Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I och af Kollegium bestämmes vid hvarje termins slut huru mycket, sorn skall utdelas i premier och stipendier, hvaröfver en lista upprättas, hvilken vid slutakten uppläses, då äfven premierna och stipendierna offentligen utdelas. I Kollegii protokoll för dagen intages denna lista, och i öfverensstämmelse med protokollet upprättas räkenskapen, hvilken granskas och underskrifves af alla Kollegii ledamöter, hvadan ock såsom rubrik i räkningen för dessa utbetalningar står: Enligt Kollegii beslut den Så har med denna sak förfarits under de 27 år jag tjenstgjort vid detta läroverk, utan att någon anmärkning deremot blifvit gjord. Lund den 9 December 1861. G. M. Sommelius. 349 — Aidravördsammaste Förklaring. Orsaken, hvarföre Christianstads elementarläroverks räkningar år 1859 icke voro åtföljda af särskild låneräkning, är den, att sådan räkning synts mig fullkomligt öfverflödig. Läroverkets utestående kapitaler voro ytterst ringa till både antal och belopp och lånerörelsen således ringa eller snarare ingen, då någon omsättning deri under årets lopp ej ägde rum. Dessutom voro de så ställde, att de lupo med ränta från och med årets första till dess sista dag, hvadan sjelfva räkningarne för hvarje revisor tydligen utvisa, det full ränta för nämnde kapitaler nämnde är kommit vederbörande kassor till godo. Det är väl ock af denna orsak, som ingen af de förut reviderande resp. auktoriteterna funnit skäl att rörande bristen af särskild låneräkning göra någon anmärkning, och skälet torde vid pröfning finnas giltigt. Numera i saknad af nödiga handlingar, är jag icke i tillfälle att sådan räkning uppgöra och aflemna. Ortofta prestgård den 16 December 1861. Th. Simonsson.
Väl åläge det Föreståndaren att besvara från embetsverken aflåtna remisser, äfvensom förfrågningar af enskilde näringsidkare; men dä stadgarne medgåfve Föreståndaren att antingen sjelf besvara eller till vederbörande lärare öfverlemna sådana förfrågningar och dä det sednare förfarandet i de flesta tall desto heldre mäste iakttagas, som det skube innefatta allt för öfverdrifna anspråk på en person, att ega specialkännedom i alla tekniska ämnen, kunde donna omständighet icke utgöra hinder för tillämpningen af den vigtiga grundsatsen, att föreståndarebefattningen borde inneha fvas af någon bland institutets lärare. Dä härtill komme, att för denna befattning intill 1856 -1858 års riksdag var anslaget ett arfvode af ondast 2,500 Riksdaler, syntes den för samma befattning beviljade aflöning af 6,000 Riksdaler utgöra en alltför betydlig godtgörelse för dermed förenade åligganden, såvida icke dessa äfven innefattade skyldighet att i undervisningen deltaga. Vidare anförde Rikets Ständer, hurusom af såväl de uti stadgarne intagna lärokursers omfång och beskaffenhet, som äfven don omständigheten, att Rikets sednast församlade Ständer åt institutets Professorer och Adjunkter anslagit enahanda aflöningsförmäner, som bestämdes för motsvarande befattningar vid rikets universiteter, tydligen framstode, att innehafvarne af dessa lärareplatser, sä framt institutet skulle motsvara anspråken på ett högre tekniskt läroverk, hvilket det Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition J\$ 82. 3 vöre afsedt att vara, måste ega grundlig och omfattande vetenskaplig bildning; hvadan ock lärarne borde hafva den sjelfständig» ställning och af reglementarisk» stadganden ej alltför mycket inskränkta verksamhet, som den vetenskapliga undervisningen påkallade.
