Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon visste ej hvarför, men hon hade en känsla, som om det skulle gå ut öfver henne själf, ifall det blefve upptäckt. Hon kunde aldrig glömma, hur hon kände sig till mods, när mannen ett par timmar efter scenen bakom halmstacken kom in i köket till henne och utan att säga ett ord satte sig vid bordet. Hon väntade hvarje ögonblick att han skulle fråga henne, hvarför hon stått och lyssnat, och hon kände en iskyla i alla leder vid tanken på, hvad hon skulle svara. När han setat en stund, frågade han i stället, om inte kvällsvarden snart var färdig. Hon spratt till vid ljudet af hans röst, och hon svarade som i sömnen, att gröten strax var kokt. Hon kunde aldrig få den stunden ur sina tankar, hon tänkte på den, så ofta hennes man tilltalade henne, och hon plågade sig själf med den misstanken, att han visste alt ändå, fast han, som hon, ej ville tala om det. Han hade då inte förändrats? Han var i grund och botten den samma, som han hade varit förut. Det var bara tillfälle, som fattats honom, för att de gamla lustama i ohäjdad fart skulle bryta ned, hvad åren och hon hade rest upp som en skiljemur mellan honom och hans förgångna lif. Han var den samma, som han altid varit, och nu skulle hans vildhet bryta fram med en kraft som aldrig förr. Hon skulle se, hur den lade hans och hennes lif öde, och hon skulle bara kunna stå och se på. Ingenting skulle hon förmå göra för att hålla honom tillbaka. Men hon kunde ju taga lifvet af sig. Långsamt smög sig den tanken öfver henne, och som en yttersta nödvändighet genomkylde den hela hennes kropp. Hon kunde ju taga lifvet af sig. Dö. – Slitas bort ifrån hela ohyggligheten. – Komma ifrån altihop. Hon låg vaken flera timmar på natten och tänkte derpå. Hon smog sig ut på trappan. Nattluften var sval, och det var skumt. Men hon kunde i alla fall mycket väl se hela sjön som låg nedanför backen. Bara några steg till, så kunde hon gå ned i ekan och ro ett par årtag, och så kunde det vara gjordt. Hon gick ett par steg på sina bara fötter fram öfver gården. Hon frös, ryckte häftigt till och stannade. – Gossen kunde hon inte lemna.
Men det fordras mycken insigt, mycken smak och mycken finkänslighet för att kunna skilja dåligt från godt. Anfalleif kunna oändligt lätt slinta in på orättaomr åden. Och den starke reformatorn har ofta svaga sidor, som träda allt för tydligt fram. Vi blunda för dem, och sjelf lär han sig att kela med sina fel, att skrifva som han behagar. Han vet att han är omtyckt, att man känner hans ärliga vilja och derför bör öfverse med hans öfverdrifter. Han skrifver som det faller honom in. Han skrifver personligt. Men det var ej denna individuella stil, hvars sak jag talat, ej den stil, som följer hvarje nyck hos författaren, utan den, som sluter sig smidigt efter det ämne som behandlas. Jag har ej velat gå in på personligheter i dessa mina yttranden om stil. Bet kan ju finnas olika åsigter om den, och i alla fall är den ju blott formen, hvari innehållet höljes — men en form, som ej bör underskattas, fastän den ofta blir underskattad. Som detta ämne också är föga uppmärksammad t här i landet, och det fins många, som helt summariskt afgöra om en författare, att » han kaq. icke skrifva svenska, han Skulle blifva kuggad i studentexamen », derför att han har vågat utelemna subjektet i en mening eller predikatet, derför att han följt sin öfver tygelse, — så tror jag att uppmärksamheten bör fästas derpå. Och den läsande verlden? Ja, min uppsats har redan blifvit så vidlyftig, att jag ej vågar säga något om dem, som läsa böcker. En och annan af deras åsigter har nog varit synlig i ofvanstående, och ett och annat uttryck, somjag anklagat herrar kritici för, borde kanske rätteligen blifvit satt på allmänhetens räkning. Skulle den ärade tidskriften och dess läsare ej afskräckas af denna afkandling, torde jag få återkomma och tala om bokköpare och boklånare, äfvensom om ett par ganska egendomliga literära förhållanden i vårt land. Med högaktning * * * Ett halfsekelsjubiléum. Af Helen Zimmern. (Öfvere. från förf: 9 handskrift af M — r.
