Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr i lön och 30 i bevillning, lå sig påräknade 300 fyrkar, och sålunda komma att i kommunalutskylder erlägga lika belopp, som vöre han i kommunen egare af 3 hola mantal jordfastighet, eller, med 60 fkdrs bevillning, egare af 6 hela mantal, eller att, då på hvarje mantal i det hela kan beräknas 4 besutna bönder, skatta i förra fallet lika med 12 sådana, och i sednare tallet lika med 24 — ett förhållande, som blefve än svårare, om han tillika är boställsinnehafvare, och väl svårast, om han är innehafvare af prestbord, enär han i thy fall, eftersom prestborden i nästan hvarje socken till hemmantal äro de relativt högst uppskattade, mångenstädes får på sin lott, att i kommunalutskylder ensam bekosta ända till fjerdelen, om ej någorstädes äfven närmare hälften emot hvad på hela socknen bolöper sig. Och orimligheten deraf blir ej mindre dermed, att han också emot hela socknen blir ensam lika mycket gällande i rösträtt. Äfven i sistnämnda afseende, och på ofvan anförda grunder, dristar jag föreslå i gällande Bevillning s-för or åning af den 17 Maj 1861 den förändring, att l:o), i dess 6 §, beträffande inkomst af arbete, lönebevillning för alla allmänna tjenstebefattniugar icke må beräknas efter lönebeloppen i deras helhet, utan på sin höjd efter hälften deraf, enär minst hälften måste beräknas åtgå i och för tjenstens bestridande; och att 2:o), i samma Förordnings 2 §, beträffande fastighets-bevillning, ingen embetseller tjensteman må för innehafvande boställe till bevillning taxeras efter boställets möjliga uppskattningsvärde såsom vore det ett säljbart privathemman, utan endast efter hvad innehafvaren i löneförmån (med 1 procents bevillning) kan påräknas hafva deraf i ren behållning.
Tydligt och klart ligger den utstakad af såväl sunda förnuftet som sjökrigshistorien, och den vägen leder ingalunda in uti stillvattnet af våra skärgårdar och färskvattenströmmar, ej heller till lägeröfningar eller studier af “lilla kriget/1 eller till garnisonstjenstgöring, vare sig i fästningar eller på stationerna — hvilket allt bör tillhöra ett annat vapen och en annan personal — utan går den väg, som förer ett öi-logsvapen till dess sanna fulländning, direkte ut på sjön, hvilken ännu i dag såsom tillförne är sjöofficerns enda rätta tillämpningsskola. En så mycket som möjligt oafbruten sjötjenstgöring är derföre den häfstång, hvarmed vårt örlogsvapen skall lyftas till hvad det bör blifva. Hvarje annan tjenstutöfning är mer eller mindre en afledare från det mål, som här är hufvudsak, nemligen att i sjömanskap och sjöstmlsdngligbet blifva den fiendtliga örlogsmannen öfverlägsen. Bringas svenska sjöofficern till denna vrkesftillandning, är dermed vunnet allt hvad staten af honom kan begära; men att fordra mer vore att åsidosätta fördelarna al arbetets fördelning, att omöjliggöra täflan med andra mariner, samt att åter nedstiga till det sextonde århundradets outredda begrepp, hvilka ej förmådde urskilja, ännu mindre uppdraga gräuslinien mellan hvarje särskildt vapen. Engelska och franska skeppsbesättningars tillfälliga landsstrider mot halfvilda indianer, mexikanare och seapoys, äro inga exempel för oss att taga till ledning vid ordnandet af vårt för europeiska förhållanden afsedda örlogsvapen; och icke mindre vilseledande vore det att anföra danskarnas fordna kanonbåtstrider eller de sednare sjöstriderna vid de nordamerikanska flodmynningarna, — hvilka strider aldrig antogo karaktären af skärgårdskrig, ehuru utkämpade med kanonbåtar — såsom bevis för att vår örlogsflotta förmådde fullgöra både egna pligter och allt hvad, enligt det efterföljande, skulle tillhöra skärgårdsartilleriet.
