Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af alla befattningar, jag haft, har den förefallit, mig svårast och mest smärtande, från den stund jag blef löjtnant och fick befallning att låta kalla den och den soldaten till undergående af prygel och tilldess jag -blef major, då jag måste öfvervara dessa executioner. Mången gång påminte jag mig Norrbys ord i pjesen Gustaf "Wasa: ”Jag är soldat och kan ej bödel vara.» Jag önskar afskaffandet af detta straff och skulle förebrå mig, om jag ej gifvit denna tanke tillkänna. Jag anser straffet vanhederligt och tror ej att det verkar till förbättring hos den be straffade. » En medlem af Riddarhuset yttrade under 1840 års riksdag, att han visserligen önskade att prygelstraffet skulle försvinna, men att, hvad det vanärande i straffet angick, så kunde det ej vara mera vanärande för soldaten att stå i samma förhållande till sitt befäl, än som tjenaren stod till sin husbonde. Då jag särskildt har mig bekant att detta argument gjorde sig gällande hos många och medverkade i sin mån att motionen föll, synes mig, att hvad då inom ett visst parti ansågs som fullkomligt riktigt, nemi. sammanställningen emellan soldaten och tjenaren, att denna jemförelse borde äfven nu inom samma läger anses på enahanda sätt. Yi komma då alla till den slutsatsen, att när tjenaren genom lag befriades från husagan, borde soldaten samtidigt hafva blifvit befriad från prj-gelstraffet. Men när nu denna sammanställning framhalles, heter det, att jemförelsen betydligt haltar; ty, säger man, dä tjenaren oftast i husbonden hade både sin anklagare och domare, bchöfver aldrig soldaten frukta att se dessa i en och samma person förenade. Och dock är just detta fallet; t. ex. då en regementschef ertappar en soldat under något brottsligt förehafvande, så hemställer jag om icke soldaten i denna sin förman både har sin angifvare och domare ? En af de anmärkningar emot min motion, som gifvit sig luft, såväl inom sorn utom detta rum, har varit den, att prygelstraffets totala försvinnande skulle, om ej undergräfva, dock menligt inverka på den militära disciplinen.
Ett närmare ordnande af universiteternas och det Carolinska ins i utets andel i den medicinska undervisningsplan, som kan komma att uppgöras, så att dessa institutioner må på bästa sätt med hvarandra samverka till beredande af blifvande läkares bildning, är derföre det enda jag i detta hänseende anser erforderligt. G:o Dessa beslut utgå från premisser, som i teinligen lika mån röra både Upsala och Lunds universitet. En följd häraf blifver ock säkerligen, att, om Upsala medicinska fakultet komme att infÖrlifvas med Carolinska institutet, så skulle rätt snart samma öde förestå den medicinska fakulteten i Lund. När detta skett, ja ock i viss mån innan det skett, ty mindre än J af medicina; studiosi studera i Lund, skulle Carolinska institutet komma att monopolisera läkarebildningen i Sverige. Men monopolier äro ju aldrig för det allmänna af gagn. Månne ej det är vida bättre, att fäderneslandet eger tre särskilda institutioner, sorn hvar för sig i ädel täflan söka uppbringa läkarebildningen till möjligaste böjd? En annan fråga är ock, huruvida rätt grundligt handhafvande af den mångartade och tidsödande undervisningsoch examens-skvldighet, som häraf skulle uppstå, kan förenas med den vidsträckta medicinska praktik, sorn utöfvas af hufvudstadens ypperste kikare, hvilka man ock alltid skall önska fästade vid den medicinska undervisningen derstädes. 7:o Det sista af de båda beslut, denna reservation afser, innebär en antieipation på det föregående. Om Upsala medicinska fakultet skulle blifva införlifvad med Carolinska institutet, då faller af sig sjelft att institutet då eger rätten att kreera doklorer. Att på förhand bevilja denna begäran, vöre att de facto afgöra frågan om nämnda införlifvande, ty enligt all både Svensk och utländsk rätt tillkommer endast univers tets-faku tet att utdda doktors-värdighet. Att bifalla denna punkt vore derföre att på en sidoväg införa hvad man pä den raka vägen ej tilltror sig nu kunna vinna.
