Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min egen del kan jag i sakens närvarande skick, och då det åligger mig yttra den öfvertygelse, jag äger, icke annat an tro, det ingen proposition på detta Betänkande kan göras; ty möjligheten af denna öfverläggning förutsätter en åtgäid, sorn tillhör Constinuions-Utskottet ensamt. Jag hemstälier derföre vördsamt till Herr Grefvens och Landt-K trskalkens bedömmande , huruvida ämnet, i d;ss närvarande skick, kan genom Herr Landt-Marskalkens Proposition komma under Ståndets öfverläggning. Skulle rean deremot Ben 14 Decembere €43 våga yttra något öfver sjelfva saken j hvad vinner man då med brådskan ? Att förekomma pröfning. Hvad vinner man vid att förekomma pröfningen? Jo, man undviker ljuset. Fruktar man då det? Jag kan icke tro något sådant. Likväl har jag åtminstone hittills icke kunnat fatta något annat motiv till Utskottets handlingssätt , ehuru jag skulle önskat det, än att vilja påtvinga Ständerne ett beslut, som måste vara förbastadt, när ingen discussion föregått, Till följe häraf hemställer jag vördsamt till Herr Grefven och Landt-Marskalken, huruvida någon annan Proposition kan meddelas, än att förvisa frågan till Constitutions-Utskottet, för att utlåta sig , om Ständerna nu böra fatta ett Beslut, som alldeles rödjer ett förut fattadt ur vägen. Friherre Cederström : Jag har i sanning med förundran afhört, att Ordföranden i ConStitutions-Utskottet begärt Proposition på förevarande frågas uppskjutande, sedan likväl blifvit upplyst, att a:ne Stånd afgjort densamma, och det således äfven för de bägge öfrige är en ovillkorlig pligt, att fatta deFmitift beslut. Det har särskildt blifvit yttradt, att samma fråga blifvit, utan iakttagande af lagliga former, behandlad, och att den först mot slutet af Riksdagen till Stånden inkommit.
200 ““ __ '' Lärare: 1 Direktör 450 125 — 800 4 Professorer för figurteckningen för tre månaders tjenstgöring om året, hvardera ä 533: 16 1,800 500 — 3,200 Transport 5,550 ] — 1,225 — 9,250 — 36 Bil. JW 7 lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. JW 1, om Statsverket 1886. Transport 1 Professor för byggnadskonsten för 6 månaders tjenstgöring 1 Professor i Målare-akademien för d:o 1 Lärare i den förberedande byggnads skolan för d:o 1 Hjelplärare i samma skola för d:o . 1 Lärare i den praktiska byggnadssko lan för d:o 1 Lärare i den högre Ornamentsskolan för d:o 1 Lärare i Geometrioch Perspektivskolan för d:o 2 Lärare i de elementära teckningsskolorna för 11 månaders tjenstgöring å 800 R:dr 1 Hjelplärare i samma skolor för d:o . Anslag till emeriti-löner för Professorer eller Lärare, som på grund af ålderdom eller sjuklighet från sina befattningar nödgas afgå Härvid åberopas den anmärkning, som här ofvan vid Ornaments-bildhuggare-arfvodet blifvit gjord. Arfvode för föreläsningar i konsthistoria, ikonologi etc Belöning s-stipendier och Medaljer: för elever, som genom flit och skicklighet sig utmärka i målning, bildhuggeri eller byggnadskonst, enligt Kongl. Transport Förra staten. Föreslagna staten. Begärd tillökning. Summa. Banko. Riksmynt. Riksmynt. R:dr sk. rst. R:dr öre. Jtä 7 till Kongl. Maj;ls Nåd. Prop. M 1, om Slalsverliel 1856. 57 Förra slaten. Föreslag aa staten. Begärd tillökning. Summa. Banko. Riksmynt. Riksmynt. R:dr sk. rst. R:dr öre. R:dr | öre. Transport
