Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derefter skall Bolaget vara berältigadt, att uttaga hvad som till RiksgäldsContoiret influtit, så väl uti Capital-afbetalningar, som de , från den dag Riksens Ständers Beslut i detta ämne blifvit fattadt, upplupne räntor; äfvensom att, i mån som lånet, enligt de afgifne skuldebrefven , utgår, detsamma till hela det reverserade beloppet, så i hufvudstol som ränta, uppbära; och ifrån den tiden frikallas Bolaget ifrån någon speciel granskning af Verkets Räkenskaper. 4:0 Enär den nya Actie-teckningcn skett , bör Bolaget afgifva sin förbindelse, att , enär detta Verk lemnar en vinst af 8 procent, erlägga till Staten r procent, och således behålla 7 procent; dä denna vinst uppgår till 10 procent, likaledes utgifva 2 procent ♦ vid 12 procent betala till Staten 3 procent , hvilken ränta är den högsta, som af Bolaget någonsin kummer att för Capitalet erläggas. Den 3 November e, nu 37 5:0 Hvad som, vid 183^ årsslut, kan återstå af Bolagets serskjlta skuld till Statsverket, stor 51,000 R:dr , må, i händelse nya Bolaget kommer att äga rum , sedan elen afqvittning emot prsmie-medlen blifvit verkställd, som Utskotten i deras förra Betänkanden till. styrkt, afskrifvas; kommande de hittills Bolaget tillerkände praemier att upphöra med innevarande års slut, ehvad de af Riksens Ständer Bolaget nu erbjudne vilkor antagas eller icke. Hvarjemte Riksens Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det Kongl. Majit täcktes å Stenkols-Verket fästa Dess Nådiga uppmärksamhet, samt låta Riksens Ständers förenämnde beslut komma till verkställighet på ett sätt , att icke allenast det dermed åsyftade ändamål, utan ock Statens samt Bola. gets fördel må i möjligaste måtto befoidras j uti hvilket beslut de öfrige Riks-Stånden skulle inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln • förena. Ut Supra. Herr Lefvén Johan Pehr :
Den 18 November f. m, i57 skyldig en förklaring åt det yttrande Grefve Spens nyss afgaf; hvari jag hört mig nämnas; men jag bekänner, att jag icke hört yttrandet tillräckligt. Om jag icke haft den olyckan, att af den värda Grefven missförstås; så har jag säkert haft den, att icke förstå honom; och jag mäste således utelemna allt svar derpå. Jag vidkännes icke att hafva begått eller omtalat någon sammanblandning. Långt ifrån att vilja bestrida Regeringens rätt, att partielt antaga ett af Ständerne framstäldt förslag, har jag erkänt den; men likväl trott alt, innan redactionen af en sådan lag verkställdes, Ståndet borde ärhålla en contra proposition, och derigenom komma i tillfälle att förklara om Ståndet fann sig belåten dermed eller icke; och jag trodde, att Lagen först derefter blef lag. Hvad åter en annan talare sagt, nemligen att tiden varit för korrt till conlrapropositions afgifvande, kan jag ej godkänna. Om ingen ny Riddarhusordning utfärdats, och vi, i stället för en Skrifvelse af den 8 i denna månad, fått mottaga en contraproposition, hade frågan ännu varit öppep, och tiden tillräcklig till afgörandet. Herr Cederskjöld: Min begäran, alt få se originalet till den utfärdade RiddarliusOrdningen tager jag mig friheten förnya, och anhåller, att RiddarhusSecretcraren ville bestämdt utlåta sig, huruvida 158 Den 18 November f. m. ett slikt Original till Riddarhuset ankommit, eller icke. Friherre Anckar swärd: Jag ämnar ej förlänga discussionen, genom försök att ingå i bevisning möt Friherre Cederström; men han har framställt ett yttrande, att en lag, som af Styrelsen promulgeras, måste följas. Jag bestrider denna grundsatts, och påstår att denna Lag, för att lydas, måste vara i laglig väg tillkommen. Min öfvertygelse är dessutom orubblig, och jag anhåller ånyo om proposition. Undertecknad Riddarhus Secreterare:
VI, vid slutet. Palmblads ”Biographiska Lexikon”, B. II, sid. 71. Hvars ursprungliga namn är Eulenspiegel. ”Dagligt Allehanda” f. 1832, N:o 215. Under præsidium af O. Celsius den Yngre. Berättelser om denne Israelson gingo ännu på 1780-talet i svang bland Studenterne i Upsala; särdeles bland Östgötarne, till hvilkas samfund han hört. ”Svenska Siare och Skalder”, Del. IV, sid. 319. Om denne rimmare och hans ”Vårblomma”, se Hammarskölds verk (2:a uppl.) sidd. 176, 177. Jfr. ”Svenska Siare och Skalder”, Del. II, sid. 245. ”Valda Skrifter”. Del. III, sid. 130. Psykologiska gåtor Inledning. För flera år sedan gjorde jag bekantskap med en person, hvars bizarra idéer och originalitet synnerligen interesserade mig. Han var fransman och kallade sig professor, Gud må veta med hvad rättighet. Våra samtal rörde sig nästan alltid uteslutande på de abstrakta vetenskapernas obegränsade