Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånds beslut kunna ändras genom en inbjudning från vår sida; jag måste således bekänna, att, ehuru jag icke gillar Utskottens Utlåtande, jag dock icke vet, huru det skall hjelpas. Om Ridderskapet och Adeln skulle besluta, såsom Herr Ribbing önskat, och i enlighet med Herr Hegard ts förslag, betviflar jag, att de öfrige Stånden gingo in derpå. Om vårt beslut likväl står qvar, binder det händerne på oss vid uppgörandet af Instruction för Fullmägtige. Intet är mera skadligt, än ett beslut om minskning uti lånerörelsen; men då jag å andra sidan erkänner, alt man ej behöfver befara något af en fond, sorn är så öfverdrifven, och Banken icke hotas genom någon sådan sedeluttagning, får jag Den 21 O c t o b e r e. m. endast anhålla derom, att Herr Grefven och LandtMarskaiken täcktes afhjelpa det onda derigenom, att proposition göres derpå, alt man tager bort siffran 21 äfvensom ordet punkt; hvarefter hela denna punkt blott blifver ett resonnement, hvilket icke behöfves i skrifvelsen lill Kongl. Majit upptagas såsom någon ingredierande del. Herr Ribbing: Herr Hjerta har börjat sin sednare framställning med att förklara, det han trodde ingen ändring kunna lillvägabringss. Jag ser det, och jag önskar gerna, att lånerörelsen icke måtte minskas. Jag vill blott fullfölja min anmärkning, på det ingen ökning må ske, och det är derpå jag velat fästa uppmärksamheten. Herr Rosenblad: Jag känner ett visst obehag utaf att förlänga en redan öfverflödig discussion; men om det föreslagne tillägget varder antaget, skulle vi betala en oformlighet med en i5 gånger värre. Lyckligtvis är det stadgadt, att ingen minskning kan äga rum. Jag afstyrker sålunda det föreslagne tillägget. Herr Hegardt: Jag förstår icke, hvarifrån Herr Rosenblad liemtat anledning till sin öfvertygelse om den stora oformligheten af mitt tillägg. Deri finnes intet ett ord om att fixera Capitalet för lånerörelsen vid något visst belopp.
Den största svårigheten att få entreprenader allmänna ligger deruti, att de resande äga ratt att när som helst taga skjuts med obegränsadt antal hästar, så att entreprenören är nödsakad hålla ett större antal, hvilket dock knappast förslår vissa dagar eller vissa årstider, då del deremot ej sällan händer, att hästarne och det folk, som entreprenören är nödsakad hålla, kunna veckor och månader vara overksamma och under denna tid ej gifva någon ersättning för underhållet. Derigenom uppstå förluster, lör hvilka entreprenörer frukta. Sådana förhållanden förete sig på alla de ställen, der entreprenören är tvungen att sjelf hålla större antal egna hästar, hvarföre ock entreprenader endast kunnat till vägabringas på de ställen, der hemman, som förut varit skyldige att skjutsa, äro så nära belägne skjutsombytesstället, att de kunna ingå öfverenskommelse med entreprenören att deltaga i skjulsningen emot den högre skjutslega, som entreprenören är berättigad uppbära; hvarigenom likväl ändamålet med entreprenaden så till vida är förfelad t, som det i sjelfva verket är reserven som fortfarande skjutsar, endast med den förändringen alt den erhåller högre skjutslega. Beviset Berättelse öfver Christianstads Län för åren 1848—1850. 2 10 på svårigheten att tillvägabringa dylika entreprenader framstår, enär, oaktadt inga bemödanden försummats, endast nio entreprenadställen finnas inom delta Län. Cellfängelse-systemet, af Eders Kongl. Maj:t i nåder anbefaldt, har varit tillämpadt i länsfängelset i Christianstad sedan hösten år 1846.
