Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Följden har varit den , att ingen ärlig man kunnat införskrifva vin. Sådant har blifvit lemnadt åt Tullförsnillaren. Jag frågar , om sådant kan stå tillsammans med en »und Lagstiftning. Här säljas viner till så nedsatt pris, att de ej, med erläggande af tullen, dertill kunna säljas. Kan det dä väl vara införtulladt ? Det är icke, tänkbart, då försäljningsprisen äro lägre än afgifterne. Hvarföre vill man då icke begripa, att derigenom , att man nedsätter tullen , så att hvar och. en kan befatta sig med denna handel , akall uppkomma vinst så för Staten som för de enskilte. Herr af Wingård'. Det vöre hardt or» det vin, fcr hvilket tull blifvit erlagd, ej skulle vara^införsknfvet af ärlige män. Jag fS3 Den 22 Augusti /, rn. får anhålla om proposition på Utskottets forsta förslag. Friherre Cederström: Det har jag icke sagt, Herr Cederschjöld: Att vio kan försäljas till det pris sorn här sker , är väl icke något säkert bevis på tullförsnillning , då nian täger det tilläfventyrs tillsatta vättnet i beräkning. Men jag förnyar likväl den anhållan, att tullen på de gröfre vinerne måtte blifva 25 , på de finare 20 , och på de finaste rö procent. Herr Munck af Rosensk öld ; Jag får först yttra min öfvertygelse att Utskottet gjort rätta då det uti sitt första förslag utsatt en högre tull på sämre vin, äfven derföre att derigenom anledning minskas , att införa dåliga och ohälsosamma viner; men för öfrigt instämmer jag med Friherre Cederström om nyttan af nedsät, ring i tullen , så att ärlige köpmäu kunna befatta sig med denna handelsgren; likväl medgifver jag , att då det är fråga om nedsättning af tullen på en så allmänt nyttig vara, bör man äfven taga i betraktande faran , att på en gång göra en för hastig nedsättning.
Den 14 Januari f. m. 255 Den sora är aldrig så litet hemmastadd med beskalTenheten af taktiken i England, hviket jag icke betviflar att ju icke Hr Gr. Björnstjerna är, borde icke misstaga sig på ett sådant factum, som det lian åberopat. Detta är för det närvarande just den lifsfråga, som oppositionen oell Wbigpartiet söka göra gällande emot Tory, hvarvid de mäste tillgripa alla möjliga medel för att kunna hoppas vinna. Nu är det alldeles icke sagdt, med hvad sorn i detta fall sker i England, att deraf kan dragas några bestämda slutsatser i afseende på motsatsen ; och då jag hört Hr Fåhraus nyligen yttra, att han ansåg den scalerade tullen äga ett företräde, så gissar jag, alt han dermed blott menat ett relativt företräde; ty jag har svårt att tro, det han icke skulle vilja erkänna den grundsatsen, att om frågan icke vore om skydd för spaumälsiutressenlerne här i landet, så vore ingen tull i afseende på consumenlerne den bästa grundsatsen. Emedlertid tror jag all vi gjorde bäst låta bli draga några slutsatser från analogier, när förhållanderne äro så kände som våra egna spanmälsalfärer, hvilka icke behöfva några illustrerande exempel. Och hvarföre jag nu nämner delta, är just för att få bemöta en annan analogi, som Frih. Palmstjerna trott alt vi tagit från Holland. Jag inser icke hvarför man behöfver fästa sig vid den omständighet, huruvida grundsatsen är tagen från Holland eller från något annat land; det är nog, om den är i Sverige befunnen vara riktig, och det var det, som jag förklarade vara ett glädjande minne från sista riksdagen. Frih. Cederström har påstått, alt jag talat om de sorgliga minnena, men det hör till den vanliga förvillelsen, att när man talar om glädjande minnen, så opponerar han emot sorgliga minnen. Hvad nu det slut belräHär, hvartill vi böra komma, så, ehuru Hr Skogman, då han hade ordet, lika litet som Gr.
