Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer, om man kan säga, att det Kongl. Bref vet, hvars uphäfvande jag så lifligt önskar, hvilar på en ren och sann grund? Jag bestrider det. Jag tror snarare, att det Kongl. Brefvet, så länge det qvarstår i gällande kraft, skall, äfven om den brottslige på manliga sidan bötfälles, ådagalägga att, endast man kan Den 17 Juni f. m 363 begå lasten i tysthet, man har rättighet dertill. Såsom skäl för bifall till Utsk:s Betänk., har man bland annat anfört, att endast presterskapet ifrat för det Kongl. Brefvets uphäfvande. Detta må vara en sanning; men hvad är väl orsaken, om icke den, att de vant dertill tvungne af sin egen ställning och såsom förvaltare eller handhafvare af kyrkolagen, som ålligger presterskapet att vaka öfver sedligheten, och således äfven att vaka öfver och föra talan för det olyckliga barn, som lödes af okända föräldrar. Jag tror således, att den hedervärde talaren icke behöft till stöd för sitt yrkande åberopa, att endast presterskapet önskar uphäfvande af 17 78 års Kongl. Bref. Jag är öfvertygad, att lian skall tinna sitt nu afgifna yttrande stå i fullkomlig strid med det han afgaf i fråga om oäkta barns arfsrätt. Således, vill den hedervärde talaren vara konseqvent, måste han påyrka att barnet får föräldrar, ty får det icke föräldrar, kan det icke heller få något arf. Jag yrkade sista gången bifall till den Betänk, vidfogade reservation; men då reservanten, Hr Adlercreutz, begärt återremiss, afstår jag från mitt yrkande och förenar mig med honom. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr. Adolf Oscar:
Det är gunås icke så bra, som vi skulle Åh! Ni skrämmer mig! DOKTORN. LAURA. tvingas af heder och samvete att fördölja för hela verlden... Det fins förhållanden i en familj, som man DOKTORN. Utom för läkaren. Det är derför min smärtsamma pligt att från LAURA. första ögonblicket säga Er hela sanningen. FÖRSTA AKTEN. DOKTORN. haft den äran bli förestäld för ryttmästarn? LAURA. Kan vi inte uppskjuta detta samtal tills jag honom. Nej! Ni måste höra mig först innan Ni ser DOKTORN. Det handlar sålunda om honom? Om honom, min stackars älskade man. DOKTORN. LAURA. Er olycka, tro mig! Ni gör mig orolig min fru, och jag deltar i LAURA (tar upp näsduken). nu får Ni döma sjelf sedan. Min man är själssjuk. Nu vet Ni allt, och ryttmästarens förträffliga afhandlingar i mineralogi Hvad säger Ni! Jag har med beundran läst DOKTORN. och jag har alltid funnit en klar och stark intelligens. Verkligen? Det gläder mig om vi alla hans LAURA. anhöriga skulle ha misstagit oss. DOKTORN. stördt på andra områden. Berätta! Men nu kan det inträffa att hans själslif är FADREN. LAURA. emellanåt de mest bizarra idéer, som han ju såsom lärd kunde få ha för sig, om de icke inverkade störande på hela hans familjs bestånd. Så till Det är det vi frukta också! Ser ni, han har exempel har han en vurm att köpa allt möjligt. DOKTORN. Det är betänkligt; men hvad köper han? LAURA. Hela kistor med böcker, som han aldrig läser. Nå, att en lärd köper böcker är ännu icke DOKTORN. så farligt. LAURA. Ni tror inte hvad jag säger? DOKTORN. hvad Ni säger. Jo, min fru, jag är öfvertygad att Ni tror Men är detta rimligt att en menniska kan i ett mikroskop se hvad som händer på en annan planet? LAURA. Säger han att han kan det? Ja det säger han. DOKTORN. LAURA. DOKTORN. I ett mikroskop? FÖRSTA AKTEN. LAURA.