Men min olycka skall dock i en framtid för andra blifva nyttig; och om rättvisa, billighet och mensklighet i allmänhet råda till ersättning åt den förtryckte och lidande; hvar igenfinnes väl då den princip, efter hvilken det skulle vara Nationen värdigt, att vid detta tillfälle godtgöra mina förluster med blott i;del af deras belopp, heldst då derutinnan icke får komma i beräkning den bittra sorg och det lärande bekymmer, som i dessa sist förflulne 5 åren hopat sig på den ålderstigna makan och fadren. Men likasom vore det ett farligt prejudikat, eller vore det för stor grace att såsom ersättning bevilja denna yrdel af min bortmistade Egendom, har Utskottet ytterligare blott velat föreslå densamma såsom en nådegåfva åt mina barnj och det blott 58 Den 28 December e. m. i den förhoppning, att i det allmänna medlidandet kunna påräkna en ursäkt för denna frikostighet. Mine barn voro dock blott indirecte och i andra rummet lidande genom mitt missöde. Mig drabbade olyckans första och bårdaste slag; mig borde väl då också den första lindringen derutinnan tillgodokomma. Då min belägenhet förbättras, blir äfven deras förbättrad, men så länge jag lider och saknar det nödvändiga, äro de föga belåtne med 28 Rrdrs årlig inkomst hvardera; och denna, nära intill beskymfning gående, hårdhet hos Utskottet blir i sanning föga eller intet lindrad derutaf, att Utskottet ändteligen medgifvit mig hedern och förmånen att få vara den redovisande förvaltaren af mine barns årsräntor. Jag är öfvertygad, att på detta rum utgå ifrån Makars } Fäders och Söners hjertan så många gensvar på denna min enkla framställning, att jag kan bespara mig allt ytterligare svaromål på Utskottets. Om jag likväl för länge pröfvat Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod i en fråga, som nu mera blott är af enskildt interesse, hoppas jag att härutinnan ursäktas; och hvad sakens utgång beträffar, öfverlemna!’ jag mig med full tillförsigt åt det ädelmod, som i alla tider bott i Svenska Ädlingars och Medborgares bröst, och som derifrån aldrig skall kunna utplånas.
Finner han att någon lag är otydlig och domare tillämpar den olika skall han yrka hos ständerna om en förklaring av en sådan lag. Han skall inhämta fullständig kunskap om anledningen till åklagade personers häktande. Han skall besöka fängelserna i Stockholm och vid sina resor i landet för att se hur fångarna underhålls. Märker han någon lag eller författning som inte behövs skall han se till att få den upphävd. Han skall med särskild uppmärksamhet iakttaga vad ständerna stadgat för skyddande av tryckfrihet. Justitieombudsmannen skall vistas i Stockholm och inte inneha andra publika ämbeten. Han får ta så många skickliga medhjälpare han anser sig behöva. Dessa personer får ingen fast tjänst med fast lön, eftersom de kan bytas ut allteftersom ärendena skifta. De förses med traktamente för den tid de tjänstgjort. Blir ombudsmannen sjuk ersätts han av den man som ständerna utsett. Ombudsmannen avträder då hälften av sin lön. Dör han sammanträder genast fullmäktige för bancooch riksgälden och insätter en ersättare. Undertecknat de 4 talmännen. Anckarsvärd, Lindblom, Schvan och Olsson. Vi anser att tiden då ombudsmannens befattning skall träda i kraft blir den 6 juni 1809. Stockholms slott den 27 februari 1810 CARL. Kongl Maj: ts och Riksens ständers fastställda TRYCKFRIHETSFÖRORDNING; Stockholm den 9 mars 1810. Vi CARL har efter regeringsformen denna tryckfrihetsförordning fastställt, vilket Vi härmed antaga, gilla och bekräfta enligt följande: Ständerna säger: att med tryckfrihet bör förstås att varje svensk mans rättighet är, att utan några av den offentliga makten i förväg lagda hinder utgiva skrifter; att sedermera inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att inte i annat fall kunna därför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig lag, given att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. Alla förut gällande lagar, stadganden och föreskrifter i avseende på tryckfrihet och bokhandel är upphävda. Detta gäller även de förbud mot vissa böcker, skrifter och handlingar, som tidigare funnits. Ingen granskning innan tryckningen av böcker får ske, utom de som skall förvaras i läroverkens lärosalar. Inga privilegier på skrifters utgivande, utan för varje författare är utgivningsrätten fri. Denna rätt gäller i 20 år.