Ex Protocollo Carl Cahr. Grip. io Bil. t. Besv. och Oecon. Utsk. Utdrag af Protocollet hållet i Rikets Höglofl. Ständers Allmänna Besvärs och Oeconomie-UtskottsPlenum, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, den 7 Januarii 1829. S. D. Herr Leffler anförde: Jag har, enligt, min öfvertygelse, icke kunnat förena mig med Höglofl. Utskottets Pluralitet, uti frågan om prasscriptionstidens utsättande för den nya Psalmbokens antagande. Deremot har jag uti Afdelningen varit utaf den derstädes rådande meningen, att, om sådan tid borde utsättas, vore det den mest lämpliga, när nya Evangeliiboken efter Rikets Ständers tillstyrkande blefve utaf Kongl Maj:t anbefalld till allmänt bruk och antagande inom Rikets alla Församlingar. Det är en möjlighet, att, innan dess, större delen af de Församlingar, sorn ännu vidhålla bruket utaf den gamla, antagit den nya Psalmboken. I den händelsen undvek man att mot dem gå befallande lill väga, hvilket utan tvifvel i intet fall är obehagligare och mera stridande mot det egentliga ändamålet, än uti Religions saker. Då den nya Evangeliiboken deremot, förr eller sednare, till allmänt bruk varder antagen, kan det icke längre bestå med god Bil. t. Besv. o. Oecon. Utsk. Bet:de. IV.-o 20. 11 ordning, alt derjemte tvänne olika Psalmböcker begagnas inom Församlingarne. Della vore äfven uti oeconomikst afseende origtigt, emedan det skulle medföra större kostnad vid de tvänne olika böckernas uppläggande tillsammans med Evangeliiboken. Rätta tiden för nya Psalmbokens slutliga och ovilkorliga antagande synes således, som sagdt, vara den, då nya Evangeliiboken antages, och det tvång, som dervid då möjligen behöfde användas, kunde anses af behofvet päkalladt, hvilket icke nu är fallet.
Vid öfverläggningar i Stora Statsllådet inför Konungen, voro alla Ministrarne (CollegialCheferne) på en gång tillstädes; — och händelser nämnas, då alla 5 Collegierne sammankallades att rådgöra (58 §.) På detta sätt vanns den enhet och helhet i Styrelsen, som alltid är förenad med ministeriel förvaltning. Hvar och en Styrelsegren hade i StatsRådet sin man, sorn fullkomligen kände dess tillstånd och således var i förmåga, att med en blick öfverskåda hela dess sammanhang med alla de öfriga grenarne, vid alla de otaliga frågor, i hvil» ka den ena oundvikligen måste hafva inflytande på den andra. —■ Man behöfde då icke befara, att genom Rescripter till det ena Collegium gripa in i det andras verkningskrets. Jag vill förbigå Collegiernas och Styrelseverkens vidare utbildning från deras första inrättning till deras närvarande skick. —- Jag vill genast tillkännagifva min öfvertygelse, att jag finnér den första stiftelsen vara Serskildta Utskottets Betänkanden, éQj den mest lämpliga och nyttiga. Såsom ett grundvilkor bör stadgas, att alla Judiciela ämnen mäste skiljas från Collegierna och förvisas till de ordinaira domstolarne. Derefter anser jag ej något hinder möta, att indraga alla Coiiegiernas Presidents* och Ledamots-1 jens ter ; — hvaremot StatsXlådets Ledamöter torde böra fä denna befattning att vara Chefer för Collegierne, i hvilket fall desse Ledamöter borde fä benämning af Ministrar, såsom Inrikes-Minister, Finance-Minister, Krigs Minister o. s. v. för att beteckna deras Embeten. Dessa Herrar stå på öfversta spetsen och kunna öfverskåda det stora hela. I deras närvaro böra alla ämnen, som höra till deras befattning, föredragas inför Konungen, hvarigenom de samfällt få en närmare kännedotrt om allmänna ärender, och således beredes enhet och fasthet i styrelsen» Jag vill för öfrigt söka göra min tanka begriplig med ettv exempel och fästa uppmärksamheten på K a rn mar Coll eg i u m, söm, med skäl kan anses för ett af ds’ vigtigaste.
Frågor om grufvubrytningar skola i Sverige vara af mycket större vigt, än i andra länder, ulan att Utskottet derom utlåtit sig. Oiu man tilläfventyrs föreställde sig, att, emedan England och andra länder icke ega ett så beskaffudt Riks-Collegium, sorn Bergs-Collegiuin, detsamma skulle vara öfverflödigt i Sverige, vore det dock en stor skillnad på malmtillgångar i Sverige och i andra länder, så att man i Sverige skulle förstöra denna tillgång för kommande slägten, derest icke brytningen skedde med mycken omsorg. Man borde ihågkomma, att i England t. ex. är rikedomen mera hopad på enskilda händer, då deremot national-rikedomen i Sverige befinner sig i bolagshänder, och föl jagt ligen, då flere personer ega en grufva, några af grufvu-egarne kunde önska, att grufvan brytes, hufvudsakligen med afseende på så stor malmfångst, som möjligt, andre åter, alt grufvan conserveras för efterkommande, och slutligen någon, att brytningen sker så, att malmpriset bibehålies vid en viss höjd. På samma sätt förhölle sig med tackjerns-blåsningen. Den bedrifves i Sverige hufvudsakligen af bolag, hvilket medgifvils tilläfventyrs vara förhållandet äfven 1 andra länder; hvarvid skillnaden dock voro den, att, då bolaget i andra länder består af 2 å 3 personer, så utgöres det i Sverige deremot af 5o å 60. I Sverige bedrifves åtminstone halfva lackjernsblåsningen i Riket genom sådane bolag. När flere ega del uti en sådan masugn, och fördelarne deraf bero af flere omständigheter, såsom t. ex. huru man beter sig vid malmens påsätlning, om det sker i större eller mindre portioner, om den är bättre eller mindre väl rostad, m. fl. omständigheter, sorn bero af förhållanden, hvilka mäste afgöras, och der den enskilda rätten, kommer i fråga, så skulle man i Sverige i allmänhet icke vilja, att dylika frågor skola slitas af en enda person, utan hade man i alla tider företrädesvis önskat, att sådant pröfvas af flere personer eller en persona moralis.