mark, och min lärde vän återkom ständigt till det mystiska i naturen och menniskosjälen och tröttnade aldrig att låta sitt ganska piquanta snille fladdra omkring ”psykologiska gåtor”, som han kallade det. Jag skrattade då rätt ofta åt hans sällsamma deduktioner, men tiden gör sinnet mera kontemplatift, jag har sedan tänkt, att han måhända af instinkt uttalade sanningar, som voro mera djupgående, än han sjelf anade. Lifvet är rikt på psykologiska så väl som andra gåtor, de möta oss öfver allt; vi kunna observera, men ganska sällan lösa dem. Denna tanke föll mig mera lifligt än någonsin in vid den tillfällighet, som gaf anledning till denna berättelse, och jag har derför adopterat den franska professorns uttryck. Jag reste för några år sedan genom en stor del af Sverige, ömsom till fots, ömsom åkande på en skjutskärra. ”En skjutskärra”, tänker ni troligen med utomordentligt förakt. ”Hur kan man vara så bondsk och efter sin tid, då man är så lycklig att ega jernvägar?”
Uti de från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län till Komitéen inkomna yttranden hade blifvit uppgifvet: att de till sågverken för stockfångst upplåtna trakterna på sednare decennierna blifvit starkt anlitade; att sågverksegare i allmänhet betydligt öfverskrida den dem förunnade rätt till stockfångst från Kronans skogar; att behörig kontroll å sågverksprivilegiernas efterlefnad icke kunnat utöfvas; att hos sågverksegare i allmänhet icke försports någon böjelse för besparing af skogen eller för införande af en ändamålsenlig skogshushållning, och att trädvaruexporten så betydligt tilltagit, att dåvarande förbrukning af skogsprodukter dertill icke kunde fortfara såsom ditintills utan den menligaste inverkan på skogarnes framtida bestånd. Dessa förhållanden syntes Komitéen vara af den beskaffenhet, att, med afseende å den stora betydelse skogarne i ifrågavarande län för landet egde och vid besinnande af den misshushållning med skog, som i allmänhet derstädes rådde, nödvändigheten syntes bjuda, att särskilda åtgärder till förekommande af sågverksprivilegiernas missbruk vidtoges. Väl kunde ändamålet till en del vinnas, då de i Kongl. Brefvet den 29 Maj 1852 gifna föreskrifter komme till verkställighet, derest tillika tillräckligt antal skogstjensteman och betjente blefve i nämnda län anställde, så att nödig tillsyn å de till stockfångst upplåtna skogar kunde utöfvas; men för att, såvidt möjligt vore, säkerhet måtte erhållas derför, att det afsedda ändamålet skulle ernås, ansåg Komitéen nödigt vara, att regelbunden skogshushållning infördes och fullföljdes å den mark, som enligt åberopade nådiga Bref må sågverksegare i Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län tilldelas antingen såsom hemman eller mot skogsränta. Då denna mark är af krononatur, kunde
I sitt inträdestal i svenska akademien säger han om de män, som efter revolutionen tillhörde Karl XIII: s första konselj: » Sverige hade då omkring tronen ett statsråd af upplysta och redliga medborgare, hvilka skulle med sin erfarenhet och omtanke leda konungens beslut, men icke herska öfver hans vilja eller dela hans makt. » Detta passar i dubbelt hänseende för den politiska tafla han för tillfallet målat. Men huru står påståendet tillsamman med hans uppgift i ett bref till exc. von Engeström 1810,• att häftiga uppträden egt rum rådgifvame emellan; eller med hans yttrande vid samma tid, att han under vissa förutsättningar ville afgå från sin plats för att säga sanningen åt de » verkliga räfvame i konseljen *. — Forssell, sidan LXXI.uppdrag som sakförare och utfört dessa med den öfver-lägsenhet, som var honom så egen. • Ty hans håg drog honom starkast åt detta håll och hans rika förtattarebe-gåfning, uppburen af omfattande juridiska studier och understödd af en nära bekantskap med filosofiens pro-pedeutik, gjorde honom, bland annat, till tidehvarfvets störste advokat, ehuru han endast vid få tillfällen kom att offentligen framträda som sådan. Men denna stora förmåga är till fullo bestyrkt genöm den bländande advokatyr, — soit dit sans epigramme — som han inlagt i alla sina skrifter. Ty aldrig har någon advokat på ett mera hänförande och hängifvet sätt uppträdt för en klient, än han för de idéer och önskningsmål han omfattat. Så söm på mera än ett ställe blifvit angifvet, är af-sigten med det af oss anförda ingalunda att bestrida Hans Järtas egenskaper som författare och statsman; än, mindre ha vi dermed velat förneka, att han haft en betydande andel i sammanfattningen af det förslag till ny regeringsform, som framlades af konstitutionsutskottet vid 1809 års riksdag. Men vi hafva på framlagda skäl velat.
