Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men när de sjutio år ute äro, så skall jag hemsöka Konungen i Babel, och allt det folket, säger Herren, för deras missgerningars skull; dertill ock de Chaldeers land, och skall görat till ett evigt öde. Alltså skall jag låta komma öfver detta land all min ord, som jag emot det talat hafver, nämliga allt det i denna bok skrifvet står, det Jeremia öfver all folk spått hafver. Och de skola också tjena, ändock de mägtig folk och väldige Konungar äro. Alltså skall jag vedergälla dem efter förtjenst, och efter deras händers verk. Ty så säger Herren, Israels Gud, till mig: Tag denna vinbägaren, fullan med vrede utaf mine hand, och skänk derutaf allom folkom, dem jag sänder dig till; Att de måga dricka, raga och blifva galne, för svärdena som jag ibland dem sända skall. Och jag tog bägaren af Herrans hand, och skänkte allom folkom, der Herren sände mig till;
Capitalerna söka sig dit, der de med hästa fördel kunna användas: i ett penninge-fattigt land är räntan högre än i ett rikt , och penningar skola alltså ditflyta, emedan der är mest på dem att vinna, när nemligen man undanröjt det vacklande system, sorn sönderryckr grunden för beräkningarne och förtroendet. farhågan att vi skulle kunna blifva utan rörelse-capital är af ingen vigt: det är i sakens natur alldeles omöjligt, och tanken att vilja bestämma det till en viss quantiret, eller afmäta näringarnes behof deraf, är origtig. Då rigtiga grunder för Banquens förvaltning bestämmas uti sjelfva bolags-eontractet, afslutadt och bekräftadt i den mest lagliga och bindande form, så bör man ega fullkomlig säkerhet för dess bestånd. Det kan visserligen af högsta magten brytas, men icke lättare än hvarje annan dei af den stadgade sainhälls-mrdningeni Regerings-formens 72 §. bjuder väl, att Banquen förblifver hädanefter, såsom hittills, under Rikets Ständers egen garanti och vård ; men den innehållet ock, alt den må förvaltas efter de ord - Betdnkande om Rikets Penninge-Vcrk. 391 ningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorde äro eller vidare af Rikets Ständer kunna göras. Om det anses nyttigt, att genom bidrag af enskilde actie-egare på en gång förskaffa Banquen en tillökning i dess redbara fond, som eljest först efter längre tids förlopp kunde vinnas, och genom en sådan anstalt consolidera Banquens credit; så beror beslutet derom utan tvifvel af Rikets
Något tvifvel derom bör nu så mycket mindre uppstå, sedan BancoUtsk. nästan enhälligt antagit dessa grunderj, nemi. att t83o års myntbestämningslag ej får rubbas i dess liqvidationsgrund, och att den ringa bristen i proportionen såsom 5 till 8 ej utgör något hinder för realisationens fullbordan, hvarigenom BancoUtsk., enligt min tanka, i dessa afseenden har gjort sig väl förtjent af Nationens erkänsla. Men i afseende på bestämmandet af dagen för silfverutvexlingens början, måste den rätta sig efter tiden, då de i sammanhang dermed erforderliga åtgärder blifva afgjorda, utan att dermed åsyfta något uppskof för realisationens fullbordan; ty ehuru jag ej tilltror mig bedöma, huruvida de nödvändiga åtgärderna kunna medhinnas att afgöras före d. i nästk. Juli, sedan flera motverkande tilldragelser ägt rum, hoppas jag likväl, att, om R. St. med allvar och enighet vilja dertill samverka, det möjligtvis låter sig göra. Dock fordras dertill, att saken riktigt uppfattas i sin helhet; Den 5 Maj f. m. io5 hvadan jag får vördsamt fasta B. o. Ad:s synnerliga uppmärksamhet derpå, att ehuru realisationen allmänt erkännes vara nödvändig, t. o. m. oumbärlig, för samhällets välfärd, och ehuru den erkännes kunna fullbordas med Bankens närvar. silfvertillgång, måste realisationen likväl söka sitt hufvudsakligaste stöd i allmänhetens öfvertygelse, alt den i verkligheten medför den ofelbara nytta för samhället, sorn realisationen erkännes kunna medföra. Derföre måste i sammanhang med silfverutvexlingens början sådana åtgärder vidtagas, som betrygga allmänhetens oro i nyssnämnde afseenden. Att säga, det endast enfalden och okunnigheten kunna oroa sig öfver orubbligheten eller nyttan af realisationen, och att sålunda medelst ett höglärdt magtspråk vilja nedtysta de inom nästan alla samhällsclasser yttrade farhågor, kan ej lyckas, då den säkraste Järmästaren, nemi. erfarenheten, lios Svenska folket djupt rotfästat sina skarpa och bittra varningar för de ofta nog synbara misstagen i B.