Som likväl både billighet och rättvisa bjuda, att strängheten af en straffbestämmelse bör stå i rimligt förhållande till den förseelse, som skall bestraffas, samt införandet i lagstiftningen af ett sådant stadgande, som det af motionären förordade, i allt fall tyckes svårligen kunna förenas med bibehållandet af egande-rättens helgd, förmodar Utskottet, att Rikets Ständer icke lära fästa något afseende å Herr Henschens ifrågavarande förslag. §. 65. Herr Doktor Nordlander har uti Preste-Ståndet väckt motion derom, att, då de utaf publika verk till taxerings-komittéerne, på begäran, lemnade uppgifter vanligen vore af den beskaffenhet, att deraf ingen upplysning kunde hemtas, första punkten i förevarande §. skulle erhålla denna lydelse: »Taxeringsmännen åligge att, så vidt de skattskyldiges uppgifter hafva något sammanhang med publike verks befattning, derifrån infordra nödige upplysningar, hvilka, behörigen utredde, böra oväger lig en dem genast tillhandahållas.» Utskottet har dock funnit betänkligt, att, genom pntagandet af motionärens förslag, ålägga embels-myndigheter, alt, med uppoffrande af mycken tid och tilläfventyrs med de öfrige tjenstegöromålens åsidosättande, på förhand för taxerings-komittéernas räkning anställa efterforskningar och uppgöra kalkyler, som sedermera måhända högst sällan skulle blifva för nämnde kommittéer erforderlige eller ens af dem åstundas; och hemställer alltså Utskottet, 22 Bevillnings-Vtskotlets Betänkande, N:o 4. att Herr Doktor Nordlanders ifrågavarande förslag icke må vinna afseende. §. 68.
Presidenten i K. KrigsColhm d. 2 Dec. 1848, på Nåd. befallning, afgifna underd. utlåt, i fråga om tid, hvarinom författningssamlingsarbetet i sin helhet skulle kunna fullbordas, jemte det dervid bifogade utlåt, af mig och min medredaktör. (Bil. Litt. D, E.) 5:0 Beräkningarne öfver det ifrågav:de ersättningsbeloppet. (Bil. Litt. F, G.) 6:o K. M:s Nåd. Resolution af d. 15 sisth Juli, hvarigenom min förut omnämnda underd. ansökning blifvit afslagen. (Bil. Litt. H.) 15:o En af Gr. Lewenhaupt, Sten, inlemnad så lydande motion: Undertecknad får ödmjukeligen föreslå: 1:0 Att Norska och Danska Silfverspecier emottagas i R. St:rs Bank och dess LåneKont. i Götheborg och Malmö, samt i Den 4 December e. m. 385 Statens Kassor, efter värdet af En R:dr Hamb. b:ko eller Fyra R:dr r:mt. 2:o Att vid utmyntning i r:mt En R:dr göres lika med en fjerdedels R:dr Hamb. b:ko, hvaraf följer, att en mark Cölniskt fint silfver utmyntas i Trettiosju R:dr r:mt. 3:o Att med myntning af Specier bär i landet uphöres, enär så dane ej serdeles i allmänna rörelsen begagnas, och myntnings kostnaden derföre kan anses vara förspild. 4:o Att alla andra sorter Silfvermynt, såsom Preussiska Tbaler m. fl., och silfver i plantsar, emottages och utvexlas, icke allenast af Banken i Stockholm, utan äfvenledes af LåneKont:n i Malmö och Götheborg, allt efter Trettiosju R:dr r:mt för en Cölnisk mark finsilfver.
