Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag inskränker mig till att afgifva en protest emot åtskilliga yttranden, som blifvit lagda i min mun, dervid hänvisande till d et förda prot:t. Gr. Sparre, Erik: Utan att vilja yttra mig om storleken af det anslag, som af R. St:r bör beviljas för den nordvestra banan — (helst skulle jag dock vilja tillstyrka det minsta möjliga belopp) — vill jag i afseende å sträckningen nämna, att det synes mig lämpligast om, sedan Regeringen fattat sitt beslut och uttalat detsamma, representationen läte dervid bero. Särskildt kan jag icke undgå att anmärka det förhållande, att en person, som är anställd vid statens jernbanbyggnader och således uti jernvägsstyrelsen kan göra sina åsigter gällande, uppträder inför representationen för att der ytterligare göra sin mening gällande i fråga om sträckningen af en bana. Vi hafva sannerligen haft nog af de ändlösa tvisterna om jernhanornas sträckning, och talande skäl måste anföras, innan man frångår Regeringens åsigt i sådana frågor. Jag anhåller att detta korta anförande måtte få till StatsUtsk:t åtfölja remissen af den Kongl. Propos:n. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef den Kongl. Proposm tillika med de i ani. deraf afgifne yttranden remitterad till Stats-Utsle.t. 462 Den 9 December. Föredrogs K. M:ts den 2 dennes bordlagda Nåd. Propos. till R. St:r om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader oell Ökad jernvägsmateriel. Frih. Cederström, Rudolf: Förevarande Kongl. Propos. har ännu icke blifvit i tryck utdelad bland R. Sl:r. Den finnes emellertid intagen uti Sveriges officiella tidning, och om texten deri är öfverensstämmande med den Nåd. Proposm, synes i denna ett skriffel vara begånget, då det heter, att en summa af 5,885,000 rdr skulle för år 1868 användas till arbeten å banan Christinehamn-Arvika.
Af de till detta ärende hörande handlingar, hvilka blifvit till Utskottet öfverlemnade, har Utskottet inhemtat att Ultuna Landtbruks-instituts Styrelse, uti underdånig skrifvelse den 26 Augusti 1839, bos Kongl. Majit anhållit om nådig framställning till Ri(kets då näst sammanträdande Ständer om anslag för, bland annat, ifrågavarande byggnad, hvilken var afsedd att användas till lärosalar, laboratorier, bibliotheksrum, modellkammare samt rum för elever och den för dem nödiga ekonomien; dervid Styrelsen, bland annat, anfört att, om genom denna byggnads uppförande tillgång bereddes till flere nya boningsrum jemte de äldre förut begagnade, så skulle vid Institutet kunna emottagas ett vida större antal elever, än hvad nu vore händelsen, då inträde för en stor mängd sökande måste nekas till följd af bristande utrymme; och utvisade den öfver byggnaden uppgjorda planritning att 20 större och mindre rum voro beBih. till 11. St. Brot. 1802 <fc 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 9 Haft. 6 42 Stats-Utskoltels tillåtande M 99. stämda att till boningsrum för elever användas, varande kostnaderna beräknade till en summa af 109,236 R:dr 33 öre att Landtbruks-Akademiens Förvaltnings komité, uti infordradt underdånigt utlåtande den 18 Januari 1860, förklarat, bland annat, den nu ifrågavarande byggnaden vara af bebofvet högeligen påkallad; och Komitéen, som genom på stället verkställda inspektioner egde kännedom om Institutets tillstånd, bade vid sorgfällig granskning af förslaget, ej funnit något obehöfligt eller onyttigt deri upptaget; hvadan Komitéen i svenska jordbrukets intresse i underdånighet förordat nådigt bifall till Styrelsens förslag; att Öfver-Intendents-embetct, genom nådig remiss anbefaldt att angående det nu ifrågaställa byggnadsföretaget sig yttra, under den 10 Februari 1860 till Kongl. Maj.t öfverlemnat och såsom sitt eget åberopat ett af Arkitekten, Professoren m. m. C. G.