n n °C0 ® h+i * Ju: 2 w O pr* • r» o pr*-t o: PI rj ftt) D 1 n es B 2 ft * 5’ CfQ rr g ta *r > > 7-? B H M 5 O S 1 r csn o <S 3 0 3- o J. a. g. pc: H* a p - o o cr >3 A) Stadskassa^ som af Stadens Drätsel-Commission förvaltas, har haft följande inkomster: I w I *• ii HH K rann ni? 1 Si! piil' •1MA' m —. 98 — r s.? "i <_S 5 pren P —aJ ODg « » n p~,_, O co w°cr rt g.£o S w p rt q. r-f r To C/5 ps o r> B S < 3 P3 00 •n O g* B “ §•“ g-, s B S^g.®" 8* g«?S -3 03 oa —• Sr ro* « M ► ‘ b e-t 2 o pr B s.5f 9 3 « M §* P2- S “ r. ~ «"2 a o* r h^. ** cn$ W“-M i? O jy* M W° 2* i. o B 2 3- n» » 3 g B 3-^3. B C £r P as •- Cfl ws rf p« ti; — • C* S * • r-T t) 3 < •—• o » *-• • • ** c/> rf p* rt S-’ W. - B “ ° • * °2. £. , 1 1. • H i* 3 2.2;£rl 1 3 <a _ — g oq (t W3 O *- >a ut n fj 3 * O ^ PB < rf p: ° C/? £ r• rf rt n fr ö • 2 rt rt . C B rt », c« « P S r . •S Bl. ►a . •a B"
Ett obetydligt löfte, afgifvet i hög stämning för långa tider tillbaka, inlöste han helt oväntadt en vacker dag såsom af en tillfällighet, men under bagatellen låg en hel väfnad af den finkänsligaste vänskaps dallrande strängar, för fina att visas i fullt, nyktert dagsljus och att tagas på. Min fulla tillgifvenhet vann han på följande storsympatiska sätt. Jag hade i ett gladt sällskap förgått mig på ett dumt sätt emot en person, som var mig obehaglig och emot hvilken ganska lågsinta individ jag aldrig bort förgå mig. Vi hade kommit i dispyt om en bagatell, det ena ordet gaf det andra, jag blef alt hetsigare, men min deloman alt lugnare och otvetydigare, till dess min ilska slutligen sprang ut i mina fingerspetsar, och jag omöjligt kunde beherska mig utan strök honom med flata handen på ett förolämpande vis öfver ansiktet. Vår lilla kamratkrets hade den goda egenheten att hålla på god ton gent emot mera främmande, och mitt tilltag blef bemött med ett allmänt och högt ogillande från alla mina vänner. Den förolämpade vred sina mustascher lugnt tillrätta med en viss skadeglädje i sitt illvilliga ansikte och beredde sig att nådigt och förödmjukande ursäkta mig, när jag af kamraterna skulle bli tvungen att bedja honom därom. Man satt just och diskuterade sättet, på hvilket jag skulle göra min afbön, och i allmänhet voro rösterna ganska enstämmigt emot mig. Jag hade naturligtvis genast ångrat min häftighet men uppretades af den stränga bot kamraterna förskrefvo. Jag stod som bäst en hård strid med min stolthet, då Marck, som ditintills suttit alldeles tyst, utan att blanda sig i diskussionen, plötsligt steg upp, närmade sig min deloman och gaf honom tvänne kraftiga strykningar med flata handen öfver ansiktet, alt med den lugnaste min i världen, alldeles som om han uppfylt en naturlig plikt. Det blef en paus i sällskapet. Den strukne tappade sin säkerhet vid Marcks förnyade manöver, och så komisk var den genom hans säkra öfvertygelse, att de allvarsammaste brusto i skratt det nästa ögonblicket.
