Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber således den värde och bibellärde talaren erinra sig det bekanta bibelspråket, att tjensteqvinnans son icke skall ärfva lika med den fria qvinnans son. Dessutom har samma värde talare, enl. mitt förmenande, icke i någon mån vederlagt hvad emot Betänk, blifvit så välgrundadt anfördt. Deribland har Gr. Sparre framställt en särdeles väsendtlig anmärkning, som jag i mitt förra anförande endast flyktigt vidrörde, men som jag ber nu att något fullständigare få uptaga. Gr. Sparre har nemi. fästat upmärksamheten derå, att just till följd af lagens nuvande beskaffenhet fadern till ett oäkta barn finner sig af en mängd förhållanden upmanad, ja nästan tvungen att taga barnets moder till hustru och sålunda legitimera detsamma. Om deremot det nu framställda förslaget blefve lag, så skulle detta så hälsosamma moraliska tvångsband småningom bortnötas samt den faderns ansvarigbetskänsla för barnet, som f. n. finnes, småningom helt och hållet försvinna, och barnet således helt och hållet öfverlemnas till endast moderns skydd. För öfrigt ber jag att ännu en gång få erinra derom, att förslaget, sådant det här är framstäldt, sannolikt ej skall tjena till något annat, än att utgöra en täckmantel för de aldra grofsta bedrägerier, ty så snart det ej är föreskrifvet, att modern genast efter det oäkta barnets födsel skall erkänna detsamma, finnes det ej något hinder för en qvinna att, om hon så vill, när som helst anmäla sig såsom moder till något oäkta barn af okända föräldrar, och sålunda göra det till sin arfvinge, till förfång för hennes lagliga arfvingar. Härutaf torde R. o. Ad. finna, att lagen lemnar fritt spelrum för de största bedrägerier, på samma gång den likasom legitimerar sedeslösheten. I allmänhet är jag icke mycket svag för den allmänna opinionen, ty jag anser densamma vara af en lika ombytlig natur som vindarne, men jag håller dock för säkert att, såsom lagen nu är beskaffad, just den allmänna opinionen kommer mången att blygas för konkubinatslifvet och likasom tvingar honom att, genom att låta viga sig med modern till hans barn, hembära sin gärd åt rättvisan och sedligheten.
Än ytterligare torde Banken kunna biträda rned dn Rånesumma till fond för Magasins inrättnipgen, hvilket ofördröjeligen bör ske, nemligen från 300,000 R:dr till 1,000,000, samt om det af Kongl. Maj:t, efter hela StatsRådeby hörande, ytterligare äskades, såsom angeläget till Jordbrukets yidmagthållande eller till Spannc-måls anskaffning vid inträffande missväxt, med ännu en half million; dock icke förr än år 18.1.8, och det allt emot 2 procents renta, samt enligt de särskilta föreskrifter för dispositionen, sorn Rikets Stän« V 'r.\- 1004 Den g o Junti Ständer ansåge lämpliga. — Som detta biträde är tillfälligt, och medlen genast åter ingå i den min, Spannemålen, som vid öfverflödig tillgång inom Riket upphandlas, eller vid inträffande brist utifrån måste förskaffas, åter hinner blifva försåld, så kan detsamma icke anses forén permacnt till» ökning uti Rörelse - Capitalet, men de samfälta Rinance-Administrationerna kunna dock genom dessa medel hålla Myntväsendet, så vidt det angår den inre rörelsen, uti någorlunda jemn circulation; hvaremot stor anledning torde vara för befarande att, om icke Handel, Skeppsfart och rörelse af den politiska ställningen särdeles befrämjas, pappersmyntefs förhållande till Utländska Vexelmynt ingalunda förbättras, då den hitlils tilläfventyrs hyste förmodan, att en ständig indragning af Banco Sedlar skulle närma detta Mynt till Silfverfunden, genom antagandet af mitt nu framställda Förslag forfcdle, enär möjlighetett derigenom beredes, att Staten fem år härefter hade alldeles samma Numerär af Pappersmynt sorn nu». Af utlåningarna från Disconteu skulle en Viss del afsattas ensamt för Jordbruket, hvarvid särskilta reglor, lägre Renta och mindre betalnings vilkor, komme att äga rum. Hvad Hans Excellens m. rm Herr Grefve Ruuth och Herr Commerce Rådet Santesson i denna del föreslagit, einnar, i min tanka, användbara anledningar för tillämpningen.
