Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har nemi. inom BondeSt. upplyst, att inom Jönköpings län ensamt uppgår antalet af de pannor, sorn enligt Utsklns förslag skulle försvinna, till icke mindre än 2800; och då delta är förhållandet i ett af de mindre länen, kan man beräkna, att åtminstone 4° å 5o,ooo pannor sålunda ej skulle få begagnas, eller att så många jordägare skulle betagas rättigheten alt bränna, då deremot 4 a 5oo stora possessionater skulle få tillverka 5oo proc. mer, än med en enkel go-ktrs panna kan produceras. Den oeconomiska principen är således bruten och en gifven orättvisa begången. Jag hade hjertligen önskat, att jag kunnat begära ett återförande till alldeles samma princip, som vid riksdagens början var rådande, d. v. s. att vi kunde aflysa konstapparaterna, hvilket jag dock icke vill neka hade obillighet med sig, såvida det synes vara orätt, att den, som äger redskap alt nyttja, hvilka kosta mindre tid och mindre bränsle, ej skall få begagna dem; men då jag icke ser någon utväg att göra denna princip gällande, och då jag af BondeStts prot.-utdr. erfår, att detta Stund frångått Utsktns betänk, i första punkten och borttagit förbudet att bränna för dem, som äga jord, hvilken i taxeringsvärde ej uppgår till 3oo r:dr, så tror jag, att detta är, hvad äfven vi böra göra, och jag tillstyrker således, att denna del af första punkten måtte afslås, hvarom jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, måtte göra proposm. Gr. Horn, Claes Fredr.: Såvida instämmer jag med den siste värde talaren, att jag anser orättvist att beröfva de mindre jordägarne rättigheten att bränna, då man utgått från den, efter min öfvertygelse, oriktiga principen, att denna näring bör anses såsom en jordbrukets tillhörighet och förmån. När nu denna princip är godkänd, såsom jag tyckt mig finna af pluralitetens yttranden, skulle det förefalla mig högst märkvärdigt, om man ville beröfva den fattigaste delen af jordbrukarne i Sverige en förmån för jordbruket, som naturligtvis måste vara så mycket angelägnare för den fattigare delen att bibehålla.
Manderström instämma deruti, att dessa tjenstemän äro att anse såsom Norska tjenstemän; ty då de äro utnämnde till tjenstemän inom Riket, så måste de. också anses vara Svenske tjenstemän. Då det emellertid för årendernas behöriga gång inom kabinettet är både vigtigt och nödvändigt, att Norrmän derstädes anställas, anser jag, såsom ledamot af Konst.Utsk., det vara min pligt att inom Konst.Utsk. väcka motion om sådan ändring i 28 § R.F., att det må vara tillåtet att inom Utr.Dep:tet antaga Norrmän till tjenstemän i den mån sådant finnes för ärendernes gång erforderligt. Beträffande tredje punkten, i hvad den rörer anmärkning mot Chefen för LandtförsvarsDep:tet i afseende å vissa högre militärembetens tillsättande utan särskild föredragning af bemäldc Chef, så har deremot blifvit af en annan Konungens rådgifvare anmärkt, att den konstitutionella ansvarigheten icke uphört till följd af den form för protokollen, som i dessa ärenden blifvit begagnad. Det må så vara; men jag ber dock att få fästa upmärksamheten derpå, att det är en betydlig skillnad emellan att ett råd afgifves före beslutets fattande, eller om en föreställning göres efteråt. Enligt grundlagen år det Konungens rätt att allena styra Riket; men det är äfven hans pligt att förut inhemta råd af StatsRådet; och jag kan icke föreställa mig att grundlagens föreskrift åsyftat annat, än att Konungen, äfven om han vore beredd att fatta ett visst beslut, skulle genom sina rådgifvares föreställningar kunna förmås att afstå derifrån. Ett sådant ändamål kan naturligtvis icke vinnas, om föreställningarne icke komma förr än efteråt och blott för att skydda rådgifvarne. Då dessutom 28 § säger: »Hvarje
Om emedlertid sådant inträffar, så måste väl åtminstone den, som framförer motionen, uptaga den som sin egen och framföra den i sitt eget namn; ty att på förhand göra reservationer och säga: »jag gillar visserligen en del, men icke en annan», det är ett sätt att gå tillväga, som jag ingalunda kan anse lämpligt, och detta så mycket mindre, som 48 § ILO. bland föredragningsämnen uptager »motioner »gjorda i plena af någon vid Riksdagen då närvide Ståndets leda»mot». Hr Brakel: Frih. von Paykull måtte icke hafva rätt up fattat hvad jag yttrade innan jag upläste motionen. Jag sade dock ganska tydligt, att jag uptog motionen i mitt namn; men som jag icke sjelf sammansatt densamma, ville jag gifva sådant tillkänna, Den 26 November f. m. 425 emedan jag icke vill tillegna mig något, som icke med rätta tillkommer mig. Jag nämnde tillika, att deri möjligen förekommer ett och annat uttryck, som jag icke kan gilla, men i och med detsamma jag uptog motionen i mitt namn, var den naturligtvis min egen, och jag måste således ansvara håde för dess innehåll och dess form. Hr von Ehrenheim, Per Jakob, upläste följande motion: De författningsföreskrifter, som f. n. gälla i fråga om skyldighet att vid resor inom Sverige vara försedd med pass, synas både genom sin olämplighet och den glömska, hvaruti de råkat, i högsta grad påkalla förändring.
