Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I första början af skolans verksamhet var det också nästan endast döttrar af Göteborgs fattigare arbetarefamiljer, som där intogos. Flickor, som eljes till en stor del skulle hamnat på fabrikerna, emedan någon husmor väl näppeligen skulle velat ha besvär med att inöfva dessa vid ett ordnadt lif ovana och med de enklaste hushållsgöromål fullkomligt okunniga unga flickor. Detta blef nu fröken Arfvidsons uppgift, och med en energi, som aldrig sviktat, ett tålamod, som aldrig brustit, har hon arbetat för sitt stora mål: att dana dugliga tjänarinnor och husmödrar. På dessa 25 år, som förflutit, sedan skolan öppnades, hafva nära 500 flickor utgått ur densamma, rustade att själfva arbeta sig fram i lifvet. Och det är en stor lifsgärning Amalia Arfvidson kan blicka tillbaka på, att ha förmått bibringa alla dessa flickor ej blott kärlek till arbetet, utan ock förmåga att kunna utföra det. Men hon anser sig dock ej ha gjort tillfylles med detta, utan hon söker ock efter bästa förmåga att dana deras karaktär, så att de måtte blifva gudfruktiga, samvetsgranna och rättrådiga människor, med sinnet stålsatt mot de frestelser, som kunna möta dem på deras väg, när de på egen hand skola ut i lifvet. Den 2 november innevarande år firar fröken Arfvidson sitt 25-års jubileum med skolan, och mången med mig tänker nog den dagen med kärlek och tacksamhet på den afhållna husmodern i » skolan » samt minnes, med hvilken moderlig omsorg hon in i de minsta detaljer vakade öfver och med allvarlig stränghet, där så behöfdes, höll reda på sina » kära flickor ». Om » praktiska hushållsskolan », dess verksamhet, framåtgående och utvidgning, liksom om den stora offervillighet, som bland Göteborgs invånare alltid gjort sig gällande, när fråga varit om att understödja henne, kunde ännu mycket sägas. Dessa rader afse blott en enkel tacksamhetsgärd åt dess föreståndarinna för god vakt. Gamma / elev. och om jag c? * jag gömmer det talar och blomdoft Det var i kapp där från dagar, stilla ån på Både l nakna för vin cl måste skiljas kinden.
Jemte det Utskottet i öfrigt bort anmäla, att Utskottet, efter verkställd granskning af det förslag till reorganisation af bankoverket, hvilket, efter hvad här ofvan förmäles, blifvit lill banko-styrelsen ingifvet och till Utskottet öfverletnnadt, ansett sig icke kunna å berörde förslag lilllstyrka bifall, får Utskottet, på grund af hvad nu anfördt blifvit, och då 2:ne riksstånd redan gillat Utskottets i förevarande fråga gjorda hemställan, härmod Vördsamt förnya det tillstyrkande, att lönen för bankens tjenstemän inom 3:dje eller såkallade bok - Banko-Ulskotlets Utlåtande, IV:o 56. (1 bållare-ljenslegraden måtte förhöjas fr An 700 lill 800 r:dr banko Ärligen, all utgå (rån och nied innevarande Ars början, dock utan inskränkning i antalet af de på indragningsoch supplementarstaterna till nämnde tjenslegrad anvisade aifvoden i och för trägnare göromål. Stockholm den 8 Maj 1848. Ank. till Exp. Utsk. d. 9 Maj, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ett anslag ä bankens stat för en elev hos stereotyperingsoch tryckeri-föreståndaren i banken. Uti en hos Högloft.
