Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader, i anledning af Konungens Befallningshafvandes underdåniga anhållan om anslag för denna väg, uti underdånigt utlåtande anmält, att från den landsväg, hvilken sträcker sig genom Medelpad och en del af Jemtland emellan städerna Sundsvall och Östersund, en biväg till Haverö socken afviker, som till en bör - *) Sid. 14. **) Anslag af 4,000 R:dr beviljades genom Kongl, brefvet den 18 April 1856. 7 jan kan befaras med kärra, men sedermera endast utgör dels ridväg till Holmsjöns strand, dels båtväg å detta vattendrag, och att nämnde biväg ännu icke skulle vara utsträckt till hela Borgsjö sockens område till Haverö sockengräns, samt ansett att vägomläggningen genom sistnämnde socken först borde vara fullt färdig, eller åtminstone laga kraftvunnet beslut om dess snara verkställande fattadt innan vägarbete inom Haverö socken påbörjades med bidrag från Staten, samt undersökas borde huruvida vägen nödvändigt måste få sin slutpunkt vid Holmsjöns strand, fann Kongl. Maj:t, enligt nådiga brefvet den 27 April 1854, ej godt att för närvarande bifalla något statsunderstöd för detta arbete. Konungens Befallningshafvande upplyste väl sedermera Styrelsen derom, att vägen genom Borgsjö socken till Haverö sockengräns var fullkomligt bruten till landsväg, samt att den på kartan uppgifna riktning af vägen vore den enda, som med skäl kunde tagas till Haverö kyrka, hvadan Konungens Befallningshafvande föreslog Styrelsen att i ämnet göra förnyad underdånig anmälan; men Styrelsen ansåg sig ej kunna tillstyrka något bidrag af de extra anslag, Rikets Ständer anvisat. 4:o Vägomläggning för Skönviks-backarne. För detta arbete anvisades, enligt Kongl, brefven den 4 September 1845 ‘och den 4 Februari 1846, ett statsanslag af 4,580 R:dr; men sedan socknemännen trott sig finna att den å den uppgjorda planen utvisade vägsträckning ej var den förmånligaste, försummade de arbetet och anslaget indrogs, enligt Kongl, brefvet den 6 Juni 1848.
Telegraf-inrättningens ställning och verksamhet under det då sistförflutna året, då Kongl. Majit sedermera ville taga ärendet i förnyadt nådigt öfvervägande; dock har, efter hvad Revisorerne erfarit, den sålunda infordrade underdåniga berättelsen ännu icke till Kongl. Majit inkommit. Emot räkenskaperne har, vid granskning hos Revisorerne, någon anmärkning icke förekommit. Optiska Telegraf-inrättningen. Räkenskapen är utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten och har ej heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida. Den utvisar följande förhållande med inkomster och utgifter. Debet, Balans från år 1858: Uppbörd : Anslag af postmedlen 10,000: — Dito af Konvoy-kommissariatets medel 26,010t 83. Credit. Utgifter: Lifränta till f. ägaren af telegrafhuset i Stockholm 1,000: — Aterleverering till Postverket 10,000: -— 39,676: 65. Balans till år 1860: Förvaltningen af Sjöärendena med Lotsoell Fyrinrättningen samt Sjökarte-kontoret, äfvensom Kongl. Flottans stationer i Carlskrona oell Stockholm samt depot i Götheborg. Dessa räkenskaper, som ännu icke blifvit fullständigt granskade i Kongl. Kammarrätten, redovisa för inkomster och utgifter på följande sätt: Debet. ' Balans från år 1858: Öfverskott å båkoch lotsmedlen 94,734: 85. Or edit. Balans från år 1858: Utgifter: Aflöning: Till Departements-chefen » Departementets Kansli-expedition » Dito Kommando-dito » Förvaltningen af sjöärendena samt Flottans stationer och depot Indelta räntor och spanmål Tillskott i de till båtsmansindelningen i Blekinge län anslagne räntor Materielen: Kongl. Flottans underhåll Spanmålsupphandlingsoch bagerikostnader Durchmarsch-kostnader