Inti 11 den 3 i Oct. 1828, ytterligare tillkommit på denna Räkning R:dr Silfver 1910:42: 3 2:o Influtne afbetalningar pä Fastigliets-Län sorn utgifvits i Sedlar, mot vilkor att pä 33 [:dels är afbördas med delar Silfver. När i betraktande tages att på de anslagne Fonderne till Fastighets-Lån mot återbetalning i silfver, hvilken Låne-Operation egenteligen afser förstärkandet af Bankens Metalliska Fonder, mera än En och en half Million, enligt hvad Commissariatets Berättelse utreder, blifvit för det ändamålet obegagnade, visar sig tydligt, att tillökningen i Metallisk valuta, af på det hela något öfver 900,000 R:dr sedan 1823 års Riksdag, är i sjelfva verket vunnen utan den ringaste effectiva förökning i Sedelmassan, och blott genom användande af hvad eljest ovilkorligen kommit att, emot Rikets Ständers gjorde beräkningar, amorteras; samt icke ens detta på långt när till fullt belopp. III. Utvexling af Bankens Silfver-Mynt, mot lika belopp i Banco-Sedlar, Föreskrifterna derom innefattas uti BancoReglementet af år 1823, 4 Art. 1 Afd. 1 §., i enlighet hvarmed dylik utvexling blifvit tillåten; 1:0 Till De Höge Kongl. Personernes enskiIdta behof, på sätt under sistförflutne åren öfligt varit, emot Deras egenhändigt undertecknade Rcqvisitioner. 2 to Åt 10 Berättelse a:o Åt visse Academier, Kongl. Collegier och Allmänna Inrättningar inom hufvudstaden, till ett för hvardera bestämdt årsbelopp, som för alla tillhopa utgör R:dr 2,240. Från sista Riksdag har utgått intill närvarande tid: * * n> o 7 ta 2 3 i" O: C/5 O* aT a> 1 > 3 3 cr> £0 _ rsz bO 1 Å •<x ox cr.
Med stöd häraf har jag ansett mig böra till Rikets Högloft. Ständer vördsamt hemställa, om icke en förändring af 5 Kap. 4 §• Straffbalken må böra i grundlagsenlig ordning tillvägabringas, hvarigenom samma §. kunde erhålla följande lydelse: Fängelse vid vatten och bröd räknas således, alt mot fyra dagar svara böter eller penningevärde till och med tio daler, och att sedermera, med tillökning i straffet af en dag i sänder, under de näst derpå följande åtta dagarna, eller till och med tolf' dagars fängelse, mot hvarje dag svara fyra daler; under de andra åtta dagarna, eller till och med tjugo -dagars fängelse, mot hvarje dag fem daler, samt under de tredje och sisla, åtta dagarna, eller till och med tjugoåtta dagars fängelse, mot hvarje dag sex daler. Ej bör någon dömas till fängelse vid vatten och bröd på längre tid än en månad eller tjugoåtta dagar, och ej mindre tid än fyra dagar. ii53 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. Vid sislförflotna Riksdag anhöllo Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 27 Oktober 1834» om utfärdande af >en allmän författning hvarmedelst skulle stadgas sorn följer,: ”Äro efter lag och serskilda författningar böter ådömda, sorn, vid bristande tillgång hos den sakfällde, böra till spö- eller ris-straff, eller fängelse vid valten och bröd förvandlas; då skola i alla andra än den händelse, der ansvar såsom för andra resan stöld äger rum, sådana böter alltid till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, efter de grunder, 5 Kap. 4 §•
Vidare begäres för banan emellan Köping och Uttersbergs bruk, beräknad att kosta 1.200,000 R:dr rint, ett lån till halfva beloppet af anläggningskostnaden mot enahanda vilkor som Gefle-Dala-bolaget erhållit, och slutligen anhålla intressenterne uti den ifrågasatta jernvägsanläggningen emellan Oscarshamn och Hvetlanda, beräknad att kosta 3.999,000 R:dr rint, att de måtte erhålla ett låneunderstöd till f af nämnde belopp, äfvenledes emot samma vilkor, som blifvit Gefle-Dalajernvägsbolaget förunnade. Då således intressenterne uti Irenne af dessa jernvägslöretag åstunda lån emot samma vilkor, sorn förra Riksdagen beviljades Gefle-Dala-bolaget, hafva vi skälig anledn. alt antaga, det Ständerna hafva visat detta bolag en ganska stor frikostighet, men jag tror likväl, att om denna frikostighet ock varit nog rundelig, så får dock Gefle-Dala-vägen icke sättas i samma kategori, som de nu ifrågavide jernvägarne. För den förra banan kunde nemi. icke påräknas någon fördel af en stambana, som skulle korsa densamma eller anläggas i dess närhet, hvilket deremot är förhållandet med de sednare, med undantag af Oscarshamn Hvetlanda banan. Man hade snarare anledn. att betrakta Gefle-Dala-banan i och för sig såsom en stambana iin en bibana, såsom bildande en förening mellan två Den 24 Januari. 73 så vigtiga provinser och öpnande kommunikationer långt in i hjertat af landet. Sökanderne för den s. k. bibanan från Mariestad till vestra stambanan anföra såsom skäl till beviljandet af det begärda anslaget, natt denna bana icke uteslutande eller ens hufvudsakligen afsåge enskild fördel för den ort, hvaiifrån förslaget utgått, utan, genom dep betydligt ökade trafik, som densamma skulle tillföra stambanan, och det gagn den skulle bereda en ganska vidsträckt landsort, den till sina verkningar vore nära nog att jemföra med en stambana.»