Att den i Kongl. Stadgan om folkundervisningen bestämda minimi-aflöning för folkskolelärarne, äfven efter de förändringar, som genom Kongl. Kungörelserna den 29 September 1853 och den 16 November 1854 vidtagits, icke motsvarar folkskolelärarnes behof och billiga anspråk, torde knappt kunna förnekas. Svå - Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskollels Betänkande N:o 196. 11 righeten vid bestämmandet af minimi-aflöningen beror emellertid derpå att afseende måste fästas ej blott på folkskolelärarens behof, utan jemväl på församlingarnes förmåga att dem aflöna, i hvilket sistnämnda afseende redan det nu stadgade beloppet för mången mindre församling varit nog högt. Om således en allmän förhöjning af minimi-beloppet för aflöningen hvarken kan eller bör ifrågakomma, återstår dock den af motionären föreslagna utväg att göra aflöningen i viss mån beroende af deri tjenstgöring, man af folkskoleläraren fordrar. Härigenom kunde för mindre församlingar, i hvilka folkskoleläraren icke med undervisning sysselsattes mera än åtta månader på året, den nuvarande minimi-aflöningen qvarstå oförändrad, medan i sådana församlingar, der skollärarens tid mera tages i anspråk, både billigheten fordrar och församlingens förmåga antagligen medgifver att högre aflöning bestämmes. Ett stadgande, som sålunda tillförsäkrade den med längre tjenstgöringstid betungade folkskoleläraren en förhöjd aflöning torde ega desto mera skäl, som erfarenheten hittills visat, att aflöningen i allmänhet af församlingarne icke bestämmes högre än författningen ovilkorligen fordrar.
Med anledning häraf och då de ifrågavarande boställena voro belägna i sådana orter, der stora svårigheter mötte för Kompanichcforne att. erhålla bostad inom sina kompanier, så vidt de ej kunde bebo sina boställen, samt då äfven framdeles boställen torde böra åt Kompanichefer vid indelta arméen i allmänhet anvisas, har E. K. Majit för nämnda behof begärt för år 1867 ett extra anslag af 30,000 Ridr; men då militieboställskassan, hvilken är afsedd till bestridande af kostnaderna för uppförande och underhåll af karaktershus å de för befälet vid indelta arméen anslagna boställen, för sådant ändamål eger räntebärande fonder till belopp af omkring 336,000 Ridr samt dessutom i statsanslag uppbär årligen omkring 27,000 Ridr, synes det Rikets Ständer, som borde de byggnadsföretag, hvilka uti ifrågavarande hänseende kunna finnas oundgängligen nödvändiga, jemväl framgent kunna bestridas af de för kassan disponibla tillgångar, så att direkt anlitande af statsmedel icke ifrågakommer; hvadan Rikets Ständer ej funnit skäl bifalla förevarande nådiga framställning. 46:o. Materiel vid norra och södra Skånska infanteri-regementena. Enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, har E. K. Majit genom nådigt Bref den 24 Maj 1864 förordnat, att vid norra Skånska infanteri-regementet 183 och vid södra Skånska infanteriregementet 202 soldatnummer, hvilka allt från regementenas uppsättande stått vakanta för Statsverkets räkning, skola från och med år 1866 rekryteras, och, efter det Krigs-kollegium öfverlemnat en Statsråds-protokollet bifogad uträkning, enligt hvilken första uppsättningen af beklädnads-, utrednings-, remtygsoch trosspersedlar för ifrågavarande 385 rekryter medförde en kostnad af tillhopa 69,797 Ridr 83 öre, hvarjemte för underhållet af denna materiel under innevarande år erfordrades en summa af 6,857 R:dr 23 öre, har E. K.