Stats-kontorets räkenskaper, 3:o anslag af Stockholms stad för tolags-medel, och 4:o räntemedel å kapital-fonden; samt uti credit: l:o fondens skuld, 2:o lärarnes aflöningsmedel, som utgått af de olika debiterade anslagen, verificerade med de af Direktionen underskrifna qvartalsaflönings-listorna, å hvilka vederböran - — 385 — de lärare tecknat sina qvittenser; och hvilka listor till de särskilda beloppen öfverensstämma, hvad statsmedlen angår, med de från Stats-kontoret, enligt reqvisitions-förslagen, uppburna Och i räkningen debiterade belopp; lärande, vid sådant förhållande, såsom verifikation för såväl debitering som creditering, några andra reqvisitions-förslag än dessa listor, som specifikt upptaga beloppet för hvarje löntagare, ej behöfvas eller vara i räkenskapsformuiäret eller genom andra stadganden föranledda; livilande alltså, i afseende å denna räkenskap, erinran dels om tertiala qvittens-listor, äfvensom dels att qvittens-listor skulle saknas, på ett fullkomligt misstag, helst de vid Banko-insättningsbevisen fogade, med förkortningar skrifna, promemorier, endast afse att lemna Upplysningar om beskaffenheten af de å Skol-direktioneus räkning i Banken insatta olika auslagsbelopp, men ingalunda innefatta annan verifikation. Vidkommande det anmärkta förhållandet, att räkenskaperna för Stockholms Gymnasii saint Clara och Maria högre lärdomsskolors fonder saknats, så härleder sig detta deraf, att öfriga skolornas i Stockholm räkenskaper, hvilka förut icke blifvit till Kongl. Direktionen aflemnade, skulle infordras och till Kongl. Kammar-rätten insändas, under väntan hvarpå de trenne ofvannämnda icke ingåtvos, men hafva nu i sammanhang med de senare blifvit afgifna. I öfrigt må erinras att, om än Direktionens räkenskap synes afvika ifrån de konti räkenskaps-formuläret upptager, underrättelserna vid detsamma dock gifva anledning dertill, att räkenskapen bordt lämpas efter den form, som med de olika förhållandena varit öfverensstämmande. Stockholm den 11 December 1860. A. Lindberg.
Icke endast öfverläggniilgen i PresteSt.. utan äfven det förslag, som i BondeSt. framlades af Riksdagsfullmäktige» Ola Månsson, och hvilket godkändes af en stor mängd af Ståndets öfriga ledamöter, synes mig gifva vid handen, att vissa sådana hufvudpunkter finnas, hvilka af pluraliteten inom Stånden skulle kunna godkännas; oell om så är förhållandet, är otvifvelaktig! det riktigaste, att vid denna Riksdag fastställa dessa punkter såsom bestämda lagbud. Det är nemi. klart, att ju hastigare man kan befria sig från niirvide laglöshets-tillstånd, äfvensom undvika tillsvidare föiordnanden, desto bättre är det. Då jag nu upgifver följande punkter, fogar jag dervid samma anmärka., som Hr v. Koch vid sitt förslag, att det icke får anses för det bästa jag skulle önska, utan anser äfven jag, att, för vinnande af något resultat, eftergifter måste göras för andras åsigter. De punkter, om hvilka, efter mitt förmenande, man skulle kunna blifva ense, äro: l:o att den nya författarn ej måtte erhålla till titel: stadgar om utvidgad religionsfrihet, eller något dylikt, utan rubriceras: »Stadga, huru förhållas bör med dem, som hysa villfarande läror och dem utsprida, eller vilja afvika från den rena Evangeliska bekännelsen»; 2:o att Kyrkoherdar, Kontraktsprostar och Konsistorier åläggas, att, då villfarelser någorstädes yppas, efterfölja de föreskrifter om undervisning och förmaningar, som förekomma i Kongl.
