Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad embetsrum och archiver angår, så är det för närvar. ganska svårt att få hyra en passande local, och så länge länets säkerhetshandlingar, såsom jordeböcker m.m., skola förvaras i trädbyggnader, och, såsom nu, i brist af nödigt utrymme, i öfra våningen af ett högt trädhus, sä qvarstår alltid den risk, att dessa handlingar, i händelse af ny eldsvåda, förskingras och förstöras. Vid branden i838 förlorades en stor mängd för länet vigtiga handlingar, deraf dubbletter icke finnas, och hvilka således aldrig kunna återfås. Då, på sätt jag haft äran tillkännagifva, de hinder uro 4o6 Den a8 Novtmber f. m. undanröjda, sorn StatsUtsk. ansett ligga i vägen för beviljandet af anslag till ett så högst angeläget föremål som delta, så loide för StatsUtsli. endast återslå att i denna del tillstyrka bifall lill K. M:s nåd. proposition. Vidkommande åter residensbyggnaden eller landshöfdingens boställe , så utgår Ulsk. från den princip, alt, der sådana ej redan finnas, landshöfding endast bör åtnöjas med byresersättning; men utom det att i en stad med något öfver 2000 innevånare det är svårt finna en bostad, lämpad efter hans lefnadsbehof, isynnerhet om han äger stor familj, så, enär i alla residensstäder, med undantag af Piteå, landshöfdingarne äga boställen , synes det vara en orättvisa, alt i Wesiö numera ej får finnas boställe för landshöfdingen, derföre att denne embetsman halt den olyckan förlora sin bostad genom eldsvåda, särdeles när härtill kommer, att jag nu måste i hyra betala 200 r:dr b:co af egna medel utöfver hvad Staten består i byresersättning, oberäknad förlusten af egen bostad och ej så obetydlig lösegendom.
Vid förnyad föredragning af Statsutskott tets den 4 dennes afgifne samt den 14 i saini 302 Den 19 Martil. ma månad på Bordet Jaede Utlåtande , ofver gjorde Motioner angående Mede*s beviljande åt Herr BergsRådet Friherre Hermelin 3 blef samma Utlåtande, uppå derom af Herr Grefven och Ordföranden fr un lålid proposition, af Ridderskapet och Adeln giliadt. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric: Jag får anhålla, icke allenast att Ridderskapet och Adeln täcktes till ConstituiionsUtskottet remittera några af mig till ändring i Grundlagarne uppgifne Förslag, hvilka jag uti ett försegla dt Convolut härhos torde till Protocollet få aflemna, utan ock, att ConstitutionsUtskottet måtte anmodas att, så fort sig göra later, till RlksStånden inkomma med Utlåtanden öfver de flera från samtelige RiksStånden till Utskottet remitterade AnmärkmngsMåJ, på det de åtgärder, hvilka ConstitutionsUtskottet, i afseende på RiksRätt, eller Riksens Ständer i öfrigt kunde finna nödige i anledning deraf vidtaga , måtte kunna , innan Riksens Ständer åtskiljas, till verkställighet befordran Friherre Cederström, Jacob: Enligt 81 §. 1 Regeringsformen få icke frågor om ändring uti Grundlagarne uti Ståndens Flena väckas, utan böra hos Riksens Ständers vid hvarje Riksdag valda ConstitutionsUtskott anmälas, och kunna således icke eller några Förslag till Grundlags-förändringar, med undantag afKongl. Majhs derom aflåtne Nådiga Proposition, fråit Den 19 Martti. 3®3 Ridderskapet och Adeln till nämnde Utskott remitteras. Friherre Anckarsvärd:
Om detta vore opåkallad! eller icke, är en hemlighet, som framtiden får afslöja. För min del hade jag föreställt mig att rätta tidpunkten till att grundlägga ett sådant företag som Stockholms befästning, om det för öfrigt pröfvas nyttigt, just då är förhanden, när Sverige inträdt i de nya politiska förhållanden från hvilka åtgärdens nöd - 128 Den 28 Januari m. vänlighet i väsentlig män härleder sig och under det verlden antm åtnjuter en fred hvars varaktighet är omöjlig att beräkna. Ehuru jag tillåter mig antaga alt Hr Gr. Anckarsvärd icke betraktat den meningsslrid, som oss emellan upstått i denna fråga, annorlunda, än som ett ömsesidigt bemötande att för försvaret af vårt fädernesland, för hvilket vi ledas af samma känsla, utfinna det rälta och bästa, hade jag likväl för sakens egen skull lifligt önskat att finna ett stöd för mina åsigter hos