Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och LandtMarskalkm hemställde, om icke i nasta Plenum Ridderskapet oell Adeln behagade utvälja Tolf Ledamöter till den Nämnd, hvilken skulle äga att enligt 103 § i Regerings-Formen döma, huruvida Flogsta Domstol ns samtdige Ledamöter gjordt sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas; hvarjemte Pierr Grtfven och LandtMarskalken föreslog, att samma Ledamöter kunde, pä sätt förut varit vanligt, jemväl utgöra de Tolf Electorer, hvilka, enligt 97 §. i Regerings-Formen, borde utvälja Riksens Ständers Justitiae-Ombudsman och dess Suppleaiit. Bifölls. Friherre Cederström, Jacob, anhöll att få veta om Justitiae-Ombudsm3nnen ännu erhållit Decharge för sin Embets-lörvaltning. Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham, erinrade , att någon serskild Decharge för Justitieombudsmannen hvarken vore föreskrifven eller hehöfdes. Val hade fråga vid sista Riksdag blifvit väckt både om granskning af JustitiaeOmbudsmannens Diarier och om Decharge samt förslag till ändring uti åtskillige §. §. i Grundbg3rne , i sådant afseende af Constitutions Utskottet uppgifne, hvilka likväl vid denna Riks^ dag tj blifvit af Riks-Stånden antagne. 316 Den n April. Herr Grefven och han dt Marsh alien yttrade, att då Lag-Utskottet redan för a:ne månader tillbaka afgifvit Utlåtande, öfver Justitiae-Ombudsmannens till bemäldte Utskott remitterade Em bets-Berättelser, och berörde Utlåtande äfven blifvit af Riks-Stånden pröfvadt3 ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken det något hinder icke vore för verkställigheten af det nu beslutade Val af justitieombudsman. Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog derefter, att vid ifrågavarande
Enligt hvad Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader i omförmälda underdåniga utlåtande anfört och upplyst, äro, till följd af en å Piteåfjärden bildad sandbank, de fartyg, som vid Piteå skola intaga eller lossa laster, nödsakade att, för verkställighet häraf, under närvarande förhållanden lägga intill den pä circa i mil frän staden belägna Löfholmen, dit varorna följaktligen måste särskildt, landeller sjöledes, transporteras, hvarigenom en för den redan betydliga och i tillvext varande rörelsen på platsen betungande ökad kostnad uppkommer, helst som de varor, hvilka från Piteå afskeppas äro af tung beskaffenhet och till största delen illgöras af plank och bjelkar. Stadens innevånare hafva i anledning häraf föranstaltat om uppgörande af förslag, ej blott till upptagande af segelränna genom nämnde bank, utan äfven till anläggning af en i sammanhang dermed behöflig lastbrygga vid stadens strand. Det af Löjtnanten vid Vägoch Vattenbyggnads-korpsen R. Schough utarbetade och af Styrelsen godkända förslaget upptager till verkställande c|#ls en segelränna, 2,000 fot lång och 80 fot bred i botten med 15 fots djup vid medel-vattenståndet eller lika med det minsta djupet i segelleden efter Piteå elfs nedre lopp mellan staden och skärgården, dels en lastbrygga vid stadens strand af 520 fots längd, för hvilka arbeten kostnaden är beräknad till 40,000 R:dr R:mt, förutom 8,000 R:dr till inköp af eli mudderverk, behölligt såväl vid del föreslagna fördjupningsarbelels verkställande, som ock för framtida underhåll af segelrännan. Och har vid sammanträde med stadens röstegande innevånare den 4 Oktober sistlidna år af desse enhälligt lättats det beslut, alt, om eli statsanslag af I utaf den summa, 40,000 R:dr, som vore beräknad för sjelfva arbetet, kunde dem be redas till ett belopp af 26,666 R:dr 67 öre, de ville förbinda sig att utföra muddringen, bygga laslbryggan m. m. samt dessutom anskaffa mudderverket, äfven om till allt delta skulle erfordras större kostnader, än de beräknade.
