Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lönnrots förtjenster om det finska språkets utbildning hafva ofta nog blifvit missförstådda eller, med andra ord, man har tillskrifvit honom oberättigade förtjenster, medan å andra sidan andra verkliga sådana ej uppskattats tillräckligt högt. Hans största förtjenst är att hafva skapat Kalevala. Platsen dernäst intager de öfriga folkdikternas (de lyriska och trollsångernas) samt ordspråkens bringande i dagen. På dessa verk, Kalevala och de gamla sångerna öfverhufvud, hvilar den finska nuvarande och framtida konstpoesin, ja hela den högre literaturen på finska språket. Genom runorna och ordspråken riktades nemligen skriftspråket med hundradetals nya ord och talesätt, hvilka ganska ofta äro lyckliga uttryck för en hyfsning och för känslor, högre och ädlare än hvad man kunnat ana att skulle kunna uttryckas på detta språk. Sådana ord och uttrycksätt, för den äldre literaturen obekanta, äro nu i hvarje bildad finnes mun och penna, lika godt i hvilken trakt af landet han är född. Genom runorna och ordspråken riktades skriftspråket äfven med dittills okända böjningsformer, hvilka hafva blifvit oss så oumbärliga, att vi skulle anse deras försvinnande, om ett sådant vore möjligt, för den största nationalförlust. Dessa de s. k. ostfinska språkformernas upptagande till allmänt bruk påskyndade den omständigheten, att Lönnrot i språkvetenskapliga afhandlingar ordnade och grammatikaliskt förklarade språkets böjningsformer, bland andra äfven dessa ovanliga former (i tidskriften "Suomi", på svenska språket). I hög grad befordrade han äfven finskans användning i vetenskapliga framställningar genom de termer, i hvilkas bildande han, i synnerhet på äldre dagar, var mästare.10 Allt detta är med afseende på vårt språks utbildning Lönnrots förtjenst. Men den finska prosans "fader" skulle jag likväl ej vilja kalla honom. Ty uti språkets användning såsom en omklädnad för tankar och känslor, vare sig i prosa eller poesi, har ej Lönnrot utom i psalmdiktningen, hvarom mera längre fram efterlemnat alster, som kunna sägas vara mönstergilla.
R:dr. Ö. Transport 58,060 50 Navigations-läraren P. J. Högfeldts enka, Beata Maria Been; pension 600 Kammarskrifvaren i Kammar-kollegii Arckivi-kontor C. C. Strandberg; lön » 763 — Framlidne Slats-rådet Grefve Hårds efterlemnade 3;ne döttrar, Gustafva, Sophia och Maria Margaretha Hård; pension, ä 230 R:dr hvardera 750 Framlidne Stats-rådet Gabriel Poppii efterlemnade 2:ue döttrar, Fredrika Gustafva och Augusta Charlotta Poppius; pension, å 730 R:dr hvardera 1,500 Landshöfdingen Friherre Hampus Wilhelm Mörners enka, Lucia Margaretha Liljenstolpe; pension 1,000 — Afl. Öfverste-löjtnanten Jacob Magnus Nordencreutz’s efterlemnade dotter, Christina Mathilda Nordencreutz; förhöjning i hennes pension 60 Expeditions-sekreteraren C. G. Barholtz’ enka, Charlotta Barboltz; pension 225 — F. d. Kongl. Räntmästaren Gustaf Denis af Wåhlberg; förhöjning i hans pension 1,929 — Ersättning åt Fjerdingsmännen i 12 socknar af Södermanlands län för förlorade inkomster i följd af förändring uti sättet för salpeler-bjelpens utgörande inom en del af länet 9 41 Till förhöjning af 2 st. emerili-löner åt Professorer vid Upsala och af 4 st. dito åt dito vid Lunds universitet, från 3,000 till 4,000 R:dr R:mt hvardera 6,000 F. d. Föreståndaren vid Veterinär-inrättningen i Stockholm, Öfver-direklören Sven Adolf Norling; arfvode 3,000 Afl. Professoren Acharii efterlemnade 2:ne döttrar, Charlotta Transport j 55,898 J 91 Hör lill Slals-Ulskollcls Ullålande M 167. ö Riksmynt. R:dr. Ö.
