Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lånet upplages endast efter hand, i den mån penningarna kunna användas. 2:0 Fullmäktige erhålla derjemte uppdrag att med d * af våra privatbanker eller hypoteksföreningar, sorn kunna emottaga ett större aetie-capital aftala derom , att Riksg:s-cont. inträder såsom actie-ägare och erhåller för sitt insatta capital actier, ställda på mindre summor, så att de, då behof göres, lätt kunna realiseras. 3:o Alla utdelningar, som Riksgts-cont. å actierna erhåller, användas till ränta och amortissement å det upptagna lånet. En väl förvaltad bankrörelse bör man icke kunna föreställa sig gifva mindre utdelning än 6 proc., snarare 8ä 10, så ock derutöfver. Amortissementet af det lån, Piiksg;s-cont. upptagit, bör således gå ganska fort och progressivt tilltaga. Finge vi åtnjuta ännu närmare 20 års fred, borde hela skulden då vara betald, och actiernas belopp utgöra en förvärfvad penning. 1 alla fall, om krig dessförinnan inträffade, vore capitalbeloppet alltid tillgängligt genom actiernas försäljning, och kunde det lätt hända, att de uti värde stodo högre än pari, så att äfven deruti en vinst vore gjord. Skulle Riksg:s-contts öfriga tillgångar under tiden hafva medgifvit att öka actie-capitalet eller amortera skulden, vöre sådant ännu mera ledande till ändamålets vinnande. På den väg, sorn nu är föreslagen, kan väl ioke en krigsfopd bildas till så stort belopp, att dermed något krig kan Den 7 Mars f. m. förås; men det vore dock alltid en god hjelp i första ögonblicket af ett krig; och då i nödens stund nya lån måste upplagas, vore den fördelen vunnen, att Riksg:s-cont:s ouppsägbara obligationer voro i penningemarknaden redan gängse och hade en stadgad credit. I detta afseende kunde det lill och med vara nyttigt, att någon del af lånet toges utrikes, och man borde dä icke se på någon mindre uppoffring, medelst commissions-arfVodes betalande, för att vinna ändamålet. Hufvudsakligen är det dock inom landet, som en stalscredit bör bildas och upprätthållas.
Majts nådiga Bref till Consistorium om vaccination, förestälte Prosten nyttan häraf, fram för att få naturl.(iga) koppor, nemel.(igen) att de, som låta vaccinera sig, blifva icke sjuka, behöfva icke holla diet och kunna icke smittas af naturl.(iga) koppor, i hka (hvilka) monge ligga länge illa sjuka, monge dö, andre bli blinde, oferdige, wanskapel(ige). Hwarföre de föräldrar och husbönder, som hafva sådane barn och folk, de der icke haft kopporna, nu upmuntrades, att låta dem bli vaccinerade, då någre läkare el(le)r annan kunnig will på dem företaga denna operation. Jn fidem C. F. Maneck År 1804 d.(en) 14. oct.(ober), till följe af 5.§. i föregående protocoll, instälde sig sold.(at) Klingström i sochnstug(an) och förklarade, att sedan hans måg och dotter blifwit huswille, kunde han icke annat, än taga dem til sig i hus: at han icke kände det nämnde sochnstemmo beslut om böter: att hans måg betjent andra med arbete: och att han förmente, det nämndeman i Stensjö skulle vilja antaga honom till dräng. Sochnemännen stad-nade i det beslut, att Klingström skulle befrias från böter och magen, om nämndeman ville antaga honom till dräng, få wara i församlingen. Jn fidem C. F. Maneck Upläste och ärkände den 12. Eric Carell And. Blomberg Lars Nilsson i Kaflinge Erik Nils Son i Prästorp År 1805 d.(en) 12. Maij blef, efter laglig pålysning, allmän Vallborgsmässo Sochnstämma hollen med St. Malms försam-l.(ing). § 1. Sisthollne sochnstemmo protocoller och räkenskaperne öfver kyrko-och fattigmedlen blefwo upläste, erkände och underskrifne. § 2.