Hr Gr:n, hvars fosterlandskärlek och mångsidiga erfarenhet äro så rättvist af alla upskattade och erkända. Ålskillige ledamöter yttrade härtill bifall. liv Nordenfelt: Då jag bär upträder för alt besvara och, såsom jag hoppas, äfven vederläggga några af de satser, som blifvit framställda af en ibland veteranerna inom detta hus af mig högt aktad för mänga dess stora egenskaper, hans ihärdighet att förfäkta hvad han anser rätt och ledande till fäderneslandets sanna fördel, haus stora parlamentariska talang, hvilken, jemförd med min ringa förmåga. sätter mig i förhållandet af en skolgosse till sin mästare, — _ är jag verkligen villrådig om sättet att framföra hvad jag ämnar säga, enär jag fruktar att min varma åtrå att bevisa hvad jag anser vara sanni, möjligen kunde förleda mig att fälla något yttrande, som skulle såra min högt värderade motståndare. Jag förklarar derför i förväg, alt om något sådant skulle inträffa, skor det mot min vilja och är endast ett bevis på min oförmåga att lägga mina ord så, alt de icke kunna missförstås. Jag har fästat mig vid Gr:ns yttrande i hvad det rörer Indelmsverket.
Efter det Konungens befallningshafvandes oftabesagde utslag blifvit, dels genom anförde besvär, dels underställningsvis, draget under Kongl. Kammar-rättens pröfning, har bemälde rätt, medelst utslag den 14 November 1844, utom yttrande i ett annat ämne, hvarom nu icke är fråga, förklarat, att, beträffande den afskrifning, som blifvit åtskillige uti Konungens befallningshafvandes ifrågavarande utslag uppräknade personer medgifven, så emedan alla dessa personer vid mantalsskrifningen till år 1842 anmält sig vilja utöfva bränvinsbränning under hela tillåtna bränningstiden eller båda bränningsterminerne, samt i följd häraf fått sig belöpande afgifter för den af dem till begagnande uppgifna bränvinsredskap påförde, ty och då uti Kongl, förordningen den 6 Augusti 1841, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, någon afkortning af belöpande afgift för till begagnande anmäld bränvinsredskap icke funnes medgifven i annat fall, än att Kongl. Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 302. 13 Maj:t skulle för längre eller kortare tid finna nödigt påbjuda bränvinsbränningens inställande, hvilket under sednare bränningsterminen år 1842 ej inträffat, biel, med upphäfvande af underställda utslaget, den medgifna afskrifningen af Kongl. Kammar-rätten ogillad; hvarefter, och sedan detta Kammar-rättens utslag, som vederbörande delgifvits, vunnit laga kraft, den af Konungens befallningshafvande till afskrifning beviljade afgift blifvit hos de betalningsskyldige uttagen.
M. fastställt ett remedium af öfver eller under i finhet, och i vigt af öfver eller under för hela r:dr, t~jq för halfva, tgöö 4 och i och för TTg r:dr, d. v. s., att de myntstycken, som hålla sig inom dessa tillåtna remedia, icke få vräkas eller casseras. Detta har BuncoUtsk. ansett, att vi bort utsätta på sedlarna. Vi ägde R. St:s föreskrift att utsätta det bestämda qvantum silfver, hvarje r:dr skall innehålla. Om vi nu skulle afsett remedia, hvilken bestämd qvantitet skulle vi då utsatt, den högsta eller den lägsta, den för hela ndrstyckena eller någon af dem för de mindre? Vi hafva nu utsatt silfverqvantiteten efter den myntfot, som K. M. stadfästat och sorn myntstyckena, så långt möjligen den teckniska ofullkomligheten tillåter, böra innehålla. Hr v. Troil har fullkomligen orätt i sitt yttrande, att det vore lätt att utröna qvantiteten af det silfver, hvarmed sedlarna inlösas. När sedeln utfärdas, vet man icke med hvad slags silfverstycken inlösningen kommer att ske, ty sedelhafvaren kan då lika väl erhålla myntstycken, som innehålla mera fint silfver än efter myntfoten, som sådana, hvilka innehålla mindre; han kan uttaga hela r:dr, der variationen är mindre, eller en T\ rtdr, der den är större, allt förhållanden, som vid utgifvandet omöjligen kunna förutses. Det är först sedan utvexlingen skett, som silfverqvantiteten genom en cliemisk undersökning skulle kunna utrönas, ehuru äfven vid den något af verkliga innehållet silfver bortgår obemärkt.