Man har anmärkt att det skulle leda till missbruk , om man ej finge köpa mindre qvantum brännvin an en kanna, nemi. på det sätt, att t. ex. en person, som ville köpa elt Halfstop, skickade någon underhafvande till den gård, der brännvin kunde få köpas, och detta må också någon gång blifva fallet; men jag anser det derför icke vara skäl, att efter ett sådant möjligt missbruk bestämma hela lagstiftningen i denna del; ty på det sättet skulle aila lagar kunna utdömmas, enär alla kunna öfverträdas. Det kan väl vid första påseendet också synas orätt alt inskränka en persons rättighet alt försälja sin vara, men denna inskränkning är ej obehörig, då den bestämmes af ett större intresse eller den allmänna moraliteten, och det kan ej bestridas, att om hvarje brännvinstillverkare tillika får vara krögare, så skall ett sådant förhållande bidraga till fyllerilastens utbredande. Försäljning af gift är ju äfven inskränkt, och en jemförelse dermed är icke så alldeles ur vägen. Dessutom ber jag få fästa uppmärksamheten derpå, att brännvinsförsäljningen, i en så ringa qvantitet som ctl halfstop, kan gifva anledning till ett slags ockrande med varan; ty om en kanna brännvin t. ex. har sitt noterade pris af en r:dr, så går det likväl an att prångla ut halfstopet för 14 a 16 sk., och hvilken fart detta skall gifva åt den sköna hushehofshränningen är lätt att inse. —- På dessa skäl anser jag mig mer än tillräckligt hafva motiverat mitt tillstyrkande lill afslag på denna punkt, med bibehållande af i855 års författning i stället. Ed enh jelin: Alt försäljning af brännvin till belopp af elt halfstop skulle förvandla den som sålde delta qvantum till krögare, och att således en sådan försäljning skulle utgöra elt intrång på krögares rättigheter, kan jag icke begripa, så mycket mindre, som krögare sälja brännvin supvis, och lika litet kan jag förstå hvarför man ej kan få köpa ett halfstop brännvin lika väl som ett halfstop cognac, kneif, arrack och dylika spirituosa.
