Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Jag tror inte jag bryr mig om att uppoffra mig med brädspelet, jag tycker, jag gjort min plikt för idag, sade Elisabeth vid hemkomsten till Siri. Hur dags lägger sig lindormen? — Klockan half tio. — Oh! och hon är inte mer än sju! — Snälla flickor, sade friherrinnan, ni måste komma upp och hjälpa mig! Elisabeth, du lofvade ju att spela med honom, han har redan proponerat préférence, eftersom ingen spelar bräde här på Torpa utom Sten. Vi måste försöka undgå kortspelet, han lär bli vid sådant förskräckligt lynne, då han tappar, och jag tror inte, han känner skilnad på korten.– — Jag kommer tant lilla, och Elisabeth sprang upp för trappan, i det han gnolade slutstrofen ur Habaneran »är jag fri, så är du bunden, och är jag bunden, så akta dig»! — Hvad! Sjunger min lilla fé också, utbrast baron Svante, när Elisabeth kom in, låt mig få höra lite mer ur Carmen, jag är så förtjust i musik. — Jag orkar inte i kväll, farbror Svante. — Orkar inte! Men lilla nåden har ju rakt ingenting gjort hela dagen. — Man kan bli trött, fast man ingenting gör. Jag skulle däremot föreslå farbror att spela bräde med mig. — Kan Elisabeth spela bräde? Det är ett bra intressant spel, inte sant! — Ja ofantligt. — Spelar Elisabeth med Sten? — Ibland, när farbror Sten inte har någon annan, men han är så fasligt skicklig. — Och så otålig sen och så häftig. Och så flyttar han så nedrigt fort, att ingen människa hinner följa med. Jag har till ordspråk »långsamt men säkert». — Ja, det är ett mycket bra ordspråk. — Inte skall lilla nåden bära bordet själf. Hvarför finnes det män till i världen, om inte för att bespara sådana där förtjusande små händer alla ansträngningar och mödor. Och baron Svante lyfte den lilla hvita handen mot sina läppar och tryckte en lång kyss på den. — Börja nu, lilla Elisabeth! — Ja. Cinka dus. — Har Elisabeth redan flyttat, det var fasligt fort. Sexor all, ser man på. Sexor all vid första kastet, det tål att fundera på. Det var kinkigt det. Vänta ett ögonblick, inte så brådtom, sexor all!
Jag har bort af åtskillige värde Ledamöter invändas, att blott i ett fall ConstitutionsUtskottet med Riksens Ständers rätt beslutar; men flere §§. i Grundlagarne innehålla likväl, att Riksens Ständer uppdragit åt vissa Individuel' utöfningen af Ständernes rättigheter, utan att kunna dem efter god - Den 12 Martii. 535 tycke reclamera. Så har till exempel, i io3 §. af RegeringsFormen, pröfningsrätten af Högsta Domstolens Ledamöters förhållande blifvit öfverlemnad åt en Nämnd. Alla Riksens Ständers Utskott, så val som JustitiaiOmbudsmannen, väljas icke afSländerne sjelfve, utan af visse dertill utsedde Electorer. — Mig synes derföre att ined lika rätt, som Ständerne tillegna sig rättigheten att återremittera ConstitutionsUtskottetsBetänkande eller Beslut i ett så beskaffadt AnmärkningsMål, som förevarande, med enahanda rätt kunde Ständerne äfven tillvälla sig pröfningen af Högsta Domstolens Ledamöters förhållande och af deras Electorers val; men ett sådant försök vore lika obehörigt, som att, för ansedd otydlighet uti RegeringsFormens 107 §. nu stadga en ny Redaction med föreskrifven retroactive verkan på framfarna händelser, tror jag att Ridderskapet och Adeln lika med mig nogsamt inser. Jag hemställer derföre att förevarande fråga må helt enkelt läggas till Ilandlingarne; och skulle 107 §. i RegeringsFormen af Ridderskapet och Adeln anses mindre tydlig och bestämd, förmodar jag att Ridderskapet och Adeln torde tinna nödigt, att frågan, om rätta förståndet af denna §. och ny Redaction deraf till ConstitutionsUtskottets handläggning efter Grundlagens föreskrift remittera. Grefve von SchwerinFredric Bogislaus: Jag ämnar icke inlåta mig i pröfning af ConstitutionsUtskottets åtgärd. Hela denna fråga 2^6 Den 12 Martti. synes mig så invecklad, alt jng icke ens vill våga försöket att reda den.
