Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och må de äfven uppgifva medlen, icke blott att förhindra alla de tillställningar, som jemväl skola uppkomma, för att låta utslagens kraft gå förlorad, utan äfven huru Statens förlust derigenom skall ersättas, enär full laga bevisning om hvem som vållat denna förlust påtagligen i de fleste fall blir alldeles omöjlig att åstadkomma! Komiterade, frän hvilka detta förslag ensamt utgått, emedan det aldrig varit väckt hvarken inom R. St. eller af någon enskild eller af någon embetsmyndighet, och till hvilket förslag auledn. sannolikt blifvit hämtad frän ett eller annat enstaka fall, der utslagets expedierande blifvit nog länge fördröjdt, äro inga lyckliga lagstiftare. Man ville bota ett ondt, som är af föga betydenhet samt af inga skadliga följder hvarken för Staten eller den enskilde, och dä föreslår man en lag, som, jemte det att den i vissa fall icke låter sig tillämpa, skall ägga lill bedrägerier och skälmstycken, på hvilka ingen hittills kunnat falla med sin föreställning, och som skall tillskynda Slaten högst kännbara förluster, utan möjlighet att kunna dem förekomma, och som skall försätta en mängd embetsoch tjenstemän i en oro och en osäkerhet, som måste på utöfningen af deras befattningar hafva den menligaste inflytelse. Jag yrkar afslag på dcuna punkt, när saken förekommer till hufvudsaklig pröfning. Hr Sandströmer: Jag har under föredragningen af sednare delen utaf detta betänk, afhållit mig ifrån alt till besvarande upptaga de anmnrkn:r, som deremot blifvit gjorda, emedan det endast skulle förlänga diskussionen och jagar öfvertygad, att Utsk. ändock skall vara i tillfälle, att inse och bedöma anmärknmes rätta halt. Jag hade äfven ämnat, att till slut iakttaga samma förfarande; men då man nu vid den sista punkten, likasom vid den nästföregående, gjort uppgifter, som icke äro med rätta förhållandet öfvensstämmande, så anser jag mig böra bryta tystnaden, för att, då det nu kan ske utan något väsendtligt uppehåll med ämnets handläggning, visa huru man går tillväga med anmärkningarne.
Den 3 Julii N :o 11 Utdrag af Protocollet, hållit hos Högvördiga Preste Ståndet, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 19 Junii 1815. S: D: Efter förnyad föredragning af de Resp. Med Ståndens beslut rörande de uti Rikets Grundlagar föreslagna ändringaroch till-lägg, företagas nu till slutligt afgörande de §§, öfver hvilka Ståndet afbidat de Resp. Med Ståndens beslut, nemi :n Regerings Formens. § 30. Med afseende derå att det så kallade Jus praesentandi är en rättighet, som af Innehafvaren enligt upplåtelsebref och särskildta Resolutioner, med all säkerhet till godo njutes, samt enär Constitutions Utskottet icke tillstyrkt den äfvenledes väckta Motionen, att Jus Patronatus i denna § skulle omnämnas, ansåg Preste Ståndet Jus praesentandi likaledes icke behöfva härstädes omförmälas, och blef fördenskull Utskottets förslag i denna del, såsom icke till Grundlagen hörande, af slagit. § 37. De af Utskottet 1809 och 1810 föreslagne ändringen i denna § afslogos. § 52. Den sedan 1809 och 1810 hvilande anmärkning ansågs böra förfalla. § 74. Till det uti denna § 1809 föreslagna till-lägg lemnade Preste Ståndet sitt bifall. Riksdags Ordningens. § 14. De af Utskottet vid Urtima Riksdagen i Örebro 1810 tillstyrkta ändringar antogos, hvaremot det 1812 föreslagna nya Moment ogillades. §§ 19 och 21. Utskottets förslag till ändringar i dessa §§ godkändes. § 23. Lika med Vällofl. Borgare Ståndet och Hedervärda Bonde Ståndet afslog Preste Ståndet de år 1809 föreslagne och nämnda Stånd rörande förändringar, men antog förslaget till ändring i 5 :te Momentet af denna §. Ut supra. Ex Protocollo. J. V. Almquist. 684 Bilagor till protokollet den 3 Juli 1815 3.