Lag och billighet, ia sjelfva menskligheten , förbjödo, att skilja en gammal Embetsman, hvilken redeligen och väl tjent, ifrån den syssla, till hvars värdiga bestridande han sin bästa ålder och styrka användt; så hade Riksens Ständer, för det allmännas härunder beroende förmåns skull, funnit både bäst och skäligt, att då en Embetsman i Civil * Staten uppnått 70 års ålder, matte honom häldre tillåtas, att taga afsked med bibehållande af he. la Lönen, än att han, blott i afseende på sin utkomst, skulle nödgas stå qvar i Kongl, Maj ts och Kronans tjenst, Och uti 5:te punkten af Kongl. Förordningen den 24 Januarii 1778 angående den förbättrade Einhetsoch LöningsStaten, har Kongl. Maju i JMåder förklarat, del StatS‘Utsftottets Betänhanden. Kongl. Maj:t ville tillåta, att en Embetsman vid Civil - Staten, som uppnått 70 års ålder, samt lange och val tjerit, ina få afsked, om lian det åstundar, med hela Eönen, till dess någon annan Författning, hvarpå Kongl. Maj:t ville i Nåder vara betänkt , kunde vidtagas, hvarigenom orkeslöse och välförtjente Embetsman till någon siri bergning vid afskedstagan» det kunde hugnas. Enär, på grund af desse Författningar, någon Civil Embetsoch Tjensteman, efter uppnådde 70 år, från Tjensten afgeck, med bibehållande af sin Eön, måste alltid den efterträdande antingen tjena utan Eön, eller ock med en förut innehafd mindre Eön, till dess den Embetet eller Tjensten tillhörande^JLön, genom den från Tjensten bortgångne Embets - och Tjenstemannens inträffande död, blef ledig.
Du har ångrat, du har sedan lefvat år af rättfärdighet, det gäller inför Gud – och lifvet är ändå kort.” ”Ja lifvet är kort; men det är så mycket bittrare!” sade Birger och slöt henne hårdt i sin famn. ”Emellertid skola vi göra hvad vi förmå; jag hoppas vi i tysthet kunna ställa oss så att vi, om det gäller, äro färdiga att ge oss af. Men jag vet inte hur de erna gå till väga – är meningen, som nog är säkert, att få oss i häkte, skall det inte bli så lätt. Som jag sa’ till far, få vi väl lura dem tills våra saker bli klara!” ”Om,” yttrade Erika, ”Rosenberg möjligen kunde vara till någon tjenst, om ...” ”Nej, nej,” afbröt Birger, ”jag vill inte se Rosenberg eller någon annan; jag vill tänka och handla på egen hand. Säfve, Kurt & Co SÄFVE, KURT & Co NUTIDSBERÄTTELSE AF RUST ROEST. VISBY, GOTLANDS ALLEHANDAS TRYCKERI, När en af 1850-talets göteborgare uttalade orden Säfve, Kurt & comp., skedde det med en viss pompös lokalpatriotisk andakt. Det var också ett af de finaste husen i staden, och hvad särskildt Säfve angår, tillhörde han en af de mest ansedda göteborgsfamiljerna med anor från midten af förra århundradet. Kurt däremot var en »selfmade» man. Som helt ung hade han utan en skilling på fickan från Oroust kommit till Göteborg och fått anställning på C. H. Säfves kontor. Han gjorde sig snart oumbärlig, han var ett fullkomligt affärsgeni och arbetade sig så småningom upp till förste bokhållare och sedermera till kompanjon. Säfve, Kurt & comp. utgjorde nästan en af stadens institutioner och gaf glans och anseende åt hela köpmanskåren genom rikedom och soliditet. Båda kompanjonerna voro också män af gamla stammen, fast sins emellan så olika som möjligt. Gubben Säfve, han kallades alltid gubben Säfve, äfven när han var en jämförelsevis ung man, var den blidaste uppenbarelse, man kunde se. Det strålade välvilja ur hans små närsynta ögon.