Deremot och då ingefära, så väl den torra som den insyltade, i allmänhet endast förbrukas af förmögnare samhällsklasserna, anser utskottet införseltullen å torr ingefära böra från 1 sk. 10 r:st. höjas med 2 r:st. till jemnt skillingtal och å insyltad ingefära bibehållas vid nu stadgade belopp, 16 sk. per skålpund. I öfverensstämmelse ej mindre med hvad här ofvan blifvit yttradt, angående artikeln »cirklar, passare och cirkelbestick», »compasser», »glasögon och lorgnetlnslrumenterM samt »andra slag» infattade optiska glas, än äfven med hvad Kongl. Maj:ts ier_ förslag angående hufvudrubriken instrumenter innehåller, tillstyrker utskottet, att nämnde artiklar må, på sätt utskottets taxeförslag utvisar, intagas under mathematiska eller optiska instrumenter och åsättas: »cirklar, passare och cirkelbestick» samt »compasser» de redan för den föreslagna tullbestämmelser, »glasögon och lorgnetter» från 23 till 20 procents nedsatt införseltull, och »andra slag» optiska glas den å dem nu gällande tull af 5 procent utaf värdet. Under rubriken musikaliska instrumenter bibehåller Kongl. Maj:ts förslag fortepianos, harpor och positiv specificerade, med endast den förändring i tullbestämmelserna, att införselafgiften å positiv blifvit nedsatt från 16 r:dr 32 sk. till 10 r:dr stycket; hvaremot nu jemväl specificerade flöjter, oboer och klarinetter, guitarrer och lutor, violer, violonceller och kontrabasar, valdthorn och trumpeter, trummor och pukor samt klavér blifvit sammanfattade under rubriken »andra slag», hvilken rubrik fördelats i dem »hufvudsakligen af metall», med 2 r:dr och »af träd» med 1 r:dr införseltull per stycke.
Jag kan ej til i ba ka hn 1 la min förundran deröfver, att man nu vill förklara såsom grundsats, att hvad ett liiksSt. beslutat i lagfråga skall gälla för de öfrige 3 RiksSt:n, som varit ense om en motsatt mening, och derigenom tvinga dessa 3 Stånd till votering uti förstärkt Utskott. Principen är verkeligen ny och förtjenar att förvaras bland riksdagsanalerpe. Hittills har man ifrigt yrkat på den grundsatsen, att hvad 3:ne RiksSt. i lagfrågor beslutat, har varit R. St:s beslut, och detta öfverensstämmer också med grundlagarne. Om R. o. Ad. gillar den af de sammansatta Utsk:n föreslagna voter.propos., så begär R. o. Ad. liksom Utsk:n en olaglighet, och R. o. Ad. tager dessutom på hand för framtiden, ej seende hvartill prejudicatet kan leda. Hvad sjelfva saken beträffar, så rubbar det ingalunda privatbankslagen i sin helhet, om bankerne deponera contant 25 eller 50 proc. af teckningssummau; men denna insättning till större eller mindre del verkar på privatbanksintresset, och kan derigenom skada detsamma. Jag föreuar mig med dem, som yrka äterremisseu. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag ber att få fästa uppmärksamheten derå, att det icke är som Hr von Hohenhausen, förmodligen af misstag, uppgaf, endast. 5 § af BondeSt:s beslut, som handlar om deposition i Riksbanken utaf valutor för privatbankerues räkning, utan det förekommer äfven i den 7 och mom. litt. c) ”att minst hälften af bankbolagets teckningsbelopp blifvit i R. St:s Bank på räkning insatt”.
