Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen har man gjort rätt att, då man inskränker förbuds-systemet, icke föreslå brådstörtande förändringar, emedan de göra osäkerhet i speculationer, och kunna ruinera flere, sorn satt sig uti betydliga förlag för anläggandet af Fabriker och Manufaciurer. Just denna osäkerhet genom vacklande och ombyteliga StatsOeconomiska författningar, åstadkommer behof af en större vinst på industriella företag i Sverige, och kan till en del ursägta de höga priser, som väre Fabrikanter sätta på sina varor. Men då Riksens Ständer ej kunna påräkna ett nytt sammanträde förr än om 5 år, så måste det steg sorn vid en Riksdag tages till reform, ej vara allt för litet. Innan jag nu går att närmare granska ifrågavarande Betänkande, må det tillåtas mig, att först fästa uppmärksamheten på vigten deraf, att hvad system man än må antaga, det följes i ett sammanhang, s?mt conseqvenf och icke fragmentariskt. Vi hafva här hört yttras Och äfven läsit i Tidningarne, att Riksens Ständer år 1815 öfverändakastat ett liberalare StatsOeconomiskt system, sorn' förut följdes. Detta äger icke grund, ty oaktadt Riksens Ständer år 1815 i följd af särskildta Utskottets förslag, antago ett mera proiai bi tift system, så var dock hvilket jag äfven då ådagalade, det förut iakttagne icke liberalt, utan prohibilift i flere afseenden, ja än mera än efter den tiden, eller rättare, innan 1815 följdes intet sy - jrjen 28 Junii e. m. 647 stern. Sålunda medgaf man före 1815 en frias re införsel af en del varor från Finland, det vill säga Ryssland, än utförsel af samma slags varor från Svenska Provincer, hvilka hade öfverflöd deraf. Man tillät en friare införsel af Engelska Bomullsvaror till Götheborg, än utförsel af Svenska Linnevaror från Skåne, o. s. v. Att 18 15 års Ständer vidtogo det prohibitiva systemet, kom derföre mycket deraf, att föregående Styrelse gjort det liberala för hatligt, genom dess ensidiga användande.
Pensionen är, enl. min tanke, nemi. att betrakta som ränta å det kapital, som den pensionsberättigade, under sin tjenstetid, genom årliga insättningar, samlat åt sig. Då emedlertid Arméens pensionskassas Fullmäktige i sitt svaromål på R. St:s Revisorers anmärkn. ansett att Revisorerna endast bordt efterse om emot räkenskapernas förande m. m. intet varit att anmärka — och sådan anmärkn. ej förekommit, och då StatsUtsk. föreslagit att frågan skulle framdeles tagas i öfvervägande i sammanhang med frågan om högre pensioner åt afskedade militairer. så inskränker jag mig nu att begära bifall till ifrågavartde 38 g. Gr. von Platen: Då Gr. Lagerbjelke utvecklat, att jag endast begärt frågans återremitterande till StatsUtsk. för att der blifva ytterligare pröfvad, och jag anmälde mig till erhållande af ordet vid början af Gr:s yttrande, har jag föga att tillägga. I anleda, af en värd talares yttrande får jag bekänna, att jag alldeles icke anser frågan uteslutande röra delägarne i Arméens pensionskassa, då äfven Staten till henne leinnat bidrag. Det är mig bekant att från Civil-Statens pensionsinrättning pension icke får åtnjutas på samma gång man upbiir lön, hvarföre skall väl då förhållandet vara annorlunda med delägarne i Arméens pensionskassa, och då Staten lemnar bidrag till pensionskassan, måste pensionstagarnes rätt icke kunna sträcka sig längre än till det belopp, de af egna medel sammanskjutit. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: I händelse förhållan det vore sådant Ilr v. Knorring upgifvit nemi. att pensionerne för afskedade officerare vöre att betrakta endast såsom ränta på ett insatt kapital, hade den värde talaren fullkomligt rätt; men nu förhåller det sig så, att till Arméens pensionskassa utgå betydliga anslag dels från Staten och dels från Krigsmanshuskassan, hvilka medel ingalunda kunna betraktas såsom kapital-inbetalningar af officerare. Hvad sjelfva saken angår instämmer jag med den af Utsk. uttalade åsigt. Frih. Raab, Adam Christian:
Jag anmäler såll des icke min reservation emot det af Utskotten uppgjorda Lagförslaget, i ändamål att uttala något klander emot de tillfälliga majoriteter, sorn åstadkommit de, efter min tanka, i flera afseenden sinsemellan mindre öfverensstämmande och löga ändamålsenliga föreskrifter. Skiljaktigheten i åsigUr och begrepp hos mer än 5o personer, som ofta vexelvis deltagit i ht sluten och som, med få undantag, hvarken egt tillfälle eller anledning, att förr än vid afgörandet begt unda det till deras behandling hänsk juina ämne, torde äfven vara en fullt tillräcklig förklaringsgrund både i det ena och det andra hänseendet. Jemte dessa, af förevarande Betänkande framkallade allmänna åsigter, anser jag mig skyldig, att reservationsvis inför R. Fl. St. anmäla de hufvudsakligaste omständigheter, i afseende på hvilka jig varit af skiljaktig mening med Utskottens pluralitet. Jag får således vördsamt förklara, att jag icke kunnat inse behofvet af, celi derföre ej heller bidragit till de flerfaldiga reglementariska föreskrifter, som uti Lagförslaget förekomma, och hvilka, enligt min åsigt, skola erhålla en mera lämplig och naturlig plats i de Bolags-reglor, som, före Bankernes organise - lior lill Bancooch Lag-Ulskottcns Utlåtande N.o 4. 27 rande, böra af Kongl. Maj:t granskas oell fastställas. Deremot befarar jag högeligen, alt dessa på Bankernes förhållanden till allmänheten föga inverkande delai 1 föreskrifter, i deras nuvarande form, komma alt, uti icke obetydlig grad, försvåra och hindra enskilda B mk-inrättningars uppkomst. Likaledes har jag ansett denna Lag icke böra innehålla sådana stadgandet), sorn, genom förut utfärdade, ännu gällande Lagar och Fot fattningar, äro till allmän efterrättelse meddelade. Enligt min tanka, bär det förnämsta föremålet för den ifrågavarande lagstiftningen bort vara, att förekomma förluster för innehafvarne af Bankernes sedlar, vare sig genom dessa sedlats alldeles uleblifna eller fördröjda inlösen. Hvad de så kallade solidariska Benkel ne beträffar, anser jag också sede!- innehafvarnes säkerhet emot sådana förluster vara behörigen betryggad.
RUDOLF (allvarligt). BERTHEL (knäpper sina händer). Herre Gud! Så skulle vi ändå aldrig råkas mer. Han var den enda anhörig jag ägde; men hvad vet ni om hans öde, herr kapten? RUDOLF. Den olyckliga natten uppnådde jag simmande er brors fartyg, och vi afseglade. Den sjuka kaptenen dog under resan, och er bror blef af sina redare vald till hans efterträdare. Vi hade fattat vänskap för hvarandra och följdes åt på hans handelsresor utåt Nordamerikas kuster. Mina kunskaper blefvo honom nyttiga, och snart köpte vi oss tillsammans ett eget fartyg. Våra handelsspekulationer lyckades öfver all förhoppning, och efter några år blefvo vi båda nybyggare i närheten af hvarandra. Tre gånger har han skrifvit bref till er, utan att veta er adress, och i dessa bref har han på min önskan utgifvit mig såsom död, och död är jag ju också för mitt fosterland. För ett år sedan krossades han, under en nyodling, af ett fallande träd. Han dog en hastig och lätt död, och lemnar efter sig en vacker plantage och sina underhafvandes välsignelser. Vi ha nemligen samlat omkring oss två små kolonier af fordom olyckliga landsmän, som nu lefva glada och arbetsamma i en bördig och naturskön trakt. De 82 begge nybyggena heta Helena och Leonora, efter våra dyrbaraste vänner. Helena! Herre Gud, det var min salig mors namn. (Det knackar på dörren. Rudolf öppnar.) BERTHEL. SJETTE SCENEN. DE FÖRRE. HERMAN. Hvem söker ni, min unge vän? RUDOLF (i dörrn). HERMAN (inträdande). Jag ber om förlåtelse, jag ville bara hämta en tafla, som blifvit glömd här i rummet. Ni tillåter kanske...? Se så, min gosse, hvad har du här att göra? (för sig) I dag ligger jag då riktigt på sträckbänk. Känner ni den här unge mannen? BERTHEL. RUDOLF (till Berthel). BERTHEL (häftigt). Om jag känner honom? Det är ... det är ju min fosterson. (för sig) Det är sannt, han anar Gudskelof ingenting.
