Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dén siste värde talaren har begagnat detta vidlyftiga argumentationssätt, och ehuru jag icke 74 Den 20 September f. m. vill påslå alt det varit hans afsigt, ber jag blott att få nämna, att det har den olägenhet med sig, att åhörarens omdöfne förvillas, ju flere ämnen man inblandar i sitt anförande. Jag, som i hufvudsaken är af motsatt åsigt med Hr von Hartmansdorff, vill söka att icke göra mig skyldig till en sådan vidlyftighet, utan vill deremot se frågan ur dess enkla synpunkt, hvartill Ulskts Betänk, äfven gifvetanledning. Till en början bör jag då nämna, i anledning af Hr von Hartmansdorffs anförande, att han hufvudsakligen fästat sig vid frågan om att göra statslån. Det är alt anticipera på kommande öfverläggning; ty SlatsUtsk:s nu föredragna Betänk, vidrör icke denna fråga. Ilär är blott fråga om huruvida, i den händelse medel skulle för statsverkets behof erfordras, man då bör tillgripa slatslåneutvägen, och huru i sådant fall dessa statslån böra ordnas. Delta är nu ämne för öfverläggningen och ingalunda frågan om att upptaga statslån. Anledningen lill väckandet af denna fråga har egentligen upkommit genom frågan om jernvägars anläggning. K. M:s Propos. ang:de jernvägarne är, tror jag, hufvudsakligen det, som föranledt StalsUtsk. att framkomma med detta Betänk. Det är visserligen sannt, alt enskilde motioner från ett annat Stånd hafva så väl vid denna riksdag som flera föregå:de blifvit väckte derom, att inleda Sverige i ett fondsystem, i och för detta systems egen skuld; men jag tror, att, om icke några anledningar nu förefunnits, hade StatsUtsk. vid delta tillfälle, så väl sora vid flera andra, afstyrkt dessa förslag; ty frågan, om det är nyttigt för ett land att hafva statsskuld för dess egen skuld, lärer väl i allmänna opinionen vara temligen afgjord. Så har nemi. jag upfatlat saken, emedan det väl aldrig i något afseende kan blifva fördelaktigt att låna, endast för att lära sig sköta lån. Men här har K.
Då Rikets Ständer numera beslutat, att afgiften för brnnvinstillverkning fortfarande skall utgå med 60 öre Runt för hvarje tillverkad kanna, samt, i följd deraf, frågan om förhöjning i tullen å bränvin förfallit, har sålunda, genom ofvanbemälda två RiksStånds beslut, tullsatsen å ättika, alla slag, blifvit bestämd för 1 fö till 6 öre; hvaremot Presteoch Bonde-Stånden beslutat, alt tullen å ättika skall fastställas till 8 öre per fö, samt alt derjemte måtte stadgas att ättika, blandad med så mycket bränvin, att den icke är tyngre än vatten, skall förtullas så, sorn holle den halfva sin vigt alkohol Beoillnings-Utskotlets Memorial JH 33. 5 Jemte det Utskottet ansett sig böra fästa uppmärksamheten derpå, att någon föreskrift icke finnes gifven huru ättika, som håller halfva sin vigt alkohol, skall förtullas samt alt följaktligen, derest sistnämnda beslut skulle vinna Rikets Ständers bifall, en sådan föreskrift blefve af behofvet påkallad, får Utskottet hemställa, att Presteoch Bonde-Stånden måtte, med frånträdande af sina förenämnda beslut, antaga Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet godkända förslag, alt tullen å ättika, alla slag, ma bestämmas för 1 till 6 öre. För annat fall anser Utskottet sig böra föreslå följande omröstningar i förstärkt Bevillnings utskott: 3:o. Den, som antager Utskottets af två Stånd godkända förslag alt tullsatsen ä ättika, alla slag, bestämmes för 1 1$ till 6 öre, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer tullen å ättika att fastställas till B öre per It. 4:o. Den som vill att i tulltaxan skall införas det stadgande, att ättika, blandad med sä mycket bränvin, alt den icke är tyngre än vatten, skall förlullas sä, som holle den halfva sin vigt alkohol, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej ; Vinner Nej, kommer icke något sådant stadgande att i tulltaxan inflyta. Slockholm den ‘26 Juli 1860.