Men det är icke obehaget egentligen, som leder till någon pretention , utan afseende bör företrädesvis fästas derpå hvarifrån obehaget uppkommit; och just derföre att detta varit otillbörligt, d. v. s. ålföljdt af otillbörliga personliga förhållanden, samt sådant skett i Statens tjenst, tror jag att afseende derpå bör fästas till förmån för den aflidne. Frih. Boye, Ludv.: Jag anhåller att få förena mig med de sista talarne och uther mig att få fästa Fiih. Leijonhufvuds uppmärksamhet på en consideralion, som måhända tillräckligt talar mot den anmärkt), han här gjort. Det är 2. H. 63 498 Den i5 Mars f. cp. icke någon enskild tacksamhet, det är samhällets, som Frih. Boye, Fredr., vågat taga i anspråk. Samhället är visserligen underkastadt en skyldig gärd af tacksamhet mot förtjenstfulle enskilde personer, och derföre blifver frågan icke enskild, när den angår sådana personer. Jag hemställer till den värda ledamoten, om han med godt samvete kunde använda det skäl han åberopat, i händelse frågan vore om vår store vettenskapsman Berzelius. Jag hoppas att hans belägenhet icke måtte blifva sådan, men om det skulle inträffa efter hans död, att hans närmaste behöfde understöd, hvad skulle Europa — ty det gällde ett Europeiskt rykte, — säga, om Sveriges Ständer, under skydd af en sådan formfråga, sökte undandraga sig sin pligt af tacksamhet? Jag begär remiss af motionen till Utskottet. Den af Frih. Boye, Fredr., nu väckta motion blef, jemte de i anledn. deraf afgifna yttranden, remitterad till StalsUtskottet. Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns ytterligare betänk. N:o 3r, ang:de lagstiftningen om fattigvården i Riket. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Detär i afseende på hvad här är stadgadt — ”dock må undanlag härutinnan bero af fattigvårdsstyrelsens pröfning ” som jag begärt ordet.
Af de ledamöter, som inom sistnämnde 2:ne riksstånd yrkal återremiss är, såsom skäl derför, hufvudsakligen anfördt, att utskottets motiver icke öfverensstämde med konklusionen; att utskottet icke gjort sig noga reda för hvad som menades med en ra tionel organisation eller hvad som vore detsamma, afvägt förhållandena emellan de tre hufvudvapnen, infanteri, artilleri och kavalleri, icke efter granskning af vår militär organisation och med afseende å våra egendomliga förhållanden, kommit till den åsigt, att infanteriet ägde för mycket lätta trupper och att man derför kunde indraga ifrågavarande jägare-regemente, utan hade utskottet brutit sig en ny väg, hittills okänd för dem, som gjort det militära till sitt lelnadsyrke, på hvilken utskottet kunnat, utan att pröfva förhållandet emellan linie och lätta infanteriet, samt utan att granska förhållandet emellan stam och beväring, föreslå indragning af 600 man jägare; att utom meranämnde regemente funnes i Sverige ej mer än circa 2,100 man jägare, nemligen Westeroch Norrbottens jägare-korpser, å tillsammans 943 man och Jemtlands regemente, å 556 effektivt manskap, hvadan alltså jägarne eller lätta infanteriet utgjorde, om stammen beräknas till 34,000 man, circa 6 procent af stamtrupperne och derest stam och beväring gemensamt upptages till 115,000 man endast circa 2 procent af arméen; att icke något land ägde ett så ringa antal lätta infanteritrupper, och enhvar, äfven de med de mest elementära kunskaper i krigsyrket torde kunna inse, att i ett så kuperadt land sorn Sverige, det ej kunde vara med statens fördel öfverensstämmande, att, utan förändring i de öfriga