Rörande de under denna punkt först anmärkte 4,4^9 R;dr a5 sk. 11 r:st., hafva infordrade redovisningar och upplysningar numera inkommit, och kommer beloppet att uti i836 års Hufvudbok liqvideras och redovisas. Beträffande dernäst omförmälde 4>432 R-dr 11 sk. 9 r:st. och de särskilde poster, af hvilka denna summa utgöres, förekommer: a) ArcbivCassans fordran i,65o R:dr. Enligt Kongl. Brefvet den 10 December 1806, borde af det accordsbelopp, som utgick til! Officerare vid Regeruenterne, hvilka befordrades till lön på Stat vid Fältmätuings-Corpsen, bildas en utlåningsfond, angående hvars förvaltning och räntans disponerande ytterligare blifvit förordnadt uti 16 §. 8 momentet af Kongl. Majrts Nådiga fnstruction för Topografiska Corpsen den 1 1 November 1834? hvilket förhållande ådagalägger, att desse medel icke kunnat, såsom Revisorerne ansett, afliqvideras, utan bordt, icke såsom skuld, utan såsom depositum i Räkenskaperne på- och afföras, samt årliga räntan deraf redovisas, b) aflidne Kamereraren Schagerströms balancerade fordran 95 R:dr sk. 6 r:st., utgörande en outtagen återstod af bans lön för år 1793, som enligt Krigs-Collegii beslut den 27 April 1795 skulle tillsvidare innestå, men nu kommer att afskrifvas uti i836 års Hufvudbok, c) till Öfverste-Lieutenants-Bostället Åbys bebyggande afsatte 2,628 R:dr 4° sk. 7 r:st.
"Nå, än när du har läst, en vacker dag, hvad tänker du då på?" "Jag tänker väl då, som nu, på allt godt som jag kan tänka, och söker att undfly det onda." "Min stackars flicka!" suckade Thorsten halfhögt för sig sjelf: "Det lär väl vara ett svalg ändå emellan våra själar. När jag ser din blick, läser jag mer i den, än din ande förmår fatta och ditt hjerta känna. Hvarföre skulle du icke vara född att tänka samma tankar, som jag? Hvarför skulle ditt hjerta icke kunna känna hvad mitt hjerta känner? Men mitt förstånd säger att det måste vara en villa, då jag vill läsa i ditt väsende ett återsken af mina känslor för det stora och sköna och eviga." Bolla såg ängslig på honom. Sedan han tystnat sade hon med tveksam och bäfvande röst: "Jag har icke förstått Herr Thorsten." "Derför vill jag tacka Gud kanhända!" utbrast han och stod upp. Lätt som en sädesärla hoppade också Bolla ifrån marken och stod bredvid honom. "Gå icke längre, Herr Thorsten", sade hon: "Låt oss nu gå hem. Herr Thorsten kunde eljest gå vilse i skogen." "Vilse!" upprepade Thorsten. "Ja, huruvida jag icke redan är mycket vilse, lemnar jag derhän." "Åh nej!" utropade hon muntert, "följ bara mig, jag skall nog visa rätta vägen!" Thorsten stod om aftonen och betraktade tankfull den ofantliga mossens gröna yta och den lilla gruppen af tallar, som höjde sig på densamma. En och annan mindre vattenfågel sväfvade med hastiga vingslag här och der öfver starrtufvorna. Det låg något så sällsamt sorgligt och ödsligt i den vidsträckta utsigten, att ynglingens hjerta uppfylldes af en egen ängslan, en nästan vild längtan tillbaka till sina studiers hemvist, det enda der han var hemma. Denna känsla var nästan en hemsjuka, sådan som ofta i de qvalmiga södra länderna fattar nordbon eller i stora städer den kraftige natursonen. Här var det omvändt en som längtade ifrån norden: det var en, som längtade ifrån naturen till konsten och lifvet bland mera omvexlande föremål.
