Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
fredag vid k. operans sista abonnementsafton inför en mycket talrik publik. Konungen och kronprinsen öfvervoro föreställningen, som leddes af direktör Nordquist, och som gick särdeles raskt och jämnt. H r Simonsens Wilhelm Tell öfverträfiade både i vokalt och dramatiskt hänseende hans Figaro. Hr S. inlägger allvar, värdighet och kraft i sin framställning, hvilken, om vi frånräkna några för vårt lynne främmande, men utpräglade danska drag, väl motsvarar vår föreställning om den schweiziske frihetshjälten och låter icke så litet af den historiska gestalten framträda. Liksom han i de viktigare scenerna väl häfdade sin plats såsom dramatisk medelpunktfigur, så lät han här också sin klangfulla, kraftiga stämma komma till heders. Hans uppträdande i denna roll förklarade i väsentlig del det stora rykte hr Simonsen nått såsom konstnär. Handvind. Den yttre tvärslån sedd framifrån, Här fastes början af snodden. ges omkring med högra handen, under det utredningen af taglet sker med. den venstra, och länken upplindas på själfva vinden, hvartefter den blifvit snodd. Det fordrar dock öfning och styrka att med denna apparat åstadkomma en tillräckligt fast snodd. Sedan allt taglet blifvit spunnet, kokas nystanen en timme i sodalut, till hvilken bör sättas något litet tjära för att skydda taglet mot åverkau af mal och andra, insekter. Nu upptages det, sköljes och får riktigt väl genomtorka ute eller i luftigt rum. Därefter uppviras nystanen, taglet snos upp, plockas isär och redes ut mycket omsorgsfullt och är sedan färdigt att användas till stoppning af madrasser eller möbler. Gammalt hegagnadt tagel, som blifvit hårdt ihoppackadt och behöfver spinnas om, måste först plockas och redas ut, hvarefter det piskas med ett par stadiga enpåkar för att blifva befriadt från dam. Botting är mindre lämplig att använda, emedan taglet snor sig omkring de mjuka rottingarne för hvart slag man slår. Sedan taglet blifvit piskadt, spinnes och kokas det på samma sätt som nytt tagel och blir i alla afseenden lika godt som sådant. Literatur. Medicinska vägvisare.
Och talte icke fru Regissa om huru de berättat om, att en gammal ek burit ollon som sett ut som turkhufvun, med spetsiga mössor på nacken, och sådana, att ingen trädsnidare kunnat skära dem bättre. Och när de sen brötos opp, voro de fulla med blod. Ja, ja, herre gu! Hvad blir det väl annat än blodiga och ohyggeliga händelser, när christna menniskor fara fram som turkar och hedningar. Ja, ja, sådant spås före, och värre än sker”. Påföljande morgon red en ryttare in på gården och frågade efter herr Erik Liljeholm. Han framlemnade ett bref från ståthållaren, deri denne skref, att han nu rastade med krigsfolket endast få mil ifrån Tannila, att nästa nattqvarter skulle tagas i en by blott en fjerndels mil derifrån, och att han inbjöd sig sjelf, jemte några följeslagare, till gäst hos herr Erik, väl vetande att fru Mettas spisekamrar icke fruktade att anfallas. Herr Eriks min ljusnade klarligen, och han gick för att åt fru Metta meddela nyheten om den käre och aktade gästens ankomst som blifvit förebådad, och att fröjda sig öfver den heder som skulle ske hans hus. I hans håg föll ingen tanke på att i det nyss plundrade huset någon svårighet kunde uppstå vid att emottaga den höge gästen. Han blef derföre öfveraskad att till svar på sitt meddelande se fru Metta slå ihop händerna, under det hon utropade: ”Åh herre min skapare, och det sägen J så lugnt, herr Erik!” Herr Erik, som det icke föll i sinnet att någon annan tanke, än häpnad öfver den stora äran, uttalade sig i fru Mettas utrop, sade helt lugnt: ”Kära mor, en hög herre är visserligen herr Klas, och mycket stor är äran, som oss vederfares, men icke behöfva vi dock låta förskrämma oss deraf. En större herre hoppas jag dock vi ju dagligen mottage i vårt hus och våra hjertan, och det är herren Gud, och inför honom äro vi dock alla lika”. ”Ack herr Erik, J är eder dock alltid lik”, utropade fru Metta, nu helt förifrad mot sin lugne man.