Utom denna Bevillning efter egendoms-värdet, komma nedannärande förut erlagde utskyJder, såsom af grundskatts natur, att för jordegaren fortfara, nemligen: För Frälse egendomar: Tioskillingar för hvarje rusttjenst-mark, efter ingifven och rigtig befunnen rustljenst-längd och jordebok i det Län, der egendomen är belägen. Denna afgift upphör till hälften, då rustningen uppsättes, och eger icke rum för sätesoch ladugårdar samt de till Danviks Hospital hörande frälsehemman. De frälsehemman, som icke utgöra ränta i rustijensl-persedlar, eller icke äro i rustljenst-längden uppförde, anses vid bevillningens beräknande lika med andra närmast belägna frälsehemman, med hvilka de kunna jemföras, men för utsockne frälsehemman betalas: i Skåne Tre R:dr tjugusex skillingar; i Bekinge Tre R:dr sexton skillingarj, samt i Halland och Bohus Län Tre R:dr ellva skillingar, ;illt efter helt mantal och i lika förhållande för mindre hemmansdelar. För Rå- och Rörssamt Insockne hemman erlägges hälften emot det, som för Utsockne stadgadt är, börande, i händelse af rustningens uppsättande, ej mindre för Rå- och Rörs, än Insockne hemman, samma afdrag ega rum, som för frälsehemman är faststäldt; och iagttages för öfrigt, att förestående afgifter, elter förmedladt hemmantal, beräknas. §. 23. För de Postoell Lotshemman, som äro frikallade från Rotering och Kronoskjuts, betalas serskildt, efter hemmantalet, Två R:dr för hvarje helt mantal och i lika förhållande för de mindre; men för dem, hvilka endast njuta frihet från kronoskjuts, försvinner afgiften. 22 Bil. till Bevil/nings-Ulskottets Betänkande , N.o 12. Bevillning af Bergverken, sä ock af serskilde Manufacturier, Fabriker_, Verk och Inrättningar på landet. §• 24.
Hennes namn såviil röda korset, ar säkerligen allugnt kandt. som det goda hon ~ e r k a inom t Hon %r nu mycket gammal och utarbetad och erkande sjiilf villigt, at: hennes goda van miss Anthony hade efradt heniie frh att npptriidc på kongressen, i det hon p % sitt kraftfulla satt försaksat: d i skulle göra fiasco~. Och miss Anthony hade nog ratt, talarestolen r a r ej Clara Rartons plats, inen hon kunde se tiCbaka p&amp; ett större, Idlare lifsverk, ocli det lände de amerikanska kvinnorna, af alla partier. till lieder, a t t de erkände detta, ocli att den lilla fattiga, ansprkkslösu gumman vid alla tillfällen hedrades pi, allt satt. För öfrigt Toro m h g a af de pk kongressen uppt~iidande kvinnorna sk lifligt intresserade för allt hrad som stod i samband med kvinnans hijjande och förädlande, a t t man iterfann samma person ifrigt förordande ~ykterhet, sedlig renhet (socia.1 prity), allm ' itz ilosfi ' iitt, kci#iza.~ts deltagande i regeringsiirenden, Eindergaj.te~tföre~ziizgce~, kt.iiztiga associcrtionen för anzerikmsk frihet, dito för Aztslig ekonoini, kvinizan som religio ?ts&amp;rare, författare, artist, X r ' h %$lb Joreni~zgea for mga kt ' i~til~i ' och slutligen det som af många ansigs som sjalfva karnan af kongressen, s the International Cou ?zcil of Vonzem. För osganiserandet af detta förbund: en alla länder omfattande f ösening för gemensamt arbete för kvinnans höjande och frigörande, hölls många sammantra den vid hvilka mrs Sewall var ordförande. A t t d: r Ellen Fries valdes till .korresponderande ledamot för Sverige ar bekant. Lady Aberdeen blef föreningens ordförande.