R:dr äro från stämpel fria, anser Utskottet, då 7 § upptager flera andra likartade fall, ett stadgande böra derstädes näst efter rubriken »skolbetjente» intagas af denna lydelse: »Skuldebref af alla slag, godkända räkningar, godkända eller protesterade vexlar eller enskilda assignationer, då kapitalvärdet ej uppgår till 100 R:dr;» hvilket torde godkännas. Ridderskapet och Adein samt Preste-Ståndet hafva afslagit Utskottets förslag, att utbyte af makuleradt stämpelpapper (§ 12 morn. 1 af författiiingsförslaget) mätte tillåtas i de läll, då sökt inteckning blifvit afslagen, äfvensom då sökt lagfart ej kunnat medgifvas; men då detta förslag blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, får Utskottet inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, att antaga Utskottets af Borgareoch Bonde-Stånden godkända förslag. På sätt Utskottet förut under den 7 nästlidne April för Riks-Stånden anmält, har Utskottet, sedan dess nu ifrågavarande Betänkande Nio 7, angående stämpelpappers-afgiften blifvit redan den 19 förutgångne Mars allåtet, fått berörda den 7 April emottaga Kongl. Maj;ts nådiga Remiss af den 27 Mars uppå Direktionens 'för Göteborgs Sjöassurans-förening underdåniga anhållan att befrias från skyldigheten, enligt 6 § i nu gällande Stämpelpappers-förordning, att med stämpel förse de assuransbref mot sjöskada, som af nämnda förening utfärdas, eller åtminstone att icke behöfva belägga dessa assuransbref med högre stämpel än den för utländska försäkrings bolag stadgade, nemligen en half procent å den assuransbrefvet vid utfärdandet åsätta premie.
Af detta skäl har också vid flere Riksdagar inom BorgareSl. fråga blifvit väckt om en utvidgning af lestamentsrälten, och inom Utsk. hafva meningarne icke varit delade derom, all en sådan förändring vore lämplig. Men del är icke allenast inom de näringsidkande klasserna, som en sådan utvidgning vore af behofvet påkallad. Afven den ön - 74 Den 7 Juni f. m. skan liar uttalats, atl nian må kunna tillförsäkra en efterlefvande maka, med hvilken man delat lifvets fröjder och sorger, en tryggad utkomst, sedan man sjelf icke mera finnes till. En stadsbo, som icke äger annat än ärfd fastighet i stad, äger f. n. icke rätt att åt sin maka lemna mera än {. af denna egendom, der barn lefva efter, samt hälften, så framt andra inländska arfvingar finnas. Jag hemställer nu, huruvida icke, om min maka öfverlefver mig, jag har mera benägenhet att Al henne lemna min förmögenhet, än åt en aflägsen slägtinge, hvilken jag måhända icke ens känner? Utsk. föreslår deremot, på sätt R. o. Ad. hört sig nyss föreläsas, alt stadsbo af sin egendom skulle ega tält att bortgifva hälften, så vida barn eller bröslarfvingar finnas, men i annat fall alltsammans. Ehuru man naturligtvis förutsätter, att hos en personskall finnas så mycken kärlek för sina barn, att han icke skäligen kan antagas vilja sätta dem på bar backe, har likväl för det lall, alt en far eller mor skulle ega så litet känsla för sina afkomlingar, att han eller hon föibisåge sin föibindelse atl se dem till godo, i Utsk:s förslag, liksom i de flesta andra länders civila lagstiftning, den föreskrift blifvit gjord, att man icke, så vida barn finnas, må vara berättigad, alt af sin egendom bortgifva mer än hälften. Finnes deremot icke harn, så bör efterlefvande maka hafva lifligare anspråk på qvarlåleuskapen, än aflägsna slägtingar. Det är denna ändring i nuvaride förhållanden, som Utsk. föreslår, och jag tror icke, att någon kan undgå alt finna, att den bör bifallas.
