Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner redskaper i första och andra klassen, inrättade för ånga, och har äfven hört omtalas en panna, som man kan anse vara ett missbruk af denna tillåtelse, emedan hon, ehuru blott af andra klassen, likväl har den egenskapen att rectilicera bränvinet, men derföre alt en öfverträdelse af författningen har, obegripligt nog, fått fortgå med denna panna, så ser jag icke hvarföre man skulle lagligen förbjuda sådana pannor. Detta ökar alldeles icke Statens inkomst, ty då hittar man i stället på något annat sätt att vinna samma ändamål. Jag ser icke något annat skäl för Ulskms förslag i detta fall, än att man icke. trott sig ega tillräcklig utväg att beskatta ångredskaper i första och andra klasserna. För min del har jag föreslaget en beskattning för redskaper af första och andra klassen med änga, och anhåller att R. o. Ad. ville behjerta den saken och tillåta ångans begagnande äfven för första och andra klassens redskap, emot det att man, när man kommer till beskattningen, bestämmer en deremot svarande skatt, nemi. så, ali skatten för dem ökas med vissa procent. Någon vinst vid att ändra redskapen uppstår icke derigenom, men deremot kan det blifva en behållning för Staten att få i skatt taga nr sådan redskap hvad som eljest skulle gå lill kopparslagaren för redskapens förändring; oberäknadt det mössnöje, som skulle uppstå genom förbudet att begagna sådana redskap öfverallt der de funnits. Jag får derföre vördsamt föreslå bibehållande af den gamla föreskriften i denna del. Hr A pol lo f: Orsaken hvarföre Utsk. ansåg ånga icke böra begagnas vid första och andra klassens redskap var bland annat den, Den 1 Juli e. m. 4?5 att det är just sådana pannor, som begagnas af allmogen, som icke är i tillfälle att begagna ånga, hvaremot man af skäl som jag framdeles skall nämna, ansåg att fabrikanterna icke borde få begagna sä små pannor. Dessa s. k. enkla pannor, som likväl genom missbruk icke bibehöllos enkla, begagnades af några fabrikörer, hvilka med dem äfven verkställde bränvinets klarning.
Delta är således hela den förlust, som åstadkommits utöfver hvad myntverket skulle fält vidkännas, derest ¥'2 R:dr Specie-stycket blifvit utmyntadt af 8-lödigt silfver. Sådant är ju knappast värdt att tala om, då det är fråga om principen, att allt mynt i riket skall vara af samma skrot och korn. Jag för min del yrkar bifall till Ulsk:s hemställan i denna punkt. Frih. Stjernstedt: Med förvåning har jag förnummit, att 248 Den 22 Februari e. m. en talare, sora ifrar för den, om uttrycket tillätes mig, Skandinaviska idéen att hafva lika mynt i Sverige, Norrige och Danmark, nu motsätter sig de föreslagna 10-Orenas utmyntning af 8-lödigt silfver, då man vet, att uti sistnämnde länder likasom i en mängd andra, silfverskiljemyntet är underhaltigt och således i det hänseendet icke alls jemförligt med vårt nuvarande silfvermynt å 4 sk. B:ko. De skäl, som blifvit anförda för den 8-lödiga silfverlialten i det minsta myntstycket, hafva icke blifvit af samme talare vederlagda. Det skäl åter, som Utsk. framställt för bibehållande af den nuvarande kopparhalten i det större silfvermyntet, eller att det derigenom bättre motstår förnötning, utgör i min tanke, ett skäl emot Utsk:s åsigt, att det lägsta silfvermyntet borde ha en mindre kopparhalt, än den K. M. föreslagit, ty detta mynt är mera än alla andra utsatt för nötning i anseende till dess ständiga omlopp i'handel och vandel. Hvad Hr Akerman i det af mig uplästa yttrande andragit, har jag icke heller hört vederläggas. Vid sådant förhållande tror jag, att man kan utan tvekan ingå på K. M:s förslag i detta fall och finner med anledn. af hvad Frih. Tersmeden anfört, en återremiss af punkten kunna undvikas, hvarföre jag afstår från milt förra yrkande om punktens återremitterande och anhåller om bifall till hvad K. M. i förevande hänseende föreslagit. Frih. Palmstjerna: Afven jag har naturligtvis intet emot, att K.