Då Utsk. föreslagit, ali alla 4 Stånden skulle på ett rum sammanträda och besluta, blir deraf en nödvändig följd att Stånden göras lika talrika, så att jemnvigten dem emellan bibehålles, och följaktligen måste äfven R. o. Adms personliga sjelfskrifvenhet uphöra. Man har på detta rum ofta och häftigt motsatt sig alla förslag, hvarigenom denna sjelfskrifvenhet skulle R. o. Ad. betagas, under påstående, att samma rättighet just icke gjorde aristokratiens lifselement. Så är likväl icke förhållandet; den personliga sjelfsbrifvenheten är endast en form för utöfvandet af representationsrätt, och denna form kan lika väl begagnas af demokratien sora af aristokratien, till exempel hvarå jag endast behöfver åberopa å ena sidan en mängd smärre republiker, synnerligast i äldre tider, och å andra sidan huruledes de Skotlska och Irländska Pärerna i det Engelska Ofverhuset tillsättas genom val. Hufvudsaken är, att det aristokratiska samhällselementet är representerad!; hvilket det hos oss fortfarande skulle blifva af samma Stånd som hittills, hvaremot huruvida det bör representeras genom sjelfskrifna representanter eller valda ombud, blir en fråga endast om del ändamålsenligaste sättet för delta elements inrymmande i national-representationen. Jag vill visst icke neka, att sjelfskrifvenheten i många hänseenden är ett ganska lämpligt sätt för representationsrättens utöfvande, men då skola äfven de sjelfskrifna representanterna nitiskt och samvetsgrannt upfylla de med denna rättighet förknippade skyldigheter. De skola infinna sig å riksdagsorten, icke för att under vintren vistas och roa sig i hnfvudstaden, utan för att flitigt deltaga i riksdagsförhandlingarna; de skola infinna sig vid representationens öfverläggningar, icke då det faller sig för dem lägligt eller nöjsamt, utan då deras närvaro behöfves; de skola aflägsna sig från riksdagsorten, icke då våren löfvar träden på deras egendomar, utan då riksdagsarbetena äro afslutade.
Axmars och Hilleviks hamn samt Norrsundet i Gestrikland, Ljusne och Nyhamn i Södra Helsingland, Långvinds, tillgänglig för 15 fot djupgående fartyg, Fjällfjärdens för 30 fot, Enångersfjärdens för 20 fot, Innersthainnen för 20 fot, Sikvikfjärdens för 20 fot, Fläskvikens för 30 fot, Gårdsfjärds för 20 fot, Iggesunds för 14 fot, Kyrkbyfjärdens för 35 fot, Delångersåens för 20 fot, Arnöns, måhända den bästa i hela Norrland, 160 fot djup och ganska rymlig, Stockvikens för 18 fot, Mellanfjärdens för 19 fot, Herte för 24 fot samt Söderoch Norrfjärdarnes, allt i Norra Helsingland, för 12 å 14 fot djupgående fartyg. Sedan redan år 1850, enligt då upprättad plan för upprensning och fördjupning af inloppen till Gefle stadshamn, medelst under vattnet verkställd stensprängning m. m. för åstadkommande af ett farvatten om 22 fots djup, beviljats, såsom bidrag till utförandet af detta till en kostnad af 56,315 R:dr B:ko beräknade Landsh.-Etnb. uti Gefleborgs län und. ber. för åren 185b—1860. 3 18 Gefleborgs län. Stadshamnar. Fyrar och bakar.
