskans i sällskap med lagman Bärendorf. Då föreställde Lindendal dem Elise Sellzing som sin fästmö, och intog platsen vid hennes sida under måltiden.
Ty de 30 tunnor spanmål, som för honom finnas upptagne på läroverks-staten, äro honom uttryckligen anslagna såsom sekreterare vid ephoral-styrelsen, en med serskilda pligter förenad tjenst, här ofvan icke beräknad. Hela den egentliga lönen består i protokollsoch fullmakts-lösen samt uppbörds-procenter af kollekt-medel och af ränte-medel, hvilka sednare, utgående af 7 kassor, likväl äro undantag - Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 124. 5 11a för 3:ne deraf, och för de öfriga 4 antagas till högst 150 r:dr. Det vill blifva lätt att inse, det denna tjensteman af nämnda inkomster, utom en nödtorftig bergning, icke kan afse medel till nödigt tjenste-biträde. Oell att sådant biträde är honom ovilkorligen nödigt, torde icke kunna bestridas, då lian ansvarar ensam för 4 tjenster, som i andra kollegiala styrelser hafva hvar sin man, hvilka dessutom hafva ännu biträden af en eller flere kanslister. Bland dessa sistnämnda finnes ingen med så ringa lön, som nu blifvit begärd för konsistorii-amanuensen, hvilken dock, om bans plats skall ega någon betydelse, måste anses såsom kanslist. Och enär för alia rikets konsistorii-amauuenser, hittills alldeles lönlöse, endast begäres en summa, motsvarande en tredjedel eller fjerdedel af ett enda kollegial-verks kausli-aflöning, så vågar jag hoppas Riksens Ständers behjertande af detta högst talande behof; i synnerhet som nyare tiders embetsgöromål så betydligen ökat arbetet inom konsistorial-expeditionerna, så att hvar och en sakkunnig och rättvis domare måste inse och erkänna omöjligheten att någorlunda, såsom hittills genom nödig ansträngning och drift varit fallet, kunna motsvara församlingens och läroverkens fordringar. Att statens tillgångar befinnas knappa, måste tyvärr medgifvas.
Huru tillgå bör, och hvilka undersökningar skola verkställas, när sådane händelser inträffa att undsättnings-tagarne blifvit ali-, deles utur stånd sälte, att återbetala Sine Spann* o i "jr n inals Fan. 10 §. När sådane förhållanden möjligen inträffa att Spannmåis-upphandling till undsättning ensamt uppdrages en Fandshöfding, hvad har då Fandshöfdingen att iakttaga, och huru bör förhållas att Magasins - Inrättningen åter* bekommer sine förskotter. t Stats-Vtskottets Betänkanderii 1569 5 Art. Når och huru försäljningar af Spannmål få till Magazms-Lagrens omsättning, af Allmänna MagazinsInrättningen verkställas. t §» Större försäljningar af Spannmåls-öFVerskotter böra underställas Kongl. Majds Nådiga pröfning och skälen till sådane afyttringar då i underdånighet Uppgifvas. 2 §. Nät och på hvad sätt samt tmdef hvilka Controller sådan Spannmål får 3 allmänna Auctioner ellef efter bestämda priser försäljas, samt Öfver - Styrelsens rättighet att emot Borgen och med eller utan Ränta lemna anstånd med betalningen, till afsättningens befordrande. 3 §. Öfver-Styrelsens åliggande att tillse det dessa försäljningar i möjligaste måtto icke Skada eller blifva menliga för enskilta Handels^ Industrieni ö Art. Om ÉräniivinsBränningen för Maga-» zins - Inrättningens räkning. 1 §, När och huruledes BrännvinsBrärihingen må i Stockholm vanligen verkställas: — -derunder förekommer att Brännvins - BränninSer> bör hufvudsakligen ske af Vår-Säd och af sadan Spannmål sorn tagit skada, Vikong till Riks-St. Hvilka åtgärder böra vidtagas när flera på hvarandra följande goda år göra det nödvändigt att denna handtering till Spannmåls* öfverskottens consurnerande och Lagrens omsättning på allt sätt bör forceras. 3 §.