Förordningen den i3 Juni 1800 angående städsel och lego af jord. det syntes, att arrendalorer äro de, hvilka i lagen kallas landtboer, och landtbo-contract är detsamma, som arrende contract, hvadan någon gräns emellan arrendatorer och landtbönder icke kunde uppdragas; samt sista mom. angående landlbönders rättighet vore helt och hållet öfverflödigt, enär föregående inom., som afser rösträttighet för dem, h vilka emot ”hyra, arrende eller andre vilkor” innehafva annans egendom, vore så omfattande, alt landtbönder derunder jemväl måste kunna inbegripas, så hafva motionärerne föreslagit, alt, till undvikande af tvätydighet och vinnande af enhet, ifrågavarande mom. angående landtbönders rösträttighet måtte helt och hållet utgå; hvarvid dock Herr Contracts-Prosten Ode/berg hemställt, att vid ordet ”arrende' i föregågående mom. borde tilläggas ”In ridt bonde-skyldig heter. Då förevarande Kong!. Förordning om Prestval vid 1828 års Riksdag utgjorde föremål för Rikets Ständers pröfning, yttrade Lagoch Ekonomi-Utskotten uti deras under N:o 35 deröfver afgifna Betänkande, i fråga om den då beslutade förändringen, alt säteri egare icke skulle ega vidsträck - 4 Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.- Utskottens Betänkande, N.-o 31. tare rösträtt, än andre liemmansegare samt alt
_ [1352] Öfverihuns omtyckta Hönsgårds A g g, fina Löskokningso. Mat[15s4] En anspråksl. flicka, helst musikalisk, kan nu genast bli inack. i postmästarefam. för att lära postoch hushållsgörom. Läget vid badort i naturskön trakt m. frisk o. härlig luft. Godt o. vänl. hem kan påråkn. Franska o. eng. talas. Svar till » Godt hem », Lidköping p. r. [1578] 38 Nedra botten, I o. 2 tr. upp. åug. Detta vin är ren drufva, behagligt med en svag muscatsmak. Det rekommenderas af läkare såsom synnerligen helsosamt, och är, utspädt med vatten, en särdeles angenäm dryck Kr. [1423] Två dyrbara näsdukar, märkta med » Ulla », säljas 57 Drottninggatan, n. b. [1589J Apelsinmarmelad, svensk tillverkning af utsökt beskaffenhet, i fru Avéns bodar, Eegeringsgatan och Stureplan samt Slöjdmagasinet, Mästersamuelsgatan 43. ombesörjer genom fullt kompetenta personer uppköp i alla möjliga branscher gfpatis lllSSlfll åt Iduns abonnenter och för uppdrag åt andra mot en obetydlig ersättning. Dubbelt porto torde medsändas. Äfven skulle jag gärna vilja veia, vid hvilken kromo-litografisk anstalt man bäst kunde försöka vinna afrättning för originalutkast till gratulationskort. Asteo. Huru bör man taga ihop en strumpfot till en berrstrumpa, så att det blir riktigt vacker fason? Ine %. Ville någon snäll mamma säga, huru kjortlarne bäst fästas på flickor på 7 och 2 år? De fä ej sitta till om lifvet alls. Okunnig. Skulle någon af Iduns ärade lä- sarinnor vilja gifva mig en beskrifning pä några af de trefligaste nationaldräkterna, vore jag mycket tacksam. Gerd. Huru bör en lämplig gymnastikdräkt förfärdigas? Lisen. Hvad S3 ' fte har kvinnoklubben? Eger hvilken som helst rätt att ingå i föreningen? Huru går man tillväga vid sotmålning? Intresserad.