Remitterades till Expeditions-Utskottet Grefve Lagerhjelkes, Gustaf, den 1 dennes f. m. på bordet lagda motion, angående bestämmande af dagen för Rikets Ständers nästa sammanträde till lagtima riksdag; tillika med de i anledning deraf förstnämnde dag och nu afgifna yttranden. S. D. Föredrogos och bWöllos Siats-Utskottets nedannämnde den 1 dennes f. m. på bordet lagde Utlåtanden och Memorial: N:o 52, i anledning af väckt motion, om Stats-bidrag för reparation af Westerhejde kyrka på Gottland; Prot.-Utdrag den 4 Mars 1854. 147 N:o 54, i anledning af väckt motion, angående nedsättning uti arrendet för Skällnora kungsgård; samt N:o 55, angående aflöning för en extra-ordinarie Kanslist. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets nedannämnde, den 1 dennes f. m., på bordet lagde Betänkanden: N:o 57, i anledning af väckt motion, om skyldighet att för ångfartyg begagna stenkol i stället för ved; och N:o 58, i anledning af väckt motion, angående vissa, af behofvet påvallade Bergs författningars, skyndsamma utfärdande. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden: N:o 49, angående Riksgälds-kontorets befrielse från skyldigheten att erlägga postporto för emottagna fribref samt betala arfvoden för detta verks posträkningar; N:o 51, i anledning af väckt motion, om en gratifikation åt Regements-Skrifvaren Carl Leopold; . N:o 52, i anledning af väckt motion, om Stats-bidrag för reparation af Westerhejde kyrka på Gdttland; , „ , N:o 53, i anledning af väckt motion, om anslag af allmänna medel för anstaltande af s. k. Lifräddningsbåtar; och N:o 54, i anledning af väckt motion, angående nedsättning uti arrendet för Skällnora Kungsgård.
» Men härföraren ensam vinner ej slaget; de djupa leder vinna det åt honom. » Det är för mig en plikt på samma gång som ett nöje a t t uttala ett hjärtligt tack till föreningens alla a r b e t e r s k o r, utan hvilkas vakna intelligens, skicklighet och kärlek till sina uppgifter det ej vore möjligt för föreningen a t t så som nu sker sköta sin verksamhet — en verksamhet som alltid bär prägeln af den intressegifvande i n d i - v i d u a l i t e t, som i vår — schablonens och fabriksarbetets tid — så sällan framträder Till sist ett ord om hur Handarbetets vänner förverkligat den idé, uppnått det idecla mål den gjort .till sitt: hemslöjdens förädling i fosterländsk och konstnärlig riktning. Att dess arbete visat sig vara konstnärligt, torde ingen kunna förneka; ej heller kan man neka den erkännandet a t t utöfva en fosterländsk verksamhet. Ty är det ej fosterländskt a t t lära sitt lands kvinnor a t t själfva arbeta för a t t pryda och försköna sina hem? Hvad förädlar, om ej att låta det uppväxande släktet vänja sig a t t älska sköna och stilfulla föremål? Skönheten föraktas mången gång; dess gudomliga ursprung misskännes, och den skjutes alltför ofta åt sidan af det, som är nyttigt och nödvändigt. Men om man tänker efter, finner man lätt, a t t en nyttig och nödvändig sak likaväl kan göras vacker som - ful. Det kostar ej, om man förstår sin sak, mer än det senare. Material, form och färg äro gemensamma för båda. Hvarför då ej välja ett stilenligt material, hvarför ej så gärna göra formen vacker som ful, hvarför ej färgerna harmoniska i stället för oharmoniska? Hvarför icke i ett handarbete visa det logiska förstånd, som skänker det största behaget åt alla arbetade föremål? Kvinnligt hanclarbate kan visserligen tyckas mången vara af underordnad betydelse. Men det, som f ö r s k ö n a r hemmet, f ö r - 1 j u f v a r detsamma och bidrager på så sätl a t t göra det älskadt af familjemedlemmarna och i och med detsamma till en kär medelpunkt. Och det är sammanhållningen, som gör familjen stark, kraftig och karaktärs full.