Med denna undervisning är början skedd och då methoden icke saknar uppmuntran af allmogen, torde det vara att hoppas att linnetillverkning skall i en framtid kunna blifva en binäring, hvarmed åtminstone ortens eget behof skall kunna fyllas. §• 3. t*oliiisk författning. Under ifrågavarande fem år hafva 64 byar eller skifteslag med 95i mantal undergått laga skiften, dervid 213,737 tunland jord ingått i delning. Afvittrings-göromålen hafva fortsatts inom Ströms socken med Frostvikens lappmark samt Föllinge, Offerdahl och Kalls socknars lappmarker , samt inom Tännäs och Hede socknar jemte Storsjö kapell. Agomätningar hafva verkställts å en sammanlagd jordvidd af 1,718,000 tunland. Socknekartor hafva blifvit upprättade för de fleste socknar och Läns-Styrelsen liar, på sätt förut blifvit i underdånighet anmäldt, och af Eders Kongl. Maj:t nå - 18 digst gilladt, föranstaltat om sammandragning af en karta för hela länet, hvilket arbete verkställes af en utaf de såsom Afvittrings-Landtmätare i länet anställde personer. För Provinsen Jemtland, hvilken under 57 år sökt och efterlängtat någon lindring uti dess tryckande och ojemna rotering, har ett arbete af stor vigt blifvit utlördt, då till följe af Eders Kongl. Maj:ts under den 22 Maj 1846 meddelade nådiga beslut en i sådant afseende förordnad Kommission under numera Herr StatsRådet och Riddaren Sandströmers Ordförandeskap, åren 1846 och 1847, verkställt en ny rotering, som nu är på Eders Kongl. Maj:ts pröfning beroende.
Hufvudbeståndsdelarna af Sveriges försvarsverk utgöras af dess fästningar, flotta och annee; blott om den sednare är här egentligen fråga, nemi. om huru armeen är organiserad till styrelse, personal och materiel; ty jag kan icke tro, att Utskhärunder äfven förstått en fullständig defensionsplan — eller aromens användande mot supponerad fiende, på supponerad krigstheater. Tvifvelsutan finnes en sådan defensionsplan, af den det vederbör, under alla hypotheser, skärskådad och till sina allmänna grunder stadfästad; men hvarken hör eller kan denna plan någonsin underställas R. St:s granskning, derföre : 1:0 att Sländerne till en sådan granskning ej äga laglig rättighet; 2:0 att om granskningsrätten funnes, så skulle dock förmågan att densamma, till Rikets båtnad, utöfva, hos R. St:s majoritet saknas; 320 Den 7 Maj f. m. 3:o att om äfven Ständerne tillerkändes både gransknings-rätten och förmågan, så skulle dess offentliga utöfning, på förband, lemna Rakets blifvande fiender den bästa ledning för uppgörandet af deras framtida anfallsplaner; och 4:o att om, jemte granskningsrält och granskningsförmåga hos omkring Soo representanter, äfven linge antagas den djupaste tystlåtenhet; så skulle i alla fall granskningen, verkställd af sä många individer, knappast kunna åstadkomma något resultat, eller också endast ett högst vidunderligt — vore äfven alla dessa 800 representanter Europas kunnigaste och skickligaste militärer, hvilket här ej lärer vara fallet.
