Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Löner och arfvoden 2,066: 32. Till reparationer m. m - 20,245: 21. 4. Kongl. Vid denna räkenskap hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. Anslaget till brandväsendet och yttre ly.shållniiigeii in. 111. ä Kongl, slottet. Räkenskapen, utan anmärkning granskad i Kongl. Kammar-rätten, (einnar följande redogörelse för inkomster och utgifter: Debet. Baking från år 1856: Tillgångar Uppbörd: — Balans till år 1858: Credit. Balans från år 1856: Aflöning och ljuspenningar 2,600: — Diverse omkostnader 6,040: 10. —- Balans till år 1858: Revisorerne hafva icke funnit något härvid att erinra. — 149 — Drottningholms och Svartsjö Ilon**,!* lustslott. Denna räkenskap är i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, hållandet med inkomster och utgifter inhemtas af följande tabell: För - D ebet. Balans från år 1856: Tillgångar Uppbörd: Stats-anslag 16,400: Arrenden och tomt-ören 3,657: 13. — Balans till år 1858: Skuld. Summa Credit. Balans från år 1856 ; Skuld Utgifter : Aflöning till tjenstemän och betjening samt pensioner och gratialer 5,145: 24. Dito till arbetsfolket 1,038: 46. Dagsverksm. fl. kostnader 5,811: 41. Arbetslöner m. m. för byggnads-reparationer 6,105: 47. Byggnadsm. fl. materialiers upphandling '• Inventariers och redskaps anskaffande och underhåll 2,288: 20. — Diverse utgifter 2,893: 31.
Prot. 1847 och 1848 , 4 Sami. t Afd. 1 Haft. 2 10 Stats-Utskoltels Memorial> N.o 2. gälds-kontoret tillhöriga, 4 procents obligationer å ett kapital-belopp af 589,333 R:dr 16 sk., samt erhållen liqvid för det till bildande af Pantlåne-inrättningen här i hufvudstaden meddelade lån å 100,000 R:dr. Uti här ofvan uppgifna tillgångar, äro icke inbegripne de inom linien i** Riksgäldskontorets räkenskaper förda fordringar eller det derstädes jämväl upptagna värdet af Rikets Ständers hus; varande sammanräknade beloppet häraf vid 1844 års början R:dr 1,528,933: 24. — under år 1845, ökadt med den då utanordnade återstoden af 1830 års spanmålsundsättnings-kreditiv, eller med : R:dr 230,000: — —• hvaremot, under näst föregångna år, Riksgälds-kontorets återstående, på enahanda sätt bokförda, fordran för den s. k. lombardfonden vid f. d. General-assistans-kontoret, genom derå skedd inbetalning, blifvit minskad med 577: 33. 7. så att ökningen af nu ifrågavarande tillgångar utgjort 229,422: 14. 5. och uppgingo desamma följaktligen vid detta års början till 1,758,355: 38. 5.
Genom förfoganden i den syftning, Styrelsen här ofvan underdånigst antydt och sedan, till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordningar den 4 Maj 1855 och den 20 December 1857, i allmänhet både fängelsestraff och fästningsstraff, de sednare då de icke öfverstiga två år, numera verkställas inom cellfängelserna, anser Styrelsen en ytterligare högst väsendtlig fördel inom Fångvårdsförvaltningen vara beredd, som tvifvelsutan skall mägtigt bidraga till fångantalets minskning.» Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern yttrade: »Fördelarne deraf, att ransakningsfånge, å cellängelse intagen, i allmänhet icke för ransaknings undergående transporteras utom fängelset, äro från fångvårdens synpunkt obestridliga, och på deras erkännande hvilar redan Förordningen den 20 November 1845. I öfverensstämmelse dermed hafva tid efter annan, sedan för hvart särskildt fall framställning blifvit hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet gjord, beslut fattats om gemensamma tingsstäder för särskilda härader å närbelägna länseller Krono-cellfängelsers för ransakningar med häktade personer inredda domstolslokaler. Intygen om gagneligheten af dessa förfoganden, der de hittills vidtagits, hafva ock varit allmänna och sammanstämmande. Men i samma mån som ransakningsfängelset är aflägset från den ort, der brottet är begånget, framkallar tillämpningen häraf olägenheter, som icke få förbises. Domarens aflägsnande från Domsagan och Länsmännens från deras tjensteområden blifva nemligen af menligare inflytande ju längre deras frånvararo räcker. Hos målsegare uppstår motvilja att anlita lagen, om en lång resa till ransakningsstället ej kan undvikas, och äfven vittnen söka undandraga sig inställelse.
