Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att fråga om förändringar i Rikets Grundlagar ej må i Ståndens Plena väcKas, utan böra anmälas hos Riksens Ständers vid hvarje Riksdag valde ConstitutionsUtskott j i anledning hvaraf han yttrade sig anse , att det af Herr Forselles upplästa Diet amen ej kunde af Ridderskapet och Adeln upptagas, utan ägde Författaren, om honom sä godt syntes, att dermed vända sig omedelbart till ConstitutjonsUtskottet. Ridderskapet och Adeln hördes erkänna rigtigheten af denna anmärkning, och Herr LandtMarskalken,förklarade, det Herr of For• selles ägde att återtaga sitt Dictamen, varande honom förbehållet att dermed vända sig till ConstitutionslJtskottet. Justerades följande : Utdrag af Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocoll den 7 Mars 1815. S. D. Beslöt Ridderskapet och Adeln inbjuda sina respectiva MedStänder att genom en stor Deputation till Kongl. Maj.t och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen i underdånighet frambära Riksens Ständers tacksägelse för alla de visa anstalter, som sedan sistförflutna Riksmöte blifvit vidtagne, så i afseende på det utförda kriget, som på Konungariket Norriges förenande under Hans Maj:ts spira. Äfvenväl har Ridderskapet och Adeln för sin del fattat det beslut, som uti följande tvenne punkter innefattas. Den 7 Mars. 41 T.o Att uti den Adress, som i förenämnde ändamål skulle komma att i underdånighet öfverlemnas, äfven måtte inflyta ett för. klarande af den synnerliga ovilja och förtrytelse, hvarmed Ridderskapet och Adeln erfarit de uti utländska papper
Sttrs omförmälde beslut, öfverflyttade belåningen af Bankens egna obligationer, tillstyrkt, bland annat, att Disconten, ifrån samma tid den begynle med belåning af Låne-Bankens skuldförbindelser, härrörande från dess före år i83o gjorde upplåningar, måtte få från Låne-Banken å sig öfverlåtet det belopp, som å dylike skuldförbindelser då lunnes outlånadt efter gg proc. af totala capitalsummari; dels ock, under förutsättning, det R. St. nogsamt insågo, att, så vida ej totalbeloppet af fonderne för Bankens lånerörelse på det hela skulle inskränkas, berörde föreslagne åtgärd vore af behofvet påkallad, i och med detsamma Bankens obligationer skulle af Disconten belånas, uti Betänkandet N:o 80, med iakttagande al Rikets Sers förut fattade beslut, framlagt förslag lill reglementariskt stadgande, motsvarande 4 Art. 5 Afd, §. 14 i i83o års Reglemente, enligt hvilket förslag Bankens egna obligationer, bär rörande från dess före år i83o gjorde upplåningar, blifvit uppräknade bland de öfriga publika papper, hvilka i Disconten skola njuta belåningsrätt; men af dessa Betänkanden är, enligt ankomne Protocolis - Bxnco-Utskotlets Memorial IV.-o loS. 7 utdrag, endast det sistnämnde af R. Sl. bifallet, b varemot Riks-Stånden,. ▼ id pröfningen af det förra, fattat olika besiut, så att Hö™v. PresteStåndet och Hederv. Bonde-Ståndet lill Betänkandet lemnat bifall, men Högloft Ridderskapet och Adeln samt Vållofl. Borgare-Ståndet detsamma afsiagil; lill följd hvaraf, och då sålunda 2 Stånd stannat emot 2, Utskottets, i Betänkandet N:o 79, framställde förslag måste anses vara af Rikets Ständer förkastadt.