Härigenom besparas för räntegifvaren och räntetagare!! både tid och kostnader för i annat fall nödvändige resor. Jag skulle derföre tro, att, genom bifall till det första förslaget, en erforderlig ordning skulle vinnas. Det är otvifvelaktigt, att prejerier af räntetagarne hittills skett, men det är ock lika otvifvelaktigt och styrkt, att missbruk å räntegifvarnes sida ägt rum, såsom att de lemnat odugliga varor. Om således dessa olägenheter blott förekommas, skola alla blifva nöjde; men om vi för utgörande af de indelte räntorne stadga en hel annan grund, än för Statens, så hemställer jag, till hvad missnöje det skall föranleda, att den ena grannen betalar sina räntor efter ett sätt, och den andra efter ett annat, som möjligen kan blifva dubbelt högre eller lägre. Jag yrkar alltså, att Utskottens sednare förslag måtte ogillas, och det första, i händelse af votering, blifva Contra-proposition. Herr Munck af Rosenschöld: Herr Grefve von Fersen har trott, alt han med en Den i Mars e. m. 65 en del ledamöters i Utskotten uppgifter och lians egne här afgifne yttranden vederlagt mina angående missbruk jemväl af ränletegifvarne. Jag får dock förklara, alt jag derigenom icke finnér mig på något sätt öfvertygad. Jag skall framdeles bevisa hvad jag uppgifvit, och uppmanar Herr Grefven att å sin sida göra detsamma. Jag har såsom sådane missbruk nämnt, att räntegifvare dels underlåtit att lemna något, och dels lemnat oren och slö säd. Jag har sjelf erfarenhet deraf, och äger innestående restantier för flere år tillbaka, men jag har ej eller lagsökt mer än en räntegifvare, och det en Ståndsperson, som undandragit sig att betala något. Jag önskar kanske mera an de fleste, som härom yttrat sig, att ett annat löningssätt måtte komma att äga rum, men jag har ansett mig pligtig att vederlägga uppgifter, som ej äro öfverensstämmande med sanna förhållandet. En sådan, är t. ex. att det förevarande förslaget ej skall medföra nedsättning i lönevilkoren.
Nådiga medverkan till sädane friwillige conkraclers upgörande ä de orter der fädane icke blifwit träffade. Berörde Memorial, ätföljdt af etc Protocollsllkdrag, innehållande Prosten Herr Grefwe Lclrvarins anförande, lades pä bordel. Ilplastes följande frän de andre Ständen com» municerade Memorial: Ikrän det Högwördige Presteständet, ett wördsamt Memorial af Theologie Doctoren Herr ^f. ^lallZren, rörande en prackifl Bergsflola.^ Frän Borgare-Ständet. Ett wördsamt Memorial af Herr Aflefloren 0° 6aI1een angäende Krigs Academiens flyttande till nägvtdera af den Höga Kongl. Famillen ej bebodda Lustflotten; och att Carlbergs byggnader finge lil! Garnizons sju'hus anwandas. Frän Bonde-Ständet Ett wördsamt Memorial af Riksdagsmannen Lric 8ven580n frän Bohuslän angäende afsägelse frän desi befattning som ledamot i revisionen öfoer Krigsukrednings rakenffaperne; i händelse ej ökads arswoden bewiijades Reviforerne. Ett wördsamt Memorial af Riksdagsmannen Larl vilsson ifrän Nyköpings Län angäende förändring - Den 6 Julii. 67 ändring i författningen cm förmedlade hemmans stridighet, att bygga och underhälla Kyrkor och Presteboställen. Ett wördsamt Memorial af Riksdagsmannen fohan OlLSon iMNglzerA, angående gjordt påstående det landet med stadcrne mä öga lika frihet alt hälla vacance-rotar eller kill hälften pä deist hwarbera, sä att de sednare mätte in natura up, sätta hälften af deras manskap Ett wördfamt Memorial af Nils Lric^on fran Carlstads Län, angäende projecterad tillökning pä Banco och Riksgälds-fullmägtiges hoNorarierRidderstapet och Adeln ätstilldes klockan ^ttll 9 esrermiddagen. Qt supra. In stäem kck. 6. Ltael von Hollstein.
