Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolens organisation samt arbetsordningar för Högsta Domstolen, Ilofrätterna och Just.revisionen, m. m.; JN:o 160. med förslag till sammanjemnkning af de inom RiksStm fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:s utlåt. N:o 108 i anledn.. af gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk. N:o 72 öfver väckta motioner, angtde inrättande af förmyndarekamrar; N:o 161. öfver gjorda anmärkningar vid Utskts betänk. N:o tig i anledn. af Riksd.fullm. Nils Strindlunds motion, att stadgas måtte, det afhandlingar, hvarigenom någon förvärfvar sig nyttjanderätt till jord eller betingar sig s. k. undantag eller afkomst af annans fasta egendom, böra intecknas för att vara gällande; Lagsamt Allm. Bes v.- och Oecon.Utsk:n: N:o 21. i anledn. af gjorda anmärkningar vid K. M:s nåd. stadga om skiftesverket i Riket d. 4 Maj 1827 samt K. kungör, d. 9 Juni i832; N:o 22. öfver väckt motion om ändring i K. förordn. om skogarna i Riket d. 1 Aug. i8o5; N:o 23. i anledn. af väckt motion om förklaring, ang:de beståndet af de å sockenallmänningarna befintliga intägter; N:o 24. i anledn. af väckta motioner om lindring för allmogen i den s. k. byggningshjelpens utgörande. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 8 på aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 17 November 1834* Plenum kl. io f. m. Justerades 12 prot.utdr. för d. 10 dennes.
Då jag å min sida ansett 1845 års taxa böra bibehållas, så anhåller jag naturligtvis genom detta mitt förslag, att alla de nedsättningar som Utsk. gjort under 1845 års taxa 15* 228 Den 31 Maj f. m. mätte ogillas äfvensom jag anser förbudens borttagande oriktigt. Då jag begär detta för min del, så har jag derigenom icke förhindrat någon annan att yrka hvad han behagar. Om Hr Hjerta vill hafva betänk, punktvis föredraget, så är det hans rätt. Om Frih. Raab blott vill framställa vissa punkter deraf lill R. o. Ad:s antagande i enlighet med Utsk:s förslag, men för öfrigt låta 1845 års taxa gälla; så är del bans rätt och likaså för hvarje annan ledamot, som har något olika förslag. Men Frih. Raab har ännu ej uppgifvit hvilka ämnen han vill undantaga och det borde väl Ståndet få böra, innan vi skrida till omröstning i saken. När sålunda en hvar som har någon olika mening om saken, äger rätt att få den Ståndets pröfning underställd (hvilket tillgår på det vanliga viset att man begär densamma lill kontrapropos. och Ståndet antager eller vägrar), så har ju hvar och en tillfället öppet att få sin mening pröfvad. Hvad Hr Hjerta yttrat om en åsyftad coup de main för att undandraga sig öfverläggning, förfaller således såsom ogrundadi. Men det är klart att, om man här skulle företaga betänk, punktvis, så korame öfverläggningen derom att vara åtminstone liera dagar om icke en vecka. Dernäst blifver följden utan tvifvel, stridiga beslut. R. o. Ad. är ej alltid lika talrikt församladt som nu; ej heller äro alltid samma ledamöter närvar. När nu meningarne äro mycket delade, så kunde det inträffa att på f. m. segrade t. ex. de liberala åsigterna och på e. m. de prohibitiva eller tvertom. Derföre och för alt vinna mera sammanhang i det hela, synes det mig lämpligare, om man kunde sammanföra afgörande! till ett allmänt, eller få särskildta beslut. Frih. Raab:
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. 0. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n och dels afslag derå samt antagande af den motsvarande §:ii i K. M:s förslag, framställde Hr Gr. 0. Landtm, lörst propos. på bifall till §:n, hvartill svarades ja och nej i blandning, och sedermera propos. på afslag derå och antagande af den motsvarande §:n i K. M:s förslag, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; och förklarade Hr Gr. 0. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Sedan votering blifvit begärd, uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: Den 17 Jnli. 533 »Den sorn bifaller 11:te §:n i 24:de kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna § och antager i stället den motsvarande §:n i K. M:s förslag.» Sedermera företogs voteringen, och befunnos rösterna vid dess slut hafva utfallit sålunda: Ja — 15. Biföllos. 14:de §:n. Gr. Mörner: Denna § stadgar: »Den som olofligen fiskar i annans fiskevatten, eller genom gräfning eller annorledes drager till sig annans fiske, eller genom stängsel afhåller fisk från annans fiskevatten; bote etc.» Jag skulle önska att få en förklaring öfver hvad Utsk:t vid författandet af denna § åsyftat. Enligt mitt förmenande kan väl ej Utsk:t hafva velat förbjuda, att om (lere personer hafva del i t. ex. rinnande vatten, den förste genom stängsels uppförande uti en del af vattendraget fångar fisk. Gr. Sparre: Jag ber att få fästa Gr. Mörncrs uppmärksamhet på början af denna §, hvarest står: »Den som olofligen fiskar etc».