Dagen efter det Edith var född gick B. för att underrätta fru von Linde om händelsen. På det, att hon var den enda menniska han tänkte på att gå och tala om det för märktes det redan att hon var något mer för honom än andra. Så grep lidelsen honom efter hand. Hon var 26 år, gjorde ett strängt och ärbart intryck, nästan kallt. Han kunde aldrig märka att hans böjelse var besvarad förr än den der qvällen, då hon på danska sade till honom: ”giv mig mine Handsker.” Och så en dag säger hon honom att hon ville ”gaa gjennem Helvedets Ild for at blive elsket af mig, og det kunde jeg ikke staa for.” Han har skrifvit en lång och vacker dikt om ett minnesrikt möte mellan dem två. Men dikten fins icke mer, allt sådant försvinner, – uppspåras och förstöres af svartsjukan. Hon hade legat hårdt sjuk af en mycket svår blindtarmsinflammation. Hon var mycket matt och kunde knappt gå. När han kom gick hon emot honom, blef likblek när deras blickar möttes, och så sjönk hon ned på en stol. ”Vi to Mennesker sagde ikke et Ord, – sad kun og betragtede hinanden.” ”Jeg har ickke ligget hos hende en eneste Nat,” sade han så äkta Brandesianskt. Så blef det fråga om min Stockholmsresa. ”Ja mer end fire Uger bliver de ikke borte.” ”Jo. Jag vill försöka att få någon anställning deruppe.” ”Men det gör ni icke. Ni skaffar er någonting fast här i Köpenhamn.” ”Nej jag vill försöka att låta bli att tänka på er.” ”Så låt bli det då! Jag är inte mycket att tänka på, men jag är i alla fall bättre än en del af mina fiender.” ”De er ingen forbrydernatur, (på tal om den der damen, han talat om nyss) de er et Faar, et skikkeligt Faar.”266 ”Menniskokännare!” Här kom ett litet förhör. ”Jeg har idetmindste den bestemte Fölelse af, at de er et Menneske der vil mig vel.” ”En riktig Kvinde er de ikke.” ”Jag, jo!”
Då den af Revisorerne vid 1861 års revision gjorda hemställan om upphörande af ljuspenningar för Fullmägtige i Riksgälds-kontoret synes haft sin grund deri, att enahanda hemställan föregående år blifvit gjord om indragning af de till Fullmägtige i Rikets Ständers Bank anvisade ljuspenningar, har Stats-Utskottet, enär likhet i afseende på de förmåner, som böra tillerkännas Fullmägtige i Banken och Riksgäldskontoret, onekligen bör ega rum, samt då ifrågavarande förmån, så länge densamma får af Fullmägtige i Banken åtnjutas, följaktligen äfven bör tillkommma Fullmägtige i Riksgälds-kontoret, ansett sig, i afvaktan af det beslut Rikets Ständer uppå Banko-Utskottets framställning komma att fatta, rörande de till Fullmägtige i Banken anslagna ljuspenningar, för närvarande icke böra i denna fråga afgifva något yttrande. 9:o. Angående decharge för Riksgäld s-kon torels styrelse och förvaltning. (1860 års Rev.-ber. sid. 66, 1861 års Rev.-ber. sid. 71, 1862 års Ber. sid.76.) Då Stats-Utskottet, lika med hvad Revisorerne under de tre sednast förflutna revisionerna sammanstämmande yttrat, funnit Fullmägtige i Riksgälds-kontoret hafva med synnerligt nit och ospard möda uppfyllt sitt vigtiga och ansvarsfulla kall, anser sig Utskottet, utan hinder af de anmärkningar som här ofvan förekommit, böra vördsamt tillstyrka, att Fullmägtige må tillerkännas full decharge för de uti deras protokoll från den 20 Oktober 1859 till och med den 24 Okto ber innevarande år antecknade beslut och åtgärder. Stockholm den 19 December 1862.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bifallit Herr Crusenstolpes ofvanberörde hemställan. Herr Hjerta uppläste följande: Jag har ej kunnat instämma i Ridderskapets och Adelns beslut. Jag har förgäfves bemödat mig, att inom detta Stånd yrka hejd i anslag, och besinning af folkets redan allt för stora skattebördor. Förgäfves skulle jag hafva bemödat mig, att rädda ifrågavarande ökade anslag af 70,000 R:dr B:co; och jag har alltså lugnt afvagtat resultatet af de andre Ståndens beslut, i hopp, att desamma skulle mera afse de skattdragandes fördel, än den statsluxe, som behagar magten, förbländar okunnigheten och beviljas af tjénstfärdigheten. Men, då man nu öfverflytta!' resultaterna af våra, som mig