Skulle nu meningen verkligen kunna vara, att denna i strafflagen antydda skuld skall, med bortläggande af den natur, den ägde under det stadium, sorn1 förflöt emellan den stund domen fick laga kraft och den, då förbrytaren dog, hafva iklädt sig egenskapen af civil fordran, delande lika betalningsrätt med de fordringar, som tillkommit genom penningförsträckningar till gäldenären eller annan verklig valuta, medan denne för skulden till kronan icke tillgodonjutit annan valuta, än att han t. ex. någon gång mot en enskild ovän begått en handling, som kallas ärekränkning? Skola de förut så i naturen olika påföljderna i domen, böterna såsom straff och skadeersättning såsom civil fordran, numera, derföre att förbrytaren är död, hafva sammanfallit under samma juridiska begrepp och bägge vara civil skuld? Måhända anmärkningsvärd i afseende på möjligheten af sådan tydning förekommer den omständighet, att ehuru, enligt 2 Kap. 11 § i förslaget, den bötfällde skulle hafva hela bötesbeloppet förvandladt till kroppsstraff, om han icke kunde betala allt, någon begränsning i denna syftning ej blifvit antydd uti nu ifrågavarande stadgande, hvarigenom böterna skulle förklaras vara en skuld i förbrytarens bo, utan det synes vara lemnadt fritt åt exekutor att delvis indrifva böterna. Eller är meningen, att utsökningen af denna bötesskifld efter förbrytarens död, ehuru raan icke vill erkänna dess egenskap af straffverkställighet eller hafva den så benämnd, skulle ske alldeles så, som straffet mot den lefvande förbrytaren skolat verkställas, natur - 12 ligtvis med det undantag, att förvandlingsstraff nu icke kunde vara i fråga? —Mig synes vara att vänta i lagskipningen tvekan och oreda vid försöken att tyda ifrågavarande stadgande, i frågor såväl emellan kronan och den sakfäldes borgenärer, som emellan kronan och hans sterbhusdelägare, äfvensom vid Enkas i oskiftadt bo anspråk att hennes lott icke blefve tagen i mät för mannens bötesskuld. Af erfarenheten i nu gällande
Att ålägga banken att, under en eller annan form, tillhandaH. lil. 2 18 Dea 4 Murs f. m. hålla spekulanter en handelsvara, för att derigenom infria sina, å myntadt silfver lydande förbindelser, och att ytterligare på denna vara sätta ett bestämdt försäljningspris, •— hvilket är det, hvarpå Hrr Wallenbergs och Lindströms förslag gå ut, — tror jag icke vara lämpligt, och jag skulle heller icke anse att vi hafva råd att dermed göra försök. Vi borde i stället söka de korrektiver, hvaraf andra länder betjena sig, då spekulanter söka att till skada för banken och landet se sina egna fördelar för mycket tillgodo, nemi. att genom räntans höjande fördyra lånen och minska spekulanternes vinst. Härigenom skulle säkerligen antalet minskas af sådane lånesökande, som anlita banken för att efter lånets erhållande uttaga silfver till export. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Utlåt., som afstyrker Hrr Lindströms och Wallenbergs motioner. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Afven jag inser riktigheten af de grundsatser, som af Frih. Gripenstedt blifvit framhållna, och var derföre särdeles nöjd med att han kom till detta resultat. Som man icke kan draga annan slutsats af hans tal, än att dessa grundsatser äro i Utsk:ts Betänk, tillämpade, så är jag tacksam för detta erkännande af hvad Utskits majoritet, dit jag hörer, i denna fråga åstadkommit. Jag skulle kunna dermed sluta, om jag icke visste det flere andra finnas, hvilka, då de tänka annorlunda, säkerligen, om icke i tal, åtminstone med sina röster komma att motarbeta ett bifall till Utskits Betänk. Derföre tager jag mig friheten utveckla den tankegång, som jag följt, och som ledt Utskits majoritet till detta resultat. Vid första betraktandet af Hrr Lindströms och Wallenbergs motioner var tanken den, att dessa motioner borde obetingadt i sin helhet bifallas, men man fann vid närmare skärskådande af saken, huru hufvudpunkten bestod uti, att banken skulle vara skyldig att mot sedlar utlemna omyntadt silfver.