Jag erkänner nemi. den stora nytta, som privatbankerna medfört, men jag tror, att det icke destomindre var ett stort fel, att de (ingo utsläppa 6 millioner på en gång, genast vid sin uppkomst, straxt efter realisationens införande, oell skulle man nu icke genom något slags ovillkorligt bindande lagbud hindra dessa Banker att obegränsadi kunna vidga deras sedelrörelse, så fruktar jag, att uti en framtid alla de olägenheter skulle kunna på nytt inträffa, som för fem å tio år tillbaka uppkomma, och som kraftigt hafva medverkat till den nu rådande financiella krisen. Denna min åsigt anhåller jag måtte få åtfölja återremissen till BancoUtsk. Frih. Cederström, Jacob: Det har varit ett oblidt öde, som vållat, att BancoUtsk., vid behandlingen af financefrågorna under denna riksdag, styckevis framkommit med frågor, sorn icke, med något slags hopp om ett förnuftigt afgörande, kunna företagas annat än i ett sammanhang. Sålunda kommer äfven nu detta betänk, om en lag för privatbankerna, innan vi ännu fått BancoUtsk:s svar på de aninarkn:r, som blifvit gjorda vid dess (inaneereg,tering. För min del får jag förklara, att jag icke nu 0111 delta lagförslag vill besluta någonting annat äu återremiss, ehuru jag skulle velat rent förkasta det oell förständiga Bancooch Laglltskin alt sammanträda, för att uppgöra en pä andra grunder stödd privatbank-lagstiftning; men då denna omgång icke nu lärer vara möjlig, så förenar jag mig med dem, som begärt återremiss af betänk. Alt utplocka några §§ ur detta förslag och insätta andra i stället, eller att bifalla några och afslå andra, skulle endast tjena till att sönderrycka sammanhanget i författningen. Innan en sådan lag kail stiftas, måste Riksbanken vara ordnad och Ständerna hafva pröfvat, huruvida Banken kan öfvertaga de nu varande privatbankernas rörelse, utan menligt in flytande på Riksbankens ställning, och vid sådant förhållande icke längre tillåta enskilda bolag att när som Den 25 Januari f. m.
Utsk. bekant, då det afgaf sitt betänk., alt Regeringen anbefallt dess consulat i Helsingör att ej allenast, såsom föll. år var tillåtet, då Svenska skeppsredare så Önskade, biträda dem vid deras protesters afgifvande emot tractatstridiga afgifter, utan äfven att på förhand protestera mot ali tulluppbörd, som kunde ske från detta års början, i motsats till de grunder, som äro framställda i Svenska Legationens deduetion till Danska Regeringen, med anspråk på ersättning för vederbörande Svenska skeppsredare och godsägare, som 8 H. 9 66 Den 3 Juni c. m. lunde lomma att erlägga iner än livad som rätteligen dem ålåge; äfvensom collegium blifvit bordt och gifvit sitt tillstyrkande dertill, att en allmän kungörelse må utfärdas till underrättelse för Svenska allmänheten, hvars rätt ar i fråga, att de, som äga några reelamationer från detta års början i afseende på för högt uppburen tull, må anmäla dem hos Commerce-co!l:m, samt dervid aflemna alla dertill hörande bevis för att göras gällande vid en framtida uppgörelse. Jag tror, alt It. St. böra uttala ett godkännande af det kraftiga språk, som Regel ingen vid della tillfälle låtit föra, äfvensom ett godkännande af dessa åtgärder, så att man ser att ej heller Representationen är likgilltig för hvad Regeringen gjort till stöd för sina undersåtares intresse. Längre tror jag visserligen, lika med Frih. Cederström, att Ständerne ej böra gå, utan lemna det öfriga till Konungens vishet. Jag skulle derföre, jemte det jag anhåller om återremiss, önska, att Flsk. måtte föreslå Ständerna, att, jemte ett hembärande till K. M. af deras tacksägelse för de åtgärder, K. M. redan vidtagit lill skyddande af Svensk rätt i afeeende på lullupphörden i Öresund, derjemte i rind. anhålla, att K. M. ytterligare måtte vidtaga alla de åtgärder, som K. M. kan finna lämpliga för skyddande af Svensk rätt vid tullklareringen i Helsingör, äfvensom alt K.
