Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd häraf och då således förbudet för införsel af plåtar, oförtente, under 3/ä turn tjocka, af till och med 6 lispunds vigt stycket, qvarstår, måste ock den hittills i taxan gjorda klassifikation af plåtar, oförtente, under % turn tjocka, i »af til! och med 6 lispunds vigt stycket» och »öfver 6 lispunds vigt stycket», förblifva oförändrad. Det i rubriken gjutet Jern: grytor, kittlar, kakelugnar, m. m. af Utskottet gjorda tillägg »pannor» bar af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet blifvit godkändt, men af Presteoch Bonde-Stånden, under vidblifvande af gällande tulltaxa, ogilladt. - Enär genom della tillägg en större omfattning gifves åt ifrågavarande rubrik, måste, så vida icke Presteoch Bonde-Stånden skulle vilja, med frånträdande af sina Ilevillnings-Uts k o tifts Memorial, M 14. 41 sina beslut, detsamma medgifva, omröstning härom anställas; och Utskottet föreslår i sådant afseende följande proposition: 61:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att i rubriken gjutet Jern: grytor, kittlar, kakelugnar, gallerverk, samt apterade stolpar och ledstänger dertill, och slussportar, äfven efter grytor intaga ordet »pannor», röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer ordet »pannor» icke att i nämnde rubrik intagas. Utskottet hade vidare föreslagit, att rubriken allt annat gjutet arbete, ej spe~ Gjutgods. cificeradt, med förtullning efter 25 procent, skulle utbytas mot Gjutgods, med indelning i gröfre: såsom mortlar, strykjern mm., med 1 sk. 4 r:st. lull; finare: såsom basreliefs, blomstervaser m. rn., med 12 sk. tull; bijouteri-arbeten: såsom bröstnålar, kors, m. tn., med 36 sk. tull, knappar, med 3 sk. tull, allt per skålpund; samt allt annat, med tull af 25
Har åter någon landtbrukare engagerat sig alltför mycket, så att han ej kan reda sig, så finnes för honom ingen annan hjelp än att öfverlemna sin jord åt den, som har större förlag och derige - Den 9 Februari. 491 norn är i stånd att taga en högre ränta ur sitt i jorden nedlagda kapital. Jag vill icke upptaga alla de punkter, jag antecknat, men jac ber dock att lill slut få bemöta det yttrande, hvarmed Frih. Klinckowström började silt anförande. Frilen vände sig mot II. Exc. Frih. Manderström derföre, att han nu för andra gången i en verklig kabinetsfråga förklarat sig icke kunna ändra åsigler, och derjemte yttrat, att om R. St:r förkastade den Franska traktaten, så ville lian, sorn näst Konungen haft äran att underteckna den, ej sönderrifva densamma, utan mäste öfverlemna frågan i andra händer. För min del kan jag deremot icke finna annat än, att det hedrat Frih. Manderström, att han icke velat skx la sina tankar, utan försvara dem såsom det egnar och anstår en man, samt att, om traktaten underkännes, han anser det vara sin skyldighet att lemna rum för en annan UlrikesMinister. Frih. Klinckowström har velat trösta oss dermed, att Sveriges väl icke får bero på en enda individ, han må vara huru utmärkt som helst, och att, då Sverige grät blodstårar vid sin store Konungs död, regeringstömmarne till landets lycka och välgång fattades al en qvinna, och denna qvinna till och med ett barn, men, om ock Gustaf Adolfs hjeltesjäl lörtlefde i Axel Oxenstjerna, som stod vid detta barns sida, så var dock, enligt min lanke, landets ställning sedan mycket olika den det innehade under den store Gustafs dagar. Jag hetviflar visserligen ej, alt Utrikes-Minister-platsen skulle efter Frih.