Enligt från Riks-Stånden till Utskottet aflåtna protokollsutdrag, har Höglofliga Ridderskapet och Adeln vid målets förehafvande beslutit antaga det af Herr von Ehrenheim, i afgifven reservation emot Utskottets berörda Betänkande, framställda förslag, enligt hvilket Rikets Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit ville taga i öfvervägande, om icke en vidsträcktare indragning af prebendepastoraten, än den, som redan egt rum eller i sammanhang med regleringen af biskop slönerna blifvit anbefalld, lämpligen kunde ske; Högvördiga Preste-Ståndet åter afslagit Utskottets Betänkande; men Vällofliga Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit detsamma oförändradt. Vid sådan utgång af ärendet åligger det Utskottet att afgifva förslag till sammanjemkning af de skiljaktiga besluten, enär — om än med afseende å frågans beskaffenhet Preste-Ståndets samtycke erfordrats, för att Rikets Ständer skulle kunna anses hafva för sin del beslutit den af Utskottet tillstyrkta indragningen af prebendepastoraten — likväl de tre öfriga Ståndens mening, så vidt de sammanstämma deri, att en underdånig framställning med begäran om ett nådigt förslag i ämnet bör till Kongl. Maj:t aflåtas, lärer, såsom i andra önskningsmål, icke kunna af det fjerde Ståndets beslut undertryckas; och som, beträffande det mer eller mindre vidsträckta syftet med en dylik underdånig framställning, Utskottets åsigt om Bih. till R.
D. //l/FA-ora/li äli XviKoKovdon i öärdollv jiostovol os Xiilk«^>inns 8tisl, Xiiltl^voston d/. ^/o//o//öo/'Z'/ llän X^vkollovdon i 8kgA6v!lults ^lostovot ot 8li'0l>n>iäs 8li1t, Xvosteil /. di / sväil Xvvkolloldoll i /inASÖ ^:i stovot ol Wostoväs 8tist, M. svän X^vkollovdon i dsundo ^a stovnl r»s Xjlsuli, 8till, di slän X^lkollovdoll i Xevdorgs pa stovot ris 8!v!li:> 8ti!i, d Ds,//AV0,r, somt lion Xvvkollovden i lllrikr» sövsomIiiiZ os Xinkd^inAs 8tili, 7^. 7»)/-6L7, ösvov livilko oilsöknin«ov XonZl. lVlosts oell Xikots Xuniillov-OotleAinm ooli 8tots-Xontoi', este v vedovXövondes !>öv:>ndo, iilldvdvcido mldovlläniHO litlätonden osäisvit oell dovvid lövmölt siZ vid AvonskninZSll »1 do ti^pziktev oell XevökninZriv, ^ä Hlmud livov - Lj/,. kitt ti. Fi /'vot !8-ll.
Till följd af föreskriften uti 166 § i 1843 och 178 § i 1848 års Reglemente, hafva Fullmäktige föranstaltat om tryckning och utdelning af Rikets Ständers åren 1847 och 1849 församlade Revisorers Berättelser, angående Statsoch Riksgäldsverken, jemte de, i anledning af dessa Berättelser, afgifna samt Fullmäktige tillställda förklaringar och utlåtanden; och skall det för utdelning bland Riks—Ståndens ledamöter erforderliga antal exemplar af samma Berättelser varda till Ståndskanslierna aflemnadt. Enligt föreskriften i Reglementets 179 §, äro, genom Fullmäktiges försorg, tryckoch skrifpapper samt öfriga skrifmaterialier och effekter upphandlade för behofvet under nu pågående riksdag, och hafva likaledes, till följd af stadgandet i samma §, kontrakter blifvit afslutade om tryckning af Bihanget till Riks-Slåndens protokoller. Under iakttagande af de serskilda föreskrifter och bestämmelser, som till Fullmäktiges efterrättelse blifvit meddelade, hafva Fullmäktige gått i författning om bildandet af det arkiv eller bibliolhek, som, enligt Rikets Ständers under sednaste riksdag fattade beslut, borde inrättas inom Rikets Ständers hus och bestå af tryckta äldre och nyare riksdagshandlingar samt lagoch författnings-samlingar, jemte andra hithörande skrifter. Bland de mångfaldiga, för verkställigheten af sagde beslut, under mellantiden sedan sistlidne riksdag, vidtagna åtgärder, anse sig Fullmäktige, här endast böra anmäla, att Fullmäktige hos Kongl. Maj:l i underdånighet anhållit, dels att de dupplett-exemplar af förordningar och andra till detta arkivs föremål hörande tryckta böcker och handlingar, som funnos i Kongl.
