Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vålla Gjukes söner, vålla Gjukes söner all min smärta och sin syster svåra gråten.“ Behöfves det mera, för att gifva sista draget till teckningen af den gamla Nordbons charakter? Behöfves det än ytterligare påminna, när vi icke kunna undgå att rysa för hans oförvägenhet och vildhet, att han egde en själens adel, som låter honom stå under ingen af hvad tid eller slägte som helst? Eller få vi icke döma våra fäder och de gamla Isländarna efter deras sånger, efter de höga bilder, som sväfvade fram för skaldens öga i den högsta inspirationens stunder? Jag behöfver ej länge leta, för att kunna visa upp, hur pass en Isländsk qvinna var mäktig af storartad själsstyrka. Efter qvinnan, hennes art och den heder, som gafs henne, kan man bedöma folket och tiden. Det var en Isländare, som het Gisle Sursson.10 Han hade bragt sin egen svåger om lifvet och dömdes förlustig umgänget med sina medborgare, dömdes, som det kallades, till skogsgång; ty den tiden fans det ännu skogar på ön. Han söker, som de fleste andre, som kommit i samma läge, att i det längsta hålla från sig fienderna, hvilka ostraffadt kunde döda honom, när helst de kunde komma åt. I en afsides vik byggde han en hydda åt sin maka Öd och en trotjenarinna. Sjelf irrar han omkring, söker hjelp hos sin broder, men finner bara köld; oskylde gifva honom likväl rikligt understöd. Tidtals kommer han till sin hustru och vistas något hos henne, för att vederqvicka sig. Blid och kärleksfull delar hon hans lidanden. Fienderna veta om hennes bostad och söka genom gåfvor och hotelser förmå henne att röja mannen; men allt är förgäfves. Som blodhundar följa de hans spår och det är förvånande, hur han gång efter annan undkommer dem. Till slut blir Gisles själsstyrka bruten, han förföljes af svåra drömmar om faror och blir till sist så mörkrädd, att han aldrig vågar vara ensam. Så gingo tretton år. Den sista sommarens sista natt var inne. Gisle kunde icke sofva, ej heller hans maka eller tjenarinnan.
De internationella utställningar, som under senare tider egt rum, visa, både att de stora fabriksoch industriländerna i detta hänseende uppfattat hvad som är ett bland produktionens och handelns vigtigaste intressen, och att Sverige med heder kunnat uppträda såsom täflande vid dessa utställningar. Sakkunnige yrkesmän, som varit inför Komiterade i ämnet hörda, hafva ock förklarat sig anse, att Svensk vara af åtskilliga slag alltför väl skulle kunna på den utländska marknaden bestå i täflan med enahanda varor, tillverkade i länder med högst uppdrifven industri, allenast den blefve å sagda marknad på ändamålsenligt sätt införd och framhållen; och att den största svårigheten att bereda nämnda vara vidgad efterfrågan i detta hänseende vore bristen på tillfälle att få den till bedömande lämpligt spridd. Det ligger i sakens natur, att mången köpare vinnes genom att förevisa honom varan. Med kännedom härom, begagnar sig ock så väl den utländske fabrikanten som isynnerhet den utländske köpmannen med uppfinningsrik ihärdighet af hvarje tillfälle att på detta sätt förvärfva afnämare för de artiklar, med hvilkas tillverkande eller afyttrande de sysselsätta sig; och med säkerhet kan påstås, att, detta förutan, en högst betydlig del af de effekter, som nu hit införas, icke skulle kunnat här afsättas. Det är ett exempel att följa för den Svenske tillverkaren och handelsidkaren, och ett medel, som utan tvifvel skall hafva önskad påföljd; isynnerhet om det förbindes med den naturliga verkan af ett rationelt tullsystem, utgående derifrån, att, i samma mån som landet öppnar sin marknad för andra länders produkter, det skall finna ökad afsättning för sina egna.