Då härefter Hr Gjr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge en upläsning af den föreslagna ordningsstadgan icke erfordras, ropades Ja. Gr. Lagerbjelke: För min del är jag af samma tanke som Frih. Raab. Det är obestridligt, att upgörandet af en sådan stadga är ganska svårt för ett Utsk.; och det enda lämpliga sättet att få en dylik väl sammansatt är derföre utan tvifvel att Regeringen tager saken om hand. Jag vågar fördenskull anhålla, att R. o. Ad. täcktes, med afslag å Ulsk:s Belänk., besluta att hos K. M. i underd. anhålla, det Han behagade låta utarbeta den ordningsstadga för större brännerier, som möjligen kan finnas af behofvet påkallad. Frih. Raabrjag afslår från vidare yttrande och instämmer helt och hållet med Gr. Lagerbjelke. Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställde, hurusom, jemte det flere ledamöter yrkat afslag å Usk:s Mern., Gr. Lagerbjelke föreslagit att R. o. Ad. tillika mätte besluta en underd. skrifvelse till K. M. med anhållan att K. M. täcktes låta för större brännerietutfärda den ordningsstadga, som kan finnas af behofvet påkallad, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer, huruvida det vore lämpligt alt ingå till K. M. med en så beskaffad anhållan, som Gr. Lagerbjelke nu föreslagit, innan ännu bränvins-författnrn i sin helhet blifvit definitivt afgjord. Jag anhåller fördenskull alt Gr. Lagerbjelkes framställning måtte fä hvila på bordet. Hr Gr. o. Landtm, erinrade att öfverläggningen redan förklarats fulländad och således ej vidare finge fortsättas, samt hemställde derjemte om R. o. Ad., med sig förbehållen rätt att efteråt pröfva Gr, J_.agerbjelkes förslag, behagade afslä Utsk.-s förevända Mern. Ropades Ja.
Bifölls, vid fbrnyad föredragning, Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande, N:o 53, i fråga om aflöning för den i sammansatta Utskotten antagna Secreterare. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Banco-Utskottets Memorial , N:o 125, med tillkännagifvaride, att det egentliga Banco-Verkets afslutade Räkenskaper för äret 1827 hunnit af Banco-Utskottet under ännu påstående Riksdag till fullo granskas och genomgas. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Utskottets Memorial, N:o 131, med hemställan om en, till följd af Riksdagens förlängande, nödvändig blifven jemkning till bestämmande af tid punkten, efter hvars förlopp de förfallna Guldoch Silfverpamerna skola genom auction i Banken föryttras. S D. Vid förnyad föredragning biföll os Banco-Utskottets Memorial: N:o 126, med förslag till den Artikel i Banco Reglementet, som kommer att innefatta aS Pröt.'Vtdrag den 4 Mars 1830* stadganden , rörande Bankens Pappersbruk Tumba; N:o 127, med Förslag, angående den årliga anordningen af ljus eller deremot svarande ersättning i penningar, så väl inom det egentliga Banco.Verket, som Banco-Di»; , sconten och Båne-Gontoiren; samt N:o 128, med förslag till afhjelpande af hinder och uppehåll för allmänheten deraf, att enskilda personer, som i Vexel-Banken hålla räkning, understundom ej nog tidigt vid hvarje års början låta föranstalta om räkningarnes collationering. Från Vällofl. Borgare-Ståndet.