Denna motion önskar jag framdeles utveckla, men jag vill hvarken med motionen eller reservationen upptaga tiden nu, då föredragn.listan innehåller så många ämnen för öfvei lägguingen. Företogs till pröfning BevilIn.Utsk:s den 1 och i5 dennes på bordet lagda utlåt. Nio 23, i anledn. af gjorda anmärkotr emot betänk. N:o 1 1, ang:de kurhus-afgiftens fortfarande, samt Hr Möllerh jelms , Axel, i ämnet väckta motion. Den ig Augusti e. ra. R. o. Ad. ansåg detta mål böra punktvis pröfva*, hvarvid betänk. N:o it borde tjena till grund för föredragningen. Utskottets första förslag, sid. 4) • betänka nd e l N:o 11. På begäran af Frih. Cederström, Jacob, blef Hr Norins vid utlåt. N:o 2a fogade reservation nu uppläst. Upplästes ett prot.utdr. af den |5 dennes från BorgareSt. hufvudsakligen af innehåll 1:0 att Ståndet antagit det förra förslaget pä 4;de sidan i betänk. N:o 11, med det tillägg, alt de särskildt inrättade kurhus-districteo må berättigas att disponera och behålla de kurhus-medel, sorn inom dislrictet inflyta; förklarande Ståndet tillika, att hvad sålunda vore beslutadt, äfven gällde för nya kurhus-distiicter, som intill nästa riksdag bildas; 2:0 att Ståndet bifallit det sednare förslaget på 4;de sidan i betänk. Nto 1 1 ; 3:o att i fråga om kurhus-afgiften inom Stockholms stad, Ståndet bifallit, ott en årlig afgift lill veneriska smittans hämmande och botande derstädes må med högst åtta och minst en skilling utgå af hvarje i Stockholm mantalsskrifven person; och hade BorgareSt. inbjudit MedStånden att i dessa beslut sig med BorgareSt. förena. Beträffande de reglementarisku föreskrifter , som äro uppgifna på 5:te och 6:te sidorna i betänk.
Derefter vände sig Landtm, med samma fråga till BorgareSt., hvars talman yttrade, att det förekomme honom betänkligt att ett så vigligt ämne sorn det, huruvida en grundlag skulle vara gällande eller icke, klefve föremål för öfverläggning dagen efter riksdis afslutande. Derpå svarades att det väl vore sannt att riksd. förliden dag vore ceremonialiter afsluf ad, men realiteter vore den icke afslutad sä länge Landtm, sulte qvar der på stolen med slafven i hand. Derefter fortgick öfverläggningen. Erkebiskop Baas yttrade: ali han för sin del ansåge det vara ett grannlaga ämne all förklara det grundlagen skulle endast temporärt vara gällande och alf dä Konungen sjelf styrer liket den skulle suspenderas, d. v. s. icke vara gällande då Konungen sjelf utöfvade riksstyrelsen, men deremot lända lill efterrättelse då rådet styrde; men lian alsåg och lämpade sig efter de argumenter, som flere talare anfört. Och det blef dervid. Sedermera, efter det flere talare yttrat sig i ämnet och öfverläggningen slutats, likväl utan att något beslut i saken fattals, hemställde Landtm, om man icke borde välja deputerade att på e. m. sammanträda och i pennan fatta hvad nu blifvit diskuteradt; hvarpå svarades ja. Då valde de 3:ne första Stånden 3:ne ledamöter af hvarje dessa stånd, som på e. m. sammanträdde och efter ny diskussion under llr Landtnäs ordförande uppdrog åt Ridd.Sekret, alt uppsätta svaret på Konungens frågor enligt diskussionen, hvilket också skedde. Denna handling finnes i vårt arkiv och är äfven intagen i Stjernemans tryckta samlingar af riksdagsbeslut, näst efter 1680 års beslut, under rubrik: Konungens approbation på några punkter. Nu frågar jag, var det väl den unga Adeln, som med biträde af de ofrälse Stånden förhjelpte Carl XI till envåldsmakten? Nej, det Var Konungens förmyndare jemte rådspersonalen och Landtm, som bedref frågan.