Inflytandet deraf på skarpskytteföreningarne sjelfva lär ej heller blifva det bästa, och detta i lika grad, antingen befrielse från ett eller två års beväringsexercis medgifves; ty, i stället för att skarpskytten nu tager geväret, lifvad af fosterlands känsla och lust att tillsammans med vänner och bekanta öfva sig i exercis och målskjutning, för att derigenom blifva användbar till krigstjenst, i händelse landets försvar behöfver hans krafter, så skulle skarpskytteföreningarnas ändamål — deras enda »praktiska uppgift» — kunna blifva att på ett så billigt och beqvämt sätt, som möjligt, försäkra sina medlemmar om befrielse från beväringsexercisen. Att Hr Ridderstad, som visar särdeles omtanke både om armén och skarpskytterörelsen, äfven hyser farhåga för, att skarpskytteföreningarnes enda praktiska uppgift skall blifva den ofvan angifna, synes af efterföljande ord, som återfinnas i motiveringen till hans förslag: »Såvida man är sann och verklig vän af skarpskytterörelsen och den frivillighets-idé, som allt hitintills så värdigt uppburit dess banér, så måste man äfven allvarligt och strängt vårda sig och vaka deröfver, att denna idé, frivilligheten, alltid bevarar sin fosterländska betydelse, 52 D.cn 10 Januari f. m. sin moraliska kraft och sanning, sin enkla och ädla renhet och icke hemfaller under motsatsen dertill, hvarken i glömska af sin uppgift, landets försvar, eller i egennyttiga små beräkningar, samt sålunda urartar. Framförallt måste man akta sig för, att genom något slags mindre väl betänkt lagstiftande, om ock tillkommet af den största tillgifvenhet för idén, gifva den ringaste anledning dertill. Skulle den dag komma, då skarpskytterörelsen, i stället för att vara ett hedrande uttryck af det Svenska folkets kärlek till nationelt oberoende, blelve ett medel för enskilda intressen, föreställer jag mig att densamma sett slutet af sitt vackraste tidskifte. Man kan derför — då fråga nu är om att uttaga de lörsta lagstiftande stegen — icke nog uppmärksamt granska hvarje äfven den minsta del deraf.
Utskottet föreslagithy Innehafvarneaf-Dtscontt-fxi'S Assignationer än tor innebaf värne af deras Obli gationer eller Fordringsägare på AfskrifpingsRäkning, står att Sörena med den princips hvarpå allmänna Lagen i-dylika fall sig grundar. Men jag låter så mycket b. lire denna anmärkning alldeles falla, sorn IJtskoitets Förslag i den delen synes fullkomligt öfverensstämmande med Allmänhetens.öm kan, och dessutom iiar sin upprinnelse från en billighetsgrund, hvilken är mängden af Fordringsägare och sannolikt de minst förniögne, till största fördel. En sadan företrädesrätt, lemna d åt Innehafvarne af Gotha CanalDisconts Assignationer , är så mycket billigare, som dessi, en lång tid antagna i KrqnoUppborden, vunnit en stämpel af gångbart mynt, sorn mig veterligen Malmö Disconts Assignationer aldrig ägt. 3:0 Att elit af Uskottet (öreslagne sätt till liqvid erande af ford/-ingar för Discontern, s utgifne Obligationer och på afskrifnings-räkningen t Gustia CanUDtscont, icke lärer rätt kunna Den 17 Martil, e. m. 233 bedömmas, utan 1 sammanhang med den stora Financeplanen, hvars ännu outvecklade grunder Höglofl. U'skottet ensamt har sig förbehållen. Om man likväl, med fullt förtroende till rigtigheten af de beräkningar Utskottet meddeiar öfver DisCi.nteines tillgångar, skulle antaga att alla andra financiella åsigter borde försvinna för den, att i det strängaste bevara B mquens rätt, så synas mig de biilighetsgtunder, som Högloflige Utskottet i afseende på Assignationernes inlö-cn hafva följt, här vara nog mycket åsidosatta. Det är ganska möjeligt och jag vill ingalunda bestrida att Banquen för öfvertagandet af Dis. conternes akulder behöfver fördelen af Räntans indragning på de samina Under den tid af feni år, som är föreslagen, att m d en femtedels årlig afbetalning inlösa dem.