Ständers Allmänna Weswars - och Oeconomie - Utstötts Betänkande af Len 4 i denne mänad, angäende Näringsfrihetens utwidgande, beftöt Preste - Ständet att, enligt Wällost. Borgare - StändetS medgifwande och beflut, UtstottetS berörde Betänkande i hela desi widd bifalla; Hwilket härigenom stulle de Respective Med-Ständen saint bernälte Utstött wördsamt och wänligen tillkännagifwaS. 17t supra. S. D. Sedan Preste-Ständet redan under den 1.3 dennes förehaft och afgjort Allmänna Beswärs , och Le, conomie Utflottcts Betänkande af den tS nästledne December, sä midt det rörer afstaffaNde as visitationer i Hus och ä Allmän Landswäg efter Gods som till införsel i Riket är sörbudit, klef samma Betänkande i afseende pä 2:dra punkten deruti, angäende jagningar i hus efter siönhasar och fuskare, nu ä nyo föredragit och bifallit; Hwarom wördsam och wänlig underrättelse lemnäs de Respective Med-Ständen samt bemalte Utstött. 17t supra. Tx ?rritoco1Io st. 17. TVIirxgvirt. vt - Den 17 April. 607 Utdrag af Protocollet, hältet hos Högrvördige Preste-Ständer den 27 Januari» LZlV. S. D. Uti Memorial af den 25 dennes föresläc Niisens Högloft. Ständers Stats-Utffott, att Utffottet, för att till skyndsamt slut öringa N pä desi ätgärd beroende Riksdagsarenden, mä lämnas en tid af ätminstone LO dagar ä rad, nnder hwilka Utskottets göromäl icke ivarda genom Plena i Riks-Ständen afbrutne.
Den tiden är förbi, då skolgången var en frivillig sak, då barnen såväl i stad som på land kunde slippa » den tråkiga skolan » och flngo gå hemma och göra ingenting eller i gynnsammare fall af » gamla farmor » eller annan anhörig lära sig läsa och skrifva — ofta knapphändigt nog. Na äro förhållandena helt andra. En storartad reform af skolväsendet har skett; skolgången är obligatorisk, kontroll införd, och framför allt hafva fordringarna på lärare och lärarinnor betydligt skärpts i och med inrättandet af ordentliga kurser eller seminarier för dessas utbildande. Tyvärr har dock den så till vida goda reformen ej fullständigt och rättvist genomförts, i det de ökade fordringarna på lärarekrafternas kompetens ej hafva motsvarats af en med skäl väntad tillökning i det vederlag, samhället bjuder, något som särskildt gäller småskollärarinnornas löneförmåner. Det är ock förnämligast denna sida eller kanske skuggsida af hennes kall, som jag i denna min fragmentariska skildring vill särskildt betona. När jag vid sjutton års ålder beslöt mig för att såsom småskollärarinna söka min utkomst, hade redan den nya tiden inträdt, och numer hörde det ej till sällsyntheterna, att fattiga flickor » af familj », för att få komma ut och själfva förtjäna sitt bröd, slogo sig på denna bana. Hvad mig själf angår var nog mitt val en följd af mina närmastes råd. Af ekonomiska skäl hade min pensionsbildning ej fullt afslutats, hvarför, då jag ej kunde stanna hemma längre och jag ej, såsom min äldre syster hade giort, kunde våga mig in på den vanskliga guvernantskarrieren, det en vacker dag bl ef beslutadt, att jag skulle genomgå seminariet för småskollärarinnor. Det var en egendomlig kurs med den mest brokiga samling af lärarekrafter, bestående af äldre, något emanciperade fruntimmer med litterär anstrykning, hvilka saknande sysselsättning och trånande af iängtan att få se sitt.ljus lysa öfver världen, på detta sätt, ofta utan ersättning, offrade sina krafter i upplysningens tjänst. Naturligt var därför, att undervisningssystemet ej blef så fullständigt genomfördt, som önskvärdt var. Och då de lärda damerna hvar för sig ansågo sitt ämne som det viktigaste, såg det mörkt ut för oss elever att på den korta tiden.