Sådan framställning eller motion skall, för att kunna komma under handläggning, vara skriftligen uppsatt och inlemnad, antingen före Tinget till dess sekreterare, eller ock omedelbart till Tinget, sist före klockan 12 å första sammanträdesdagen. Ej må ny fråga, som icke blifvit på nu föreskrifvet sätt väckt, kunna komma under öfverläggning, så vida ej densamma blifvit af Konungen till Tinget hänskjuten, eller härleder sig ifrån annat, i behörig ordning väckt förslag, och med detta står i det samband, att densamma kan, i sammanhang dermed till behandlig företagas. Landstinget afgör huruvida af Konungens befallningshafvande eller enskild landstingsman efter stadgad tid sålunda väckt motion upptagas må. 34 § (§ 38). Sedan tiden för motioners väckande ute är, varde de som till Tinget inkommit uppläste, och förordne Tihget, för hvarje särskild framställning, angående dess öfverlemnande till vederbörligt utskott, eller om den, ulan sådan remiss, må till omedelbar pröfning företagas. 35 § (§ 41). Nådig framställning, som af Konungen till Tinget aflåtes, skall vid samma Ting i sin helhet antingen antagas eller afslås. Annat förslag må af Tinget kunna med jemnkning antagas. 36 § (§ 33). Ordföranden läte för hvarje dag upprätta förtekning å de mål, som till föredragning färdiga äro, hvilken förtekning i Tingssalen anslås. Föredragningslistan skall upptaga målen i följande ordning: l:o) Af Konungen till Tinget gjorda nådiga framställningar; 2:o) mål, som från föregående Ting uppskjutne varit; 3:o) af Konungens befallningshafvande framlagda förslag; 4:o) af enskilde landstingsman vid samina Ting väckta motioner, hvilkas afgörande å en föregående dag ej medhunnits; och 5:o) dylika motioner, hvilka ej förr stått på föredragningslistan. 37 § (§ 35). Tingets ledamöter ega yttra sig i den ordning de sig anmält och blifva af ordföranden uppropade.
Augusti kl. 4. e. m. sammanträdde Constitutions Utskottet in Pleno, och voro dervid Herr Regerings Rådet Hallenst jerna, Herr Lagman Sandberg och Herr Assessoren Arosenius frånvarande. Justerades Utskottets till Riksens ständer afgifvande Betänkande rörande de förändringar i Regerings formen som Utskottet i anledning af Kongl. M:ts Nådiga Proposition funnit nödigt att till kommande Ständers afgörande öfverlemna; och blef jemväl den i enlighet med besluten författade redaction öfversedd och gillad.1 Herr Öfver Intendenten Edelcrantz,2 De tvänne särskildte meningar som inom Utskottet upkommo vid afgörandet af frågan om förändring i 37 § :n [R.F.], syns förutsätta att en bestämd föreskrift i Grundlagen saknas, i afseende på huru förhållas skall då vid beslutet om enskild mans till Utskottet inlemnade förslag till förändring i Grundlagens stadganden 2 Stånd stadna emot 2. Ehuru jag ej var af samma mening som Utskottets Pluralitet, eldigt hvars beslut frågan förfölle, anser jag det likväl nödigt att Utskottet jemlikt detta sitt beslut föreslår en så bestämd föreskrift i Grundlagen huru vid dylika fall skall förhållas, att all tydning 3 och tillämpning af analogien kunde för framtiden undvikas. Herr Kammarherren Silverstolpe som under det Herr Grefven och Ordföranden afträtt, förde ordet, tillfrågade Utskottet om det af Herr Öfver Intendenten Edelcrantz föreslagne tillägg vore enligt med Utskottets mening, och således komme att bestå uti en ny mening i 38 § :n Riksdags Ordningen. 1 Memorialet är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid 485. 2 Stycket fr. o. m. orden Herr Öfver Intendenten t. o. m. orden af Utskottet pröfvas återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 548 ff. 8 Ursprungligen har stått toetydning, men tve har överstrukits; genom denna strykning har meningen blivit dunkel.