Maj i83o, enligt hvilken fjermare arfvinge är berättigad att tillträda arf, då närmare inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd, icke till arfvets emottagande sig anmäler inom tio år från den dag, efter det sista föreskrifne kungörelsen, att arf fallit honom till, i Tidningarne infördes, jemväl syntes böra tillämpas i den händelse, att inländsk och till vistelsen känd arfvinge begifrit sig utrikes eller inrikes från den ort, der arfvet föll, innan han fatt eller hunnit lyfta samma arf, utan att sedermera återkomma eller underrättelse om sig lemna; så, enär någon uttrycklig föreskrift härutinnan likväl icke förefunnes, hade domstolarne olika förfarit i ömförmälda hänseende, i thy att en del tjllåtit lyftning af arfvet efter tjugu år, utan borgen, och en del, efter kortare tid, emot borgen; hvaremot andra nekat all lyftning, derest ej kunnat styrkas, att den rätte arftagaren allidit, utan att efterlemna barn eller bröstarfvingar. Då det emedlertid ofta kunde inträffa, att arftagaren omkom genom skeppsbrott eller af andra orsaker på aflägsen, för den fjermare arfvingen okänd ort, så att denne omöjligen vore i tillfälle åstadkomma nyssberörde bevisning, och då den, som vet att arf fallit honom till innan han lemnar riket, hade större skäl att söka komma i besittning deraf, än den, som uppehållit sig på främmande ort, då arfvet föll, ansåg motionären den förre ej eller böra tillerkännas vidsträcktare rätt i ömförmälda hänseende, än den sednare fått sig tillagd i ofvanåberopade lagbud; och har motionären i följd häraf föreslagit, att stadgas måtte, det samma lagbud bör tillämpas äfven foa: det af Lag-Utskotiets Betänkande, N\o 6/j. 21 motionären nu uppgifna fall, att inländsk arfvinge, som vet att arf fallit honom till, begifvit sig bort, utan att lyfta arfvet, och ej återkommer eller underrättelse om sig lemnar, eller ock att annan ändamålsenlig bestämmelse härutinnan måtte meddelas.
Vid allmän öfverläggning står deremot en man alltid bakom ordet, och bättre är att nu göra de anmärkningar, hvartill man anser sig föranledd, än dermed spara till nästa riksdag, i afsigt att då få förslaget lörkastadt och ty medelst än ytterligare i minst trenne år få förlängdt vårt närv:de, af alla utdömda, representationssätt. Flere ledamöter begärde detta förslag på bordet. Hr Stjernsvärd afgaf vidare följande skriftliga anförande: Ehuru det är intet tvifvel underkastadt att hvarje framstående personlighet, hvarje utmärkt medborgare, en gång på häf - 468 Den 25 Februari. demas allshärjar-ting, då domen öfver död man kommer att fällas, blifver inflyttad i historiens pantheon, så anser jag likväl såsom ett åliggande för samtiden, om den vill göra anspråk på att erkänna menniskovärde och handla i öfverensstämmelse med det sanna och rälta, att den, redan under en sådan persons lefnad, gifver honom de bevis på hyllning och utmärkelse, som dess handlingar förtjena. Oftast inträffar dock motsatsen af hvad jag anfört, och samtiden visar sig merändels glömsk och liknöjd för dess af mig här omordade pligter. Undantag finnas dock härutinnan, men de kunna icke annorlunda anses än såsom solglimtar. Under sådana omständigheter kan det icke vara annat än glädjande och med verklig tillfredsställelse förenadt, som vi nyligen sett en af dessa slags solglimtar inträffa. Under innev:de riksdag hafva vi nemi. haft hugnaden erfara att Konung och It St:r gemensamt hafva egnat en med hyllning förenad national-belöning åt en af folkets söner, som, boren i kojan, genom arbete och förvärfvade kunskaper, snille och redbarhet sjelf brutit sig en afundsvärd bana och förvärfvat sig en verkligen förtjent upphöjd samhälls-ställning. Att jag här afser Hr Öfversten Frih. Ericson och den national-belöning han erhållit, för ibland annat dess åtgöranden med statens jernvägsbyggnader, finnes af sig sjelft. Men, Mina Hrr! Det är icke nog med ett enstaka fall i antydt hänseende.