N:o 8. 623 men jag frågar ännu en gång, äro en del enskildtes vid sina tillfällen äfven icke obilliga missnöjen ett skäl att förkasta hela stadgandet? Om det icke gifves någon annan utväg att bibehålla Domaremagten i det slags beroende af allmänna omdömet, från hvilket den icke synes böra vara befriad, är det med fullt skäl, som man anser detta voteringssätt såsom så högt sårande för individuernes heder eller lugn? Jag högaktar på det högsta den granlagenhet om enskildtes säkerhet i dessa afseenden, som den värde Författaren vid flera tillfällen yttrat, och jag önskar med honom, alt hvar och en måtte till sina rättigheter njuta den helgd, som man med skäl kan fordra. Men för att veta hvad som i sådant fall kan begäras, låtom oss betrakta hvad som kan förloras, hvad som kan erhållas. — Jag kan, för min del, icke antaga, att ett eller annat Nej vid en sådan Nämnds votering kan anses såsom ett bevis, att Domstolens Ledamöter derföre förlorat någon betydlig del af Nationens förtroende, ännu mindre att deras heder är angripen. Jag vet, att man definierat ordet heder med andras göda omdöme om en persons värde och förhållande, men man måste också medgifva, att det är icke en eller annans, men Allmänhetens och i synnerhet de upplystes och rättsinniges goda omdöme, som utgör målet för den redlige mannens önskningar, och att detta goda omdöme icke grundas på ögonblicks intryck, på partiella motgångar eller vundna fördelar, men på en hel lefnads ådagalagde bevis af redlig duglighet och sannt värde. Jag frågar då, hvem kan betaga en man detta verkeliga värde? Hvem kan hindra, att icke hans gerningar skola bereda rättvisa åt hans rykte? Jag vet, att förtjensten ofta blifvit misskänd, att den ibland lidit oförrätter; men jag frågar, har det länge varit af Allmänheten? Har redligheten icke sluteligen segrat öfver förtalet? Om icke då, när ögonblickets raseri föranlåtit våldsamheter, åtminstone då, när sansningens stund lemnat rum åt besinnandet.
Gordon sprang upp ifrån soffan, gjorde en kullerbytta i luften och föll, behändigt som en lindansare, ned igen på den brakande soffan, midt för den förbluffade Astley. — Se så, nu känner du min anspråkslösa lefnadshistoria, som jag icke skulle så här uppriktigt berättat dig, ehuru gascognare jag är, om du varit engelsman, men jag är en smula fysionomist också, och jag tyckte mig, redan i förmiddags då jag släppte in dig till mr Crawford, finna en viss själsfrändskap oss imellan. Och nu skulle jag gerna vilja veta hvad ditt besök hos min principal angick; det förefaller mig, som jag i det afseendet skulle kunna vara dig till nytta. Astley besinnade sig ett ögonblick, men behofvet att meddela sig med någon besegrade hans naturliga försigtighet, och utan att ingå i några detaljer eller nämna några namn, sade han Gordon anledningen till sin resa och sin obeslutsamhet att vidare söka mr Crawfords biträde. — Crawford är en redbar jurist, sträng och omutlig som lagen sjelf. Du skulle visserligen kunna meddela honom saken, utan afseende på att han, som du säger, sköter din motparts affärer, han skulle i alla händelser ärligt säga dig sin tanke, derom är jag öfvertygad, men han kunde naturligtvis icke blifva din sakförare, och han skulle sedan begagna sig af de upplysningar han fått af dig till sin klients fördel. — Men du sade ju, att han var rättskaffens som lagen sjelf? — Ja, i sitt enskilda lif, men naturligtvis skall han göra allt för den saks framgång, hvilken han åtagit sig. — Men han bör icke, om han är ärlig, åtaga sig annat än rättvisa saker. — Ah, min Gud, hvem vet det på förhand? Det, som lyckas, är rättvist, förstår du. — En besynnerlig teori i sanning. — Ja, kanhända, det angår mig icke, det är imellertid den teori, som våra advokater beständigt praktisera; det tillhör dem att motivera den och bevisa rättvisan af sin sak. — I detta fall bör jag naturligtvis icke vidare besvära din hedervärda principal?
