Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fräknar kunna nog säkert aflägsnas, men därför fordras så starkt verkande medel, att deras användning måste öfvervakas af läkare. Mildare medel äro osäkra och må- ste i alla händelser användas mycket lång tid för att göra någon verkan. Ett sådant medel är en blandning af 50 delar Httermandclemulsion, 5 delar bm %octinkiur och f del sublimat, hvilket penslas på 2 — 3 gånger dagligen. Medlet fås ej utan läkares recept. Genom försiktiga ingnidningar af grönsåpa kan man ock framkalla en affjällning af öfverhuden med fräknarna. 1 i Ruth. Just de födoämnen, Ni säger, att flickan ej förtär, äro för henne de lämpligaste och böra tills vidare uteslutande användas i små kvantiteter livar tredje timma. Gif henne dessutom morgon och afton ett punschglas kallt Carlsbadcrvatten. Då mage och lungor äro friska och tänderna väl skötta, måste detta obehag bero på en kronisk halskatarr, hvaraf Ni tycks lida, och som Ni bör låta läkare behandla, dä gurgling ej hjälper. Adress: Hamngatan i B, d:r O. Håkansson, mottagnings tid Va 1 — 3. Ny förlo fvad flicka. Se svar till Naima i n:r 5. Ruth. Tag på kvällen en tesked sammansatt lakritspulfver. — Det torde vara skäl att låta läkare göra en underlifsundersökning. Namnlös. Undvik så vidt möjligt alla tankar åt detta håll. Förströ Er med arbete, läsning, umgänge. Vistas mycket ute. Tag tills vidare hvarje kväll efter kvällsmåltiden. 1 l-&gt; gram bromnatrium. Ja. l Se svar till Naemi i detta nummer. Ni begär råd för förstoppning. Detta onda kan hafva tiere orsaker. I många fall beror förstoppningen på en kronisk tarmkatarr, i hvilket fall den vanligen plägar omvexla med diarrhé. Vidare kan förstoppning bero på ett allmänt svaghetstillstånd hos kroppen i sin helhet, så t. ex. vid hvarjehanda kroniska sjukdomar af svårare art, och på ett dylikt svaghetstillstånd med åtei verkan på tarmkanalen torde ock den vid bleksot sä vanliga förstoppningen bero.
Lid utsättas; anseende Utskottet sig härigenom jemväl halva besvarat: i:o den af herr Prosten Melan i Preste-slåndet väckte motion angående framflyttning af uppbords-slämmorne på Öland, äfvensom följande bos 13 mde-stån let afgifne memorialer, nemligen: 2:0 af riks lagsfullmägligen Jan Samuelsson från Calmar län, angående förändring i tiden för uppbörds-slämmorhes förrättande på Öland; 3:o af Gustaf Johansson från Kronobergs län, samt 4:o af Christen Persson och Ingemund Odin från Gottlands hin, angående krouo-uppbördsterminernas förändrande, Hva l härefter beträffar frågan om uppbördens indrijning och knntrol ■Iernn deni, får Utskottet, dels i anledning af hvad kommitleradc-s betänkan de i afseende härå innehåller, dels i följd af de jemkningar i kommitlerades .förslag, hvilka Utskottets här ..förut afgifna hemställande!) föranleda, tills! yrka, 56:o att, genast efter det uppbörds-stämman i socknen blifvit afslulad,. ett exemplar af förteckningen å böter för underlåten betalning å stämman, med utsatt rest-belopp för hvarje skallskyldig, bör, genom uppbördsmannens försorg, afleinnas till vederbörande kyrkoherde, för att i sockenstämma uppläsas, då derå antecknas, huruvida anmärkning deremot blifvit gjord, hvarefter alla dylika förteckningar för hvarje fögderi lil! Kongl.