Domstolen gfgifvet, denus mening likväl ieke vore i förslaget uttr^ekt; att derest borgen för kostnad oell skada blefve föreskrifven lör fullföljd i Dalmans kätt »eli Kädstulvu-Dätt, borde stadgandet i 26 Lapitlet 6 §. kättegangs-kalken inneliälla, att försummelse i denna del, älven vid lagmansoell kadstufvu-katt, medförde talans förlust. Ii varom nägot stadgande doek ej i förslaget influtit; oell att för öfrigt älven andra brister i förslagets utställning förekomma; oell är det med afseende bärä» dag funnit Mg köranläten att till förslaget vägra bifall. Nedelst underdånig skrifvelse gf den 23 sistlidne 8eptember, baiven d, Oode Dsrrar oell svenske Van, anmält, det d, för Dder del, beslutat utfärdande af en författning, bvarigenom ej mindre Dagens stadgsnden i 25 Oapitlet i, oeb 16 Kättegängs kalken, att emot Dagmans-katts, Kämners-kätts i 8tockbolm samt kadstulvu Kätts domar ej mä vädjas, der bufvudsaken ej gar olver visst lör bvarje af dessa Domstolar bestämdt värde, än oek de Kongl, kesolutioner, som för Kämnersoell bädstulvukätter i Åtskilliga städer inneballa serskilda bestämmelser i berörde afseende, förklaras kalva uppbört att vara gällande; men dag anser den af Kder i detta ämne löreslagna Daglorändring ieke liafva visat sig sä af bebofvet pakallad, att densamme nu bör antagas, afskild kran öfrige till äfvent^rs framdeles blifvande förändringar i Kättegängs-Ordningen. Oenom underdänig skrifvelse den 3s sistlidne Deeember, bafven dOode Derrar oell 8venske Nan, dels, i ändamål att frän 3 §. i 8 Oapitlet
D. och E.) härjemte dfver lemnade. 6:0 Om en eller flere af förenämnde till uppförande å Expectance-Star föreslagne personer, genom befordran lill lediga tjenster i publika verken, hvartill ifrågavarande Kmhetsoch Tjenstemän bora, lill besparing för Staten, ihågkommas, då medsökandes rätt ej derigenom förnärmas, skulle komma i besittning af en ökad större eller mindre löne-inkomst, sa böra deras, efter fot rbeskrefna grunder, innehafvande Expectance-Löner i förhållande detefter minskas eller helt och hållet indragas. 7:0 För de Embetsoch Tjenstemän af Kongl. Directionen, hvilka, till följd af Riksens Ständers Beslut, blifvit hos E. K. M. i underdånighet anmälde till ansvar för åtskillige af dem vidtagne åtgärden, kommer Lxpeciance-Lönernes fortsatte tillgodonjutande att bero på den j begärde undersökningens utgång. Slutligen och uppå gjord erinran af de Ut” ’ ’ ''öinUfcr unndraait att 368 Underdåniga Skrif velter. bereda frågan rörande Allmänna MagnzinsDirectionen och dess upplösning, få Riksens Sfän» der hos E. K.. M. härigenom i underdånighet anhålla att den, enligt slutade Contract, af Di. recfionen på enskilde personer öfverlåine Branvinsbränningsoch Distillerings rättighet för Städeroe Stockholm, Götheborg och Carlscrona ml förblifva orubbad, så länge Contractt—tiden varar» Riksens Ständer framhärda etc. Förslag. 369 Litt. A.» Porslag till ett Utrednings-Contoir, sorn, under Styrelse af Kongl. StatsContoiret, kommer alt besörja liquiderandet af Allmänna Magaziris - Inrättningens Skulder samt indrifningen och realiserandet af nämnde JVerks fordringar och . behållningar. fVakar öfver indrifningen a£ J utestående fordringar för äR j Ombudsman. s 1 t <> 'dre och senare arén samt Jiandlägger alla Juridiska mål.