Hammarsköld anmärker, att dessa skådespel, jemförde med Messenii, ”äro mera torra och tröga, emedan författarens hufvudföremål, Christendomens förhärligande, icke tillät honom inblandandet af några löjliga tal och uppträden.” Hammarsköld synes ej ens hafva läst Prytz, ty just detta element ur det Messeniska dramat är af Prytz med synnerlig förkärlek utbildadt. Dylika scener äro nästan talrikare hos Prytz, än hos Messenius, och till förstärkande af det löjliga i folkscenerna låter Prytz bönderna tala ett slags tillkonstladt dialektspråk, hvilket sednare dock äfven kan vara beroende af den estetiska teori, som bjöd att hvarje person skulle tala och uppträda efter sitt stånd, en regel, som utan tvifvel lät sig lättast tillämpa i skildringen af folket. För dialekttalandet har man, som vi ofvan nämnt, äfven tyska mönster i hertigens af Braunschweig lustspel. För Prytz egendomligt är, att dessa bondscener äro skrifna på prosa. De kunna ock ofta, liksom sista scenen i Messenii ”Disa,” fortsättas efter behag; ty mången gång är endast början af dialogen angifven och fortsättningen öfverlåten åt den spelandes egen uppfinningsförmåga. Kunna än dessa folkscener icke sägas stå i det strängaste sammanhang med ämnet, äro de dock alltid dervid lyckligt anknutna och intaga icke den olämpliga sjelfständiga ställning i dikten som t. ex. Messenii satiriska scener. Deremot tyckes Prytz icke synnerligen älskat Messenii bruk att inlägga visor i sina stycken; endast på ett ställe påträffar man en sådan och då en folkvisa: uti ”Olof Skottkonung” införas tvenne rusiga hofmän, hvilka dansa med hvarandra och till dansen sjunga visan: ”Stoltz Inga hon sitter i högan loft.” Den dramatiska formen är behandlad efter samma grundsatser som hos föregångarne, ehuru den åtminstone i ”Olof Skottkonung” är vida lyckligare handhafd än i Messenii stycken. Men deremot är versbehandlingen betydligt sämre hos Prytz.
Directiorien dertill, hufvudsakligast af det skäl, tillstyrkt nådigt bifall, att den föreslagne FideiCommissInrättningen innebure ett närmande till det uti andra Europeiska länder öfliga bruk, hvilket, genom föreningen af Representationsrätten för vissa Ätter, med besittningsrätten af vissa Gods , betydligen bidragit till AdelsStåndets sjelfbestånd och Adelskapets anseende, af hvilket allt Utskottet anser anledning kunna hämtas till den förmodan, att det uti 1786 års Kongl. Resolution nyttjade ordasätt, genom någon tillfällig omständighet torde hafva fått en inskränktare betydelse, än som med vederbörandes då för tiden byste afsigt och mening öfverensstämt; hälst af då gällande författningar icke kan finnas något binder hafva varit för ett fullkomligt bifall till Testators yttrade önskningar, och har Utskottet slutligen ansett sig böra i underdånighet erinra, det, genom nådigt bifall till den sökta förklaringen, Westanå FideiCommissEgendom endast kommer, att på samma sätt alltid blifva tillhörig Representanten för Adeliga Ätten Gyllensvan, som, enligt de särskilt utfärdade Kongl. Diplomerne, Säterierne Fiholm och Börringe Kloster, under namn af Grefskap, beständigt komma att besittas af en Grefve Beckfries samt Åtvidabergs Kopparverk med Adelsnäs Säteri alltid af en Baron Adelsvärd; äfvensom bemälte Ätt i öfrigt kommer att blifva i alla hänseenden jemförlig med de nya Grefliga, Friherrliga och Adeliga Ätter, hvilka genom upphöjelser, i enlighet med nu gällande RegeringsForm, uppkommit och uppkomma, blott med den åt - Deri 27 Maji. 309 skillnad att de, efter hvarandra i Ätten inträdande Ättemännen, icke ovilkorligen bör vara från hvarandra i rätt nedstigande led härstammande, men att deremot de alltid komma att vara innehafvare af samma fasta Egendom, och deras egna interesse och förmoner derigenom med Fosterlandets välgång och sannskyldiga förkofran alltid lika förbundne.