Nu väntar er straffet; jag såg er! SIRI. Det tror jag! Pallen höll på att falla omkull, och det fattades bara att jag skulle kört näsan genom rutan. BIRGER (skrattar). Hvad skulle ni der då? SIRI. Ja, hvad skulle ni sjelf i telefonen? BIRGER. Vore det inte bäst att i tid öppna en liten uppoch afskrifningsräkning för våra ömsesidiga småsynder? Det ser ut som om det skulle behöfvas. Lyssna vid dörrar, – fy! SIRI. Ja, jag blygs rysligt. Rutan var visst värre än telefonen. Jag är verkligen ledsen öfver, att jag skulle komma till att titta i den. BIRGER. »Komma till» – ha, ha, ha! – Ja, ni ser också mycket ledsen ut. SIRI. Åh, jag är så glad! BIRGER. Tack! (Räcker henne handen.) Och god natt nu. Ska’ vi komma öfverens om att drömma om – Italien? SIRI (ser frågande på honom, derefter gladt, strålande af lycka). Ja! (Ridå.) Romeos Julia. Dramatisk interiör. PERSONER: Stella Ramberg, skådespelerska. Arthur Zetterschöld, Ung diplomat. Fritz Almquist, författare, fil. d:r. En piga. Barnen. (Handlingen föregår hos Rambergs.) Elegant möbleradt rum med blommor, bladväxter och lyxföremål; ett sybord med arbetskorg och ett påbörjadt broderi; ett skrifbord betäckt af häftade pappersblad i blått omslag; brefpressar och konstsaker. Dörrar till höger och i fonden. En praktfull bukett ligger på ett bord. Scenen är tom, man hör en tamburklocka från entréen i fonden. En piga kommer och öppnar för Zetterschöld och Almquist. ZETTERSCHÖLD. Är frun hemma? PIGAN. Ja, men hon är upptagen. ALMQUIST. Var god och anmäl d:r Almquist och baron Zetterschöld. PIGAN (går). ALMQUIST. Du kommer att ångra det. ZETTERSCHÖLD. Det temat har du varierat länge nog – från Gustaf Adolfs torg till Sturegatan. PIGAN (från höger).
Den blef först genom Landshöfdingen verkställd, enligt föreskrift af Konungen; den vardt sedermera Konungen underställd, sorn visserligen liar approbera t densamrna, genom sin befallning, att Organisation af 73 Den 19 Januarii, Regementerne, Indelningen af Compagnierne och Recruteringen ro. tu. skulle derefter verkställas. Detta har allt skedt; Rotehållare hafva med sin dryga kostnad legdt Soldater, heklädt dem, hygt Torp ra. ro., Regementerne hafva dels i Krig, dels i Garniaonerne gjort tjenst i 4 års tid; kan den då sägas icke varit godkänd. Den förlust Rotehållare måst vidkännas derigenom/ att en hel annan principe följdes vid den sednare Roteringen än den första, är högst betydelig. Första gången ansågs det rätta vara att concentrera Hemmanet i Rotehållet så mycket möjeligt var; den andra gången alt Sprida dem, hvilket rubbade alltsammans, hvarvid många förlorade Legan för soldaten, Torpen sorn voro byggde m. m., utan att kunna få ersättning på annat sätt än genom Rättegångar. Hade i det stället gamla Rotehållet blifvit bibehållet och förvandlingen skedt genoife den Vacance Spannmål, som andra Rotar gerna erlagt, så hade icke behöfts mera än blott dividera; då förrättningen, sorn nu medtagit nära ett år, till stor kostnad för Staten, kunnat på ett par månader varit afgjord. Det är icke nog att denna och dylika händelser hafva den menliga påföljd, att de tillskynda skada och förlust åt Invånarne, utan att Staten deraf har någon förmån; men den har den ännu vida större, att förtroendet till Regeringen försvinner, ty då man med full tillförsigt bör kunna anförtro sig till Konungens ord och loften, rhen Embetsmännen dem sedan förändra; så händer deraf alt allt hvad Konungen låtei1 sedermera framställa, om man oek inser förmå - Den 19 Januarii.