militära dispositionerna, vidtaga en förändring i detta truppslag; att de anmärkningar, som blifvit gjorde emot manskapets vid Wermlands Fältjägare-regemente uppförande numera saknade all befogenhet, emedan, i följd af vederburandes nitfulla bemödanden ett förbättradt förhållande i detta hänseende på sednare åren inträdt, äfvensom manskapet, med få undantag, hade stadig årstjenst, hvarifrån ledighet af husbönderna lemnades för den korta tid vapenöfningarne påstode; att utskottet förbisett att då oftanämnde regemente uppsattes funnes icke någon beväring och således icke eller något behof att då ega en bildad stam i och för denna beväring, men hvilket nu vore en sak af största vigt att fästa sig vid, så vida man tänkte på landets sjelflorsvar; samt slutligen att Wermlands Fältjägare-regemente vore det som kostade minst uti hela arméen samt dessutom vid krigstillfällen sig synnerligen utmärkt,
Vid lörnvad föredragning af Stals-Utskottets Utlåtande N:o 37, i anledning af Rikets Ständers åren 1857, 1858 och 1859 församlade Revisorers be rättelser om granskningen af de under Kommers-kollegii förvaltning ställda fonder och medel, godkände Ståndet hvad Utskottet i samtlige punkter af detta Utlåtande tillstyrkt och yttrat. Frän Yälofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utskottets Memorial N:o 7, med hemställan att Bankens, Diskont-verkens och Tumba bruks cmbetsoch tjenstemän samt betjente måtte för år 1860 bibehållas vid dem beviljad tillfällig löneförhöjning. S. D. Föredrogs ånyo ett meddeladt Utdrag af protokollet, hållet hos Högloil. Ridderskapet och Adeln den 7 dennes, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut, i anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 4, dels inbjudning till de öfriga Riks-Slånden att i beslutet, angående Betänkandets sednare del, sig förena. Inbjudningen afslogs och Protokolls-utdraget lades lill handlingarne. S. I).
Hvad godt, som kan en Fleming höra till. Sjette Scenen. HERTIGEN. SCHEEL. FÅNGVAKTAREN (för ut) JOHAN FLEMING (hvarefter han och Scheel draga sig åt bakgrunden). JOHAN FLEMING(för sig). Det är då han; – så mycket lik min konung, Som äregirigheten liknar äran Och våldet makten. HERTIGEN(för sig). Detta sonen är Då till Klaes Fleming, han den ende, som Med mig sig kunde mäta, fast, beslutsam Och hård som jag, – min ovän bortom döden. JOHAN FLEMING(för sig). I lyckans dag jag fann så lätt att dö. Du, hjerta, nu, när allt du har förlorat, Hur kan der hoppet ännu hviska: lef! Om åter till min dyre kung jag länder, Det är ej den, som for, som återvänder. HERTIGEN. Man sagt mig, Johan Fleming, att ni är Till domen mindre skyldig än de andra. Träd närmare! Nåväl, om ni, befriad, Vill ingå i min tjenst och öfvergifva Er plats i Warschaus hof hos Sigismund, Så tag på tillgift och försoning här Min hand emot. JOHAN FLEMING. Ers Fursteliga Nåde! – Så högt jag skattar edert ädla anbud, Så högt ni säkert ock den känsla skattar, Som här vid dödens rand mitt svar dikterar: Jag har ej någon skälig orsak, hvarför Jag skulle öfverge min käre konung Och bryta otacksamt min tro mot honom. (Böjer ett knä.) Jag får, jag kan ej mer än vördnadsfullt Begära här en fri och högsint nåd. HERTIGEN(dystert leende). Fru Leonora FRU LEONORA. KOMEDI I FYRA AKTER AF MATHILDA MALLING. ALBERT BONNIERS FÖRLAG. STOCKHOLM. ALB. BONNIERS BOKTRYCKERI STOCKHOLM. PERSONER: Filosofie doktor HANS HAXTON, 37 år. Fru LEONORA HAXTON, hans hustru, 28 år. Fröken KATRINE HAXTON, hans syster, 39 år.