Sien i Upfala odj SunD, Der 5lcaDemier äro, af Swå SeDamöter blanD DvtD< 7 3 detfap odj 2ldel, $wå af ^Jrefe»0tåndet, Swå af 2lcademie*0taten, 3iwå 0tånd<dperfoner od> åtta ^Borgare. 3 alla öfrige 0täder fall antalet af ^aperingdmän wara £wå af SKtd» detfap odj 5ldet, $wå af f}>refe*0tåndet, $wå 0tåndd»perfoner odj 0ep borgare, med iakttagande t anfeende till defe ftf nämnde, attr få wida Claier inom 0taden finnån, ett efter ftprkan af l)warje ©af afpafadt antal utur en Ijwar wäljen. 3 §al)lun odj 0ala fola ^apcringdmännen utgöra lifa antal, forn för hindra od) tredje Clafenn 0täder fadgadt är, Ijwarwtd $8orgare*0tåndetn ledamöter utgöraé till hälften af borgare odj SBetgémän, dock få, att i ^alftin, det ena året §em borgare od) §pra SBergdmän odj det andra §em §23ergö> män odj $pra ^Borgare, blifwa 0tadené ^aperingdmän. §. 114. <£j må till ©rpertngdman af 33orgare»0tåndet wäljad annan perfon, än den, forn idkar werkelig ^Borgerlig rörelfe. §. 115. 3 de 0täder, der ©pmnaftum ftnned, fall ibland ^refleStåndet en Settor wäljaé till ^aperingdman. §. 116. Slcademifa
”Jag antager likväl, att om de redan af trycket utgifna titlarne motsvara en tredjedel af hela författningssamlingen, att örn det arbete, som af Krigs-rådet Forsberg och Kapten Stiernsvärd, dels hvar för sig före d. 8 Augusti 1844,-dels sedermera gemensamt blifvit nedlagt pä materialiers samlande, lidsoch titelregisters uprättande m. m. får beräknas utgöra tvåtredjedelar af det bela, samt om den tid dessa redaktörer, med afräkning för updrag af annan art, verkligen hittills användt på författnings-samlingen, kan upskattas till 5 år, ungefärligen en lika tid komme att erfordras för arbetets slutliga fullbordande, den tiel oberäknad, sorn erfordras för tilläggsliäftens lifgifvande efter hvarje års utgång, samt af alphabetiska registers nprällande och tryckning, hvilka oundgängligen behöfvas och hvartill sannolikt ytterligare tvänne år kunna anses beliöfliga. Tolf år skulle således efter denna beräkning för arbetet på det hela hafva blifvit använde, en tid visserligen icke obetydlig men likväl icke större än, enl. hvad erfarenheten visat, för dylika arbeten af villa mindre omfattning och vigt erfordrats.” ”För bestridande af kostnaden torde tillgång icke saknas, emedan 4:de Hufvudlilelns anslag för oförutsedda behof synes vara afsedt för utgifter af denna art. Sammanlägger man denna kost-1- nåd för flera är, så upkommer en visserligen icke obetydlig summa, men betraktad för hvarje år serskildt, är kostnaden, fördelad på tvänne redaktörer och ett biträde, ringa samt, med hänsigt till arbetets behöflighet och nytta, visserligen icke förspild,” ”Fråga har blifvit framställd huruvida E:s K.
N:o 37, i ani. af väckt motion ang:de inseendet öfver rikets högre Landtbruks-institut, förvaltningen af desamma och undervisningen derstädes m. m.; N:o 38, i ani. af väckt motion om återinförande af tull stämpling å varor, som från utrikes ort inkomma; och N:o 39, i ani. af väckta motioner rörande utvidgandet af qvinnans medborgerliga rättigheter. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i 11 e. m. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 3 Februari 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 Prot.-Utdrag för den 31 sisth Januari och Protokollet för den 30 December nästlidet år. Hr Liljenstolpe, Axe! Fredrik: Vördsamt anhåller jag om R. o. Ad:ns uppmärksamhet, för sista gången, i afseende ä Ekon.-Utsk:ts Betänk N:o 9, mot hvilket jag nu får, med anledning af mitt åtagande uti sista plenum, härmed afgifva min skriftligen uppsatta reservation och protest. Om mitt anförande ock skulle vara af den beskaffenhet, att det möjligen kommer att illa upptagas af en och annan, så vågar jag dock, på grund af ämnets vigt, hoppas på ett välvilligt öfverseende, helst frågan om saknade befordringslagar numera ej endast rörer den Den 3 Februari f. ra. 261 manliga, utan äfven den qvinliga befolkningen inom värt kära fädernesland, sedan tjenstemanna-verksamheten äfven, till vissa delar, blifvit utsträckt åt de Svenska medborgarinnorna. Härefter uppläste Hr Liljenstolpe följande skriftliga anförande: Då jag nu, ined anledning af mitt anförande uti sista plenum, vid justeringen af protokollet för den 20