Elter de åberopade exemplen skulle dock, under den mindre tidrymd de afse, skatterna hafva blifvit högre, men detta vore en följd deraf, att priserne å spanmål, i anledning af flere under nämnde period inträffade missväxt-år, varit uppstegrade; — händelsen kunde likväl hafva fogat tvärtom, ulan att det ena resultatet mera än det andra bevisade, hvad framdeles i medeltal för någon längre tid kunde beräknas. Man borde i detta afseende endast erinra sig, att omförmälde och många andra hemmans nu dragande räntor tillförene under ett och annat år, då markegångspriset varit serdeles högt, uppgått till ännu större belopp, än hädanefter med tilllämpning af ett medelpris ens kan inträffa. För öfrigt utgjordes de hufvudsakligare räntepersedlarne äfven mestadels af råg, korn och smör, i följd hvaraf den befarade skatteförhöjningen vid detta särskildta förslags tillämp - 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, K:o 66. ning likaledes borde kunna inträffa. — Då likväl dessa varupersedlar, som redan voro de hufvudsakligaste föremålen för produktionen i rikets alla orter, ännu mera skulle blifva det, i man af åkerbrukets och ladugårdsskötsel^ obestridligen tilltagande förkofran, kunde Departements-chefen, för sin del, ingalunda befara någon skatteförhöjning i följd af persedelräntans uteslutande bestämmande i sistnämnde persedlar, helst det visade sig, att flere bland öfrige i hemmansräntorne nu ingående persedlar, i vida större progression, än de nyss omförmälda, under tidernas lopp stigit i värde. — Ått, oaktadt således föreställningen om möjligheten af en sådan skatteförhöjning saknade all antaglig grund, vilja, med afvikande från detta kommitterades förslag till räntereduktion, omfatta en annan utväg till vinnande af samma ändamål, sådant vore ett företag, som Departements-chefen, för sin del, icke ville biträda, med mindre det kunde ådagaläggas, alt det åsyftade ändamålet på denna väg bättre, än på den af kommitterade begagnade, skulle ernås.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Den ii Augusti f. ra. 3og Ad. ansåg, att såsom lön för en president i Krigs-colhm skulle uppföras en summa af 49-00 *:dr b:co. Ropades starka ja, blandade med nej. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. hvad StatsUtsk. yttrat rörtde uppförandet på stat af i63^ tunnor spanmål under lönerna för K. Krigs-co!l:m. a:dra punkten. Kongl. K rigs-hof ratten. Frih. Cederström, Bror, uppläste följande: StatsUtsk. bar föreslagit, att ”R. St. må hos K. M. ' i und. anmäla deras önskan, att K. M. ville i nåder vara ''betänkt på införandet af sådana förändringar i den militära ”lagskipningen, i följd hvaraf K. Krigs-hofrälten kunde uppföra, och dess befattning öfverflyltas på de K. Hofrätterna.’’ De göromål, som nu tillhöra en Hofrätt, sammansatt hufvudsakligen af personer tillhörande militär-ståndet, skulle sålunda komma att fördelas emellan 3:ne Hofrälter, för hvilkas ledamöter, — med undantag af dem, som borde adjungeras, — åtminstone en del af de förekommande ämnena vore främmande. Att sådant för den militära lagskipningen icke skulle vara fördelaktigt, synes mig klart; och då dertill kommer, att de kostnader, som för en sådan adjunction af militär-ledamöter skall komma att uppstå, troligen öfverstege nuvar. kostnader för Krigs-hofrätten, så får jag begära propos. oin afslag på Ulsk:s framställning. Gr, Lewenhaupt, Mauritz: Det liar hvarken för mig eller de talare, sorn yttrade sig då detta ämne förra gången förevar, lyckats att öfvertyga StatsUtsk. 0111 olämpligheten af Krigs-hofrättens indragning. Bland dessa talare har dock en, som genom en långvarig handläggning af doinarevärf äger anspråk på att med sakkännedom kunna bedömma denna fråga, ehuru ej tillhörig militär-ståndet, yttrat sig för bibehållande af denna domstol.
Delägare i samfäld skog eller mark, som olofligen derå svedjar, bote till femtio Riksdaler. 6 §. Säljer delägare i samfäld skog eller mark derifrån olofligen bort något af hvad i 3 § nämndt är, eller missbrukar lian eljest sin rätt i sådan samfällig het; bote till dubbla värdet af hvad han ololligen sålt eller begagnat: går dubbla värdet ej till fem Riksdaler; må dock böterna till det belopp sättas. 7 §. Svedjar brukare ololligen å legd jord, eller gör han annan åverkan derå; vare lag som i 2, 3 eller 4 § sägs. Säljer han från legd jord bort något af hvad i 3 § omtalas, eller öfverläder eljest sin nyttjanderätt; varde ock då, med afseende på värdet af det han olofligen sålt eller begagnat, straffad efter ty i 3 eller 4 § skils. 8 §. Släpper man ololligen kreatur på annans ägor, eller tjudrar eller vallar man der kreatur; bote till trettio Riksdaler. Missbrukar man betesrätt å samfäld mark; vare bot till tjugo Riksdaler. 9 §. Bryter eller nedkastar man olofligen annans hägnad eller grind; bote till fem Riksdaler, der ej gerningen, efter 22 Kap. 22 §, med högre straff beläggas bör. 10 §. Häfver någon okynnesfä, och gör det, genom hans missvård, skada å annans ägor, då han okynnet visste eller derom tillsagd var; bote till fem Riksdaler. 11 §. Tager man oloflig väg eller gångstig öfver annans ägor; bote till tio Riksdaler. 12 §. Jagar man ololligen i annans hägnade park eller djurgård; bote till femtio Riksdaler. Har han dervid fällt, sårat eller fångat högdjur, som är elg, hjort, rådjur, ren eller svan; straffes med böter eller fängelse. 13 §. För oloflig jagt å annans mark, som ej till park eller djurgård in hägnad är, botes till tjugo Riksdaler. Är högdjur dervid fäldt, såradt eller fångadt; vare bot till femtio Riksdaler. 14 §.