Men då en lärareplats erbjöd sig i hufvudstaden, derest han aflade filosofie kandidat-examen, lyckades han med ansträngande af alla sina krafter inom kort tid få nämnda lärdomsprof undangjordt, hvarpå han med lust och fröjd var med vid magisterpromotionen. Deppa bosatte han sig i Stockholm, der han förtjenade sig ett knappt men tillräckligt bröd genom flitig lärareverksamhet. För en man af hans art stodo snart bättre platser till buds, och då en särskild flickskola, på sätt och vis den första i Sverige, grundades i Stockholm genom den store Wallins omsorg, kallades Fryxell till dess rektor år 1831. Sedermera utnämndes han till kyrkoherde i Sunne, då ett värdigt arbetsfalt öppnade sig för honom i * hans egen älskade hembygd. Men dessförinnan hade större uppgifter ådragit sig den unge skollärarens uppmärksamhet. Förr än vi begynna tala om Fryxells lärareverksamhet, böra vi nämna, att han redan vid universitetet med stöd af egen erfarenhet och delvis äfven under kamp hade fatt utveckla sin öfvertygelse och pröfva huru ungdomens idealer utstodo verklighetens skärseld. Dessa små strider voro endast en inledning och förberedelse till den genom lifvet varande strid, som Anders Fryxell utstod emot allt, som enligt hans tanke var orätt, men redan i dem visar sig hans sjelfständiga och frimodiga natur; i dem danade och stadgade sig hans framtida ståndpunkt. Sin första beröring med den literära verlden fick Fryxell genom de då i Upsala rådande literära och poetiska sträfvanden, som äro kända under namn af den fosfori-tiska riktningen. Till en början behagade denna brokiga verld honom storligen, fullkomligt ny som den var, och han hade » elysiska stunder. &gt; Men en närmare bekantskap med fosforisternas ledare aflägsnade åter Fryxell från dem. Ynglingen med sin friska natur fick nog af detta känslo-fulla sällskaps » utvattnade trånad samt urblekta morgon-och aftonrodnader »; efter några år kände han äckel vid diktarskaran, » liksom en som ätit upp ett halft lispund konfekt ». Ett slags protest emot den i literaturen rådande gråtmilda tonen var lians sångspel Vermlandsfiickan, af hvilken ännu den vackra sången » Ack!
Utskotten hafva lill gemensam pröfning förehaft detta mål, och få vördsamt anföra, att då, enligt hvad Motionairen upplyst och Utskotten serskildt hafva sig bekant, en ny Militias-Roslälls-ordning är under utarbetning och ofördröjligen torde komma att utfärdas; men Utskotten icke {iro i tillfälle att bedöma, huruvida föreskri fterne uti den väntade Författningen må blifva lillämplige på alla andra boställen och lägenheter, bland hvilka en del under helt olika vilkor inuehafvas; så anse Utskotten sig icke böra tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer att med något förslag i berörde hänseende gå Kongl. Majit i förväg; dock för vinnande af likstämmighet i Förfällningarne om byggnadsskyldighet å boställen i allmänhet, aå 4 Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N'.o 43. vidt en sådan, atan förnärmande af enskild rätt, kan tillvägubringas, hafva Utskotten trott sig böra vördsamt föreslå : att Rikets Höglofl. Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t, sedan en förnyad Militiae-Boställsoch Husesyns-Ordning blifvit utfärdad, och, i händelse föreskrifterne deruti till större eller mindre del kunna pröfvas lillämplige jemväl för andre boställen, samt ändringar i allmänna Lagen af sådan orsak erfordras, täcktes derom till Rikets Höglofl. Ständer framställa Nådig Proposition. Stockholm den 28 Januarii 1835. Ankom till Exp.-Utsk. den 29 Januarii 1835. Utlåtande, i anledning af återremiss ä Betänkandet IV:o 21, angående förändringar i Kongl. Maj:ts Nådiga Stadga ont Skiftesverket i Riket den 4 Maji 1827 och Kongl. Kungörelsen den g Junii i83z.
Remisslage och diverse 3,i4o: 5. 3. 6,976:20. 8, Afskrifning af Reservhemmans-räntornas och Säteri-frihelsmedlens belopp, till Kongl. Behållningar och Fordringar : . 44°»836:47- 4• 4i2,i2o:4°> 7* Summa 5i 1,862: 20. 10. 487,566: 5. ix. i:o På sätt föregående Revisorer anmärkt, fortfar bokföringssättet för denna Kassa att vara otydligt och inveckladt; men sorn, enligt vunnen 84 — upplysning, en ny räkenskapsmetod, att vidtaga från och med bokslutet år i84o, blifvit sistlidet år af Kongl. Maj;t fastställd, torde i berörde hänseende någon erinran nu ej vara erforderlig, utan få Revisorerne rörande denna kassa endast anmäla, att det vid 183j och i 83q årens Stats-Revisioner anmärkta., men af sist församlade Ständer till någon påföljd ej föranledda förhållandet med utbetalning från Militie Boställs kassan af 4°° R^r och 2°o R:dr till arne Civil-Ledamöter i Kongl. Krigs-Kollegium, på grund af Kongl. Brefvet den 34 Januari 1835, ännu fortfar; hvarjemte Revisorerne bott upplys», alt på f. d. Landshöfdingen Grefve Gyldenstolpes skuld årliga inbetalningar, jemlikt stadgandet i Kongl. Brefvet den 1 Febr. i836, blifvit ordentligen verkställda, s& att denna skuld vid i83c) års slut uppgick lill endast 331 Rdr 32 sk. 3:0 Revisorerne få anmäla att i Kongl. Kammar-Rätten anmärkning skett vid Räkenskapen i den del, som rörer de 10,666 Rdr 32 sk., hvilka utbetalts såsom nybyggnadsmedel för Öfverste-Lnjlnantsbos:ället Stora Haga vid Uplands Kongl. Regemente.