Ladugårdarne äro dels timrade, dels uppförde af korsvirke och bräder, sällan af sten, med tak ömsom af tegel, bunden halm samt halm och torf. Allmogen har under senare åren betydligen förbättrat sitt byggnadssätt, så att det i vissa orter numera icke är sällsynt att finna bondgårdar med beqvämt och prydligt inrättade åbyggnader. 3. Näringar. Jordbruket är fortfarande länets hufvudnäring och sädesodlingen lemnar numera, äfven vid medelmåttiga skördar, icke obetydligt öfverskott utöfver länets egen förbrukning. (^tvifvelaktigt kan dock af kastningen blifva vida större, och all utsigt är förhanden, att den småningom blifver det i den mån allmogens håg för jordbrukets bättre skötsel, som af föredömen och en gynnsam konjunktur märkbart lifvats, fortfarande underhålles. Bönor och andra skidfrukter odlas temligen allmänt, särdeles i södra delen af länet, hvarigenom ock under den härjande potatessjukdomen nöden bland de fattigare jordbrukarne väsendtligen mildrats. Hampa och humle odlas inom detta län föga. Linsäde är deremot icke sällsynt, och odlingen af klöfver har på de senaste åren betydligen tilltagit. Till sistnämnde förhållande har länets Hushållnings-Sällskap synnerligen medverkat genom införskrifning af större partier klöfverfrö och tillhandahållande deraf åt länets jordbrukare. I södra delen af länet är korn att anse som hufvudsäde. I den norra deremot odlas mera hafre; dock är blandkorn der ock nog allmänt. I Inlands fögderi intager åkerjorden vanligen | och ängen § af in-ägorymden. Då vexelbruket inom orten gemenligen afser sjuårig omloppstid med tvåårig gräsvall, så besås I af åkerjorden med höstsäde och f med vårsäde. Af detta senare anses korn, blandsäd, trindsäd och potates, till ungefär lika andel hvardera, sainmanlagdt upptaga hälften och hafre andra hälften af den till vårsäd beräknade jordvidd.
TY HVEM HADE FÖR Idun en olycka inträffade, hvarigenom hela FÖR SITT UTFÖRANDE AF JOSEFS ROLL. JAKOBS OCH BENJAETT PAR ÅR SEDAN KUNNAT DRÖMMA OM, ATT VÅRT LANDS tryckeriet blef stående i overksamhet nära MINS ROLLER UTFÖRDES SOM FÖRUT FÖRTRÄFFLIGT AF HR L U N DFRÄMSTE RESONNÖR OCH KARAKTÄRSSKÅDESPELARE INOM SAQ V I S T OCH FRU L I N D E N. AF SIMEONS ÅNGER OCH LONGSKOMEDIEN SKULLE AFTRÄDA FRÅN SIN GAMLA SCEN FÖR ett helt dygn. Vi våga nu dock hoppas, a t t FÖRKROSSELSE GAF HR FORSELL EN GRIPANDE TOLKNING. ATT TRAMPA DE TILJOR, DÄR OPERETTENS LÄTTFOTADE GRACER några oegentligheter i tidningsexpeditionen UTOBALS ROLL HADE ÖFVERTAGITS AF HR E 1 M B 1 A D. OPENYSS DANSAT FRAM I OHYGIENISKT HÖGKLACKADE SIDENSKOR? hädanefter ej skola inträffa, samt bedja vå- RAN MED SIN MELODIÖSA OCH STÄMNINGSMÄTTADE MUSIK MEN SÅ ÄR DET EMELLERTID, OCH GUSTAF FREDRIKSON HAR ra ärade prenumeranter hafva öfverseende VANN DET LIFLIGASTC BIFALL AF DEN TALRIKA PUBLIKEN. SÅ MÖTT SOM BRICHANTEAU I » EN PARISARE », LIKA SPÄNSTIG, VAR ÄFVEN FÖRHÅLLANDET MED GLUCKS LILLA TJUSANDE HERDELIKA ELEGANT OCH LIKA SUVERÄNT BEHÄRSKANDE REPLIKSÄGmed hvad som i detta hänseende passerat. IDYLL » VÅRDROTTNINGEN », I HVILKEN ROLLERNA INNEHADES NINGENS KONST SOM NÅGONSIN.