Oliva Larsdotter, f. 1866, och Ingrid Olsdotter, f. 1860, pigor hos kyrkoherden. – Falskablackan Elise Nordqvist, hustru till apotekare P.M. Nordqvist. Se ovan not 12. Nathalia Morin, f. 1867, dotter till pastor N.E. Morin. – Familjen Benedictsson bestod av följande medlemmar: Christian (1822–1899), postmästare, sedan 1871 gift med Victoria (1850–1888), hans andra hustru. Barn: Uno f. 1857, e.o. postexpeditör Hilda, f. 1861 Knut, f. 1864 Mathilda, f. 1865 Hilma, f. 1873, VBs dotter. Äldsta dottern Anne-Charlotte, f. 1859, var gift Ljungberg och bosatt utanför Helsingborg. Alma Hult, f. 1865, dotter till änkefru Jeanette Hult. – Maria Samsiœ, f. 1860, dotter till häradshövding A.F. Samsiœ. 1889 gifte hon sig med VBs äldste styvson, Uno. Fanjunkare Nils Palms son Isidor, f. 1856, var förlovad med Marie-Louise Ljungberg. Isidors båda systrar hette Anna, f. 1858, och Ida, f. 1861. Jmf not 14. Nils Olof A. Morin (1863–1895), bror till Nathalia Morin. (Se not I, 226 och not 17 ovan) Klockare Johan Hagelbeck, f. 1840. Maria M. Hagelbeck, f. Den 2.5 har VB noterat i almanackan: Fru Hagelbäcks födelsedag. Vi voro der. Ungdomarne utklädda. /.../ Värdfolket temligen buffelaktigt. VB hade själv tagit initiativet till brevväxlingen. Den 4 maj skrev hon till Axel Lundegård ett brev som började: Kamrat! Oss emellan är den benämningen kanske den rättaste, först derför att det är gemensamma literära intressen, som egentligen väckt mitt intresse för Er /.../.
Gr. Sparre: Den värde talaren har misstagit sig uti upp fattningen af motionärens förslag. Betänk, börjar med de orden, att ”Johan Pehrsson från Upsala län anmärkt, hurusom flera olägenheter uppkommo deraf alt någon viss tid icke vore i lagen utsatt, inom hvilken klander bör anföras emot husesyner, som af enskilde, personer hållas med deras landlboer”. Etsk. hade således af motionen icke någon anledn. att utsträcka sitt betänk, jemväl lill de syner, som hällas af kronobetjening med tvenne nämndemän, och detta anser jag utgöra tillräckligt svar på den siste värde talarens yrkande. Hr Printzensköld: Jag skulle tro att sådane syner, som 23* 35(3 Den 22 September. ske emellan enskild man och dess arrendator (som äfven kalia* landtbo) kunna lika väl verkställas af kronofogde och två nämndemän, som olaf blott de sednare. När nu ett förslag till förändring göres uti 27 kap. B.B. rörande vissa syner, så hade, i min tanke, Utsk. ej saknat befogenhet att taga hela kap. i öfvervägande och anmärka de brister, som i likartade fall deruti förefinnas. Gr. Sparre lärer väl ej kunna bestrida att kapitlet är lika ofullständigt i afseende på de syner, som förrättas af kronofogde med tvenne nämndemän, sorn i fråga om dem, hvilka blifva verkställde af endast tvenne nämndemän. Lagen förbjuder icke att syn må ske af kronofogde eller länsman med tvenne nämndemän, och man begagnar vanligen denna utväg, emedan man då får en mera sakkunnig person än eljest lill syneföriältare. Derföre synes del mig lämpligt, alt den lagförändring, som Utsk. tillstyrkt, jemväl hade bordt omfatta de fall, då synerna mellan enskild man och dess landtbo hällas af kronofogde med tvenne nämndemän, likaväl som då synen förrättas af ensamt tvenne nämndemän. Frih. Cederström, Jacob: Med Gr.