N:o 154, angående återstoden af den för afskedade folkskole-iärares pensionering i Riksgälds-kontoret afsakta tillgång. Bifölls. N:o 152, angående väckt förslag om inrättande af frivilliga arbetshus. Bifölls. N:o 155, i anledning dels af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, angående lösen för den åt korporalerne vid indelta arméen och soldaterne vid Södermanlands regemente anslagna aflönings-spanmål, dels af en i samma ämne väckt särskild motion. Bifölls. N:o 154, i anledning af väckt motion om anvisande af medel lili utbetal ning al inqvarterings-penningar åt de Regements-skrifvare, som äro i saknad af karakters-hus å sina boställen eller ännu ej fått de för dem afsedda boställen tillträda. Bifölls. N:o 155, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående fyllnad och tillökning i ersätlnings-anslagen til! Wadstena Krigsmanshus-kassa och Åmiralitets-krigsmans-kassan för de til! Stats-verket indragna rusthållssamt en-permille-afgifterna. Bifölls; och N:o ltil, i anledning af väckta frågor, dels angående all skattskyldig jords friköpande från grundskatt, dels om rättighet för egare af kronoskatte-jord att medelst inlösande af densamma åliggande grundräntor åt jorden bereda fräisenatur, för alt af härigenom inflytande medel antingen bereda tillgång tili jernvägs-arbetens utförande eller ock bilda en särskild Stats-verket tillhörande fond. Ståndet biföll Utskottets å sid. 4 gjorda hemställan, hvaremot det å sid. 7 framställda förslag till underdånig skrifvelse afslogs. S. D. Pöredrogos ånyo Banko-Ulskotlets följande Memorial: N:o 57, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utlåtandet N:o 48, med afseende å regleringen af Bankens låneoch kreditiv-rörelse.
Den ryska intelligensen är den liberalaste i Europa, och den svensk-finska har, äfven den, i sin mån af hämningen i sin politiska själfständighet drifvits ut på de » moderna idéernas » vaggande böljor. Därigenom har dess inflytande på folket blifvit försvagadt. Den finska allmogen är strängt kyrkligt sinnad och kan icke följa med på en stråt, som afvikèr från dess gamla traditioner. Under prästerskapets ledning har fennomanien konsoliderat sig till ett uttryck för den nationella konservatismen och afsön-dringsböjelsen. Dessa djupare motsatser torde betyda mer än de evin-nerliga språktvisterna, som upprört så mycket dam på ytan. Men det är att hoppas, att landets påträngande fara skall gifva de olika klassernas vexelverkan kraftigare och sundare impulser, alstra en samkänsla, som visar sig mäktig af den fäderneärfda kulturens försvar mot de främmande upplösningssträfvandena. Ty det är i grund och botten en kulturstrid, som förestår, och ingen vet, huru långt dess verkningar skola sträcka sig. Men kulturen försvaras i sista hand icke utan verkliga uppoffringar. Det tillkommer dem, som ännu lyckats bättre bevara sin själfständighet, att beställa om sitt hus, medan tid är. Dit hör, att man lemnar de små och fåfängliga omsorgerna å sido, att hindrande fördomar undanrödjas och det ena nödvändiga får komma till sin rätt. Äfven det svenska folket behöfver samla och organisera ali sin kraft. Det väntar på de statsmän, som kunna leda ett sådant verk med befriande djärfhet, obekymrade om konservatism och radikalism, om protektionism och frihandel och alla andra dygnets vedermödor. Om den ryska maktens utveckling, såsom stundom sker, jämföres med de gamla asiatiska eröfringsmonarkierna, så innebär detta intet förklenande omdöme. En viss ursprunglig, nästan elementär kraft röjer sig70 LÄRDOMAR FRÅN FINLAND. i det oafbrutna framträngandet, som icke erkänner några skrankor, uppdragna af bestående rättsförhållanden eller historiskt utbildade egendomligheter.