Den, som med skuld behäftad är, och icke skulle wittja för beloppet af hela desi egendom förmög^nhets-afgisten erlägga, under rättighet, at af sin Borgenär fä ersatt hwad han för denna sednares fordran således utbetalt, hwilken ersättning Fordrings - ägaren, under hwad sten jom häldst, tvid påföljd at til Läntagare» hafwa förwerkat fjerdedelen af hela fordrinMs belopp icke wägla mä, stall wara berättigad at upgifwa hwad han styldiz är saint summan häraf pä wärdet af dest egendom fä afdraga, hwarefter afgiflen icke beräknas högre an det äterstäende wärdet utgör. Sker denna npgift specilllrt och bewisligt i anseende til hwarje Borgenär, päföres denna sednare den belöpande asgisten efter summans storlek och Gildenären ware ifrän annat bestyrkande af sin upgifts riktighet fri; men will icke denne sednare särstilldt upgifwa hwarje Fordrings-ägare eller hwarje skuldpost, åge rätt at werilla!la denna upgift i en sammanstagen summa och best rka riktigheten af alltsaininans med sin ed, pä satt här nedanföre omförmäles, och niu.e sedan det afdrag til godo, som han såmedelst besannat; warandes det Gäldenärs owilkorlrga styldighet at i alla händelser underrätta Borgenären pä hwad sätt han dest upgift gjort, pä det Borgenären ma ställa sin egen upgift derefter, til hwilken ända denna underrättelse bör sä tidigt lemnäs, at Borgenär äger den förr an upgiften bör ste. Fastigheter, hwilka med ärligen utgående Zravalioner arv belastade, hwilka til andra personer eller kukstchne Inrättningar uchetalas, anses uti wärdet efter desta A'ravationLr8 beskaffenhet, hwaremot den, som en sadan inkomst njuter, derföre anses, sä wida han icke efter denna författning frän deltagande i afgiften är fri. §. 20.
I anledning af Kongl. Maj;ts ytterligare Nådiga Skrifvelse angående, Tredje Hufvudtittelns behof. S. D. Sedan, på Ståndets anmodan, dess Electorer i dag sammanträdt att utse Suppleanter i åtskilige Riksens Ständers Utskott, för de Ledamöter hvilka hafva sjukdomsförfall eller efter erhållen permission bortrest, si 986 Trot, TJtär. ä. 18 Septamb. i8*5> upplästes nu Electorernes Protocoll, hvaraf inhemtades att de valt till Suppleant i ExpediuonsUtskottet: För Herr Cederborg Herr Borgmästaren Lagmannen H. A. Falkman. S. D. Föredrogs å nyo och biföllos följande Betänkanden : N o 467. StatsUtskottets, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N:o 201 Lit. W. rörande inköpet af Eldqvarnen i Stockholm. Stats och BancoUtskottens i anledning af Nådiga Propositionen angående bidrag för Hjelmare Canalsoch Slussverks ombyggnad. Bevillnings och EkonomiUtskottens, öfver väckte motioner, om inskränkning i Finska handeln. S. D. Då nu å nyo föredrog* StatsUtskottets utlåtande N:o 4605 öfver den hos BorgareStåndet gjorda anmärkning vid Betänkandet Nio 90 Lif. K. rörande förhöjde Spannemälsupphandlingspriser i Skaraborgs Län Sr 1819, ianu BorgareStåndet, enär sistnämnde betan - Fr*fc TJtdr. i. iS Septemb. 1523. 987 kande blifvit af de öfrige RiksStånden bifallit, äfven för sin del godt att låta Ldervid bero. S. D. Återremitterades StatsUfskottets utlåtande N.o 472, i anledning af Casseuren Kammereraren Tingbergs ansökning om afsked, med Pension. Tran HecLcrv. BondeStåndet.