Prop. JM 4, om Statsverket 4856. 19:o. Anslag till Uli skrifvelse den 23 sistlidne Februari har Akademien för de Fria kon *de Fria slurna underdånigst andragit, att de för dennes tjenstemannaoch lärarepersonal, konsterna, jemlikt i nåder fastställd stat af den 13 Juni 1841, anslagna löner och arfvo den i allmänhet vore otillräckliga i jemförelse med tidens dyrhet och det alltmera stegrade anspråket på riit, skicklighet och noggrannhet vid tjenslernas utöfning; att derjemte de med Akademiens läroanstalter förknippade materiela behofven för hvarje år blifvit kostsammare att uppfylla, och att en ytterligare förhöjning i de för dessa behof oafvisliga utgifter vore att förutse; att Akademien, för att kunna motsvara sitt ändamål och i någon, om än ringa, mån följa den utveckling af konslbildnings-verksamheten, som i andra länder eger rum, måste vara betänkt på ett högst nödigt utvidgande af sina undervisnings-anslaller, synnerligen med hänsigt till bildande af skicklige målare, hvilken del af hennes läroverk för närvarande stöde något tillbaka; samt att, i nära sammanhang med dessa förbättringar, af behofvet påkallades ett förökande i vidsträcktare mån än hittills af samlingarne, äfvensom renovation af den del deraf, som begagnas för tecknings-undervisningen; men alt Akademien måste anse för omöjligt att med tillgångar, som för de närvarande bebofven redan vore alltför knappa, åvägabringa den större verksamhet, som med de ifrågasatta förbättringarne åsyftades, i synnerhet som hennes enskilda inkomster, numera uppgående till endast 2,200 R:dr B:ko om året, äfven om de befrias från sådane utgifter, hvilka ansåges rätteligen tillhöra staten att bestrida, såsom för åtskilliga materiela behof, till hvilkas fyllande statsanslaget varit otillräckligt, äfvensom för ökad tjenstgöring af vissa bland lärarepersonalen och vaklbetjeningen, utgörande tillsammans under sistlidet år ett belopp af 1,101 R:dr 41 sk. 3 r:st.
Majit befallt, alt Uplands Regemente skulle, så fort ske kunde, uppbryta Compagnievis och afmarchera till Stockholm, för att der tills vidare bestrida Garnizons-tjenst, så biföll Kongl. Majit General-Adjutantens hemställan om inqvartering etc. Den 24 Juli. General-Adjutanten föreslog ombyte af sqvadron af Lif-Regementets Dragon-Corps, så framt Kongl. Majit icke lunne för godt att commenderingen fick upphöra. Kongl. Majit biföll ombytet. 48 Bilagor lill Constitutions-Uiskottets Memorial, N.o i3. Dea 10 Augusti hemställde General-Adjutanten, att Uplands Regemente måtte få uppbryta och den 13 återgå. Kongl. Maj:t biföll blott, att en bataillon finge återvända. Den andra skulle qvarstadna och bestå af 430 man. Den 24 Augusti bifölls ombyte af sqvadron. Den 31 Augusti befallde Kongl. Maj:t, att en Bataillon indeldt Infanteri skulle till Stockholm beordras, för att förstärka dervarande Garnizon. Den 1 September. General-Adjutanten hemställde, att, enär Lif-RegementsGrenadier-Corpsen, genom ett detachement till Långholmen, minskades, återstoden måtte fördelas på två Compagnicr. Kongl. Majit biföll detta, och skulleden genom denna organisation öfverflödig blifna personal hemförlofvas. Den 3 September biföll Kongl. Majit General-Adjutantens hemställan, att de två Compagnierne fingo, så fort ske kunde, efter den 12 till hemorten återgå. Den 24 September förordnade Kongl. Majit, att en Bataillon af Uplands Re gemente den 29 skulle återvända. Den 1 October. Sedan Kongl. Majit befallt, att den härvarande sqvadronen af Lif-Regementets Dragon-Corps skulle återvända, bifölls General-Adjutantens hemställan, att uppbrottet fick ske den 3. Den 13 Oktober.