I fortsättning af försöken att bidraga till utredande af lagskipningens tillstånd har jag denna gång medhunnit att granska endast några få hos Högsta Domstolen fattade beslut i ärenden, dem jag till en del sjelf gjort anhängiga. Den enligt förra berättelserna hos Kongl. Maj-.t af mig i underdånighet väckte fråga angående det jäf mot domare, som härrörer från hans egenskap af någondera partens vederdeloman, är af Kongl. Maj:ts Högsta Domstol nu mera afgjord. Min underdåniga hemställan härom upplages uti min embetsberättelse för år 1848 och innehåller de skäl, på hvilka jag ansåg en lagförklaring i ämnet vara af nöden. Den 14 sisth Februari är till mig aflåten Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af innehåll, att som det af mig föreslagna tillägg till 13 kap. 1 § Rättegångsbalken skulle utgöra ändring i samma lagrum, detta tillägg ej kunde såsom lagförklaring meddelas. Af detta nådiga beslut följer, att lagens mening icke af Kongl. Maj:ts Högsta Domstol anses öfverensstämma med det begrepp, jag derom framställt. Jag har ej kunnat antaga såsom lagens mening, att jäf, som icke gäller mot vittne, skulle kunna gälla mot domare, utan anmärkt, hurusom, i fall domare vore jäfvig derföre, att han under en hos honom anhängig rättegång blefve, på någondera partens angifvelse, tilltalad för emhetsfel eller af parten stämd i tvistemål eller för brott utom embetet, det då läge i hvarje illvillig sakägares välbehag att göra sin domare jäfvig i hvarje fall, der rättegången blott så länge kunde uppehållas, alt råderum vore för stämnings utverkande. Det har icke undfallit mig, att äfven genom lagens tillämpning i enlighet med den mening, jag sålunda deraf fattat, olägenheter kunna uppkomma; men jag har trott dessa olägenheter icke uppväga dem, som skulle härröra från tillämpande af en jäfslag, hvarigenom domaremakten i alltför mångå fall kunde efter en sakägares välbehag göras overksam. Med detta begrepp om lagens mening och grund, har jag för min del ej kunnat tveka att anse den böra sä tillämpas, som jag i underdånighet anhållit att få den förklarad.
44Z kala högre än wänlig ränka, anser jag högst otilbörligt; ty jag är af den öfwerlygelsc att Kronan icke bör af dc Rcgale Brännericrnc söka förskaffa sig nägvn winst, utan all den behällning som deraf kan upkomma stall endast kill Spannemäls inköpande och Magazins-inrättningcns utwidgande anwändas, och sälcdeS ingalunda blifwa Stats-Wcrkcts utan egcntcligen den uddstäldare delens af undersätarnc fördel. Herr Prosten Östman: Jag förenar mig med Herr Borgmästaren Viktorins mening, dock med den skillnad, att jag anser frägan om MagazinS-inrättningen ej böra skiljas frän frägan om Brännewins-bränningen, utan bägge pä en gäng afgöraS, och uti samma betänkande uptagas. Herr Fabriqucuren Lckönberr: Jag instämmer ock med Herr Borgmästaren ViÄoriri, men anhällcr att fä fbrcflä säsom tillägg, det Taxor kunde ärligen uprättaS ä Bränwins-prisernc, lämpade efter witz Markegängs-sättning, samt att ben som wille införa Utländskt Bränwin kunde blifwa berättigad dertill emot rn läg Tull.asgift, när Bränwins-priset i Swerige blcfwe för mycket upstegradt, men att samma frihet borde uphöra, sä snart Säden är pä wägen att här i Riket falla i wanpris. Herr Friherre hamilton: För min del är jag wäl färdig att gilla betta förslag i hwad införseln af Utländskt Bränwin angär, men jag anser det böra blifva allmänna Magazins-vircctioncns ensak.