Prest-Ståndet * som ej kan tvifla på hvarje Svensk Mans, än mindre pl hvarje Riks-Siånd* förtrytelse öfver denna obehöriga Titel på en Stridskrift, Tär härigenom vördsamt och vänligen inbjuda de Resp. Med-Stånden till det beslut, att Riksens Ständer, genom särskild underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit, på Svenska Folkets vägnar uttrycka jemte denna billiga för* trytelse öfver oftanämnde gäckande Titel, dess varma nit för Christna Religionens helgd och för Tryckfrihetens sorgfälliga och kraftfulla vård, till afböjande af oredor och af de för Samhällsordningen skadliga följder, som genom Tryckfrihetens missbruk och särdeles genom lättsin* 3:cije Del. N:0 33, 54. nigt Den 2 Q Maj'. nigt behandlande af heliga ämnen ofelbart uppl komma. Ut supra. Ex Protocollo J. Janzon. Stormägtigste Allernådigste Konung! Inför Eders Kongl. Majrts Thron vagar PrestStåndet med tillförsigt i underdånighet nedlägga ett bekymmer, som nära rörer den offentliga Gudsf jenstens och följaktligen Religionens helgd. Nyligen har genom trycket utkommit en Skrift med Titel: ”Fjerde Acten af Barön Ludvig Boyes Pinos Historia. Hvad han gör och lider hos de verldsliga Domare och står till rät-’ ta på Rådhuset.” Prest-Ståndet.s Medlemmar, hvilkas pligt det är att inom vårt Christliga Samhälle predika för* soningens ord, finna, lika med hvarje i heliga ämnen ömt tänkande Christen, det obehöriga, det stötande, det djupt sårande i ett försök att till gäckeri använda efterhämtning af uttryck, hvilka läsas uti en text, hvaröfver vid allmän Gudstjenst predikas, och som innefattar en af de mest rörande delar af berättelsen om vår Frälsares Jesu Christi lidande, då han var ett förso. nings-offer till menniskoslägtets frälsning.
Ständers Allmänna Besvärs - oell Oeconomie-Utskott gfgifne Betänkande, rörande Huslie hofs Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande omständigheter, på hvilket Betänkande, jemte Rikets Högloft. Ständers deröfver fattade Beslut, Beviilnings-Utskottet måst grunda sina i ämnet vidtagne åtgärder, blifvit af Brenne bland Respectiva Riks-Stånden till Oeconomie-Utkkottet återförvisadt, sa att samma Utskotts förnyade Betänkandeejär gifvet förr än den 8 innevarande Juli; hvarefter och sedan äfven Respecti va Ståndens häröfver fattade Beslut hunnit afbidas, Beviilnings-Utskottet, så skyndsamt som möjligt varit, bearbetat ämnet, samt uppgjort bestämda förslag uti alla hit hörande frågor, utom hvad den hos Rikets Högloft. Ständer yppade skiljaktigheten, genom två och två Stånds olika Beslut, rörande Städernas Bränvins-Brännings-rättigliet, angår, derigenom Utskottet funnit sig Femte Pund. Fjerde Af del, 13, 14, nöd - 98 Den 2 5 Juli. nödsakadt att, under afbidande af utgången hos Rikets Höglo!]. Ständers Nämnd, på hvars afgörande denna frågan beror, uppgöra alternativ förslag, såsom vidare skall omnämnas, till vinnande af ersättning, i händelse, jemte Städernas Bränningsrattighet, äfven de derpå grundade afgifter gå förlorade; Och år Utskottetsåmedelst i tillfälle att Resultaten af sina öfverläggningar nu nieddela. Hvad dervid först beträffar .tiden till uppbörd af de ifrågavarande afgifterna, får Utskottet åberopa det förslag, som redan blifvit af detta gemensamt med StatsUtskottet uppgjordt och till Rikets Höglofl. Ständer vördsamligen öfverlemnadt, af innehåll, att de för Bränvins-Bränningen ännu bibehållne afgifter må vid de vanliga Uppbördsmöten erläggas.