Besvärsoch Ekonomi-lits kottens Betänkande, N:o 1. 3 bränvins tillverkning och förädling, uttryckligen tillstädja hvar och en, ehvad han varan sjelf begagnar eller till afsalu håller, att, på sätt han sjelf lämpligast finner, rena bränvinet, då det sker utan att försätta detsamma med någon slags krydda eller sådant ämne, som åt bränvinet meddelar smak, färg eller lukt, eller ock hos KonglMaj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en så beskaffad nådig förklaring öfver de föreskrifter, som redan i omförmälda afseende äro till efterrättelse kungjorda, att rättigheten till bränvins renande ej må vara någon näringsidkare betagen; af Carl Olsson från Södermanland, att all försäljning af bränvin, som hvarken är renadt ej heller destilleradt, må vid ansvar förbjudas; af Arvid Arvidsson från Elfsborgs län, om förbud för handlande å landet att till salu hålla bränvin eller andra spirituösa drycker, eller att sådane handlande åtminstone icke må vara tillåtet att af dylika varor sälja mindre iin 15 kannor på en gång; af Ola Mänsson från Christianstads län, att tillverkare af bränvin må ega att till hvem som helst sälja minst kanna af sådan vara, dock att förtäring deraf på försäljningsstället icke må ega rum; af Eric Carlsson från Stockholms län, om ett sådant förtydligande af 41 §. i förordningen, att det der stadgade ansvar för bränvinsbränning å helgedag må ådömas för hvarje gång förbrytelsen sker, och, om möjligt, förökas vid iteration deraf; af Grefve Mörner, C. G. D., att stadgandet i 47 §. af förordningen må varda sålunda förtydligadt, att det antingen uttryckligen utsträckes till all otillåten bränvinsförsäljning å helgedag, ehvad den sker af någon eljest dertill berättigad eller icke, eller ock inskränkes till sådan förbrytelse, då någon missbrukar den honom eljest tillkommande rättighet till bränvinsminutering; af Eric Mallmin från Westerås län, om förtydligande af 47 §. i öfverensstämmelse med sednare alternativet i Grefve Mörners motion; af A. Medin från Kronobergs län, att handlande å landet, som försäljer spritdryck i mindre qvantitet än en kanna, må, då han med sådan försäljning andra gången beträdes, icke allenast böta efter lag utan äfven förklaras handelsrättigheten förlustig, utan att kunna den återförvärfva; af Peter Gabrielsson från samma län,
Då jag yttrade delta, förutsatte det också den förhoppning, alt ett sådant representations-förslag skulle blifva i den anda, att de Utsk. eller comite'er, sorn skulle tillsättas, äfven bade inom sig vissa afR. o. Ad:s ledamöter; och jag ser icke huru det vore tänkbart, att en sådan representations-förändring skulle tillvägabringa?, med mindre än att i dessa Utsk. val komme att äga rum af ordför., och i följd deraf anser jng till största delen bortfalla de anmärknlr, som blifvit gjorda derom, att ledamöter af olika Stånd, som komma att tillhöra samma Utsk., icke känna hvarandra, — ett förhållande, som alltid, i händelse af stånds-representation, måste inträffa. Hr bråkenhjelm har sagt, alt de olägenheter, som nu öfverklagas, skulle lämpligast kunna afbjelpas genom en förändring af 22 §:n Ridd.- Ordn. Mot en förändring af denna § uppträdde jag, äfvensom flere andre ledamöter, just af det skäl, att man ansåg lämpligaste sättet vara att gå mera till botten med saken och söka förändringen i grundlagsenlig väg. Nu är denna väg öppnad och nu kunna vi icke stödja oss på den förändring af en annan §, som vi förut alslagit, just i beräkning på rättelse vid den nu ifrågavar. §:n. Jag har förut yrkat det tillägg vid detta förslag, att inom sammansatta Utsk. ordet skall föras af den ordför., som tillhör äldsta Utskottet. Deremot är den anmärkn. gjord, att då förslaget nämner R. St:s Utsk., menas dermed icke allenast de vanliga Utskrn, utan äfven de sammansatta. Jag har icke förbisett detta, men trodde, att då den princip här uttrycktes, att orför:n skall vara permanent, var det icke ändamålsenligt, att, i händelse af Utsk:ns sammanslående, nytt val till ordför. skulle äga rum, utan var det ändamålsenligare, att en af de förut valde ordförme skulle föra ordet i sammansatta Utskott. Men 0111 denna mening icke understödes af andra ledamöter, skall jag icke yrka propos. derpå, emedan jag icke anser saken vara af särdeles vigt. — Gr.