Hvad den förra omständigheten angår, förekommer härvid, att enahanda tid af 2:ne månader för anbudens aflemnande vid första låneförsöket d. i Juni i83o blifvit bestämd sorn vid det andra d. 8 Juni i832, och att dervid måste tagas i betraktande, dels att den blifvande långifvaren lemnades tillräcklig tid för silfrets lefvererande, dels att denna tid bestämdes så, att kostnaden för dess transporterande, genom uppstegrade assurancepremier m. m. under en sednare årstid, icke skulle komma att alltför mycket förhöjas och hela låneoperationen i samma mån försvåras. Att den utsatta tiden för anbudens aflemnande varit tillräcklig för att sprida underrättelser derom till Europas penningemarknader, bevisas i öfrigt deraf, att inom samma tid tvenne anbud på 2:ne millioner hvardera till Riksg.cont. inkommo, hvilka dock, i anseende till deras oantaglighet, icke kunde afFuIlmägtige antagas. Från hvad sålunda år i83o vid det första låneförsöket i ämnet blifvit tillgjordt och af R. St:s samma år församlade Hrr Revisorer godkändt, ägde Fullmägtige vid det andra försöket år i832, vid alldeles lika förhållanden, ingen gällande anledning att afvika; och att Fullmägtige häruti icke handlat oriktigt, vinner ytterligare styrka deraf, alt den år i83o vidtagna åtgärden, ehuru liggande inom området af Utskrs granskningsspher, likväl, i motsats med hvad för år i832 ägt rum, ej blifvit föremål för Utsk:s klander.
Vid i836 års slut uppgingo Insättningarne Lill 6,490 R:dr 37 sk. B:co. Sparbanken i Warberg, som likaledes haft framgång och beredt åsyftad nytta, inrättades år i836, och har Länets Kongl. Hushålls-Sällskap understödt dessa gagneliga inrättningar. Brandstods-föreningar äro väl i de flesta församlingar ingångne, men de påkalla sådane förändringar, som sednare tiders erfarenhet visat vara nödvändige, och komma Länets Innevånare att höras öfver nu upprätladt nytt förslag till reglemente för desse inrättningar. E11 ny Yäganläggning emellan Kungsbacka och Götheborg för undvikande af flere svåra backar är i fråga att till vägabringas genom adier. Kostnadsförslag är uppgjordt och vägen blir derigenom jemn samt ^:dels mil kortare. Anstalter till rofdjurs utödande, bestå i mindre Skall-lag. Vargar hafva de sednare åren förökat sig och gjort mycken skada. De ledigblefne Jägmästare-, Hejderidareoch Skogvaktare-tjensterne komma, i afvakta» på ny organisation af Skogsoch Jägeri-Staten, ej att tillsättas. Städer. Kungsbacka. Belägen 2| mil från Götheborg, kan denna lilla stads handel ej vara betydlig,- dess jordbruk är inskränkt och består endast af 100 Tunneland åker och äng. Landtmanna-producterne från den folkrika orten afföras till Götheborg, hvarföre flere af stadens innevånare förskaffat sig andelar i närbelägne hemman. Sjöfarten är ringa, liksom Ilandtverkerierne. Ett Färgeri och 2:ne Garfverier finnas i staden. Borgerliga rörelsen har hvarken afeller tilltagit under de sednare fem åren. Staden har skola och fattighus, och Provincial-Läkaren i norra Halland är här stationerad. IVarberg. En betydelig del af stadens ägovidd upptages af berg och ofruktbara höjder. Jordmonen kan ej hänföras till den bättre; men 3 I genom tillgången på hafstång ni. m. är elen förbättrad och gifver vade ra skördar af håde Säd, Potäter och Gräs, enär den, som fallet är, väl brukas.
Hvarvid fattades följande beslut; Trettonde punkten afslogs, och Ståndet hm slöt, att för Bankens fordran hos Staten^ 4,4oo,ooo R:dr, Riksgälds-Contoiret utfärdar @n förskrifning1 till Banken, utan ränta för när> varande, men med förbindelse å RiksgäldsContoirets sida, att, efter af Banco-Full^ jnägtige trenne månader förut gjord uppsäg-i ning, tili Banken afbetala så stor del deraf!, som Banken för sina operationer kan behöfva, hvarmed skall följa Rikets Ständers au» forisation för Riksgälds-Contoirets Fullmägeige, att i detta ändamål ombesörja låns upp« tagande på lindrigaste vilkor, och bör å öfrigt iakttagas, att de contanta medel, sorn allunda af Riksgälds-Contoiret anskaffas och till Banken öfverlemnas, ej få användas af ®an« ken till annat, än honorerande af Bankens förbindelser och consoliderande af d@gs reela fond; Fjortonde punkten snglgsj i följd éf Sel slutet em den Trettonde* böra försvinna. Femtonde och Sextonde punktsfb® gil» lades, enligt Utskottens Förslag i Uiiåtans det N;o h. 3 18 PratUtdrag dtn 1 5 och 16 Octuber 1829. Sjuttonde punkten bifölls, med tillagg vid slutet af följande ord: duck skall i underdånighet begäras Kongl. Majds Nådiga tillstånd till det i denna punkt örn förmälda användande af tullmedlen. Adertonde punkten gillades, med uteslutande af det der intagna, men af Ståndet såsom onödigt ansedda uttrycket: i allmänhet. Nittonde och Tjugondeförsta punkterne gillades. Den iö October 18*9.
