Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund häraf och då lärarne i annat fall skulle beröfvas den dem billigtvis tillkommande förmånen att vara tryggade vid den visserligen i alla fall knappa löne-inkomst, hvilken Utskottet föreslagit böra såsom deras minimi-lön bestämmas, har Utskottet ansell det nu förordade anslaget böra på ordinarie stat upplöras. Utskottet hemställer således, nj alt Rikets Ständer mätte för sin del besluta, det lönen för en examinerad lärare, vare sig vid fast eller ambulatorisk folkskola, utom husrum, vedbrand och kofoder, bör vara minst 400 R:dr, samt ställa lill Kongl. Maj:ts disposition en summa af 120,000 R:dr att å åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppföras, för alt åt de församlingar, som fullgjort eller åtaga sig alt fullgöra de i momentet litt. k. föreskrifva vilkor och som förbundit sig alt till hälften fylla hvad som brister i ofvan sagda minimibelopp, såsom statsbidrag tilldela den motsvarande hälften af denna brist. I anseende till billigheten deraf, att, på samma gång minimi-lönen för examine rade - Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. 113 rade folkskolelärare fastslälles till nu föreslagna belopp och anslag för detta ändamål anvisas, ett understöd jemväl beredes för de församlingar, hvilka vilja och kunna försäkra lärarne vid sina folkskolor om löneförmåner, som gå utöfver detta minimum, hemställer Utskottet, o) alt Rikets Ständer lill Kongl. Maj:ls disposition ställa en å Riksgälds-kontoret anvisad anslagssumma af 30,000 R:dr årligen under nu ingående statsregleringsperiod för att, i mån af behof, användas på det sätt att der församlingar, hvilkas folkskolelärare redan i lön åtnjuta 400 R:dr eller derutöfver, förbinda sig att höja lönen utöfver nu utgående belopp, ett statsbidrag tili lika belopp med församlingarnes sålunda lemnade ytterligare tillskott, må, efter Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, anvisas; dock att Statens bidrag för delta ändamål icke må öfverstiga 50 R:dr årligen för hvarje lärare.
September remitterade memorials som jöresiär en organisation as ?lrmöen pä det för Landet fördelaktigaste och tillika minst kostsamma satt, samt upgifwer, såsom ntwägar derli!^, Armeens större rörlighet, inrättning af en cordon Srrand-batcerler pä de punkter af Riket, som aro mäst utsatte för ficndteligl anfall, samt Recrur-ffolors tillskapande, jämte till veste arrangemenler lämpelige ansedde utwägar; hwarförntan tillstyrkes, akt wid Kongl. Krigs-Academien kunde tillförordnas eN ny lärare uri Strategien och Tac.ignen. Zio. Herr Prosten Doctor käkrasi fran Högrvördlge Prcstc-Stäudek den 14 September remitterade memorial, hwaruii, säsoin förstag till Defensions-WerkclS pä Gottland iständsätrande, upgifwes art hwarje helt hemman pä landet borde npställa cn man, och Staden Wisby i proporlion, ökwer hwilken trouppe Kongl. Majit tillsatte och aflöuade erforderligt Befäl; atk tjenliga bewärade fartyg, med besättning af de Bätomän Gottland underhåller, borde, wid infallande krig hafwa sin station wid Gottland, atk ett Compagnie Artilleris alud mätte wara förlagd! i Wisby; akt Allmogen borde, såsom Landtstorm exerceras alla Sönoch Hclgedagar, samt att åtminstone' för hwarje 2: ne hela hemman ä 1656
Län, hvilken, under uppgift att hafva ifrån trovärdiga personer emottagit mångfaldiga klagomål angående Sunddelius och hans tjenstgöring i Haurida församling samt äfven sjelf, då Sunddelius gjort besök i rättegångsväg, bemärkt hans förhållande såsom oskickligt, påkallat Biskopens mellankomst och begärt, att han ville låta KontraktsProsten göra en undersökning, då resultatet troligen blefve, att Sunddelius genast borde från vikariatet skiljas; med åberopande af hvilka omständigheter Domkapitlet i dess utlåtande andragit, att Biskopen, som af flera inkomna enskilda klagomål och ytterligare af KontraklsProstens skrifvelse med bekymmer inhämtat förhållandet emellan Sunddelius och församlingen, ännu hoppats, att missnöjet skulle upphöra, helst endast fem månader återstått till ordinarie Komministerns ankomst; men att, sedan församlingen öppet och enhälligt derom gjort officiel anmälan, nödvändigheten af församlingens hörande tydligen emotsetts, och att den från Landshöfdingen ankomna skrifvelsen gjort Socken - 64 — stämmans ofördröjliga hållande nödvändigt; samt att, sedan stämman anfört sina besvär, Sunddelius genast blifvit hörd, hvilket, innan dessa vore kände och uttalade, väl icke lämpligen kunnat ske. — Emellertid och efter det Domkapitlet, genom särskild resolution den 21 December, afslagit ofvannämnde församlingars begäran om den valde Komministerns inträde i tjenstgöring, fortfor Sunddelius med det honom anförtrodda vikariat lill nådårets slut, utan att Domkapitlet derförinnan eller sedermera funnit sig befogadt att, i anledning af hvad i Sockenstämman förekommit, någon ytterligare åtgärd med detta ärende vidtaga. Frågan, som här borde komma i öfvervägande, var utan tvifvel den, huruvida Domkapitlets åtgärd att, på sätt som skett, låta vid Sockenstämma undersöka angående Komministern Sunddelii förhållande i och utom embelet, kunde anses med lag förenlig eller icke. Kongl.