“Till bevis, att jag verkligen var der“, så afslöt han sin berättelse, “har jag i botten på kolkorgen gömt er frus vigselring, som hon vid tillagandet af en rätt strök af sitt finger.“ “Jag skref genast – det var den 28 Maj – hem och frågade min hustru, hvad hon kl. 11 den dagen hade företagit sig. Jag bad henne att riktigt noga pröfva sitt minne och derpå afgifva en fullständig berättelse. Efter 14 dagars förlopp (så lång tid erfordrades till följd af de dåliga kommunikationsanstalterna att erhålla svar på bref) skref min hustru till mig, att hon den 28 Maj kl. 11 på förmiddagen hade varit sysselsatt med tillagandet af en mjölrätt. Hon mindes ganska väl dagen, emedan hon just då hade förlorat sin vigselring, hvilken hon kort förut burit på fingret och trots allt sökande icke kunnat återfinna. Sannolikt hade den tillgripits af en karl, hvilken klädd som en välmående lapp för ett ögonblick visat sig i köket, men som då han tillspordes om sitt ärende hade aflägsnat sig utan att yttra ett enda ord. Vigselringen tillrättafanns sedermera i erkebiskopens kök.“ Alla i sällskapet skrattade åt denna historia, och några deribland ville häruti ej se annat än mystifikation, ett skämt med konungen. Den förste, som med framgång arbetade på vidskepelsens utrotande bland lapparne, var Olaus Stephani Gran, sjelf lapp och den förste pastorn i Lycksele Lappmark. Han utgaf 1668 till lapparnes undervisning i kristendomen en bok i frågor och svar. En af hans efterträdare, Olof Gran, öfvertalade en stor mängd lappar att förkasta sina trolltrummor, hvilka högtidligen utlemnades till honom år 1723, med löfte, att sådana aldrig mera skulle begagnas. Trollväsenden. Mångfaldiga äro de dikter om älfvor, troll och andra hemlighetsfulla väsenden, hvilka ännu fortlefva bland folket i vårt land, ehuru den rastlöst fortskridande upplysningen väldigt har undergräft tron på dessa sägner. Efter Afzelius vilja vi här göra en sammanfattning af det förnämsta, som med detta ämne kan ega sammanhang.