3. börande Stats-Contoret härvid i underdånighet upplysa, att uti detta belopp icke innefattas restantierne ä de förvaltande Verkens uppbörd. ( 6 ) Utom RiksStatenj och de, enligt gällande Stats-reglering, of Mikels Ständers Riksgälds-Contor, till fyllande af Stats-Verkets Lehöf för året lefyererade i,727,200 Riksdaler, har StatsContoret år i83i fått emottaga af mindre Credilivet, till anskaffning af spanmål för nödlidande, i följd af i83o och 1831 årens missväxter, enligt Eder Kongl Maj:ts Nådiga Bref den 20 November och 4 Dec. i83osamtd. 12 Mars, 7 Maj och 3 Juli i83i, ett sammanräknadt belopp af 700,000 Riksdrr, utom de 3oo,ooo R:dr, sorn år i83o för enahanda ändamål blifvit lyftade, äfvensom af mindre Creditivet till bestridande af kostnaderne för de utomordentliga Quarantainesoch Bevaknings-anstalterne, till utestängande af farsoten Cholera Morbus, enligt Eder Kongl. Majrts Nådiga Bref den 20 Augusti, 6 September, i5 October och 10 December i83i, 200,000 Riksdaler; och skola, enligt Eder Kongl. Maj:ts särskildt meddelade nådiga föreskrifter, de till spanmåls-undsättningar sålunda an viste medel, i den mohn de åter inflyta, jemte derå möjligen erhållande ränta, till RiksgäldsContoret lefvereras. Ordinarie Afkortning under åtskilliga Titlar å Stats-medlen för år 1831, sådan den genom äldre Författningar är bestämd, har utgjort: Penningar R:dr 2,743: Ordinarie Ränta i Kronovärde, 27,873 R:dr 2 sk. 6 r:st., och efter Markegång ... , 178,299: 25. 3.
Vid lånemedlens fördelning böra de tomt-egare företrädesvis understödjas, som i synnerhet kunna vara i behof af lånebiträden utaf allmänna medel. 4‘o I afseende på låne-medlens förvaltning m. m., utses en Comité, under Landshöfdingen ordförande, på sätt Stadens invånare finna lämpligast. Comiterade pröfva och bestämma storleken af den lånsumma, enhvar lånsökande må tilldelas, samt beloppet, sorn, i afseende derå, hvarje gång får lyftas. På Bil. till Stals-Ulskottels Memorial JV.-o fao. *7 På Comiterades requisitioner eller fullmagter, hvilka alltid måste vara underskrifne af minst en utöfver halfya antalet af Comitéens samtlige Le. damöter, utlemnas penningärne från Riksgälds-Contoret; och i följd hvaraf Comiterade komma att för alla sådana lyftade summor ansvara, samt redovisa i den ordning, som här nedan finnes stadgad och föreskrifven. 5:o Dä någon hos Comiterade anmäler sig till erhållande af lån, bör vid ansökningen fogas ritning och kostnadsförslag till den byggnad, sora skall uppföras; och innan något får lyftas i afräkning å ett af Comiterade beviljadt lån, skall till dem aflemnas låntagarens till Riksgälds-Contoret ställda skuldebref å hela lånsumman, innefattande förbindelse, alt de i irsta punkten stadgade vilkor, i afseende på ränteoch capital-afbetalningen, i föreskrifven ordning fullgöra; och lill säkerhet hvarföre skall lem* nas första inteckningen uti tomten och den byggnad, som derå kommer att uppföras. 6:0