"Ur så väl ekonomiska som isynnerhet moraliska grunder får jag mot Utskottets beslut i det ta ärende mig reservera, enär för ordning, skyndsamhet -och reda vid koilefvereringen mig synes tjenligast antagandet af motionärens förslag dock med det bestämmande, att fordon af hvad storlek och form som helst må vara lofgifne, allenast deras rymd blefve behörigen uppmätt och genom vederbörlig kröningsåtgärd å fordonet utmärkt. På detta sätt kunde kolen hastigt och utan förminskning, som medelst uppmätning i tnnnemått äfventyras genom dervid inträffande förnötning, å förbrukningsslället emottagas och koltillverkaren till godo beräknas; jemte det den frestelse tili missbruk af ömsesidigt förtroende, som nu torde ega rum, synes kunna, anses förebyggd, utan att någon kostnad för anskaffande af nya fordon blefve koltillverkarne åvägabragt.*’ Häruti instämde Herr hammarberg samt herr Wahlgren. STOCKHOLM, Lundberg & Comp. 1848. -£$m. B t sv.- ock Ekon. Utsk. Utlåtande, N:o SS. 1 i N:o 58. Ånk. till Ezp. Duk. dea G April, kl. 11 f. m. 3Utlåtande, i anledning af väckt motion om Beklädnads-Direktioner nes förp Ut/tande att insätta en del af de under deras förvaltning ställda medel uti Rikets Ständers Bank, emot årlig ränta. Från Hederv.
Vidare fordrar jag, att Banken skall ostördt få behålla sin vinst, dels för att consolidera sig, dels för att, i mån af si Ifver ti I Igång, öka det nog inskränkta rörelsecapitalet; hvaremot någon ränteberäkning å Statens skuld till Banken eller grundfonden icke komme i fråga. Jag fordrar ytterligare, att, till stärkande af allmänhetens förtroende för Bankens realisations-förmåga, BancoStyrelsen må auetoriseras att hos något eller några solida Bankier-hus i Hamburg föranstalta om en blanco-credit å en half eller hel million R:dr i silfver, att begagna i händelse af behof, och till hvars betäckande BancoStyrelsen då skulle äga använda Bankens grundfond såsom hypothek. Med dessa garantier — i afseende å den om enskilda actieägar s inträdande i Banken ämnar jag särskildt framställa en motion — tror jag en öfverflyttning af Bankens lånerörelse till RiksgäldsGontoret icke vara behöflig, måhända till och med skadlig, enär jag föreställer mig, att RiksgäldsContorels förskrifningar till Banken äro ämnade till ett slags Statspapper, som snart skulle locka oss in på den nymodiga Statsskulds-banan, der jag är rädd för första steget, icke för dess egen skull, utan för de många påföljande, som derigenom hota oss. BankStyrelsen, sammansatt af folkets ombud och de enskilda actieägarnes, skulle då, under en sträng ansvarighets-läg, enligt min tanka, med trygghet kunna fortfarande bestrida Bankens lånerörelse, för hvilken likväl i flera hänseenden förändrade lagar äro af nöden. Den ij Februarii f. m. Således anser jag, att några nya fastighetseller odlings-lån icke böra beviljas, utan hvad sorn derå inbetalas, utlånas i discont-väg. Deremot skulle jag tro, att då Banken får behålla sin vinst, räntan å förstnämnde lån skulle kunna, till lättnad för jordbruket, nedsättas.