Utskottet förutser de lyckligaste och mejt bakande följder för samhället. Dtt Den i4 Zebruarli6n Det innehåller, efter Utstottets tanka, de enda - möjliga utwägar, att i wäkt »vidsträckta, glest bebodda och fattiga Land, winna en för alla Stålens medlemmar lika oumbärlig hälsowärd, samt att afhjelpa de stora brister och ofullkomligheter, som hittills wisat sig i de allmänna anstalrerne till hämmande af Benerista fnurran och andra farsoter, till wärdande af den arbetande Clasiens hälsa, och kill Armöcns förseende med stickelige Läkare, samt stureligen att utrota den djupa okunnighet och de stadeliga fördomar, som i synnerhet hos menigheten räda i kännedomen om desi egen kropps och hälsans wärd. För »verkställigheten af detta förslag i hela sin widd tror Uistottct det »vara nödigt: arr sä »val lönerne för Pcovincial-Medici ökas af de stal och-pä det sätt Herr Profesior Irakvenkelt förestagit, som ock att Medicinal - Fonden märre förhöjas, för att kunna blifwa tillräckelig till stiftning och underhäll af ett Institut i Stockholm för sädane Aiglingar, svin ej hafwa råd att till Medicinsta gradens ernående uppehälle» sig wid Academierne, till stickelige Under-Läkares bildande för Armeen, samt till Stipendier för 50 Studerande wid Universitetcrne och lill fria Medicamenter för fattiga sjuka.
St:s tillgöranden , grundade på revisorers genom StatsUtsk. anmälda anmärkntr, så lärer man icke med Gr. Spens kunna säga, att det finnes stridigheter mellan dessa lagstadganden, som hafva afseende på alldeles olika saker. Jag tillstyrker R. o. Ad. att bibehålla 11 §:n i nuvar. ansvarighetslag, sådan den är, och utesluta hvad PresleSt. tillagt. Hr Lefre'n: Den som öfverlefvat den tid, då den grundlag stiftades, som nu är gällande, kan ej undgå att beundra det lugn, den hofsamhet och de djupa åsigter om hvad stat klafver, som då rådde inom den lagstiftande församlingen, onk - 34 3 D e n 7 April, tadt tiden var föga egnad till lugn efter en skedd revolution och lidna krigsolyckor af manga slag. Det är tillfredsställande att påminna sig , huru desse lagstiftare icke förbisågo nödvändigheten af att ej taga intryck af ögonblickets förhastande vid lagstiftning, utan höja sig öfver den nuvar. tiden till tider i allmänhet och till hvad det rätta begreppet om stat klafver och fordrar. En Konung hade kort förut, 20 år förut, infört en förändring i Svenska regeringssättet, som utvidgade konungamakten; detta blef ej med välbehag upptaget af nationen. Yi känna alla effecten af den s. k. föreningsoch säkerhetsacten, men likväl hade 1809 års lagstiftare det lugn och den klokhet att införa i den nya grundlagen allt hvad som var godt och bra ur säkerhetsacten, samt utesluta allt som deruti var orätt och skadligt. Så skedde det också i allmänhet med de bestämmelser, som vid denna riksdag uppgjordes, och ibland åsigter, som der gjorde sig gällande, var äfven den, att den granskning, sorn åligger Const.Utsk. att verkställa, icke skulle urarta till att blifva ett medel lill förtryck och ett medel att hämma Styrelsens verksamhet under riksdagstiderna, genom att inmänga sjelfva den granskning , sorn bort äga ruin för en förfluten tid , med de ärenden, som under riksdagens gång af Regeringen afgjordes.