Ur ett b ref som kommit redaktionen till hända från en namngifven, högt värderad läsarinna i en af våra större landsortsstäder, tillåta vi oss anföra några rader, rörande Mathilda Eoos nu pågående berättelse » Helgsmålsklockan » — så mycket hellre som de däri gjorda uttalandena öfverensstämma med talrika såväl muntliga som skriftliga erkännanden: » Då jag nu är i farten med att tala om mina intryck, skall jag ock berätta, med hvilken innerlig glädje, verklig njutning och tillfredsställelse jag läser Mathilda Eoos ' fina, härliga, lifsvarma skildringar. Heder och tack åt redaktionen, som förskaffat sin läsekrets en så- dan värderik läsning. Med mig instämma många i detta tack. Senast i går på ett möte å » K. F. U. K. » uttalades varma erkännanden om » Iduns roman » och om författarinnans högstämda och dock så enkla språk samt om hennes ovanliga iakttagelseförmåga, vare sig det rör naturen eller folket eller själsiifvets djupaste gömmor. » — • * En bröllopsdag i Norden för tre hundra år sedan. För Idun skildrad af A. U. Bååth. (Forts. o. slut.) Häraf har det uttrycket kommit: att dricka en skål. Länge bibehöll sig denna gamla plägsed med kringsänd skål just vid bröllop. Särskilda regler rörande denna sed funnos. Det heter i en skråförordning: » Ingen må doppa näsan i skålen eller vid drickandet frusta så, att fraggan står honom om öronen. » Den första skål som dracks vid sextonde seklets bröllop, var ännu densamma, som druckits vid forntidens, nämligen Guds skål eller som den i heden tid benämndes: Odens skål. Därefter drack man konuugens och sist brudparets skål. Ännu i slutet af det sjuttonde århundradet var det i Norge ett gängse bruk att börja bröllopsgillen med Guds skål. Peder Dass säger i sin » Norrlands Troiupet » på tal o m bröllop: Där den och som skjänktes i store träboller; evig Guds skål de finge på gang ärede hannem med frydefuld sang, landsens sedvane det holder. Att denna » Guds skål » ännu föresväfvar folkmedvetandet, visar följande tal, som
Genom det i 8 § af nu gällande Bevillningsstadga befintliga och i Utskottets förslag bibehållna stadgande om befrielse och lindring, hafva Rikets Ständer redan sökt, på det enda med Bevillningsförordningens allmänna grunder förenliga sätt, betrygga den mindre bemedlades rätt till frihet från inkomstbevillning för de tillgångar, hvilka för lifvets uppehälle äro oundgängligast erforderliga, och någon annan eller vidsträcktare lindring, än den, som på grund häraf kan komma äfven pensionstagare till godo, torde ej eller nu böra dem medgifvas, hvadan Utskottet hemställer, att förändring i hvad nu är föreskrifvet i afseende å bevillning för pensioner och gratialer icke må ega rum. Då det emellertid kan anses vara af billigheten påkalladt, att icke när, på grund af gällande reglementariska föreskrifter, tjenstemän nödgas genom årliga inbetalningar till vederbörande pensionskassor förvärfva rätt till framtida åtnjutande af pension, dubbel beskattning må ega rum å den del af deras lön, som till dessa inbetalningar åtgår, nemligen genom påförande af bevillning såväl för denna, ej omedelbart åtnjutna, del af årsinkomsten som sedermera äfven för den pension, hvartill rätt genom inbetalningarne blifvit beredd, så har Utskottet ansett, att vid beräkning af sådan tjenstemans beskatthara årsinkomst afdrag bör få ske för berörda pcnsionsafgifter, och hemställer Utskottet, 6 Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 3. att den i öfverensstämmelse härmed föreslagna ändring i 7 § 2:dra mom. må godkännas.
De fleste af barnen hade en näsvis, “beskäftig” min; endast några få sågo ängsliga och blyga ut. Sedan deras föräldrar aflagt den föreskrifne eden — juramentum calumnæ — med hvilken de bedyrade, vid allt hvad heligt var, att de hvarken af hat eller ondska tubbat någon att klaga på sin näste, började förhöret. Det första vitnet var Staffan Sporrmakares nioårige son. Han berättade, stammande och oroligt seende sig om åt alla sidor, huruledes han på stora böndagsaftonen öfverfallits af Elsa Larsdotter och så illa slagits med ett skarpt isstycke, att han varit nära att få döden deraf. — Var det derför att du icke ville åka med henne den natten? — sporde magister Olaus. — Nej, icke den gången, men sedan många gånger, — svarade han och såg mycket dum ut. — I natt förde hon mig fyra gånger, på en häst, en karl, en ko och en hustru. — Och hvart förde hon dig dessa gånger? — Åh, det var olika! — Något ställe kan du väl påminna dig? Tänk efter? — Jo, en gång, min's jag, var Blåkulla i stadsträdgården, och en annan gång på postmästarens tak. De sista gångerna såg jag icke hvart hon for, för då drog hon en stor florshufva för ögonen på mig. Staffan Sporrmakares son fick nu taga afträde och nästa vitne inträdde. Detta var en liten bleklagd, spenslig flicka af omkring tolf års ålder. Hon hade mycket att berätta och talet flöt som en väl inlärd lexa. Hon hade fått besök af Elsa i stugan, sade hon, och förts af henne öfver en stor sjö, hvilken lyste och gnistrade af idel blå svafvellågor. Der hade hon jemväl sett stora skepp med eldröda master, det ena liggande tätt invid det andra. Blåkulla hade då varit på postmästarens tak. På magister Olaus' fråga, om hon sett, hvad Elsa gjort derstädes, svarade hon, att hon tydligt sett med sina lekamliga ögon, hur Elsa kröp till den elake och klappade och kyste honom.