Dep.Chefens disposition för att användas såsom gratifikationer åt KommandoExped:ns olficerare, och får jag hos Hr Gr:n och Landtm, framställa min anhållan om propos. på afslag å Utsk:ts hemställan i denna del, men deremot bifall till hvad K. M. i sin Propos. föreslagit. Ofverläggningen förklarades härmed afslutad, hvarefter framställdes först propos. å bifall till Ut,sk:ts hemställan, dervid svarades nej, och sedermera propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte bevilja den af K. M. med 1,500 rdr rmt äskade tillökning uti anslaget till LandtförsvarsDepartementets Kommando-Expedition, hvilken sednare propos. med ja besvarades. 3:dje punkten, KrigsCollegium. Mom. litt. A. Erih. Åkerhjelm: Då det är otvifvelaktigt att General IntendentsEmbetets många skyldigheter och vidtomfattande åligganden kunna fullt ut jemföras med GeneralFälttygmästarens och Den 11 April f. m. Fortefikations-Generalens erabetsförvaltning, synes mig vara rättvist, att lönen bestämmes till enahanda belopp för dessa, eller 6,000 rdr. Men då nuvide ItiksStat bestämmer lönen för Gen Intendenten till 5,500 rdr, så anser jag för min del, att StatsUtskit icke egt någon rimlig anledning att göra någon nedsättning i deuna lön, utan snarare bordt föreslå någon förhöjning. Af sådan anledning anhåller jag att R. o. Ad. matie, med alslag å StatsUtskits hemställan i denna del, bestämma Gen.Intendentens i KrigsCollegitim lön till samma belopp, som nuvide RiksStat uptager eller 5,500 rdr, samt att H. Exe. Hr Grin o. Landtm, behagade derom framställa propos. Hr Björnstjerna: En med afside på denna punkt vid Betänk, fogad reservation är till hela sitt innehåll synnerligen begrundansvärd.
Sedan tillverkningskostnaden sålunda uträknad blifvit, afdrages den från värdet af det privilegierade samt rekognitions-srnidet eller af det föregångna årets till verk nings—belopp, då återstoden antages såsom sjelfva verkets behållna inkomst, hvilken uträknas till kapital efter fem procent. Af den kapitalsumma, som för hvarje bruk härigenom uppkommer, skall erläggas lika afgift för hvarje tusende, som för landtegendom stadgadt är. Likväl, och på det staten å ena sidan må vara försäkrad om en viss minimi-bevillning, lika så vä! af bruk som landtegendom, samt bruksegare å andra sidan icke må taxeras öfver hvad billighet fordrar, stadgas härmed, att i intet fall mindre än en niondedel eller mera än en tredjedel må anses såsom egarens behållna vinst af hvarje skeppund så väl frälseoch hammarskatts-smide, som äfven för året vågfördt rekognitionssmide, efter hammarskatts-jernpriset; åliggande det kommitterade ovilkorligen, att, i enlighet med de uppgifne värderingsgrunder, emellan sislnämde tvenne grader bestämma egarens behållna vinst af hvarje skeppund smide, med rättighet, att i de fall, der det privilegierade smidet anses gifva större behållning än rekognitionssmidet, lill afgift värdera hvart för sig, dock med förbehåll, att det stadgade minimivärdet icke vid något läll får understigas. Vinsten uträknas alltid, på sätt förut är sagdt, till kapital efter fem procent, och af detta kapital erlägges lika bevillning, som af landtegendomars värdesumma. § 74. Vid de bruk, der hela eller en del af smidet till manufaktur förädlas, värderas tillverkningen efter den grund, nästföregående § stadgar, så att för hvarje skeppund stångjernssmide, som sålunda till manufaktur förädlas, anses egarens behållna vinst från högst hälften till minst en sjettedel af samma bruks stångjernspris, hvilken behållning, på lika sätt som för stångjernssmide är stadgadt, efter fem procent beräknas till kapital, för hvilket bevillning, på sätt förut bestämdt är, erlägges.