Vi Bro förvissade, a t t hvermed en ny signatur första giniifven denna serie skall omfattas med gen framträder, utmlrker sig genom samma intresse för siviil dess gods inen djupt kristlig ands och en vaken nehall som dess utsökt fina utstyrsel. blick ph det verkliga lifvet. Hjiiltinnan iir eii sjuksköterska. BerattelBarnens Bilderbok, 3: dje och 4: de boken, med utsökt fina illustrationer och sen hhller intressdt si3iLndt f r h börett tör de sm.Z afpassadt, godt och jan till slutct. Gnistor. Berättelser af H. Schmidt. Hiift. 1 kr., kart. Beriittelserna äro af framstående viide, stilen &amp; r yp-, perlig. : focufcs och n n d m hiiftena, hvarpl nu Ur svenska folklifvet. Berättelser af H. I följa tredje och Auide. Beriittelserna K. Tredje häftet 60 öre. - Dessa iiro hiimtade ur verkliga lifvet och 14- berlitteher iiro naturtrogna bilder or ja,pa saninia @ ng de i ord och bild be-. lifvet, intressanta och framförallt 1 %- reda barnen en roande sysselsii.ttning, rorika. iifven inskärpa - nhaon - nyttig liirdoui. I å i a högt ider af Emil Froinmel. Riif t. l: 50,: BildarMcker f6r barii: klotb. under liisuinnen af denna bok af fina Vårblommor, med veiser af L. d: o iaikt&amp;gelser,aaf nya ansliiende SJU-: Ur barnaväilden punkter, som kasta ett öfrerraskande Berättelser %r barnkammaren med rerser af L. ljus öfver de heliga tilldragelserna. Vi uppmana alla stilla andar a t t göra. Sommarlif på Blomgård med perser af L. bekantskap med detta sköna arbete.^ Trosvittnen i Gamla Testamentet. Skili Sommardagar i skogen med verser af dringar och betraktelser af kontr.- 1 L. S. l: 28. prosten Fr. Sandberg.
Detta spörsmål framställer sig af sig själft, när man sysslar med den naturalistiska berlinerskolan, — änskönt det visserligen drager efter sig företeelser och betraktelser, hvilka spänna öfver betydligt vidsträcktare fält. Det slagord, under hvilket naturalismen begått sina mest blomstrande synder med det renaste samvete, har ju som bekant varit: viljan till sanning. De moderna estetici ha tagit den moraliska minen på sig, när de uttalat detta ord; äro dock vittra principer för allmänheten detsamma som vatten på gåsen. Alltså har man slagit sig för sitt bröst och med fariséerna offentligt tackat Gud, att man icke vore såsom de publikaner och syndare. Man agerade så smått mänsklighetens dåliga samvete. Denna moraliska tic har förorsakat många förvridningar i den nya litteraturens fysionomi, enkannerligen här hemma i Skandinavien. Emellertid — detta kraf på »sanning i konsten» bestämde icke blott den moderna vitterhetens innehåll, utan äfven dess form, icke blott idealen och målen, utan tillika den estetiska tekniken. I förra hänseendet hade »sanningen» kräft, att diktaren skulle oförvanskadt och hänsynslöst skildra »verkligheten»; i det senare kräfde den, att han i denna skildring skulle hålla sig strängt till de former, i hvilka denna »verklighet» själf meddelar sig till människorna. Och denna »verklighet» var den materialistiska världsåskådningens art af verklighet, den som människan förnimmer med sina fem sinnen. Mest minutiöst och mest utprägladt har den naturalistiska tekniken utvecklat sig inom dramat, och ensidigast och mest doktrinärt inom den afdelning af detta, hvari metoden i flitiga och samvetsgranna lärjungars händer utarbetats i alla sina enskildheter. Den naturalistiska berlinerskolan representerar ett stycke preussisk disciplin inom vitterheten. Hos Gerhart Hauptmann kan den naturalistiska metoden bäst studeras; i hans dramer ligger hvarenda stump af benranglet bar och pedantiskt rentvättad. Särskildt gäller detta om alla dessa små och mekaniska knep, hvilka i en objektiv diktning, hvari det öfverlämnas åt lifvets yttre former själfva att sörja för illusionen, tilldömas en så afgörande roll.