Att BankoUtsk:t skulle, på sätt de förste värde talarne sökt insinuera, genom den föreslagna åtgärden åsyftat filialoch privatbankernas intresse på det allmännas bekostnad, anser jag vara en anin. af så simpel natur att jag ej ens vill upoffra ett enda ord till dess besvarande. Att ett sådant utlånings-sätt, som det nu ifrågavide, ej är lämpligt för en Riksbank, är något som i tal och skrift redan blifvit så fullkomligen bevisadt, att jag anser det vara onödigt att vidare orda något härom. För hvar och en, som med opartisk blick betraktar frågan, skall det ovilkorligen visa sig att ändamålet med lånens ölverflyttande på filialbankerna är att i någon mån underlätta utvägarna för de från hufvudstaden aflägsnare orter att få låna penningar; att dessa banker sedan på operationen förtjena något, ligger i sakens natur. Det nu framställda förslaget är blott ett obetydligt steg framåt på den af Ständerna vid förra riksdagen redan beträdda banan. Vill man nu gå tillbaka igen, så tjenar det till ingenting att jag sätter mig deremot, men min opinion om saken är den, att en sådan åtgärd vore i högsta grad olycklig. På grund af dessa skäl yrkar jag bifall å Utsk:ts förslag i den nu förevide punkten. Frih. Raab, Adam Christian: Likasom Frih. Tersmeden önskar äfven jag, att R. o. Ad. ej måtte afvika från den bana R. St:r vid förra riksdagen beträdde. Hvad beträffar Hr Printzenskölds anm. att jordbrukaren tillskyndades stora fördelar genom lånens bibehållande vid banken, så vill jag deremot genmäla, att det är jordbrukaren i första hand, som får nytta deraf att medeln öfverflyttas till filialbankerna. De äro i tillfälle att sjelfve ombesörja s.ina låneangelägenheter, då banken tilläfventyrs icke är mer än några timmars tid aflägsen från deras hembygder, hvaremot ej obetydliga kostnader förorsakas den 234 Den 20 Joni f. m. mindre bemedlade
Sak samma hvad som brukas, om det inte är orätt, vidhöll Hanna, som var på sitt istadiga humör och sinnad att draga i härnad mot all verldens småaktighet. Ser du, det är en oartighet mot värdinnan. När du engång infunnit dig här, måste du rätta dig efter husets sed. Bella såg så bestämd ut, att Hanna brast i skratt. Du är så högtidlig, som om jag stulit en kalf. Men jag förstår i alla fall ditt skäl och skall förhålla mig hyggligt, om jag kan. Men är icke allt detta förfärligt tråkigt? tillade hon i lägre ton. Hvilket? Flickorna sågo frågande ut. Åh, allt detta i qväll. Att komma hit inklämd i trånga obeqväma kläder och tala eller röra sig precis som om man hade glasbitar i kroppen. Att stå och se på hvarandras klädningar, dricka thé med handskar på och vänta att bli uppbjuden, i stället för att få svänga om när man sjelf har lust. Jag ger ej fem penni för ett sådant nöje. Du skulle kanhända vilja bjuda upp sjelf, inföll Alma Brennlund, som sällat sig till dem. Jaha, det skulle jag. Och om jag en smul brydde mig om att dansa, skulle jag bjuda upp Bengt eller Bella och svänga om med dem. Ja, det skulle jag. Åhnej, det skulle du ej våga, sade Alma oförsigtigt. Våga? Vill du se att jag vågar. Alma betraktade henne medlidsamt. Hvad du alltid är öfverdrifven, kära Hanna. Du förtager dig sjelf allt nöje genom att alltid kritisera och finna fel på allt. Inte kan verlden ändå någonsin gå i de spår du vill. Det är illa för verlden, det! sade Hanna kärft. Bland gossarne i andra ändan af salen såg hon ett par, som hon var bekant med från Palmfelts. Hon nickade gladt till dem, och då hon ej fick något svar, steg hon upp och gick till dem, omedveten om de många ogillande blickar som följde henne. Tänk, att täckas exponera sig så der, till då man är klädd som en la’gårdspiga! hviskade en af flickorna till sin granne. Bella hörde hviskningen. Hvad är det för ondt i att gå och tala med gossar, som hon ser nästan alla dagar? frågade hon.
Under det Stånden samlas/och innan deras Talmän förorduade äro, föres tillsvidare ordet af den äldste närvarande ledamoten. Då, i händelse af underlåten kallelse af Stats-rådet, de i 10.de nämna Landtmarskalk, samt Preste-, Borgareoch Bonde-stånden, hvart för signina Talmän, Sammaledes utnämnas i berörde fall vice Talmännen. 2.0. Konstitutions-Utskottett Memorial, AV o 7. 9 2:o. Dä Landtmarskalk och Talmän för Riks-stånden af Konungen nämnd blifvit, forordne han ock Talman och vice Talman för Riks-nämnden. I de fall, dä Stånden sjelfva, enligt l:a momentet af denna §, sina Talmän och vice Talmän nämna, tillkomma samma rätt Riks-nämnden. 3:o. Landtmarskalk och Talmän aflägge Bondeståndet, Riks-nämnden lif och själ. 4.0. De i företräda. § 25 (§ 24 R. O.) Hvarje Riksstånd, såsom ock Riks-nämnden, eger utse och förordna sin sekreterare, hvilken för protokollets förande ansvara bör. Uti protokollet skall nogg vannt antecknas hvad, med hänsyn till riksdagsärendena, inom Ståndet eller Riksnämnden förefaller och beslutes. Protokollet skall inför Ståndet eller Riks-nämnden justeras, och af sekreteraren underskrifvas. Utgående protokolls-utdrag skola ock af sekreteraren underskrifne vara. Dea betjening, hvarje Riksstånd äfvensom Riks-nämnden i öfrigt unser för sig under riksdag behöflig, må Landtmarskalk och Talmän, hvar inom sin afdelning, jemte fyra af Ståndet eller Nämnden dertill utsedde ledamöter, efter samråd med sekreteraren, tillsätta. Den betjening, Gransknings-nämnden för sig under riksdagen finner nödig, liUsättes af Nämnden.