Ingen kan motstå ödet, hvars bud en vala förkunnar. Detta visas oss i berättelsen om en af Islands mera berömde nybyggare, höfdingen Ingemund Torstensson. Medan han ännu var i Norge, åhörde han i en gillesal tillsammans med sina båda fosterbröder Grim och Romund en siande finsk vala. Då de ej gingo fram till henne för att göra framtidsfrågor utan förblefvo sittande på sina platser, vände hon sig till dem med orden: »Hvarför spörja icke de unga männen där borta efter sina öden? De synas mig dock vara de märkligaste bland eder alla härinne.» De förklarade, att de icke brydde sig om hennes spådomsprat. Och Ingemund tillade: »Om mitt öde vill jag ej veta annat än att det varder kommande, och jag tror ej, att det gömmer sig under dina tungrötter.» »Och dock vill jag säga dig det», sade hon, »fastän du icke frågar mig: du skall komma att bebo det land, som heter Island, hvilket ännu är obebygdt vida omkring. Där skall du varda en fräjdad man och gammal, och många af dina efterkommande skola likaledes bli i samma land berömda.» »Allt det där går ju väl ihop», genmälte Ingemund gäckande, »ty jag har fast beslutit att aldrig komma till det stället, och ej vore jag någon god köpman, ifall jag sålde mina många och dråpliga släktjordar för att begifva mig hän till dessa öde bygder.» »Det skall dock ske, såsom jag säger», återtog valan, »och beviset härpå är, att den talisman, som konung Harald Hårfager gaf dig för hjälpen i slaget i Hafversfjorden, nu är försvunnen ur din penningpung och finnes i den skogsbacke, hvarå du en gång skall bygga och bo. Å den talismanen är gud Frey afbildad i silfver; och när du reser din gård, skola mina ord sannas.» »Vore det icke en förolämpning emot husets herre här», ropade han, »så skulle du få spådomslönen smälld i hufvudet, men som jag icke är någon våldsman, får du vara den förutan. I en ond timma har du hit kommit.»
Rdr, vore uppenbart felaktigt, och derjemte emot t. f. Domhafvanden förekommit, att han i den af honom utfärdade saköreslängd upptagit böterne icke i enlighet med Härads-Rättens beslut till Nitio, utan till endast Sjutio Rdr; så och utan afseende å hvad t. f Domhafvanden förevändt, dels att den anmärkta felaktigheten i beslutet tillkommit af missräkning eller misskrifning och dels att införandet af rätta beloppet i Saköreslängden skett endast i afsigt att förekomma oreda i Kronans räkenskaper, blef, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken, t. f. Domhafvanden "dömd att böta Tjugu Riksdaler Riksmynt till treskiftes emellen Kongl. Maj:t och Kronan, Advokatfiskal och Umeå Härad. Kärande parten uti ett vid Stockholms Rådstufvu-Rätts Sjette Afdelningen anhängiggjordt mål hade hos mig anfört klagan deröfver, att protokoilsföranden i målet förvägrat klaganden att utlösa Protokollet för en viss rättegångsdag med mindre klaganden jemväl uttoge de för hans räkning utskrifna Protokoller i målet för några föregående rättegångstillfällen; och, efter det åtal härom blifvit utfördt vid Stockholms samfälda Rådstufvu-Rätt, meddelade nämnda Domstol den 1 Juni 1860 följande Utslag: att, enär det, enligt 14 § af Kongl. Förordningen angående Expeditionslösen den 30 November 1855, ålegat Expeditionshafvanden att, då käranden på fjerde dagen, efter det målet den 9 November 1858 hos Domstolen förevarit, anmälde sig att få lösa Rättens då hållna Protokoll, innefattande jemväl
Grefwe tVlörner, Lart: Jag kan för min del icke anse ett särskilt affardande af nägra Banco-Utstottets Ledamöter till förrättande af inventering nödig; enär en sädan inventering under den nystförflutne Riksdagen warit gjord; och ingen den ringaste misttanke pä Banco-Fullmägtiges förwaltning inom Banco-Utstottet uppstätt. Jag tillstyrker således bifall till BancoUtstottets inlemnade Memorial. Uti Grefwe törners yttrande instämde Herr , henric hollan, och Herr Uei^on L!o!y6, Lamuel. Herr käktmsn, Otto k^reclric: Om det är ovilkorligen i Riksdags-Ordningen förestrifwit att en inventering af Banco-Werkst bör ste wid hwarje Riksdag, sä är jag wisterligen af den tanken att den äfwett wid detta Riksmöte bör äga rum. Men i och för sakens stull anser jag inventeringen icke nödig. Knappt fyra mänader äro förflutna sedan ön dylik för sig geck. Banco-Fullmägtige äro sä nyst walde och deras förda förwaltning sä stiljd ifrän misttankar att nya Fullmägtige icke svnas mig af nöden. Om ett nytt wal enligt Riksdags Ordnin - 126 Den M Augusti. Ordningen mäste förrättas, är det troligt ali samma Personer blifwit ä nyo utsedde, och da inträffar ett nytt skäl, hwarföre inwentcrin'ku - icke kan, efter min öfwertygelse, scm nödig anses. Friherre Legerström: Det är Utan twifwel smickrande för Banco-Fullmägtige att starra sig sa wäl trodde i afseende pä sin förwaltning. Men om icke annat skäl funnes till anställande af en inwentering, synes mig densamma fordras i afseende pä de nya arrengementer sorn blifwit widtagne,för att i händelse af behof , kunna till annan ort flytta Banguens redbarheter.