Ulfven hade gissat konungens gåta, och det blef så afslutadt mellan dem, att han skulle få prinsessan, och komma igen dagen efter för att hemta henne. Allt som det nu led på tiden att ulfven skulle komma tillbaka, var konungen öfvermåttan bedröfvad, och grundade bara uppå, huru han skulle slippa ifrån sitt löfte som han gifvit. Omsider beslöt han att nyttja list. Till den ändan tog han en bagare-dotter som tjente på kungs-gården, lät styra ut henne på det allra präktigaste, med gull-krona, och röda ringar, och annan prydnad såsom det kunde höfvas ett konunga-barn, och sade att hon skulle fara i stället för prinsessan. Ja, tjenstemön lät sig detta väl behaga, ty hon hade visst icke tänkt att hon skulle få vara så grann; och konungen menade nu, att, huru rådklok ulfven också var, skulle han dock aldrig veta annat än han fått den rätta prinsessan. Som nu ulfven åter kom gåendes till kungs-gården för att hemta sin unga brud, var konungen straxt redo, lät föra ut den påklädda tärnan, och gaf henne åt honom med stor ståt och mycket fagert tal, likasom hon varit hans egen dotter. Derefter skildes de åt. Konungen gick tillbaka in till sitt, och trodde att allt var väl bestäldt; men ulfven vänslades emot sin unga brud, och qvad: »Sätt dig på min rygg! Häll dig i min lugg! Och dig skall ingen skada ske.» Ja, tärnan gjorde som han bad henne; hon satte sig på hans rygg, och höll sig fast i hans lugg. Dermed begynte han löpa det fortaste han förmådde, och sprang så utan rast och ro, ända till dess de kommit djupt in i mörka skogen. Nu var konungen mycket glad att allt hade så väl aflupit, och tänkte aldrig mer få spörja till hvarken ulfven eller tjenste-tärnan. Men hans glädje varade inte länge; ty när ulfven hade sprungit sig trött, stadnade han under en hög gran, till att hvila sig. Då rann honom i hugen, att han ville försöka sin unga brud, hurudant hennes förstånd var; han frågade fördenskull, hvad hon tyckte att slikt ett träd bäst kunde nyttjas till.
Transport för tillökning af artilleriets materiel och iståndsättando af 60 äldre amraunitions-vagnar till anskaffning af 1,200 par pistoler och 500 st. kammarladdnings-studsare, äfvensom materiel till 2:ne 12:pundiga batterier samt uppreffling af 7,300 st. infanterigevär m. m » 1,200 skeppund bly till skarpskytte-gevärskulor . För Bevärings-manshapet : till 9,500 omgångar renslar samt handolér med remmar R:dr B:ko 143,500: — » 2:ne omgångar s. k. småpersedlar, eller skjortor, strumpor och stöflar, för 5,000 man » » 93,333: 16. Transport R:dr B:ko 236,833: 16. Slals-Utskottels Memorial M 64. 18 Under år 1855. Under år 1856. Under år 1857. Summa. För Sjöförsvaret tillhörande föremål: till linicskeppet
De njuta sina egna stämningar och lägga i dem all sin glöd, medan den mindre snabbkänslige vanligen har mera värme kvar som drifkraft för handling. Så var i hög grad fallet med A. Ch. Leffler; men den bundna värmen har mycket minskat behaget i hennes diktning. Än mer betydelsefull för denna vardt den nämda osjälfständigheten. En karaktärens svaghet blir ju ofta äfven produktionens, och hos A. Ch. Leffler yttrar sig nämda frånvaro af energi i skaplynnet som minskad intensitet i skildringen. Såväl den bristande känsligheten, som den bristande intensiteten blefvo isynnerhet märkbara under senare skedet af A. Ch. Lefflers diktning. Ty ett dikteriskt skaplynne, som är episkt ej lyriskt, kan aldrig uttrycka sig rikt och fast i ett upprördt tillstånd eller i ett, där intryck jaga hvarandra; det behöfver ro både att förarbeta intrycken och att återgifva dem. Men A. Ch. Lefflers mottagliga sinne blef numera både af yttre och inre erfarenheter oroadt. Den lyckliga jämnvikt mellan innehåll och form, mellan verklighetstrogen iakttagelse och eftertanke öfver det iakttagna, mellan realism i skildringen och lyftning i känslan, som utmärkte hennes flesta tidigare arbeten, började att i någon mån rubbas. Hon lämnade aldrig hastverk till publiken; hon var tvärtom mycket samvetsgrann i sitt arbete, och sträfvade med en oaflåtlig möda, från första planen till sista korrekturet, att ge sitt bästa möjliga. Men hon var för snabb att skrifva om hvad hon erfor; intrycken hade ofta behöft bli djupare, iakttagelsen mer allsidig, mer konstnärligt omformad. I stället aflöste intrycken snabbt hvarandra och därför kunde ej häller målningen af dem få nog innerlighet. Och denna brist på innerlighet orsakade de omdömen om »realistisk fotografering» och »kyla i färgen», hvilka nu allt oftare riktades mot A. Ch. Lefflers skildringar. Därtill kom, som följd af den förut antydda frånvaron af fullt säker smak, att hon ej valde med nog omsorg; hon medtog ej sällan tillfälligheter, som borde varit borta, och utelämnade däremot stundom väsentliga, karaktäriserande drag.