Det var d. 19 Aug. 1848 som Stines skrifvelse afluts och genom Kungörelse den 18 Jan. 1850 har Konungen bland annat förordnat: ”Vill någon å landet idka bandel i öppen salubod, på sätt i § 6 mom. 1 och 2 säges, gore derom skriftlig anmälan hos Wår Befihide i länet, med npgift ä stället, der handelsrörelsen är ämnad att utöfvas, samt företeende af de betyg, som lill styrkande af sökandens behörighet, jemlikt nämnde §, erfordras; och åliggge det derefter Wår Befdnde att genom delgifvande af ansökningshandlingarne lemna Socknenämnden i den församling, der handeln skulle komma att idkas, tillfälle att öfver ansökningen sig yttra inom en månads tid, efter hvars förlopp, antingen denna rätt begagnats eller icke, Wår Befdnde bör ärendet ofördröjligen till pröfning företaga. Finnes laga binder emot bifall till ansökningen icke förekomma, ege Wår Befihide att för sådan närings utöfvande å upgifvet ställe vederbörligt tillståndsbevis utfärda”. Denna författning utkom i anledn. af Stines nyss omförmälda skrifvelse; och då således häraf torde finnas klart, alt det ändamål redan är vunnet som med betänk, åsyftas, så hemställer jag om icke frågan må anses böra förfalla. Frih. Cederström, Rudolfi Det skulle visserligen vid första påseendet kunna förefalla, som om den skrifvelse, hvilken Ekon. Utsk. föreslagit, vore öfverflödig, just genom det beslut, som K. M., på sätt Hr Fåhrams delgifvit, i ämnet, sedan sednaste riksdagen, fattat. Man skulle då endast kunna säga, att det beklagliga förhållandet af en så kort tid, som nu mellan riksdagarne eger rum, gör det för allmänheten till en synnerlig svårighet att kunna taga en erforderligen fortgående kännedom om hvad som är lag; hvaraf åter vållades att man ouphörligen begär nya förändringar i författningarne, men vid närmare betraktande torde icke förhållandet visa sig alldeles sådant, Hr Fåhraeus tänkt sig det.
Och gick till, och förband hans sår, och göt der oljo och vin in; och laden på sin ök, och förde honom till herberget, och skötte honom. Den andra dagen for han dädan, och tog fram två penningar, och gaf värdenom, och sade till honom: Sköt honom; och hvad du mer kostar på honom, vill jag betala dig, när jag kommer igen. Hvilken af dessa tre synes dig nu hafva varit hans näste, som för röfvarena kommen var? Sade han: Den som beviste honom barmhertighet. Då sade Jesus till honom: Gack, och gör du sammaledes. Men det begaf sig, då de vandrade, gick han uti en liten stad; och en qvinna, benämnd Martha, undfick honom uti sitt hus. Och hon hade en syster, benämnd Maria; hon satte sig vid Jesu fötter, och hörde hans ord. Men Martha bekymrades med idkelig tjenst. Hon gick fram, och sade: Herre, sköter du intet derom, att min syster låter mig tjena allena? Så säg henne nu, att hon hjelper mig. Svarade Jesus, och sade till henne: Martha, Martha, du hafver omsorg och bekymmer om mångahanda; Men ett är nödtorftigt; Maria hafver utkorat den goda delen, hvilken henne icke skall ifråtagas. Och det begaf sig, att han bad uti ett rum; då han vände igen, sade en af hans Lärjungar till honom: Herre, lär oss bedja, såsom ock Johannes lärde sina Lärjungar. Då sade han till dem: När I bedjen, säger så: Fader vår, som äst i himlom, helgadt varde ditt Namn. Tillkomme ditt rike. Ske din vilje, såsom i himmelen, så ock på jordene. Gif oss alltid vårt dageliga bröd. Och förlåt oss våra synder; ty ock vi förlåte allom, som oss skyldige äro. Och inled oss icke uti frestelse; utan fräls oss ifrån ondo. Och sade han till dem: Hvilken är ibland eder, som hafver en vän, och han går till honom om midnattstid, och säger till honom: Käre vän, låna mig tre bröd; Ty min vän är kommen till mig, vägfarandes, och jag hafver intet lägga för honom.