Jag får upriktigt tillstå, att jag ingalunda, derest jag vore skolrektor, skulle vilja uplåta undervisningen inom skolan till ett experimentalfält för hugade spekulartter på framtida lärareverksamhet. Skall sådant ej kunna förvägras, då uphör all möjlighet för de ordinarie lärarne att kunna ansvara för undervisningens ändamålsenliga gång. Undantagsvis må det någongång kunna tillåtas, om skolstyrelsen så vill, men det har man föga tänkt på. 314 Den 22 April f. m. Om man således än vore enig om quaestio an, hvilket knappast kan sägas vara händelsen, är man det likväl ingalunda om quaestio quomodo; alltså synes det mig på intet sätt skäligt alt f. n. anslå någon summa för ifrågavande ändamål. Frih. af Ugglas har ansett det vara en allt för mycket vågad sats af mig, att lärarens bästa undervisningsanstall, vore det skedda genomgåendet af ett läroverk, der han sjelf såsom lärjunge njutit undervisning; men den ädle Frih:n har dervid förbisett sanningen af den gamla sats, att man lär sig alt befalla genom att lära lyda; på samma sätt mäste väl en genomgången grundlig undervisningskurs bidraga att dana för lärareyrket; isynnerhet måste detta tydligen invänjas genom det i flera skolor antagna moniiörs-syslemet. Detta synes min värde motståndare aldeles hafva lemnat utur sigte. Hvad åter beträffar de af Hr Adelborg varmt förordade anslagen lill utvidgande af skolorna i Christinehamn och Hudiksvall, så nödgas jag föreställa mig, att om man skulle öfverallt anlägga skolor så nära hvarandra, som t. ex. i Christinehamn, oaktadt närheten till Carlstad, som utgör 4.‘ mils väg allenast, skall Riket blifva betungadt med en kostnad för sådana elementar-läroverk, hvilken blefve så betydlig, alt äfven den frikostighet man nu är böjd att öfva, ingalunda blefve tillräcklig. Jag anhåller således om bifall till denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Då så många talare redan hafva yttrat sig i denna fråga, förmodar jag att det Höglofl. Ståndet tröttnat dervid.
Emedan konstnären, försmående myten, behandlat ett fullt realistiskt ämne, hemtadt visserligen icke ur nutiden, men ur det Verkliga folklifvet i forna dagar och sådant det ännu .skulle kunna visa sig, något som folket sjelft förstår utan förklaringar och utan att göra sig möda att läsa derom. Hade vi flera sådana, man kunde önska mera konstnär-ligt uppfattade, bilder, som detta Molins förnämsta arbete, kunde det nog hända, att vi icke läte operetterna och nyk-terhetspredikningarna, spelpartierna, missionsbönerna och va-riétésföreställningarna så uteslutande upptaga vår tid och lägga beslag på vår kassa, att vi icke också hade en stund öfrig för bildhuggarkonsten och en slant i beredskap, när det gälde att samla ihop en summa för åstadkommande af ett konstverk, af hvilket alla kunna hafva glädje och nytta. Det kunde nog då också inträffa, att riksdagen under en fjerdedels timmes hvila från tullfrågorna och spörsmålet om skollärarne skola strypas eller endast svältas ihjäl hade tid att tänka litet på konsten och insåge att monumentala konstverk icke äro alldeles öfverflödiga inom ett samhälle som väl vet att man måste lefva — äfven om man är skollärare eller konstnär — men att menniskan lefver icke allenast af bröd. Allmänhetens deltagande för konsten och konstnärernas förmåga att särskildt väcka och underhålla ett sådant deltagande stå i det närmaste samband, och ofta är det svårt att säga hvilket är orsak och hvilket varder följden. Att bägge behöfvas är visst, och lika visst är, att vi för närvarande just icke ega någotdera. Vi ha, som sagdt, Kjellberg och Börjeson, till och med Oskar Berg och Alfred Nyström och Söderman och de unga, Karin Arosenius, Theodor Lundberg och — gif akt! — Ingel Fallstedt, äfven Dyfverman och Sven Anderson, snabbskulptören i porträtt-medaljonger, och kanske ännu flera. Ack vi ha icke Valter Runeberg!