Jag hafver på all ting en ända sett; men ditt bud är varaktigt. Huru hafver jag din lag så kär; dageliga talar jag derom. Du gör mig med ditt bud visare, än mina fiender äro; ty det är evinnerliga min skatt. Jag är lärdare, än alle mine lärare; ty din vittnesbörd äro mitt tal. Jag är förståndigare, än de gamle; ty jag håller dina befallningar. Jag förtager minom fotom alla onda vägar, att jag må hålla din ord. Jag viker icke ifrå dina rätter; ty du lärer mig. Din ord äro minom mun sötare än hannog. Ditt ord gör mig förståndigan; derföre hatar jag alla falska vägar. Ditt ord är mina fötters lykta, och ett ljus på minom vägom. Jag svär, och vill hållat, att jag dina rättfärdighets rätter hålla vill. Jag är svårliga plågad; Herre, vederqvick mig efter ditt ord. Låt dig behaga, Herre, mins muns välviljoga offer, och lär mig dina rätter. Jag bär mina själ i mina händer alltid, och jag förgäter icke din lag. De ogudaktige sätta mig snaror; men jag far icke vill ifrå dina befallningar. Din vittnesbörd äro mitt eviga arf; ty de äro mins hjertas fröjd. Jag böjer mitt hjerta till att göra efter dina rätter alltid och evinnerliga. Jag hatar de ostadiga andar, och älskar din lag. Du äst mitt beskärm och sköld; jag hoppas uppå ditt ord. Viker ifrå mig, I onde; jag vill hålla min Guds bud. Uppehåll mig igenom ditt ord, att jag må lefva; och låt mig icke på skam komma med mitt hopp. Stärk mig, att jag må blifva salig; så vill jag alltid lust hafva till dina rätter. Du förtrampar alla dem som villa gå om dina rätter; ty deras bedrägeri är alltsammans lögn. Du bortkastar alla ogudaktiga på jordene som slagg; derföre älskar jag din vittnesbörd. Jag fruktar mig för dig, så att mitt kött skälfver; och förskräcker mig for dina rätter. Jag aktar uppå rätt och rättfärdighet; öfvergif mig icke dem som mig öfvervåld göra vilja.
Sedan jag nu sökt visa hvad mynt år, dess Ridd. o, Ad, Prut. 2 Band; i6j Den 6 Martu, ändamål och hved som bestämmer dess belopp, återstår att utreda den andra frågan: 2) Eller ägande rättens närvarande anspråk på myntförhållanderne inom Fäderneslandet, och sättet att tillfredsställa dessa anspråk. När samhällena började allt mer och mer närma sig målet för deras utveckling, skydd jör all ägande rått och helgd för ulla lagliga förbindelser, uppstod Jörtroendet eller crediten, detta mäktiga medel till nåiingarnes fram» steg och till allmänt samt enskildt välstånd. Då uppkommer efter hand de enjkildta förbindelserne, Handelscrediten, Vexlar, Qvittningsliqvider och, Banker. Samteliga dessa creditens alster äga det gemensamma, att de genom dem tillkomne fordringar i ågarnes händer representera en motsvarande andel i gåldenärernes egendom. Men för öfrigt dela de sig i tvenne på olika sätt till industriens båtnad verkande grenar Den ena, omfattande de enskildta föi bindelserne'och handelscrediten, åger till föremål att gifva befintliga c-pitaler det produetivt nyttigaste användande. Men till vinnande hårat foidras. 1) Ett för alla hastiga förändringar fredadt värde på det mynt, hvari de ingångne förbindelserne afslutas. Om en capitalist finner, att, i händelse han Öfverlåter sina etipitaler till en annan att såsom lån begsgna, de penningar, hvari detta lån bestämmes, kunna försämras, det vill säga blifva mindr« tillräckliga, att bestrida hans Den 6 Martil, 243 behof, det må för öfrigt vara den theoretiska sakkännedomen eller erfarenheten som visar ho. nom detta resultat, så hellre ån att sålunda blottställa sig lör minskning i sjelfva capitalet, skall han sjelf använda det med mindre vinst, ån den andre kunnat gifva i ränta, eller kanske till och med låta det ligga ofruktbart till Stor skada både för sig sjelf och det allmänna. 2) Säkerhet för ordagrant uppfyllande af ingångna förbindelser. 3) Frihet att kunna på det fördelaktigaste sätt använda egna eller låntagna capitaler. Dessa bägge sednare fordringar tillhöra ej omedelbart det ämne, som nu skall undersökas.