Men staden kom i de otrognes händer, och en gång befallde deras kalif, att man skulle bygga ett präktigt palats i Alexandria och taga pelare ur de kristnas kyrkor för att smycka det. Men just vid den tiden lågo två venetianska köpmän i Alexandrias hamn med tio vällastade skepp. Då dessa män kommo i den kyrka, där San Marco var begrafven, och hörde talas om kalifens befallning, sade de till de bedröfvade prästerna: ’Det dyrbara liket, som ni har i er kyrka, är i fara att bli vanhelgadt af saracenerna. Gif det till oss! Vi skola ära det, ty San Marco var den förste, som predikade kristendom på lagunöarna, och dogen skall belöna er’. Då gåfvo prästerna sitt bifall, och på det att de kristna i Alexandria ej skulle motsätta sig saken, lade man liket efter en annan helig man i evangelistens kista. Men för att ej heller saracenerna skulle få veta, att liket bortfördes, lade man ned det på bottnen af en stor lår och täckte öfver det med skinka och rökt fläsk, som ej saracenerna kunna tåla. Så att då tullbetjänterna öppnat lårens lock, skyndade de därifrån så fort som möjligt. Men de två köpmännen förde San Marco oskadd till Venedig. Du vet ju, att det är så berättelsen lyder, Beppo.» »Ja visst, Cecco.» »Ja, men nu skall du höra,» och Cecco reste sig halft upp och talade med dof röst i sin ängslan. »Ser du, detta är det förskräckliga. Då jag talade om, att den helige legat gömd under fläsket, började pojkarna storskratta. Jag tystade på dem, men de skrattade desto mer. Giacomo låg på magen i förstäfven, och Pietro satt med benen hängande utöfver båtkanten, och de skrattade så, att det hördes långt utåt hafvet.» »Nå, men Cecco, två barn kunna väl få skratta.» »Men förstår du då inte, att de dött där i dag. På samma ställe! Kan du eljes förstå hvarför de skulle dö just där?» Nu började de alla tala och trösta. Det var hans sorg, som förvillade honom. San Marco var ej sådan.
Stms Bank, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej. afslår R. o. Ad. denna hemställan och beslutar, att fastighets-lånefonden skall i Riksbanken bibehållas till dess nuv:de belopp, och att lån utlemnas till halfva beloppet af 1862 års taxeringsvärde å hemmanen; dock icke till högre belopp än 6,000 rdr, samt mot de vilkor, som för erhållande af dylika lån i öfrigt äro bestämda.» Sedermera företogs voteringen och befunnos, vid dess slut, rösterna hafva utfallit som föijer: Ja — 58. Nej — 37. 2:dra punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. 3:dje punkten. Gr. Mörner, Carl Göran: Då vid sistlidne riksdag den allmänna Hypotheksbanken inrättades, och derigenom en sammanblandning bereddes mellan enskildes och statens affärer, skulle allmänheten lugnas dermed, att förändringar i reglementet för denna bank icke skulle kunna göras utan R. St:rs och K. M:s ömsesidiga samtycke. På sanningen af hvad jag då förutsade, eller att denna garanti ej var särdeles mycket att räkna på. utgör det nu förev:de Betänk, ett bevis, ty hvad betyder förbehållet om R. St:rs samtycke, då det på förhand gilves till något som man icke känner? R. St:r skulle enligt Utsk:ts förslag förklara, att huru än K. M. behagade förändra reglementet för Hypotheksbanken, så äro R. St:r dermed belåtna. Detta är, såvidt jag kan finna, ett afgörande steg i den rigtningen att göra det omnämnda stadgandet h. o. h. illusoriskt, och jag kan vid sådant förhållande icke undgå att för min del deremot protestera. Det hade icke varit för mycket begärdt, om man hade fordrat att Banko-Utsk:t skulle framställa förslag till de förändringar i reglementet, som kunde vara af behofvet påkallade. B. St:r hade då kommit i tillfälle att pröfva desamma och sedan öfverlemna dem till K, M:s fastställelse, om de funnits lämpliga.