I afseende härpå har Kongl. Maj:t för öfrigt funnit förekomma, att sedan, under så väl 1840 och 1841 som 1850 och 1851 årens Riksdagar, Rikets då församlade Ständer till Kongl. Maj:t ingått med underdåniga framställningar om en fyr-anläggnings tillvägabringande på Gottska Sandön, samt af sådan anledning nödiga undersökningar på stället blifvit anbefallda och egt rum, dervid sig visat, att en dylik inrättning af den lysningskraft, att de på två till tre sjömils afstånd från nämnde ö i nordostlig riktning belägna farliga undervattens-grunden Kopparstenarne, hvarest fyr-fartyg ansetts icke kunna utläggas, folie inom fyrens lysningsvidd, otvifvelaktigt skulle lända till sjöfartens ytterligare betryggande i farvattnen deromkring, särdeles för fartyg, kommande från Finska viken, Kongl. Maj:t, uti nådig skrifvelse af den 27 April 1854, meddelat Rikets då församlade Ständer hvad i ämnet förelupit och derjemte tillkännagifvit, att den ifrågakomne fyr-anläggningen borde, för undvikande af all förvexling med andra fyrar och för att kunna fullt motsvara ändamålet att tjena till varning för ofvanberörde svåra grund, bestå af Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 15. tvänne särskilda bredvid hvarandra uppförda samt med lentille-apparat och stillastående sken inrättade fyrtorn af trä i enlighet med derom genom Förvaltningens af Sjö-ärendena försorg uppgjordt förslag, deri kostnaden beräknats till 80,000 Kalr Banko, hvartill dock tillgångar då saknades; men att Rikets Ständer, uti sitt härå den 8 November samma år afgifna svar, förmält sig ej hafva kunnat bevilja särskilda medel för ifrågavarande fyr-byggnader, utan deremot anhållit, att så snart nödiga tillgångar för uppförande af de tvänne fvrarne å Gottska Sandön kunde af Lotsoch Fyrings-medlen beredas, denna fyr-anläggning bringas till verkställighet; i anledning hvaraf Förvaltningen af Sjö-ärendena blifvit under .den 7 påföljde
Sparre anmärkt att de mindre jordägarne vanligen äro nödsakade att göra, men om de åter vilja gömma sina produkter tili dess vattenkommunikationen uphört, hafva de, äfven om jernvägen lägges längre ifrån Mälaren, den resursen att kunna köra sina produkter till denna väg, hvarvid enda skilnaden blir, att några få köra mot norr, som förut kört mot söder, och att somliga få längre väg, då andra deremot få kortare. Jag tror att man på jernbanor kan göra skilnad mellan trenne olika slags trafik. Det första slaget är den trafik som upkommer emellan de närmast jernvägen belägne trakterne; det andra den, som kommer längre ifrån, men som måste söka jernvägen, för att sedan finna en utväg till exporteller konsumtionsorten; det tredje är den transitotrafik, som från inre delar af landet passerar jernvägen. Om den första af dessa slags trafik blir lifligare och mera gynnad genom banan utefter Mälaren, så äro de båda andra slagen säkerligen mera gynnade genom den riktning af banorna, som af Öfverste Ericsson blifvit föreslagen. Gr. Sparre anför åtskilliga anmärknir mot den af Öfverste Erisson upgifna besparing i vägens längd och anläggningskostnad, om den lägges söder om Mälaren; härmed förhåller sig i korthet så, att denna besparing af 12-y mil ingalunda, såsom Gr. Sparre förutsätter, upgifvits till godo för systemet i sin helhet, utan endast såsom en vinst vid att genom de första årens arbeten upnå samma punkter på norra, östra och vestra banorna. Jag finnér alldeles icke skäl uti att, såsom Gr. Sparre gör, anmärka det beskattningen borde tagas i betraktande vid bestämmande af jernbanans riktning, emedan detta är ett förhållande, som alls icke inverkar på jernvägsfrågan, ty den beskattning som ligger på provinserna, eller serskilda delar deraf, har genom köp eller arf af egendomar kommit på dessas nuvaride ägare och är således icke för dem någon ny pålaga, för hvilken de böra ha ersättning, utan en skyldighet, som från uråldriga tider ålegat dem som innehaft äganderätten och utgjort ett vilkor för densamma. Hvad KöpingHultbolaget angår, så synes visserligen detta bolag hafva tillkommit under den förutsättning, hvartill E.