Beträffande dernäst de Utskottet gifna uppmaningar att, så långt tiilgångarne det medgifva, å gamla Passe volanee-fbndens behållning anvisa de nya anslag, som kunna komma i fråga, eller alt åtminstone tillstyrka en underdånig anhållan, om nämnde behållnings öfverförande till nya PassevoIance-Cassan, så får Ulskoltet i anledning häraf meddela det yttrande, att då desse medel, tillkomne genom ett Contract med Rustoch Rotehållare, förut icke blifvit upptagne ibland Stals-verkets tillgångar, eller beräknade ibland dess inkomster samt varit undantagne ifrån den Revision Rikets Ständer och deras Revisorer verkställt, tror Utskottet det icke vara ändamålsenligt, alt för oundgängliga, bestämda behof anvisa tillgång å en fond, hvars granskning icke ens blifvit Rikets Ständer medgifven; och då i öfrig t en underdånig anhållan om behållningens öfverförande lill nya Passevoiance-fonden tillika skulle innefatta förnyad begäran om gransknings-rältigheten af de derå skeende dispositioner, meri hvilken begäran Utskottet, för sin del, anser mindre lämplig, samt öfverskoltets för - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 170. fördelning emellan dem, som lill fonden bidragit, hvilket äfven blifvit ifrågaställdt, torde vara overkställbar, så vida denna utdelning skulle komma dem, som vidkänts utgiften eller deras rätts innehafvare till godo; så får Utskottet ytterligare förklara, att del, i anledning af Revisorernes i della ämne gjorda framställning, icke kan tillstyrka någon åtgärd. a5:o Borgare-Ståndet bar återremitterat 7g §. på grund af Herr Egnélis yrkande, att om, såsom anledning är alt förmoda, flera utgifter af enahanda beskaffenhet med dem Utskottet i berörde $. omnämnt, af Passevolance-medlen blifvit bestridde, borde ett sådant förhållande visserligen föranleda till någon åtgärd, i stället för alt, på sätt Utskottet tillstyrkt, Revisorernes anmärkningar ”må förfalla.”
Det sednare åter skulle, enligt klagandens förmenande, här inträffa i så måtto, som den i 5 §, jemförd med inledningen till 3 § af Tryckfrihetsförordningen, åt Nämnden uppdragna pröfning af brottsligheten i åtalad skrift skulle böra inbegripa äfven bestämmande af den större eller mindre graden af brottslighet, derest det åtalade brottet vore af den art, att, enligt den lagbestämmelse, som för straffets utsättande komme att tillämpas, i bestraffningen vore skilnad efter sådan gradolikhet; i anseende hvartill, då det moment i Tryckfrihetsförordningen, som här kommit i fråga, för straffets bestämmande hänvisade till allmänna Lagen samt denna i de till förevarande fall tillämpliga stadganden afhandlade olika grader af brottslighet, något åberopande af allmänna Lagens bud skulle för fullständigheten i Åklagarens slutpåstående erfordras. Men Tryckfrihetsförordningen stadgar icke en sådan princip, att Nämnden ensam, icke Domaren, skulle pröfva graden af brottslighet, utan fastheldre motsäger öppet all förutsättning derom genom det anordnande i 5 §, att, ehuru vissa moment af 3 § gifva latitud för straffmätningen och en del af öfriga momenten hänvisar till sådana rum i allmänna Lagen, som äfven inom serskilda momenter för olika brottslighetsgrader utsätta alternativa straffarter och obestämda straffmått, Domaren ensam har sig uppdraget att bestämma straffet och således i dessa fall är stadd i nödvändighet att sträcka sin pröfning in på det område, som redan förut tillhört Nämnden.