Ridderstapet och Adeln, att till det af Stats - Utskottet gjorda Stats-Anflaget lemna sitt bifall, samt i allmänhet rörande denna Wargering och Contracter, hwilka om dess uppsättande blifwit ingängne, i underdänighct anhälla hos Hans Kongl. Masit om en laglig undersökning; i följe hwaraf, deräst wid denna Undersökning dessa Contract stulle befinnas wara olagliga; Kongl. Maj:t stulle ags, att dem upphäfwa; hwarom genom Utdrag af Protocollet de öfrige Resp. Ständen »vänligen stulle underrättas. Luxr». Herr Den 6 AprU - 165 Herr Grefwen och Landt-Marskalken tillkannagaf, att han ifrän Hanö Kongl. Maj:k erhållit en Nädig Skrifwclse röranoe RiddarehUvsLrdningen, hwilken nu upplästes sä lydande: med Gudö Nädc, Swcriges, Göthes och Wendes Konung, rc. rc. rc. Arfwinge till Norrige, Hertig till Schleswig, Holstein, rc. rc. Wär synnerliga Ynnest och Nådiga benägenhet, med Gud Allsmäktig, Troman, Herr Grefwe, Landt-Marffalk, Riddare och Commcndeur af Wäre Orden! Uti underdånig skrifwclse till Ost» under den z» innewarande Manad, hafwen I, ä Rid erstapets och Adelns magnar till Wär Nädiga Stadfästelse insändt undcrdänigt Förflag till en Niddarehus-Ordning. Sedan Wi härvfwer inhämtat Märt Stats-Räds underdåniga
Någon tid därefter insjuknade den döde inhysingen Tores hustru Torgrima Galdrakind. Hon dog, och samma kväll, hon jordats, uppenbarade också hon sig tillsammans med sin man. Då började svår sjukdom ånyo att hemsöka gården, och numera dogo flera kvinnor än män. Om hösten hade gården hyst trettio hjon; af dem dogo aderton, medan fem rymde sin kos; och i Göje månad voro blott sju kvar. När det nu var så långt kommet med alla dessa under på Frodå, begaf sonen Kjartan sig en dag till gården Helgafjäll för att där med sin morbroder, den kloke höfdingen Snorre gode, samråda om, hvilka åtgärder man borde vidtaga. Och Snorre gaf det rådet, att man skulle bränna all Torgunnas sängbonad samt sedan åtala alla gengångarne inför en husrätt6. Därtill bad han en präst, som nyss kommit till gården, att hålla gudstjänst på Frodå, viga vatten och skrifta folket. Egentligen »dörrdom», husrätt, som sattes vid dörren. Prästen jämte Snorres son Tord Köse följde Kjartan tillbaka hem till Frodå, och ur de närmaste gårdarne däromkring uppbådade de folk att följa sig. Och alla infunno de sig på Frodå om aftonen före kyndelsmässan vid den tid, då eldarne voro tända. Husfrun Turid hade nu också fallit i samma sjukdom, hvaraf alla de andra dött. Först gick Kjartan in och såg, att Torodd bonde satt där som vanligt vid elden tillsammans med de andra gengångarne. Sedan tog han ned all Torgunnas sängbonad, gick bort med den till elden, tog där ett flammande vedstycke och bar båda ut. All sängbonaden brände han till aska. Därefter stämde han inhysingen Tore Träben, och Tord Köse stämde Torodd bonde därför, att de olofvandes höllo till där i gården och beröfvade folket hälsa och lif. Alla, som sutto vid elden, blefvo på detta sätt stämda. Sedan nedsattes en husrätt vid ena dörren, och målet blef handlagdt alldeles som ett mål vid tinget. Vittnen framfördes, målen förekommo och afdömdes. Då domen föll öfver Tore Träben, reste denne sig borta vid elden och sade:
Men då i denna produkt äfven ingår en viss qvantitet sprit, hvilket naturligtvis skadligt inverkar på kreaturen, så måste densamma bortbrännas. Jag frågar Eder då, Mine Hrr! om det ieke med skäl kan förutsättas, att det på landet skulle utöfva ett fördelaktigt inflytande, om bränningstiden i möjligaste mån utsträcktes, hvarigenom landtbrukaren kunde få tillgång på det för ladugårdskreaturen så utmärkta gödningsämnet, nemi. dranken. I Danmark och dessutom i många andra främmande länder följes samma régime; öfverallt godés ladugårdskreaturen med dranken och det är på grund deraf, som jag skulle önska, att man äfven i Sverige en gång kunde komma till detta önskvärda mål. Jag för min del får således tillstyrka, att B. o. Ad. måtte bifalla hvad i K. M:s Nåd. Propos. i afs:de på tiden för branvinsbränningen är föreslaget eller alt densamma måtte utsträckas till 7 månader om året. Gr. af Ugglas: Frih. Tersmeden har som ett mål för be skattningen framställt att genom fördyrande af bränvinet förminska omåttligt bruk af detsamma. Jag instämmer häruti. Men detta mål kan icke upnås förr än tillverkningstiden, så vidt möjligt är, utsträckes. Det är nemi. klart, att då branvinsbränningen öfver hela riket samtidigt och under kort tid skall ske, ingen möjlighet finnes för tillverkaren att med någorlunda säkerhet beräkna det blifvande priset för varan — och i sammanhang dermed huruvida skäl är att bränna eller ej —, enär faktorerna för denna beräkning, — tillverkningens storlek och råvarornas pris, — hvilket ej obetydligt af större eller mindre efterfrågan i och för tillverkningen är beroende —, omöjligt vid samtida anmälningar ifrån de vidt skiljda rikets provinser kunna för honom vara kända. Han bränner således (der bränningen icke genom behofvet af drank är betingad) på en förutsättning och en förhoppning.