Det är ovisst burn det kan komma att gå med den extrn-statsregleringen, hvilken, om den bifalles af 2 Stånd, torde afslås af 2 andra och möjligen äfven af förstärkta StatsUtsk. Det synes emedlertid icke vara skäl att bifalla en onödig utgift; och det vore alltför illa att medel skulle lemnäs blott åt misstroendet, men inga åt för troendet. Hr Printzensköld, Garl: Jag made högligen be klaga det misstroende, sora visat sig bos så val StatsUtsk. som ledamöterna af aine RiksSt. Om någon af dem, som yttrat detta misstroende, bade varit i Carlskrona och sett den hushållning och den vård sorn hafves om ekvirket derstädes; så skulle de tinna att denna inventering vore onödig, ty det är icke möjligt att från förråden kunna olofli gen utföra en sticka af det der förvarade virket, utan att sådant skulle upptäckas. — Då man vet af hvilka stora dimensioner virket består, och huru mycket dess tyngd försvårar allt hemligt borttagande af detsamma, torde man väl filina att, om det också vore en möjlighet, hvilket det dock snart sagdt icke är, utan en ren omöjlighet att olofligen från förråden kunna tillgripa och bortföra ett sådant ekstycke som der förvaras, det derföre icke försenade att uppoffra en så stor summa, som skulle åtgå för ifrägavar. inventerings verkställande. Den nidskhet, StatsUtsk. slridse iakttager; synes än mera anmärkningsvärd genom dess beredvillighet att till ett sådant ändamål som detta bevilja medel. Jäg tror de 8000 r:dr, sorn härtill komma att åtgå. kunnat bättre användas på flottans materiel och yi kar i alla hänseenden alsing på Utsk:s förslag. Gr. Horn: Del är i anleda, af den siste talarens an märka. vid denna punkt, som jag egentligen ber att få yttra några ord. Talaren har gjort StatsUtsk. orätt i detta fall, då jag kan upplysa honom, alt samma åsigt, som han nu yttrat, har varit rådande hos Utsk:s afdelning, att nemi. inventeringen vore öfverflödig.
Embetsmannen behöfva yttra sitt bekymmer och sin förlägenhet öfver brist på dugliga Tjenstmanna-ämnen, och sin oro , att ofta nödgas, på öfvertygelsens bekostnad, framdraga elen knappa medelmåttan, och någon gång, kan hända, äfven den tämligen fulltygade duglösheten? Ar det ej Staten, som deraf lider? Är det ej hvarje dess medlem, som deraf förorättas? Är det ej tidhvarfvet och förnuftet, som deraf smädas? Må hän da, skall inom hela Riksdagsmannakretsen ingen medlem finnas, hvars enskildta öfvertygelse, skapad af besvärande minnen, icke billigt medgifver troheten af denna tafla? Det är då tid att afhjelpa detta onda; men det är underbart, att känslan deraf icke framkallat nationens åtgärd förr, än Konungens nådiga proposition derom till Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott. 286 Den 29 Mars, Redan håfve vi sett, att förut lemnade löntillökningar, genom tidernas skick och modernäringarnes trånande, varit otillräcklige för ändamålet. Att man ej förut velat se detta , är häri det enda anmärkningsvärda. lettland, der genom Carl XI:s ännu icke öfverträffade ceconomiska vishet, man under nära halft* annat sekel sett de Embetsman harva utkomst, hvars löner, grundade på Indelning af Spannmål eller persedlar, således äro ställde i samband med Nationens större intressen, borde man vetat att ej sätta dem dermed i motsats, genom tilldelande af löner, som till beloppet otillräcklige, i alla fall äro till inre halt vansklige och deri liknande de arbeten , de vedergälla, att de sträfva i beständigt nedsjukande värde. Med öfvertygelse, att man ej rättvist kan, och med hopp, att man ej vill neka dessa sanningar, föreslår jag ödmjukast: Att Höglofl.