Ridderskapet och Adeln, likasom de icke satte i fräga, att ju, om ock den inom Riddarehnsethittills följde tour, komme att bibehällas, sädane Ordförande utsagos, som swarads emot sitt Stånds förtroende, men dä en Ordförandes större eller mindre skicklighet alltid skulle äga pä Utskottets befattning det wigtigaste inflytande, ansägo bemalde Ledamöter sig föranlälne ä deras Ständs magnar yttra den önskan, att en närmare bestämd föreskrift om det hos Högloft. Ridderskapet och Adeln widtagande målsätt till Ordförande i Utskott matte blifwa upgifloen innan i fragawarande §. an. tages. Hvilket allt Utskottet fär Riksens Högl. Stander wördfaml meddela. Stockholm den i? Pä Högloft. Ridd. och Adelns Pä Högwörd. PrasteStänwagnar ' dets wägnar Jacob Os la Qaräie. k.u6viZ k»lörnsr. Pä Wällsfl. Borg. Ständ. Ä Hederw. BondeStändets wägnar magnar Oani«1 Lksrstein. Jon Ionsson. kebr IZ:son Litröm. Afssrlst Den i8 November. 8iz Afflrift. De af Ridderskap» och Adeln wid 29 Z. r RiksdagsOrdningen gjorde anmärkningar, härröra ifrän supposition om en alldeles icke omöjelig händelse, att Riksens Stander i början af Riksdagen, da de ännu ej känna hwarandra, ivid walen af Ledamöter till ConfiilutionsUtstottet misitogo sig om personerne, och räkade falla med sitt wal pä swage, korrttänkke, mindre upplyste och nägon gäng pä mindre redlige Ledamöter till större delen.
N»j:t i liädi^t öfverv»A3nde ta^it ock lunnit Aodt »tt dertill, 8Z50W ledande lill en förberedande min8?:ninF i den bet^dli^g in^varterinFgsk^ldiZket, 8tockkolm8 stad kittiilsDaD 8!A SlgAd, i Mder lenin» Lifs! i, under förklarande, »tt ifräAavarande lindring wä »5 staden ätnjutas, sä lan§e Dikets 8tander, utan förminskning, ujazaa Diks-8tLten anvisa d« in^varterings-kormoner, kvill:» »l Dif-Devärings-Degcmsntet, DandtförsvarsDe^srtenientets (lommando-Dxjaedition, Ivgsnieur-corjasen, Dopograkska cnrj-sen ock ?!trtil!«ri-8tsben nu uji^bäras; ock kar lion»!. Naj:t lör öfrigt frän vederbörande Dmbets-m^ndigketer i Mäijer infordrat de uppgifter oek kosksadsförslag, Dikets 8tänder snsett nödig» för bestämmande as ds medeks kelvio, 8om bunn» erfor6r»8, 6el8 till anskadande »f en cssern St 8ve» ^.rtilleri-Dcgewente ock dels till underkällande »f sä val denna ock Dildardes-Degemsntenas csssrner, som Dif-Oardsts till Häst stallsr. Dvilkct lion»!. Nai:t velat Dikets 8tänder till Kädigt 8v»r meddela. Longi. Naj:t förklilver Dikets 8tändsr med »Il Lion»!. liad ock Hnest städss välbevågen. Datum ut su^ra.