Då nu anförda frågor likväl hvarken kunna anses, genom ofvanomförmälda beslut, besvarade eller, såsom följd deraf, hafva förfallit, och då det sätt, hvarpå desamma afgöras, detta må öfverensstämma med eller strida emot hvad Utskottet yttrat och hemställt, föranleder till förändringar eller förklaringar af nu gällande föreskrifter, rörande ifrågavarande låne-biträden, hvilka förändringar och förklaringar det följaktligen åligger Utskottet att, enligt desammas beskaffenhet, antingen serskildt meddela Fullmäktige, till svar på deras hos Utskottet härom gjorda framställning, eller ock iagltaga i det nya Reglemente för Riksgälds-Contoret, med hvars uppgörande Utskottet nu ar sysselsatt, så finner Utskottet sig nödsakadt att, under åberopande af hvad i Utlåtandena Nös i5o och 314 blifvit anfördi, hos Riks - Stånden förfråga sig, huruvida ogillandet af dessa Utlåtanden äfven sträcker sig till de deruti förekomna yttranden, angående här ofvan uppgifna ämnen, samt i sådant fall anhålla, alt Riks-Slånden jemväl måtte, till behörigt iagltagande samt Fullmägliges underrättande, meddela Utskottet sina beslut, i anledning af Fullmägliges yttrade och af Utskottet godkända åsigler, rörande rätta tolkningen och tillämpningen af de, i afseende på Committerades ansvarighet och Riksgälds-Conlorels intecknings-säkerhet, m. m., vid sislförflutna Riksdag, stadgade föresk lif ler. Slockholm den 3o November i83o. STOCKHOLM, Nordströmska Boktryckeriet, 1840. Stats-Utskottets Memorialj JY:o 3go. iN:o 3c)0. AnL till Exp, Utsk, den 3 Dec. kl. 2 e, ra. Memorial, med förslag till 'voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslutj i fråga om Mötes-Passe'volancens upphörande.
Justerades följande: Utdrag af Protocollet hållit hos HÖglofiige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima' Riksdagen i Stockholm, den 19 Februarii 18 * 8- S. D. Beslöt Högloflige Ridderskapet och Adeln anmoda Constitutions-Utskottet, att af de till Riksdags-kpstnaderne ansiagne Medel skyndsammeligen låta till trycket befordra samt derefter till hvarje Ledamot af Riks-Ständen utdela, en uppgift på de Förslag till ändring i ?38 Den 24 Ftbruarii. Rikets Grundlagar, som vid Riksdagen år i8if lagligen beredde borde , jemnlikt §. Regerings-Formen, förblifva hvilande för att vid innevarande Riksdag kunna till afgörande upptagas. Ut supra. Herr Grefven och LandtMarskalken tilikän» nagaf, att Hof-Cancelleren Herr Friherre af Wetterstedt på Kongl. Majus Nådigste befallning till Herr Grefven och LandtMarskalken ötverlemnat en afskrift af Hennes Maj:t EnkeDrottningens Nådiga Förordnande och Beslut af den 9 dennes, till följe af Kongl. Majus den 8 förutgående i Nåder afgifna Förklaring, i afseende på Högstsalig Hans Maj:t Konung CARL XlILs Testamentariska författning af den lo Februarii 1814; och hemställde Herr Grefven oc!i LandtMarskalken, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att Hennes Maj.-t Enke-Drottningens Nådiga Förordnande nu finge inför Ridderskapet och Adeln uppläsas, för att sedermera uti Protocollet intagas. Bifölls, Härefter upplästes följande: Vi HEDVIG ELISABETH CHARLOTTA med Guds Nade , Sveriges, Norriges, Göthes, och Vendes Enke-Drottning, öcc. &c. &c. Hertiginna till Schleswig , Holstein , Stormarn, Dit* matsen, Grefvinna till Oldenburg och Delmen,.