Maj:t öppet att af Kronan tillhörig jord ersätta enskilta personer, hvad af deras jord kunde åtgå till Canalen, och att till CanalBolaget öfverlåta hvad till Canalens fullbordande och underhåll nödigt pröfvades. 3:o Att arbetsmanskap, till gräfning m. m. måtte af Infanteri-regementerne, efter skeénde reqvisitioner, lemnäs emot skälig sold, samt tillika att från Kronans förråder mätte erhållas stenlupet krut till sprängningar, och att Kronans till Canalen närhelägne skogar eller kalkbrott skulle till byggnaden få begagnas. Den 3o December S. m. "7 Samma Utskott yttrade sig vidare, att ”ora enskilda skulle finna sin uträkning, att i Götha Canals anläggande med sin förmögenhet deltaga, syntes den böra blifva deras evärdeliga egendom, utan att Staten deraf borde kunna taga någon direct inkomst; hvaremot Canalen, en gång färdig, visserligen, genom befrämjande af näringar och allmänt välstånd, skulle medföra Staten och Riket fördelar, som 'vida öfverstiga hvad de capitaler och den jord den kunde komma att kosta, på annat sätt använde, någonsin skulle kunna gifva. Utskottet trodde derföre, att om ett så stort och Riksgagneligt företag skulle kunna verkställas, alla möjliga skäliga förmåner borde förunnas ett sådant Bolag. Detta EkonomiUtskottets Betänkande blef den 27 September 1809 af Högloflige Ridderskapets och Adelns pluralitet i hela dess vidd bifallit, synnerligast af de skäl, som Grefve Mörner anförde, nemligen att Ekonomiutskottet hade i sitt Betänkande ej föreslagit någotj som af Staten fordrade en tung utgiftenär hela företaget skulle genom entreprenad på adier af enskildte utföras.
Jag anhåller om bifall till punkten. Gr. Björnstjerna: Frih. Cederströms påstående skulle vara rigtigt, i händelse tvänne olika inrättningar egde dessa kassor. Nu tillhör deremot båda samma institution, skolan; jag hemställer då till R. o. Ad., huruvida icke, vid det ofta inträffande förhållande, att den s. k. termins-afgiftskassan lemnar öfverskott, under det den s. k. egna kassan är tom, det är mera förenligt med god hushållning att taga ur den förra kassan och dermed fylla bristen i den sednare (förutsatt naturligtvis, att läroverkskollegium pröfvat, att medlen kunna undvaras), än att af lärlingarne utskrifva en ny afgift, för att betacka ofvannämnde brist. Amnet skulle visserligen kunna diskuteras mycket längre, men då de öfriga Stånden redan bifallit Utsk:ts hemställan, då således äfven Preste-St., der skolan eger så många målsmän, gillat förslaget, tror jag att R. o. Ad. utan fara kan fatta samma beslut och derigenom befria lärjungarne från att nästan hvarje år behöfva erlägga en extra skolafgift. Frih, Alströmer: Jag erkänner gerna, att jag i mitt förra anförande begått det af Frih. af Ugglas påpekade misstaget, men, så vidt jag kan finna, inverkar det icke på saken. Fortfarande anser jag, att den till skolmateriels inköpande anslagna kassan icke bör till andra ändamål användas, och att således denna punkt bör afslås. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den förev:de punkten och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många ja jemte några nej. och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej och åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till punkten förnyats samt med många ja jemte några nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Inventarier, hvartill äfven höra större och mindre Fartyg, Instrumentalier , Proviant, nr», in., tillsarnmas utgörande vid 1814 ars slut, beräknande till ett medium af till verknings - och inköps-priserne, den be - — ■" 1 Wi 111 1 1—"■*11 1 lil »iÉ«>iin>Mt!lftiaj Transport 312,380.25. 9. 3,439,980.45. *. tyd - 9S Den 13 April. Af den beskaffanhet, att de i och för arbetet blifvit uppförde, och hvilka efter dess slut komma att försäljas. Desse utföras, med afseende å en kort arbetstid, till hälften af deras verkliga kostnad i betraktande af den försämring de under arbetstiden undergå , och upptagas således till 18.050. — _ Summa Ejjective Behållningar, som afgå 701,96}. 58. 1. Hvarefter, på den till Canal - be Den 13 ApriL byggnaden begagnade surtiinan, ålersår » - „ , Härå torde vidare böra af O ga: 2:0 RörluSier, hvilka varit en följd af Rikets alU K männa ställ ninir. Desse hafva i allmän* het ej kunnat förutses, mindre ' förekomtnas; och då Riket, af de hvälfningar,som dertill varit en orsak, skördat så väsendtliga fördelar, då politiska ställningenfordrade, att troppar skulle hållas uppbådade och i beredskaj) till förestående samt möj - Transport 1,738,016.