St. bevilja för åren 1851, 1852 och 1853 ett förslags-anslag af 18,000 r:dr. Ett förslagsanslag är visserligen primitivt bestämdt till en viss summa, men ordet förslag visar, att det kan öfverskridas, t. o. m. lill mångfaldigt belopp; och således ligger ju en otydlighet deruti, att man fördelar ett förslagsanslag till vissa delar för år, enär hända kan, alt hela förslags-anslaget, som är beräknadt för alla de nämnda 3 åren varder under ett enda år, måhända under det första, uttaget, men ändå ytterligare reqvisitioner ske för samma ändamål under de påföljande åren. Sådan som nu §:n lyder, har, på sätt både jag och nuvande Ordhden i Riksg:s-kont. baft äran vid ett föreg:de tillfälle anmärka, Fullm. i Riksg:s-kont. icke ansett sig kunna bevilja Stats-kont. ersättning för ulbetaldle medel utöfver det förslags-anslag af 18,000 r:dr som Ständerne för On St. Barlhelemys förvaltning hade anslagit; och det hade, som mig synes, bort af Utsk. anses vara angeläget att genom blott en förändrad ordställning, gifva §:n en sådan lydelse att man kunde af densamma draga en sådan klar slutföljd, som man åsyftat den böra innefatta. Den 21 Augusti. 323 Jag skulle derföre nu anhålla, alt i händelse icke återremiss behöfves, §:n måtte blifva med några ord förändrad så att lydelsen blefve för hvardera af uren 1851, 1852 och 1853, 6,000 r:dr. Genom en sådan förändring synes allt tvifvel vara undanröjd t för Fullmäktige huru §:n skall tillämpas, ty då är bestämdt att förslagsanslaget utgör för året 6,000, hvilken summa kan, om nödvändigheten så fordrar, mångfaldigt öfverskridas, emedan det är en viss summa gifven som förslag, fördelad på 3 år, hvaraf naturligtvis följer att hvarje förslagssumma för de 3 åren slår för sig utan sammanhang med det hela.
Banco, hvilken ock af sistnämnde Hus blef antagen, men, för dess meliankomne fallissement, ej inlöst, utan bar äfven för denna, genom i föregående punkt omnämnde accord, erhållit endast 4° procent med J,5i5 mark Hamb. Banco; och gäller äfven om detta accords antagande den af Utskottet nyss framställde anmärkning. Hvad uti Handelshuset Rösners &: Comp. massa kan blifva att få är ganska ovisst; emedlertid balanceras dess skuld i Hufvudboken med Norrska Species 2,876: 8., eller Svenskt B:co R;dr 6,358: ^2. 3., och är omsorgen om denna fordrans bevakning och indrifvande af Kongl. Convoy-Commissariatet öfverlemnad åt dess Ledamot, Herr Slats-Secreteraren Due. Den förlust, som uppkommit å båda dessa sista skuldfordringssummor hos Sillem & Comp. och Rosner & Comp., kan sägas egentligen härleda sig från det förhållande, hvilket, så lång tid tillbaka Utskottet nu baft tillgång på Kongl. Convoy-Commissariatets böcker och redogörelse, finnes hafva egt rum, att nemligen Norrska Stats-Verkets bidrag till Kongl. Convoy-Commissariatet -månad lii gen blifvit hit öfversändt från Norrska Finance-Depertementet, icke uti vexlar på Hamburg elfer London, som kunna här begagnas, utan i Departementets anrisningar på Kon s I. Stats-Utskoilets Utlåtande N.o 3g5. 9 Korvgl.Zahl-Cassani Christiania, för iueassering af hvilka anvisningar Kongl. Convoy-Commissariatet ansett sig föranlåtet utt hålla Commissionair i Christiania, som, efter gjord lyftning i Zahl-Cassan, för beloppet köpt vexlar och remitterat dem till Kongl. Convoy-Commissariatet. Af dessa slags vexlar hafva varit så väl denna Rösners å 4>5oo mark Hamb.