Då en Representant framträder för att, 1 ett särskildt fall, yttra sitt missnöje öfver en af Styrelsen vidtagen åtgärd, och derjemte begagnar detta tillfälle, för att, under korrta, till en del ej gissbara Rubriker, hopa anklagelse på anklagelse mot denne Styrelses Organer och ansvarige Rådgifvare, så bör han väl icke anse desse ännu obevista tillmålen för annat, än en honom frivilligt ålagd förbindelse, att inför Konung och Folk, på den väg Grundlagen bjuder, ådagalägga dessa uppgifters sannfärdighet. Eller vore det Representanten förbehållit, att fritt utkasta förvillande angifvelser ibland allmänheten, att undergräfva dess förtroende till dem, sorn handla i Styrelsens namn, eller närmast omgifva densamma? Den aS» No ve rn b er f. ta. 4^9 Nej, den rättsinnighet, som utgör grundämnet till Svenska Folklynnet, försmår genast att anse en så anarkisk villomening för villkoret af Riksdagsmanna-yttranderätten. Det är således denna förbindelse .t att bevisa, som Friherre Anckarswärd sig åtagit, och jag förväntar derföre af honora en fullständig utveckling af dessa tidens tecken han omnämner, grundad på tydeliga, klara bevis, ej på allmänna betraktelser, och på en deraf följande och yrkad ansvarighet för de öfverbeviste, olagligt och egenmäktigt handlande, Personerne, Äfven jag instämmer med Friherre Anckarswärd, att tiden hos oss har sina tecken, men de äro icke endast hopade på deu ena sidan. Om de menlösa tider upphört, hvarom Herr Friherren talar, så har åtminstone deras betydelse försvunnit, ej hos den ena StatsMakten allena.
y S v a r. Om ni snörar eder än aldrig så löst, förorsakar snörlifVet ändock skada genom den tryckning, som planchetten utöfvar på magen, när ni böjer eder eller sitter lutad. Ett vanligt lifstycke af hvitt tjockt tyg, t. e x. hemväfd kypert, ger lika nätt utseende åt eder midja, ja, mycket nättare; ty den blir då naturlig. Se på Venus, hur hänförande hon är, utan att någonsin ha vanhelgat sin midja med snörlif. Eder blifvande man skall säkerligen tacka eder, om ni i tid bortlägger snörlifvet, förutsatt att han älskar den sanna oförfalskade naturen. Lisen. [566] ^ Hos Nordin &amp; ^ C. F. Laurins Söner Josephson samt öfriga bokhandlare kommit a 1 krona: har ut• Etablerade 63 deras yttringar och behandling i hem och skola. Af Slussplan pÉr Bernhard Hellwig. D:r Vogels Handhvitt borttvättar allt af händerna, som tvål ej kan afLaga, skyddar mot frost etc. o. till Klädningar och Kappor. Foderväfnader, &lt;5c b a n d. e r e! s Telefon T i l l O g g. r U r h a n d e l. SS k r. l a g e r T justerade C. F, Laurins Söner M o d e r n a gör händerna hvita och mjuka! Fås i eleganta spegeldosor ä 35 öre hos parfymhandlare m. fl. samt från Generaldepöten, M o d e - £c C3^£ * x-io.orinssixi * tili.l£ii * Telefon 2 1 4 9. med 2 års garanti. Silfver-Cylinder-Ur fr. 18 kr. » Ankar-Ur » 26 &gt; Guld-Dame-Ur, uppdragning i bygeln » 45 » Guld-Herr-Ankar-Ur » 40 » Regulatorer, lod, slagv » 4 0 • » fjäder .. » 17 » Amerikanska Pendyler. Glasögon, Pince-nez. Thermometrar. Marino c h Teater-Kikare. Elever emottagas i glasetsning.