Fordom var fjerdingsmans-befaltningen ett krono-beslyr såsom redan uplyst är, och boställen voro anslagne åt fjerdingmännen, men dessa boställen bafva numera blifvit indragna, kommunerne eller sockenmännen bafva öfvertagit bestyret, hvarigenom detsamma blifvit förvandladt till ett jorden åliggande personelt bestyr, om jag så må uttrycka mig. Då således befattningens egenskap af krono-beslyr numera uphört emot hvilket man ansett de adliga privilegierne skydda det ypperliga frälset, så kan jag icke förslå huru dessa privilegier nu kunna här åberopas. Anser man detta oaktadt frågan verkligen vara af privilegii natur, så lära dock endast de säterier, rå och rörs samt insockne frälsehemman, som innehafvas af ledamöter utaf R. o. Ad., kunna åberopa något dylikt, ej de som sedan besättas af ofrälse personer. Då emedlertid R. o. Ad. vid en föreg:de och Ekon.Utsk. vid innevar. riksdag förklarat frågan vara af sådan natur, vill jag visst icke påstå, att jag, och med mig liktänkande, hafva rätt, och våra motståndare orätt. Jag vågar blott yttra den öfvertygelse, att om vi nu icke begagna tillfället och bi falla betänk, sådant det är, torde det aldrig mera i en för delta Stånd så förmånlig form återkomma. Skulle nemi. betänk, återremitteras, blir den sannolika följden den, alt Utsk. afgifver ett nytt förslag i enlighet med Hr af Klints reservation. Då K. M. redan förklarat fjerdingsmans-befattningen vara ett menighels-beslyr, lärer K. M., i händelse Med-stånden bifalla della nya betänk, icke konseqvent kunna fästa afseende å R. o. Ad:s protest, då måste säterierne åtaga 342 Den 12 Mars f. m. sig detta bestyr utan de fördelar, Utsk. i detta förslag sökt dem bereda och då kan verkligen hvad Hr Bråkenhjelm sökt visa, inträffa det nemi., alt säteri-egaren sjelf finge, som orden föllo, lunka omkring i byggden.
Och nu kommer kanske en vacker dag arfsdokumenterna hit och då ska' det gå till domstol, och så bli vi röjda. Just derföre, älskade Sara, resa vi arfvet till mötes, och hela saken är hjelpt. Och så Fannys juveler, som jag har gömda. Ja, jag har inte varit med och gömt dem. ARON. SARA. ARON (slugt). SARA (suckande). Vet du, Aron, att ibland går det liksom en isbit utefter ryggraden på mej. Och du har ingen låga i ditt hjerta, som kan smälta denna isbit? Ack, Sara, du älskar mej inte som förr? Älskar jag dej inte? Det är ju för din skull, Aron, som jag gör allt detta bedrägeri. Bedrägeri? Hur många gånger ska' jag läsa om den lexan? Bedrägeri? Hvarenda menniska bedrar och lurar den andra, ifrån ministern med kraschanen ner till mångelskan, som säljer sjuk potatis. Nej, alltse'n ormen narrade Eva, och Eva narrade sin egen man, så äro menniskorna idel bedragare. Ja, nog är det rätt. Men tänk, Aron, tänk om också du nu skulle bedra' mig? Jag? Hur kan du komma på sådana tankar? Ser du, vi begge ä' ju kompanjoner, fast jag är beroende af dej. Du har kapitalet och jag sköter rörelsen. Vi måste vara en tanke och en handling, annars ä' vi begge förlorade. Ja, nog ä' det rätt. SARA. ARON (förvirrad). SARA. ARON. SARA (ömt). ARON (tillgjordt bedröfvad). 34 ARON (för sig sjelf). Vi få väl se hur det går med den saken sedan, min gumma. (Högt) Men tschy! Här kommer Fanny med frukosten. (Fanny inkommer från venster, bärande en bricka; Aron, med en förstulen blick på Fanny, för sig sjelf:) Den flickan ska' bli min, så sannt min hjerna sitter på sitt gamla ställe. (Högt) Alltid är ni lika frisk och blomstrande, mamsell Fanny. Jag tycker inte om de der artigheterna, Aron. ARON (sakta). SARA (rycker honom i rocken). Lilla fjolla!