Domfört, antal ledamöter. Se Hoj-Rätt, Nämnd. Domkapitel, angående ändring i föreskrifterne om rättegång derstädes 36. Domstolar, om deras ombildning 25. „ serskilde för behandling af brottmål rörande häktade personer 26. F. Fardag, om förändring deraf 48. Fatalietid, för fullföljd af mål från Stora Kopparbergs län ... 16. „ serskilde föreskrifter derom för Gottland 17. „ för anmälan af missnöje emot Hof-Rätts dom och utslag 52, Flyttning i och ur bus på landet, om lag derför 11. Svar på återremiss 15. Forum, om upphäfvande af frälsemans serskilda 10. 66. Frälseman, om dess forum, se Forum. „ om afgift för bouppteckning i dess sterbhus 14. Fullmäktig, om rätt för kronofogde och landtmätare att såsom rättegångsfullmäktig begagnas 47. Förlikningskommittéer, om inrättande deraf . 33. Förmyndarevården, angående förändringar i lagstiftningen derom . 58. Förmånsrätter, tysta, om upphäfvande deraf 58. G. Gottland, serskilde föreskrifter för behandlingen af besvärsmål derifrån 17. H. Handlingar, om återfående af till Öfver-Riitt ingifne 30. Hoj-Rätt, om domfört antal ledamöter deri 12. Svar på återrerniss 20. „ om förändring i dess sammansättning oell arbetssätt • . 25. Svar på återrerniss 51. „ om bestämmande af vissa dagar för utgifvande af dess domar och utslag 50. „ om utsträckning af tiden för anmälande af missnöje mot dess dom och utslag 52. „ om återfående af dit ingifne handlingar 30. „ om revisionsskillings upphörande 52. „ huruvida exemplar af dess dom och utslag må till ute blifven eller icke hörd part utskrifvas 55. I. Inteckning, om förändring i Kongl. Förordningen derom af den 13 Juli 1818 29. Svar på återrerniss 44. J Jurisdiktion, om upphäfvande af den akademiska 57. 1 ■ ’ i-i i i • •
— Ankarloo, David Gustaf, 147. 1917. —• Berg von Linde, Johan Albert, 2o5. 1985. — Munck af Rosen sköld, Eberhard, 2i4« 2245. — von Hedenbergh, Carl August, 148. 2298. — af Billberg, Joli. Herr Stenfelt; Fullm. Grefve von Rosen, 214 Den 16 Junii. Axel, genom Lottning med N:o 140 Friherre Leuhusen, Wilhelm Reinhold i45. N:o Gustaf, 142. Rääf i Småland ; Fullm. Herr Ribbing, Arvid, i38. af Ekenstam, Israel, i38. Hegardt, Christian Bernhard , 187. af Schmidt , Georg Lars i36. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 6 Eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Fredagen den 19 Junii 1829. Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMar skalken tillkännagaf, att sedan Grefve Lagerberg, Claes, under Riksdagens Den ig Juni! f. m. ai5 lopp aflidit, samt åtskillige bland Ridder skapets och Adelns Herrar Bänkmän, i anledning af bortresa från Riksdagen, afsagt sig deras befattning, voro för närvarande flere Bänkmansplatser lediga, nemligens I 2 Bänkmans-Af delningen: Efter N:o y5. Grefve Lagerberg, Claes. 1 6 Bänkmans-Afdelningen : Efter N:o i. Friherre Oxenstjerna af Eka, Carl Gabriel. I 12 Bänkmans-Afdelningen: Efter N:o 3o5. Friherre von Lingen; Fullm. Grefve Mörner, Gustaf. I 14 Bänkmans-Af delningen: Efter N:o 366. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm. I 16 Bänkmans-Afdelningen: Efter N:o ii. Herr Bonde, Knut. I 18 Bänkmans-Afdelningen: Efter N:o 137. Herr Eketrä; Fullm. Grefve De la Gardie, Axel.