På grund af nu gällande aflöningsstat och med ledning af den erfarenhet, hvad öfriga utgifter beträffade, som under de förflutna åren kunnat förvärfvas, hade Professoren Erdmann, på sätt en vid hans framställning fogad bilaga närmare visade, beräknat de sannolika utgifterna för år 1864 till 42,300 R:dr, för år 1863 till 44,100 R:dr och för år 1866 till 43,400 R:dr eller i medeltal för hvarje år till 43,953 U:dr 53 öre. Hela den summa, som, för fortsättande af de geologiska undersökningarne under nästa statsregleringsperiod efter samma plan som hittills, blefve erforderlig, skulle således uppgå i rundt tal til! 152,000 R:dr. Uti utgiftsförslaget hade upptagits aflöning för en särskild afvägare och beloppet af hans reseräkning för hvarje år, förmälande Professoren Erdmann, att den bristande kännedom om landet, som i hypsometriskt hänseende ännu egde rum, öfvertygelsen om den nytta och fördel, som dessa afvägningar ofelbart skulle i flera hänseenden kunna åstadkomma, och det varma deltagande, som de i samband med de geologiska undersökningarne hittills utförda höjdbestämmelserna redan tillvunnit sig, gåfve grundad anledning till underdånig hemställan om dessa arbetens fortfarande enligt samma plan, som hittills varit för dem fastställd. Äfvenledes hade uti utgiftsförslaget uppförts lön för en vaktmästare och hyra för arbetsoch samlingslokaler. Den förra utgiften hade hit - tills, så länge undersökningen varat, icke ifrågakommit till det nu föreslagna beloppet, utan hade endast en summa af 150 R:dr årligen utgått såsom arfvode till en på annat håll anställd person, som tillika för geologiska byrån besörjt eldning och städning jemte den nödvändigaste uppassningen. De ständigt tillvexande samlingarne, och den nu ända till ett antal af tio småningom ökade arbetsstyrkan gjorde den till samlingarnes inrymmande och för vinterarbetena afsedda, förhyrda, inskränkta lokal allt mera obeqväm.
Ba förlaster böra förebyggas* och om det icke förtjenar eftersinnas huru en enklare Controll, eller en okad ansvarighet skulle kunna leda dertill; och bar af dessa anledningar Betänkandet blifvit till Utskottet åter-remitteradt. Ehuru Herr Doctor Stenhammars berörde anmärkningar något närmare ån Utskottet af motionen kunnat inhemta, för» tydliga beskaffenheten af de förbrytelser* hvarå Herr Doctorn med motionen haft afseende, kan Lagutskottet likväl icke undgå anmärka, att äfven uti hvad Herr Doctorn nu andragit, Utskottet saknar den bestämda ledning för dess åtgärd, som Utskottet enligt 53 §. i Riksdagsordningen egt anledning vänta ; och som Utskottets Betänkande i öfrigt, enligt ankomne Protocolls» Utdrag, blifvit af da öfrige 3:ne Respeclive RiksStänden bifallet* torde någon vidare åtgärd för Utskottet icke återstå, än att detta till förnyad pröfning vördsamt anmäla. Stockholm den 4 Junii 1823. Ankom den 18 Junii 1823. Betänkande, i anledning af väckte frågor om Förliknings Domstolars inrättande. Uti detta ämne hafva följande motio» Ber blifvit gjorde och till Lagutskottet re - 400 Lagutskottet: Betånkanden. mitterade, nemligen hos Högloft. Ridderskapet och Adeln af Herr Carl Wickman Tigersköld, hos Våftofl. BorgareStåndet af Herr S. M. T. Cederborg och Herr A. J. Hiessleiter samt hos Hederv. BondeStåndet, af RiksdagsFullmägtigen Lars Ericsson från Gefleborgs Lån; Herr Tigersköld har yrkat inrättning af FörlikningsDcmstolar, såsom enda verksamma medlet emot alia de öfverklagade olågenheter, som uppkomma dels genom en tilltagande myckenhet af rättegångar cch dels genom lagskipningens långsamhet så väl i civila tvister sorn brottmål. Dessa olägenheter kunna, enligt Motionairens åsigt, icke afhjelpas genom ett ökadt antal