i detta afseende mindre lyckliga, tillståndet; så kunna R. St. åtminstone återvända till sina hembygder med den lugna känslan af, äfven i detta hänseende, uppfyllda pligter , då de, i hvad på R. St. ankommer, öppet och utan möjlighet af falsk tydning, uttalat den princip, som utgör grunden för en en stats välstånd, för medborgares sanna frihet, den nemi., att det staude hvarje Svensk man öppet att sig ärligt försörja, på det sätt, han lämpligast och med sin förmåga enligasl finner. Denna motion vågar jag, med så mycket säkrare hopp om framgång, väcka vid detta riksmöte, då den frisinnade anda, hvilken så väl nu, sorn vid R. Sits sista sammankomst, uttalade sig i nästan alla det Vällofl. BorgareSt:s förhandlingar, låter mig åtminstone vara förvissad, att delta Stånd, som ensamt tills nu tillbak a hå I Ii t en friare princips tillämpning i detta fall, nu skall till fullo uppfatta det ädla och för hela samhället oumbärliga af en sådan uppoffring, och med beredvillighet lemna äfven sitt bifall dertill. Jag anhåller örn remiss af denna min motion till Ekon.- och BesvärsUtsk., samt om meddelande till MedStånden. Lades på bordet. Hr Sandelhjelm. Paul, uppläste följande trenne motioner: 1. Den olägenhet vissa landsorter måste vidkännas af privatbankernes i omlopp varande sedlar, som nästan utträngt Rikets gångbara mynt ur allmänna rörelsen, har icke kunnat undgå att visa sig både stor och betänklig uti Elfsborgs Jan, derinom privatbank eller utgrening deraf ej finnes, och hvarest de annorstädes tillvar, privatbankerna icke hafva några yexlingscontor.
Ty luisoch hemfriden anser jag lagen framför allt böra skydda, oell tror det icke vara t [enligt att tillåta hvem som helst inträda i hvarje bostad, der husfadren med några själsfränder förrättar sin andakt. Förslagets uttryck äro derjemte sådana, att det synes, som om »särskildt tillstånd» af någon, ovisst af hvem, kunde erhållas till andaktsöfning inom lyckta dörrar. Sådan måtte likväl meningen ej vara? En annan omständighet, som jag tror icke sakna vigt, är att för dem, som vilja affalla från den rena Evangeliska läran, föreskrifves en viss betänlteliil. Både den Norrska och den Wiirtembergska lagstiftningen stadgar en sådan tid, och det har icke förvunnits, att någon klagan deröfver försports. Äfvenledes anser jag myndighetsåldern böra utsättas såsom den, före hvilken affall icke får ske, så framt icke med K. M:s i särskilda fall gifna tillåtelse. Med Frih. Sprengtporten instämmer jag helt och hållet uti yrkandet på sådan varsamhet vid redaktionen, att icke lagstiftaren må anses med likgiltighet betrakta skeende affall från vår lära. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Då den ene efter den andre af de Hrr, hvilka i likhet med Hr von Koch, under de föregide sammanträdena, upstodo för att tala för K. M:s Propos. , r.u förenat sig med honom i det förslag han i dag afgifvit, 374 !)•» 4 Naremberf. m. och du det skulle kunna se ut sorn om hvar och en af de öfrigS, som icke gjort detta, vilja biträda närande förslag, nödgas jagsäga att jag för min del icke kan gilla detsamma. Jag kan för det närvrde icke uttala mig öfver alla dess delar; men det finnes ett stadgande deruti hvilket jag helt oell hållet måste ogilla. Hr von Koch har nemi. såsom en koncession föreslagit förlust af medborgerliga rättigheter under ett år. Jag anser detta olämpligt. l)u sjelfva den brottsliga handlingen, hvilken man vill bestraffa, innebär en kontinuitet, måste väl också logiken fordra att samma förhållande eger rum med straffet.