Af den, som £92 Constitutions-Ut skottets Bctänkanden. vakar öfver fullgörandet af Lagens kraf, bör äfven förväntas et säkert omdöme öfver nödvändigheten och billigheten af undantag frän Lagen; Och den omständighet att Justities Cancelieren, såsom Allmän Aklagare, törhända anställt talan i de mål han sedermera föredrager, synes härvid alldeles icke hinderlig , enär det redan förut, jemlikt 26 §. RegeringsFormen , honom åligger att i StatsRådet öfvervara föredragningen af JustitiasÄrenden , med samma skyldighet att lill Protocollet sig yttra, hvilken uti 9 §. är StatsRådets Ledamöter i allmänhet förskrifveu. 7:0 (Allternatift) Att ett eif de icke Föredragande StatsBåden må bibehålla benämningen af TiofCanceller, och ego särskild inseende öfver RiksArchivet och Kongl Tryckeriet. Utskottet, som ansett högst likgiltig HofCansellerns Ämbets tillvaro ensamt för dessa smärre befattningar, om hvilka dessutom i Grundlagarne något icke förmäles, men i öfrigt funnit bedömandet af förestående punct hufvudsakligen bero pä HofCancellerns skiljande eller bibehållande vid dess deltagande i Utrikes förvalt - Constitutions-Utskottets Retänkandcn. 293 ningen , vid dess communicationer med RiksStånden, samt vid dess inseende öfver Skrifters lifgifvande fiån trycket, har Följaktli gen, i sammanhang härmed, öfvervägat Särskildta Utskottet; förslag : 8:0 Att Tio C an c eli ern icke bör med Utr kes Stats Ministern dela Utrikes förvaltningen , och stadgandet derom i Regerings Formen således utgå ; 9:0 Att TIofCancellern icke borde till Fahs Stånden öfverlemna Konungens Propositioner , utan sådant tillhöra vederbörande Förvaltnings Chefer, ock 10:0 Att
Ridderskapets och Adelns Samlingsrum och Cantziie under innewarande Riksdag, fann Bvrgarc-Stä!!det sa mycket mindre stal, att denna utbetalning bewilja, som Ständet hittills, utan att betunga StatsWerket, erlagt sädane utgifter för eget behof af sin obetydeliga Cantzlic - Casia, och derjemte med all anledning förmodade, att ocn wida ansenligare Riddarehus - Casian skall, utan nägon känning, bestrida de upgifna omkostnaderne. Vt supra. S. D. Med bifall till Högloft. Stats-Utstottets hemställan under den 28 i sistlidne mänad, beflöt BorgareStändet, att en Summa af 12000 Mrdr om äret, räknad frän detta ärs början, skulle, af de bliswande Statsbcsparningarne till Resekostnader för Hans Kongl. Höghet KronPrinsen ansläs och till Desi Egen höga disposition anvrdnas. Vr suxm. S. D. Den 17 April. "49 S. D. Biföll Borgare-Ständet Höglofl. Stats-Utssottets utlätande af den L8Februari-, - anledning afUiksbagsmannen jai>»,sc>ns frän Södermanland Memorial, rörande en i Utskottets utgift öfwer Kronans egendommar saknad lägenhet, kallad Lindön.ttt -,-iprs. S. D. Det vttrande Högloft. Sttts-Utffotlet i Memorial af den 5 dennes afgiswit, angäende Lönetittökning för Postbetjeningen blef af Borgare-Ständet till alla delar gillat. ttt supis. SD. Uppä Högloft. Ståts-Utskottets hemställan huru , i afseende pä Stais-Regleringen , borde förhästas, sedan, - frägan om indragning af de Hennes Kongl Höghet 80?bII^ ^lstUblkdUIdl^, såsom ersättning för förlorade inkomster arf Qvedlingburg, t-llagde. 8a6?