I fråga om Förslag till Förordning om boskillnad och undanskiftande af egendom i makars bo, 740 Prot.~ Utdrag den 19 September 1860. blefvo Utskottets hemställande!] rörande §§ 3, 12, 13, 14 och 15, såsom icke erfordrande någon Ståndets åtgärd, [agde till handling ar ne. Vid Förslaget till Förordning, huru gäld vid dödsfall betalas skall och om urarfvagörelse, sä och angående undanskiftande af egendom i död makes bo. beslöt Ståndet att, med frånträdande af sina i ämnet förut lättade beslut, antaga Utskottets hemställanden, i fråga om rubriken, och ett tillägg till § 2; hvaremot Utskottets anmälan om ett tryckfel i § 6 Indes till handlingarne. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande N:o 161, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse, med det af Kommitterade afgifna underdåniga Betänkande och Förslag angående Kommunal-Styrelser, blefvo samtliga af Kommitterade afgifna förslag till Förordningar, nemligen : 1 :o om Kommunal-Styrelse på landet, 2:o om Kommunal-Styrelse i stad, 3:o om Kyrkostämma samt Kyrkooch Skolråd, och 4:o om Landsting med deri af Utskottet föreslagna förändringar al Ståndet godkända; och skulle de respektiva Med-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas alt i detta Bonde Ståndets beslut sig förena. S. 1).
Akvrsleins efterlemnade enka och barn, har i afseende ä bemalde Åkersteins lefnadsomsländigheter blifvit meddelad), att han, sorn började sin mihläriska bana vid Artilleriet, med delta vapen deltog i Pommerska kriget, derunder han föll i en flerårig fångenskap, efter hvars slut Åkerstein, i ändamål att på praktiskt sätt genomgå allt hvad lill kavalleri-tjenstgöring hörde, i egenskap af indelt Hussar flera är tjenade vid Smålands Huss&i-regemente saint någon tid äfven vid utländskt kavalleri. Sedermera befordrad till Ryttmästare och slutligen lill Ofverste-Löjtnanl i Generalstaben och Kommendant å Waxholms fästning, hade Åkerstein, för att såväl genom studier sorn militärisk sammanlefnad och praktisk handläggning bilda sig till skicklig krigare, med ringa tillgångar företagit flera utlandska resor. Ål hvarjehanda nya uppfinningar, såsom för kanoners antändning, för gevärskonstruktion, för hästmundering, för packning med flera till militäryrket hörande planer, hade Åkerstein sålunda egnat en verksamhet, som, om den än icke krönts med den framgång, haus rastlösa och oegennyttiga bemödanden såväl förtjena t, dock tvifvelsutan haft ett gagnande inflytande på mililärvrkets utbildning i vårt land. Vid sin den 24 Oktober 1853 inträffade död, hade Åkerstein, som icke varit i tillfälle alt förvärfva någon förmögenhet, efterlemuat sin enka jemte fem barn, deraf fyra minderåriga döttrar, nästan utan alla tillgångar för sitt uppehälle; och dä Enkan Åkerstein, af gikt i händer och lotter samt ögon vore alldeles oförmögen att sig och sina behöfvande döttrar försörja, har, med afseende såväl härå, som å hennes aflidne mans lörtjenster, förslag blifvit väckt, alt henne och de oiörsörjda barnen måtte beviljas en ärlig pension å ti()0 R:dr. Och halva Rikets Ständer af de särdeles ömmande omständigheter, som uti förevarande läll sig lörete, ansett skalig anledning vara lör hand, att å allmänna indragningsstaten uppföra en årlig pension lill belopp al 490