Icke eller kan jag föreställa mig, att Ridderskapets och Adelns Medlemmar hädanefter skulle så förfalla, eller att upplysning och kunskaper ibland Adelsmän hädanefter skulle till den grad saknas, att icke man skulle finna 6 å 8 ibland dem, som ägde erforderliga egenskap per för att blifva BancoCommisssarierj och finner jag en förändrad föreskrift i denna del sä mycket onödigare, som i den händelse, bland de innom BancoVerket engagerade Personer, någon gång skulle saknas sådana Adelsmän, som Cili Commissarier skäligen kunde befor.' dras, Fullmägtige, utan att dervid förnärma någons rätt, kunna till Commissarier befordra utom Verket tjenstvarande skickliga Adelsmän. Jag har hört vid alla Riksdagar allt sedan 1809 sä ofta åberopas liberalité, att jag får bekänna, att jag äf sl mätt på att höra Den 25 Maji. detta språk alltid framdragas * att jag skulle önska, att då man ej har något bättre, maa ville alldeles underlåta att nämna det. Är saken rättvis, och beror Landets väl deraf, att vi efterskänka denna Befordringsgrund, så anser jag med Grefve de la Gardie, att vi ej böra tveka att göra hvarje uppoffring, som kan fordras. Men jag kan ej qväfva den enskilta känsla af harm, som uppstår hos mig, att innom BondeStåndet en sådan Motion, som den ifrågavarande, blifvit väckt. Jag tror att denna fråga hade först bordt från BondeStåndet till Ridderskapets och Adelns eget godtfinnande framställas, emedan afgörandet ensamt på Ridderskapet och Adeln beror. För min del skall jag aldrig låta af BondeStåndets fordringar tvinga mig att samtycka till ett beslut, som rör Ridderskapets och Adelia enskilta rättigheter J och hvartill, i händelse frågan hade blifvit af någon utaf detta Ståndets ®giia Medlemmar väckt, jag kan häna da hade bifallit. Jag instämmer derföre med de Herrar, hvilka yrkat ufslag å Betänkandet. Friherre Cederström:
Och ehuru derwid förekommit, att till Landthushällningens upphjelpande mycket skulle bidraga, om de sä kallade Sommarmänaderne, räknade frän April mänads början till September mänads flut, endast och allenast till Landets skötsel och uppodlande blefwo anwände och deremot andre altmänne och enstildte förrättningar, såsom Ting, Kronostammor och dylike sammankomster, hwartill alla ärstider kunde wara lika tjenliga, blefwo till Wintermänademe förflyttade, samt Som - 2z6 Den 4 November Sommarliden salunda mera tillräcklig för eu myckenhet högst angelägne arbeten, de där för dylike allMänne sammankomsters bewistande mäste eftersättas. Dock som ä andra sidan i ätstillige Orter flere swärigheker möjligtwis kunde sig före e wid SommarTingens afstaffande; sä har pä Riksens Ständers mrderdäniga tillstyrkan, Kongl. Majst genom Nådig ftrifwelse den ig Januarii 1757 härom widtagit det förordnande, att uppä Kongl. Hof-Rätrens antydan och efter föregängeu kungörelse, wederbörande Domare hade att inhämta häradernes samkelige Inrrewänares utlåtande, samt sedan dermed, jämte deras egit, inkomma till HoflRätten. som agde sädant, tilllika med hwad Kongl. Hof-Räkken sjelf kunde hafwa att påminna, hos Kongl. Majst i underdänighet anmälas. Om och pä hwad sätt detta förordnande sedermera gätt i fullbordan, samt huru-vida flere eller färre Häraders Inbyggare dä welat begagne det dem kemnade tillfälle att fa HäradsTingens antal inskränkt, har Lag-Utskottet med wisihet, nu icke kunnat erfara, annu mindre huruwida den af Herr Häradshöfdingen I>^onlio!ps »väckte motion, ma anses såsom en allmän önskan.
— 275 Emellertid och för beredande af den utaf Revisorerne åsyftade öfverensstämmelse i grunderna och sättet för redovisningen af artilleri-regementernas anslag till remontering, skoning, hästmedikamenter samt lysning och stal/persedlar, äfvensom för åvägabringande af en behöflig förenkling i räkenskaperna, hemställer Kollegium underdånigst, att samtliga för dessa behof erforderliga utgifter måtte vid hvartdera regementet få redovisas endast uti en redogörelse, upptagande regementets anslag i dess helhet samt derå uppkommen behållning eller brist, med iakttagande, att redogörelsen åtföljes af särskilda verificerade räkningar till bestyrkande af hvad för hvarje särskildt af nyssnämnde fyra ändamål i stat bestås och under redogörelseåret åtgått. Enär förslagsanslaget för beväringsmanskapets vapenöfningar under revisionsåren, likasom flera föregående år, varit för ändamålet otillräckligt, hafva Revisorerne, som funnit angeläget, att utgifterna å detta anslag måtte för framtiden i möjligaste måtto inskränkas, ifrågaställa huruvida icke ett sådant ändamål skulle kunna vinnas genomförändring i ett eller annat hänseende af de för beväringsmanskapets mönstringar och vapenöfningar nu gällande stadgande!), bland hvilka exempelvis föreskriften, att vid mönstringarne en Regements-officer skall inställa sig från hvarje regemente eller korps af olika vapen, hvari beväringsmanskapet är fördeladt, ansågs föranleda till betydliga utgifter i reseoch traktaments-ersättningar.