Här om dagen vid middagen på herrgården hade hon också skämtat öfver sin ålder och sagt, att » slynårens » sentimentalitet var en för länge sedan öfvervunnen ståndpunkt. Och hon kunde ju tryggt skämta; hon var tillräckligt bedårande för att ej frukta rivaler. Han såg på den smidiga, framåtböjda gestalten, de små, välformade händerna och ansiktets mjuka oval. Kände hon sig besvärad af hans blick? Kanske, ty vid en darrning af handen tappade hon fingerborgen, som rullade långt utåt golfvet. De skyndade båda att söka fånga den. » Hvart tog den vägen? Jag tyckte precis det var häråt, den föll. » » Låt mig se efter? » Kandidaten föll på knä. » Nej, här är den. » Ett litet stycke därifrån låg den blänkande lilla tingesten. Då hon skulle luta sig ner för att taga upp den, kom deras hufvuden att vidröra hvarandra. Båda skrattade, under det Ester hastigt drog sig undan med en varm skiftning på sitt eljes bleka ansikte. » Kandidaten hade också rest sig, och betraktade henne road. » Nu vet jag, hvad ni tänkte på, fröken, på det första ofrivilliga famntaget därute i mörkret. » » Ja. det var ett fatalt misstag, » utbrast hon lifligt. » För hvem då? » » För er naturligtvis, men hur kunde ni också tänka, att tant, som är så arbetsam, skulle sitta i skymningsfunderingar? » » Jag hade ju ingen aning om, att det fanns någon inackordering här, och dessutom — jag tänkte inte alls, då hade jag väl inte ens i mörkret kunnat taga fel på er och mamma. » » Men det var i alla fall inte vänligt att öfverraska oss så där helt och hållet. Tant hade gladt sig så mycket åt sina små arrangemanger. » » Men jag arrangerade en scen i stället, och det I DUN 16 dugde väl. Det är så tråkigt att vara bestämd och låta allting gå efter en viss plan. Nej — inga band. Lefve friheten! Ä r ni färdig nu, fröken? » » Ja, men det är dumt! » » Att hysa barnsliga fördomar, mycket sanut! » » Här är mössan, nej, låt mig sätta på den. Ni skall ha en lock där på ena sidan.
[1757] Doktor A. Afzelius OCH öfriga bokhandlare NU UTKOMMIT Ä 75 ÖRE: 0m Artificiela (KONSTGJORDA) T ä n d e r SAMT NÅGRA ORD OM DE S. [G. 141211 Junge Mädehen FINDEN IN DEUTSCHLAND VORZIIGLICHE PENSION IN DER FAMILIE EINES SCHULDIREKTORS. NÄHERE AUSKUNFT ERTEILT _ FRI. DONKER, LEHRERIN IN STOCKHOLM, ÖSTERMALMSGATAN 27. (G. 11911) [1498] F ÖR UNDVIK, AF CESSION VÄND. SIG HÄRMED EN BEKYMRAD FAMILJEFADER TILL DEM, SOM ÖMMA FÖR SIN NÄSTAS NÖD, MED FÖRFRÅG. OM NÅG. SKULLE VARA VILLIG HJÄLPA MED ETT LÅN Å 2000 KR., SOM MOT 6 % RÄNTA OCH 200 KR. AFBET. PR ÅR FINGE GÄLDAS. ADR. Å IDUNS BYRÅ. [1750] FÖR HÖNSVÄNNER! TILL SALU 35 ST. UNGA HÖNS AF LANDTRAS, MYCKET HÄRDIGA OCH UTMÄRKTA VÄRPARE. PRIS 1,25 PR ST. ADRESS: FRU WERDIER, ULRICEHAMN. [1765] Hvardagar M. Sixigers OpaT Spstiner ÄRO OÖFVERTRÄFFADE I ARBETSFÖR MÅGA OCH VARAKTIGHET. BEKOM MENDERAS TILL EN HVAR SOM SÄT TER VÄRDE PÅ EN VERKLIGT GOD SY MASKIN. SÄLJAS PÅ FÖRMÅNLIGA BETAL NINGSVILKOR I STOCKHOLM ENDAST F Singers Filial 15 FREDSGATAN 15.