Län har skörden så utfallit, att Höfångsten i allmänhet varit ymnig och öfverallt väl inbergad, samt på åtskilliga ställen utomordentligt lönande j Hvetet har i det hela gifvit medelmåttig äring, men ock på vissa trakter ovanligt rik skörd j Och sorn mycken till Råg ämnad, men genom väta otjenlig jord blifvit med Hvete besådd, blifver tillgången af detta äfven väl inbergade Sädesslag större än den brukar vara. Rågen, som utgör Provincens hufvud-Säde, lin-, nes så litet gifvande, att deraf ej kan räknas mer än högst något öfver hälften emot Bcsv. och Ekon. XJtsk, Betänkande^. förra årets skörd. Landtmaianen skall dpyk hafva funnit en betydlig ersättning i Yårsä-i dens ganska rika, afkastning af så val Arteroch Korn sorn af Blandsäd, Vicker och Hafra. Ett lika förhållande har inträffat med. Potates, Kål och andra Jordjrugter. Lands-, höfdingen förmodar således, att då dessa födoämnen måste mycket bidraga till besparing af spannetnål, sorn ej heller behöfves för Ladugårdarne synnerligen tillitas, skall bristen på Råg kunna genom tillförsel frän angränsande Län, der detta Säde slagit mindre felt, godtgöras och verka till Spannemåls pri* sernas nedsättning. För Vermlands Län är uppgifvit, att Äringen af Råg och Hvete är ringa och rinder medelmåttan; Att Vårsäden åter, deraf mycken Ilafra ännu den 7de October icke var inbergad, syntes i allmänhet lofva god afkastning, äfvensom Jordfrugterne gifvit fördelaktig skörd. Likväl måste härifrån undantagas vissa delar af Elfvedahls Härad, dei Hafre-Sädet bortfrusit, samt de vid Venern liggande Hemman, hvars ägor af vattnets uppstigande mycket lidit. Höfångsten skall deremot öfver allt varit ymnig j
Hon öppnade ögonen, och hennes blick strålade af en outsäglig tacksamhet och en oändlig kärlek. När han såg ned i detta bleka ansikte, som smålog emot honom, anade han, att han berört en sträng, som kom hela hennes nervsystem att dallra. Det var som när två grundtoner klinga samman i en harmoni, det var två känslor som uppgingo i hvarandra, det var som välljud, det var som vällust, det var den högsta lycka, som lifvet ger. Länge stodo de så. Hennes hufvud hvilade mot hans bröst, och barmen häfde sig upp och ner som om hon sofvit. Han vågade icke röra sig, icke förändra ställning, knappast draga andan af fruktan för att störa hennes utflykt i aningens rymd. — Men medan han stod och betraktade henne, där hon hvilade i hans famn, försvann det ödmjuka uttrycket så småningom ur hans blick; det jublade inom honom: han kände att hon tillhörde honom i detta ögonblick med hvarje fiber i sin kropp och hvarje tanke i sin själ. Det kom någonting segervisst manligt i hufvudets hållning, bröstet vidgade sig, musklerna spändes — och sakta lade han sina armar omkring henne, lyfte henne upp och bar henne bort. Det ena fönstret efter det andra blef mörkt i slottet. Men fast den stora byggnadskolossens ögon slötos, slocknade icke människornas medvetande därinne, vyssjades icke de stormande känslorna till ro. Däruppe, just i samma rum, som bevittnat den nattliga scenen mellan Maria och Gerda, då Casimirs öde afgjordes, stod nu, i fönstersmygen, en hög och spenslig man, blickande melankoliskt ut i natten. Det var Eric Lindenow. Han hade tagit af sig sin uniform, hela den officiella ståten, och ifört sig en varm och mjuk filtrock; och det var som om han på samma gång afklädt sig sitt officiella Jag, gåpåar-Jaget, det käcka och hurtiga, som nog var hans natur, men blott en enda sida af hans natur, en sida, som han själf på alla sätt odlat och som därför vuxit sig stor och stark på bekostnad af allt annat i hans väsen.