Hiir komma nya författare och författarinnor som eii syndaflod; nu gäller det att arbeta sig fram, ' annars dränkes man däri. ' Hörby, 22 februari 1885 Kära syster! ' Tack för brefvet. J o du, den kärleken, som hvarken frågar efter hvad man fruktar eller önskar, blott man vill ' tiga med det, den är sekunda vara, och inte mycket värd att lin. J a g har en så olyckligt rik erfarenhet däraf, först den kärlek som genom att vägra mig friheten dref mig att i oförstånd utbyta de gamla outha5dliga banden emot nya - oförstånd? J a, hvem vet! Det var visst den enda vägen för att kornina dit jag skulle. H u r törnig, har jag förr, innan jag vågat träda i opposition, alltid varitr för stolt att låta vidgå. Hur ofta jag statt inför sjalfrriordet och.tankt:, nu kan jag inte längre,; det ar inte lönt att omtala. ' I många år liar jag ständigt gått liksom med döden för ögonen, och - ser du - .då kommer mycket, som andra anse stort, att synas en s % ringa och intresselöst. Allt skall lämnas; det enda man lämnar efter sig är det arbete man utfört - allt det andra: förtalet, aktningen, lidandet, iigodelarne. det är intet - borta som en rök! Det.var inte mycket att lefva p&amp;, och att dö på är det ingenting alls. Nej. du, jag .har sett det stora, tomma gapet på för nära håll, det, som skall uppsluka oss alla och ändå gapa efter mera: mitt åskådningssätt kan inte gå i de smk snirklade fårorna, jag pinas af dessa små - hänsyn och små-lögner hvaraf nästan liela en kvinnas existens ar väfd. J a, det är kanske skam att säga, men jag ar nära nog en kvinnohatare. Af Stockholmsresan blir naturligtvis (eller åtniinstone troligen) alldeles intet. Dels därför att jag blifvit dålig igen, dels därför att en litteratörs kassa icke kan racka till för två personer. Tacka Gud att man kan förtjäna tillräckligt för en! Men nog behöfde jag det.
Sedermera åt man kött af säl och hvalross äfvensom af hvitbjörn och räf. Björnoch hvalrosskött ansågs dock orent167, hvarför man endast i nödfall spisade det, och räfköttet hade en oangenäm smak. Stundom var matbristen så stor, att man nödgades spisa lädret af skinnpelsarne och stöflarne. Antalet sälar och hvalrossar, som fångades, var så stort, »att de dödade djuren lagda tillsammans skulle bildat en hög af 90 famnars längd, lika så stor bredd och sex fots höjd»168. Dessutom funno de på ön en strandad hvalfisk. Om våren kommo samojeder från fastlandet och plundrade ryssarne på en del af deras fångst. Af rädsla för samojederna tordes ej heller de öfverblifna fångstmännen gå öfver isen till fastlandet, utan blefvo qvar på den öde ön, tills de genom en lycklig tillfällighet afhemtades af några på fångstfärd utfarne landsmän. – I sammanhang med berättelsen om denna färd omnämner Witsen, att året förut ett ryskt fångstfartyg strandat öster om Ob. Antagligt är, att redan mot slutet af sextonhundratalet de ryska fångstfärderna till Novaja Semlja betydligt minskats. Handelsfärderna torde redan långt förut hafva helt och hållet upphört. Det tyckes, som om man efter Sibiriens fullständiga eröfring skulle föredragit landvägen öfver den förut med sådan öfvertro betraktade Uralska bergshöjden framför den osäkra sjöförbindelsen öfver Kara-hafvet, och som om regeringen till och med skulle lagt hinder för den senare genom att under sommaren utsätta vakter på Matwejew-ön och vid Jugor-sundet.169 Dessa skulle uppbära afgifter af fångstoch handelsmännen, men troligt är att det härmed förenade reglementerandet och prejandet beröfvade ishafsfärderna just det behag, som hittills förmått de djerfvaste och raskaste bland befolkningen att egna sig åt den farliga handeln på Ob och åt det med så många mödor och umbäranden förenade fångstyrket.