Actie-teckningen fortgår, under en tid af sex Månader från denna Kungörelses da» tum, i Stockholm hos Förvaltningen af SjöÄrendena, och i Fandsorteme hos Kongl, Maj-ts Befallningshafvande samt Magistrater» ne i Rikets Stapelstäder, hvilka, så snart tiden för Actie-teckningen tilländagålt, böra till Förvaltningen insända specifique förteckning, så väl på antalet af de tecknade Aclierne och på de personer, hvilka deri subscriberat, som å de penningar, hvilka i sådant afseende blifvit inbetaide. Skulle Förvaltningen, efter upprättandet sf ett sammandrag öfver dessa förteckningar, inhemta, att Actieteckningen uppgått utöfver den bestämda maximi-summan af 200,000 R:dr, bör, sedan genom lottning, anställd af Förvaltningen inför öppna dörrar, å i Tidningarne kungjord dag, blifvit utrönt, hvilka Actier komma att utgå, Förvaltningen genom annonce, som Irenne gånger skall införas i Postoch Inrikes - Tidningen , låta kalla de Subscribenterj, som ej blifvit utlottade, att, inom Wl,t.Stata-s.Allm.Betv.o.Oec.Utsk.Utl.N:o5l.5y en månad , efter det annoncen sista gången finnes i Tidningen införd, och uppå deruti bestämdt utsatt dag , till allmän Bolagsstämma sig i Stockholm inställa; hvaremot de Subscribenter, som blifvit utlottade , böra derom underrättas, genom den Autoritet, inför hvilken teckning skett, samt deras vid Subscriptionen erlagde penningar dera genast återställas, Om deremot, vid Subscriptionstidens sluti Actieteckningen ej uppgår till minimibelop. pet eller 150,000 R:dr, har Förvaltningen att sådant i underdånighet anmäla hos Kongl. Maj:t, som då låter genom Riksgälds-Contoiret den bristande teckningen för Stats-Verkets räkning tills vidare fylla , och hvarefter Bolagsstämma genast utlyses i den ordning näst föregående moment stadgar.
Alla dessa räkenskaper, ingen undantagen, anses innefatta den allmänna redovisningen för Stats-Verkets tillstånd, styrelse^och förvaltning. §. 3. Uti ärligen nfslutande Riks*fIufvudbok, der räkenskaperna för de allmänna Cassör och Fonder, som hittills ej blifvit af Rikets Ständers Revisorer, utan endast i Kamlnar-Rätten, granskade, ifrån och med dem. för år 1829 ingå, sammandrages denna redovisning, och samtlige special-räkenskaperna utgöra dess verificalioner. §• 4. Denna allmänna räkenskap öfver StatsVerkets tillstånd , styrelse och förvaltning utgör föremålet för Rikets Ständers Revisorers granskning, i den ordning Grundlagarne, och i öfverensstämmelse dermed, denna Instruction stadga och förmå. §.5. Hvarje Revisions-förrättning skall omfatta tvänne års afslutade Riks-Hufvndböcker , följande på hvarandra i oafbruten ord - 6 Bil. lill K. lil. Nådiga Skri/v. N. o 45. ning ifrån den tid Stats-Verket sist, af Stats-Utskotlet vid Riksdag eller af Rikets Ständers Revisorer, blifvit öfversedt; och Revisorerne skola sammanträda så ofta, att detta kan behörigen verkställas. Skulle , vid något af Revisorernes sammanträden , Riks-Hufvudbok för mer än tvänne år finnas vara afslutad , må äfven den vid samma tillfälle till slutlig granskning förekomma, §• 6. De år en sådan Revision infaller, tage den sin början den i5 September, och Varda Revisorerne dertill af Kongl. Majit genom allmän Kungörelse kallade; skolande så väl Rikets Ständer som afgående Revisorer, i likstämmighet härmed, utsätta tiden till nästa Revision. §• 7- Ingen Revision må öfverskrida en tid af tre månader. §■ 8. Revisorerne kunna sammanträda på afdelningar till Räkenskapers granskning och Handlingars läsning; dock böra alla frågor om anmärkningar eller anmälanden slutligen in Pleno till discussion och afgörande förekomma.
Förmodcliae! kälner hw r sch en alt FältmätningsCorpsens ffylvi ,seker äro att upmäka och affakka fullständiga, pä Astrouomiffa observationer och Trigonometri^, operationer grun» Vade Milikaire Chcpkor öfwer Riket, äUölide af Topographiffe, Slakistiffe och Vlilit arifka bcsikrimlil» gar öfwer Landet, förakta detaib rake plan-r och beskrifningar öfwer alla mibtaira positioner och söriwarS Inner pä aränsorne, anföra Fältmätning^ arbete: wid RikS^gränsorö bestämmande, affatta Krigs-Theatern, utse Läger, förrätta rekognosceringar , aftcknr Läger, Fältslag m. n>. samt alwen försatt, Charror i oeconowifft afseende. — Jag sräqar om icke en sädm Corps nu mer än förr är nödwändjg, dä Rikers gränsor sirs till en stor del förändrade, dä wär sörswms linea är af helt annan bcstg ffeuher än förr, och i händelse af ett krig, Theatern lätteligen torde bliswa pä orter dem wi i militairifft afseende aldeles icke känna. Jag fcägar vm wi böra återbringa wär Annee i det tillstånd den war för ;o ä ivo är tillbaka, da uti alla Europeiska Länder Krigs wetenffepcu stisit till en or jämförlig höjd, dä den blifwit hwad man kallar en wetenffop, font n an söker bringa till all möjelig fullkomlighet. Man torde inwända, att Swcnsikarne fl», gos lika tapp.rt och lyckligare innan war Annee ägde nägon Fältmäknings eller annan Sclentifique Corps; att den store 6uflgf Carl den X. och Xll. äswerwunno halswa Europa. Deria will jag gern» rnedgifrva, nien fär tillika ha'wa äran ltvara, att Sweriges nuwarayde farligaste Grannar wörö dä Var - Den rs December.