Rättegångs-Balken sägs. med Mål i allmänhet, der den ena eller andra, eller bägge, uteblifva, ändå vidare förfares efter som i hvarje fall är föreskrifvet; och det icke eller kunde undfalla uppmärksamheten , huruledes vid Lagmans-Rätt ett anslag å första Tingsdagen , till bestämmande af Rättegångs-liden i hvarje mål, skulle i alla fall sakna efterrättlighet för hvarje Part, som icke vore, före anslagen tid, tillstädes, likasom det, för den Part, som när vore, blefve öfverflödigt; alltså och enär de olägenheter, sorn af nu gällande sladganden förmentes inträffa, nemligen den för svarande Part, genom saknad ersättning för sitt längre förbidande af Kärandens inställelse, icke hade stöd af Lag, så vida föreskrifterna i 21 Cap. 3 och 4 §• §• Rättegångs-Balken rätt tillämpades, samt den för Domare, genom längre uppehåll, än som kunde behöfvas vid Tinget, icke syntes förtjena serdeles afseende,- då Domaren betraktas såsom tillsatt för folkets skull, och han ickei Lag saknar tillräckliga föreskrifter, hvarefter Tinget, i öfverens - lo Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 58. stymmelse med folkets rätt oell behof, borde hållas och ändas; funneHof-Rätten sig ickeega skäl att biträda Götha Hof-Rätts underdåniga hemställan om ytterligare föreskrifter i afseende på Rättegångs-Ärendenas fullföljande vid Lagmans-Rätt; ifrån hvilket yttrande åtskilliga af Hof-Rättens
Jag kan således icke frångå den meningen, att frågan om grunderna för medlens disposition bör behandlas af begge Utsk:n gemensamt, dervid StatsUtsk. egentligen tillkommer att yttra sig derom i hvad mån medlen, med afseende på Statens tillgångar i öfrigt, må vara alt påräkna för det ena eller andra af de föremål Ekon.Utsk. kan föreslå. Deli 2i November e. m. Frill, von Kraemer, Robert: Jag finner visserligen alt Ekon.Ulsk. bör deltaga i pröfningen af de allmänna arbeten, som ii ro att förvänta; men jag tror, att frågan bärom lämpligen bör uppskjutas till dess exlra-slatsreglerm förekommer. Frill. Sprengtporten: Jag äger ingen anledn. till den förmodan, att Ekon.Utsk. liar på sitt bord några så beskaffade frågor om allmänna arbeten , som fordra anslag. Om deremot förhållandet skulle vara sådant, så är det Ekon.- Utskis både rättighet oell pligt att sätta sig i beröring med StalsUtsk. och då blifva målen behandlade på sätt som vederbör; men att någon anledn. finnes för StatsTJtsk. att uti rena anslagsfrågor, som komma Utsk. tillhanda, på grund af K.M:s aflåtna propos:r begära sammanträde med Ekon.- Utsk., mäste jag bestrida; och ehvad Frih. Cederström kallar det grundlagsvidrigt eller icke, finner jag mig dock föranlåten att vidblifva min tanke, under förklarande, i motsats med Ur Fiihin, alt min åsigt är grundlagsenlig. För öfrigt får jag lästa uppmärksamheten derpå, alt ganska vigtiga anslagsfrågor förekomma uti extra-statsi cglerm , bland andra om anslag till fängelsebyggnader. Som dessa böra tidigt påbörjas, så är det angeläget för de förvaltande verk, som skola ingå contract om arbetet, alt någorlunda tidigt äga kännedom om hvad R. St. besluta; men de åtgärder, sorn R. o. Ad vidtager, hvarigenom cxtra-statsreglerin fördröjes, äro i strid med delta ändamål.
Då nu ånyo föredrogos, ej mindre Stats-Utskottets den 20 sistlidne Mars och den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, N:o?45g, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande, N;o 235, önock Hedervärda Bonde-Ståndets äfven sistnämnde dag bordlagde inbjudning till instämmande i Ståndets, vid föredragningen at Utlåtandet N:o /)5g, den 22 sistlidne Mars fattade beslut, fann Ridderskapet och Adeln för godt att bifalla nämnde Utlåtande N:o 4^9* ' följd hvaraf inbjudningen icke erfordrade annan åtgärd, än att läggas till handlingarna. S. D. Återremitterade Ridderskapet och Adeln Banco-Utskotlets den 20 sistlidne Mars och den 3 dennes på bordet lagde Betänkande, N:o 155, i anledning af väckta frågor om förändring och förtydligande af de för Handelsoch Närings-Disconlernas lånerörelse, uti 5 och 6 morn. af 232 §. i Banco-Reglementet af den 26 Maj 1835, lern ade föreskrifter, angående dels antalet af namn, som erfordras såsom hypolhek för lån ut - Prot. Utdr. d. 24 April 1841. öfver 10,000 R:<lr, dels belåningen af vexlar, dels högsta tillåtna skuldsättnings-beloppet och dels förbudet mot låns omsättning.