Också äga vi tillförlitliga intyg, att han, liksom han (enligt sitt sjelfbiographiska fragment) helst åt, så äfven helst drack – ”litet och godt”. Ingenting var mera skildt från hans personliga åtrå, än bränvinsfylleri, kroglif, eller ens det källarlif, som går ut på ett förnämare slag af ”rumleri.” Betydningsfull i detta hänseende är tvifvelsutan den underrättelse från män som känt honom nära, att han, ehuru föröfrigt esomoftast bekajad med skulder, dock aldrig hade någon ”källarskuld” 81. Det grofva försmådde han icke i sina taflor, så ofta det var ett oundvikligt villkor för deras egendomliga skönhetsart: men det fanns icke i hans person; hans eget väsende var tvärtom fint, luftigt, och för mängden af menniskor skyggt. Han skulle, i motsatt fall, hvarken för de flesta varit så svår att bli närmare bekant med, eller så svår att värfva till vanliga kalaser och dryckes-samqväm. Endast hans förtrogne, hans vänner kunde locka honom med sig till värdshus inom eller utom staden, att dricka och sjunga; men då var icke värdt att bjuda honom annat, än det läckraste – vanligtvis någon fin och eldig vinsort; och äfven deraf var hans förtäring långt ifrån omåttlig. Merändels – i fall han eljest var upprymd – kom han redan efter ett par glas i fullkomlig sångarestämning. Allt hans lif på krogar bestod föröfrigt blott i, att på dylika ställen understundom sätta sig i en vrå, begära en butelj svagdricka eller ett glas öl och en pipa, samt bakom denna förevändning, som gjorde hans närvaro tåld, helt tyst betrakta hvimlet och sina målningars originaler. Lyckligtvis för hans konst, var det i den tiden lättare, både att hitta slika originaler och att poetiskt anbringa dem, än nu, sedan glädjen blifvit en sällsynt gäst på de lägre folkklassernas förfrisknings-orter.
Friheten för enskilda riksdagsmän att väcka motioner är här så stor, alt dylika väcktes och upplogos vid 1828 års riksdag alldeles i strid med de af mig här åberopade K. beslut. Det lyckades dessa motionärer att göra sin mening gällande hos R. St., och en skrifvelse afgick vid denna riksdag till K. M. Deruti åberopades 77 § Reg.F., som stadgar, att Konungen icke får afhända eller afhända låta Kronans rätt. K. M. kände ganska väl denna g, men lian hade för sig lika helig lflg isamma Reg.F., hvilken bevarar enskildes rätt. Här var icke då fråga om att afbända Kronan någon dess egendom, men väl att beröfva enskilda dess välfångna rätt. K. M. svarade R.St. d. 9 Juli 1830 i följande märkvärdiga ordalag: ”att som Dess beslut vore grundade på en i sekler utöfvad och af Danska och Svenska Konungar befästad kyrkornes rätt till nämnde hemman, hade K. M., såsom Konung sorgfällig att skydda äganderättens helgd, och såsom tillika kyrkans öfverhufvud pligtig alt vårda dess rättigheter, icke kunnat tillåta intrång deri, etc.” Vidare tillägger K. M.: ”att som undersökning vid domstol om äganderätt utan stämning ej vore med lag förenlig, samt det ej eller öfverensstämde hvarken med omsorgen om andras rätt att föreskrifva anställande af rälte7 II. 52 410 Den 1 Mars f. m. gång blott på den tredjes begäran, eller med grundlagens anda alt så långt utsträcka domaremyndigheten, att K. M:s beslut ej skulle vara för densamma hinderlige, etc.” Men detta gjorde dock icke tillfyllest. 1834 väcktes uti BondeSt. åter motion till förmån för åboerne. I det beslut, som Stäuderne i anledn. deraf fattade, gingo de ännu längre, och begärde en undersökning vid domstol. K. M. åberopade i sitt svar derå blott hvad han lill följd af föreg:de Ständers skrifvelse!- yttrat, med det tillägg, att K. M. icke fann Ständernes åberopade skäl kunna föranleda K.