Möjligen kan detta vara tillräckligt, men om än så icke är och Convenlikel-plakatet skulle qvarstå, så står det dock qvar i Svensk lag, att domaren skall dömma efter icke blott Svensk utan äfven Guds lag, och förfar han så, dömer han icke någon alt straffas för det han samlat liktänkande omkring sig att hälla Gudstjenst. Han kan det icke, han mäste låta bli det. Jag anser författningen föråldrad. Jag beklagar, att det skall till Just.-Kanslern inberättas innan åtal mot olofliga sammankomster få anställes, och månne det i något fall kan vara klokt att sätta det högsta verldsliga åklagare-embetet till domare 150 Den 31 Januari. i sådana mål. Jag har vid denna Riksdag föreslagit inrättande af ett General-Consishm, sådant Konung Gustaf den Store Adolf ville hafva det, och jag tror det passade bättre att göra sådana anmälanden just till en sådan Institution, som ock derigenom skulle få kännedom om ställningen i den eller de församlingar, der, vare sig verkliga förvillelser eller goda andeliga väckelser, upkommit. Redan under Konung Carl XIV Johans tid förspordes sådane rörelser i Norrland. För att utröna deras beskaffenhet utsände Han män, andlige icke till embetet men till sinnet. Jag tror Presidenten i Svea Hof-Rätt Sylvander m. fl., som längre tid vistades, samtalade och umgingos med de s. k. Läsarne, och vid de utskickades återkomst förklarade de, att orsaken till separationen var brist på andlig näring, hvilken brist man sedan sökte afhjelpa, och oron afslannade. I den ort, inom hvilken embetsmannaverksamhet blifvit mig anvisad, hafva just sådana oroligheter upkommit, hvarom Hr Gyllenskjöld talat, och de hafva öfvergått till sjukdom ja lill och med våldsamheter, men någon tillämpning af Conventikel-plakatet egde icke rum. Icke med sådana vapen böra slika oroligheter mötas. Det är med ett helt annat svärd nemi. andans. Jag tror följaktligen, att Conventikel-plakatet, lika litet som motionärens förslag, förmå att bekämpa de rörelser, som inom Svenska kyrkan gifva sig tillkänna.
Likaledes meddelade Kongl. Maj:L Hemliga Utskottet en berättelse om det sätt, hwaruppa Rikets utwärtes angelägenbeter blifwit wärdade under Kongl. Majus styrelse, såsom Riks-Förestandare; öfwer hwilken berättelse, som i likhet med den förra blifwit af bilagde wigtige handlingar uplyst och bestyrkt, Kongl. Maju infordrade Hemliga Utskottets underdåniga yttrande. Slutligen ansag Kongl. MajU, sä wäl med afseende pä Sweriges Statö-förhällanden, som Den i5 Julik. LOA som med tillämpningen deraf til Fäderneslan, dets inhemska angelägenheter, sig böra ästa Hemliga Utskottets underdäniga räd och tankar om walet af den Efterträdare til Swensta Kronan, som Kongl. Majit ägde at Riksens Ständer föreflä. Med särdeles nöje och wälbehag iaktta» ! ger Kongl. Majit detta tilfälle at förklara Riksens Ständer, det deras Utstött wärdigt och wäl swarat emot Kongl. Majus förtroende i ofwannämnde delar. Hemliga Utstottet bär först med erkänsla emottagit den berättelse, som rörer sednare delen af Kongl. Majus Företrädares Regering, och ansett denna berättelse wara fullt ledande til det dermed äspftade ändamål. Dernäst har Hemliga Utstottet med icke mindre tacksamhet emottagit den berättelse, som innefattar Kongl. Majus Styrelse i egenskap af Riksforeständare. Utstottet har icke allenast pä et för Kongl. Majit angenämt och tilfredsställande sätt erkänt Kongl. Majus omsorger och mödor til äterwinnande af utwärtes lugn, samt til bibehällande af Statens wigtiga förbindelser; utan äfwen lil alla delar instämt med Kongl. Majit uti desi sätt at anse och bedömma Sweriges belägenhet i anseende til Europas förnämsta magter. Med äsyftning Verpä har Hemliga Utskottet sedermera afgifwit de af Kongl. Majit Andra Land.
Der var i Liwan några som kokade kaffe, hvaraf äfven jag drack en liten kopp för 20 fadda. Småningom samlade sig allt mera folk, så att det blef en stor samling. Man anställde nemligen i dag, i den närbelägna moskén Danjan, som är uppbyggd af Machmod, en stor gorban af 3. kor och 10 får för den begrafna Mocharram beys gemål, en dotter af Mochammed 'Ali. I anledning deraf voro äfven i denna mosalla desse sammankomne och förplägade sig med kaffe, bröd och några grönsaker. Jag såg mig nu vara en öfverflödig gäst och fann mig äfven något generad, så att jag efter en kort stund gick bort. Jag gick sedan öfver Machmodije långt utåt den sydvestra landtunga, som på ena sidan omger hamnen, och följde en stor väg, som slutligen förde mig till en stor slätt mellan insjön Mariut och hafvet. Här var öfverallt tält uppslagna och fullt af soldater som tycktes bo här, såväl i tälten, som i kojor, hvilka funnos till stor mängd uppförda efter det här vanliga byggnadssättet. Jag besteg en sandhöjd nära hafsstranden och hade en vacker utsigt åt alla håll öfver hafvet, som nu var temmeligen rikt på segel, öfver insjön på den andra sidan, öfver staden och de palmrika fälten. Solen brände särdeles hett middagstiden och det kändes så mycket mera, som det var nästan alldeles ingen vind. Ödlor kröpo öfverallt i sanden och skyndade sig in i sina små hål, när de sågo någon komma. Jag hade vandrat dugtigt och kände mig temmeligen trött, när jag kom hem straxt efter middagen, öfverallt på aflägsnare ställen på gatorna, mellan de i rad och i fullkomlig ordning uppförda kojorna, ropade kringspringande nakna och smutsiga barn: nosrani kalb olavani, och hundarne skällde åt mig, hvilket dock aldrig hade händt i Frankernas qvarter och de hyggligare delarne af staden. Jag blef hemma en god stund på eftermiddagen, gick sedan ut, besteg åter den stora höjden, der man skådar öfver hela terrainen, och fröjdade mig åt den härliga utsigten.