Uppställningen af oxar äger endast rum å några större egendomar; Vid de fleste äro Holländerier anlagde; hos Allmogen deremot, hafva dessa bushållssätt ej vidtagits, utan föryttrar den sina kreatur vanligast unga och kallade eller slagtade på Städernas Torg. Kreaturen äro små, utom dios Ståndspersoner ■— dock börja racerne jemväl hos Allmogen blifva af större °ch bättre beskaffenhet, ehuru de mindre anses mera lättfödde på magra beten och med svag fodertillgång, hvilken sednare oftast får underbjelpas med Ljung och Löf. Sommar-fodring på stall är ganska sällsynt. De af Regeringen vidtagne åtgärder för lias ta fv elus förbättrande börja aflt mer och mer visa sin goda verkan, så att äfven bos Allmogen nu ofta finnas stora och goda hästar, hvarigenom Remonter för Cavallii-ReS^enterne blifvit betydligare saint behofvet af införskrifning af sådana från dannemark minskats, till icke obetydlig fördel för de Rustande. Fåren äro, utom vid de större egendomarna, i allmänhet af dåligt slag* ^läggning af Schäferier är, likväl de sednare åren pä flere ställan påbörlaflj och inom Länet finnas arne större, på Bollerups och Skillinge egendomar , De genom Regeringens omsorg vidtagna anstalter för Får-racernes upp"jripande och Ull-afsältningen visa redan de mest lefvande verkningar. Under dessa 5 år har Länet ej varit hemsökt af några farsoter bland. får-l<reaturen; men deremot hafva koppor och skabb anställt stora härjningar bland Fåren, särdeles hos Allmogen, hvilken icke i råttan tid sökt boi deremot. Skogome äro, på sätt jag redan nämnt, ännu tillräcklige för Länets behof, och jemväl till afsalu af byggnadsvirke, bräder och ved till Malmö Län. De äro dock i åtagande, genom origtigt hushållssätt och bristande omtanka, hvilken i synnerhet i denna hushållsgren saknas hos allmogen.
Lag-Utskottets åtgärd med denna Herr Justitias-Ombudsmannens motion allenast bordt vara att antingen afslå, eller också antaga densamma utan att dervid foga de tilläggni ngar, som nu egt rum. Jag finner mig således befogad att reservera mig emot Höglofl. Utskottets författade Betänkande, och som husbonde väldet, efter min öfvertygelse, bör hållas i noga helgd, så föreslår jag, att 16 Capitlet 7 och 8 §§ Jorda-Balken böra tills vidare vara oförändrade i vår nu gällande Lag.” STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Lag-Utskoliets Betänkande j ' N:o 41- 1 N:o 41. Ank. till Exp. Utsk. den 5 Maj, kl. g f. m. Betänkande} i ättledning af väckt fråga ont ändring i 5 Cap. f. Straff-Balken. Såväl uti Justitia3-0mbudsmannens sista Embetsberättelse, som af flere enskilde motionärer, bar uppmärksamheten blifvit fästad på behofvet af förändring i de föreskrifter, allmänna lagen i 5 Cap. 4 §• Straff-Balken innehåller, angående förvandling till fängelse vid vatten och bröd af ådömde böter, hvilka den sakfällde ej förmår gälda. Justitias-Ombudsmannen yttrar: att, genom den i nämnde lagrum fastställde förvandlings-tariff, enligt hvilken böter i lägsta graden, eller lill och med io Daler, skulle försonas med 4 dagars fängelse vid vatten och bröd samt dagarnes antal, i hvarje påföljande grad, vore bestämdt till 4, och pen ningebeloppet, som borde motsvara hvarje sådan grad, blifvit utsatt i 2:dra och 3:dje graderne till i5 Daler, i 4;de och 5:te till 20, samt i 6:te lill 3o Daler, hvaruppå högsta graden af 28 dagar vore antaget såsom det straff, hvarmed böter, öfverstigande 110
Orsaken lill pappersmyntets uppkomst var ingen annan, än att det kunde lättare handteras ocb transporteras, än hårdt mynt; men för den möjliga händelse, att Banken skulle vägra att inlösa sine sedlar, vill jag hafva i Grundlagen en säkerhet, att ej beea H. 1 a * 180 Ben 17 Februaiil e. m. höfva emottaga dem såsom fullgoda penningar, då de ej mera hafva ett sådant värde; och det är i sådan afsigt jag framställt mitt förslag. Jag har visserligen ej gjort det med hopp om framgång; men det har dock synts mig angeläget att uttala denna sanning, som en gång skall göra sig gällande, åtminstone när den ifrågavarande realisationen går öfver ända. När det inträffar, kanske icke långt härefter, vore det angeläget att hafva ett sådant stadgande, som jag föreslagit, på det de, som nu lemna silfver för sedlar, må kunna återfå lika god valuta, som de utgifvit; men jag skall ej söka göra mitt förslag gällande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann Herr Hegardts be* rörde anmärkning böra, såsom Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet hänskjutas ? Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, alt denna anmärkning finge förfalla. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I följd hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, enligt hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Ridd. och Den i5 Februarii e. m. Adeln ansett Herr Hegardts oinförmälde anmärkning böra förfalla. Herr Hegardt: Jag vill ej upptaga liden med en votering öfver denna fråga, men anhåller att till Protocollet få anmäla min reservation mot det nu fattade beslutet.