Nog skulle jag hellre hafva velat få pengar, men som det tycks vara mycket svårt för er, så måste man väl nöja sig också med de der. Han gick in till sig, men efter en stund kom han tillbaka med en annan karl för att föra bort sängen. Mari tömde ut i en vrå de usla sängkläderna och den gamla, dåliga madrassen. Platsen vid väggen blef tom; hela rummet föreföll ödsligt. Der fans inga andra möbel, än en stol, bordet och vaggan. Gossarne flyttade sig från spiselvrån till stället, der sängen hade stått; de hade nu fått en ny och rymligare lekplats. Mari drog med qvasten spindelväfvarne från väggen, samlade skohasorna, som förvarats under sängen, tillhopa i en vrå och hviskade sedan åt Hellu: Vagga nu barnet väl, att det inte vaknar. Jag går nu och hör efter, om man inte redan kan börja få arbete från fruntimmersföreningen. Blir mamma länge borta? Bara en helt liten stund. Hellu satte sig på sin förra plats och modren begaf sig ut i staden. Det blef en sådan tomhet och hjelplöshet i rummet, så snart hon hade stängt dörren efter sig. Hellu vaggade med båda händerna, för att vaggan skulle få en jemn rörelse. Och oafvändt såg hon på Annis ansigte, färdig att genast börja sjunga, om hon det minsta öppnade på ögonlocken. Gossarne voro någorlunda tysta. Allt tycktes gå väl. Mari hade emellertid hunnit till porten och började gå nedåt gatan. Hon hade lång väg, ty de bodde långt borta i utkanten af staden. Först gick hon som i sömnen. Hon förmådde ej tänka något, och hon hade inte mer ens den minsta gnista af hopp. Man måste ändå försöka till det sista, det fattade hon dock ännu nästan instinktmässigt. Hon gick och gick. Vägen föreföll längre än vanligt. Hennes krafter voro svaga. Nu först kom hon att tänka på, att hon borde hafva ätit en bit bröd, innan hon gick ut. Hela natten hade hon vakat och barnet hade dessutom allt emellan sugit det tomma bröstet, mera af oro än af hunger. Derför var hon också nu så kraftlös, att hon knapt ville hållas uppe. Slutligen hann hon ändå fram till kamrerns gård. På den ut till gatan nående stentrappan var det beqvämt att sitta och hvila.