Utskottet underrättelse om den eftergift i ränta och provision, som å hvartdera Diskontverket belöpte, derest bifall lemnäs till Fullmägtiges berörde framställning, få Fullmägtige upplysa, att ränteoch provisions-eftergifter för den af Fullmägtige omedelbart verkställda utlåning, i (hy fall, komme att uppgå till 586 R:dr 25 öre Rmt. § io. Sedan, i anledning af det åtal, Rikets Ständers Herr Justitie-Ombudsman låtit mot torre Riksdagsfullmägtigen från Christianstads Län Ola Månsson i Gårdlösa anställa för det Ola Månsson, efter hvad Direktionen öfver Lånekontoret i Malmö för Fullmägtige tillkännagifvit och Fullmägtige hos Herr Justitie-Ombudsmannen anmält, skall, under den tid, Ola Månsson tjenstgjort i egenskap af Direktör vid bemälda Lånekontor, hafva såsom kommissionär med låneansökningar derstädes tagit befattning och dervid jemväl egennyttigt förfarit, Kongl. Maj:t, uppå de af Herr Justitie-Ombudsmannen anförda besvär öfver Kongl. Svea Hofrätts utslag af den 24 sistlidne Mars, i nådigt utslag af den 28 derpåföljde Juni sig utlåtit, all sorn genom de i målet företedda handlingar och Ola Månssons erkännande är vordet lagligen utredt, att sedan han intriidt i den honom anförtrodda befattning såsom Direktör vid Lånekontoret i Malmö, för hvilken vuiit gällande, bland andra, de i 78 § af Reglementet för Bankoverkets styrelse och förvaltning, den 10 Mars 1858 meddelade föreskrift, hvarigenom ledamöterna i samtliga Diskont-Direktionerne blifvit uttryckligen förbjudet att såsom kommissionärer taga någon befattning med låneansökningar hos det Diskontverk, i hvars styrelse de deltaga, Ola Månsson, tid efter annan, under loppet af nämnde år, af ett större antal personer i deras hembygd emottagit deras för ansökning om lån hos Kontoret i Malmö upprättade handlingar jemte sådana fullmakter, på grund af hvilka ansökningarnes ingifvande och beviljade lånesummans uttagande kunde utan sökandernes vidare åtgärd ombesörjas, samt deruppå icke allenast föranstaltat, att dessa handlingar blifvit genom annan, af Oia Månsson derom anlitad person hos Lånekontoret företedda, utan ock, efter det lånen blifvit beviljade af Direktionen, från hvars förhandlingar i de Hesta af dessa fall Ola Månsson icke sig afhållit, uttagit lånebeloppen, lör egen räkning behållit viss del deraf såsom arfvode för sitt sysslande samt återstoden till låntagarne öfverlemnat; alltså och då dessa Ola Månssons åtgärder med låneansökningarne och lånebeloppen otvifvelaktig! innefattade öfverträdelse af ofyapberörde föreskrift i Reglementet, och vid betraktande af den betyd - 14 Banko-Utskottets Memorial N-.o 2. liga fördel i penninge-inkomst,
Oell månne den, sannolikt icke utan allt skäl, af främlingar anmärkte afund, som så ofta söndrar vårt fäderneslands innebyggare, månne ieke äfven denna, bemantlande sig med drägten af kärlek till förfäders jord och utbredande tvedrägt, missundsamhet och split, skall i bördsrätten ega ett, sedan längre tid tillbaka bepröfvad! medel för tillfredsställandet af sina så föga medborgerliga afsigter? Erfarenheten visar, att de geografiska griinserne för en by, en socken, ett härad, äfven äro det för enighet i tänkesätten, och att hatet emot egne medborgare ilios mången är lifligare än emot den gemensamma fienden. Bör, vid ett sådant förhållande, lagstiftningen bidraga, att genom en offentlig hyllning åt de individuella anspråken pä fördelar, motarbeta - Oen 13 Juni. 203 beta det allmännas pä upoffring, eller bur den, genom undanrödjandet af en anstalt, som endast gifver näring åt slägtegoismen, småningom söka omskapa denna till veiki.g nationalstoltbet? Bördsråtten erbjuder nu mera icke den dermed åsyftade särskilda garanti för familjernas flor eller bestånd, emedan de penningar, som för dess begagnande