Anatomiae professorn undervisar dels genom offentliga föreläsningar 4 timmar i veckan och dels vid döda kroppar, preparat och anatomiska gravyrer. Eleverna bör sysselsättas själva i anatomisalen. Han skall tillsammans med adjunkten tillverka anatomiska preparat och vårda institutets bibliotek, samlingar och instrument. Medicinae och Chirurgiae Theoreticae professorn undervisar i fysiologi samt teoretisk medicin och kirurgi med offentliga föreläsningar 4 timmar i veckan. Obduktioner på dem, som avlidit på allmänna garnisonssjukhuset övervaras av professorn, som därvid ger undervisning i patologiska anatomin. Han skall även tillverka anatomiska preparat. Artis Obstetriciae professorn undervisar i barnförlossnings vetenskapen och konsten samt i patologin och terapin av de sjukdomar som inträffa under havandeskapet samt hos nyfödda barn. Undervisar institutets elever 2 timmar i veckan. Han är också direktor vid barnbördshuset och låter eleverna öva sig. Medicinae och Chirurgiae Prakticae professorn undervisar i offentliga föreläsningar i patologi och terapia specialis samt läran om kirurgiska förband och operationer. De senare förrättas på döda kroppar. Vidare läran om diet och hur man inrättat sjukvården i armén och flottan i fält och fred. Han avhandlar dessutom i allmänna garnisonssjukhuset kliniska föreläsningar och demonstrationer vid sjuksängarna. § 3 Adjunkterna vid institutet biträder professorerna. Vikarierar även för professorn. § 4 Undervisningen sker på två terminer. Under hösten läser man kemi, anatomi medicin, kirurgi och obstetrik. Vårterminen läses naturlära och görs botaniska excursioner. § 5 Professorerna sammanträder och överlägger om institutets angelägenheter så ofta det behövs. Innan september inlämnas till Sundhetskollegium en rapport om föreläsningstimmar och vilka ämnen som skall behandlas kommande år. Rapporterna införes i tidningarna. Elever vid institutet. För att bli antagen till institutet fordras god frejd, att antingen avlagt medico filosofi examen eller elevexamen vid institutet. Detta förhör sker inför öppna dörrar av professorerna. Eleverna förhörs i språkkunskap, översättning från latin, tyska och franska författare, matematik, geometrins grunder, fysik, fysisk astronomi, geografi, historia och aritmetik. Särskild vikt läggs vid språk, matematik och fysik.
Det är således genom att bestraffa krögaren, som utborgar starka drycker åt en sådan omyndig person, som man skall förekomma ytterligare itererad förseelse, och jag skulle tro alt näringsidkare böra vidkännas ökad bestraffning för itererad förbrytelse i detta fall. Utsk. har uti 5 §:n förklarat, att det på vederbörts bepröfvande efter omständigheterna må ankomma, huruvida värd af sin näringsrättighet må förklaras förlustig, derest han i öfrigt gjort sig till ansvar skyldig för sådan förseelse, som nämnda §. omförmäler. Samma påföljd anser jag böra följa på iteration af den uti 6 §:n nämnda förbrytelsen. Jag gillar Utsk:s tillstyrkande uti io §:n, att förbrytelser af denna art icke böra åtalas inför Konungens Bef:h:de såsom endast föranledande till omväg; ty när åklagare till Konungens 13ef:h:de inlägger memorial, hvaruti person tilltalas för flera brott, så åberopar han ofta vittnen, hvilka skola höras vid häradsrätten i orten, der de finnas; men då vittnen yttrat sig om hans brottslighet, och målets utredning sålunda egentligen sker vid häradsrätten, så måtte väl domaren lika väl kunna tillämpa lagen sorn Konungens Befh:de. På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller äfven jag om återremiss af betänkandet. 1) c n i S c jp t e m l> c r f. m. 39 tJr Ribbing, Arvid: Uti stadgandet alt den som beIrädes med 4:<^e resan fylleri skall stii 1 las under förmyndarevärd erfordras det förtydligande, huruvida, hädanefter som hittills, domstolarne skola äga alt ställa den under förmyndare, som 3:ne eller färre gånger gjort sig saker till ansvar för fylleri. Sådant är visserligen icke förbjudet i denna §., men den kunde möjligtvis tydas så, att endast med 4;de resan fylleriförbrytelse vore förenad rättighet för vederbör, att få den saltfällde ställd under förmyndarevård. Härpå anser jag mig böra fästa Utsk:s uppmärksamhet och tillstyrker för min del, alt förhållandet i detta hänseende måtte blifva hädanefter såsom det hittills varit.