— Dessa StatsUtsk:s delningar och arrangementer för fäderneslandets sjöförsvar leda ej till något önskadt mål; jag anhåller således, att StatsUtsk. så mycket hellre måtte föreslå liela den begärda summan till ångfartyg, som händelserna på den Syriska kusten visa den förfärliga kraft, som kan ligga i ångfartyg, äfven i deras nuvar. skick.— Soldater och matroser sättas ombord på några ångfartyg, dessa taga seglande fartyg på släp, örn så behöfves, de tillryggalägga 6 å 8 mil, skjuta breche, storma, göra fångar, etc. och äro tillbaka på utgångspunkten om aftonen; — må, innan det tager på sitt dryga ansvar att afstyrka, StatsUtsk. besinna, att om ock endast någon eller några af våra kuststäder kunna försäkras mot förstörelsen, så är kostnaden betäckt. I den tredje punkten har StatsUtsk. afstyrkt den begärda summan 63,333 r:dr 16 sk. till bombkanoner, deras projectiler och atinaIj, och endast tillstyrkt 40,000 r:dr. — Skälet är, att då linieskepp för framtiden ej böra ingå i beräkning för sjöförsvaret, anvisar Utsk. ej medel lill dessa skepps bestyckning. Må mig förlåtas, om jag bär liknar linieskeppen vid Utsk:s käpphäst, som det i tid och i otid bestiger. Förhållandet härmed är, alt Förvaltningen af sjöärendena hos K. M. i underd. begärde 98,000 r:dr till 64 bombkanoner med projectiler och atiralj; häraf voro 24 ämnade till 6 linieskepp, 28 till 7 fregatter och 12 till kanonslupar, utöfver de slupar, som nu dermed äro armerade; — denna summa har Regeringen nedsatt till 63,333 r:dr, hvarföre endast erhållas 4> a 42 pjeder med deras behof; således äro linieskeppen, de facto, redan uteslutne; men delta oaktadt bär Utsk. endast tillstyrkt 4°jöoo r:dr, sorn endast gifva 26 pjeeer.
Lemna sedan ut onsdag och lördag så många handdukar som rimligtvis behöfvas och se till, att de ordentligt upphängas efter hvarje disk, i annat fall, kastade i en vrå eller i bästa fall upphängda på en krok öfver hvarandra; äro de våta, då de därnäst behöfvas, blir följden en illa torkad disk och tjänarinnans försäkran, » att de handdukar, frun lemnar ut, omöjligen räcka till ». Man får icke heller lyfta af grytor och pannor med handdukar, för detta ändamål skall man vara försedd med s. k. gry t vantar. För det andra, skall man själf taga bort samt hafva sitt begagnade duktyg inläst; t. ex. i botten af linneskåpet, kan det godt hafva sin plats med en gammal ren handduk till öfverkast. V i d större bjudningar bör ock ihågkommas, att man lemnar fram några gamla, slitna lakan att torka på, ty det är egentligen vid dylika tillfällen som duktygen äro mest frestande. Frida N. N. Matlagning ". T u r s k a bönor och spenat få en grön vacker färg, då 2 ä rl gram soda lägges i vattnet då det kokar, innan grönsakerna iläggas till förvällning. A. Om kokta katrinplommon späckas nätt och väl med skållad, i strimlor skuren sötmandel, får man ett ganska vackert garnityr till fruktmos, men isynnerhet till kall risgrynsgröt, uppblandad med vanilj, socker och gräddskum. Frida N. N. Titaniapudding Man vispar / i liter söt grädde till så hårdt skum som möjligt, blandar den med 150 gr. citronsocker, 100 gr. röd upplöst gelatine, 100 gr. från kärnorna befriade körsbär och ett hälft glas marasquino, rör massan så länge, tills den börjar stelna, fyller den i glasskålar och ställer den på is, tills den skall användas. 0 m skodon k l ä m m a, kan man afhjälpa detta genom att smörja dem med glycerin, som droppas på en lapp. Både öfverlädret och aulorna gnidas in därmed och få sedan torka. Detta förfaringssätt upprepas flera gånger, hvarefter skodonen aftorkas med en trasa. Lädret smyger sig då väl efter foten utan att klämma.
1 af folkskolestadgan uppräknade kunskapsämnen, som erfordras, för att i skollärareprofvet erhålla betyget godkänd. 6:o Vidare har Herr Prosten Wallin i en annan af honom väckt motion, äfvensom Riksdagsfullmäktigen Carl Tholsson från Skaraborgs län, i ett af honom till Hedervärda Bondeståndet ingifvet memorial, antydt olägenheterna deraf, att för blifvande folkskolelärare icke finnes stadgadt ett prof inför den myndighet, under hvilken de skola komma att närmast lyda. Ulan en sådan skyldighet för dem att personligen dokumentera sin skicklighet i förhållande till sina medsökande, förblefve de ”en sluten gåta” för det samhälle, på hvars framtida väl de komme att utöfva det verksammaste inflytande. Det vore nu endast genom seminariibetygen, som församlingen kunde känna sin blifvande skollärare, och dessa betyg, icke sällan afgifna på en aflägsen ort, innehölle väl fullständig uppgift på de kunskaper seminarii-eleven vid examenslillfället innehaft, men lemnade icke tillräcklig ledning för bedömandet af de personliga egenskaper, hvilka vore för barnaundervisningens svåra och granlaga uppgift de mest maktpåliggande. Det hade äfven inträffat, att sökande, försedda med goda, till och med de bästa betyg, befunnits efter antagandet behäftade med fel, sorn nästan tillintetgjort föräldrarnes hopp, att af deni erhålla en gagnelig undervisning för sina barn. På grund Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o H\. 9 På grund häraf hafva motionärerna föreslagit, att åt skolstyrelsen inom hvart distrikt måtte tilläggas rätt och pligt att på prof för några veckor eller helst en läsetermin anställa den eller de sökande till ledig skollärareplats, som visat sig häst dokumenterade. I Prosten Wallins motion hafva Doktorerne Stenhammar och Nordström samt Prostarne Forssell, Lundblad, Melander och Setterblad instämt. Då undervisningens framgång i så väsendtlig mån beror af den undervisandes personliga egenskaper, uppkommer företrädesvis vid lärarebefattningars tillsättande behofvet af den personliga bekantskap med sökanden, som ett på stället aflagdt prof medför.