erfordras, äfven utan denna skulle kunna med fördel bytas i jord. Det är oftast vinningslystnaden, afundsamheten, och den enskilda fåfängan, sällan en upriktig åtrå efter förfädernes jord, och jag vore frestad att påstå det, aldrig fosterlandskärleken, som nu för tiden påkallar bördsrättens utöfning. Sådan är min egen erfarenhet som domare, och det gifves delar af riket, der den är alla underdomares, grundad på handläggningen vid rättegångar, förenade med så mycket större obehag, som de treune från hvarje sådan oskiljaktiga edgångar fruktansvärd! sällan red ligen fullgöras. Jag har upriktigt framställt mina tankar, och den tveksamhet, som väckt dem. Jag har trott, att en nations styrka och kraft läge förvarad i dess enhet, och att denna fullkomnades, i den mån familjeintresset ginge under i fäderneslandets.
Om detta Beslut skalle de öfrige Respeckiws S D. Till slutelig åtgärd upptogs StatsUrskottets pa bordet hiviiande yttrande öfwer den wäckra fragan om indragning af Kyrko-Tiendcn i Skane, Halland och Blekinge. Bonde - Ståndet beslöt pa framstäld Proposition att Stats-Utskottets Betänkande, hwarigenom den förrflagne indragningen pä anförde skäl afstyrkeS, till alla delar bixalla. Härom skulle de öfrige Respectiwe Stånden genom Protocolls-Utdrag wördfamk och wänligen under - Ox krotocollo. tLkanden wördfamt och wäniigen underrältas. iu^rs. 8. 0 Irilgäräli. rättas. Ot Ox Orotocollo. S. D. Den z Jemani S. D Samtyckts BondeStåndet uppå de skal Högloft. Banco u skottek Uli ankommet Protocollss Utdrag den 2:dra i denna monad anfört, att den för bristen a ett pa feiagkig Wäg - Attest kli! afwikne Bruks, Patronen bkrilloncrou r: utgånget Banco, fan, Arboga Magistrat och Wågmästare ädömde anstvarighet ma eflergifwas. Härom skulle de öfrige Rcstnmwe Stånden wördsamk och wänligen underrättas, klt iupra. Lx krotocollo, 8. T. Hägäräkr S. DFöredrogs StatsUtskottets förnyade Utlåtande angående indragning af de sa kallade Pros ste. Tunnorne, hworwid Ständek fann, akt dä denna fraga redan genom Tre Stånds pluralikö bliswit med bifall r!!l Uiskorrets Betänkande afgjord, kunds icke någor list ändring föranledande yttrande deri nu mera meddelas, men förbehöll dock rättighet för kommande Ständer, att fä samma fraga wid annan Riksdag wäckt och pröfwad, utan hinder af det Beslut som nu biifwik fatrak.
Domstolen underlåtit pröfva brottets beskaffenhet, omständigheterna dervid icke borde i betraktande komma-, kunde det dock ej godkännas, att Domstolen, som, genom dess beslut, anlydt, att omständigheter ägt inflytelse till förhöjning i ansvaret, icke uppgifvit eller sedermera velat desamma förklara: att det för öfrigt vore obestridligt, att serskilda mildrande eller försvårande omständigheter kunde och borde inverka på den brottsliges straffbarhet i de fall, der valet emellan serskilda straffärter eller grader är Domaren anförtrodt, äfvensom att Lagstiftaren icke velat eller kunnat på förhand uppställa positiva reglor för utöfningen af Domarens pröfningsfrihet i detta hänseende, hvartill orsaken tvifvelsutan borde sökas deruti, att omständigheterna nästan uti hvarje brottmål i oändlighet variera, och att det följaktligen vore omöjligt, ofta skadligt, att genom dylika reglor lägga band på Domarens fria bedömande, men att om än omständigheterna voro för Lagstiftaren okända, eller såsom i förklaringen säges, tillfälliga och obestämda, så måste de för Domaren, hvars behandling gerningen in concreto tillhörde, framställa sig tydliga och bestämda, emedan i fall begreppen om hvad som skall inverka på Domslutet icke voro hos Domaren klara och bestämda, det berodde af slumpen om slutet blir riktigt eller ej., enär man ej af obestämda premisser kunde, utan fara att fela, draga be - 102 R. St. jfust. Ombudsm. Emb.-Ber.