Jag har endast begärt ordet för att afgifva detta förklarande, och derigenom gendrifva det påstående, att stadgandet skulle hafva tillkommit, för att gynna de större brännerierna på de mindres bekostnad, men som meningarne i afseende å den större eller mindre fördelen för allmogen all bränna bränvin antingen under 2 månader på hösten, eller under en månad på hösten och en på våren, tyckas vara delade, så torde det måhända vara lämpligast att återremittera denna §, på det att, i händelse BondeSt. möjligen skulle hafva ändrat lanke och önska alt få samma bräuningstid för de mindre, som för de större brännerierna, Utsk. måtte blifva i tillfälle ali denna begäran villfara. Frih. af Ugglas: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr Braunerhjelm, och har jag icke för min del kunnat finna, alt Utsk. genom detta stadgande sökt bereda någon förmån ät de större brännerierna. Stadgandet har helt och hållet tillkommit för alt i någon mån tillfredsställa egatne af mindre bränvinspannor, och jag för min del finner det vara ganska naturligt, att dessa egare önska ali få en månads bränningstid om våren, dä det temligen allmänt inträffar, att foderlillgången vid den liden börjar tryta. När man icke kunde medgifva dem frill val emellan en månad på hösten och en pä våren, så var man nödsakad att stadga pä sätt som skett. Jag har visserligen intet emot en ålerremiss, för den händelse att de mindre bränneri-egarnes målsmän skulle under liden hafva ombytt åsigt, men har all anledn. att antaga, det något sådant icke inträffat, samt hyser fortfarande den öfvertygelse, att det skulle väcka mycket missnöje hos allmogen, om den förvägrades att bränna bränvin om våren. Hr Hjärne: Jag behöfver icke med någon värme uplaga Gr. Sparres sista yttrande, enär jag började det anförande, hvaremot Hr Gr:n tyckes hafva vändt sig, med förklaring, att jag ansåg den värde ledamoten hafva rätt i sjelfva saken.
under 1840 och 1841 års riksdag beviljade anslag för fängelsernas ombyggnad och förändrade inredning; men som denna, likasom öfrige i samma förslag intagna §§, enligt Utskottet tillbandakomna protokolls-utdrag, af de 3:ne andra Riks-Stånden godkänts, och frågan om sagde §:s lydelse alltså, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen, är af Rikets Ständer afgjord, kan den af Borgare-Ståndet beslutade återremiss icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 13 November 1854. M:© *S5®« Arik. till Exp.-Utsk. d. 13 No v. 1834, kl. i e. m. Memorial, i anledning af återremiss ä Utlåtandet N:o 529, angående de i Regerings-Fotenens 65 § omfurmälda 2:ne kreditivsummors belopp under tiden intill nästa riksdag. (Rgs-Afd.) Ofvannämnde Utlåtande har, på grund af gjorda anmärkningar, blifvit af BondeStåndet återremitteradt; men som de öfrige 3:ne Riks-Stånden, enligt derom aflåtna protokolls-utdrag, detsamma bifallit, och delta ärende således, på grund af 75 § Riksdagsordningen, är af Rikets Ständer afgjordt, kan den af Bonde-Ståndet beslutade återremiss icke föranleda någon Rikets Ständers åtgärd. Slockholm den 13 November 1854. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Stats-Utskotteta Memorial, N:o 351. 1 mo 351. Ank. till Exp.-Utsk. den 15 Nov. 1854, kl. 12 m. Memorial^ i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut_, ifråga om anslag till Baggens-stäkets upprensning.
Min enskilda opinion fortfar att vara densamma, som den var då referenterne antogos, nemi. att del är håde oriktigt och olämpligt att för ett dylikt ändamål använda de medel, som Ståndets frånvar. ledamöter sammanskjuta för helt andra föremål. Hvad beträffar den af Gr. Löwenhjelm meddelade uppgift om kostnaden för tryckningen af Ståndens prot. och Utsktns utlål:n , så anser jag mig blott böra dervid göra den erinran, att denna uppgift icke är hemtad ifrån det verk , som bestridt dessa kostnader, emedan sifFran då ej uppgått till mer än något öfver en tredjedel af den summa, som Hr Grefven nu uppgifvit. För öfrigt anser jag mig böra förklara, att kostnaden för tryckningen af Utsktns betänktn ej äger det ringaste samband med kostnaden för tryckningen af Ståndens protocoll. Så länge Representationen kan, på sätt förhållandet var vid denna riksdags början, bestå af nära tusen medlemmar, måste det vara oundgängligen nödvändigt, att de betänktn, som från Ulsktn aflemnas, såvida hvarje medlem skall kunna förskaffa sig kännedom derom , genom trycket göras för samtliga representanterne tillgängliga. Hvad åter vidkommer tryckningen af Ståndens prottr , så har jag aldrig kunnat inse nyttan deraf oell har alltjemt varit af den tanken, att denna tryckning vore helt och hållet öfverflödig. Men jag medgifver deremot och skall alltid medgifva nyttan om ej nödvändigheten deraf, att verbal-prot. vid RiksSt:ns öfverläggningar föras. Den omständigheten, att sådana prot. föras och inför Stånden justeras, förutsätter dock ingalunda nödvändigheten af samma prot:s tryckning på allmän bekostnad, helst jag tror ingen menniska har hvarken tid eller lust att genomläsa dem. Gr. Anckarsvärd: Jag deltog ej i heslutet om den nu ifrågavar. refereringens införande.