Härigenom öppnas för Westergötland, oberäknadt kommunikationen med Wenerns alla hamnar, förbindelse med Norrige på två särskilda vägar; den ena genom Seffle kanal och jernvägen öfver Arvika till Kongsvinger; den andra på den af Kongl. Maj:t vid innevarande riksdag föreslagna kanalen öfver Dalsland, som utan tvifvel kommer att fortsättas ända till Fredrikshall. Dessa nya afsättningsorter för vår spannmål och andra varor, som nu måste med större omkostnader föras öfver Nordsjön, blifva för Westergötland af högsta vigt. Derjemte beredes genom denna bana för jordbrukare ej mindre i Westergötland än i Bohus län tillfälle att från Halle och Hunneberg, som af denna jernväg beröres, förse sig med dessas rika förråder af kalk, hvaraf de, för utvecklande af sitt åkerbruk, äro i aldra största behof. Jag har redan i det föregående omnämnt det be tydliga belopp af fiskvaror, som skulle på detta sätt inkomma i landet, och såmedelst ett billigt lifsmedel beredas åt den fattigare befolkningen. Derjemte kan Westergötlands skoglösa slättbygd från Wermland och Dalsland öfver Wenern och vidare på denna jernväg erhålla sina skogsförnödenheter. Till följd af detta ringa afstånd af något öfver |:dels mil, hvarmed denna bibana närmar sig Trollhättan, denna hastigt tillvexande ort, hvars befolkning snart uppgår till 2,000 menniskor, och hvars omätliga vattenkraft lofvar vidare utveckling och tillvext åt dervarande fabriker, bland hvilka en i stor skala bedrifven mekanisk verkstad är af synnerligt gagn, skall denna bana sätta orten i beröring med tre särskilda för dessa fabriker vigtiga ändpunkter och genom stambanan med hela riket. Enligt de beräkningar, som uppgjorts öfver den trafik, som vore att påräkna på dessa banor, skulle på vägen emellan Herrljunga och Wenersborg kunna antagas en trafik-inkomst af omkring 283,000 R:dr och på den emellan sistnämnda stad och Uddevalla minst 200,000 R:dr, motsvarande således tio procent af anläggningskostnaden, som i allmänhet anses erforderligt för att betäcka så väl trafikomkostnaden, som ränta på anläggningskostnaden. Man har hitintills vid anläggandet af våra jernvägar hufvudsakligen haft den utrikes handeln till ögonmärke.
Domstolen äfven anmärkt, synes böra hållas honom någon tid öppen, enär ansökningen stundom kan vara föranledd af en förlägenhet, som borgenärerne, efter inhemtad kännedom om förhållandet, sjelfve möjligen äro villige att afhjelpa, eller som på annat sätt snart kan öfvergå, finner Utskottet sig alltså hafva grundade skäl för sitt tillslyrkade, att omförmälda förslag måtte lemnas utan afseende, b') Under förmälan, att en del Domstolar tillämpat 6 § af Konkurslagens 1 Kapitel pa så sätt, att borgenär, som velat tvinga gäldenär till konkurs, ansetts höra göra sitt påslående derom gällande genom till Rätlen ställd ansökning, och ej medelst gäldenärens instämning, samt att, för ändamålets vinnande, det icke varit tillfyllest att förete bevis derom, att gäIdenäten saknat tillgång till godtgörande af borgenärens fordran, har Herr Sund ler} enär en sådan tillämpning, enligt hans åsigt, vore stridande mot lagbudets anda och mening, yrkat, att deröfver måtte meddelas den förklaring, ”att en gäldenär, som icke gitter uppgifva tillgång för domfäst skuld 9 Lag-Utskottets Betänkande, N.o Sy. skuld vid anstäldt utmätnings för sök, måtte anses skyldig antingen ställa antaglig borgen för sin skuld, eller afträda och uppgifva sina tillgångar och skulder, dä någon af hans borgenärer, efter stämning, i behörig ordning det yrkar.” En sådan förklaring kan dock Utskottet icke tillstyrka. Till begreppet konkurs börer nemligen, att flere borgenärer samtidigt göra anspråk på en gäldenärs egendom, och i öfverensstämmelse dermed stadgar ifrågaställde §, att borgenär må tvinga gäldenär till konkurs, då den sednares egendom, till någon del eller hel och hållen, är i fråga att utmätas för annan borgenärs fordran, så att anledning är till befarande, att egendomen skall användas för en eller annan borgenär med andras uteslutande.