På grund af dessa med flera skäl af vigt, tillstyrkte i — 347 — underdånighet deri till öfverläggning i dessa ärender i nåder tillförordnade Kommitté den först under de sednare åren fullbordade ifrågavarande vapen-fabriks-anläggningen, hvarom Kollegium har nåden åberopa Eders Kongl. Maj:ts ofvannämnde utförliga skrifvelse till Kollegium den 25 Maj 1835. Att vid den tidepunkt, då allt kommit i ordning och goda utsigtcr sig förete för anläggningens framgång och verksamhet tili Statens båtnad, ombyta sättet för det dyrbara Faktoriets handhafvande, synes Kollegium vara högst betänkligt, hvarföre alltså bifall till dess öfverlåtande i enskilda händer i underdånighet afstyi’kes. Om gevärs-fabrikens öfverlåtande till enskild man likväl i nåder medgifvas skulle, så är det ganska troligt, att försök dermed icke kunde röna framgång, emedan, med den erfarenhet verkstadsrörelsen hittills lemnat, någon omtänksam person, som ägde tillräckligt förlag till den betydliga rörelsen och kunde ställa de af Revisorerne omförmälda garantier att med öfverlåtelsen afsedda ändamål uppfyllas, icke kunde vara hugad att på företaget ingå, åtminstone icke utan att med full visshet kunna emotse en stor vinst uti gevärspriset, öfverstigande vida det, hvartill ehler hand numera gevär vid Faktoriet redan kunna bekommas och än mer framdeles skola vinnas, då den nya arbetspersonalen erhållit tillräcklig färdighet att, med biträde af de goda befintliga inrättningarjoch machiner, arbetet verkställa. §. 3. Revisorerne uppgifva uti denna §. de summor, hvilka, utaf anslagna medel lill 1845 års utgång, icke voro då från Stats-verket lyftade, samt derhos det Kollegii kassa-behållning af medel till nya gevär skulle utgöra 52,544 R:dr 32 sk. 4 rst, vid hvilken sistnämnde uppgift
Följden biifvér: ojemnhet''i beskattningen, ojemnhet Rih. 'tili R. St.' Prat. 1802 A 1803. il Samt. I Åjd. ’ lodiloi monod 1c ohlina odoi ,ofriid 466 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 181. i fastighetsvärdena, osäkerhet för de banker och inrättningar, som skola utlemna lån på sålunda tillkomne värden, jag föreslår alltså, att i Bevillnings-förordningen stadgas, att, sedan Pröfnings-kommittéens ledamöter blifvit utsedda, de sinsemellan utsåge ett lämpligt urval (antalet beroende på Kommittéernas eget bepröfvande eller på annat sätt, enligt Höglofliga Utskottets åsigter bäst bestämdt), för alt inför Krono-ombudet i residensstaden någon tid före Komraittéens pleni-sammarikomst genomgå, granska och, i afseende å allt som vöre att i taxeringslängderna anmärka, dessa längder på förhand pröfva, deröfver Kommitléen sedermera jemte sina i öfrigt åliggande pröfningar af ingifna besvärsmål finge fatta sitt beslut. Om remiss till Bevillnings-Utskottet anhålles. Stockholm den 29 November 1862. R. Cederström. %:o 181. Af Friherre Uedersfrönij Budolf; angående pension åt Häradshöfdingen Knut Wilhelm Sandels' enka, Carolina Sandels, född Liebholts. Vid sistförflutne riksdag beviljade Rikets Ständer åt dåvarande innehafvaren af häradshöfdinge-bostället Mälby, Häradshöfdingen i Norrbo och Wagnsbro häraders samt gamla Norbergs bergslags domsaga, Knut Wilhelm Sandels, ett räntefritt lån af Sju Tusen Riksdaler Riksmynt, att återbetalas med j^idel om året från och med år 1864, till dess hela beloppet blefve guldet.