Vi hafva haft segeiduksfabriker, när vi t. o. m. hade skyddstull emot införseln; och skillnaden emellan de förslag, Utsk. afgifvit, utgör endast 8 sk., emedan tullen blifvit föreslagen först till i r:dr 8 sk. och nu till i r:dr. Dessa i r:dr 8 sk. måtte väl icke vara någon öfverdrifven skyddstull för inhemska tillverkningen, och det är kändt, att linskötsel hos oss tilltagit både i quantitet och qualitet derigenom, att man påfunnit ett bättre sätt att röta linet. Jag kan således ej annat än förena mig i Hr Lagerhjelms tillstyrkande, att vi måtte vidblifva Utsk:s första förslag. Hr Lagerhjelm: Om jag rätt uppfattat Gr. v. Fersens yttrande, har förändringen i Utsk:s förslag härrört af a:ne omständigheter, nemi. förhållandet med linrötningen och segelduksfabricationen. Hvad rötningen beträffar, bekänner jag, det jag aldrig hört, att det lin, som rotes i de norra provinserna, ej blir tillräckligt starkt, såvida det ej är mycket fint. I sådana detailler torde vi ej heller här kunna ingå; men hvad deremot förefaller klart är, att segelduksfabricationen inom Utsk. frångick sin första öfvertygelse, och att denna fabrication uppkommit under en period, då tullen varit stadgad till i r:dr 8 sk., och då synas mig segelduksfabrikerna ej böra föranleda någon nedsättning i denna tull, enär ingen orättvisa dem vederfares genom den förra tullens bibehållande,. Man synes hafva medgifvit, att äfven landtbruket bör hafva något skydd för sin fabrication, oell då blefve en nedsättning i detta fall stridande med den antagna principen, enär man i allmänhet nödgats medgifva, att tullen borde snarare ökas än minskas. a64 Den 16 December e. m. Frih. Rantzou: Just för att söka följa en princip kan jag hvarken instämma med Hr Lagerhjelm eller Hr af Billbergh, utan instämmer jag med Gr. v.
Och Susanna var en läraktig lärjunge, och djupare än någonsin fästade hon sig vid sin matmoder, under det att denna allt mer erfor sanningen af ordet: «ungdomens andedrägt är helsosam. I början af Juli månad reste fru Astrid med Susanna åter öfver de fjell, som en gång hotat dem med döden; men vid denna tid på året var resan icke farlig, ehuru alltid besvärlig. Öfverstinnan var hela tiden vid ett friskt lynne, och som för hvar dag tycktes blifva gladare. Susannas sinnesstämning blef, i motsats dermed, med hvar dag mera betryckt. Sjelfva fru Astrids glädtighet bidrog dertill. Hon kände sig oändligen ensam. Det var en skön Juli-afton, som de kommo ned i Heimdalen. Susannas hjerta svällde af vemod, när hon återsåg de ställen och föremål, som voro henne kära och som hon nu snart skulle för alltid skiljas vid. Aldrig hade de förefallit henne så tjusande. Hon såg solens strålar falla på kristallberget, och hon kom ihåg Haralds sagor, – hon såg eklunden der fru Astrid sutit och njutit af de vällukter Susannas hand i tysthet beredt henne. Och källan der silfverörten och daggskålarna vexte, den klara källan der hon tillbragt så mången glad stund; Susanna liksom törstade till den. Fönsterna på Semb lyste i solens strålar, huset tycktes vara illumineradt; – derinom hade hon verkat och ordnat; der hade hon älskat; der hade vinterqvällens flammor brunnit så klara, under Haralds berättelser; stilla uppstego rökpelarne från hyddorna i dalen, der var hon hemma, kände hvart barn och hvar ko, kände sorger och fröjder som bodde der, och der hade hon först rätt lärt känna Haralds hjertelag – alltid Harald, – alltid återfanns hans bild, såsom hjertat i alla dessa minnen. Men nu nu skulle hon snart lemna allt detta, allt skönt och kärt. De kommo nu fram till Semb och helsades af Alfiero med skällande fröjd. Susanna, med en tår i sitt öga, helsade och nickade till alla kära bekanta, både menniskor och kreatur.