Detta Riddarb.- Direktäns härda beslut, hvars slutliga justerande och delgifvande, jag, i auside till riksdagens snara ändande, ej kunnat invänta, skall tillkommit af det säkert redan allmänt kända förhållandet, att jag i nämnde mitt arbete, i öfverensstämmelse med hvad sora står antecknadt å en tabell af Adeliga Attén Lilliehööks af Fårdala Genealogi, jemförd med många andra historiska fakta, och således icke i uågon väsendtlig mån afvikande från de i Riddarhuset förvarade originalstamtaflor, såsom ett vilkor var vid erhållandet af anslaget, anfört Adeliga Ätten Lilliehöök af Fårdala N:o 1 såsom utgåugen. Ty det »väsendtliga» är väl, hvad som står rättsligast antecknadt å de Genealogiska tabellerne och icke huru de samma äro ordnade sinsemellan, eller om det uraktlåtits att, för en hastig öfversigt, utsätta ett litet dödkors eller ej, hvarpå jag kunde anföra flere exempel. Hvad nu vidkommer Lilliehöökska saken, så, lärer utan tvifvel snart en noggrann undersökning derom anställas, helst den väckts af en ledamot af Ståndet, som väl dertill, i ans:de till sina genealogiska arbeten, icke bör frånkännas all auktoritet. Har jag rätt i mitt påstående, att Ätten Lilliehöök af Fårdala är utdöd, och Genealogien derefter ändras, så bitr ju allt klart; har jag åter orätt, så är jag så skyldig som villig att låta omtrycka de ark, hvari Lilliehöökska ätterna förekomma, innan jag vidare får upbära något qvartal af mitt anslag. no Dea 17 Oktober. Pä grund ftf hvad jag nu anfört, tär jag vördsamt framställa följande motion, nemi.:
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelil den 24 April i83i Preste-Ståndet den 24 Borgare-Slåndet den 24 — Bonde-Slåndet den 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande behofvtt «/ ett sammandrag af fällande författningar angående Knecktehållet. (Oecon.-Utsk, N:o i5.S S. A. K. DS Rikets Ständer ansett ett sammandrag af gällande Författningar, angående Knecktehållet, vara af behofvet påkalladt, så få hos E* K. M» Rikets Ständer härmed i underd. anhålla, att i likhet med hvad för Båtsmanshillet redan eger rum, alla gällande Författningar och Stadganden , rörande Rustoch Rotehållares rättigheter och skyldigheter i afseende å Knecklejiållet, måtte serskildt för hvarje Regemente eller corps, med ledning af resultatet utaf den revision öfver dessa Författningar och Stadgande!., som blifvit åt den af E. K. M. under den 22 November i8a5 i Nåder förordnade Comité anförtrodde, ifrån trycket utgifva», för att dels, jemte den i Kongl. Resolutionen den 17 September 1723 gifna-Nådiga försäkran, vara för allmogen i hvarje landsort alt tillgå, dels ock kunna årligen ifrån Predikstolarne uppläsas, hvilket, ehuru påbjudet, ej blifvit, åtminstone i många landsorter, i Juist på dessa Författningar, sedan längre tid tillbaka, verkställdt. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den al\ April i834* N:o 22. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 April 1834- Preste-Slåndet den 24 Borga re-Slåndet den 24 Bende-Slåndet den 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående tillägg i föreskrifterne rörande permittering af värfvadt manskap, (Oecon.-Utsk. N:o it>.) S. A. K.