Till köpeskillingens afbetalning skulle användas de 25,000 r:dr, som influtit för den till Stockholms stad försålda, så kallade lilla mynttornten, och hvilken summa, som af Statskontoret under vilkor af 6 månaders uppsägningstid vore förräntad, derföre genast till inbetalning borde Konstitulions-Utsk:s Memoria!, N:o 3 5 uppsägas, vidare 5ooo r:dr utaf myntverkets egna disponibla tillgångar, och till infriande af intecknade lånen medel af Statskontorets fonder utanordnas, i den mån sådant erfordrades, emot ersättning, på sätt och i den ordning, som, uppå skeende underdånig anmälan, framdeles skulle bestämmas. Af myntverkets tillgångar skulle ock räntorne på såväl premiesorni kiteckningslånen från och med tillträdesdagen bestridas; och borde Statskontoret uti nådig skrifvelse om verkställigheten häraf förständigas; hvarefter Statskontoret, enligt hvad af Statsråds-protokollet i Finans-ärenden för den 6 Maj 1847 inhemtas, afgifvit underdånig berättelse derom , alt ifrågavarande egendomsköp, medelst kontrakt af den 2 3 nästföregående Mars, blifvit afsluladt på. nyssnämnda vilkor.
— På grund af hvad sålunda anfördt blifvit, ansåg Herr Stats-Ministern att till Rikets nu sammanträdande Ständer, likasom till de vid sednaste Riksdag församlade - Bil. iV.o / lill tionyl. Maj:ls Säd. Prop. iV.-o •/, om Statsverket i859. 17 samlade, hemställan borde göras derom att de för Utrikes-Departementet beviljade anslags-belopp må utan hinder af fördelningen i särskilda utgifts-titlar eller inskränkning till något visst år få användas till att fylla möjligen uppkommande brist å en eller annan sådan titel. Med Nådigt bifall till hvad sålunda i underdånighet föreslaget och hemsiäldt blifvit, täcktes Kongl. Majit, uppå StatsRådets öfrige Ledamöters underdåniga tillstyrkande, besluta att anslagen till Tredje Hufvudtiteln uti den till Rikets sammanträdande Ständer afiåtande Nådiga Propositionen om StatsVerkets tillstånd och behof, skulle uppföras att oförändrade utgå med ett sammanlagdt. belopp af 479,200 R:dr R:mt årligen; börande i sammanhang härmed, angående dessa anslags af Herr Stats-Ministern nu i underdånighet föreslagna dispositions-sätt, framställning hos Rikets Ständer göras. In fidem E. van. Brienen, Hill. lill II. St. I Afd. 2 Haft. 3 STOCKHOLM, typografisk a föreningens boktryckeri, 1859. Bil. NI 2 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. NI 1, om Statsverket 1859. 1 Alik. till Exp-Utsk. den 1 Nov. 1809, kl. 1 e. m. Utdrag af Protokollet öfver fjundtför svars-Ärenden, hållet inför Hans Jfdj:t Konungen i Stats• 11 tule t på Stockholms Slott flen Ml Oktober 1S39. N ärvarande: Hans Excellens.
Ständer med det redan beviljade anslaget åsyftade ändamål bäst befrämjas derigenom, att Statsverket får vidkännas den tillfälliga uppoffring, som ytterligare erfordras, såvida det länge erkända behofvet af en ändamålsenligare embetslokal för nämnde Läns-styrelse skall utan allt för lång tidsutdrägt blifva afhjelpt; och får således — utan afseende å det hos Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Carl Anders Larsson från östergötlands län framställda yrkande, att de Stols-Utskottets Utlåtande S:o Od. i i för ifrågavarande ändamål redan anvisade medel måtte, såsom för angelägnare behof erforderlige, indragas oell Statsverket besparas — Utskottet hemställa, att Rikets Ständer, utöfver det vid sistlidrie riksdag till inlösen af Lindsböfdinge-residenshuset i Hernösand och uppförande af Landtstats-embelslius derstädes beviljade men ännu icke utbetalda anslag af 76,650 R:dr, måtte å Riksgälds-kontoret till Kongl. Majrts disposition anvisa ett belopp af 24,000 R:dr all för samma ändamål användas. Stockholm den 1 Maj 1860. Reservationer: Emot l:sta punkten morn. litt. a. (angående aflöningen för Expeditionschefen) af Friherre Åkerhjelm, Herrar liildi, Monlgommerie-Cederhjelrn, Lilliehöök, Stjerngranat, Gripensvärd, von Printzencreutz, Skogman, Fåhreeus samt Riskop ,4nnerstedt, Prosten Schram, Doktor Nordström och Prosten Wåhlander. Emot Esta punkten moni. litt. b. (angående Exped i tions-sek rotera nies aflöning) af Friherre Åkerhjelm, Herrar Bildt, Montgommerie-Cederhjelm, Lilliehöök, Stjerngranat, Gripensvärd, Skogman, Fåhreeus samt Riskop Annerstedt, Prosten Schram, Doktor Nordström och Prosten Wåhlander. Emot 4.de pu nkten (angående det särskilda arfvode, som uppbäres af OlVerdirektören vid Myntoch Kontrollverken):