Han mindes, huru hon rodnade, huru hon såg ut, då hon bleknade. Han mindes, hvad tonfärg hennes röst antog, då hon sade: – Vänner ja, och jag har ... ingen enda. Det rann honom nu så bjert i hågen, huru hon den ena gången med en ädel själs fina koketteri bjöd till att säga för litet, och huru hon den andra gången med naturbarnets ädla uppriktighet sade förmycket. Det föll honom in ett hugskott: «säkert är jag den enda menniska, för hvilken hon sagt något sådant.» Han ville förkasta detta hugskott, såsom alstradt af en fåfäng själ men ... det återkom. Då erfor han en känsla såsom af tacksamhet, och hans hjerta började slå oroligt och ljuft. Åter förkastade han denna tacksamhetskänsla, och han mådde bättre dervid, men hans hjerta slog ändå oroligt och ljuft. – O – hviskade hans själ – om jag kunde bli den, för hvilken hon sade än mer, än hvad hon sade nu! Den, åt hvilken hon kunde säga: jag älskar dig mera, än markens veronikor, mera än jordens grönska och himmelens blånad. Men åter lurade ett hufvud fram i bakgrunden af hans vackra tafla. Irenes far. Vaggad hit och dit af minnen och önskningar, af ljufva syner och hemska, föll han sluteligen i en dvala, som liknade sömn, men der de olika skuggbilderna och föreställningarna ännu envisare stridde om platsen, än om han varit vaken. Ur detta tillstånd väcktes han af klagoljud och dofva steg. Harald satte sig upp i sin säng, för att förvissa sig, att han var vaken. Ja, han var vaken, och stegen och klagoljuden voro verkliga. Harald var i allmänhet icke just lättskrämd, men denna gång kände han någonting likt fruktan isa sin ryggrad. Han grep instinktmessigt i vattenkarafinen och drack derur med mycken ifver. Det kalla vattnet uppfriskade honom, så att han reste sig upp från sängen och tog på sig några klädespersedlar. Han gick sakta några steg och lyssnade åter; ja, han hörde ljud, som berättigade honom att tro, det någon var stadd i den yttersta nöd.
Också visar det nyss anförda, att han snart, eller sedan de första ögonblicken förbigått, åter iakttog sin sedvanliga tystlåtenhet om alla sin innersta verlds företeelser. Men, såsom sagdt: det är hans lära, som vi här behjerta; och äfven af den egentligen blott en viss sida. Å denna sida betraktad, skall hon slutligen allmänt befinnas, i den mån hon blir sannfärdigt känd, värderik för vetenskapen, skönhetsrik för skaldekonsten, och ärorik för siarens fädernesland. Den, som förmår granska denna lära i dess helhet, är ännu icke kommen; men troligen skall också hans omdöme bli, att Swedenborg, stor i allt, är hög och rörande äfven i sina förirringar. Deri liknar han Karl XII, hvars gunstling han i sin ungdom var, och om hvars snillegåfvor, kärlek till vetenskaperna och afsigter för svensk nationalbildning han afgaf, tjugu år efter Hjeltens död, det till hans häfdatecknare 7 ställda vittsord, som så skarpt afsticker mot den gängse föreställningen om nämnde Konung såsom en rå krigare. Besinningsvärd är ock samtidigheten af dessa tvenne, i olika rigtningar, lika höga och ensamma naturer: bägge, sinnebilder af det innerligaste och förträffligaste, som ur den Skandinaviska Nordens sköte kan framgå; men ock af all nordisk storhets böjelse, att inom sig sjelf sammanstörta genom sitt öfvermått. Sådana personligheter likna dessa Medeltidens ofullbordade domkyrkor, hvilkas enda grundfel är en syftning, som var för omätlig att verkställas af menniskokraft, och som derföre gifver den både vördnad och häpnad väckande anblicken af ett Stort, hvars plötsliga afbrott gör det än mera outgrundligt. Så djupa toner, som Swedenborgs, hafva sedan Eddans tid ej varit hörda i Svithiod; – åtminstone med undantag af den Heliga Birgittas Själsbekännelser, vid hvilka ej heller någon tillbörlig uppmärksamhet blifvit fästad; – och sägas kan äfven om honom, såsom det heter i Sämunds Sol-sång, att ”underlig visdom vardt honom i drömmen sungen”, hvarunder han, ganska ofta, ”såg det Sanna.”