Men nationens representanter hafva gått längre; de hafva fordrat borttagandet af alla inskränkningar, som icke lage i de olika religionsbekännelsernas natur; de hafva fordrat, att Judarne icke längre mätte betraktas sorn en stat i staten, en nation i nationen, för hvilken politiska och sociala skrankor saltcs, för hvilken inskränkning i medborgerlig frihet agde rum, i följd af religiös öfvertygelse, utan att judar och de christ ne måtte båda betraktas såsom Preussare i ordets fulla och sanna mening, de der i allt — mot lika skyldighet, att deltaga i statens och kommunens förmåner — hade lika rätt. Och deras, på sednasle landtdag, uttalade grundsatser hafva af Preussiska folket emottagits med jublande bifall. 1 England bar, såsom vi alla nyligen sett, Lord Russel sjelf ställt sig i spetsen för Judarnes fullkomliga emancipation. I Holland, i Danmark och i Frankrike finnes ingen strid mer i detta hänseende att kämpa. Sverige är och berömmer sig med rätta af att vara ett frihetens uråldriga hero, men en vanprydande skugga befläckar icke destomindre denna frihet, då den icke utsträcker sig lill hvarje landets innevånare, som är född på Svensk jord, tippvexer under Deli 22 December e. m. 359 Svensk lag och icke äger något annat fädernesland äu Sverige. Del är en orättvisa, än mera, det är t. o. m. skadligt,* att en klass af medborgare skall finnas, som, ehuru född Svensk, för sin religiösa öfvertygelses skull, skall vara, om också icke Helot, likväl genom vigtiga och stora inskränkningar och förbehåll, utesluten frän så många af samhällets förmåner, att han från vaggan och till grafven måste betraktas och äfven betrakta sig sjelf blott såsom till en del tillhörande landets medborgarelif. Det är orättvist, alldenstund alla medborgare böra, i lagarnes namn, icke mätas med olika måttstock, utan med en och samma.
Med fördelningens uppläsning vill jag ej besvära Ståndet. i2:te punkten: ”.Ståndspersonerne välja sina ombud likasom Adeln. De förres blifvande Cancelli-direetion i hufvudstaden uppgör förteckningar öfver Ståndets medlemmar och indelar dem i valkretsar.” Med ståndspersonerne är samma förhållande som med R. o. Ad. Det beror på regementenas och embetsverkens stationer, hvar de fleste medlemmarne uppehålla sig. i3:de punkten. ”Alla riksdagsmän undfå af statsmedel deras arfvoden, hvilkas belopp hvarje riksmöte för det nästkommande bestämmer.” i4:de punkten: "Hvarje Konungens rådgifvare må, fastän han icke vore riksdagsman, kunna deltaga i kainrarnes öfverläggningar, ehuru icke i besluten.” Mitt förra yttrande var vidsträcktare; men jag anser mig skyldig att nu sluta der Gonst.Utsk. slutat. Hr Lagergren, Anders, uppläste följande: Det ämne, som är under öfverläggning, utgör otvifvelaktig! det vigtigaste af alla hittills behandlade riksdagsföremål, så väl för den främsta plats det ibland dem intager, som för det oberäkneliga inflytande en genomgripande förändring af representationens form skulle komma att utöfva både på samhället i det hela och mängden af dess individer. Intet ärende fordrar ock derför en mera utvecklad öfverläggning, en mera fulländad undersökning eller mogen pröfning, in - V8 Den 21 O c to ber e. m. nan beslut fattas. Det första dock härvid bör och kan komma i fråga, är, huruvida en förändring alls är nödig, eller 001 icke den gamla representationen med partiella förbättringar bilde kunde och borde qvarstå. Bland Const.Utskts medlemmar har det blott varit en enda, Professor Cederschjöld, som försökt alt yrka denna sats, den han ock vid Ständernes'allmänna sammanträden ensam underhållit. Oafgjordl kan likväl vara, om lian, vid det tysta ja eller nej, som en gång slutligen kommer alt afgöra denna sak, skall stå så ensam som i talarestolen.
Vår underdåniga önskan, att denna Bränvins-brännings inskränkning aldrig mätte komma i fråga utom i det enda fall , då sådan brist på Spanmål inträffar både hemma i Landet och på de Utrikes Orter, hvarifrån den vanligen liemtas , att verklig hungersnöd befaras. §. ig. Jemte det Vi öfversett Riksgälds-Verkets och det derunder lydande General-Assistans-Kontorets ställning samt meddelat Vare föreskrifter om Riksgälds-Verkets Styrelse, håfve Vi uti dermed gemenskap egande ämnen till Kongl. Majis aflåtit följande Vare underdånige Skrif; velser: 1, Den 12 sistlidne Mars angående sökt an.' stånd med indrifvandet af den å Vesterbottniska Lånet vid fprlidet års slut återstående del, som hort erläggas af Invånarn© i NorrbottensLän; RiAsdags-Heslutef. 