— Vi skulle då troligen behöfva betala en del af vår årliga införsel med silfver. O111 då, såsom vi redan sett, en missvext tillfälligtvis inträffade, skulle utförseln af silfver ulan tvifvel blifva så stor att realisationen äfventyradés. Följden deraf blefve osäkerhet för alla näringar, och jag hade nära nog sagt för vår sjelfständighet. Då jag säger vår sjelfständighet, täiikef jag på Sveriges afsöndrade läge nära under polen i en vrå af verlden. Det kart icke om sina näringar vidtaga sådana författningar som andra länder, hvilka ligga i den mest befolkade delen af verlden, eller otngifna på alla sidof med den största handelsvägen , hafvet. Sveriges förhållande i jemförelse med dessa länder är såsom ett enstaka hemmans till en stadstomt. Likasom den der boi' aflägset från Stad och grannar måste söka sjelf frambringa förnödenheter och förädla sina råämnen , hvilket stadsboen icke beböfver, för alt i möjligaste måtto vafa oberoende, så mäste äfven Sverige förhålla sig, om det vill försäkra sig om sin sjelfständighet. Sverige Stänges från gemenskap roed andfa länder icke blott af krig Utan äfven af Vintrar, som hvarken af liberala tbeorier eller handels-tractater kunna öfvervinnas. Utom förenämnda allmänna skäl för Sverige att skydda 10 H. 48 Den 29 Juli e. m. sin varuförädling, förekomma flera särskildta, hvaribland i framsta rummet de, som härröra från klimatet. Våra va1 uförädlare måste använda dryga kostnader på ljus, värme och en kraftigare föda åt deras arbetare, än som i sydligare länder behöfvas. När man bär för en fabrik beliöfver fasta hus med tjocka murar och starka eldstäder, så arbetar fabriksfolket under blidare luftstreck ofta nog uti öppna skjul och tunnare kläder, som kosta mindre. Dertill kommer, att en mängd råämnen, sorn mäste hitföras från aflägsna, särdeles varmare länder, belastas för ankomsten hit med lång fraktkostnad, och att lorsel-lönerna inom vårt land måste vara stora, i samma mån som afstånden äro betydligare.
En inre sorg har synbarligen tärt honom, så att denna häftiga bröståkomma fann lätt arbete att göra slut“. I bitter smärta sjönk Henriks mor tillsamman; men hon sprang åter upp och grep med vildhet i läkarens arm: „Doktor, doktor, ni måste rädda honom, ni måste! Hu, ni vet ej, hvad jag lidit, ni vet ej, hvad jag kämpat, hvad jag underkastat mig för att rädda honom, för att få behålla honom“. „Min fru, menniskohjelp kan här intet“. „Och det säger ni så lugnt, så kallt. Ni vet ej, hvad han kostat mig, denne son. Se han ville, gripen af en sällsam yrsel, gå ut i verlden, för att söka förverkliga drömmar, inbillningar. Vänners öfvertalande, mina böner, fosterlandet, som kallade sin son, intet förmådde återhålla honom. Jag egde endast ett medel att hindra hans olycka. Ni har sett mig tvenne års tid, en usel krympling, ligga på min säng. Blott en moder, som vill rädda sitt barn, kan ha mod till en sådan försakelse. Doktor, kan ni förstå det, jag var icke sjuk, jag underkastade mig allt detta elände, dessa pinsamma kurer, dessa upprepade bränningar af mitt friska kött, detta försökande af alla dessa plågsamma läkemedel, blott för att qvarhålla min son, ty den usla lama modren kunde han ej lemna. Det var först, när han sjelf blef en sjukling, som jag lemnade mitt läger“. Doktorn steg tillbaka. „Qvinna, ni har lefvat i idel lögn och ingripit i Guds råd!“ „En lögn, nej, men en helig, en skön uppoffring, sådan blott en mor kan göra“. „Nej, nej, endast sanningen är skön, lögn är lögn och blir aldrig skön, om än Guds englar bedrifvit den; och lögnens följder bli aldrig annat än ve och elände, om den än bjuder till att försköna sig på det fagraste“. Ut genom dörren störtade läkaren. Han mötte vid porten en ung man, Henriks vän, och prest som han. Gripande häftigt hans hand, sade läkaren:
Denne tar förbindligt leende hans hand. Man uppmuntrar konsten. De tala, skratta. Så drar sig den bildsköna tenoren, han, alla pensionsflickors förklarade älskling, tillbaka till sin plats. Och efter det mötet svärma löjtnanterna som flugor kring hans person ... Så slutade musiken i ett vekt ackord. Med möda och motsträfvighet togos behandskade händer ifrån smidiga lif. Kö’n löses upp. Hela mängden strömmar i trängsel ut till buffeterna. Just i det samma bugade sig en herre för Hedvig och fru Alm. »God dag, fröken, god qväll, fru Alm! Hur står det till i kylan?» »Kors, herr Wern. Nå det var roligt för Hedvig och Anna! Tänk, att konsuln icke tröttnat på de här nöjena än!» »Åh nej! Och så visste jag ju, att herrskapet var här.» »Alltid lika artig.» »Har ni någon dans ledig för en stackare, som kommer så här i elfte timmen, fröken Hedvig?» »Jo bevars!» »Men ert program är ju ganska tomt. Låt mig då för det första skrifva mitt namn för françaisen härnäst. Och se’n skall ni bara säga mig, med hvilka ni vill dansa.» »Tack!» »Så mycket militärer man ser här i qväll.» »Tror jag det, fru Alm. Något skall väl krigsmakten till lands och vatten duga till. En sådan här qväll kunde de snåla riksdagsgubbarne i andra kammarn få lära sig, hvilka glänsande resultat vår militär-budget ändock för med sig ... Men det har spelt upp, fröken.» Françaisen började, fortgick. Hedvig fann Wern riktigt chic i qväll i svart frack med en hvit kamelia i knapphålet. Och så var det roligt att dansa med honom, ty han kände alla, och när hon frågade, hvem det var, som nickade så vänligt åt honom der borta, svarade han det ena högadliga och klingande namnet efter det andra. Hon blef formligen imponerad af hans bekantskaper, af det säkra lugn, som han rörde sig med, korrekt från hjessan till fotabjället, taktfull, dandy ända ut i fingerspetsarne ...
kvinnoAtt freden för ett land är en välsignelse o c h att konster, vetenskaper, handel o c h industri blomstra under dess hägn, lär ingen kunna förneka, o c h väl höfves det vårt lands kvinnor att tacksamt erkänna de förmåner, vår långa fred skänkt vårt fosterland, m e n o m vi, kvinnor, böra bilda föreningar för att söka inverka på en bestående världsfred är n o g ingen så klart bevisad sak, att den ej tål vid ett litet eftersinnande, innan, vi skynda att inskrifva oss i en s. k. fredsförening. Väl anstår det oss att värna o m freden i eget b o o c h i n o m eget bröst o c h att hos det uppväxande släktet inplanta kärlek till frid o c h att undvika tvister; men månne vi ej g e n o m ett sådant förfaringssätt s o m att hellre utplåna våra förfä- ders hugstora bedrifter — bedrifter, s o m gjort vårt land och folk till, hvad de i denna stund äro — än att våra söner o c h döttrar på historiens blad skola mötas af ordet krig, gjorde oss skyldiga till att fostra ett vekligt släkte? Skulle vi ej, säga vi, i så fall fostra ett folk af veklingar, måhända väl ägnade till fredliga värf — kanske icke ens till detta — m e n utan tvifvel odugliga att, o m så kräfdes, värna sitt land, sin maka, sina barn? Men, svarar fredsföreningen, något värn behöfves ju icke längre, då vi, kvinnor, enigt hunnit binda en fredskedja j o r d e n rundt — en sak, som en auktoritet ansett böra vara klar i n o m ett århundrade — krig är då ett ord, som ej mera finnes. Ack, mina medsystrar i n o m eller u t o m fredsföreningar, invagga eder ej i så dåraktiga drömmar, s o m att hela jordens folk efter eder önskan skola nedlägga vapen, det är liksom d r ö m m e n ett fantastiskt gyckelspel.