Jag har ej kunnat finna annat, än att det förhållande, som ligt rum med Hr Stangenberg, icke bör hänföras under rubriken af en tillfällig missvext, hvarföre en arrendator icke kunde tilläggas skadeersättning. Här har nemi. den ovanliga naturhändelsen inträffat, att bemälde Stangenbergs under arrende innehafvande hela ängsmark i 3 på hvarandra följande år blifvit förstörd af mask, hvarigenom hela höafkastningen, deraf drygaste delen af arrendet skall utgöras, gått förlorad, och Stangenberg nödgats köpa hö för alt kunna erlägga arrendet. I den fulla öfvertygelse, att billigheten fordrar att fästa afseende å detta förhållande och att afskrifning af ett års arrende af de 3, som arrendatorn varit lidand<, måtte beviljas, anhåller jag örn återremiss, på det alt Ulsk. måtte komma i tillfälle alt noggrannare taga saken i öfvervägande och afgifva ett mera med billighet och rättvisa öfverensstämmande betänkande. Den ao Juni e. m. Frih. von Kr se mer, Robert: Jag anser mig böra vitsorda, att Hr Stangenberg utmärkt väl skött kungsgården, samt att ängarne i 3 år lidit af mask. Huruvida denna omständighet kan leda lill den sökta afskrifningen, det lunnar jag derhän, men nog är förhållandet ined Stangenbergs förlust enligt med sanningen. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller att få fä sta R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att de olyckor, som vid landtbruk i allmänhet inträffa genom hagelskurar, liost, ängsm-ask och dylikt, omöjligen kunna föranleda Ständerna att göra afskrifningar å arrenden, räntor eller hvilka onnia sorn helst, hvilka efter fastställda författningar utgöras böra; ty i annor händelse skulle ingen gräns linnas för afskrifningar, och Statens räntor skulle blifva inga.
Raab anfört, att nemi. kronans behållning af de indelta räntorne, när de öfverflvltades från den indelda andelen af den ordinarie räntan till den Kronan behåilne, skulle böra beräknas med en tillökning af 12 proc., så skulle det också vara klart, alt som allt detta är anslaget till vissa verk och löntagare, så skulle dessa löntagare och verk äfven erhålla en motsvarande ersättning för hvad de förlorade, och således den tillökning af 12 proc., som i beräkningen af inkomsterna måst iakttagas, äfvenledes ske vid beräkningen af utgifterna. Det är således ingen förändring af hvad som blefve till kronans disposition, enär hvad som å ena sidan blef en inkomst, å den andra blef en utgift. Det verkar sålunda intet på lillgängarnes beskaffenhet om summan är 1 mill. eller 2 millri', eller om 10,000 r:dr mer beräknas på ena sidan, enär samma belopp måste beräknas på den andra, så vidt som man vill utöfva rättvisa och gifva de förlorande sin rätt, samt gifva dem motsvarande ersättning för hvad de förlorade i händelse förändring ägde rum. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag instämmer med Frih. Palmstjerna, och anser den återremiss, som Frih. Raab förordat, vara så mycket mera olämplig, som de af Ståndets ledamöter, hvilka bevistade sednaste riksdag, nogsamt erforo, huru många och stora svårigheter Ständerna dä hade att få Stalsregleringen afslulad, derföre att hon från början blef på StatsUlsk:s framställning förknippad med frågan om skatteförenklingen. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Ulsk:s ifrågavar. hemställan, uppå derom af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställd propos. blef af R. o. Ad. bifallen. Härefter förekom: l:o Ordinarie ränta, 2:0 Afrads-spanmuten, 3:0 Tiondespantnålen, 4:o
Efter den vid StatsUtskottet befintliga uträkning öfver gamla Öfverstelndelningarne, utgör den lön, Hans Excellence Stedingk innehar endast 5,629 R:dr 29 sk. 10 r:st., och ehuru den Indelning Hans Excellence Sandels nu innehar visar ett belopp, öfverstigande de föreslagne lönerne, torde billigheten fordra, att StatsUtskottet nu genast ansloge de 2:ne begärde FällMarskalkslöner, och öfverlemnade ät FältMarskalkarnes eget bepröfvande att genast få tillträda dem eller bibehålla deras indelningar; vid hvilket sistnämde förhållande Kongl. Maj:t egde att disponera de anslagne contante lönerne till Löneförbättring för Indelta Armeens Befäl. Slutligen bör jag ej underlåta fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den verkliga fördel, som skulle tillskyndas Indelta Arméens Befäl, att under K # loppet af aflöningsåret kunna qvartaliter förskottsvis få uppbära deras löner, beräknadt efter ett faststäldt minimibelopp, hvilket utan någon risque skulle kunna låta sig göra, om Regementet lemnades rättighet, att ifrån närmaste LandtRänteii förskottsvis utbekomma de för hvarje Qvartal faststälte lönebelopp, hvilka af RegementsSkrifvarne vid redogörelseårets utgång med Ränteriet liqviderades, och kan Ridderskapet och Adeln bäst bedöma vigten af denna framställning, då allmänt kändt är, att Indelta Arméens Den 2i Maji f. m. Befäl måste vänta nära i5 månader, innan de få uppbära sine indeldte löner.