Derföre trodde jag det vara lämpligt, alt begagna dem på detta ställe, Jag medger likväl, att en tvätydighet kan uppkomma; men detta anser jag vara hjelpt, om redactionen erhåller följande lydelse: och företrädes LandtMarskalkens ställe i Plena af den främste närvarande Ledamoten. Herr Cederschjöld: Jag är förekommen af Grefve Posse i den påminnelse, att samma ord nyttjas i 23 §, Riksdagsordningen; men jag vidhåller min förut gjorda hemställan om nödvändigheten af ett stadgande, huru det må förhållas med anslag till Den y A u g u s t i f. m. 233 första Plenum, i händelse afLandlMarskalks dödsfall. Sedan Ståndet en gång kommit tillsammans, äger det alt sjelf utsätta tid för nästa Plenum; men om ingenting stad-v gas rörande det första Plenum, så är det osäkert, huruvida man kunde få något sam», munlräde, i brist af föreskrift derom. Friherre Boije, Fredrik: Då ändamå». let är att få §. så redig och fullständig som möjligt, och att alla händelser deruti måtte förutses, hemställer jag ännu en hän» delse. Oni nemligen Landtmarskalk dör, på hvad sätt skall väl Konungen återfå staf-, ven? Skall man afhemta den genom en Deputation, eller skall den nya LandtMarskalken taga den i Sterbhuset? Herr von Hartmansdorff: Mig sjnes som den vändning discussionen tagit, bäst visar, huru likgiltig denna §. är. För min del skulle jag tro, att RiddarhusUtskottets förra förslag är tillräckligt. Vill man likväl hafva något bestämdare, skulle jag önska, att samma ordalag, sorn finnas i 2.3 Riksdagsordningen, äfven måtte begagnas i RiddarhusOrdningen. Herr Printzensköld: Till hvad Herrvon Hartmansdorff yttrat, ber jag få tillägga, att jag anser, det man bör nyttja 23 §.
»Jo, söta far, jag förstår det så väl», sade hon, »men ser du, jag kan inte dela mig i två delar, och nu vill jag helst helt och hållet tillhöra er.» Hon reste sig upp och kastade med häftighet armarna om sin fars hals. »Men detta tycker jag inte om», sade fadern. »Också vi andra måste ju dela oss både i två och i många delar. Ingen har rättighet att vilja ha hela sin tid för sig sjelf.» »Nej, jag vet det, jag vet det», utbrast Rakel, »jag vet, att jag är så dum och så stygg och så ensidig; men jag tror aldrig, att jag blir annorlunda, och nu vill jag bara lära mig att vara er lydiga, snälla flicka.» Sommaren gled framåt och uppvaktade med ständigt nya härligheter, till dess den största bravurarian kom med rosorna och jordgubbarna. Rakel var ute så mycket som möjligt. När icke hennes mor eller far önskade hennes närvaro, ströfvade hon omkring öfverallt. Hon målade icke, hon bara såg, — såg på alla dessa färger, allt detta ljus och dessa skuggor, alla dessa trolska förvandlingar, som himlen företar med jorden, allt efter som den omhöljer eller afslöjar sig. Om dagen målade Rakel aldrig, men när hon om aftonen slöt ögonen, blandade hon alla slags smältande färgstämningar, komponerade landskap i dimma och solsken, lät unga, smärta träd växa upp, skakade blommor öfver ängarna och höljde det fjerran liggande i blåaktiga dimmor, och när hon sedan föll i sömn, målade hon — målade med raseri hela natten och vaknade förundrad, nästan förfärad öfver, att hon i verkligheten ingenting hade gjort. Då och då fick hon bref från sin förnäma väninna. Hon hade också sjelf skrifvit till henne ett par gånger, och fastän brefskrifning icke var hennes sak, hade dock just det knappa, det förtegna i hennes bref gifvit friherrinnan ett klart begrepp om, huru det stod till med henne. Hon skref tillbaka: »Min Rakel! Jag ser nog, hur det är med dig; och så kan det icke fortfara. Du hör till dem, som icke kunna tjena två herrar, och du skall icke förråda din första kärlek. Hos dig är konsten det väsentliga, ditt egentliga jag, och du kan då icke göra annat än att lyda.