Slutelioen tror Utskottet fig böra tillstyrka, hwatz vice Balemannen Iva Ionsson äfwen förestaoit, att wiste till Ekeffogs - Plantering rjenlige Hemman för Kongl. Mant och Kronans räkning upphandlas, och a't efter ak KonglMast Nadiast Utfärdande Instruktion, deste Hemman blifwa till förenämnde behofwer anwände och stötte. Dock warder detta till Riksens Högloft. Ständers,widare profning 'vördsammeligen öswcrlemnadt, Orebro den 2g:de Juni! r8>2. Pä L>vglofl. Riddoch Adelns Led wägnar, jsoh. lst. O^llenborZ Pä Wallof. Borgare-§tänders Led. wägnar, O lo t ds öste 6 t. Pä Högw. Prest-Ständcts Ledamöters wägnar, L. v. Rosenstein. Pä Hcdcrw. Bondc-Ständets Led. wägnar, Olok örufin. ^lox. I,gZer§ien, Uppläst hos Ridd. och Adel" den z Juli,. Prest-ständer den ; » - Bor.aare-Siändet d. ; Bonde-Ltändek d. z » XVZrdsamt Memorial! ^8'llofl. Borgare S andel har till Lag. UtstottetS Utlåtande behagat remittera ett af Riksdags, Fullmagtigen för Nykopings Stad, Herr Lagmannen och Borgmästaren Rön qwist, till Wällost. Borgare. -Standet ingifwit, sa lydande Memorial: Da nsta §. af ?:de Capitlet Jorda-Balken innehåller, att om Bördeman ej inom wist utsatt tiv i°86 Den z Julli. tid flör sin rätt kill ett försallt
Men då händelsen och mitt Stånds förtroende gjort det till en pligt för mig, att föra ordet uti Constitutions - Utskottet, har jag trott det ej böra misstydas, om jag försöker att i ett helt göra redo för Utskottets yttrande, och i hvad åsigt det behandlat målen. Det år under denna synpunkt jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville bedömma en gammal mans yttrande, då Ridderskapet och Adeln förut så ofta visat mig undseende. Det år möjligt, att, det oaktadt hvad jag kommer att yttra, blifver svagt framståiidt, men åtminstone skall jag bjuda till, och min goda vilja får fylla hvad jag i förmå - toen io Juli i r, m. gan brister. Hvad jag vågar försäkra, år, att ingen i Utskottet icke varit djupt intryckt af sitt höga kail. Det ålåg Utskottet att fästa hela sin uppmärksamhet vid den granskning, som var det anförtrodd, och att derefter enligt båsta samvete lemna ett omdöme öfver den Styrelse, som sedan sista Riksdag haft Rikets förvaltning sig anförtrodd. Utskottet borde gifva ett allmänt omdöme om behandlingen af öfver hår till antal af 26,000 uppgifna mål, och jag tror, att man kunde öka denna summan ännu mera, men det kommer ej an på några tusende mål mer eller mindre uti flere tusende protocoller. Utskottet borde granska dem alla, och denna granskning har under 5 månader med den noggrannaste uppmärksamhet fortgått uti Utskottets divisioner, hvarefter de der gjorde anmärkningar i Plenum blifvit afgjorde. Utskottet har vid hvarje tillfälle noga öfvervågat skålen, och efter lugn men alfvarlig discussion tagit sine betslut, ty Utskottet ansåg sig icke tillsatt endast med stor ansvarighet, och på visst sått stor magt, sorn det på sitt samvete skulle utöfva, utan det fann snart, att det var i belägenhet af en anklagare.