St. yttrade sig hemställningsvis sålunda: ”hafva Ii. St., utom den E. K. M. i allmänhet medgifna dispositionsrätt af öfverskotten å afgiften till handelsoch sjöfartsfonden, ansett sig böra särskildt till E. K. M. i und. öfverlemna, att å dessa öfverskott anvisa medel för befrämjandet af Trollhätte-canals och slussverks bringande till lika dimensioner med Götha canal, såvida E. K. M., efter ofvannämnde vederbörandes hörande, och efter verkställd pröfning och godkännande af plan och kostnadsförslag för arbetets utförande, skulle finna ett sådant bidrag från Statens sida erforderligt och kunna meddelas, utan att lägga hinder i vägen förandra, för handelns och sjöfartens befrämjande, oundgängligen nödiga åtgärder. ” K. M. gaf sitt bifall härtill genom en nåd. kungörelse den 19 Juli i835. Jag behöfver icke trötta R. o. Ad. med uppläsning deraf, ty det är ändock klart, att om frågan varit af bevillningsnatur, så hade icke K. M:s bifall till R. St:s framställning varit behöflig. Frih. Sprengtporten har sagt, att kurhusafgiften vore den, med hvilken denna afgift närmast kunde jemföras. Jag får då fråga Frib:n, huruvida kurhusafgiflens användande verkligen granskas af R. St:s revisorer, hvilket Frih:n anfört såsom ett skäl för sin mening. Icke heller utgår kurhusafgiften till ett för hela Riket gemensamt ändamål, ulan till hvarje särskildt kurhusdistricts behof, hvilket också gör jemförelsen olämplig. Att convojafgiften icke är ny, det vet en hvar, som lästUtsk:s betänk, och deraf sett alt hon tvertom är ganska gammal. Frilen har trott, att R.
SOlajit, efter pröfning af bet bertitl iitgifne förflagb tämptigpet od) bå betfamma funitat brtitgab titt werfftätligt)et utan öfmerffribaitbe af bet nämttbe ©rpebitiott bewitjabe aitftag, tåttt för benfamnta libbrätta od) utfärda np flat. ©när uttrpettigt ftabganbe fafnabeb, fjwitfeit bomftot ffutte upptaga s„„m för be åtal för tjenftefet, font funna anftättab emot Orbföranbett etter Se SDtajit, i öfwerenbftämntelfe med Ijwab i fåbant päitfeenPe förut är förorbitabt beträffande Orbföranbett od) 3)epartementb ÄonDeittiimcr ©eban fongt. £Dlaj:t afftutat öfmerenéfotnmelfe ej minbre meb ben "cÉ l^lantr.afria vöanfeftabeu jamburg om brottötingarö ocb för brott anftagabe perfonerd ömfeftbiga utlemnanbe, än od meb .jpand 9)laj:t fejfarett af Oiojjtanb röranbe ömfeftbigt återfänbanbe af lödbrifmare, tiggare od förbrytare emedan ©werige od) 9tyj?lanb, f)ar .fongt. 9Jiaj:t genom ut Saiiforanbrilt* 3)e af ttiifetd febttaft förfantlabe ©tänber framftällba förflag tilt öar' lagförättbriugar, öfwer bwitfa fongt. £Diaj:t icfe funnat före ©tänber^ naé dtffiljanbe fatta ©itt beflut, tjäv Äongt. 9Jtaj:t feber mera, i ben orbitiitg 87 § DlegcringeSformen bjuber, tagit imber öfroermäganbe, bmar Direttörer för 8dne