Den fattigvård, som för sådane personer samt deras hustrur och barn kan erfordras, skall, efter behörig pröfning, bekostas af Kongl. Maj:t och Kronan, om icke desse [>ersoner af annan anledning tillhöra serskildt samhälle. För personer, hvilkas manlalsskrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af Kongl. Maj:t och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess någon Församling kan dertill förpligtas. §. 15. Inflyttar eller anmäles till inflyttning från ett faltigvårds-samhälle till annat, tjenstehjon, som uppnått 55 år, eller i anseende till sjuklighet eller hvarjehanda åkommor, saknar full arbetsförmåga, eller ogift lagstadd qvinna, som vid inflyttningen synbarligen är hafvande, eller inhyseshjon, Lagsamt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande N.-o 5. 17 ses-hjon, eller den, som eger egen eller legd bostad, utan sådant jordomfång, som motsvarar besutenhet, och utan att vara i lagstadd tjenst eller jordegarens arbetare, eller i vederbörlig ordning antagen Fabrikseller Handverks-arbetare, och innehafver han icke eller allmän tjenst eller erkänd t yrke, motsvarande behofvet för försörjning eller annan känd utväg för bergning, då må sådan person icke antecknas i mantalslängden i inflyttningsorten utan medgifvande af Sockne-Nämnden derstädes. > 16\ Bosätter eller uppehåller sig någon inom ett fattigvårds-samhälle, utan att der eller annorstädes vara vid senaste mantalsskrifning antecknad, då skall Sockne-Nämnden, om den icke vill emottaga honom, såsom tillhörande samhället, inom ett år efter inflyttningen, gifva det tillkänna antingen för Nämnden inom samhället, som han senast lagligen tillhört, eller hos Konungens Befallningshafvande i orten, som då derom underrättar Nämnden i sistnämnde samhälle, på hvilken det derefter ankommer att anställa talan om hans mantalsskrifning i vistelseorten, för att såmedelst undgå det annars fortfarande fattigvårds-ansvaret.
Gottland, som tillförene haft sin egen Fästning och Militairiska Garnijvn, samt hvarest innewänarne under kriget ifrän 1788 till är 1791 warit bewäpnade, och exercerade, bkef först beröfwat allt fbrswar fä medelst att Fästningen alldeles raserades, Militairen bortkommenderades och Folket som redan war inLfwadt och hade framdeles kunnat sjelf försvara sig »id Den 4 Octsber. izi§ wid päkommande si n^tkighcter, sä wida be fäkt fortfara med Militainsta öfninqar och erhällit tillräckelig Ammunition, asivDundes lwärkemot deras önskan; och sedermera under sistlcdit är lämnades det alldeles handlöst, utan at folket till dess förswar kunde ärhälla Gewär och Ammunition, eller ens nägot Krigsfartyg beordrades till kyss:ung omkring landets widlpttige stränder, hwarcst landstigning nästan allestädes kan wärkställaS, ehuru innewänarne hade rätt tili snspräk pä skydd eller ätminstone nägon upmärksamhet, emedan de lämna Bätsmän till Flottan, och tunnor Guld till StatSCatzan, sedan de sjlfwe lönat deras CmbetS-och tjenstemän, samt faran war synbar, men kunde med liten undsättning fbrekommas, och denna besittning för Swe» rige är högst wigtig och warit stu idom afwundad. I denna utblottade ställning och under det l mdrts innewänare tryggade sig wid ärhällne förjäkringar att Swensta och Engelska combincradc Flottor dominerade östersjön och wore en fast borg för Gottland, blef det likwäl ofdrmodcligen af fienden dfwerswämmadt, utan at Folket kunde hinna eller säsom obewäpnade förmä göra motständ, hälst dä man icke kände hwarken Fiendens styrka, eller antalet af de Troupper hwarmed de widare kunde understödjas.
Drucker och deras olostiga utminu ering. §- l. ^en, som antingen synbarligen af starka Drycker ar öfwerlastad, eller genom bruket deraf kommit i en upprörd och oredig sinnesförfattning, blifwer kill answar för fylleri jkyldig ansedd. §- 2. Den, som salunda blifwer till Dryckenskap förwunnen, pl-gte första gängen Feni R:dlr, andra gängen Tio R:dlr och tredje gängen Tjugo R:dlr, eller i brist af Botum, jemnlikt stte Cap. 4we §. Straff-Balken, straffas första gängen nied Älta dagars, andra gängen med Tolf dagars och tredje gängen med Sexton dagars fängelse wid watten och bröd; hwarförman i sistnämnde fall ten brottslige stall en Söndag sikla i Stocken, samt förklaras - L7v2 Den i8 Augusth. rav oberättigad deltaga i wal eller wäljas till fadara förrättningar, svin Medborgerligt förtroende innefatta, och detzutam owillkorligen ställas under Förmyndares ward och inseende, om hwilket allt Domarens Utstag offenteligen bör kungöras fran Predikstolen i den Församling, hwarest den brottslige sitt bo och hemwist haswer. Da någor andra gången för fylleri sakfälles, ma Domaren pröfwa buruwida den brottslige skall under Förmyndare ställaS eller ei. Beträdes någon fjerde gången med Drycken, skap, försändes en sadan till någon Kronans arbetsinrättning eller spinhus, att derstädes ett halft ars tid till arbete hällas, hwilket straff sedermera fördubblas för den, som med fylleri an widare skulle fortfara. Echo som trugar, lockar eller förleder annan, alt förtära starka Drycker, sa att han deraf blifwer öfwerlastad, anses efter 6i:sta Capillet Misiaernings-Balken.