Jag anhåller, att denna min motion måtte till LagUtsk. remitteras. 3:o Under åberopande af de skäl, som uti motiverna till 10 Cap. ÄrfdaBalken i förslaget till ny CivilLag upptagas, får jag vördsamt föreslå, att testamentsfriheten må på det sätt utsträckas, att, då bröstarfvinge ej finnes, man må äga i testamente gifva all sin, såväl ärfda som för - Den i Mars f. m. värfda, egendom å Iand och i stad, men, då bröstarfvinge finnes, endast hälften deraf; i och hvarmed arfvinges rättighet att, i händelse arfvejord blifvit under någons lifstid bortgifven, vid hans död densamma återtaga, ej heller kommer att fortfara, samt förbudet mot bortgifvande af stadsegendom bör upphöra i vidsträcktare mån, an här ofvan finnes föreslaget. Jag anhåller, att denna min motion må remitteras till Lagutskottet. 4-o Då, såsom följd af myntregleringen, de allmänna cteditförhäHändena sannolikt komma att vid denna Riksdag utgöra ett bland de vigtigare föremålen för den lagstiftande uppmärksamheten, anser jag mig böra framkalla ett lagstadgande för en allmän rättighet alt, till någon viss del, beläna fideicommiss-egendomar, för att såmedelst icke utestänga dessa från en, mången gång alltför behöflig, utväg att deltaga uti de hypotheksföreningar, som säkerligen komma att till landets båtnad bilda sig, så snart ett stadgadt myntvärde lemnar tillfälle att, med hopp om framgång, på säkra och osvikliga grunder tillvägabringa detta medel att afhjelpa en allmänt för den jordbrukande classen öfverklagad förlägenhet. Dä dagliga erfarenheten visar, alt Regeringsmagten ganska ofta besväras med ansökningar om updantagstillåtelser att få beläna fideicommiss-egendomar, och att dessa tillåtelser vanligtvis meddelas, vågar jag tro, alt det vore vida lämpligare, om Lagstiftaren stadgade, såsom rättighet för alla fideieommiss-innehafvare utan undantag, att till högst en tredjedel af taxeringsvärdet få beläna f idei c o nini iss-egendom.
Jag måste således fortfarande vidhålla den redaktions-förändring jag föreslagit. Gr. Björnstjerna: Jag instämmer med Gr. Lagerbjelke, och får tillika uttrycka min tacksamhet mot Utsk. för det framlagda förslaget. Orri detta icke skett, kunde ju ett af två hafva inträffat, antingen att posten fortfarande fått ruska på bondkärra, ehuru jernväg strukit samma väg fram; eller ock, att, der posten blifvit forslad på jernväg, och postbönderne således helt och hållet befriade från den tunga, som nu åligger dem, desse likväl underlåtit att låta rotera sina hemman. Jag tillstyrker således bifall till denna punkt, med den förändring Gr. Lagerbjelke föreslagit. Frih. Alströmer: Jag vill endast förklara, alt jag icke rätt kan fatta, huru det skulle låta sig göra att, såsom Hr Prytz föreslagit, för en viss tid af året beröfva posthemmanen deras nu innehafvande förmåner, och sedan under don återstående låta dem åter komma i åtnjutande deraf. Det skulle säkerligen komma att möta alltför stora hinder i utförandet. Hr Prytz: Mitt förslag afser endast, att de, som för ena hälften af året befrias från skyldigheten att forsla posten, böra, om man ej lämpligen kan fråntaga dem deras nu innehafvande förmåner, åtminstone få sig något annat onus pålagdt; emedan det eljest synes skola upstå ett orättvist förhållande. Att en sådan reglering blir svår att verkställa, vill jag icke bestrida, men tror dock att det låter sig göra. / Hr Printzensköld, Garl: Vid genomläsning af denna punkt kan jag för min del åtminstone icke fatta annat än att den sista Ren 14 December. 257 sista delen, som handlar om posthemmans sfstående från innehafvande förmåner, har afs:de på håde dem, som blifva befriade derigenom, att posten forslas på jernväg, och dem, der det sker på ångfartyg.