För sådant ändamål och på det att de nedbrunna städernas invånare måtte, utan statens mellankomst, kunna återuppföra sina nedbrunna byggnader, har Utskottet, enär genom tid efter annan inrättade brandförsäkrings-anstalter tillfällen blifvit för husegare beredda att med i allmänhet föga kännbara uppoffringar erhålla ersättning för de genom brandskador förorsakade förluster, ansett sig böra hemställa, 4:o att Rikets Ständer, vid besvarandet af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående det af staden Eksjö sökta byggnadslån, måtte i underdånighet anhålla, att då städernas invånare synas i väsentlig mån kunna minska de svåraste följderne af timadé brandskador äfvensom behofvet att anlita staten om erhållande af låne-understöd för de nedbrunna stadsdelarnes bebyggande, derest vederbörande uti de för sådant ändamål bildade inrättningar till ett verkliga värdet närmare motsvarande belopp, än hittills vanligen skett, brandförsäkra sina egendomar, Kongl. Maj:t täcktes på lämpligt sätt låta dertill uppmana husegarne inom Rikets städer, samt tillika låta erinra dem, att de icke kunna påräkna att utaf allmänna medel allt framgent erhålla enahanda byggnadslån, som, under sednare tider, efter större eldsvådor blifvit deraf hemsökta städer tilldelade. Stockholm den 13 Juli 1857. Bih. till R. St. Reservation: Af Herr Henschen, hvilken, i afseende å vilkoret för medlens fördelning, erinrat, att den uti förslaget, i enlighet med Riksgälds-kontorets reglemente, intagna föreskriften, att drätsel-förvaltningen borde låne-understödet emottaga och fördela, ej vore lämplig, enär, enligt allmänna författningar och der ej annat vore i nåder uttryckligen stadgadt, icke drätsel-förvaltningen, utan egentligen Magistrat och Borgerskapets äldste vore behörige, att staden skuldsätta och å dess vägnar förbindelse för erhållet lån utfärda. Tryckfel: uti Stats-Utskottets Utlåtande JVI 80: sid. 16, rad. 6 uppifr. står: förmånligast — läs: formenligast. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1857.
Den ömsesidiga vexelverkan af militärisk hållning och intelligens — hvartill förslaget sålunda skulle kunna föranleda emellan de tvenne nu förbefintliga elementerna till ett nationalförsvar — kunde icke gerna annat än, efter min föreställning, på en naturlig väg utbilda opinionen om behofvet och nödvändigheten att gifva detsamma en så ordnad och genom - Den 10 Januari f. m. 51 forti organisation, som de förenade nationella och militära anpråken gifva i våra dagar vid handen. Alltså, jag kan ej annat än lifligt förorda förslaget å ena sidan, derföre att det antagligtvis skall förvandla beväringspligten från en naken och kall skyldighet till ett för ungdomen lefvande intresse, från ett åliggande till en böjelse, från en börda till ett nöje; å andra sidan, derföre att de frivillige skarpskytteföreningarne derigenom skulle erhålla en för dem säkert välkommen praktisk uppgift, ett för handen varande verkligt mål; begge delarne utvecklande kärlek till fäderneslandet och dess försvar.» Månne verkligen logiken uti detta Hr Ridderstads yttrande är rigtig? Huru kan bevärings-inrättningen vinna på befrielsen från beväringsexercis för den bästa delen af de beväringsskyldig!:? Det är ju uppenbart, att uti skarpskytteföreningarne företrädesvis sådana män inträda, hvilka äro lifvade af fosterlandskänsla och hafva håg eller åtminstone ej afsmak för militärisk» öfningar, och att de företrädesvis komma att tillhöra den del af medborgare, som i bildning och intelligens är den stora mängden öfverlägsen. Härutaf följer äfven, alt just de ynglingar skulle undandragas beväringsexercisen, hvilka för närv:de utgöra beväringens heder och dess föresyn, nemi. de begripligaste och bäst exercerade, — de, som nu vanligen uttagas till vice korpraler, — de, som genom sin läraktighet och goda vilja äro en föresyn för de andre. Hvilket inflytande detta skall hafva på beväringen, dess anda och dess exercis, samt på den aktning och det förtroende, armén skänker densamma, torde knappast behöfva omnämnas. Att detta inflytande skall blifva motsatsen af hvad Hr Ridderstad förmodar, tyckes vara temligen gifvet.