Nu fruktar jag en sådan och anhåller, att Utsk. måtte tydligare uttrycka sig i detta fall. Vidare fäster jag uppmärksamheten på, att det är köpmän emellan vanligt, att någon kortare eller längre respit-tid lemnäs för godkännaren att infria vexeln. Någon sådan finnes icke i Utsk:s förslag bestämd, i anledn. hvaraf jag förmodar det vara Ulsk:s mening att godkännaren bör genast infria vexeln vid förfallostunden. Sådant är också visserligen rättast, men då jag vet, att köpmän till och med medgifva 6 dagar, och att man äfven pä utländsk ort medgifver en sådan respit-tid, i Hamburg ända till 10 dagar, så fruktar jag, att om man vill vara mera sträng i Sverige, denna stränghet kan åstadkomma hinder för vexlars införande. Jag tror således, att någon eftergift i detta fall bör äga rum, och tager mig friheten föreslå Irenne dagars respit-tid. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag har af reservationerne, som blifvit bifogade detta betänk., blifvit väckt på den anmärkn., att sjelfva denna stadga bör fä hela stadga och icke lag, derföre att omden vore civil-lag, hvilket den väl skulle vara om den finge namn af lag, så äga R. St. verkligen icke, emot 87 § Reg.F. rätt alt öfverlemna lill K. M. alt vidtaga de förändringar, som K. M. skulle finna lämpliga i annan väg, än såsom lagförklaringar, men icke såsom förändringar i lagen. Om man deremot begagnar ordet stadga, så kan delta lämpas på en ekonomisk lag, och då är icke något hinder för R. St. alt till K. M. öfverlemna en sådan rättighet. Jag skulle endast vilja hemställa, huruvida icke denna benämning jag nu föreslagit, må begagnas för att undvika den motsägelse, som uti en af reservationerna ganska riktigt blifvit anmärkt. Då nu Öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot Lag 7 II. 3 18 Den 1 F e b r u a r i f. m. Utsk:s betänk.
Författningar rörande BancoVerket. Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets: Om tillstånd att utöfver hvad Riksdagsordningen föreskrifver, antaga \ Canzlister, med lika många arfvoden; angående hemställan om åläggande för RiksStåndens Canzlier, att, då ett mål till tvenne eller flere Utskott remitteras, till hvardera af desse Utskott aflemna ett tryckt eller skrifvit exemplar af den handling, hvars remiss åberopas. ExpeditionsUtskottets: Angående tillstånd att, utöfver hvad Riksdagsordningen innehåller, antaga en Canzlist med arfvode från antagningsdagen; om en summarisk sammanfattning af innehållet vid slutet af hvarje utaf Utskottens Betänkanden; och om tryckning och utdelning af Bihanget till RiksStåndens Protocoll. 4:o Gillande af ExpeditionsUtskottets uppsatte förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser, angående utbetalning och redovisning af Riksdagskoslnadsmedlen; och med uppgift å utsedde Ledamöter i Hemliga Utskottet; äfvensom ExpeditionsUtskottels Memorial med förslag till Rikets Stan - 35a Den ag Maji. ders skrifvelse, hvarigenom samtlige öfrige Utskotten borde tili kännedom och iakttagande undfå del af Rikets Ständers beslut, angående en summarisk sammanfattning af innehållet vid slutet af Utskottens Betänkande. 5:o Af slag å BancoUt skottets hemställan rörande aflöuingen till Utskottets Betjening, hvilken i följd deraf borde, såsom hittills, af Bankens medel utgå. 6:0