Mäla at allmänt meddelas, föreflagit trl Thronföljare en Furste, sorn genom sina personliga egenskaper tilwunnit sig Desi Hofs förtroende och den Nations tilgifwenhet och erkänsla, hwars högsta Styresman han för det närwarande är, ockflför hwars Militariska Talanger Swensta Armeen har mycket skäl at hafwa utmärkt aktning och at önska sig en sädan Anförare emot Rikets fiender, anser jag ingen twekan böra upsla wid utwäljandet af samma Furste til Sweriges KrvnPrins och Tyronfoljare. Beträffande tiden til detta wal torde nägon anse mindre försigtigt och äfwen wädeligt, at ej häruti sörbehälla sig et medel til freds erhållande med en mägtig Granne. Jag medgifwer at freden troligen skulle snarare crhällas, om fredsslutet berättigade fienden at tilsätta en Tbronföljare eller blifwande Konung: men huru dyrköpt skulle icke en sädan fred' blifwa ? -Och kan delta förenas med Rikets heder och sjelfständighet ? Hwarföre skulle en fiende sörbehälla sig at fä utnämna en Thronföljare? Om icke för at med Politikens och Maatens förenade inflytelse, kunna styra Riket efter godtncke, och hwad hade i sädant fall, det fordom sä mägtiaa nu styckade olyckliga Swerige mera qvar än namnet af Konunga Rike l Och l martil flulle denna Titel tjena, om wi Munda bleswe beroende af allt Magtspräk, som bestämde wart öde, och tömde wära yttersta krafter til utförande af sädana assia ter, sorn wero oförenliga med Rikets bastu Har denna wär fiende ändä ej noa stora pretentioner? Skola wi sjelfwa gifwa anledning at öka dem. Dcn 18 Julik. 321 Böra avi ät en fiende fortvara rättigheten at utse den Person, som stall efterträda en (Uffad Konung, som önstar sig ett stod under sin tiltagande höga äkder? Nej alldrig!
Vidkommande den ränta, som för delta lån bör erläggas, så anser Utskottet densamma böra bestämmas till enahanda belopp', som för de fleste af allmänna medel förut inlemnade dylika låneunderstöd, eller 4 procent, helst samma ränte-belopp förmodligen måste af Riksgälds-kontoret betalas, derest bemälte verk får sig ålagdt att genom upplåning anskaffa de medel, hvilka kunna erfordras flir de lånebiträden, som under innevarande riksdag varda beviljade. Hvad åter beträffar kapitalafbetalningarne för oftanämnda lån, så synas dessa böra samtidigt med ränteliqviderna vidtaga och, likasom de sednare, alltid verkställas vid slntet af hvarje år, på det att Rikets sednast försam - 8 Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 120. lade Ständers belut, angående beräknandet och bokförandet af räntefordringarne för alla till nedbrunna städers återuppbyggande från Riksgälds-kontoret utbetalda låneunderstöd, jemväl måtte kunna iakttagas i afseende på det byggnadslån, hvarom nu är fråga. Med tillämpning af nu tillstyrkta lånevilkor och de, i sammanhang med nyss åberopade beslut, af Rikets Ständer meddelade föreskrifter samt under hufvudsakligt iakttagande för öfrigt af de bestämmelser, hvilka vid beviljandet af tillförene sökta byggnadslån blifvit stadgade, får Utskottet alltså föreslå och hemställa: l:o. att, för återuppbyggandet af den i Juni månad 1847 nedbrunna del af staden Christianstad, ett lån å Etthundratusen riksdaler må af Rikets nu församlade Ständer beviljas; 2:o. att detta lån må af Riksgälds-kontoret utbetalas uppå stadens drätselkommissions reqvisitioner och emot dess, å stadens vägnar, utgifna förbindelse att för de lyftade medlen på här nedan föreskrifvet sätt ansvara och redovisa; 3:o.