Palmstjerna ställda fråga, anhåller jag att få upplysa, alt det var Bankens medel, hvarmed fond skapades till inlösen af riksglsscdlarne, och all föreskrifter temnadcs huru dermed skulle förhållas, och det var derföre som jag hemställt, alt ett sådant beslut nu mätte komma alt föreslås af vederb. Utsk., emedan det klefve alldeles likgiltigt, antingen man tillerkände detta öfverskott åt Banken eller Riksg.cont., så snart man ansåg, att Banken iclte borde skapa sig ytterligare behållningar utöfver de 10 millioner hon redan äger, som kan vara tillräckligt. Utom sjelfva frågan har man äfven yttrat sig om andra ämnen och deribland framställt satser, som äro af för mycken vigt och inverkan på omdömet, för att kunna lemnäs alldeles obesvarade. En värd talare har uppgifvit beloppet af inlecknad skuld i fastighet, men dervid glömt, alt dessa uppgifter endast äro sådane sorn till domstolarnes prolocoller inlcmnas, och att största delen af dödade inteckningar icke presenteras för domstolarne, och delta förhållande gör dessa inteckningars antal vida större än som af domstolsprotocollen synes. Vidare anhåller jag att fä flista uppmärksamheten derpå, alt man i allmänhet begår ett fel, då man förvexla r capitaler med penningar. Dessa sednare, som äro bytesmedel, genom hvilka massan af samlade capitaler bringas i rörelsen, utgöra blott en ringa del af dessa capitaler; alt göra dem obrukbara, derigenom alt man skulle hindra, att den, som ej sjelf kan begagna capitaler, må kunna göra dem fruktbara hos andra näringsidkare, det skulle vara del kraftfullaste sältet att fä ett lands framsteg att gä sniickgängen. Den sats, alt skuldsättning sker till följd af del skadliga i fonders samlande, är falsk. Det är verkligen icke pä bekostnad af förut varande tillgångar, som nya capitaler tillkommit, och otvifvelaktig! utgöra capilalfordringarne, ehuru ringa de än må vara, mångfaldigt mänga gånger, ja, kanske 50 gånger större belopp än under Gustaf l:s tid, och det kan väl ej nekas, att behällniugarne nu äro vida större än den tiden.
Då doktorn gått ned, gick kandidaten in till de båda damerna, som redan sutto vid sina arbeten. »Nå?» sade han och stälde sig framför Hildur. Hon förstod honom. »Jag tyckte den var riktigt bra skrifven», svarade hon, »tack skall ni ha.» »Hvad var det?» frågade fru Sanderson. »Bara en af mina skizzer, om hvilken jag önskade höra fröken Wides omdöme.» »Den kan väl också jag få läsa?» »Mamma skulle icke förstå sig på den, det är bara en bondhistoria.» »Allting intresserar mig, då du skrifvit det.» »Ja, är det inte det förargligaste man kan höra!» utbrast kandidaten och vände sig till Hildur, »så säger mamma alltid. – Tycker mamma om det? – Ja mycket. – Men det tycker väl mamma bara för det jag skrifvit det? – Naturligtvis, min käre gosse. – Är inte det smickrande? Han kastade sig i en stol och stack fingrarne i håret med en förtviflad min. Båda fruntimren skrattade. »Ja, medgif att det är förargligt», återtog han med en energisk gest. »Men det är så älskvärdt förargligt», svarade Hildur leende och kysste fru Sandersons knubbiga hand. »I dag blifven I af med ert tråkiga påhäng,» yttrade kandidaten efter en trumpen tystnad, hvarunder han endast betraktat Hildurs flitiga fingrar. »Hvart skall du då hän?» sporde modern, som icke kunde hysa ett ögonblicks groll emot honom. »Till baron Linde, han har ungkarlsmiddag.» »Ack, mitt barn, det är det värsta jag vet, när du skall dit.» »Prat, man har icke så roligt någon städs som der.» »Ja, men der går så vildt till», sade fru Sanderson bekymrad. »Ja nog är der en smula hett, men ni kan icke tro hvilka viner han har, – äkta drufva.» »Jag lemnar ert manuskript åt tante, så kan hon trösta sig med det, medan ni är borta», sade Hildur, utan att fästa sig vid hans yttrande.