Tidningen brännmärktes på det argaste såsom ett förräderiets språkrör och dess redaktör såsom en usel niding, öfverallt i norden hördes rop sådana som: » ned med förrädaren! » » spräng Chicago Times i luften! » » lönnmörda ’ läderlappen ’! * och så vidare. Intet ' skällsord var rått och gement nog för tidningen och dess utgifvare, intet öde rysligt nog att lända dem till straff ... Imellertid betraktades Times af sin egare i första och främsta rummet såsom ett nyhetsblad. Nyheter från hemlandet / nyheter från utlandet — nyheter först och främst — se der, hvad den företagsamme redaktören yrkade på. Det var .han, som införde de talrika och i ögonen fallande öfverskrifterna (rubrikerna), hvilka sedermera kommit till användande nästan öfverallt i kristenheten « ' — dock icke här uppe i norden. Det var han, som gaf tidningen färg och ton och karakter. Han beredde nyheterna hedersrummet, han siktade dem, stufvade om dem och pepprade dem. Den reporter eller den bref-skrifvare var bäst, som skaffade de flesta och friskaste nyheterna. Storey bragte presstelegrafens verksamhet till en förut i vestem icke anad höjd, och genom hans försorg böljade s. k. » speciella .telegram » nu blixtlikt ila i alla riktningar öfver landet. Detta tände de täflande tidningames afundsjuka och stegrade betydligt deras utgifter. Allt ilsknare skränade de: » förrädare! » » orm-yngel! » och dylikt, men Times fortfor att försynda sig ' lika modigt och obesväradt som förut. Hvarhelst en armékår var i rörelse, hvarhelst en strid, ett återtåg » en framryckning, ett nederlag, ett utrymmande och så • vidare egde rum, fans ett ombud för Chicago Times på platsen, för att, när så behöfdes, spränga i sporrsträck till närmaste telegrafstation. Nästa mörgon öfverflödade tidningen af händelsernas grundlinier — så att säga — hvilka en dag eller två derefter utfyldes af brefskrifvar-nes mera omständliga och färgrika meddelanden ... Denna kraftiga företagsamhet kunde icke annat än utöfva ett bestämdt inflytande på det samhälle, hvari hon gjordesig gällande.
Emb. Ber. den i5 ian. i834- Anmäld den 27 Junii 1829, di Consistorium i Strengnäs erhöll N&dW befallning att inkomma med förslag till en Skolas organisation i Eskilstuna, och till reglering af Lärarnes lönevilkor, hvarefter Kongl. Majit i sammanhang med fördelningen af de till Elementar-Läroverket vid sista Riksdag anslagne 42>ooo R:dr, under den 28 December iS3j och 31 September 1833, fö rordnal, att en Apologist-Skola skall i Eskilstuna Stad inrättas. 5:0 Om skyldighet för dem, som anmäla sig till Pr est-exa men, att ådagalägga kunskap i vexehinderyisnings-methoden. Anmäld den G Februarii i83o; och har Kongl, Majit, med afseende å hvad Preste-Stålidet serskildt i detta mål anfört och upplyst, ej funnit skäl bifalla de af Rikets Ständer föreslagna stadgande*! i förevarande afseende. ÖiO Om inrättande af ett Sjukhus i Söderhamns Stad. Anmäld den *4 April i832. Kongl. Majit har, under den 26 i samma månad, bifallit, att ett Curhus må i Söderhamn inrättas för södra Helsingland, och Curhus-afgiflen från samma ort för denna sjukanstalt användas. „ JlO Med anhållan, att Wisby Hospitals inkomster måtte, tills vidale, för uppförandet af en ny Lazarettsbyggnad derstädes till oförminskadt belopp få användas. Anmäld den 21 December *83o; och behagade Kongl. Majit i Nåder bifalla, att Wisby Hospitals öfverskoltsmedel må, från 183 1 års början, tiM Lazaretlsbygg »adelis uppförande under vissa vilkor användas. 8:0 Om bestämmande af vissa rättigheter för Prestman, som antagas till Lärare vid Lancaster-Skolor, der minst 7$ barn undervisas.
Majit, med afseende på hans långa, snart ett halft sekel omfattande tjenstemannabana, derunder han bevistat 1806, 1807, 1808 och 1809 samt 1813, 1814 och 1815 årens krigståg, måtte i nåder bereda honom tillfälle, att på indragningsstat få åtnjuta lika pensionsförmån, som skulle hafva honom tillfallit, derest han nämnde regementsläkare-tjenst på stat innehaft, helst det ringa pensionsbelopp af endast 600 Ridr, honom, vid frånträdande af nU innehafvande förordnanden, tillkommc, icke vore tillräckligt för hans uppehälle på ålderdomen och hans talrika familjs utkomst, till hvilken underdåniga ansökning bifall blifvit tillstyrkt så väl af Regem ents-chefen som af Sundhets-kollegium, hvilka em betsmyndigheter vitsordat sökandens utmärkta duglighet samt det nit, hvarmed han städse skött sina tjensteåligganden; — och har Kongl. Majit, med afseende å hvad sålunda i ämnet förekommit, gjort den nådiga framställning till Rikets Ständer, att Doktor Maliem måtte berättigas att, efter erhållet afsked från sin innehafvande befattning såsom tillförordnad Regementsläkare vid Konungens värfvade Hussar-regemente, komma i åtnjutande af pension från allmänna Indragnings-staten i likhet med Regementsläkare på stat enligt de för pensioneringen af Arméens läkare nu gällande föreskrifter.