Han var blott ett bihang till sin bror, som helt och hållet öfverglänste honom i allt. Lille Agathon var poet, sades det, och hade skrifvit små pessimistiska lungsotsdikter i en studentkalender. Då Karsten inackorderat sig pä landet för att få vara i fred och skrifva på sin doktorsafhandling, hade brodern följt med för att få dikta ostörd i naturens sköte. Han var nästan aldrig hemma, han låg hela dagarne i sin hängmatta uppe i skogsbacken. Det var en sådan skön barrdoft där uppe, och det behöfde han både för sin diktning och för sitt bröst, sade han, ty han inbillade sig vara lungsiktig, och utan denna melankoliska illusion skulle han ej ha kunnat åstadkomma någonting inom den gren af lyriken, som han nu en gång valt till sin specialitet. Han ville aldrig visa eller läsa upp något af sina verser; bad man honom därom, rodnade han som en flicka och skakade på hufvudet, så att den långa, svarta, konstrikt neddragna poetlocken kom alldeles i olag, men Karsten försäkrade småleende, att broderns poesi alls 148 icke passade till sällskapsnöje, den luktade granris som portgången i ett sorgehus. I dag hade fru Fanny tagit poeten om hand. Hon stödde sig lätt på hans arm, medan de gingo uppför den branta backen i björkarnas glesa skugga. Hon såg ovanligt skälmaktig ut, lilla Fanny; det var bestämdt någonting hon tänkte på, ty medan han med sin entoniga, alltid i moll stämda röst höll ett litet föredrag om den italienske skalden Leopardi, den pessimistiska poesiens fader, om hvilken hon förrådt en straffbar okunnighet, gick hon och såg tankspridd ut, svarade ja, nej och jaså på alldeles oriktiga ställen och kunde ej ta sina klippska ögon från den grupp, som hon hade framfor sig i backen: licentiatens eldröda filthatt ooh breda rygg, dominerande en hel myllrande svärm af ifrigt trippande och klättrande ljusa sommarklädningar. Plötsligt tycktes hon komma på en idé och vände sig till Agathon i afsikt att göra honom en fråga, men så hejdade hon sig: det var för sent.
Utslag ej må efter anslag utgifvas, utan på sätt för nävrvarande tillgår i mål, som röra häktade personer, öfversändas till Konungens Befallningshafvande att vederbörande kungöras.’’ Utskottet, som tagit hvad sålunda blifvit föreslaget i öfvervägande, anser jemväl omsorgen för rättsökande fordra det de, så vidt möjligt är, icke må, vid utförandet af deras rättsangelägenheter, bero af sådana förhållanden, hvilka de ej kunna förekomma. Det är ock en sådan omsorg, som uppenbaras i Högstberörde Kongl. Bref; och den synes äfven böra utsträckas till det fall som afses i 1 mom. af motionärens förslag. Genom 2 § 9 kap. Utsökningsbalken, samt 8 § 27 kap. Rättegångsbalken, jemförde med 6 § i Kongl. Förordningen den 28 Juni 1798 och 38 pnnklen i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 är i allmänhet den föreskrift gifven, att enskild part, som i Hofrält anför besvär, bör, derest besvären utställas till vederpartens förklaring, genast i Hofrätten uttaga desamma jemte Hofrättens kommunikations-resolution och derefter tillställa vederparten alltsammans emot bevis, som inom viss tid skall ingifvas till Hofrätten, vid påföljd, dels af talans förlust, och dels af böter. Att med säkerhet och noggrannhet iakttaga denna föreskrift synes emedlertid nära nog mången gång omöjligt i nu ifrågaställde fall.
Konunga-dottern hade nu sin lust att beskåda all herrlighet der fanns, och glömde dervid nästan alldeles bort sin sorg, och när hon slutligen blef trött, lade hon sig att hvila i en säng, som var tillredd med täcken och sparr-lakan, hvitare än den hvitaste snö. Men hon hade inte hvilat länge, förrän dörren öppnades, och der kom in en man som gick fram till bädden, helsade henne välkommen med många kärliga ord, och sade att det var han som rådde öfver salen, ty han vore ~prins~ Hatt. Prinsen tillade, att det blifvit honom pålagdt af en elak troll-qvinna, att han aldrig fick visa sig för någon menniska, derföre kunde han icke komma utan om nätterna sedan det blifvit mörkt; men om hon ville vara honom trogen, skulle allt på sistone blifva annorlunda. Dermed lade han sig ned på bädden, och sof om natten hos prinsessan. Men vid otte-mål, första tid dager sken, stod han upp, gick bort ifrån sin unga brud, och syntes icke åter förrän serla om aftonen. Det gick så en rund tid bortåt. Konunga-dottern satt i den fagra salen, och allt hvad hon någonsin ville önska, det fick hon; men var hon sorgmodig, behöfde hon bara lyssna till de tre sjungande löfven, så blef hon åter glad. När så nio månader voro förlidna, var hon hafvande, och födde ett svenne-barn. Nu tycktes henne att hon hade det ännu mycket bättre än förut, och dagen igenom gjorde hon inte annat än smekte sitt lilla barn, och längtade efter sin käraste, prins Hatt. Men en afton hände sig, att prinsen kom sednare hem än han eljest var van. Som han nu ändteligen kom, sporde prinsessan med stor oro hvar han varit så länge. »Jo,» svarade prinsen, »jag kommer ifrån din faders gård, och har jag i dag märkliga tidningar; ty konungen har fästat sig en ny drottning, och om dig lyster, skall du fara hem till brölloppet och taga vår lilla son med dig.» Detta tycktes prinsessan vara ett godt förslag, och hon kunde icke fyllest tacka sin man för hans huldhet.