”Begagna de ej lyflningsrätten, förordne do”tnaren god man, som arfvet vårdar och ”förvaltar, tilldess den frånvarande arfvin”gen sin rätt bevakar eller tiden dertill ute "är. Kommer ej den frånvarande arfvin”gen inom tio år från den dag då kungö"relsen tredje gången i Tidningarne inför"des, vare från arfvet skiljd, ehvad han laga ”förfall visar eller ej.” Sedan Jag häröfver hört Högste Domstolen och StatsRådet, har Jag företagit detta ämne till pröfning; och ehuru Jag dervid funnit Edert berörde förslag vara på goda skäl grundadt, i hvad det angår förkortande af den i i5 Cap. 5 § Ärfda-Balken stadgade praescriplionstid, har Jag dock, i Den 12 Mars e. m. 365 fråga om det föreslagne stadgandet, att laga förfall icke må gälla för den frånvarande arfvinge, hvilken icke inom den föreskrifna tiden sig infinner, ansett ett billigt afseende böra så mycket mera fästas å de flerfaldiga omständigheter, hvilka kunna för den frånvarande göra omöjligt icke allenast att inom laga tid, beräknad från kungörandet i allmänna Tidningarne, sig anmäla, utan ock alt om ett slikt kungörande erhålla underrättelse, som, genom det förändrade stadgandet, praescriptionstiden blefve från Tjugu till Tio år förminskad. Då Jag derjemte öfvervägat, huruledes ofvanberörde i5 Cap. i Ärfda-Balken, uti de flesta andra fall, bevarat arfvinges rätt att med laga förfall ursäkta sin försummelse att inom utsatt tid sig inställa, och funnit nödvändigheten deraf att, innan fråga om undantag för något visst fall kan äga rum, detta LagCapitel bör undergå den fullständiga granskning och jemförelse af alla der befintliga, med hvarannan i nära sammanhang stående, föreskrifter i detta afseende, som icke förr, än vid en slutlig pröfning af den föreslagna Allmänna CivilLagen, lämpligen lärer kunna anställas; har Jag ansett Mig icke kunna bifalla Edert ifrågavarande Förslag.
Banken ej kunde såsom bestämd pligt sig åtaga att å flere ställen än i Stockholm hålla Metallisk Gassa för ulvexlingen, förmodade han, att Banco-styrelsen skulle i blifvande Reglemente berättigas och uppdragas alt härmed förfara, efter hvad förhållandena anvisade blifva nyttigt och nödigt för befordrande af realisationens underlättade gång, samt att han, under denna öfvertygelse, ej för närvarande ville yrka vidsträcktare utvexlings-anstalt i Götheborg, än att det silfver, som genom den större handeln frivilligt inkommit i Landet, jemväl på denna ort, samt vid Låne-Contoret invexlades, mätte få åter hållas der tillhanda åt dem, sorn eljest skulle med drygare kostnad behöfva taga det från Stockholm; — af en annan Ledamot inom Vällofl Borgare-Ståndet , att, enligt hans öfvertygelse, tillgång på silfver nödvändigt borde finnas jemväl i Götheborg, såsom det ställe, hvarest näst Stockholm egenteligeu vexelslut skedde; att allt hvad som Lunde behöfvas för Silfver-utvexling i Götheborg vore en Metallisk Gassa af E11 å En och en half million R:dr, samt att Bankens utgifter icke, genom inrättandet af en dylik vexlingsanstalt i Götheborg, syntes kunna i betydlig nion ökas, då Banken redan på stället eg le en aktad man, som derstädes ombesörjer belåningen af Metaller och säkert ej skulle anse för svårt alt äfven 0111 händer taga ifrågavarande bestyr; — af en Ledamot inom Höglofl. Ridd. och Adeln, att han, i afseende på möjligheten att införskaffa Silfver för bästa köp, ansåg det skola vara en lättnad, om Banken vid sina håla Filial-Gonlor hade Deposilionsoch Invexlings-Contoir, enär det syntes bättre och fördelaktigare i alla afseenden, att Silfver finge inlemnas på flere punkter, än blott i Stock - 4 Banco-Utskottcts Utlåtande N.o 16. holm, som vore långt aflägset från de Europeiska Handels-marknaderne, der Silfret funnes.