755 sDen 31 Mars i anledning af Kongl. Majus Nådiga Skrifvelser om den årliga ränta, sorn är Hans Majit och Dess Arfvingar lillslagen; 3. Den 22 Juni, angående förre Kommissariens i Riksgälds-Kontoret C. J. Lanells underdåniga ansökning ; 4. Den 8 Juli i anledning af Kongl. Maj:fs Nådiga Skrifvelse om de sedan 1815 års Riksdag vidtagne åtgärder till liqviderandet af Rikets Utländska Gäld, för hvilka Vi betygat Kongl. Maj:t Vår underdåniga vördnad och tacksamhet; samt 5. Den 14 Juli angående Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse om Leipzigska Lånet, i anledning hvaraf Vi likaledes betygat Vår underdåniga vördnad och tacksamhet för Kongl. Majus Nådiga förklarande om uppskof intill nasta Riks* dag med den fråga, samma Nådiga Skrifvelse omförmäler. §• ao. På Kongl. Majus Nådiga framställning om den bekymmersamma belägenhet, hvaruti Göteborgs Stad genom flere omständigheter blifvit försatt och nu befinner sig såsom hotad med utsökning för Stads-Kassans Skuld, håfve Vi beviljat Staden från Vår Bank ett Lån af Tvåhundra Tusen Riksdaler emot
N:o 142, till svar å Yällofl. Borgare-Ståndets återremiss af Utskottets under N:o 120 aflåtna Betänkande. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets den 27 sisth Januari på bordet lagde Memorial N:o 138, angående revisionerna öfver Banco-Disoont-Verkets förvaltning och Räkenskaper samt f. d. Riks-Discontens utredning, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med godkännande af nämnde Memorial, gifva Banko-Utskottet tillkänna, det 5 §. af den utaf Ridderskapet och Adeln för Riddarhus-Directionen utfärdade Instruction innehåller föreskrift för nämnde Direction, att å Ridderskapets och Adelns vägnar årligen förrätta de för ofvannämnde Revisioners verkställighet erforderliga val. Bih. till R. St. Prot. 1849 Sami. 2 Band. 11 82 Prot. Utdr. d. 6 Febr. 184.1. S. D. k nyo föredrogos oell biföllos Banco-Utskottets den 27 sisllidné Januari på bordet lagde Memorialer och Utlåtanden: iN:o 137 angående förändring i liden för de årliga revisionernas början vid Banco-Discont-Verket samt Provins-Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö. IV: o 139, i anledning af väckt fråga om anställande af en Canzlist, till biträde åt Ombudsmannen vid Låne-Contoiret i Götheborg. N:o 140, med hemställan, att ett i Banken upptaget landlegendomslån, hvilket icke blifvit inom behörig tid i låntagarens concours bevakadt, måtte i Bankens räkenskaper få afskrifvas.
Afven vår egen erfarenhet i detta hänseende bör i någon mån kunna nedstämma förtroendet till dessa endast negativa ekonomiska stadganden, hvilka visserligen alltid ligga närmast till hands för att afvärja möjliga faror för framtiden, men om hvilka det träffande blifvit yttradt, att de likna vissa starka läkemedel, som man icke gerna utan tvingande nöd bör använda, alldenstund, om de också förmå att häfva det onda, som man närmast fruktar, de dock ofta sjelfva förorsaka ett annat af icke mindre betänklig art. Hvem erinrar sig icke, hurusom i förra tider, man af fruktan för framtiden icke ville lemna smidet fritt? Bland annat, som man dermed afsåg, ville man äfven spara skogarne. Det var dock icke sjelfva skogens afverkning, som man ansåg sig böra förbjuda. Man inskränkte endast, ehuru indirekte, skogens fria användande på ett visst]sätt, nemligen till jernförädlingens behof. För att spara skogarne inskränkte man då smidet, alldeles såsom man nu, för att förekomma skogsförödelse, inskränker utförseln. Man fick ej då smida så mycket man ville, äfven om man hade kunnat använda ett annat brännmaterial, alldeles såsom man nu söker hindra utförseln till utlandet af 6 tums sparrar, äfven om de bevisligen blifvit upphuggna utaf toppändarne till grofva träd. Emellertid visade det sig omsider, att det inskränkande stadgandet rörande smidet var ohållbart, och det blef derföre också upphäfdt. Månne man numera ens kan ifrågasätta, huruvida den åsigt, som låg till grund för nämnda stadgande med thy åtföljande reglementeringar var sann och riktig? — eller månne man numera skulle vilja tillåta den der så ofta framhållna fruktan för framtiden att åter pålägga de gamla hämmande banden på jernhandteringen? Nej, visserligen icke. Detta är numera en redan öfvervunnen och antiqverad ståndpunkt. Vidare: Hvad kan väl vara vid första påseendet naturligare och nödvändigare än att vid befarad hungersnöd af omtanke för framtiden förbjuda spanmålsutförsel ur landet? Framför allt gäller det ju för menniskan att kunna existera; och om vi sjelfve icke ega 16 Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse
Proposition N:o 100. sådan reglering af detta ärende, som den Embetet föreslagit, lika obestridlig vore, till följd af 77 § Regeringsformen och öfriga stadganden i Grundlagen, deras rätt att gemensamt vidtaga förfoganden, hvarigenom Statens, kyrkans och presterskapets rättigheter inskränkas eller utvidgas, när icke någon enskild medborgare dervid beröfvas någon honom tillkommande rätt, utan det skulle bero af hvar och en enskild man, som eger eller förmenar sig ega anspråk å något af ifrågavarande kyrkohemman, antingen att låta vid nuvarande förhållanden förblifva och afbida vederbörande domstols eller embetsmyndighets pröfning, af samma anspråk eller att frivilligt anmäla sig att, på stadgade vilkor, erhålla skatteoch jordeganderätt till hemmanet; att, beträffande förslaget om efterskänkande af den rätt Staten kunde ega till städja och skatteköpeskilling af kyrkohemman, så vore att bemärka, att, utom det denna rätt funnes obestämd och omtvistad, vore den ock för Staten, om den vunnes, af högst obetydligt värde, och att hvad Staten derpå kunde förlora, dessutom skulle dels tillgodokomma kyrkorna och presterskapet samt således användas för ett af Statens högre ändamål, dels ock, efter all sannolikhet, medelbart godtgöras Staten genom ökad bevillning af, efter eganderättens betryggande, bättre häfdade och odlade samt derigenom i värde stigande hemman; hvarförutom en icke oväsendtlig vinst skulle tillskyndas det allmänna, när Konungs, Ständers, Kollegiers, Domstolars och andra myndigheters tid icke vidare behöfde att idkeligen tagas i anspråk för att afgifva sig ständigt korsande utlåtanden eller beslut angående de Halländska hemmanen; att Presterskapet väl tillförene i allmänhet motsatt sig de förslag, som blifvit väckta för denna frågas iösning; men enär ganska få af hemmanen tagits i anspråk för prester, utan nästan alla för kyrkan, det vill säga för att lindra utgifterna för församlingarnes kyrkobyggnadsskyldige innevånare, vore det egentligen dessas intresse, som hitintills blifvit bevakadt och bevaradt medelst presterskapet, hvilket dock derigenom stundom ådragit sig ovilja af medstånd, hvilkas medlemmar af presterskapets tillgöranden i detta hänseende åtnjutit den väsendtligaste ekonomiska fördelen; att, derest de föreslagna stadgandena godkändes, kyrka elier prest sannolikt icke af något hemman, dertill eganderätten vore bestämd, finge mindre inkomst än den nuvarande, hvaremot efter all anledning afkomsten blefve flerfaldigt större af många hemman, dertill eganderätten ännu vore obestämd;
Härjemte skulle, på begäran, anmärkas, att Herr Adlercreutz icke deltagit i ärendets afgörande. 8 Lag-Ulskollets Betänkande få 36. Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Maj 18S7, kl. 12 m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om npphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 Oktober 1778 angående barnamord. Berörda, till I.ag-Utskottet remitterade motioner hafva blifvit väckta inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln af Herr Tham, C. W., och inom Högvördiga Preste-ståndet af Herr Prosten Melander, med hvilken flere af Ståndets Ledamöter sig förenat. Då emellertid den förstnämnde yrkat, att omförrnäldta Nådiga Bref helt och hållet måtte till all verkan upphäfvas, har Herr Prosten Melander åter ansett denna åtgärd ej böra sträckas lill stadganderna i författningens 3 och ,4 morn., under hemställan likväl, om icke dessa stadganden, hvilka förbjuda att vid dop göra skillnad emellan äkta och oäkta barn samt att uti lysning till äktenskap eller andra offentliga handlingar utmärka häfdad qvinna såsom mindre ärlig, böra införas på lämpliga ställen i kyrkolagen.
Höghet ansett dem hafva goda skäl för sig, då samlingar och annan nödig materiel för den akademiska undervisningen i samma mån medför större gagn, som de äro väl och fullständigt försedda; men om tillgångarne ej medgifva bifall till dem alla, har Hans Kongl. Höghet ansett sig särskildt böra tillstyrka den begärda tillökningen i anslaget för kemiska laboratorium såsom företrädesvis - Kongl. Maj:ls Prop. om Statsverk. 1850. 9 trädesvis behöflig, och dernäst anslaget för den botaniska institutionen, åtminstone till någon betydligare del. c) Till stipendier åt medellöse theologie studerande vid Upsala Universitet 2,000 r:dr B:co årligen, samt 1000 r:dr samma mynt till stipendier åt medellösa studerande vid Universitetet i Lund, med den fördelning mellan fakulteterne, som af Eders Kongl. Maj:t kan varda i Nåder bestämd.