Hildur. Bakning. Gustafva. Klädedräkten. qvinna att dela öde med en ärlig oeh framåtsträfvande karl, som har de bästa föresatser att lefva inte bara för sig sjelf och S I D utkomst, utan också göra sitt land och sina medmenniskor litet nytta; att stå vid hans sida stödjande, rådande, hjelpande och med sin kärlek göra det svåraste lätt. Skam den, som bjuder bättre, än han har. » Ja, adjö då! Och tack för de sköna, oförgätliga vårdagarna! » » Nå, hvad skrifver Erik? » frågade Henrika. Intet svar. Ingrid vek i hop brefvet, röd som blod. Grefve Lerckes bakelser. » Han skref till mig, att jag mycket gerna kunde få läsa hans bref till dig, förutsatt att du tillåter det. » Ingrid såg upp med en bedjande, hjelplös blick. » Men jag vill det inte, tant Henrika — nej, inte nu — inte nu! Det är så besynnerligt, men jag tycker, att detta rör mig ensam — förlåt mig! » Hon reste sig och gick hastigt in i sitt rum. TJna domina. Lingon på flaskor. Hildur. Tvätten. Viggo. Husgerådet. Anna. Cigarrer. Anna. Ess. Spritsas ut p å plåten i form af S. Anna. Äggkringlor. Anna. Syltnlng. Smultronkräm. K i t t e l n afiyftes Trädgården. Etiketter. M a n fordrar af g o d a etiketter, att såväl material s o m påskrift skola visa sig så varaktiga s o m m ö j - ligt. Rosa. Fönsterträdgården. Akasia som rumsplanta. Fullständigt uttorkande må- ste förhindras, enär bladen d å affalla. Hvarjehanda. Rengöring at metaller. Börja med silfret, d e bästa pjeserna först. Hildur. Läkareråd. G. Drick hvarje morgon ett glas varnat Émservatten samt använd dessutom den behandling, som tillrådts Chandernagor 3) i n:r 14. Förbättras ej häraf ert onda, sä bör ni viinda er till en specia ' ist i halsens och näsans sjukdomar.
Om man deremot, genom anteckning å listan, godkänner kallelsen men uleblifver utan anmäldt förfall, så bör man derföre plikta. Jag kan, såsom flere gånger invald ledamot och dessutom 5 gånger ordf. i taxeringscomitéen, upplysa, att det ej sällan händer att en ledamot, som antagit kallelsen, aldrig med sin fot. visar sig i comitéens sammankomster. Detta anser jag likväl oformligt och tror alt någon kontroll och ansvar bör linnas; hvadan jag också tillstyrker bifall till hvad Bevilln.Utsk. här föreslagit. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i dess betänk, och förfallningsförslag i afseende på 102 § tillstyrkt, ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att härvid Ja varit öfvervägande. lim Ang:de 119 §; 12:o Aag:de 121 § och 13:0 Angele 125 §. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och hemställt. 14:o Ang:de 126 §. Efter uppläsning af Utsk:s förslag lill redaktion af ifrågavar. §, blef detsamma af R. o. Ad. bifallet. 15:o Aug:de 128 §. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det förslag af Frih. Ridderstolpe, som i denna punkt omnämnes, är enligt min tanka ganska riktigt. Då det nemi. är omöjligt för häradsskrifvaren att inom den nu stadgade tiden inlemna uppbördsböckerne kompletta, synes del också tydligen vara olämpligt att stadga en skyldighet för dessa embetsman att inlemna dem, enär de icke i sitt ofullbordade skick kunna lända till efterrättelse. Dessa uppbördsböcker skola vara i enlighet med debetssedlarne uppgjorde, hvilka, upptagande hvad den skattskyldig^ skall erlägga till staten både såsom grundskatt och såsom bevil)n., äro på markegångssättningen beroende.
Vid nu uppgifna förhållande och med åberopande deraf, att Rikets Ständer vid innevarande riksdag, med bifall till hvad Banko-Utskottet i sitt Memorial N:o 20 tillstyrkt, ökat det årliga anslaget till gratifikationer för extra arbeten och till belöning åt extraordinarier inom Rikets Ständers Bank från 6,000 R:dr till 10,000 R:dr, hade Riksgälds-kontorets Kommissariat hos Fullmägtige anhållit om en hemställan till Stats-Utskottet,' att det enligt ofvanuppgifna reglements-paragraf beviljade årliga anslaget till gratifikationer måtte vid uppgörandet af det nya reglementet för Riksgälds-kontoret föreslås till 3,000 R:dr från nästkommande års början, helst derigenom frågan om eljest för göromålens ordentliga skötande behöfliga nya tjenster möjligen kunde uppskjutas, till dess bestämdt sig visat, hvilka nya och ökade göromål det sednast afslutade jernvägslånet samt de uppdrag och åligganden, Riksgälds-kontoret vid nuvarande riksdag erhållit, komma att för Kontoret medföra. Enär den under flera år fortgående tillökningen af de göromål, som måste bestridas af den i Riksgälds-kontoret anställda tjenstemanna-personal, vore, likasom de samverkande anledningarne dertill, både allmänt kända och erkända, samt då någon minskning i göromålen inom detta embetsverk under den stundande tiden så mycket mindre vore att motse, som tvärtom åtminstone räkenskaps-göromålen efter all sannolikhet komme att ytterligare ökas; hafva Fullmägtige, med någon nedsättning i beloppet, förordat det framställda förslaget om förhöjning af den till vedergällning för extra arbeten och gratifikationer åt extraordinarier anvisade summa samt hemställt, att den i nu gällande reglementes 192 § till dylik vedergällning och sådana gratifikationer anvisade årliga summa måtte, under dervid fästadt förbehåll, från och med nästa år höjas till 2,500 R:dr.