– Har söta kusin någonsin sett en läckrare brud än Constance Koskull? – Nej, sannerligen jag det har, men heller aldrig en vackrare bröllopsskrud. En sådan slöja och sådana juveler! Och hvem skall vara vacker, om inte den, som nyss fyllt sjutton år och heter Koskull? – En gammal farbror tillåtes väl att kyssa friherrinnan Hall på rosenmunnen? – Alla herrarne kalla sig i dag för gamla farbröder, skrattade Constance. Få se, om ni inte allesammans bli betydligt föryngrade tills i morgon på balen på Gunnebo, när det gäller att dansa! Constance var yr af allt det smicker hon hörde, och af all den beundran hon uppväckte. Hennes ögon strålade, och groparna i kinden kommo jämt till synes. Hon började totalt förglömma, att hon var den olyckligaste varelse på jorden. Hennes svåger, excellensen Wachtmeister, uppvaktade henne flitigt. Wachtmeister var en förbåldt kvicker karl. Därtill hade han särskilda historier, hvarmed han brukade regalera brudar. Och med dessa trakterade han den vackra svägerskan, som skiftesvis rodnade och slog honom på fingrarne. John Hall kom och bjöd Constance armen. Gästerna ordnade sig parvis, och med brud och brudgum i spetsen tågade de vid tonerna af en dånande bröllopsmarsch in i matsalen, där de efter rang och värdighet placerades vid det stora bröllopsbordet. Framför brudens plats stod den ståtliga krokanen, prydd med Kärlekens och Hymens emblemer i sockerdragant. Där rundt omkring och öfverallt på det rikt besatta bordet stodo härar af vinflaskor och karaffer, och vinet flöt också i strömmar under bröllopsmåltiden, som räckte öfver trenne timmar. Det var skåltal och bröllopsvisor utan all ända. Benjamin Lund hade sannerligen hedrat sig, och alla bröllopsgästerna deltogo i hans brudsång, hvars första vers ljöd: »John Hall, som med så stort behag Vet sina tjäll och salar pryda, Där allt fått skönhets lagar lyda, Sin största skatt för hem i dag! Där honom trädens skugga döljer, Dit stadens tvång ej honom följer, Och där han delar herdars ro Uppå sin valda ort, det sköna Gunnebo, Där är dess skönsta ros ock hans,
Han får nöja sig med min bror Knut. Slå dank kan jag icke. Jag är nitton år, af krigaresläkt och duger icke till pennfäktare. Jag vill bryta en lans för den jag har kär. Där flödade upp en namnlös, förut okänd våg i ett dittills slutet flickhjärta. Vet du också, Gösta, att en man kan falla i krig? Vet du, att mången vid nitton år har dött ensam och obegråten i främmande land? Bryr jag mig om lifvet, där du icke finns? Gif mig ett ord, för hvilket jag kan lefva och segra Du vill icke? Behåll det. Jag går att dö, och säg ej, att jag skall dö obegråten. Du skall nödgas begråta mig, om du vill eller icke. Jag vet, du är ärelysten; du kan få allt, men se, Hagar, du kan aldrig få någon, som har dig så kär! Sedan ett halft år hade Hagar Ring hört dessa ord och alltid förstått att slingra sig undan. Det hade blifvit henne allt svårare, och en förrädare hade uppvuxit inom henne, ju mera ståndsskillnaden upphörde att tynga. Hon sökte skydd bakom sin stolthet, som var icke mindre än hans, och svarade: Är det så som en man skall lefva och dö? Han som fått bragden, han som fått äran, skall han binda sitt lif vid en flickas ord? Blygs du ej, Gösta, att gifva dig i träldom under ett löfte, som du skall ångra i morgon och glömma i öfvermorgon? O, du visa Sibylla, hvarför har Gud skapat dig så, att du och ingen annan är just för mig? Bryr jag mig om din visdom? Begär jag dina malätna folianter? Dig begär jag och ingen annan, om du ock vore ett skogsrå eller en hafsfru, och jag skall äga dig, om du än gömde dig bakom en drottnings släp. Kallar du detta träldom? Hvad kallas då det, när en fri man befriar en trälbunden kvinna? Gå, Gösta, gå! Du har druckit vin. Än sedan? Jag har utan din tillåtelse druckit en afskedsbägare med mina vänner i von der Lindens källare. Och nu har jag mod att säga dig allt. Följ mig, Hagar! Vi gå nu genast ombord på Mickelsons fartyg.