Det åligger visserligen de sammansatta Utskotten att afgifva ett förslag lill sammanjemkning af Riks-Ståudens olika beslut i dessa delar, men delta torde dock förutsätta alt äfven beslut häruti Bevillningssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Mern. N:o 12. 25 verkligen blifvit fattade af alla de respective Stånden. Så är likväl icke förhållandet, och har ej eller kunnat vara det, enär 2:ne Stånd, nemi. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet vid frågans behandling utgått från en grund, som gjort allt yttrande öfver åtskilliga bestämmelser i närvarande förslag öfverflödigt och omöjligt. Dertill kommer, att dessa Stånd, der de yttrat sig, såsom t. ex. i fråga om tiden och pannerymden, otvifvelaktig! gjort det i ovillkorligt sammanhang med sjelfva grund-idéen för deras lagstiftning, eller att hränvinsbränningen skulle vara fri och oberoende af jorden. Men denna grundval för deras beslut är nu genom tvänne Stånds, sins emellan och med det närvarande förhållandet, öfverensstämmande beslut dem undanryckt, och deras, under en helt annan förutsättning, yttrade mening borde derföre icke rimligtvis sammanparas med en motsatt grundåsigt, der de, långt ifrån att verka såsom man tänkt och åsyftat, tvertom skola åstadkomma alldeles motsatta resultat. Att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet kunna gilla en sådan sammanjemkning, der de i många vigliga delar alldeles uteslutas från delaktighet i besluten, och i andra tvingas att i en förvänd mening deruti deltaga, kan jag icke tro.
Stad åtnjuta lön, så framt icke menigheterne inom districtet annorlunda medgifva, hvilket äfven bör iaglagas vid återbesättande af sådane Extra Provincial-Läkare-befattningar, hvartill arfvoden redan äro anslagne, samt alt de nu beviljade arfvoden ej må utgå förr, än Kongl. Majit, sedan Dess samtlige Befallningshafvande blifvit hörde och Sundhets-Collegium i 16 Stal s-Utskottets Utlåtande j N.o 4°- ämnet afgifvit tillstyrkande, kommit i tillfälle att pröfva, hvarest tillökt antal Läkare kan finnas af behofvet mest påkalladt, utan emedlertid tillgodoföras Riksgälds-Contoret, samt med den härvid af Rikets Ständer tillika yttrade önskan, alt, vid anställandet af Extra Provincialläkare, hufvudsakligt afseende målle fästas å de orter, som sakna medel och förmåga alt sjelfva bekosta underhållet af sine Läkare. Då i följd häraf Kongl. Maj:t blifver i tillfälle att afhjelpa de behof af ökadt Läkare-biträde, som å vissa orter kunna förefinnas, anser Utskottet de liärförut omförmälda motioner icke till serskild åtgärd böra föranleda. c) Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet. Sedan Läroverks-Comileen, uti dess den 20
– Möjligt kan visst vara, att Kexél, som länge önskat sig denna bekantskap, ganska väl kände honom, hade märkt honom komma, och i hast, genom någon behändig öfverenskommelse med källar-uppassningen, förberedt detta sätt att begynna den. Hvad vi veta, är, att under den tidigare del af Bellmans mannaålder, då han esomoftast vandrade ut och omkring på allahanda puts och upptåg, följde honom dagligen Kexél, såsom en trogen adjutant och rolighetsminister. Traditionen förvarar en mängd anekdoter derom: men dels äro de obestyrkta, dels så sväfvande i afseende på berättelsens hufvudperson, att den ene berättaren tillskrifver Bellman, hvad den andre tillskrifver Kexél. Ett exempel derpå är den kanske för mången af mina läsare bekanta historien om det af Bellman vunna vad, då han för Kexél, Hallman och några andra vänner hade utfäst sig, att gå såsom segrare ur en skällsords-strid med Stockholms värsta rodderskor. Händelsen lär verkligen ha förefallit: men under det somlige sålunda påstå att det var Bellman, påstå andre att det var Kexél, som hade gifvit detta slags Bragebägar-löfte och som dymedelst uppfyllde det, att han, sedan han länge bekämpat sina motparter muntligen, uppdrog ur bröstfickan ett ofantligt folioark och började fortsätta striden genom uppläsning; hvarvid de, i stor häpnad ropande: ”nu må f–n längre hålla ut och höra dig”! kastade sig i sina båtar och rodde bort från stranden. Var han alltså invigd i ”Gröna Gångens” sällskapston, så upplät sig dock (såsom vi sett) äfven för honom, en och annan gång, hans Konungs boning. Innan den vackra theatern på Gripsholms slott hunnit inrättas, hade man der uppbyggt en provisorisk– ”af granris, uti damernas pigkammare, fordna kyrkan”.