För den nu ifrågavarande sammanbindningsbanan skulle visserligen några olyckor af personers öfverkörande mindre vara att befara, då meningen vore att på vissa ställen hafva stängsel å sidorna af banan; men detta undanrödjer deremot icke farhågan för hinder och uppehåll i den allmänna rörelsen, hvartill Utskottet här nedan vidare skall återkomma, och lemnar således den omnämnda rättslrågan oafgjord. Utskottet skall nu söka att, i den ordning förbemälda tvänne komitébetänkauden föranleda, upptaga till granskning de skäl, på grund af hvilka sammanbindningsbanan i dessa betänkanden förordas. 1858 års komité fäster först uppmärksamheten på den utomordentliga vigten “alt hastigt och lätt kunna fortskaffa trupper och krigsmateriel från ena till andra sidan af hufvudstaden, från trakterna norr om Stockholm till de söder derom belägna.1' Utan att, med fästadt afseende på försvaret, vilja förneka värdet af jernvågsförbindelser i alla rigtningar, torde dock med temlig visshet kunna antagas, att trupptransportcr icke nog ofta förekomma från ena till andra sidan af hufvudstaden för att erfordra jernvägsförbindelse. Om sådana trupper komma från trakter utom hufvudstaden, det vill säga från antingen de norra eller södra provinserna, för att förås åt den motsatta sidan, så är det i fredstid knappt antagligt, att Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 41 att sådant sker, utan att de kafva någon rastetid i sjelfva hufvudstaden, och om de då åkt ett längre stycke på jernvägen, kan någon svårighet för dem icke ega rum att gå till fots högst en halftimmas väg från den ena bangården till den andra. Hafva de nattqvarter här, så följer af sig sjelf t, att de i alla fall måste stiga ur jernvägsvagnarne. I krigstid kunde väl förhållandet blifva något annorlunda; men under förutsättning, att hufvudstaden icke vore intagen af fienden, kan, om så erfordras, alltid en tillräcklig mängd hästar anskaffas för transporterande af trossen för allt det manskap, som kan anlända på ett jernvägståg i sender.
R:dr, fyllnaden i pannerymden ma begagnas i annan panna efter enahanda förhållande till wärdet, som vfwaa äp 2062 Den Zo Julik. ar sagt, likwäl utan att flera an twä pannor hwar-e pä 90 kannor, någonstädes a Landet arv tillatne, oansedt haad warde egendomen ma innehafwa. 4:0. Att till undwikande af förnyad kostnad wid de nu warande Bränwinspannors förändrande, mage de som i första Claren tillkomma Bränning med 20 kannors rvmd och deröfver inga l Maximum af sirmma Class med Femtio kannors panncrvmd; De soin efter hemmanswärdet stiga till Maximum af samma Elak, uppgå till Maximum af den nästföljande med kannors romd samt likaledes de, hwilka efter samma grund äga rätt till Maximum i 2-dra Classen/ uppgå till Maximum af Z:dje Classen eller 90 kannors pannerymd, att med förbindelse af den har efteråt stadgade förökning i afgiftcn. 5.0. Att för de hemman eller hemmansdelar, hwilka belägne inom en mils afstånd fran det ställe der han är wistande/ boende eller Mamalsstrifwen, samt af honom med egelsvik drifwas och stötas, begagna sig af sa stor panna som af hemmanSdelarnes sammanlagde warde belöper. 6:0. Att den Innehafware af hemman och hemmansdelar, som icke will begagna sig af sä stor panna, som här förut ar tilläten, endast stall betala afgift efter den panneromd som nyttjas. 7:0. Att Distillerpannor om 6 kannor utan serskild afgift och beräkning ma nyttjas. 8 0. Att hwad Städerna angar, BranwinsbrannLng derstädes salunda werkställas, att för 80 mantals,krisne personer fär begagnas sI kannors pannerymd. I2c> — 60 Den ZO Julik.