Nu har väl utskottet tillstyrkt, att konventioner skola uppgöras, men på det sätt, att, efter som jag uppfattat, ej någon lindring eger rum för löngifvaren. En sådan författning finnes redan af den 25 November 1846, men har ej till någon förmån kunnat begagnas, åtminstone i Wexiö stift.” Vid punkten litt. B., 9 morn., af herr von Hohenhausen, M. S.: ”Jag reserverar mig emot det fattade beslutet att föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, rörande reglering af presterskapets på Gottland aflöning, emedan en sådan åtgärd icke är behöflig, alldenstund ifrån regeringens sida allt är gjordt, som härtill erfordras. Då, såsom bekant är, presterskapet innehafver hela krono-tionden, men denna icke varit serskildt bestämd, så har dess uträkning och bestämmande af Kongl, kammar-kollegium fortsatt blifvit bearbetad, och torde kunna förväntas snart skall blifva fullbordad; derefter skall tertialen bestämmas, på sätt derom föreskrifvet är, och då väl låter sig billigtsenligt uppgöras, med afseende på den högre eller lägre kronotionde, som hemmanen blifvit åsatt.” Vid punkten litt. C., af herr prosten Traneus, emot 5 morn., i hvad det rörde utskottets förslag om upphörande af förhöjd tjenstårs-beräkning för kapell-predikanter.
Uti det af KammarCollegium och StatsContoret i anledning häraf under den 23 December 1842 afgifna underdåniga utlåtande är till en början upptaget hvad, som anförts af LänsStyrelserne, af hvilka sju, eller Upsala, Calmar, Elfsborgs, Orebro, Gelleborgs, Westerbottens och Norrbottens, ansett förslaget användbart, likväl med åtskilliga föreslagna serskilda föreskrifter och ändringar i nu gällande stadganden, hvaribland att förändring ansetts vara af nöden i tiden för markegångssättningar, äfvensom det blifvit ifrågasatt, att anslag till ökadt biträde å LandsContoren och för Häradsskrifvarne komme att erfordras. Öfrige LänsStyrelser hafva, jemte mer eller mindre fullständiga framställningar om nu gällande föreskrifter, afstyrkt förslaget, emot hvilket de hufvudsakligen anmärkt: alt Häradsskrifvarnes ansvarsskyldighet för uppbörden skulle derigenom nästan helt och hållet upphöra; att deras närvaro icke kan vid uppbördsstämman undvikas dels för att i debetsedlarne tillföra sådane ordinarie räntor och afgifter, som icke i Uppbördsboken kunnat in - 147 flyta, såsom AfradsKronotiondeArrendeoch HästeVacance-Spanmål m. m., dels för att verkställa afkortningar för vaccinerade och minderårige barn samt för dödsfall före uppbördsåret m. m., och dels för att utur längder och handlingar tillhandagå de skattskyldige med nödige upplysningar om debiteringens rigtighet och meddela rättelse af möjligen inträffade misskrifningar; att Häradsskrifvarne icke skulle, jemte öfriga angelägna och brådstörtande göromål under November och December månader, medhinna utskrifningen af blanketterne; att dessas jemförande emot Uppbördsböckerne och stämpling ej heller kunde af LandsContoren utan serskilde biträden verkställas inom den tid, då blanketterne höra vara till Kronofogden aflemnade; och att olägenheter och hinder af flere slag förekommo såsom oundvikliga, derest blanketter skulle begagnas.