Jag anhåller om ursägt för det jag upptager R. o. Ad:s tid med ett anförande uti en fråga, som blifvit afgjord under det jag varit frånvarande. I anseende till sakens vigt har jag skriftligen författat mina åsigler i ämnet. Frih. Hamilton uppläste derefter följande: Då jag vid återremissen hos R. o. Ad. af Bevilln.Utskls betänk, om tull-berilln:n ej var närvar, vid discussionen, i följd af erhållen permission, anhåller jag nu att få uttala mina tankar i denna vigtiga fråga, samt att de må få åtfölja återremissen. Den hnfvudprincip, som H. Bevilln.Utsk., i likhet med Tull-comiteen, antagit som grund för sitt betänk., ang:de tu!lbevilln:n, biträder äfven jag, och kan ej annat än uttrycka min erkänsla emot detta Utsk., som sålunda vågat bryta de band, som alltför länge fjetlrat den Svenska industrien och förlamat dess rörelse. Utsk. har härigenom öppnat en fri bana för täflan, som är det enda villkoret tor allt framskridande; och hyser jag derföre det hopp, att den frihet i både import och export, som Bevilln.Utsk. i sitt betänk, sålunda proclamerat, skall i framtiden, långt ifrån att, som många förespegla!, tillintetgöra Sveriges näringar, åt dem återskänka en lifskraft och en spänstighet, som de alltför länge saknat. Då jag sålunda med verklig erkänsla instämmer i den hufvudåsigt, som af Utsk. blifvit följd i denna fråga, är det endast i vissa detaljer, och synnerligast i öfvergångssättet från det gamla till det nya systemet, som jag skiljer mig ifrån hvad Utsk. föreslagit. Jag anhåller att få i korthet till Utsk:s öfvervägande, vid dess förnyade behandling af delta betänk., framställa mina tankar derom.
Nidderjkapet och Adeln åtskildes klockan 2» In IHstäsrn krotocolli. Q. LilvsrUolgs - Thorödagen den 7 December. Plenum klockan ^ n Förmiddagen Justerades följande: Utdrag af Protokollet hallit i Hög, löst. Riddersikapet och Aoelus Plenum den 4 December 1809 S. D. Företogs a nyo Bewillnings samt All» wänna Beswärsoch Occonomiae-Utskottens den 24 Nowember pä Bordet lagde Betänkande angående Vräuwins bränning samt Vewillning derföre; och seFjerde Bander t7l:o 21. , dan A2r Den 7 December. dan ätstillige anmärkningar dcrwid bliswit gjorde blef berörde Betänkande aterremilleradt, samt de gjorde anmärkningarne lill Utffolten hänwiste. ^lk Lugrg. HerrGrefwe» och Landt,Marskalken anmälde ark Herr LLkllresrLrLN!?, Jokan kjerman, crhällit tillstånd, till äkerrcmisten af Allmänna Beswärs Oeconomiac, Utskottets Betänkande, rörande Lots och Bäk afgistcrne, fä bifoga ytlterligare anmärkningar; hwarsöre. Herr LckötLercranr^, Jokan lierman, npropad, nu upläste följande: Öfwer inkomne och till Allmänna Beswärs och Oconomiae» Utskottet remitterade beswär, rörande den af Kongl. Mast den 29 Oktober 1798 r nader faststälde och nu gällande LolL-raxa, har Utskottet asgifwik ett sädant yttrande, alt någon ändring hwarken kan eller bör förestås i denna taxa, som är med mycken granskning och dermed förenadt mycket arbete författad men Urskorler finner dock nogsamt, att nägcu olika förhållande i Oeste afgifcer för lika Läring med laster af olrka warde borde kunna wara i Taxan bestämdt.