Att mura i vintern, nej håll, det går aldrig väl det menar I icke. JACQUES. Hur sa' du? Jag tyckte du sa' »håll!» Jag menade att det har väl aldrig någon vågat mura om vintern. JACQUES. Nej, jag vill tro det; det har aldrig någon vågat, men nu skall någon våga det: jag tror att han heter Jacques som vågar. GERHARD sätter fram kannor och krus. JACQUES tar ett krus. Gutår, Sten! Vi ska vara vänner, Sten, tag hit hand, jag vill dig vid min salighet inte något ondt. Gutår! De dricka. Är du ond på mig än, Sten? Du vet inte hur väl jag vill dig! Du är en sprakfåle, är du, som vill hoppa öfver skacklorna, jaa, säg inte nej, jag känner dig bättre än du sjelf; du vill ha' så brådtom, se, det skall gå undan, se, och derför går det på sned. STEN. Det säger I icke sant, har jag icke varit tålig, så som ingen kanske? JACQUES. Det tycker du, ja; men när jag för att pröfva dig, satt dig i stenbrottet, så löpte du din väg, gjorde du inte? Nå? Har jag inte gjort dig till mästare, en gång! Gillet är allsmägtigt här i landet och bryr sig den och den om andra; men öfver Gillet står som en grundmur folket; och folket hviskar; vet du hvad folket hviskar? STEN häpen. Nej! GERHARD ser förvånad på Jacques. Folket hviskar som blåsten i vassvippen! Vet du hvad folket hviskar? STEN som förut. Nej! JACQUES dricker. Nej, säger du! Du säger nej der du sitter! Säger du icke nej? Hvad står Gerhard och lyss på? Ser du nu att du inte vet någonting! Det fins folk, se, som tro att de veta allting, till och med andras hemligheter; men det göra de icke, de säga så bara... Han försjunker i slösinne. GERHARD halfhögt till Sten.
I fall nu K. M. tillåter bränvinsbränningen någon annan tid af året, så är det ganska ovisst, huruvida någon skatt derföre skall utgå, såvida icke R. St:r dertill lemna bifall. Måhända, säger man, att äfven Utsk. afsett, att om bränvinsbränningen helt och hållet förbjudes under nästkommande höst, en motsvarande ny bränningstid må bestämmas för vintermånaderne. Men på det sättet blefve i allt fall alla de hittillsvande bränvinsbrännare, hvilka icke ämna fortsätta rörelsen under den nya författningen beröfvade allt rådrum att ordna sin hushållning, enär den under nästa vinter tillåtna bränvinsbränning naturligtvis skall ske efter den nya författningen och således icke kan af dem begagnas. Jag tror således att man icke allenast bör medgifva så lång bränningstid som möjligt under hösten, på det att de näringsidkarne må ega tid att ordna sin rörelse, ehuru icke så lång, att den öfverprodnktion, hvarom jag förut talat, kan komma att inträffa, utan att man jemväl i st. f. den bränningstid, hvilken under hösten kan komma att inskränkas, bör bevilja en motsvarande lämpligen afpassad tid af vintern, under hvilken tillverkningen skulle, efter den nya författningens föreskrifter, varda tillåten. Att bestämma dessa båda tider vore likväl för R. St:r svårt, och det torde derföre vara rättast att updraga detta ärende åt K. M:s Nåd. ompröfvande, så alt R. Sl:r endast för deras del medgifva, att, om K. M. finner omständigheterna påkalla ett sådant utbyte af tiden från hösten till vintern, denna åtgärd då måtte vidtagas. Likväl torde ett sådant ifrågasatt utbyte icke beliöfvas för mer än en månad, enär den 32 Den 1 Maj. dä för hösten återstående bränningstid af en månad icke är nog lång att gifva rådrum till den befarade öfverproduktionen.