De fastsmiddes med handklofvar vid golfvet, så att blodet utpressades, de upphängdes vid väggarne i deras egna stugor och piskades, afkläddes nakna, både gifta och ogifta, och skymfades på allt sätt och vis. Flera blefvo genom allt detta både till kropp och sinnen skadade för hela deras öfriga lifstid. Nämnde länsman hotade vaktkarlarne, om de visade någon mildhet, med 6 par spö, samma straff, hvarmed han sjelf af domaren hotades för det han en söndag löst jernen från qvinnorna; presterna hotades med kappans förlust, för det de ej gjorde sin skyldighet så som den blifvit uppfattad af domaren. Då de arma qvinnorna bådo det ringaste om förskoning, fingo de svar sådana som detta: jag skall hänga dig, om du ej bekänner, din trollpacka, du har trollögon, trollnäsa, trollmun o. s. v. Underligt således icke, att de på den frågan, om de fruktade länsmannen mer än hin onde, svarade ett oförstäldt ja. Men ömkligt är att se huru han pinar dem att bekänna om sig de på en gång vederstyggligaste och löjligaste upptåg, dem de sedermera, när de ställdes på fri fot, under samvetsqval återkallade. Ännu sorgligare är att betrakta presterskapets handfallenhet vid alla dessa uppträden. Sjelfva doktor Nordman, prost i Leksand, som fick sin biskops uppdrag att besöka, upplysa och till bekännelse förmå de anklagade, visade icke något verksammare deltagande för dem, ehuru det icke var den hedersmannens afsigt att tvinga dem emot deras öfvertygelse. Ihrstadius, vice pastorn i Åhl, förhöll sig ock temligen passivt, säkerligen af fruktan att stöta sin högste förman. Det är desto smärtsammare att nödgas om denne förman förnimma, att han icke allena gaf dem fria händer, som hade lust att rasa mot till stor del oskyldiga qvinnor, utan ock band händerna på dem, som gerna sett de förtryckta försatta i frihet.
Om man deremot stadgade, alt så snart posten vore afgången, skulle en charta öfver de afgångne brefven inlemnas till Magistraten i staden, eller Kyrkoherden å landet, för att i Rådhusförstugan eller Sockenstugan förblifva uppsatta en viss tid, och dessa Chartor, med påtecknadt bevis om verkställd sådan uthängning, blefve de som af controllerande auctoriteter inom Postverket jämnförde med dem, som ankomstortens Postmästare hade qvilterat, synes 111ig en af de lämpligaste conlrollmethoder vara begagnad. Sådant skulle nemligen dessutom vara för ganska många brefafsändare välkommil; de kunde då, när tiden så raedgaf, på dessa Chartor efterse oin deras bref Den to December e. m. verkligen vore afgångna; just derigenom att denna förmon för correspondenterna tillika vanns, vore en sådan af Staten anbefalld åt-, gärd icke det minsta chicaneus för en redlig Postmästare, och den, som icke vore detta, ägde tillika det alldra största band på sig; lian kunde aldrig veta hvilket bref, som på den uthängda BrefChartan blefve eftersökt, och om dessa Chartor och blott, en gång i månaden besågos af någon, gjort, de möjligheten, att de kunde bli sedda samma gagn. Man anmärkte sistlidne Riksdag att en afskrifts tagande till detta ändamål af afgående PostChartan skulle, alltförmyc-, ket öka Postraästarnes besvär, och anför-, de exemplet af Stockholms PostGontoirom det så är, så hemställer jag att anstalten åtminstone vid!, de andra PostGontoiren i Riket måtte vidtagas, man torde ej kunna kalla den omöjlig der — och Stockholms, PostContoir är såväl genom sin talrika per-, sonal, som grannskapet med hela PostVer-. kets öfverstyrelse, i allt fall mera. control-. Icradt än de öfriga. I afseende på de reoommenderade bref-, ven innehåller det utdrag utur Kongl. Postordningen, som finnes.