Under sådant förhållande kan det icke vara rätt klokt, när man i alla fall vill hafva en förändring på 2:ne rum, på det att arbetet må gå lättare och flere andra fördelar vinnas, att upptaga en sak, som icke. är nödvändig, enär samma ändamål ändå kan vinnas. Detta är tillräckligt för mig att afstyrka Gr. Mörners förslag. Hr von Hartmansdorff: Gr. Mörner har sagt, att, om det kunde gå så illa till med Utsk:sval, som jag förmodat, derest det sätt, som han för Utsk:sbildningen föreslagit, blefve vidtaget; så kunde samma olycka inträffa med allehanda ärenden, som behandlades i kamrarne, och sålunda ett eller 2 Ständ förtryckas. Om Gr. Mörner hade gjort sig mödan att läsa sista mom. af 81 § i Utsk:s betänk., så hade hans farhågor i det fallet kunna undanrödjas, utan att någon bchöft att derpå särskildt fästa hans uppmärksamhet. Der heter det nemi. så här: ”Beträffande särskildt sådane frågor, sorn hafva afseende på något RiksStis i grundlag stadgade representation, äger dessutom hvarje Stånd, i hvad dess rätt angår, veto mot Medslånden”; och sedan uppgifves sältet, hvarpå, detta veto skall utföras. Faran är således i det fallet ingen; men jag får dels instämma i hvad Hr von Hohenhausen redan sagt, — frågan rörer icke sättet alt rösta inom kamrarne, ulan om sättet att välja Ulsk:sledamöter, — dels ock fästa uppmärksamheten derpå, att om Gr. Mörners förslag antages, så skall ulan tvifvel farhåga uppstå, särdeles hos BondeSt., alt ett sådant valsält åsyftar dess medlemmars uteslutande ur Utskm, på det att herrarne skola hafva desto större utrymme att afgöra sakerne, BondeSt. oåt - Den 14 Mars. 325 spordt. Vill man inkasta en sådan tanka, ett sådant trätofrö, för att få saken liclt och hållet ogillad af Medstånden?
Anckarsvärd har anmärkt att jag varit i tillfälle att tala om Götha canals fördelar och brister, när Götha canal på delta rum förehades. Jag äger icke anspråk att mina ståndsbröder ihågkomma hvad jag så längesedan ordade. Men de, hvilka tilläfventyrs göra det, minnas, att jag ifrigt och alltid förordade Götha canal. Jag aktade mig noga alt då anmärka anläggningens brister. ”Jaså,’’ hade man sagt, ”kan Götha canal blifva onyttig i krig, i händelse vi icke hafva någon vattencommunication i norra Sverige, då skola vi icke göra Götha canal;” oell jag ville att Götha canal skulle blifva gjord först, efter den då var å bane, likasom jag nu vill att Svea canal må blifva gjord, och om jag nu visste något, som kun - 342 Den 24 Ma r s e. m. de fullkomna nyttan af Svea canal, men icke stod att erhållas nu, så sparade jag till en annan riksdag att derom göra framställning, ty jag utgår från den grund alt canaler emellan ett rikes förnämsta provinser, de som äga mesta rörelse och mesta behof af communicalioner, hvilket bestämdt bär är fallet, alltid och under alla förhållanden, och oaktadt alla möjliga invändningar, äro såsom högst nyttiga företag att anse. Sålunda kan jag ganska conseqvent och samvetsenlig! hafva vid äldre riksdagar och med all värma förordat Götha canal, äfven om jag då redan ägt den nu yttrade insigt. Af detta förutseende vill jag dock icke berömma mig. I alla fall lärer datum af denna min insigt ingalunda kunna åverka frågan om landets ofantliga fördel af Svea canals företagande ju förr dess hellre. Jag tackar Gr. Anckarsvärd, som gifvit mig tillfälle att offentligen framställa Commercerådet Bröms’ anspråk på det allmännas tacksamhet, i thy att han på egen bekostnad beredt de skedda undersökningarna. Men just detta bevisar ogrunden af det som blifvit anfördt om bristande undersökningar. I Ståndets cancelli ligger ett präktigt chnrleverk öfver del tillärnnade företaget, samt ett det fullständigaste kostnadsförslag deröfver.