Hon lade sig på knä bredvid, hon visste icke, hur hon skulle göra, hvad hon skulle säga ... det hela hade upprepats förr och det fick en grund anstrykning. Försoningen kunde ej gå till botten, emedan missämjan egentligen icke satt så djupt ... och ändå var detta slitande på känslan värre än allt, förstörde allt ... – Jag är för dum och för enkel för dig, vi passa inte, sade Tore stirrande. – Åh dum – hon skrattade hysteriskt – Putte, du är minsann en modern stämningsmänniska du med, ... men vi komma jämt på så galna tider ... hvar med sitt ... Se så – var snäll – var god mot mig igen. Hon grät mot hans knä. Så satte de sig utan vidare och trötta af spänningen ned som barn på mattan och började tala om affärer. – Lifvet västerut är ju något helt annat än här, affärerna lifligare – jag tänkte att ... – Hvad du nu har är ändå säkert – det var en helt spak och mjuk tvekan. Tore kom genast in i alla sina egna tvifvel. – Sant – d. v. s. på sätt och vis – det är ju en risk att fara, så jag ville du skulle bestämma – men mister jag så ett tu tre platsen här, så kan man kalla det för en risk att inte ha farit ... Ja, kanske vi låta det vara ... – Nej – hvarför det. Du kan väl riktigt lita på dem? – Se själf – han reste sig och tog ur bröstfickan och bredde ut det breda pappersarket med maskinskrifven stil och tumshöga stämpelbokstäfver. Du kan ju se: vi vänta med otålighet – hvad skulle de ha för ett nöje i slik komedi? – Nej – Louise tyckte det också. – Det är för resten icke så ofattligt. Jag skall säga folk från Östern gör solidare arbeten – därute är en fasligt brokig samling ... Tore gick fram till klädskåpet och började tankspridt taga fram sina studier. – Finge man litet mer rutsch – bättre betaldt, så kunde man taga en tid ledigt ... det vore ju inte så omöjligt än att ... – Naturligtvis – jublade Louise men skyggt, som vågade hon knappt återgå till det gamla hoppet.
Majit behagat meddela Rikets Ständer, hurusom E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Jönköpings län med underdånigt förord öfverlemnat en af Bredaryds församling, genom vederbörande Pastor, framställd och af Konsistorium i Wexiö stift insänd underdånig ansökning, det mätte, sedan församlingens innevånare redan lagt grunden till ny kyrka, nådigst tillåtas att från Kaptensbostället vid Norra Westbo kompani af Jönköpings regemente, Bredaryd Norregården, hvars egor omringa Bredaryds kyrkogård, få för behofvet att å norra och östra sidorna utvidga kyrkogården afsöndra 1 qvadratref 0,3 qvadratstångs areal-jord, hvilken, belägen på en höjd, vore af ringa värde för bostället, hvars innehafvare, i hvad på honom berodde, lemnat bifall till afsöndringen emot den afgäld af 11 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, som församlingen, under förutsättning alt den sökta upplåtelsen blelve beviljad, tillförbundit sig att för erforderliga jordområdet i enlighet med derå vid landtmäteriförrättning skedd uppskattning, årligen efter markegångspris till indelningshafvaren erlägga; och har med anledning af denna ansökning, hvartill E. K. Majlis och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier, i ämnet hörda, uti angifvet gemensamt utlåtande i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall, E. K. Maj:t, i öfverensstämmelse med hvad Kollegierna hemställt, i nåder föreslagit Rikets Ständer att, för utvidgande af Bredaryds församlings kyrkogård, den uppgifna arealen af 1 qvadratref 0,3 qvadratstång jord måtte från Kaptensbostället Bredaryd Norregården N:o 4, om l 14 Expeditions-Utskottets Förslog lill underd.
Lagen för Rikets Ständers Bank, angående förslag till förändring af 4:de §:n deri: B. VII. 66, 82. A. 82, E. 259. Lagerberg, Pontus, Major, angående pension åt bans enka, Charlotta Lagerberg, född Lilliehöök; motiou af Herr Johan Fredrik von Axelson: se Motioner. Lagerberg, Pontus, dess yttranden: I. 242; II. 94, 110. Lagerberg, Grefve Sven, dess yttranden: III. Lagerbjelke, Grefve Gustaf, dess utnämnande till Landtmarskalk: I. 3.,— dess tal och yttranden: se Landtmarskalken. 'Lagförändringar, i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte föreslagna: I. 55, A, 58. Lagstiftning i fråga om framtida minnesmärkens fredande, i anledning af väckt motion om förändrad sådan: B. 11.321,372, 376, A. 381; U. lil. 629, 634, A. 634. Lag-Utskottets ledamöter, angående val af: se Val. — Förrättadt: se Lista. Lag-Utskottets Memor aler, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1, om arfvoden till ökadt kansli-biträde: B. I. 54, A. 54. — N:o 2, i anledning af verkställd granskning af Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans embets-lörvaltning från sednaste till innevarande rikmötes början: B. I. 181, 196, A. 196. — N:o 3, i anledning af remiss utaf Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ersättning till domare och målsegare i de fall, då flera härader hafva gemensam tings-stad i brott-mål: B. 1. 181, 196, A. 196.