Slutligen har den värde motionären sagt, alt ”upp”böjelser och belöningar hafva allt sedan 1809 !’b 1 i f v i t tilldelade dem, som visat sig mest 11 i t i”ska att bifalla de K. pr o po s: na.” Jag tror, alt hvarje Regering helst belönar dem, utaf hvilka den har biträde; och hvem skulle altså väl vår Regering helst belöna, 374 Den i3 October f. in. om icke dem, som understödja dess afsigter? Skulle man förändra representationssättet hvarje gång .Regeringen belönade sina medhållare, så finge man förmodligen göra ombyte vid hvarje riksdag; och de, som missunna någon en sådan belöning, äro icke rätt qualificerade att föra folkets talan. Mina Hrr! J håfven utan tvifvel redan funnit, att jag gerna ser allting på dess ljusa sida, och är benägen att i det längsta anse allt, hvad som sker, för det bästa. Det ligger i min karakter att vara nöjd med min lott och att finna mig lycklig i den ställning, hvari jag af omständigheterna blifvit försatt. Jag har alltid funnit mig väl af att lämpa mina anspråk efter omständigheterna, och aldrig har jag kunnat söka tvinga dem efter mina hugskott; och det ligger i min karakter att aldrig äfventyra det, hvarmed jag kan vara belåten, för att söka vinna något, som jag kan umbära, och hvars egentliga värde ännu är osäkert. Med denna karakter har jag äfven i politiken kanhända gått för långt i min belåtenhet med det närvar., med vårt redan urgamla representationssätt. Men mig är det omöjligt att låna min hand till nedrifvande af den gamla byggnaden, innan jag åtminstone får noga veta, huru den skulle blifva, som man ville uppföra i stället. Jag vill efter förmåga söka vidmagthålla vår nuvar. Representation och genom den bidraga till mitt fäderneslands väl, ända till dess jag får se något utförligt förslag till sådan förändring, hvarmed jag anser fäderneslandet kunna med säkerhet vara bättre belåtet. Ett sådant förslag har jag ännu icke sett; och jag torde få nämna, att jag frågat ett par af våra utmärktaste författare i detta ämne, 0111 de voro fullt nöjda med sitt eget förslag.
Han log för sig själf åt allt detta stillastående, men huru modärn han annars var, önskade han ej att se sitt barndomshem förändradt. Han kunde ej tänka sig täta, mörka draperier framför fönstren i stället för de skira gardinerna, bakom hvilka prostinnans blommor doftade i sin mångbeundrade prakt. Dörren till förmaket stod öppen. Där inne brann en brasa och vid ett af fönstren satt fröken Ester lbre och broderade. Hon såg hastigt upp, då han tog plats på stolen midt emot henne. » Vet ni, fröken, jag går och ser efter, om jag känner igen mig. » » Ah, skulle man ej känna igen sitt hem. Kandidaten jular ju alltid hemma. » » Ja visst, men det händer allt ändå, att minnet bleknar bort i ungdomsstaden, där lifvet får så många andra intressen, och där man, med eller mot sin vilja, dragés med i den brusande strömmen af glö- dande tankar, jäsande reformer och spirande krafter. » » Ni tillhör således det unga Sverige? » Hon såg med en egendomlig känsla af stolthet på detta kraftigt byggda hufvud med sitt slätklippta, ljusa hår. Pannan var bred och klar, ögonen blå och ärliga, munnen doldes af de ljusa mustascherna, men hakan var käck och energisk. » Och det frågar ni, fröken, när vi nu varit tillsammans i fjorton da ' r. Ni måtte ej alls bry er om att det ringaste lyssna på mig, ty nog har väl jag predikat om frihet och framåtsträfvande så mycket jag kunnat, för att inte farsgubben skulle fatta eld. Men jag vill nådigast förlåta er, om ni nu lägger bort det där tråkiga broderiet och följer med ut och åker kälke. » » Ar ni tokig, det var en hel evighet se ' n jag var med om något dylikt. Jag tror, att jag inte gjort det på tio år. » » Ni behöfver ju blott sitta på, och jag styr; det kommer att gå utmärkt. » » Men det är ju löjligt vid min ålder! » Hon reste sig till hälften motvilligt och började lägga ihop arbetet. Vid min ålder, hade hon sagt — hur gammal var hon då egentligen? Kandidaten skulle gissat på högst tjugutre. H o n hade bestäindt en nyck att vilja gälla för gammal.