Jag anhåller att R. och Ad. måtte, med afslag å Riddarh.- Utsk:s Utlåt., bifalla det i min motion framställda förslag om ett förlagslån till utgifvande af Svenska Adelns Attartaflor. Hr af Funck, Carl Oscar: Ehuru den af HrjAnrep väckte motion, om ett förlagslån, från Riddarhus-kassan för utgifvande af Svenska Adelns ji larlaflur, hvarken kunnat tillstyrkas af RiddarhusDirekt:n eller Utsk., i följd af det upgifna hufvudskälet, som orden lyda: ali Riddarhuskassan icke äger tillgång alt förskjuta ett så betydligt förlagslcapilul, under äfventyr alt dervid göra en mer eller mindre kännbar förlust. Denna omnämnda äfventyrliga förlust måste naturligtvis endast upkomma: i den händelse arbetet icke skulle vinna den påräknade framgång; men, i motsatt täll, kan man antaga, att utgifvaren af arbetet kan påräkna en vinst, hvilket är eller kan vara lika troligt. Ar det då något äfventyr för Riddarhuskassan? Jag vet icke hvarföre man skall antaga det ofördelaktigaste, synnerligast då frågan är om en hjelp eller ett stöd för en af Riddarhusets medlemmar. Dessutom har nu tvenne af Riddarh.Direktms ledamöter, Frih. Bennet och Hr Leyonancker, afgifvit ett förslag till ändamålets vinnande, utan någon Den 10 M ars. 131 Äfventyrlig förlust, hvarföre så väl Gr. Oxenstjerna som jag emot Riddarh.Utsk:s Utlåt, reserverat oss och instämt uti det af Frih. Bennet och Hr Leyonancker afgifna förslag. Jag anhåller derföre, ehuru jag i Utsk. reserverat mig, och de skäl, som blifvit anförda, synas af Riddarh.Utsk:s Utlåt. N.-o 8, få tillägga, att det vore önskligt om hvar och en inom
Sedan skulle jag äfven hemställa till Ridderskapet och Adeln, om icke mera enhet i sådane ärenders behandling i allmänhet skulle vinnas derigenom, alt antingen ÖfverDirecteuren vid LandtmäteriContoiret eller ock någon annan, i sådane ämnen kunnig person, vore i Skiftesmål Föredragande i Högsta Domstolen, likasom förste Landtmätaren vid ÄgodelningsRätten eller hos Landshöfdingen, i fall dessa ärender komma att fortfarande der handläggas; hvarföre CommissionsLandtmätaren borde åläggas aflemna till förste Landtmätaren Chartor, Handlingar och Rapporter, månadtligen, till bevis burn han utöfvat sitt åliggande. Man torde väl invända, att förste Landtmätaren härigenom betoges alt sjelf hålla förrättningar; men han har merendels alltid flere under sig, som kunna för hans räkning verkställa arbeten, och om han skulle gå förlustig en nu ägande förtjenst, kunde detta aflijelpas derigenom, att han fick någon procent, af hvad de öfrige förtjente. Taxan är så tilltagen, att den säkert kunde tåla något afdrag på förtjensten, för hans räkning, och om Landtmätaren är flitig, kan han i alla fall för - Den 6 April e. m. 335 tjena tillräckligt. Slutcligen får jag till alla delar förena mig i Friherre Ehrenborgs Reservation, hvilken är byggd på så riktiga grunder, alt den, enligt min tanka, icke kan förbättras. Herr Tham , Wollrath: Afskild för min Egendom med Lagliga Enskiftes Rågångar från alla Grannar, kunde jag icke hafva annan anledning att klandra SkiftesStadgan, än öfvertygelsen om den skada och de olägenheter, som orsakades mina Landsmän inom Skaraborgs Län genom en del af de förändringar, hvilka blifvit gjorda uti hvad Kongl. EnskiftesStadgan af 1812 förut förordnade.