Det är derföre icke min afsigt att med denna motion föreslå någon egentlig förändring uti grunderna för rättigheten att tillverka bränvin, sådana 1841 års förordning härom bjuder, utan endast yrka en tillämpning häraf, förenlig med förordningens unda och syftemål, i bredd med en jemn och ärlig beskattning redskapen emellan, i förhållande till deras afverkning; till bevis hvarpå jag torde få ådagalägga det stora missförhållande, som härutinnan för närvar, äger rum. Au gällande bränvinsförordnings 1 art. 2 § innehåller, att rättigheten till bränvinsbränning åtföljer hemman eller hemmansdelar, då de uppgå i taxering lill ett bestämdt minimivärde, och 3 § föreskrifver, att pannerymden bestämmes efter föreg:de års taxeringsvärde m. in. Med afseende härå är en tariff upprättad, som upptager pannerymden i förhållande till taxeringsvärdet sålunda, all, dä t. ex. för begagnande af en panna om 50 k:r i l:sta classen, erfordras ett taxeringsvärde af öfver 4000 r:dr, man således icke är berättigad derå innehafva den, som innehåller 1 kanna derutöfver; men förordningen medgifver mig likväl att å samma hemmans värde begagna enahanda pannervald, om redskapen tillhör 2, 3, 4 eller 5 classerna, och dessutom drifva densamma med änga. Häraf synes, att en stor inconseqvens vidlåder denna förordning, som, så till sägandes, i grunden uttalar en bestämd princip, hvilken åter uti tillämpningen lillintetgöres. Jag tager mig alltså friheten föreslå, att 1841 års förordning sålunda må förändras och hädanefter tillämpas, att endast ett högre taxeringsvärde å hemman må ligga lill grund för begagnandet af sådan redskap för bränvinstill verk ningen, hvarmed högre produetion kan vinnas, hvarigenom jag jemväl föreställer mig, att andan af förordningen blifvcr rätt tillämpad. Hvad beskattningen åter beträffar, så är det klart, att det ena missförhållandet varit en följd af det andra, så att äfven härutinnan skäligen och rättvisligen kari vara lid få ändring.
Betänkandets näst påföljande två punkter, tillstyrkande den förra att 6 § i 30 Kap. Rättegångs-balken måtte upphäfvas, och den sednare, att Riksdagsfullmägtigen Anders August Anderssons från Ostergötlands län motion om förändring at vissa bestämmelser för revisionssökandet måtte förfalla; men, då de öfriga Riks-Stånden, hvilka antagit förslaget om revisionsskillingens upphörande, jemväl godkänt Utskottets hemställan i sistnämnda två dermed sammanhängande punkter, samt tre Stånds sammanstämmande mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, så återstår det Utskottet endast att detta förhållande hos Högvördiga Preste-Ståndet anmäla. Vällofliga Borgare-Ståndet har till Utskottet återremitterat första punkten af samma Betänkande, hvarigenom Utskottet afstyrkt Herr HenscheDS förslag om vadepenningarnes afskaffande; men, som de öfriga Riks-Stånden godkänt denna punkt, har Utskottet, på nyss anförda skäl, ej heller i anledning af denna återremiss kunnat vidtaga arman åtgärd, än att gifva Vällofliga Ståndet detta förhållande tillkänna. Hedervärda Bonde-Ståndet har återremitterat sjunde punkten, deri Utskottet hemställt, att Herr Henschens förslag om upphörande af skyldigheten att vid revisionssökande fullgöra Hofrättens dom ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda; men äfven i denna del har genom de tre öfriga Riks-Ståndens godkännande af Utskottets hemställan Rikets Ständers beslut blifvit fattadt, hvadan återremissen ej kan till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda, hvilket härmed för Hedervärda Bonde-Ståndet anmäles. Lag-Utskottets Memorial N:o 50. 5 Slutligen hafva ej mindre Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet återremitterat Utskottets hemställan i åttonde punkten, »att Rikets