För mig är det klart, att om Utskottens Förslag, att återgå till grunderne i 1812 års Författning, eller att Skifte endast skulle öfvergå den, som det begärt, skulle antagas, kommer man att krypa i stället för att gå till målet. Då jag nu går att föreslå de förändringar jag anser behöflige, utbeder jag mig att dervid få följa Utskottens Betänkande. I 5 Cap. 2 §. föreslår jag, att jemte ordet Häradsrättj hvars insättande torde för Allmogen vara behöfligt, tillägges Rådstufvurätt hvarigenom saken äfven är lijelpt, då fråga uppstår om Städernes Rågångar. Vid 6 Cap. 2 §. bar Friherre Anckarswärd redan anmärkt behofvet af en redactionsförändring, Jag föreslår en sådan ordalydelse: Efter orden ”och vill förthy sitt 35o Den 6 April e. m. ”godkännande ej påteckna”, tillägges: ”vare ”då pligtig att inom i4 dagar, vid äfventyr ”af talans förlust, hos Skiftesmannen eller ”Ordföranden i EgodelningsRätten anmäla, ”huruvida han vili missnöjet fullfölja. An”går det Utlåtande &c.” Vid io Cap. i §. hafva Utskotten föreslagit ett sådant tillägg: ”att urskiljas och ”upptagas hör, hvad af inrösningsjorden ”finnes tjenligt att odlas till åker, och hvad ”sorn endast till höhöstnad kan begagnas.” Jag anser likväl ett sådant tillägg öfverflödigt, enär föreskriften finnes tillräckligt uttryckt i \ Cap. 3 ■§. Jag får dessutom fästa Utskottens uppmärksamhet derpå, att föreskriften ej tillhör io Cap., utan hör finnas Liand dem, som i 4 kapitlet angå de förberedande åtgärderne. Skulle ett tillägg i detta afseende således anses behöfligt, borde det införas i 4 Cap. 3 §., hvars 2 Mom. kunde sluta med orden ”urskiljde, afmätte och hvar för sig ”beskrifne.” Det vore då gifvet, att hvad som hörde till åkern, skulle afmätas och upptagas serskildt från ängen. ' 10 Cap. 3 §. hafva Utskotten helt och hållet velat utesluta.
Hemliga Utstottetö tanka, men jag wägar yttra min farhaga, at, med de föreslagna Pannerymder, genom nyligen gjorda förbättringar i Bränner i-konsten, en iilwerkniog wida öfwer detta behof kan astadkommas, och at säledeS det onda, hnilket drabbar Riket i allmänhet och hwarje man eustilldt, blott til någon del wore hulpet, utom den wädeliga inflytelse en för lätt tilgäng pä Br-änmin äger pä de flestas af allmänna hopen seder och moral, hwaras nägot hwar lärer haft tilfälle se bedrvswcliga exempel. Af sädana grunder tar jag mig den friheten framställa min tanka, det jag anser 6o KannorS pannerymd såsom et för Hnsbehoss BranwinsBränning -tilräckeligt maximum för högsta sainmanlaggda Hemmantal och zo kannors pannervmd fbv et helt Mantal, efter hwilka gisna pannerymder, de för hemmantal öfwer och inunder helt mantal pioxorriourliter jämnkadeS, dock med bibehållande af 15 kannors panna för mindsta hemmansdel. Det kunde, torde hända, lätt dömas, at, boendeti Bergslag , hwarest hemmantalen i allmänhet äro mindre och Man förenade, jag yttrar mig uti en sak, som ar. mig» nära-MMkig , men jag äger t-wartom lii - 8-l6 fälleat i flerfaldig mätto begagna den föreflagua högsta pannerpmden och blifwa Bränwinsbrannare pä stor tcala i en ort , der denna wara aldrig las rer sakna afsättning; men min öfvertygelse om saken rattas ej ester hwad egna fördelar kunde föreskrifva. Dek wore önskeligt, om Bränwinsbränmngen i Städerna Lunde genom öfverenskommelse werkställas af nägra fä, hwilke för famteliga Jnwänarnes behof idkade denna handtering; en »verkelig besparing wänns derigenom, sä wäl wid sielfwa bränningen som uti wedätgänger; men wid den af Höglofl.