Jag kan önska och, vid de nuvarande förändrade förhållanden, till och med hoppas, att detta sistnämnda icke sker; men jag eger derom ingen absolut visshet. Dermed må vara och blifva huru som helst, så hade det dock varit välbetänkt, att Utskottet vidblifvit afdelningens beslut i dess helhet och att berörde § någonstädes i betänkandet, synnerligen i beslutet, varit synlig. Utskottet hade dermed intagit en fas! ställning, en aktningsbjudande hållning, hvilken skulle verkat ganska fördelaktigt på alla dem, sorn i denna vidtutseende sak hysa de enda rätta tänkesätten. Som det nu är, antager Utskottets ställning utseendet af svaghet, vacklande och osäkerhet. Det ser ut som om man velat, men icke dristat, som skulle åsigterna af någon oförklarlig påtryckning under den offentliga diskussionen af ämnet blifvit förändrade, och som skulle man tagit intryck af debatten, som forts i alldeles motsatt anda; hvaraf motståndatne icke heller underlåtit att draga parti. Och hvad har man med det fattade beslutet i sjelfva verket vuunit? Icke det sora, enligt Herr Dalmans motion, var afsedt, hvarigenom 14 § i Norska Grund* lagen blifvit en sanning, utan det jemförelsevis mindre väsendtliga, ärendets ajournerande eller i sjelfva verket Utskottets afslag, för dess del. å Storthingets beslut i Ståthållare* frågan — ett afslag, som, i sig sjelft, icke har det allra ringaste att betyda. Det hade varit angeläget att uttala den opinion, som säkert delas af den vida större allmänheten, att Svenska Stats-Rådet bör höras och målet sedan afgöras i sammansatt Svenskt-Norskt Bih. till R. St. Derigenom hade vindicerats åt 14 § Norska Grundlagen den trakfätsenliga natur, man nu synes vilja uppoffra. Jag får alltså äfven här ödmjukast anhålla, att Rikets Ständer behagade såsom sitt upptaga afdelningens i Utskottet fallna beslut. Jag reserverar mig 3o. Emot den åsigten, som anser upphäfvandet af Ståthållareskapet vara en sak af ringa vigt och betydenhet. Hvarom strider man då?
St:rs Revisorer yttrat, i anledning af Landshöfdingens berörde uppgift, Landshöfdingen för dess förrberörde åtgärd och följderne borde stå i ansvar: att sådant skulle öfverensstämma med gällande Författningar och att Sökanden alltså ägde fullkomlig trygghet för medlens aflemnande, dels i följd af Klemans officiella egenskap, dels ock i afseende på Sökandens ovilkorliga rätt, att vid uppkommande behof söka sin ersättning hos Landshöfdingen som var den, hvilken på dess ansvar öfverlåtit en honom enskildt ålaggd befattning: att Kleman ex officio qvitterat 3ooo R:dr B:co af ifrågavarande medel och hos K. M:t sökt ådagalägga att desamma blifvit i Embetsväg aflemnade: att den säkerhet, Dahlgrem sökt hos Kleman, icke borde förminska hans rätt, att, för hvad som brast, hålla sig till Landshöfdingen, samt sluteligen att äfven den svåra belägenhet, hvaruti Dahlgren till a:ne sine Förmän befunnit sig, äfven förtjente uppmärksamhet, och att hans passiva förfarande varit en följd af den grannlagenhet han aldrig velat åsidosätta. I anledning af de härvid förekomne serskilde omständigheter, är af K. M:t den 8 Mars 1825 i Nåder medgifvet, att den Dahlgren ådömde utmätning för ifrågavarande medel tills vidare linge anstå under Betänkanden, N:o 368. 297 fortfarande af den till Kronans säkerhet redan laggde Seqvester pä Sökandens Egendom; hvarefter och sedan infordrade underd. Utlåtanden af K. Mits Bef:h:de i Wermland, Chefen för Allm. MagazinsÄrendernes utredning samt K. M:ts och Rikets KammarRätt inkommit, K. M:t med Nådigt tillkännagifvande att K. M:t den 1 Nov. 1826 funnit godt i Nåder tillåta, att anstånd med balancens indrifvande finge, emot Seqresterns fortfarande till nästa Riksdag äga rum, har den 19 Nov. sistlidit år, i frågan om den sökta eftergiften, till Utskottet öfverlenmat