Malms socken och dess hustru Brita Jönsdotter låto anmäla sig, at i brist på annan utväg, vilja antaga dessa barn i sitt hus och bröd och under sin vård, med vilkor, at i et för alt årligen erhålla af Lerbo församling fem tunnor råg för bägge, och med förbehåll, att i händelse af endera makans död, då få till Lerbo dessa barn återlemna; Så antogo socknemännen gärna detta anbud och förklarade sig till alla delar nöjda med förenämnde vilkor och förbehåll, och komma således för hvarje år, räknad ifrån den dag, som barnen till Remröd flytta, 5 tunnor råg at till Eric Jönsson lemnas, så länge han barnen behåller, eller tills de upnått den ålder, at de sjelfve kunna sig födan förtjena. Det sednare protocolls utdrag af d. 14 October 1804 så lydande: Wid frågan om soldaten Heds svärmoder, som nu vistas hos honom i Hass-ängstugan, får inlemna sitt prästebevis och bo i socknen, svarades, at detta må ske, om hennes barn lofva, at städse draga försorg för henne, så at hon icke kommer, att blifva socknen till någon tunga. In fidem protocolli, Eric Wirén. Emot det som det första protocolls utdraget innehåller, hade socknemännen intet at påminna. Hvad åter anginge enkans intagande i socknen, som nu åtföljt barnen till Eric Jönsson i Remröd, ville församlingen sitt bifall äfven därtill lemna; dock med det uttryckliga förbehåll, at Eric Jönsson sjelf om henne vårdnad hafver på hennes ålderlom, och vänte han ej, at församlingen, af dess fattig medel, något till hennes understöd beviljar. § 12. Anhöllo kyrkovärdarne, såsom constituerade förmyndare för orgelnisten Claes Humbla, at, vederbörande årligen imellan Michaeli och Jul ville nedföra hans lönings spannemål till kyrkan och den dem i handom lefverera; hvilket beviljades. Då detta förevar, underrättades församlingens ledamöter äfven därom, at hvad till orgnisten Humbla sjelf lefvererades, och af honom förstöres, såsom obetaldt anses; äfven at de skulder han gör, utan deras bifall, icke till betalning accepteras.
Då, på grund af Rikets Ständers åtagande angående passevolansen, statsverket måste vidkännas de utgifter, som dermed äro förknippade, och af den utredning, som Förvaltningen af Sjö-ärendena uti den 29 Oktober nästlidet år angifvet underdånigt utlåtande meddelat, visar sig, att till ifrågavarande utgifters bestridande erfordras ett tillökadt belopp af 14,000 R:dr, hafva Rikets Ständer, under förut stadgade vilkor, anvisat sistnämnde summa, att, med tillägg af de vid sista riksdagen beviljade 28,000 R:dr, å riksstaten uppföras såsom förslags-anslag med högst 42,000 R:dr. 468 Expedilions-Utuko Hels Förslag till und. Skrifvelse, N:o 170. Diverse Anslag. 17:o. Uti anslaget till exercis med flottans bemanning, har E. K. M:t funnit erforderlig en tillökning af 49,475 R:dr; och då Rikets Ständer anse öfningen af flottans befintliga personal vara af sådan vigt, att de kostnader, som dertill erfordras, icke kunna utan synnerlig våda undvikas, samt kändt är, att endast ett ringa antal af flottans bemanning med hittills varande anslag kunnat meddelas behöflig öfning till sjös, hafva Rikets Ständer, i enlighet med E. K. M:ts nådiga begäran, förhöjt anslaget till exercis för flottans bemanning med 49,475 R:dr. 18:o. I öfverensstämmelse med E. K. M:ts derom gjorda framställning, hafva Rikets Ständer beslutat, att denna hufvudtitels anslag till oförutsedda utgifter, må, i likhet med hvad vid 4:de hufvudtiteln iakttagits, uppföras under rubrik: extra utgifter. 19:o. Såsom följd' af E. K.