Med hvarje bref som sade mig att han kom närmare, återfick jag något af min forna glädtighet. Jag började tycka att lifvet när allt kom o Min herre att gästa i huset en tid, Att högre behöfver uppfylla. omkring icke var så intresselöst, att framtiden ännu kunde äga möjligheter. _ En morgon, när jag som vanligt genomögnade tidningen, tvärstannade blicken plötsligt vid en notis, som dref blodet till hjärtat med sådan fart, att jag erfor en fysisk smärta. Där stod: » Kapten L., hvars resebref från hans lika långväga som intressanta färder redaktionen varit i tillfälle att meddela sina läsare, har nu återkommit till fosterlandet. » De tre sistförflutna åren hade ju för mig varit en enda lång väntan på denna stund. Idun PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: utgifningsdagar: IDUN — - KR. 5: - IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. IDUNS MODETIDN. UTAN PL. LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. &gt; 3: — DEN REDAKTÖR 11 M A R S OCH FRITHIOF UTGIFVARE: HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. REDAKTIONSSEKR. : JOHAN 1899. KOMMISSIONARER BYRÅ OCH EXPEDITION: ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. N O R D L I N G. ALLM. K STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. RONPRINSESSAN I ROM. F Ö R IDUN RILDT, DE MINISTER AF FRIHERRE FÖRENADE CARL RIKENAS I ROM. E S V E N S K A FURSTINNOR, som besökt den eviga staden, äro icke många. Den första var Dorothea af Brandenburg, som två gånger burit Sveriges krona, såsom Kristoffers och sedan såsom Kristiern I:s gemål.
Liljenstolpe, är af Bonde-ståndet återremitterad, men af de öfrige 3:ne Riksstånden bifallen: och då, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer' afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. Ronde-ståndet har likaledes återremitterat 14:de punkten, angående pension åt majoren Nils Johan Gjertz-, men då de öfriga 3:ne Riksstånden bifallit densamma och ärendet sålunda, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, är af Rikets Stän der afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. louie punkten, angående pension åt professoren Guslaf Erik Pasch, är af Preste-ståndet återremitterad, men af de öfrige 3:ne Riksstånden bifallen; ocb då, jemlikt 75 § Riksdags-ordningen, ärendet sålunda är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig dermed icke kunna taga vidare befattning. 19:de punkten, angående pension till aflidne öfverste-löjtnanlen Nordencreutz och hans jemväl aflidna hustrus, Carin Sendelius fern döttrar, är af Bonde-Ståndet återremitterad; men då de öfrige 3:ne Riks-stånden bifallit denna punkt, och, jemlikt 75 §.
Handels-Balken; N;o 60, öfver Herr Oiof iVijks motion, örn ändring af sista monn. samt i; morn. 7 §• >7 Cap. Handels-Balken. S. D. Enligt det lios Ståndets Electorer i dag hållna Protocoll, hade till Ledamot i Banco-Utskotlet}. under den åt Biskopen m. m> Doctor Lundblad i Nåder beviljade permission, blifvit utsedd Biskopen m. m. Doctor af Kullberg. S. D. Föredrogs Stats-Utskottets Memorial N;o i32, om anledning Prat. Vidr. d. 5 Jani i i834- till anmärkning emot Föredraganden för Krigs-Ärendeiia, och blcf den begärda Remissen till Comtitutions-Utskottet beviljad. S. D. Beslöts, att v. Talmannen, Biskopen m. m. Doctor af JVingårds anförande, jemte handlingar om Svenska Tabellverket och dess stat, skulle lill Stats-Vtskottet öfverlemnas, för alt i sammanhang med återremissen af Siats-Utskottets Utlåtande n:o 80, i5 punkten, komma under ompröfning. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne: Ex peditions-Vt skottets Memorial i o, angående en förändring i Utskottets förslag N;o 38, till underdånig skrifvelse. S. D: Föredrogs ånyo och lades lill handlingarne: Constitutions-Vtskottets Memorial N:o 6, rörande Stats-Vtskottets anledning till anmärkning vid afskrifningen af Gonvoymedel, använde emot deras bestämmelse, för ombyggnad al Svenska Consulatshuset i Tanger. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos La g-Vt skottets Betänkanden: N:o 66, öfver Herr C, F.