Miss Bdgarnie iir sekreterare i London. Styrelsen derstades raknar m h g a viil k5nda namn: mrs Fawcett, miss Frances Power Cobbr, miss Boucherett (som grundade ~Sfllskapet för qrinligt för \ ll+ Women ' s Einployment Society -), mrs Lucas, namnkunnig som nykterhetstalare, miss Jane Cobden, den ryktbare statsmannens dotter och inanga andra. I Bristol fylles sekreterarens plats af miss Blackbnrn, en qvinna, som saknar sin like i energi och företagsamhet samt förd g a att finna ut nya satt att föra var sak f r o d t. I den styrelse hon tillhör, ar mrs Ashwortli-Halletl soul länge har arbetat för denna sak, kanske den verksammaste; iif \ .en miss Priestman, sriigerska till John Bright och mrs Clark, hans dotter, tillhöra denna del af England. I Skottland iir var kiira gamla viin, mrs. \ k Laren i Edinhurgh, s3llskapets ordförande: hon hm arbetat oututlttligt, innan hon blef af sjukdom försvagad. Hiir iiro miss Kirkland och miss \ Vighain sekreterare. Hvad slutligen Irland angh, s i haha vi i Dublin mrs Heslow, en dam tillhörande qrskarnes sainfiind och som arbetar synnerligen triiget och med ett outtröttligt nit, samt i Belfast den mest hiingifna och ihardiga arbeterskan hland alla, miss Tod, hrilken med ringa föriiivgenhet och klen helsa under h t a l helt och hallet &amp; t upp uti sitt arbete för nykterheten, qvinnornas uppfostran och röstriitt sanit sedlighetsfr9gan. Hon har underbara namrgifvor och eger bland alla qvinnor jag kiinner den 4striicktaste ksnnedom ej allenast af irl5ndska frigor, utan af literaturen i vidstricktaste mening. Hennes röredrag. %r klan, riiltnligt och rakt p5 saken, och unionistenia och protestanterna i Ulster se upp till henne som en af sina ledare.
Sedan likväl ansvarsbestämmelserna för undanhällning enligt sednaste beväringsstadga blifvit skärpta samt undermålighet och mindre lyten förklarats icke vidare hinderliga för krigstjenst, torde de härför disponible inom hvarje klass komma att ökas med 5,000 man, hvilka kunna användas till sådane förrättningar utom striden, sorn icke fordra full kroppsfärdighet. Till vapenöfning approberade återstå följaktligen 5 klasser å 20,000 man d. v. s. 100,000 man. Afdrager man härifrån lale! för flottans behofhvilket dock numera torde vara för mycket i anseende till de sednaste vigtiga förändringarne inom sjöväsendet — så återstå dock aldraminst 80,000 för landtförsvarets behof. Af dessa ha Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 4. T regeringen hittills ej ansett sig kunna använda mera än de 17,000 man, sorn skulle fylla stående arméens leder samt de 20,000 som skulle sammandragas i depoterna, d. v. s. 37,000 man; 43,000 återstå.således oanvände. Man torde dock utan fara för arméens brukbarhet genast vid första uppsättningen kunna införlifva ytterligare 20,000 man beväring med densamma, om tillgång på befäl funnes och om beväringens öfningar ändamålsenligt anordnades. Den i första linien disponibla försvarsstyrkan skulle då räkna 70,000 man, med en tillgång på ersättningstrupper af minst 43,000. En sådan åtgärd synes emellertid ännu icke af krigsstyrelsen vara påtänkt. Men äfven dessa 70,000 man torde få mer än tillräcklig sysselsättning med att motstå, fiendens 100,000. Och skola de kunna göra det med någon framgång och med någon förhoppning att slutligen förmå utdrifva fienden ur landet, så måste hans öfverlägsna massor genom någon annan åtgärd splittras och förminskas.