Beloppet af Knekte-rotefrihets-medel för oroterade Hemman är 95 Rulf 36 sk., hvilka utgöras af 45 Hemmans-delar och Lägenheter, tillhopa an* sedde till 71| mantal. I anseende till hvilken beräkning dock, på sätt ofvan nämndt är, måste anmärkas, att skjutsning och väghållning blott indirecte tillskynda Landtmannen uppoffringar, hufvudsakligen medelst förlust af tid, den hail icke alltid synnerligen högt uppskattar. I Länet gro, lill vårdande af allmänna ordningen m. m., anställde 6 Krono-Fogdar, 1 Landsfiscal, 17 Länsmän och i hvarje Socken 1 Fjerdingsman : Sedlighetens vård är genom höga Författningarne anförtrodd åt Församlingarnes Pastorer och Kyrko-Råd. En af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den 20 November 1820 utfärdad och till antagande föreslagen Byordning, enligt hvilken de till Jordbrukets förbättring och till yttre ordnings vidmakthållande inom Bylag ledande åtgärder, af Allmogen sjelf bevakas genom vissa dertill valde personer, är nu frivilligt antagen till efterföljd i 25 hela Socknar och vissa districter af några andra. År 1828 fullnos i Länet 12 Vexel-undervisnings-scholor. Nu mera är deras antal förökadt. Dessutom finnas 6 Sockne-Scliolor, der undervisningen skall ske efter gamla Läro-metboden. I de öfriga Församlingarne ombesörjes barnens u»' ^förvisning i innanläsning och de första Religions-begreppen af Klockaren eller Orgelnisten, eller af andra personer under omkringvandring i Gårdarne. Undervisningsverk i nyttiga slöjder saknas alldeles. Hälso-vården skötes af arne Provincial-Läkare, stationerade den ene i Upsala och den andr® i'Enköping; hvarjemte en extra Provincial-Läkare för Bro och Håbo Hära' der af delta Län, är placerad i Sigtuna. Vid Dannemora Grufvor sam1' Leufsta, Söderforss och Wesslands Bruk hålla dessa Verks ägare särskild10 Läkare, hvaraf ortens Öfrige Innevånare ock kunna biträdas.
Lill kassan anvisade allmänna medel; och då Utskottet i öfrigt icke funnit de af motionären antydde förhållanden utgöra grundad anledning att emedlertid tillstyrka indragning af de statsbidrag, som från längre tid tillbaka berörda kassa årligen tillgodokommit, eller att föreslå rubbning i nu gällande föreskrifter i afseende på pensionernes meddelande, får Utskottet hemställa, att Herr Hörnsteins ofvannämnda motion icke må för närvarande till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. 6:o Till Utskottet har från Ridderskapet otdi Adeln blifvit remitteradt ett af Herr Munck af Pwsenschöld, N. B., bos bemälde Riksstånd afgifvet memorial, innefattande det förslag, att, i händelse Rikets Ständer skulle bevilja det af Kongl. Maj:t äskade anslag för arméens pensionskassa, dervid måtte fästas det vilkor, att direktionen bör till Rikets Ständers och deras revisorers granskning öfverlemna samt genom trjmk allmängöra en fullständig redogörelse för pensionsfonden alltsedan dess stiftelse, hvilken redogörelse skulle vid hvarje riksdag förnyas, äfvensom att militär, sorn t jena L tredjedelen af den till pension berättigande tid, borde erhålla en tredjedels pension och den, som tjenal hälften af nämnda tid, half pension o. s. v., så snart han uppnått den för pensionsmässighet bestämda ålder. Stat-i-Ul-kollets Ullål aneli’, K:o 125. 5 Under åberopande af hvad Utskottet i anledning af Herr Hörnsteins motion ofvanföre yttrat, hemställes, att Herr Munck af Rosenschölds motion må lemnäs ulan afseende. 7:0 Från Borgare-ståndet bär Utskottet erhållit remiss å elt af herr K. A. Almgren afgifvet memorial, deruti an föres, att, hufvudsakligen genom enskild persons fleråriga möda och icke obetydliga kostnader, härstädes blifvit tillvägabragt en pensions-iniättning för svenska läkare samt deras enkor och barn, hvilken inrättning, sedan reglementet derför erhållit kongl, sanktion, vore på tredje året i verksamhet.