Först sedan du tillbörligt upplysts af dessa Leydenska lärdomsljus, må du resa widare genom Brabant, Flandern och Picardie til Paris, denna sammelplats för lärda män och bibliothèque men tillika för mycken lättfärdig synd, från hwilken wår Herre i sin nåd beware dig. Måtte du attrappera »le bon ton» utan at warda en petitmaître: det wil säga en klädfåne, en luktstolle och en sprätthök. Min kiäre Mathias jag behöfwer wäl ey bedia dig om at städse hafwa Herran i hågen, at wara trägen i bön til Gud och bibelns läsande, at wakta dit hiärta för orena begärelse och dit sinne för willäror. I Holland lära ännu grassera den uppenbara naturalisten Baltasar Bekkers fördömliga theorier om at djefwulen ey frestat Vår Herre Jesum, och ey eller ännu ligger på lur på swagheten hos Adams barn, irrläror dem Bekker sielf til egen ofärd fått ångra i den eld, hwilkens matk aldrig förbrinner. Och i Frankrike regerar som du wet papismen i all sin styggelse och spinner altjemt sina helwetesnät för at återbörda under Petri falska efterföljare de folk som genom den härlige gudsmannen Martin Lutheri och Herrans aldrig nogsamt prisade nåd räddats. Skulle den sträcka ut sina klor mot dig, kiämpa som det en ärlig swensk höfwes och anstår, och som din gamle fader, när han ung war, i katedern i Regensburg under sju runda timmar förswarade Theses Lutheri mot et lömskt anhang af jesuiter, kryptopapister och socinianare.
B.-co för hvarje dag-portion, hemställer, att soldatens tractamente under marchen måtte ökas, så att detsamma kunde förslå till hans underhäll, samt att, i händelse någon ka» Valleri-trupp komme att gå igenom Vermeland, fouraget till truppens behof då måtte anskaffas af Kronobetjeningea eller "Vederbörande Passevolance-Inrättning, så att det icke må blifva de kringboendes åliggande, att anskaffa och hålla tillhanda nödige fourage-persedlar. 2:0 Memorial af Riksdags-Fullmägtigen Anders Påhlsson från Jönköpings Län, hvilken, med afseende derå, att, enär Inqvarterings-skyldigheten för närvarande utgöres efter matlaget, den fattige Bonden, som en* dast eger Tedels mantal, blir lika betungad med den, som eger ett helt Hemman, och 730 Ficsv. och Ekon. Utslc. Bethnkanden. hvilken förstnämnde, i händelse af täta inqvarteringar, skulle helt och hållet duka under, föreslår, att inqvarterings-skyldigheten hädanefter matte utgöras efter Hemmantalet, samt att de på längre afstånd boende, hvilka icke äro med inqvartering be* svarade, borde antingen med penningar eller in natura efter enahanda grund deltaga i nämnde onus. Såsom Utlåtande öfver Jonas Nilssons Memorial, hvilket äfven så väl som Anders Fahlssonr kommit Utskottet tillhanda, först sedan Utskottet, i anledning af Herr E. W. Montans, samt Riksdags-Fullmägtige Anders Anderssons och Bengt Nilssons„ dels till Utskottet särskildt, dels till Statsoch Ekonomi-Utskotten remitterade Memorial i detta ämne, redan deröfver gemensamt med Stats-Utskottet den 5 nästi. April afgifvit Betänkande, får Utskottet nu endast åberopa sitt förut meddeldte vördsamma tillstyrkande, innefattande hufvudsakligen: Att Committerade till markegång? * sättningen i Länen borde lemnäs öppet, att, oberoende af föreskriften uti Kongl.
m. m, 23:0. Från Lagutskottet, af den 27 Juni, i anledning af Återremissen af Ut* Den 2 Juli e. m. skottets Memorial angående utfärdande af Taxa å Lösen för de från Konungens Högsta Domstol och Can zdi Expeditioner utgåendeDomar och Resolutioner samt ! jorde Lösens antecknande å dessa D tmllingar , och har Utskottet, med an: : .n->c af flera skäl för sitt förra Betänkande, e! deruti föreslagit någon förändring, 2^;o Från StatsUtskottet, af den 30 Juni, rörande anmärkningar, gjorda vid Utskottets Betänkande; i anledning af Hans Excellences m. m. Grefve Brahes Memorial, angående Bevflllningen för Dannemora Bergslags Jern tillverkning; och besvarar Utskottet de gjorda anmärkningärne, utan att någon ändring uti sitt förra utlåtande O O framställa. 25:0 Från Särskildta Utskottet, af den 30 Juni, i anledning af väckt fråga om upphörande af den tillåtelse, som genom Kongl. Brefvet den 26 Juli 1807 rneddeltes, att confiscerade varor till qvarblifvande i Riket försälja, och hemställer Utskottet, att den underdåniga önskan må hos Kongl.