Voro socknemännen vederbörligen inlysta, för att afgifva bestämt svar, om och huruvida de ville begagna sig af herr landshöfdingens och länsstyrelsens goda anbud, att vid första öppenvatten nästa vår, från Sundsvall få hämta korn till brödföda nästa sommar, som länsstyrelse lofvat skaffa för möjligen billigaste pris, med förbehåll att betalning derför afräknas å den för socknen bestämda och beviljade undsättningssumman. Sedan ärendet så väl nu som i föregående sockenstämma blifvit korteligen framställt, yttrade socknemännen enhälligt, att de med innerlig tacksamhet erkände länsstyrelsens omsorg för socknens bästa, men önskade hälst nu erhålla den beviljade undsättnings lånesumman oafkortad, för att användas till uppköp af frökorn, såsom det angelägnaste af allt, samt ville öfverlämna åt den enskilde om tanken, att åt våren, emot contant eller på hvad sätt som hälst, skaffa matsäd för sommaren, hvarföre nu ingen ville låta anteckna sig för erhållande af korn i Sundsvall nästa vår. § 2. Upplästes och delgafs församlingen en från herr häradsskrifvare Cavallin, till undertecknad ställd skrifvelse, af den 12:te uti innevarande månad, deruti församlingen underrättas, att f.d. fanjunkaren Lagerstedt och inhyses Rolf Pärsson, efter slutad mantalsoch skattskrifning med Häggenås socken, blifvit, församlingen oåtspord, i denne sockens mantalslängd införda. Detta väckte församlingens förundran så mycket mer som förr upplyst blifvit, att Lagerstedt i många år, minst 7 eller 8, icke bott i Häggenås, utan vistats och vistas ännu i Hammerdahl, der han och för någon tid sedan giftat sig och hvarest han påstått sig fått löfte om nybygge eller torplägenhet.
Bilagan litt. X. vid » 155. Teknologiska Institutet » 159—160, 266. Bilagan litt. I. vid » 15. — optiska » 90 -91. Revisionsberättelsen. Utlåtandena. Testamentsfonden, Elfstedtska. Bilagan litt. T. vid ... sid. 102. — Filénska » 19. — Isberg ska j Bilagan litt. — Langska ( T. vid » 102. — Norénska » 18—19. — Rönnowska ... » 1S3—184. — Tuneldska. Bilagan litt. T. vid » 102. Theatrarnes, Kongl., räkenskaper » 168—169. arbetares sjukoch begrafningskassa » 169. Tidningar och tidskrifter m. m., anskaffade för embetsverken » 165 — 166. Tidningar, Postoch Inrikes-, bidrag till » 15. Se reservationerna å sid. 271—274. Tjenstemannafond, Civilstatens pensions inråttnings. Bilagan litt. T. vid » 102. Tierps skog s-skolas räkenskap » 36. Topografiska Kårens räkenskaper och karteverk » 87. Bilagorna litt. N. och O. vid » 60, 66. Trafik-inkomsterna å statens jerubanor » 127—128. Trafik-styrelsens räkenskaper » 127-132,265-566. 334. Se reservationerna å sid. 279 — 280. Tredje hufvudtitelns anslag » 8, 31—32. Trosspassevolans-fonden Bilagorna litt. M. och Q. vid » 60, 77. Trädgårdsföreningens elevskola » 156. Tull-verket » 48-51,265 - 266. 299—305, Bilagorna litt. D. och I. vid » 4, 15. Se reservationer å sid. 275-276. Tunelds, af, testamentsfond. Bilagan litt.