När wij komme i köpstadhen fram Så gören i som en danneman Och köper migh een kanna ööl, Så will iagh henne för edher gnööla. Marqwardh. Geffwen i migh ena igeen, Så will iagh qwäda om kungh Halsteen. Judas. Gudz fridh, godh dagh i ährlighe män, Hwart haffwen i edher ärnat hän? Alguter. Till Jerusalem wij före wår gärdh J eena förbanckade tråfärdh. Judas. Får iagh mz edher fara tijt? Jagh will edher betala mz flijt. Tocka karar haffwa sådan iärna, The tagha icke i granåran gärna. Judas. Jagh will roo effter min macht. Marqwardh. Hwadh welen i Alguter haffwa sagdt? Alguter. Effter han giffwer oss så godh ordh Må wij vnnanom sittia på bol. Judas. Jagh haffwer wel lärdt then ringa at ähra. Marqwardh. Jagh will wel idra bylto bära. Judas. Mer än min tröija iagh ey haffwer, Hwilken iagh nu på migh tagher. Alguter. Haffwen i noghot till kost på båten? Judas. För penningar iagh lijtar edher åt. Marqwardh. Så wele wij stigha i båten in, Och bruka thenna sköna winn. Act. V. Sc. 2. PILATUS. SYRUS. MARQWARDH. ALGUTER. JUDAS. Pilatus. Jagh sågh på siöen segla een bååt, Ty skaltu Syre fråga grant ått Hwadhan the ähre och hwart the willia. Min herre thz skall iagh göra mz snillo. Hörer i bönder, hwar ären i hemma? Alguter. På Skariotz öö, Wallala härad i Lappuna Sochen, i Hwalungz fierding, i wgglereema. Syrus.
Huru mycket man än må vara öfvertygad om ett kommande lif, är dock påtagligen den upplösningsprocess, som det jordiska jaget underkastas i och med döden, alltför djupgående och våldsam, för att man skulle kunna tänka sig, att lifvet därefter vidtoge utan de mest genomgripande förändringar. Det lif, som vår själ skall lefva, när den skilts från kroppen, må nu gestalta sig huru som helst, det vissa och säkra är, att det måste vara i allra högsta grad olikt det lif, själen här lefver i och med kroppen. Högre är då den föreställningen, enligt hvilken döden innebär ett uppvaknande från jordelifvets drömtillvaro, ett uppvaknande till det eviga och sanna lifvet. Men ej heller den uppfattningen kan konsekvent genomföras. Lifvet här på jorden är allt för mycket verkligt och för oss personligen betydelsefullt för att i någon egentligare bemärkelse kunna likställas med en dröm. Och det lif, hvari vi omedelbart efter döden införas, är ej nödvändigt det eviga lifvet; det kunde ju vara en ny, ändlig lifsform. Därtill kommer, att döden själf snarare i och med medvetandets utsläckande liknar ett insomnande, än ett vaknande.372 ' SVENSK FILOSOFI._________________ Högst ställer förf. den åsikt, som äfven på detta problem tillämpar utvecklingens vetenskapligt så fruktbara begrepp. Det mänskliga lifvet fattas då såsom underkastadt utvecklingens allmänna lagar: progress, höjdpunkt och regress. Döden är då blott den involution, som såsom en kris förbereder det kommande lifvets nya evolution. Förf. antyder dock äfven denna teoris relativitet. Han framhåller, att äfven utvecklingsbegreppet i denna användning är en från vårt jordelif hemtad analogi, och att vi ej kunna med visshet påstå, att slika analogier äro på en kommande lifsform tillämpliga. Utvecklingen förutsätter tid, och icke veta vi, att tiden följer människan på andra sidan grafven. Vi skulle härtill vilja tillägga en antydan om en annan teori, som kan fullständiga utvecklingsbegreppet rörande formen för lifvet efter detta. (Vi hörde denna tanke första gången framställas vid en diskussion inom Filosofiska föreningen i Upsala).