— N:o igg. angående ersättning till innehafvarne af sådana i rotering qvarstående hemman, som från capelJanstill skolmästarebostället) blifvit eller blifva förvandlade. XIX. iog. — N:o 200. angående afskrifning af undsättningsskulderna i Norroch Westerbottens Lriti. XIX. iog. — N:o 2or. angående skjutsningsanstalterna i Riket. XIX. 2)7. A. 2Ög. — N:o 202. angående kurhus-afgiftens fortfarande. XIX. 355. — N:o 2o3. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående upphäfvande af Konungens 2tne röster i Högsta Domstolen. XIX. 355. ( '01 ) Expeditioner lili Kongl. Maj:t, Rikets Stunders: — N:o 204. med förslag till förändrade stadganden rörande bysättning. XIX. 355. — N:o 2o5. i fråga om villkorliga utmätnings-resolutioner. XIX. 355. — N:o 206. i fråga om rotering af utsockne frälsehemman i Halland. XIX. 440, XX. A. 3. — N:o 207. om utfärdande af en författning i fråga om fördelande af kostnaden för vatlenafledning till beredande af samfällig jords odling. XIX. 44°- — N:o 208. angående Svenska undersåters skyldigheter, när de vilja bosätta sig eller resa utrikes, samt ut landningars rätt att inkomma och bosätta sig i Riket. XIX. 44°- — Wto 2oq. angående Landslisealstjensternes afskaffande. XIX. 440. — N:o 210. angående upphörandet af det så kallade Hemförarebåtgillet i Götheborg. XIX. 481. — N:o 211. angående
Kunde något dylikt här införas, så vore det ganska väl; men då jag ihågkommer de svårigheter, som skulle uppstå för att komma till slut med denna Jury, enär nemligen f af Jurymännen skulle vara af lika tanka, måste jag tro, att vi äro för ovane att här antaga denna Jury. Jag anser derföre den Juryinrättning, vi hafva, vara så god vi för närvarande kunna hoppas, och det är derföre bättre att vi hafva den qvar intill dess nationen blir mogen till någon verklig förbättring, hvartill säkerligen skall bidraga hvad som skrifves i Utskotten och talas inom Stånden. Jag vill ej vidare uppehålla Ståndet med ytterliga omsägningar, men utber mig blott att, i anledning af hvad som här, med så mycken pathos, blifvit yttradt om d. 20 Junii 1810, erinra, att författaren till poemet Räfvarne, och till den tidning hvilken försvarade detta poem samt dref denna sak, ej af Domstol kunde fällas eller kunde åtkommas förr än Jury blef inrättad. Den 27 Ja niia rii f. m. 53 Hans Excellence Herr Grejven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att plenum konime, klockan hall till 6 i eftermiddag, att fortsättas. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard Zacharias: Friherre Åkerhjelm har i ett Memorial, som förljenar uppmärksamhet, anfört, att i England Sheriffen tillsätter Juryn. Friherren har sjelf i det närmare utvecklandet af frågan blifvit nödsakad till en del bekräfta min anmärkning emot denna uppgift, och Herr Cederschjöld har sedermera gjort detsamma. Sheriffen blott uppgör cn lista på jurymän enligt de derföre stadgade föreskrifter, och den anklagade kan, utan anförande af skäl, förkasta 20, och i högmålsbrott 35 jurymän, ja han kan förkasta hela listan, om Sheriffen, som uppgjort den, är sjelf recusable, t. ex. om han vises vara interesserad i saken, eller andra omständigheter göra dess opartiskhet tvifvelagtig. Kan man då säga, att Sheriffen tillsätter Juryn?