Jag vädjar till hvar och en, som har någon befattning med dessa olyckliga harn, som, lössläppta åt sig sjelfva, hafva oftast genom föräldrarnes oärlighet tvingats till vanart och ställas under policens uppsigt; hvar skall Konungens lief:h:dc och policeu i släderne göra uf dessa barn, sorn, sedan de blifvit straffade, endast bero af den enskilda barmhertigheteu? Under min korta tjenstgöring har jag varit i tillfälle alt se en mängd sådana barn, hvilka såsom vanartade, inställde för landscancelliet och kastade tillbaka till försaniliugarnc, af dessa icke velat erkännas. Då församlingarne icke erkänna sin pligt alt uppfostra dessa barn, eller icke kunna göra del, hvart skola dä sådana barn taga vägen? Erfarenheten har redan visat, att de dä komma in lill häktena. Der börjas Statens ansvar, der börjas Statens barmhertighet; då inflyttas de ofta för lifstiden i dessa s. k. correclions-anstaller. Ville vi arilhineliskt beräkna Statens kostnad, så skulle jag tro, att en stor del af dessa utgifter kunde minskas genom de förskotter, som Slaten kunde gifva ål sådana barns uppfostran, hvarigenom dessa möjligen äfven skulle förbättras. Om vi betrakta dessa eländiga varelser, som vilseförde slutligen stanna i häktena, hurudan har deras barndom varit? Vanvårdade antingen af brist på föräldrar, eller ock af sådana föräldrar, som hvarken kunnat eller velat vårda dem, hafva de framlefvat sin ungdom. På sätt min reservation visar, hade jag trott, alt denna motion skulle kunnat föranleda StatsUtsk. alt föreslå, att dessa redan straffade, redan häktade barn, hvilka icke kunna öfverlemnas åt någon församling, skulle kunna af Staten upptagas, lika väl vid denna ålder, som när de blifva äldre. Om K. M. hade fått fri disposition af det anslag, som nu lemnäs lill fångvården, och en del deraf användes till vård och uppfostran af sådana barn, så tror jag att både mensklighetcn och arithmetiken dervid hade vunnit.
Emellertid har detta stadgande haft den följd, att då getter släppas i skogen, men vallhjonen icke lära vittna emot sig sjelfva derom, att getterna förirrat sig äfven på de platser der ung skog växer, hvilka platser, i parentes sagdt, dessutom förekomma öfverallt i skogarne, med undantag endast för bergen, det blifver för skogsegaren, i de flesta fall, alldeles omöjligt att bevisa, att en sådan oloflig betning egt rum, och att således få getternas egare befordrade till det ansvar, 174 i års Eesolution utsätter. Också har det handt mig och andra Bruksegare i min trakt, att, efter anställd rättegång om ersättning och böter för genom getter åstadkommen skada, vi städse brustit i bevisningen härom, och ehuru skadan varit uppenbar, getternas egare likväl gått ansvarsfria. Men hvad som är ännu värre, är att det för vallhjonen sjelfva får anses gränsa till det omöjliga, att, då getterna få släppas till bete på skogen, förhindra, att de afbita topparne på de unga skogsplantorna, hvilka för dessa djur äro särdeles begärliga. Af dessa skäl, och då Hrr komiterade i deras till E. St:r öfverlemnade förslag, till förordn. om skogarne i Eiket, ansett nödigt »till förekommande af skogarnes förödelse, och såsom enl. en allmän dyrköpt erfarenhet, absolut förderfligt för skogsoch betesmark», uti 26 §:n af förslaget hemställt, om förbud mot getters utsläppande till betning i skogen, vid ansvar, som i 43 §:n säges, får jag vörd sammast föreslå, att, äfven för den händelse skogshushållningsfrågan icke skulle hinna att vid innev:de Eiksdag i sin helhet hehandlas, E. Stil* likväl måtte hos K. M. i underddiet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas: Getter må ej i skog till betning utsläppas, vid vite af En E:dr r:mt för hvarje djur, om de utsläppas i egen skog. Finnas de utsläppta i annans, eller samfält skog, botes dubbelt; och må i sådant fall den, som vill och gitter, taga dem upp, samt ensam åtnjuta böterna.