Löntagarne kunde alltså icke vara säkre att framdeles vid hvad tid som helst få sina löner fullt ut och i silfvervärde. Om man kunde vägra att emottaga bankens sedlar såsom god betalning, vore förhållandet helt annorlunda, men en sådan vägran vore omöjlig, så länge grundlagen berättigar Rikets Ständer alt genom sin bank utgifva sedlar, som för mynt i riket skola erkännas. Till förekommande af förluster för löntagarne, borde i riksstaten förklaras, att lönerna skulle utgå efter kurs, hvadan hela aflöningsstaten då måste betraktas såsom ett förslagsanslag, men i sådant fall mäste äfven skatterna utgöras på samma obestämda sätt, och för en hvar torde omöjligheten, att få en hel bevillning och riksstat uppgjorda efter kurs eller såsom förslagsanslag, vara uppenbar. Utskottets uti förevarande punkt meddelade yttrande, »att samma grund borde tillämpas i fråga om sådan andel af allmänna inrättningars och stiftelsers anslag, som af deras tjenstemän innehafvas,» har icke heller blifvit lemnad utan anmärkning. Jemte åberopande af det exempel, att vid Upsala universitet en tjensteman hade sig ett visst antal tunnor anslagna af ali den spanmål, som inginge till akademiens förBih. till R. St. Fröt. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Bandet .57 Bd [t. 3 18 Slals-Ulskoltels Utlåtande, N:o 512. vältning i det hela, har en talare framställt den fråga, huru man skulle kunna veta om denna tjenstemans lönespanmål härrörde från afrad, kronotionde, kronoräntor eller arrenden? Ett förtydligande i detta Utskottets yttrande vore derför nödigt. Utom nu omförmälde anmärkningar, hafva åtskilige ledamöter inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet instämt uti de anmärkningar, hvilka igenfinnas uti den af herr von Troil, S. G., emot denna punkt afgifne och vid betänkandet fogade reservation.
Hr Viereck har just infört en ny läromethod här i landet och sålunda deruti undervisat många personer på sin tid. Det är således fullkomligt conseqvenl af R. o. Ad. att nu jemväl återremillera denna punkt, hvarom jag vördsamt anhåller. Propos. till bifall å förevande punkt blef härefter framsläld och besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemslälde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande, samt då härvid ropades starka Ja, blandade med Nej, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. 33:dje punkten, ang:de 'pension för Här ads skrifvar en F. M. Sclhs enka; 34:de punkten, ang:de pension för Krono-länsmannen F. A. Memsens enka; 3fete punkten, ang:de pension för Kommis sions-L andima tar en C. M. Grönbergers enka; och 3(ide punkten, ang:de pension för Stadsläkaren P. J. Eckmans enka. Dessa punkter blefvo af R o. Ad. bifallne. 37:de punkten, angule pension för Läraren vid Chalmerska slöjdskolan, Kemie-Adjunkten C. E. Ihjltén-Cavallii enka. Gr. Mörner, Carl: Jag medgifver visserligen all Hr HylténCavallius var en af våra yngre vetenskapsmän, som vid tidiga åtgick bort. Han hade, hvad kanske mängden icke känner, ovanliga kunskaper och sökte sprida dem uti allt hvad på honom ankom. Ilan dog hastigt och eflerlemnade enka med 3:ne små barn i aldra största fattigdom.