I anleda, deraf torde jag få genmäla, att då fråga endast blir att taga de artiklar, som, vare sig i afseende på handelsvåg eller statsinkomst, äro af väsendtlig vigt, sä följer deraf, att de mindre vigtiga artiklarne ur dessas egen synpunkt naturligtvis komma alt motverka den sökta stabiliteten; oell jag får dessutom tillägga, att bufvudskälet, hvarföre jag uttagit dessa särskilda artiklar icke varit egentligen för att vinna tid, utan alt vinna den stabilitet, som jag förut omnämnt. En annan talare har ansett, att jag gjort en obefogad anmärka, emot Utsk., då jag nämnt, att Utsk. förfarit i rak strid mot den grundsats, sorn Utsk. bort hylla, att nemi. ingå på Konungens propos., och som ett skäl derföre har talaren anfört, alt Utsk. bibehållit alla förbudsbestämmelserne. Man skulle möjligen, då man känner, att Konungen i sin nåd. propos. icke förordat bibehållande af förhud, ulan begärt, att nu gällande taxa skulle till sina väsendtliga delar förblifva orubbad, vid jemförelsen af berörde nåd. propos. med den värde talarens yttrande, kunna leda sig till den slutsats, som skulle talaren menat, alt Konungen egentligen lagt någon vigt på förbudens qvarhållande, eller alt desse förbuds bibehållande skulle ligga Styrelsen ömt om hjertat. Jag vill icke tillåta mig att yttra något i detta afseende, men jag tror, att allt hvad gissningsvis yttras, icke förtjenar alt upplagas; men med samma skäl och grund, sorn den värde talaren trott sig hafva gått Konungens önskningar lill miites, derigenom att han tillstyrkt bibehållande af alla förbudsartiklar, så skulle jag å andra sidan fråga, om man icke lika mycket är berättigad alt tro, att Konungen icke sjelf önskat förbudsbestämmelsers bibehållande, men gjort en uppoffring af sin åsigt i delta fall, för att vinna tulltaxans orubbade bibehållande.
Att i någon mån svårigheter vid författn:ns tillämpning kunna upstå, är klart, men icke är derföre författn:n förtjent af allt det klander, som ganska många, utan att hafva gjort sig hemmastadda med densamma, uttalat. Hr Dalman: Säkerligen har det varit lika öfverflödigt för R. o. Ad:ns ledamöter som för mig att afhöra Gr. Sparres föreläsning öfver skillnaden emellan jordafsöndring och hemmansklyfning. Jag har icke heller visat någon obekantskap dermed, och Gr:n har icke kunnat updraga annan skillnad än den som ligger i det kamerala förhållandet. Att skillnaden likväl icke är af väsendtlig egenskap har Utsk. i sitt Betänk, ådagalagt, enär det upgifver, att inom Skaraborgs län hemman finnas klufne i T^:delar, -g-j-jp delar och delar När nu detta existerat och kunnat existera sedan flera år tillbaka, t. ex. då Lagman Flinteberg utgaf sitt LagfarenbetsBibliothek, torde detta bevisa, att styckningen af ett hemmans onera icke ansetts vara eller är i allmänhet något hinder. Härmed tror jag mig hafva vederlagt Gr. Sparres kameralfstiska invändningar, Den 1 Augusti e. m. 4» invändningar, emedan i frågor som denna fakta bevisa mera än siffror. För öfrigt har jag alldeles icke yrkat någon obegränsad hemmansklyfning, utan lika med Hr Hasselrot endast återställande af 1 827 års Förordn. Det är visserligen sagdt, att 1853 års förfaltn. endast åsyftar elt välment förmynderskap öfver köpare och säljare, så att de icke ingå aftal som kunna klandras eller blifva föremål för lystna anspråk. Jag hyser den åsigten, hvilkens riktighet erfarenheten besannat, att Statens förmynderskap öfver enskildes handlingar eiler sätt att förvärfva eller afhända sig egendom, oftast om icke alltid skadat. Om jag ingår aftal om en mindre hemmansdel och jag skulle möjligen äfventyra att något lösnings anspråk emot mig väckes, får jag underkasta mig detta.