Behållning å räkningar, tillhörande de under Stockholms stads Styrelse hörande embetsverk och kassor samt allmänna inrättningar, välgörenhetsanstalter, konkursmassor m. fl. 763,681: 85. 6,067,171: 13. 42,868,705: 26- Obegagnade andelar af kreditiv oell låneförlag: Låneafdelningcn, eller den disponibla delen af Bankens Reservfond Härifrån afgå: Riksgälds-Kontorets Kreditiv 1,500,000: — Vcxlingsförskott till landsorterna 86,750: — Inlösta otydliga sedlar 5,775: — Förskott till Postvexelräkningen 2,800,000: — 4,392,525: — Summa R:dr 49,393,735: 57. Skillnad härimellan och maximibeloppet af Sedelstock, beräknad enligt 116 § i Reglementet, och utgörande hufvudsakligen under året influten vinst, som ej blifvit till Reservfonden öfverförd 864,049: 96. Bankens guldoch silfvertillgäng. Dukater. Rdr Rmt i Silfver. Myntadt, gångbart, i kassa liggande 15,144. 4,454,528: — Utländskt mynt, efter evalvation — 689,664: 92. Omyntadt, efter prof och uträkning — 6,563,834: 37. Hos Kongl. Myntet innestående till förmyntning 9,774. 269,635: 07. 6 BankoUtskottets Memorial N:o 1. Dukatsumman 24,918, efter afdrag af dukatskulden 303 dukater, belöpande sig till 24,615, utgör å 8,25 per dukat 203,073: 75. På utrikes ort innestående och oremitterade vexlar 8,077,049: 42.
höll 25 sedan, emot1826. hjärtför vår räkning betraktar och Axel. största n a m n e till v å r dit han porInnanför samt först delar af Frithiofs februari tog en möbled e t t a lilla l å g a nämligen vår man med V i d detta svartmålade uppfostran och därför hvilket besökaren händelser. » ligt enkelt fullsatta ligger det egentliga Och j a g har f e m sådana, nyss sågo, hvar turen helt retillhört inkommer detta r u m att sällan; sal, väggarna » Y e s, ladies, h o n hindrar mycket med gång het o c h dem. skaffa L i n a Jonn foto. Det är en bild från Skabersjö gård m e d jaktsällskapet samladt kring det för dagen v u n n a jaktbytet. TJiN A F V A R L A K A R E K A R S mera bemärkte män, lifmedikus Gerhard Westfelt, afled för några dagar sedan å Drottningholms slott i en ålder af nära 71 år. Gerhard Westfelt var ett barn af det fagra Södermanland, där han föddes 1828 i Allhelgona socken. Efter att år 1862 i Upsala ha af slutat sina medicinska studier, blef han påföljande år praktiserande läkare i hufvudstaden,hvarmed han fortfor till 1895, då han upphörde m e d sin praktik. U n d e r samma tidsföljd hade han delvis varit amanuens i dåvarande sundhetskollegium och underläkare v i d A l l m ä n - na barnhuset, tills han 1867 kallades till läkare hos änkedrottning JoseLIFMEDIKUS G. WESTFELT. fina med titeln af lifmedikus. Å r 1876 utnämndes W. till läkare vid stiftelsen Oscar I:s minne o c h kallades 1878 till tjänstgörande läkare h o s drottning Sofia, i hvilket ämbete han kvarstod till 1898, då han o c k utnämndes till förste lifmedikus. hästarne. 1799. student årligen S E K E L har Sveriges störste skald, Esaias T e g - första på hösten som SEKELMINNE. af Det sin är C. R o i k j e r foto.