Det kan icke vara tvifvel om att en justitie-om-budsman, den der velat föra en sträng räfst öfver embetsmäns olofliga tilltag, skulle funnit saken vara af beskaffenhet att fordra en ingående undersökning rörande utsträckningen och beskaffenheten af den omhandlade förbrytelsen. Och det kan icke heller vara tu tal om att det tillhört justitie ombudsmannen att, derest han afsett en. sådan undersökning och utredning, sjelf gifva instruktion de rom.Men ännu ttro icke egendomligheterna i detta mål uttömda. Ännu återstår den allvarsamma frågan: borde verkligen justitieombudsmannen, äfven i sakens dåvarande skick ocb i betraktande af de fakta som redan nu förelågo, låtit sig åt nöj a med att detta betydande embetsfel belädes med ett s&amp; löjligt ringa straff som 25 kronor?! Att domkapitlet, dä det bade ärendet om hand, inskränkte straffet till detta ringa mått ooh att Häradsrätten följde den gifna vinken, borde icke ha varit något skäl för herr Tho-masson att lftta det stanna dervid. Ty det är s&amp; långt ifrån, att lagen i detta fall skulle vara neg otymplig att icke gifva. möjlighet till ett efter brottets art limpadt straff, att man tvärtom med skäl kan påstå domstolens utslag vara i direkt och afgjord strid med lagbestämmelsen i fråga. Kyrkoherden W. dömdes enligt 25 kapitlet 5 § strafflagen, hvilken i det afsedda momentet stadgar s&amp;som straff mistning af embeie på viss tid eller böter samt, om omständigheterna äro synnerligen försvårande, afsättning. Enligt en, s&amp; vidt vi känna, undantagslöst tillämpad strafflags * tolkning anses, derest tvenne alternativa straffsatser äro satta för en viss förbrytelse, den som står först,. böra användas, om hvar-ken sftrskildt försvårande eller särskildt förmildrande omständigheter föreligga eller om de väga jemt, hvaremot den i andra rummet satta straffsatsen, derest den är lägre än den första, kommer till användning vid öfvervägande förmildrande och, derest den är högre, vid öfvervägande försvårande omständigheter.
Mits nådiga framställning i öfvervägande, men anse, dels att med ifrågavarande anslagssumma, 10,000 R:dr, det åsyftade ändamålet icke kan vinnas, helst begäret alt slutligen ernå rätt till en dylik pensionsförhöjning, säkerligen skulle föranleda mången tjensteman att alltför länge fortsätta en tjenstgöring, hvars fordringar han på ålderdomen icke förmådde nöjaktigt uppfylla, dels ock ay, ett för visst bestämdt ändamål gifvet anslag, icke bör, i den mån det härtill ej mera erfordras, kunna Lagas i anspråk att öfverflyttas till något annat, hvars behöflighet är föremål för ny pröfning och om hvars uppnående ingen visshet finnes, hvadan Rikets Ständer icke funnit sig kunna bifalla hvad E. K. M:t sålunda föreslagit. 9:o. Af den anledning, att Rikets sednast församlade Ständer tillerkänt Assessoren J. A. Törneman rättighet att, när hans göromål vid utredningen af förra allmänna magasinsfonden upphörde, å Allmänna Indragningsstaten åtnjuta exspektans-lön af 777 R:dr, motsvarande, utan förhöjning för spannmålen, den aflöning, som Törneman, hvilken vid f. d. Allmänna Magasins-direklionens upplösning var Kammarförvandt, sedermera, efter af Kammar-rätten erhållet förordnande att vara Revisions-kommissarie uti det under bemälde embetsverk ställda Revisionskontoret för allmänna magasins-ärendernes utredning, i sådan egenskap åtnjutit, har E. K.