Men såsom i RiddarhusOrdningen intagits Reglementariska detaljer, hafva äfven dessa kommit att omgärdas af lika helgd och svåirubblighet som sjelfva representationen* Detta, tror jag, ej vara rätt och böra så vidt möjligt är undvikas för de reglementariska föreskrifter, hvilka ännu ej vunnit sådan helgd» I den form publicitetsfrågan blifvit väckt, ej såsom någon förändring eller tillökning i Svenska folkets i Grundlagarne stadgade rättigheter, utan såsom en enskild Ridderskapet och Adeln tillkommande fråga, rörande sättet för dess sammankomsters hållande, tror jag denna fråga obestridligt vara af en Reglementarisk egenskap och såsom sådan böra behandlas. 48 §. Riddarhus-Ordningen innehåller: "Till befrämjande af nödig ordning vid Ridderskapets och Adelns sammankomster är serskildt stagdande utfärdadt, sorn i stora RiddarhusSalen kommer att till efterrättelse ansia* RiddarhusOrdningen säger ju således uttryckeligen, att serskildt stadgande, rörande ordningens befrämjande vid Rivderskapets och Adelns sammankomster är utfärdadt, hvilket stadgande äger gällande kraft, utan att vara i RiddarhusOrdningen infördt eller i likhet med dennas §, tillkommit. AU detta stadgande en * Den ri Martii. fjast omfattar, hvad sorn rörer Ridderskapets och Adelns egna Ledamöter, är af den enkla orsak, att så länge inga främmande fingo inträde, också intet Reglemente för Ordnings yidmagthållande ibland dem var af nöden, Det stöd för den tankan, att rättighet för främmande personers tillträde vid våra sammankomster medförde ändring i RiddarhusQrdningen, man velat hämta af dennas 2o §, tror jag, försvinner, då man förmodligen ej nekar den vara behörig till inträde, som ett Ridderskapets och Adelns beslut gifvit tillstånd dertill, och sorn kan canstatera detta tillstånd genom uppvisandet af en pollett.
(2:a alternativet) Borgare-ståndets beslut.» 28:0 Uti 30:de punkten är af Utskottet tillstyrkt, att, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga förslag, Rikets Ständer måtte bevilja förhöjning af nuvarande anslag för Gottlands National-beväring med ett belopp af 9,200 R:dr 83 öre; hvaremot Utskottet ansåg sig icke böra förorda de af tvänne enskilde motionärer, utöfver berörda förhöjning, askade anslags-tillökningar. Utskottets yttrande blef af Borgareoch Bonde-stånden godkändt. Deremot hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet anvisat, jemte den af Kongl. Majit begärda förhöjning, de af den ene motionären yrkade ytterligare anslags-tillökningar, hvilka, utgörande sammanlagdt 14,914 R:dr, inhemtas af följande tabell: Nuvarande Kongl. Maj:ts Motionärens Staben. belopp. förslag. förslag. Nuvarande förslag. dito Då således uti denna fråga två Stånd stadnat emot två, torde omröstning böra anställas, enligt följande proposition: »Den som anser, att, utöfver den af Kongl. Majit äskade förhöjning med 9,206 R:dr 83 öre R:mt af anslaget för Gottlands National-beväring, någon vidare tillökning deraf nu icke bör beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer anvisat en ytterligare förhöjning af detta anslag med 14,914 R:dr sagde mynt, att utgå och fördelas efter den stat, som uti 28 punkten af Utskottets Memorial M 149 finnes intagen. 29:o. Utskottets i 3Lsta punkten afgifna yttrande, hvaruti den af Kongl, Majit äskade förhöjning med 2,160 Ridr i aflöningen för befälet vid Hallands Beväring blifvit af Utskottet afstyrkt, är af Presteoch Bonde-stånden bifallet, hvaremot Bidderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet beviljat den tillökning, Kongl. Majit begärt.