Undra icke, att detta spel har temmeligen afvikit från den läckra smaken; man måste i det närmaste aftaga sina originaler, och passa färgen efter hyen. – Om jag härigenom på något sätt skulle kunna på sedernas vägnar gagna, i någon mån förbättra, äfven blott en enda ännu lefvande Finkel: så vore jag väl betald för mitt arbete. Men det epikuriska lynne, som bränvinet föder hos sina älskare, låter sig icke omskapas eller förödmjukas af några moraliska piskslängar; knappt nog af hasselpåkar. Jag är då nöjd, allenast allmänheten får skratta; och låter så hela min åtrå bero dervid”. Dessa rader gifva en djup inblick i Hallmans själ och lefnadsställning. Der visar sig, – jemte hvad han var, – äfven hvad han ville vara, så ofta han tänkte på någon ursäkt dels för sitt poetiska dagdrifveri, dels för sina ”afvikelser från den läckra smaken”. Dock voro de sednare visst icke alltid så frivilliga, som han här velat låta oss tro. Sannolikt är, att han i sitt personliga förhållande till de omgifningar, hvilkas verld han på sina taflor återgaf såsom både löjlig och förlöjligad, var mera, än Bellman, ”lik fågelen snärd i garnet”. Men att afgöra det, sakna vi tillräckliga data. – Såsom författare skall han alltid ihågkommas med en viss grad af aktning. I sina lustspelsdikter sjelfständigt stående på svenska folklifvets grund, började han de lofvärda bemödanden att skapa en rent svensk dramatik, hvilka sedan af andra (Kexél, Lannerstjerna, Envallsson m. fl.) fortsattes. Vid åminnelsen häraf, skall efterverlden aldrig neka en gärd af billig erkänsla åt denne den Svenska Poesiens Diogenes; som en gång antog masken af Hephästion. Kexél. Denne lustige tures lefnads-omständigheter äro fullständigare kända. I det längsta voro de det likväl så litet, att hvarken Hammarsköld i sitt verk om Svenska Vitterheten, eller Sondén vid utgifvandet af dess andra upplaga, kunde meddela någon enda dithörande uppgift.
På sätt uppgifvet vore och med planritningen styrkt blifvit, skulle nemligen den mark, som staden nu söker att sig tillvinna, komma att med 9,786 qvadratfot öfverstiga arealen af den mark, som staden i stället åt Kronan erbjuder; och ansågo Kollegierna att det borde blifva stadens åliggande att till Kronan utan lösen afstå en emot bristen i stadens nu gjorda erbjudande svarande areal, om och när Kronan kunde komma i behof af staden tillhörande och för staden umbärlig mark. Vid Stals-Utskotlels Utlåtande JYs ill. 17 Vid den nu bestämda regleringen af Gref-Magnigatan hade blifvit afsedd gatans utvidgning i någon mån genom dess inskärning på nedra delen af Andra Lifgardets kaserntomt; men härigenom ginge likväl förlorad en del af den grundplan, som, enligt ett af Krigs-kollegium afgifvet underdånigt förslag till en ny vaktoch arrest byggnad å berörda tomt, för samma byggnad tagits i beräkning och som dertill jem väl vore alldeles nödig utan förminskning, så vida pålning skulle kunna undvikas vid byggnadens grundläggning. Till följd af den genom sådan pålning uppkommande betydligt ökade kostnaden för sagda byggnad, och då i öfrigt den ifrågavarande inflyttningen af gatulinien inpå kaserntomten afsåge en tillökning i gatans bredd af endast några fot, borde det, enligt Kollegiernas åsigt, bestämmas, att den nuvarande gatulinien skall på gatans östra sida bibehållas, så mycket mera som derigenom undvekes en eljest genom förändringen uppkommande vanprydlig brytning från gatans på samma sida nu egande mera räta linea. Som af den areal staden åt Kronan i byte erbjöde, en del för närvarande bestode af vatten, ansågo Kollegierna det böra blifva stadens skyldighet att sistnämnda del till fast mark utfylla, innan den till Kronan öfverlemnas, desto heldre som af den mark nedanför tomten JYs 2 i qvarteret Terra Nova större, hvilken staden för gatuanläggningen nu tager i besittning, största delen blifvit af Gardes-regemenlena i sjön utfylld.
Falken slog ned innanför Asgardsmuren, vaferlågorna tändes, gudaspjuten susade i luften, Valand kom i ohäjdlig fart, stormade, spjutsårad, genom vaferlågornas hvirflar och föll med brinnande vingar ned vid vallen. Örnhammen sjönk tillsammans i rök och gnistor, och gudarne sågo Valand själf. Han sökte resa sig på sina förlamade ben, för att kämpa intill döden. Tor slungade Mjölner mot hans panna, och död låg den väldige med krossadt hufvud. Sindres hammare, som han skulle öfverträffa, hade blifvit hans bane. Fimbulvinterns upphofsman var icke mer, och Idun hade återkommit till Asgard. OD-SVIPDAG OCH FRÖJA. Egil och hans son Ull hade haft åtskilliga äfventyr på sin färd från Ulfdalarne, men kommo dock oskadde fram till Svitiod det stora och återfunno Sif, som bodde där med Egils och Groas son Od-Svipdag. Några år förflöto, under hvilka Egil stannade i hemmet hos de sina. Han, den raske bågskytten och stridsmannen, kände under de åren större behof af hvila än äfventyr, och hans tankar voro icke alltid glada. Han ihågkom den tid, då han var gudarnes edsvurne väktare vid Elivågor och Tors förtrogne vän. Han tänkte på den skymf, som genom Halfdan blifvit tillfogad Od-Svipdags moder, som nu sof i sin kummelgraf på bärget. Han tänkte på den ensamme Valand, hvilken han, för att vara en trogen broder, följt, men hvars uppsåt med världen alltid synts honom förfärliga. De skatter, som Egil före sin flykt till Ulfdalarne hade gräft ned i jorden eller sänkt i forsar, fingo ligga där de voro. Blott ur det närmaste förvaringsstället upptog han några klenoder till sitt hems och till Sifs prydande. Under dessa år växte Od-Svipdag och Ull upp till vackra och hurtiga ynglingar. Båda hade goda själsgåfvor; särskildt utmärkte sig Od-Svipdag för snarfyndighet och kvickhet i tal och svar.