De för denna åsigt i åberopade memorial utvecklade skäl äro fortfarande tilllämpliga, i följd hvaraf Utskottet, utan att ingå i bedömande af frågan angående det arfvodesbelopp, som skäligen bör hvardera af de vid Lånekontoret anställde tjenstemän tillkomma, nu allenast tagit under bepröfvande, huruvida anledning må förefinnas att tillstyrka någon förhöjning i anslaget på det hela för Lånekontorets förvaltning; och alldenstund, oaktadt Rikets Ständer under de sednare åren beviljat Bankens, Banko-diskont-verkets samt Lånekontorens i Göteborg och Malmö tjenstemän löneförhöjning, enahanda förmån icke tillkommit tjenstemännen vid Lånekontoret i Wisby, hvars anslag för förvaltningskostnaden ännu är detsamma, som när Lånekontoret inrättades, men deremot, till följd af Rikets Ständers beslut angående förhöjning i fonden för kassakreditiv-rörelse, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt åtgärders vidtagande till förekommande af penninge-remisser med posterna emellan Stockholm och de orter, der Banken har Lånekontor, göromålen vid Lånekontoret i Wisby blifvit i så betydlig grad ökade, att, enligt hvad Direktionen upplyst, Lånekontoret måst hållas öppet för allmänheten 4 dagar i veckan i stället för en dag, som under första åren af Kontorets verksamhet erfordrades, har det synts Utskottet med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att någon löneförhöjning bereddes kontorets tjenstemän och att således anslaget för Lånekontorets förvaltningskostnad höjes från 4,500 R:dr till 6000 R:dr. Utskottet föreslår alltså att stadgande härom må uppställas sålunda: 4 9:o Jemf. § 94. Förvaltningskostnaderna för LånekontoFörvaltningskostnaderna för Lånekontoret i Wisby få, i ett för allt, icke öfverret i Wisby få, i ett för allt, icke öfverstiga 6,000 R:dr. stiga 4,500 R:dr Riksmynt. Af denna summa anslås till hvardera
Angaf Helge Pärsson ett slagzmål, som i Täng blifwit föröfwat 4:de dag Påsk om aftonen, emellan herr qvartermästar Nandellstadt och sergeant Tideman. Til wittnes åberopades: ländsman Kjöstadius, Olof Hemmingsson i Hof, drängen Iwar Ersson och Göran i Täng. Hänskiutes til lofliga häradsrätens undersökning, hwad 4 & 5 §:r angå. Aspås 9 augusti 1767 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 121, ÖLA. 9 augusti hölts sochnstämma i Aspås, tå Kyrkooch fattigräkningarna uplästes och widkändes. Yttrade sochnemännen sin åstundan wara, att lilla klockan skulle i Sundsvall omjutas til stor klocka, med 1 skiepp:ds tilökning, hwarom pastor wille correspondera med klockjutaren i Sundsvall. NB. Lilla klåckan wäger 9 lispund. 3. Eric Andersson i Lundsjön angifwer skomakaren Pär Nyman och dragon Eric Andersson ifrån Lith, för det de warit borta ifrån kyrkan 1 Storböndagen detta år. Denna sak hänskiutes til lofl. häradsrätten. 4. Eric Andersson i Lundsjön, Jöns Olofsson i Näset, Eric Bengtsson i Gräfte och Olof Ersson i Storgården, begiärde dimission ifrån sexmanssysslan. I theras ställe föreslogos Nils Larsson i Lundsjön, Nils Johansson i Näset, Olof Olofsson i Trången och Nils Olofsson i Nygården, hwilka, wid nästa ting komma at aflägga sexmanseden. Näskott 23 maj 1768 Källa: Kontraktsprostens i Jämtlands norra kontrakt arkiv, vol. A I:2, s. 123, ÖLA. Socknestämmoprotokoll i Näskått d. 23 maji 1768 el. annandag Pingst. Kyrkoräkningen uplästes, och erkändes för riktig. Fattigräkningarna äfwenledes. Församlingen begärde och påstod, at enkan h.