B:co, förordnat, det egde KronoFogclen Kamereraren Poignant, att för communications-besväret af gäidenären genast uttaga 3 R:d. B:co; och att vid Lands-Cancelliet i Carlstad, nyttjades det ovanliga expeditionssätt af tryckta formulairer till utfärdande af beslut i skuldfordringsmål. Sedan jag i dessa omständigheter infordrat Konungens Befallningshafvandes förklaring, den jag ej till alla delar funnit nöjaktig, har jag genom remiss deri 4 Januarii 1819 öfvérleinnat målet till Advocat-FiscalsÄmbetets i Kongl. Svea Hof-Rätt handläggning, och hvaröfver, efter det vidare skriftvexling mellan bemäldle Ämbete och Konungens Befallningshafvande egt rum, Kongl. Hof-Rätten den 1 Martii nästlidet år 1821 meddelt dom af följande innehåll: att sorn det ankommer på parten, att sjelf anmäla, om han förmenar sig hafva blifvit ådömd drygare kostnad, än skäligt varit, meri ofvannämnde gäldenärer icke klagat öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i. afseende på utsökning sk o sinade n, utan låtit detsamma vinna laga kraft; alltså fann Kongl. Hof-Rätten, det något afseende på Actors i denne del förde talan icke kunde hafvas. Men ehuru, likmätigt åberopade Författningar, Konungens Befallningshafvande deruti rätteligen förfarit, att uppå Discont-Ombuds - io68 Riksens Ständers mannens begäran om handräckning, hafva genom vederbörande Krono - Betjening låtit communicera gäldenärerne Ombudmannens hos Konungens Befallningshafvande gjorde ansökning, om betalning för Discont-verkets fordringar, ansåg likväl Kongl. Hof-Rätten den af Konungens Befallningshafvande vidtagne åtgärd, i afseende på den af Ombudsmannen vid Götheborgs
Förena sig derefter samtelige Riks-Stånden om ett enahanda Utlåtande, hvile det till sluteligt antagande eller förkastande, på tid och sätt, som ofvan föreskrifne äro. Blifva åter något Stånds Bilaga E till Mern. 451 tankar i någon eller några delar skilj aktige från de öfriges, och samma Stånd sig icke efter de öfrige fogar, varde Constitutions-Utskottet, genom val af Riks-Ståndens Plena, till Trettio Personer af hvarje Stånd förstärkt till en Nämnd, hvilken, på sätt 73 § Riksdags-Ordningen stadgar, skiljaktigheterna afgöre, och det dymedelst fullständigt beredda Utlåtandet hvile sedan, såsom ofvan sagdt är.» Och sedan den blifvit uppläst, beslöt Beredningen, att den tillsvidare skulle hvila på bordet. Bilaga E till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskotts Andra Fördelning den 7 Julii 1812. Det af Herr Kammarherren Silverstolpe omarbetade och sedan Beredningens sammankomst den 4 Julii på bordet hvilande förslag, huru väckte motioner om förändringar böra behandlas, företogs nu till afgörande; och sedan detsamma blifvit uppläst, yttrade Herr Assessor Arosenius: att vid den i nämnde förslag antagne princip kunde enligt dess tanka ingen anmärkning äga rum, utan ansåg Herr Assessorn densamma vara den enda, som till vinnande af det åsyftade ändamålet kunde upptänkas, men hemstälde, om ej antalet af de Ledamöter, som till Constitutions-Utskottets förstärkning blifvit bestämdt, borde något förminskas. Herr Kammarherre Silverstolpe förklarade, att antalet af denna Nämnd ' vore af honom föreslaget till Trettio personer af hvarje Stånd i öfverensstämmelse med Regerings-Formens 69 och 71 §§, ej derföre att han icke ansett rigtigare, att antalet af de tillökte Ledamöterne ställdes i förhållande till det mindre antalet af Constitutions-Utskottets Ledamöter, men derföre att han fruktat, det Riksens