Naj:t kekagads i Läder förordna, gtt till Likets Lianders 8tatzRltskott skulle under denna dag expedieras en Lädig skrifvelse, ätköljd ak de krän 6keken för Ingenieur-Lorpsen oek Lommendanten ä Larlskorgr Rastning inkomna rapporter, upplysande ock utredande de olägenketer, sona dels redan uppstätt, dels oek ytterligare mäste uppkomma, säsom följd ak det, med gnvisande till Longi. Napts disposition gf nödige medel lör fortsättande ak Rastningsk^ggnads-arketena vid tlarlskorg, inträllfade uppskof; men som, under afvakta» ak Rikets 8tänders keslut i ämnet, den dagliga sfiöningen för Refäl oek manskap vid Garnisonen ä nämnde Rastning likväl under tiden mäste utgä, täcktes Longi. Napt, med kilall till 8tatsRädets underdäniga kemställan, i Läder ankekalla, att Lrigs-dlollegium skulla 32 /tlo/rZ/. 7l/-r/.'k>k ^ac//A<r «5^n//ve/Le, ^V/v /oo. lön8tändiA38 gtt, sön ilnZAs vsnsnde ändsmäl, sön8l<jutg ett delo^^i ss6ooo ki:dn, emot 6n5ättninA ris de utss Kilt6t8 8tänden snviiisnde l^ä8tnin^8lr^AANgd8- medel. N-!j:t i lucien gillsd, med besgllninZ örn cte88 ex^ediersnde. ^ix I?notoeoIlo, /. L. Mrse>. K-v 100. till lklx^.
Genom förändring af principen för undsättnings meddelande under ifrågavarande år, enligt hvilken endast räntefria förskott af Staten tilldelats enskildte personer, emot godkänd horgen, i ändamål att tillhandahålla spanmål åt. behöfvande på bestämda orter efter bestämda maximi-pris, synes en dubbel fördel vara vunnen, först för Staten, som derigenom befriats från eljest oundvikliga betydliga förluster och sedan för orternes innevånare, hvilka sålunda blifvit återförde till det rätta och naturliga förhållande att endast inom sig sjelfva uti egen arbetsamhet och sparsamhet söka grunden för utkomst och sjelfbestånd. Såsom ett undantag från förenämnde, i öfrigt strängt följde, princip, anse sig Revisorerne böra nämna det förhållande att Handelshuset Erik Forssells Söner, som i ändamål att med spanmål förse ortens nödställde innevånare, af Creditiv-Fonden erhållit ett penninge-förskott, fått med 300 T:r utsädes-korn afbörda betydligaste delen af deras till Fonden sålunda iliäftade skuld; genom hvilken bemälte Handelshus meddelade tillåtelse Staten, ehuru i ringa mohn, blifvit återförsatt i det förhållande, som velat undvikas, nemligen att medelst spanmålens återutlemnande komma i direct beröring med innevånarne i orten. 3:o. Beträffande säkerheten för Grosshandlaren Liljevalchs skulder till Crediv-Fonden, hafva Revisorerne haft tillfälle granska de af honom anskaffade borgensförbindelser för återbetalningen af de år 1833 till honom försålde '7,000 T:r spanmål, i ändamål att tillhandahållas undsätlnings-behöfvande i Westeroch Norrbottens län, med hvilken återbetalning, som skolat vara verkställd inom 1835 års slut, Liljevalch erhållit än ytterligare anståird. Den utaf bemälde Grosshandlare stälde säkerhet för återgäldandet af ett år 1834 i förenämnde ändamål honom lemnadt contant förskott af 50,000 R:dr, hvarmed anstånd beviljats till 1837 års slut, har utaf Revisorerne icke kunnat pröfvas, emedan en slik pröfning, till följd af Kongl. Majrts