St:r på sednare tider lyckligt framgått. — Och för öfrigt, behöfver månne verkligen Postverket ökade inkomster? Det synes af Bil. N:o 9 till Skjutskomiléns Betänk, att Postverket köpt obligationer till icke obetydliga belopp; det måste väl då icke hafva så särdeles ondt om penningar. Styrelsen säger också sjelf, att något öfverskott icke är nu att påräkna, men någon brist omtalas ej heller för framtiden. Går man till tabellen N:o 6, som finnes vidfogad Skjutskomiténs Betänk., så finner man i hvilken betydlig män trafiken under alla titlar på den sednare åren tilltagit, och i samma mån naturligtvis intraderna. Är 1851 var bruttoinkomsten för inrikes brefvexlingen endast 679,933 rdr rint. Detta förutsätter 618 Den 29 Febrnari. 5,439,464 brefporton. År 1858 hade antalet brefporton stigit tilT 6,669,641, eller på 8 är med 1,239,177 st. Detta visar, hur ofantligt trafiken tilltagit. Nettobehällningen erbjuder visserligen icke lika vackra residtater, alldenstund denna, sorn 1851 utgjorde 194,650 rdr bko, 1857 endast var 46,082 rdr s. m. Ehuru således en bestämd minskning i Postverkets nettobehållning sedan det likformiga portots införande upkoinmit, så npviiges dock denna omständighet fullkomligt af de ökade 'ördeiar och den större beqvämlighet, hvaraf allmänheten kommit i åtnjutande; ty det torde väl icke kunna nekas, att ju Posten är tili för allmänhetens skull, och icke tvertom. Någon grund förefinnes ej heller att antaga, det under den nästkommande statsregleringsperiodeti någon brist skall komma att upstå.
till lo pnoett i stället för Z prvctt. ^ Kmiralen v. Domprosten /7o//?»krö/7r.' Domprosten f/eur/r/rn Lrotesson //ässe/rot/r.- Kinot Utskottens keslut i inäga sä val om atenketalningen at Ktona LreLitivet som ock ang:Le ksioppet as L:g:?6ontoirets temponaina Kreditiv ä Lanken sä vi oss reservera meL äkeropanLe af kvart Knik. LeutensKölL ock Kammank. LosenkIaL i asseenLe Kära föreslagit ock a» färt. klokätanskalken OnosskanLlanen / Lagmannen Ktaä/en Domprosten / krolessor rt/orerrn Lnosten Lector /träruarr - iv3 8 t a trvctr Lanco-bltskottens r^er, Vi fä, under åberopande af ds förslagen Hrr Leuterskäld ock Losenblad uppgifvit, reservera - oss emot det as sltskotten sattass beslut om aterbetalningssättet af 8tora Lredilivet. brukspatron /iangenLer§.^ Lmot det H. Utskottens beslut, att as kommande 8t:r ma afgäras pä bvad satt Lanken skall erbälla återbetalning sör bvad den i oeb sör 8tora (lreditivet särskottsvis utlemnar, sär jag reservera mig gs säljancle skal: i!o limedan ja» tror, alt om Lanken bädanefter ej skall Komma i samma invecklade beroende tillstånd som förut, nu, sörsamlacls 8t:r bära bestämt afgöra sragan. 2:0 Lwedan jag ej kan undertrycka den öfvertygelse, att det särsta medlet till vinnande as Länkens soliditet, mantels upprättbällande oeb en påtänkt reabsations bestånd, om den blitver besluten, är att till alls delar oeb sä fullkomligt skilja Lanken tran 8ta ten, att Lanken ej mä kunna släggas utbetalningar, eller annorledes slitas. 3:o