Förevaride fråga utgör en af de mest omfattande, som vid innevande riksmöte varit föremål för Ståndets pröfning. Just.-Omhudsmins förslag innefattar en helt ny domstolsorganisation; inrättande af nya domstolar i st. f. Håradsrällerne, med flere lagfarna ledamöter; förminskande af instansernas antal o. s. v. Utsk. har icka underlåtit, att åt saken egna den upmärksamhet, som den förtjenar; men Utsk. har, på sätt betänk, innehåller, förnämligast fästat sin upmärksamhet dervid, att någon klagan i detta hänseende icke försports, att folket, som hittils varit vandt vid fyra instanser, eller åtminstone vid tre, icke gerna skulle gå in på att med ens vänja sig vid 2 instanser samt att bibehållande af tre instanser, särdeles i Sverige, der folket sjelf, utför sina angelägenheter, vore nödvändigt. Utsk. har icke underkänt pligteu deraf att flere lagfarna mäu böra sitta i underdomstolarne; men Utsk. har ansett dessa olägenheter lill en del kunna afhjelpas derigenom att saken blef i Hofrätten pröfvad af flera domare, hvilka utgöra en kollegial sammansättning. Utsk. har på dessa skäl tillstyrkt R. St., att icke bifalla Just.- Ombudsnns af Hr Ribbing understödda förslag, hvars värde Utsk. i öfrigt icke underlåtit att erkänna. Ifrågavaride punkt af Utskis betänk, bifölls. 2:dra punkten, ang:de väckte motioner om Hofrätternes utjlijltning. Sedan, uppå begäran af Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, underl. Ri dd a r h.S e k re t. uplyst alt enl. ankomne prot.uldr., Presteoch BondeStin bifallit förevaride betänk, i dess helhet, men att BorgareSt. återremitterat yttrandet pag. 40, med dervid fogade författningsförslag, samt bifallit Utskis öfriga hemställanden och lagt till handlingarne hvad som förekommer berättelsevis pag. 49—52, yttrade Gr. Mörner:
Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-academien. Hr von-Hartmansdorff: Äfven i detta hänseende anhåller jag att R. o. Ad. måtte bevilja Konungens nåd. propos. Det villkor StatsUtsk. fästat vid detta anslags beviljande, nemi. en större local, skulle möjligen för brist på tillgång dertill kunna för längre tid förlama academiens verksamhet. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville, med afslag å StatsUlsk:s betänk., bifalla K. M:s nåd. proposition. Hr Frih. o. Laid fm. hemställde, örn R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i denna punkt. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. hvad K. M. i dess nåd. propos. för ifrågavar. academi föreslagit. 3: d j e punkten. Academi en för de fria konsterna. Frih. Hamilton, Hugo: Då jag, när denna fråga förra gången förevar inom Ståndet, yttrade mig emot hvad StatsUtsk. hade beslutat, och ansåg att academiens verkliga behof icke borde vara ouppfyllda derföre, att det hus, hvaruti academien har sina sammankomster och meddelar undervisning, är bofälligt, kan jag icke frångå hvad jag då yttrade. Då Borgareoch BondeStm bifallit Ulsk:s betänk., anhåller jag få veta, i händelse det är bekant, huru PresteSl. afgjort denna fråga. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse ännu ankommit från PresteSt., rör:de dess beslut i denna fråga. Frih. Hamilton: I det fallet anser jag R. o. Ad. oförbindradt att fatta det beslut, som R. o. Ad. kan anse saken kräfva öfver en academi, som verkligen svarat mot sitt ändamål, utöfver de tillgångar som varit anslagna.