Trädgårdsväxter och frukter odlas knappt utöfver husbehof, annorstädes än i granskapet af sådane städer der afsättning för dem finnes, nemligen Norrköping och Linköping; och der är tillförseln stark. Någon liten skeppning kan häraf äga rum på Stockholm. Af foderväxter odlas; på åker hufvudsakligast klöfver, äfven vicker; på ängar hufvudsakligast thimotej. Sednare åren fortgå likväl försök äfven med andre grässlag. Sankare ängar och de med löfskog be växta äro merendels lemnade åt naturens ensamma verksamhet; på få ställen äro konstgjorda valtnings-anslalter. Det är framtiden förbehållet att härutinnan tillvägabringa ändamålsenliga förbättringar, när dagsverkspriserne och höpriserne blifva uti motsatt förhållande till hvarandra, än hvad de nu vanligen äro, samt då insigterna uti mekaniska lijelpmedlens användande blifva allmännare. Ett exempel att de ofta kunna bidraga till förut oväntade förbättringar har detta Län emedlertid att förete vid Gusum, der en sank, af bäckar genomskuren och under förbiflytande åns vattenhöjd belägen äng gjorts så torr alt artificiella grässlag der odlas. I \ 13 Uppodling af oländig mark lill aker och äng fortgår öfverallt i mera och mindre mån, men sammanlagt till en betydlig rymd af flere hundrade tunnland årligen. Den största nyodling, som under de sednare 5 åren ägt rum på ett ställe, är den af Hofs-måsse 455 tunnland ypperlig jordmån, der vattnet får sitt aflopp efter genomgräfning af en smal ås, och der kringliggande byar och jordägare nu se bördiga åkerfält i stället för den magra starrängen. Af åkerbruksredskap intager den gamla Svenska kroken, som uti olika landskap bär de olika namnen af trädstock, årder m. fl. alltjemt första rummet, hvilket den troligen får bibehålla såsom nära oundgänglig.
Herr von II oben b au sen : Hvad Riddarhus-Salen beträffar, tror jag, att den nu icke behöfver undantagas, emedan Rid:- Den ?o Nnvemlier f. m 35' derskapet och Adeln förut därom Fa!tat Beslut , att elen icke får till någon , eller vid andra tillfällen upplåtas, än då Concertea Långfredagen uppföres för Frimurare-Barnhusets räkning.-—För öfrigt anser jag ej, att vi nu höra bestämma, hvilket rum ;nå upplåtas för de Thamiska föreläsningarne, emedan det ena gången kan passa sig, alt lenina det rum , hvaruti Riddarhus-Gancel liet nu är, men en annan gång bättre det rum, som är beläget på nedra bolten, och hvarest eldningen för denna sal sker. Herr Riben: Om Ridderskapet och Adeln ej skulle vilja bestämt utsätta, hvilket runi som flir begagnas för de Thamiska Föreläsningarne, så anhåller jag, alt så viii Riddarhus-Salen sorn Secreta-Utskolls rum • met uttryckeligen blifva undantagne. Herr von Hartmansdorff: Jag anser mig höra å nyo erinra Ridderskapet och Adeln derom, att Riddarhus-Salen, enligt de stadganden, som redan finnas, iir undantagen från annat begagnande, än af Ridderskapet och Adeln, otem vid det af Herr von Hohenhausen uppgifne enda tillfälle. Jag tror således, att endast Secreta-Utskolts rummet nu behöfver undantagas. Herr Cederschjöld: Då jag förmodar, alt den Läro-Sal, som kommer alt begagnas för föreläsningar å Kongl. Vettenskaps-Academien, blifver lika stor, som 35* Den 5 o Noverfcberf, m, hvarje af de rum, som här i huset finnas, utom Riddarhus-Salen och Secrela-Utskotts rummet, så tror jag, att vi tryggt kunna afslå Utskottets Memorial. Herr von Hohenhausen! Då Donationen tvdeligen innehåller, att föreläs* 1/ O ningarne skola ske här å Riddarhuset, synes mig, att vi kunna förneka sådant; och enär Kongl.