Och som det med Kongl. Kungörelsen af d. 9 December 1812, åsyftade ändamål, att, inom viss tid, kunna beräkna Stats-Verkets StatsUtskottets JBelänkanclen. utgifter, icke skulle vinnas, derest försummelsen utan giltiga skål, ej medförde vidare påföljd, ån den, att afvakta Riksens Stånders sammankomst, men deremot sådant påfordrade särskildt anslag och således förorsakade, att en Författning, gifven i afsigt att betrygga Statsverket för efterräkningar, deremot klefve för Staten menlig, kan på desse skål, dem Riksens Högloft Ständer i flere dylika frågor, vid denna Riksdag, gillat, Stats-Utskottet icke tillstyrka, det någre medel må till Hårads-Skrifvaren Rydings godtgörande af den innehållne Mantalsskrifnings-provisionen anvisas. Hvilket dock till Riksens Hoglofl. Ständers beprfifvande vördsamligen öfverlemnas. Stockholm d. 22 Maji 1823. Ankom den 27 Maji 1823. Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar, i fråga om medels anslående å Stat, till befordrande af Yexel-under visningen. Uti Hedervärda Bonde-Ståndet har, i anledning af Stats-Utskoljtets utlåtande den 10 Stats-Utskottcts Betänkan den. I o sistl. April, ofver Herr Carl W. Tigerscholds Motion, om anslag af allmänna medel till Vexel-undervisningens befordran, anmärkning blifvit gjord, på grund hvaraf denna fråga år af Ståndet återremitterad; Men som de öfrige 3:ne Stånden, nemligen Högloft Ridderskapet och Adeln, Hogv. Preste-Ståndet och Vållofl. Borgare-Ståndet, d. 17 i forlidne månad, bifallit Utskottets yttrande, har Utskottet ansett sig icke kunna till vidare handläggning upptaga detta sålunda, likmätigt 6g $. Regerings-Formen, afgjorde ärende; Hvilket Utskottet får vördsamt anmäla. Ankom den 27 Maji i8a3.
Maj:t i Nåder oktrojerade Banker, nemligen: Filial-Banken i Westerbottens län, D:o i Helsingborg, D:o i Carlshamn. At de tvänne förra är ock försträckning af Fullmägtige beviljad till belopp, för Filial-Banken i Westerbottens län af 450,000 R:dr och för Filial-Banken i Helsingborg, af 240,000 R:dr, allt R:mt, hvilka medel kunna disponeras sedan delegarne styrkt sig hafva inbetalt 10 procent af tecknings-summan, samt, hvad Filial-Banken i Helsingborg serskildt angår, den af dess Direktion till RiksBanken utfärdade förbindelse blifvit kompletterad; hvaremot, i anledning af Filial-Bankens i Carlshamn ofvanberörde anhållan, Fullmägtige hittills endast utsett ombud att, å Riks-Bankens vägnar, deltaga i granskningen af de säkerhetshandlingar, Filial-Bankens delegare afiemnat. § 67. I granskningen af de serskilde Filial-Bankernes räkenskaper och förvaltning hafva Fullmägtige genom ombud deltagit § 68. Vid föredragning hos Fullmägtige, den 20 Augusti 1857, af berättelsen öfver verkställd granskning af Filial-Bankens i Sundsvall räkenskaper och förvaltning har förekommit, dels att, ehuru det, under den 18 Maj 1855, af Kongl. Majit i Nåder utfärdade Reglemente för samma Filial-Bank, i 6 § innehåller, att delegarnes kontanta tillskott skola inom två år efter Filial-Bankens öppnande vara inbetalda, och bemälde delegare i förbindelser, afgifna till Filial-Bankens Direktion och derifrån till Riks-Banken aflemnade såsom säkerhet för den Filial-Banken meddelade försträckning, åtagit sig att inbetala hela det tecknade beloppet, sådan inbetalning likväl då ännu ej skett till högre summa än 50 procent, och dels att Filial-Banken, som, enligt Reglementets 30 §, ej finge drifva handel med annat än guld, silfver, vexlar och “allmänna11 räntebärande papper, samt vore genom 16 § berättigad att utgifva Revision af Fdial-Bankerne.