136 §, angående statsverkets godtgörelse för de nådårs-bespariDgar, som hädanefter komma att till aflidne embetsoch tjenslemäns sterbhus utbetalas, innehåller Rikets Ständers, i anledning af Utskottets Utlåtande N:ris 81 och 266, härom fattade beslut. 4 Stats-Vlskottets Memorial, N:o 339. 140 §, angående ersättningen för kostnaderna vid båtsmansrotarnes sammanförande inom lämpliga distrikter, grundar sig på Statsoch Ekonomi-utskottens bifallna Utlåtande N:o 37. 141, 142, 143 och 144 §§, angående de i regerings-formen foreskrifna kreditiver, äro redan af Rikets Ständer godkända, genom lemnadt bifall till Stats utskottets Memorial N:o 259. 145 §, angående kreditivet för ullproduktionens befrämjande, innehåller samma stadgande, som 123 § af 1848 års reglemente; dock har Utskottet, med hänsigt till det i Utlåtandet Nro 61, 15:de punkten, anförda förhållande, eller att detta kreditiv under sednare tider endast till en mindre del af dess fastställda belopp blifvit begagnadt, trott sig böra föreslå detsammas nedsättning från 300,000 r:dr till 150,000 r:dr. 146 §, angående kreditivet för underlättande af ackordsregleringen inom arméen, är lika lydande med nu gäliande reglementes 124 §. 147 §,angående det, i anseende till postskjutslegans förhöjning, vid denna riksdag beviljade serskilda kreditiv, innefattar Rikets Ständers härom meddelade beslut, genom bifallandet af Statsoch Ekonomi-utskottens Utlåtande Nio 37. Då de, enligt oftanämnde reglementes 121 och 122 §§, till kostnader för 1848 års krigsrustningar och garnisonsförstärkning här i hufvudsladen anvisade 2:ne serskilda kreditiver redan blifvit för dermed afsedda ändamål begagnade, hafva dessa bägge §§ blifvit ur förslaget till det nya reglementet uteslutna. Stockholm den 23 Augusti 1851.
Kurhuset, som vid 1855 års slut ägde en kapital-behållning af 15,746 R:dr 39 sk, 4 rst., hade samma år inkomster till belopp af 21,766 R:dr 15 sk. 5 rst. och utgifter till 21,289 R:dr 20 sk. 8 rst. banko. Kurhusafgiften har fortfarande utgått med 16 sk. för hvarje inom hufvudstaden mantalsskrifven person och antalet af de å kurhuset under år 1855 vårdade personer har utgjort 989. c) Danviks hospital och dårhus samt den dermed förenade stiftelse, kallad Enkehuset. Vid 1855 års slut ägde hospitalet i jordegendom 99 mantal, uppskattade till 536,238 R:dr och belägne inom Stockholms, Upsala, Nyköpings och Westmanlands län, af hvilka hemman dock större delen är under skattemannaoch ständig besittningsrätt upplåten mot låg ränta. De af inrättningen begagnade byggnader samt derinvid belägna qvarnar äro brandförsäkrade till 84,831 R:dr 16 sk. Vid 1855 års slut utgjorde kapitalfonden 40,042 R:dr 13 sk. 6 rst. Inkomsterne samma år utgjorde 59,518 R:dr 5 sk. 11 rst. och utgifterne till underhåll 34,320 R:dr 30 sk. 6 rst. samt af andre slag 13,027 R:dr 13 sk. 8 rst. Antalet af de å inrättningarne samma år vårdade var 342. Sedan Rikets sednast församlade Ständer anvisat ett belopp af 225,000 R:dr till åstadkommande af en ändamålsenlig inrättning för sinnessjukas vård i eller invid Stockholm, har Öfverståthåliare-Embetet, med Eders Kongl.