När femte klassen dagen derpå kom till gymnastiken fann den sin unga hurtiga lärarinna mot vanligheten allvarsam och förströdd. Hon ordnade öfningarne, kommenderade och rättade som förut, men det skedde nästan mekaniskt, och man såg, att tankarne voro långt borta. Ett par gånger glömde hon gifva det väntade tecknet, eller förvexlade namnen på de olika rörelserna. Men ingen nändes skratta. Tvärtom smittade hennes synbara nedslagenhet den annars så muntra skaran och timmen gick tyst och utan lif. När den var slut, och Hanna Rappe bland de första aflägsnat sig, kallade Verna Sommar de öfriga än en gång tillsammans, hon hade något att säga dem. Jag ville fråga er, flickor, sade hon, och hennes röst lät som en generals, som anställer räfst bland sitt folk. Jag ville fråga, om det är med er vetskap och ert samtycke, som en af edra bästa kamrater varit utsatt för de ovärdigaste misstankar och det ovänligaste bemötande, blifvit förtalad rundt i staden och nu står i begrepp att för alltid bortvisas ur skolan? Ni veta alla hvem jag menar Flickorna tego. Några sågo förlägna ut, andra likgiltiga, som om det alls icke rört dem. Åtminstone icke med mitt samtycke, kom det plötsligt från Bertha. Icke med mitt heller, hördes några osäkra röster ur skocken. Jenny skrufvade sig litet nervöst: Det är ju icke underligt, om flickor från hyggliga hem draga sig för att vara tillsammans med en, som Jag vet, hvad du vill säga, afbröt henne Verna harmsen, men du har orätt, liksom alla andra. Jag skall säga er, flickor, att allt ondt, som berättats om Hanna, är nedrigt förtal, jag har sjelf varit i tillfälle att taga reda på saken. Flickorna skockade sig tätt omkring henne, och hon berättade allt hvad hon hört af Hanna sjelf, af Valter och af betjeningen på kaféet. Hon afbröts af ifriga, halfhöga utrop, såsom: hvad var det jag sagt hela tiden? Ja, men jag har hört från alldeles säkert håll Stackars, söta Hanna Fy, så otäcka vi varit etc. Säg mig, fortfor Verna Sommar, har hon någonsin svikit ett löfte?
Bevillning af Ceftamenfen, C5afu?or, ,Si6et»<Eommi{jer, 2frf, Jynb oefc ^inflmebel». §. 40. gor Jeflamente, ©åfva ocf; gibei-Commiff af lod odj fa fl ©genbom, Capital eder forbringar, forn tiflbelad anbre dn 1:0 SttaFa ener ©fylbe» mdn i rdtt upp* ocf; nebfliganbe leb; 2:0 Stamdnna Unbervidningd* ocf; ©cf;old*3nrdtfningar, ©tipenbier, Slrbetdijud, #ofpifaler ocf; gattigfbr. forjningd-anftalter ocf; i affmdnbet fromma ©tiftelfer, ffaa, bd bet gifna uppgdr i vdrbe tia Jrefjunbrabe StiFdbaler ocl; ber öfver, §3evianing erldggad meb ©ep för Jjöunbrabef, Slrfvingar i fjermare leb, dn ofvan fagbf dr, betala lita bevillning af bet Jeflamentd eder ©dfvovdrbe, forn bfverffiger beråd egen arfdbel. gör Jeflamente effer ©diva af årlig rdnfa ener affomfi, utan dgan* be rdtt tia fjelfioa ©genbomen, vare 23evianingen Jvd procent af Capital* [timman, utan affeenbe pd tia bvilfen ©apitalet anflaget dr. Sif gibei*©ommijjer oå) Slrfdmebel i löd eder faff ©genbom, ©api« later od^ gorbringar, forn fiafalla anbre Slrfvingar, dn i rdtt upp* 0$ nebffiganbe leb, ener ©pf?on oå) beråd 23arn, Jre procent; efterfefvanbe äOtafad rdtt i boet lifvdl frdn afgift unbantagen.