Arkif 10 b. sid. 401. — 28 — Häröfver klagades å borgenärernes vägnar genom sysslomännen; och Hofrätten, som dömde den 19 Febr. 1847, fann ej skäl att, pä den i Hofrätten fullföljda vadetalan, göra ändring i Kådst.rättens dom. Men då saken vidare fullföljdes, blef fråga att påbörda hemföljdspersedlarnes ägare (Svärfadern) en med äganderätten i allmänhet oförenlig och för hemföljd uttryckligen eftergifven skyldighet att med något annat, än innehafvares eget erkännande, styrka sin rätt mot dennes borgenärer. Det heter i 16 kap. 2 § (iifterm.balken: »Nu fins hvarken uppteckning eller qvittobref ej eller annat bevis, och är likväl hemföljd gifven; bäre tå åter til skiftes med svornom ede». Innehalvarens obestånd kunde ju i detta förhållande ingen ändring göra. Han var skyldig att, vid någondera ägarens (någonderas af Svärföräldrarna) dödsfall, återbära godset till skiftes med svornom ede, i brist af förteckning eller annat bevis, och var således icke berättigad att till sina borgenärers förnöjande uppgifva något a,f detta gods. På honom allena ankom att samtycka, det godset nu genast (vid obeståndets utbrott) återtogs af ägarna; och den ed, hvarmed han ägde bekräfta, hvad gods det var, som skulle återbäras, måste äfven gälla att styrka, det hans borgenärer derpå icke ägde anspråk. Ehvad han sedan ville godset behålla eller lill ägarna det återlemna; så var han sky Idig, och derföre berättigad, att icke samtycka dess öfverlåtande till borgenärerna. Men uraktlät han denna skyldighet: så förlorade icke derigenom Svärfadern sin rätt att från borgenärerna återfordra, hvad som obehörigen kommit i deras våld; och med någon annan hevisningsskyldighet för begagnande af denna rätt kunde han icke belastas, än den att med innöhafvarens edgång (både Dotterns och Magens) sty rka sin af dem erkända rätt.
Derföre är det jag tillstyrker, att ordet förnämligast må borttagas. Herr Cederschjöld: Mig synes, att om detta ord borttages, och intet annat sättes i stället, kan Justitiae-Cancelleren icke befatta sig med andra göromål än dem Grundlagen på detta ställe bestämmer. Om derföre ordet förnämligast skulle hafva olyckan att misshaga, så anhåller jag att något motsvarande måtte sättas i stället. Herr von Hartmansdorff': Jag föreslår vördsamt , att ordet jemväl må sättas i stället. Herr Grefven och Landt-Marskalken hem - Den 3 December e. */t. 235 ställde, om Ridderskapet och Adeln instämde i Herr von Hartmansdoffs anmärkning, att ordet : förnämligast borde utur 27 §. utgå. Ropades J a. §• 28- Konungen äger att men icke på deras börd. Till Civila Embetsman inom Riket och till Domare må sådane män endast nämnas , som äro af den rena Evangeliska Läran. Herr von Hartmansdorff ': Här står : till Civila Embetsmän. Frågas: om till dem räknas en General, som af Konungen blifvit utnämnd till Krigs-Minister. Det torde derföre vara bättre att förut införa orden : till Ledamöter af Stats-Rädet. Föredragande i Commando-mål synas äfven böra här upptagas; ty enär till Commendanter i fästningar icke få nyttjas utländske män , eller följaktligen de som äro af främmande religion j så bör väl detta stadgande ännu mera gälla om den , som commenderar Commendanterna eller Föredragande i commandomål. Jag föreslår derföre , att ordalydelsen må förändras sålunda : Till Ledamöter af Stats-Rädet j Föredragande i Commando-mål j Civila Embetsmän inom Riket och till Domare må etc. Herr Cederschjöld: I anledning af dea siste Talarens yttrande , vill jag blott påminna, 236 Den 3 December e. m. att i 4 §. star : det Stats-Rådets Ledamöter böra vara af den rena Evangeliska Läran, hvarföre det af honom yrkade tillägg synes öfverflödigt. Herr von Hartmansdorff:
O J[ö5:o af den 20 Januari 1841, angående sättet för utgörandet af städernas, utom Stockholm, inqvarteringsbesvär samt om en jemnare och rättvisare fördelning deraf (188.) 1841 den 15 Februari föredragen; och Inqvarteringsordning för städerna, utom Stockholm, utfärdad den 22 i samma månad. af den 20 Januari 1841, angående ett lill Rikets Ständers granskning öfverlemnadt förslag till ny Inqvarteringsordning för Stockholms stad (189.) 1841 den 15 Februari föredragen; och nådig skrifvelse den 11 derpåföljde Mars till Rikets Ständer aflåten. HLCIfho af den 20 Januari 1841, angående ersättning till innehafvarne af sådane i rotering qvarstående hemman, som ifrån Kapellanstill Skolmästareboställen blifvit eller blifva förvandlade (199.) 1841 den 24 Maj föredragen; och kungörelse i ämnet derefter, på nådig befallning, genom Krigsoch KammarKollegierne utfärdad den 28 Augusti samma år. Bil. till II. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 21 108:o af den 6 Februari 1841, angående dels föreskrifter, i afseende på förhandlingar emellan rusteller rotehållare och soldat om lönvilkoren, dels tryckning af knektekontraklen, ni. m. (214.) 1841 den 15 Juli föredragen; och anbefalldes nödiga åtgärder för samlande och utgifvande från trycket af de för hvarje regemente gällande knektekontrakt, jemte deruti tid efter annan gjorda tillägg eller förändringar; hvaremot, enär KrigsKolIegium upplyst, det några klagomål öfver befälets inverkan uppå de under sednare åren inom de indelta Regementena afslutade legok on Ira k ter och derutinnan utstakade vilkor hvarken vid Generalmönstringar eller eljest skola blifvit anförda, Kongl. Maj:t fann Rikets Ständers i denna del gjorda underdåniga framställning icke till någon åtgärd för det närvarande föranleda.
Tvifvelsutan kunna dessa lånefonder för den mindre bemedlade, och vid inträffande missväxter, vara af god nytta, men behofvet deraf är i den - — 3o — lia ort mindre än i de flesta andra. Sädes-prodLililionen är. nemligen bragt till den höjd, att skördarne, örn de ej lida af större och allmännare olyckor, ej allenast fylla, utan öfverstiga invånnrnes behof. Bördiga sädesbygder i Upland, Westmanland och Södermanland finnas derjemte i granskapet, att i nödens stund anlita; äfvensom hufvudstaden, der handels-spekulationen vanligen lämpar tillförseln efter åtgången, erbjuder landtmannen tillfälle, att, då blist uppstår, erhålla spanmål, oftast till billigare vilkor, än magasins-reglementerne medgifva. Om af sådana orsaker, magasinerne i många socknar mindre för behof, tillitas, anses de dock i allmänhet gagaeliga, äfven derigenom att åtskilliga kommunal-aflöningar, till Skollärare, Barnmorskor, Fjerdingsman &e., kunna med ränte-afkastningen beqvämligen och mindre känbart bestridas. I afseende å helsovården, är, till följd af Eders Kongl. Majrts nådiga skrifvelse den 26 April 1882, Länet hindehult i Irenne provincial-läkaredistrikter, nemligen Stockholms, Norra och Sigtuna distrikt, hvilket sistnämndes läkare äfven äger betjena en del af Upsala län. Derjemte finnes en provincial-kirurg, med skyldighet att besörja sjukvården å länshäktet.