Man^ nefstam uppehållit sig vid ettj för denna öfverläggning främmande ämne, vill jag endast förklara j ätt i fall Ridderskapet Och Ådeli! riu skulle afgöra Discönthågan* så måste FinaUceplatien rätta sig derefter. Grefve Spens, Cari Gustaf: jag Vill blött attbålla $ att 5 i anledning af hvad Herr Mati* flerstam anfört* Om angelägenheten att snart 148 De» 4 Maji, t. m. afhjelpa den allmänna Penninge-förlägenheten, få hemställa , om ej rätta medlet att afhjelpa densamma, vöre att betrakta allt i sitt rätta sammanhang ? Jag tror , att om man hjelper Disconterne, så att man binder händerna på sig vid Finance-väsendets reglerande , kunde möjligen förlägenheten blifva större än dta nu är. Uppå derefter* af Herr Grefven och Landt4 1Marskalken framställd Proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln , det både Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande Betänkande skulle hvila, för att i sammanhang med bemälte Utskotts framdeles inkommande Betänkande, angående allmänna Financeregleringen, till afgörande företagas. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Jag anliåller att Ridderskapets och Adelns nyss fattade Beslut måtte de öfrige Respective Riks* Stånden communiceras, samt de tillika inbju: das att i samma beslut instämma. Herr Grefven och Lan dt Marskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln be* hagade tillåta, att beslutet finge af Herr Grefven och LandtMarskalken de öfrige RiksStåndens Herrar Talemän, i nästa Talemans-Conferencen meddelas j hvilket bifölls. Den 4 Majli e. ml X49 Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 4 Maji 1318* S.
Stockholm den 26 November 1062. N. P. Bachström, från Öland. Af P. Bäckström från Calmar län, om kronobrefbdringens öfvertagande af Staten. Ibland de onera, som i ansenlig mån trycka Svenska jorden, kan kronobrelbäringen med skäl räknas. Då tidpunkten nu synes vara inne att åtminstone til! « Motioner i Bonde-Slåndet 1862. 359 någon del befria jordbruket ifrån dessa orättvisa qvarlefvor af en förfluten tids oordnade skatteväsende, under hvilken de högre Stånden blott voro betänkte på att öfverhopa allmogen med oräkneliga skatter och besvär, så får jag vördsamt föreslå: alt kronobrefbäringen, i händelse den ännu kommer att bibehållas, bör belt och hållet besörjas af Staten. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukast. Slockholm den 26 November 1862. N. F. Bäckström, från Öland. Af X. P. Bäckström från Calmar län, om bestämd föreskrift att utflyttnings-atlest för inhyseshjon skall vpptaga jemväl dess hela familj. Då det mångfaldiga gånger inträffat alt presterskapel utgifva attester åt inhyseshjon, som afflytta ifrån en församling till en annan, utan att deruti blifvit utsatt att utflyttningen äfven omfattar hjonets familj, så har deraf blifvit en följd att inhyseshjonet, särdeles af mankön, helt enkelt aflägsnar sig, lemnande hustru och barn efter sig, om hvilka fattigförsörjningen då måste draga vård. För att förekomma det sjelfsvåld och de kostnader, som med ett dylikt åsidosättande af familjelifvets pligter ovilkorligen äro förenade, får jag derföre vördsamt föreslå: alt alla ulflytlnings-altester för inhyseshjon böra upptaga hela hjonets familj, och icke mannen eller fadren ensam. Om remiss häraf lill vederbörligt Utskott anhålles ödmjukast. Stockholm den 26 November 1862. N. P. Bäckström, från Öland. 360 Motioner i Bonde-Ståndet 1862.