Olyckligtvis tror jag verkligen, att utom detta Hus finnes en allmän tendens att fästa mindre vigt vid hvad inom Huset afhandlas, och att våra publicister med mycken liknöjdhet, om ej med skadefröjd, härtill bidraga. Jag säger olyckligtvis, emedan icke allenast Riddarhusets, men det allmännas sak lider genom den spänning, sorn råder och underhålles mellan Representationens skiljda elementer, hvilka genom detta ökade afstånd från hvarandra blifva svårare att förena; men jag upprepar det ännu en gång, det är endast den moraliska kraften inom Huset sjelft, som kan tillvägabringa den önskade förändringen, och skulle det någongång hända, att de tidnings-redactioner, som meddela våra ofverläggningar till allmänheten, på grund deraf att de äga rättighet att här hålla antecknare för sina tidningar, uppsåtligen eller af misstag göra någon skada åt Husets anseende eller dess enskilda ledamöter, så anser jag det vara öppet för R. o. Ad. att söka både tillrättavisa ett sådant förhållande och förebygga dess återupprepande. Jag kan under nuvar. förhållanden icke tillstyrka någon annan åtgärd, dock att man genom uppmärksamhet på det allmänna och på sig sjelf söker afböja de skadliga följder, som motionären velat förebygga. Hr Rosenblad, Bernhard: Både med ledsnad och förundran har jag nu för andra gången under denna riksdag sett, att det högst lämpliga förslaget till förändring af 5g §:n Riksd.Ordn. blifvit afslaget, och att delta afslag just utgått från det håll, som par excellence prydt sig med namnet liberal och med anseendet af nit för sparsamhet å nationens vägnar. Besinnom hvilka omätliga kostnader, som vid hvarje riksdag nedläggas på tryckningen af våra prot., hvilka svårligen kunna läsas i sin helhet af någon annan än correcteuren, ehuru de visserligen kunna innehålla en stor skatt af upplysningar för den, som vill studera förändringarna uti våra lagar och författningar; hvilket studium likväl mycket försvåras af den ofullständighet, hvarmed registret är upprättadt, och som vållar, att man icke utan mycken möda får rätt på hvad man egentligen söker.
Hvad högstber<_-de Nådiga Proposition sålunda innehåller hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit, och vidkommande först Kopparutmyntningen, så hafva Rikets Ständer, i enlighet med hvad E. K. M. i Nåder föreslagit, ansett, att af ett Skeppund koppar Victualievigt böra utpräglas 20o,25o och 3oo R:dr Banco, olika för serskilda myntsorter; och anse Rikets Ständer sig, i öfverensstämmelse med deras under denna dag serskildt aflålna underdåniga skrifvelse med förslag till ett nytt system för Rikets Silfvermynt, böra härvid i underdånighet anhålla, alt Kopparmyntsorterne hädanefter måtte blifva tre (31, två (2), en och en half (ij), en (1) en half (i) och en fjerdedels (|) skillingar Courant, hvilka Rikets Ständer för deras del ansett böra sålunda utmyntas, att af ett skeppund v. v. Koppar präglas i en fjerdedels och en half skillingar tvi Expeclitions-Ulskotlels Forslag till untl. Skrifvelse N.-o 166. hundrade Riksdaler Banco, i en och enlialfskillingar tvåhundrade femtio Riksdaler Banco, samt i två och tre skillingar trehundrade Riksdaler Banco. Likaledes få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att, till undanrödjande af Koppar-myntets möjliga förfalskande till likhet med något af Silfvermynten, de nya af Kopparmyntsorterna må blifva å framsidan försedde allenast med E. K. M:ts Höga Namnchiffer; äfvensom Rikets Ständer anse sig böra till E. K. M. i underdånighet öfverlemna, huruvida icke, enligt den önskan, som å allmogens i Dalarne vägnar blifvit vid innevarande Riksdag framförd, arne pilar, utgörande Dalarnes gamla vapen, skulle kunna lämpligen anbringas å andra sidan af det nya Koppar-skiljemyntet.