Nu då fråga är om att fatta definitivt beslut, anhåller jag, att R. o. Ad. ville å pag. 9 i Utsk:s Betänk, fästa sin upmärksamhet vid Hr Mannerskantz’s reservation, hvilken är af detta innehåll: »att K. M. må berättigas, att för hvarje DiskontDirektion tillsätta ett ombud, som skall äga deltaga i Direktionens bestyr med utlåningen af Statslånefondens medel, börande det för BankoDiskontverket i Stockholm af K. M. sålunda tillsatta ombud jemväl erhålla rätt att yttra sig i fråga om Statslånefondens fördelning, samt beredas tillfälle att inhämta kännedom om de beslut och åtgärder, som vidtagas med afs:de å sättet för medlens användande till näringarnes understödjande inom alla delar af landet.» Mitt förslag är af följande lydelse: »att K. M. berättigas, att för hvarje DiskontDirektion tillsätta ett ombud, som skall äga deltaga i Direktionens bestyr med utlåningen af Statslånefondens medel; börande det från BankoDiskontverket i Stockholm af K. M. sålunda tillsatta ombud jemväl erhålla rätt att yttra sig i fråga om Statslånefondens fördelning, samt rörande de åtgärder, som vidtagas med afs.-de å sättet för medlens användande till näringarnes understödjande inom serskilda delar af landet.» Detta mitt förslag skiljer sig från reservanten derutinnan, att Hr Mannerskantz velat bereda Regeringens ombud rättighet att yttra sig i fråga om lånets fördelning, men icke full kännedom om de beslut och åtgärder, som sedermera vidtagas, då jag deremot tror att såväl med Hr Mannerskantz^ premisser, som med hvad här blifvit i samma rigtning sakrikt i dag yttradt, öfverensstämmer, att Regeringens ombud äfven bör hafva tillfälle att yttra sig öfver, samt de åtgärder, som med ärendets handläggning ytterligare vidtagas. Vidare har Hr Mannerskantz medgifvit länets spridning till alla delar af landet, hvaremot jag endast sagt serskilda delar af landet.
Hon Iion Som Hon tanklös tog mot livar hyllning, gick i kyrkan s9 sn8llt, nior och inormor de kara allt fann s9 viil hestildt. Men molnen började skingras, En r9niind blaste till slut, För qvaf kindes drifhiisv9rinen; Fran I~nren flög fogcln nt. Hiir gladt hrnnes hjertn klappar, Fran frihet och Ijns ej stingdt, Allt pjunk som en un.irt i: in&lt;lning Hon harinset i skriipvrh alangt. NII först hon tycker sig lefva, Kil furst hon en rilja att, Och tankar skjuta i höjden Som triidets gröna skott. Och kiinslor som dalens liljor Ur diinklet spira opp, I skinande regnl1igsf3rger De s \ .iIla knopp vid knopp. Och ni1 hennes hjertas Idoinkalk Siim gl6der, at kiirlekens blod, Det ia5rks, att den I&gt;loininan druckit Ur lefvnnde kalors Hod. Det injllrs, ntt himmelen öppiints För henne med fingslets dörr, Att skönare dröniinar hon drömnier Än barnet i lindan förr. Lottcn w18 Kramer. Om " Hemstudier ". af Ellen Fries. - redrika-Rremer-Förbundet har anordnat hemstudiera men hvad vill detta egentligen säga, friigrr sig mer än en. Uttrycket är, ilet erkännes villigt, ej alldeles klart och tydligt, men det är en af praktiska behof nödvändiggjord förkortning för: &amp; d och Icdningfbr h~nsfudierb. Afven detta uttryck kan dock synas mangen dunkelt. Huru skall dessutom en dylik ledning kunna lemnas, huru Tro dessa &gt;hemshidier# anordnde? äro fragor hvilka, hvar och en gör sig och som tarfva för den oinvigde en förklaring. Hemstudier, det är, siisom namnet antyder, att studera i hemmet.
Det finns mer än ett sätt att blifva öfvergifven, till exempel ni kan förlora hans kärlek, hans tillgifvenhet, och likväl till namnet vara hans maka. Se honom alla dagar, men se honom kall och likgiltig, till och med ohöflig mot er. Tusentals verkliga hustrur ser man ju framlefva detta lif. En stor del äro visst sjelfva skulden dertill, det är sannt. Men jag tror, att de flesta ej förut så noga känna sina männers lynnen. De misstaga sig om hvarandras egenskaper, och visa sedan öppet sitt missnöje. Vanligtvis ser man, att mannen ledsnar först, äfven vid den bästa hustru. Han vänjer sig under sitt ungkarlslif vid friheter, som han sedermera icke vill umbära, utan öfverlemnar sig åter åt alla de passioner, som förut i hans tycke gjorde honom lycklig. Han rusar åter ut, och det är då under andra variationer han först riktigt ledsnar vid, att alltid vid sin hemkomst möta samma ansigte, som kanske icke alltid är nog vackert, för att kunna skingra hans misshumör. Om det återigen finnes männer, som ega nog samvetsgrannhet, för att hålla hvad de lofvat, så är det just dessa, som skrika öfver tvång och ok, då de likväl sjelfva frivilligt böjt sin nacke derunder. Men ibland dessa, äro icke våra männer – om vi så få kalla dem – inbegripne. De ega, tycka de, alla en ungkarls rättigheter, och ingen klandrar dem för det. Oss anse de endast som sina älskarinnor, och lyckliga vi, så länge man respekterar oss som sådane. Men sedan då lednad och missnöje kommer, för hvad anse de oss då? Jag vågar ej säga det för er. Då tänka de endast på ett medel till brytning, för att åter få vara lyckliga en liten tid, till dess de utaf ombyte och missräkningar ledsna vid hela verlden, den de fördömma, och vid vårt kön, som de förakta. Och så sluta de sitt lif, föraktade af sig sjelfva och af hela verlden. Men vi, vi som varit lekbollar för deras nycker, oss nedsätter man till och med under en menniskas värde. Man fordrar större styrka af oss än mannen, på samma gång man kallar oss det svagare könet.