Den 17 December. 365 derhän, att enhvar, som har eller i cle andra Stånden yttrar sig, skulle sjelf låta trycka sina anföranden, då skulle jag också instämma med honom; men han behagade observera, att alla motioner, som afgifvas, skola i alla händelser tryckas på Statens bekostnad, nemi. i Ståndens prot:r, så att, om, såsom han tyckes förutsätta, någon iir så intagen af sjelfförgudning, att han nödvändigt vill se sina tankar återgifna i tryck, vinner han detta ändamål ändå utan någon särskild upoffring. Vid afgörandet af nästa Betänk, få vi väl för öfrigt se, om den berömda sparsamhetsandan gör sig gällande, då det blir fråga om att trycka R. o. Adis protir i sammandrag. Vi få då se. om icke egenkärleken öfverväger fosterlandskärleken, Gr. Lagerbjelke har anmärkt, att den fördel, som jag med mitt förslag åsyftat, nemi. att lätta UtskisLedamöternas arbete, fullkomligt vinnes derigenom, att motionerna bordläggas inom Utskin. Men man måste icke blott tänka på, hvad som borde ega rumj man får äfven lof att taga i betraktande de menskliga svagheterna, ibland hvilka lättjan intager ett utmärkt rum. Om det åsyftade ändamålet, nemi. en närmare kännedom af motionerna, skulle genom deras bordläggning vinnas, så skulle UtskisLedamöterna på de tider, då Utskit icke är tillsammans, gå upp särskildt, för att läsa de bordlagda motionerna. Detta är dock ingalunda fallet, och torde endast i undantagsfall inträffa. Hvad angår Hr Gris anm. om svårigheten att vara försedd med alla nödiga motioner för ett plenum, torde denna svårighet icke vara stor, då man kan låta binda in alla motionerna i ett band; man behöfver således icke medföra ett helt bibliothek, utan blott en enda volym. Man har äfven talat om och åberopat den ökade kostnaden. Enl. Utskits beräkning skulle den komma att upgå till 2,730 rdr rmt.
Jag hemställer, om icke, i enlighet med hvad jag yrkat vid en föregående §, det kunde vara lämpligt att här införa ett stadgande, som antyder, att hos domstolen skall finnas en egenhändig underskrift af delägare i solidarisk bank. Jag vågar derföre föreslå, att näst efter ordet: delägare, må tilläggas: ”af dem egenhändigt underskrifven, ” på det hos rätten må finnas en handling, som bevisar, hvilka äro bankens delägare. R. o. Ad. biföll Hr Stråles förslag, i följd hvaraf §:n erhöll följande lydelse: Förrän solidarisk bank öppnas, äfvensom sedermera inom hvarje års slut, skall uppgift på alla med solidariskt ansvar i bolaget varande delägare, af dem egenhändigt underskrifven, till rätten eller domhafvanden aflemnas, för att varda uti inteckn:sprot. intagen och, på sätt i 4 § sagdt är, kungjord. 28 § af Utskottens förslag. Hr Stråle: Denna § innefattar en lika föreskrift för den solidariska som för actiebanken, i afseende på det belopp, som skall deponeras, men skiljer sig från hvad sorn blifvit stadgadt för actiebank deruti, att för actiebank är fö - Den ai Mari c. tn, föreskrifvet, att deposition skall ske i ränteriet, men här stadgas, att nedsättningen skall ske i säkert förvar. Månne man då icke ansett ränteriet såsom säkert förvar, eller vill man, att det skall vara ännu säkrare? Jag tror, att nian i detta fall ej bör göra någon skillnad, utan blott åberopa den föreskrift, som förut är leornad i afseende på actiebank, och jag tror det så mycket mer, som, sedan man borttagit K. M:s Bef:h:des granskningsrält i afseende på säkerhetshandlrna i actiebank, det vore inconsequent att stadga en sådan granskningsrält i solidarisk bank. Jag vågar således hemställa, att här endast måtte stadgas, det delägare i solidarisk bank skola i afseende på insättning af grundfond iakttaga, hvad derom för actiebank finnes föreskrifvet i den §, som motsvarar 20 § i Gr. Frölichs förslag.