Höglofl. Ridderskapet och Adeln sarai Ilögvördiga Presle-Ståndet hafva bifallit della Betänkande, som deremot är återremitteradt af Yällofl. Borgare-Slåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, efter sammanstämmande anmärkningar af Herr Fomander och Riksdagsmannen Ola Jeppsson, alt frågan om fördelning af de vid Curhuset i Carlskrona varande inventarier och förråder väl vore af beskaffenhet att icke kunna utgöra föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och beslut; men deremot förslaget om inrättande af en Sjukhusoch Curhus-anstalt för tvänne Härader och Släder gemensamt, grundadt på bidrag af den vanliga Curhus-afgillen , lika ostridigt skall höra till antalet af de frågor, som röra allmänna inrullningar och föijagtligen, likmätigt 44 § Riksdags-Ordningen tillhöra Ekonomi-Utskottets handläggning; hvarjemte bemälde Stånds ledamöter, såsom skäl att biträda motionen, uppgifvit i:o angelägenheten att icke centralisera, utan alltmer och mer utbreda och mångfaldiga anstalter, som tillhöra allmänna sjukvården. 2:0 Obilligheten af att tvinga cornmunerne att använda communal-afgifter, på ett sätt som är ändamålslöst. 3:o Billigheten att åtminstone lemna öppen en fråga, för hvilken alla de vederbörande församlingarne skola enhälligt visat sig synnerligen intresserade. Med åberopande af dessa skäl, har Herr Fornander förmenat det Utskottet borde föreslå Rikets Höglofl.
Maj ts höga rätt förnärmande, då det skulle förutsätta, att Kongl. Majit icke i Nåder ville, eller ägde tillgång att i Nåder förordna sådane Ledamöter, sorn, åtminstone lika med förenämnde Fullmägtige, ägde nog skicklighet och nog erfarenhet, att detta uppdrag nöjaktigt utföra. Herr af Tibell, Gujlaf Wilhelmy förenade sig med Herr af Brinckman och Friherre Cederström. Herr Manner steni, Johan: Om jag de lade farhågan för rubbning i Nationens frihet, genom förändring af Collegiala Styrelsen, skulle jag instämma med Friherre Boije, men, efter hvad jag kunnat finna, utgöra Co!- legierne icke aagot ordentligt stöd för denna frihet. Jag har dessutom ej tillstyrkt, att ColleJ gierne skulle helt och hållet indragas, utan jag har endast velat fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på fördelen deraf att deras Domsrätt öJverflyttas på Rikets Allmänna Domstolar, och att desse Verk, så vidt möjligt, sammandragas. Jag instämmer äfven med Herr Den 22 Junii e. m. Herr af Brinckman , att Committéens första hufvudsakliga göromål borde blifva, att, likasom Allmänna Lagen af Lag-Committéen granskas och omarbetas, genomgå aila särskilta economiska författningar, och deraf urarbeta ett helt, hvarefter Committéen först kommer i tillfälle att bedömma, hvilka Verk kunna behöfvas, för att handhafva dessa författningar, samt sedermera uppgöra förslag till dessa Verks organisation. För min del skulle jag icke tro, att Medborgares rätt mindre vårdas, om sedan Domsrätten blifvit Collegierne frånskiljd, och endast economiska ärender årerstodo för deras behandling, hufvuddetaillen uppdrogs åt en enda person eller Minister, då förekommande synnerligen vigtiga mål i alla rall kunde af en tillförordnad Committé utarbetas. För öfrigt tror jag, att ändamålet bäst vinnes, om Utskottets Betänkande öfverlemnas till Kongl. Majit, med anhållan, att Kongl, Maj t täcktes förordna en Committé, för att företaga detta ämne till handläggning i hela dess vidd.
För Flottans Civil-stat behagade Kongl. Maj:t, vid sista Riksdagen, enligt Äng. Ftot upprättad projekt-stat, i Nåder föreslå en till 100,800 R:dr Riksmynt förhöjd aflansslatVil löningssumma, hvarmed afsågs att, jemte det, emot indragning af ljuspenningarne, tjenstemännens löner i allmänhet skäligen förhöjdes, tillika följande förändringar skulle i Staten kunna tillvagabriiigas, nemligen; vid Carlskrona station: en Kanslist-tjensts förändring till Registrators-beställning vid Befälhafvande Amiralens kansli med förhöjd lön af 1,500 R:dr; bildandet af en ny lön å 1,200 R:dr åt en Inspektor såsom Redogörare vid beklädnadsförrådet samt uppförandet af eli särskildt anslag å 2,000 R:dr, deraf en Inventarie-förvaltare, två Regements-skrifvare och 52 Bil. Jis 3 till Konell. Maj:ts Nåd. Prop. As 1, om Statsverket 185!).