Den sist talande värde Ledamoten har Den so Maji J. tn. utgått från den tanka, att en obillig Lagstiftning borde bibehållas. Jag lemnar derhän de politiska betraktelser, sorn kunna ligga till grund för denna tanka Hvad mig vidkommer, tror jag, att eleiLagens stadgande är för strängt, bör Lagstifta! e.i skynda att häfva det. Hvad i öfrigt beträffar den värde Talarens yttrande, i afseende å den begärda återremis■ sen af Betänkandet i detta ämne, får jag för min del förklara, att då' deri värde Talaren sjelf funnit ett ord vara att tillägga till den ifrågavarande paragraphen, detta redan är nog, för att föranleda en återremiss, synnerligen sorn det ej lärer vara storleken af anmärkningen eller tillägget, som bör bestämma om återremissen skall äga rum eller icke. Jag kan således icke annat än instämma med de Ledamöter, som yrkat, att Betänkandet må till Utskottet återgå. Friherre Ane karfnärd: Den sist talande Ledamoten har trott sig i nrin framställning finna en böjelse, att bibehålla en obillig Lagstiftning. Sådan kunde dock aldrig min tanka vara, ty den grundar sig ensamt på öfvertygelsen om billigheten af den nu varande Lagen. Men min verkliga afsigt oell uppriktiga önskan var och är att kunna undanrödja möjligheten för samvetslöse och mindre mennisko-älskande Rådgifvare, att genom brottets tydning verka en obillig tillämpning af en otydlig Straff lag. Herr von Hartmansdorff: Grefve Löwe#- Kfen 23 Maji /. m. hjelm tyckes hysa den mening, att i Kongl. Maj.tS Nådiga skrifvelse tydeligen föreslås en g rundfats , den nemligen, att straffet för den ifrågavarande förbrytelsen borde blifva mildare ån hittills. Om så år, hade Lag-Utskottet icke behöft svara annorlunda, ån med uppgifvande af en grundfats, antingen med gillande af den föreslagna, eller med uppställande af en annan; men då hade målet stätt lika nära.
Transport 4,014,852: 16. 3 291: 3.6 909,984 4 015,143 Återstår d. i Jan. 1833 ett belopp af hvarmed Skulderna, emellan d. i Jan. 1829 och samma dag år 1833, blifvit okade, så att, med tillägg af inbalancerade skulderne d. 1 Jan.1829, totalbeloppet d. 1 Jan. 1833 utgjorde Till d. 1 Jan. 1829 inbalancerades tillgångar och fordringar till eLt belopp af R:dr Sedermera och inom d. 1 Jan. i833 äro Tillkomne följande fordringar, nemi. För utgifne lån till Städer och Corpöra - tioner■ Till Staden Borås Transport l 300.000 1 - 184,759 8' Fordran bos Stockholms stad för förskjuten forlagsfond till en ny Pant-LåneInrättning 100,000 Lnnebiträde till Götha Canal-Bolag 845,334 2,245,334 — Hvarjehanda, förskott: Förskott till bestridande af de på Riksgälds-Conlorel anvisade så ka Ilade extra Statsutgifter 480,606 12 7 Förskjutit hvad som behållningen af öfvers!,ollen på Stals-Verkets förslagsvis beräknade