Till fullgörande af denna nådiga befallning får Kammar-rätten, som först genom remisshandlingarne erhållit kännedom om ifrågavarande ärende och i anledning deraf från Eders Kongl. Majits Befallningshafvande infordrat upplysning om hvilka åtgärder efter den 19 förutnämnde December blifvit i målet vidtagne, underdånigst tillkännagifva, att Eders Majits Befallningshafvande uti skrifvelse den 27 sistlidne November till svar meddelat, att afskrifningsfrågan i det skick, densamma till Läns-styrelsen inkommit, icke kunnat bifallas, utan, enär en under sådane omständigheter företagen hufvudsaklig pröfning af målet endast skolat haft till påföljd de balanserade arrendemedlens oförändrade qvarstående i räkenskaperna, blifvit uppskjuten i afbidan på inbekommande af infordrade handlingar. Emellertid hade påminnelser om ansökningshandlingarnes kompletterande flera gånger och deribland den 18 Maj och 23 Oktober innevarande år af Läns-styrelsen aflåtits till vederbörande Kronofogde, som under sistnämnde dag jern - — 328 — väl blifvit förständigad att skyndsammast införskaffa undersökningsbevis, huruvida den ene ännu qvarlefvande löftesmannen lör ifrågavarande arrende, förre bonden Magnus Andersson i Gerstad, fortfarande saknade tillgång till de balanserade medlens gäldande; och skulle, så snart slutligt svar, som nu ytterligare hade af Läns-styrelsen infordrats till afgifvande inom tre veckor, hunne att ingå från Kronofogden, hvilken under den 11 sistlidne Oktober till Läns-styrelsen ingifvit åtskilliga för målets utredning nödiga handlingar, utslag genast meddelas samt Kammar-rättens pröfning underställas. Derjemte anser sig Kammar-rätten böra i underdånighet anmäla, att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes ofvanberörda skrifvelse af den 27 sistlidne November blifvit af Kaminar-rätten öfverlemnad till dess Advokatfiskals-embete, på det embetet måtte komma i tillfälle att med uppmärksamhet följa vidare behandlingen hos Läns-styrelsen af ifrågavarande ärende.
d:r Fötter Wieselgren, och kort därpå inflyttade de unga makarna i Vesterstads prästgärd. Wieselgrens arbete i dessa församlingar var ett förspel till hans verksamhet för svenska folket. När han tillträdde sitt pastorsämbete, kokade brännvinspannan i hvarje stuga, folket var försänkt i fattigdom, okunnighet och laster. När han fjorton år därefter lämnade Vesterstad, var elden under pannan släckt, välklädda, själfägande bönder fyllde kyrkorna, folkskolor byggdes i socknarna, frid och enighet rådde i hemmen. Ett sådant arbete kunde nöta på en mans kraft, ty omtanke och bekymmer fåra den mest hoppfulles panna, det kunde stundom bringa ett mindre lifligt sinne än Wieselgrens ur jämvikt; men möttes han ock ute i lifvet af dissonanser, så- B. rades h a n s öra där af den råa visan, vämjdes hans estetiska sinne af allt det osköna han såg, sviktade någon gång den hoppfulle mannens tro — i hemmet utjämnades allt. D ä r ljöd den unga, fagra hustruns vackra sång, där fann hans poesi och intelligens sin resonansbotten, där, om hans förtröstan vacklade, stöddes han af en barnatro, som genom lifvets alla pröfningar höll ut och tillväxte. P e t t e r Wieselgren hade en gång önskat att som missionär få arbeta i J a p a n. H a n fick sitt missionsfält i Sverige. Men icke voro hans fiender hemma mindre farliga än hedningarna skulle blifvit, icke hade han fått utstå många flere strapatser där än här. Om modern också af barnen var bunden vid hemmet, med sin oro och sina förböner följde dock makan sin make på hans färder i det vidsträckta fäderneslandet. H a n s motgångar voro hennes, och öfver hans segrar fröjdades hon mera, än hon skulle ha gjort, om hon varit den som vunnit dem. Wieselgrens namn blef ett märke att samlas omkring, och år ifrån år växte deras antal, som ansågo sig äga kraf på hans och hans frus gästfrihet. F r u Wieselgren förstod som få konsten att förena familjmedlemmarna och ändå göra h e m m e t rymligt.