Han mindes d e m alla, mindes det lif eller det surrogat på lif, som dansas fram därborta, d e n oafbrutna slängpolskan genom teatrar, balsalar, guldkrogar och salonger år ut och år in tills både Westerlund o c h K n e i p p taga sin hand från d e m o c h de m e d sitt älskvärda, kanske litet utslitna leende — detta leende, s o m dolt så troget allt h v a d de hoppats och lidit — kuska i väg för att gäspa ihjäl sig af spleen vid Karlsbads sprudel eller på Ostendes Kasino. Och då de en vacker dag k o m m a h e m igen, göra de sin sista p r o m e n a d åt Solnahållet, följda af sina såta, sörjande stallbröder och systrar m e d den oslitna psalmboken i ena fickan o c h inbjudningskortet till aftonens diner i den andra. Så skulle det bli äfven för henne, eller ungefär så, det visste han, ty melodien varierar föga. Och han måste låta det gå så, fick ej räcka henne handen att föra henne öfver. Han kunde intet göra, intet. » Där stod hon framför h o n o m i skymningen, smärt och h ö g i sin hvita, vajande klädning, stod där o c h såg på h o n o m m e d sin stora, skygga blick. Det dröjde en stund, innan han svarade. Uppmätt i sekunder, var den stunden ej lång; d o c k längre än hvad s o m b e h ö f d e s att taga en människas lif. M e n när tystnaden blef så lång, att den måste brytas, började han tala. Ansträngd o c h matt var hans röst, m e n lugn o c h lidelsefri likt en mans, den där ej mera kan nås af glädjen eller smärtan, emedan dessa båda endast äro h o n o m s o m en färglös nattens dröm, hvars skilda scenerier plånas ut o c h försvinna allt efter det de draga förbi slumrarens syn. » H v a d jag tänker på, fröken Märta. Jag tänker på en stackars vän.
»Hvad vill då min unge bror göra utaf de fångar, som han kallar oförbätterlige eller obotlige?» frågade assessorn med en skärpa i tonen, som han redan de första åren af sitt äktenskap funnit för godt att lägga bort för husfredens skull, men som någon gång så här dök upp igen, när han talade med främmande. »Förlåt, käre farbror, jag känner farbrors goda filantropiska hjärta», skrattade den unge mannen, »och vet att jag misshagar, men enligt min åsigt borde man i stor dosis gifva de hopplöse detsamma, som doktorn ordinerar i liten dosis åt sina patienter, nämligen morfin. Så och så mycket till morgon, så och så mycket till middag, och mot afton, om de inte ångra sig, sista smörjelsen. Om aspiranterna till de goda friplatserna i det af doktorn så kallade gallerhotellet finge veta att det gällde deras eget lif, då de vilja taga andras, så skulle de betacka sig.» »Hvad ni är för en cynisk människa!» utropade frun. »Men det finnes en liten smula sanning däri. Min käre man, han är alltid för mild, när det gäller sådana där odågor ... ack ... men sjukdom och de lidanden, som träffa finare konstruerade naturer, dem har han ingen sympati för. Det är därför att han saknar nerver.» »Kära min vän, tacka du Gud för det», menade assessorn och slog i likör åt Östling. »Här ha vi en förmildrande omständighet», fortfor han, »låt oss dricka. Låt flickorna komma in, så få de ett glas med! Och så kan Wetterman sjunga en liten visa för oss, bara inte för sorglig. En riktigt munter vill vi ha. Toreadorn eller Jätten eller någon annan hurtig visa, helst en ärlig gammal Bellman.» »Ack», suckade fru Elisabet och steg upp, »en sådan smak. Jag törstar efter Schumann, Wagner eller Bruch, jag. Och man bjuder mig Jätten. Kom, doktor, låt oss gå in i salongen, det är inte värdt att de unga flickorna äro alltför länge allena.» De gingo ut. Doktorn såg med en forskande, på en gång artig och kritisk blick på husets fru, men hon märkte det icke, utan fortsatte:
Alla tillgångar, som äro anslagne för de till Socknenämndens förvaltning hörande angelägenheter, skola af Nämnden om händer halvås, uppbäras och hvar för sitt rätta ändamål användas; dock att, om sådane tillgångar, vare sig i fastigheter, capital eller afgäld, härleda sig från serskilda stiftelser, dermed iagttages, hvad vid stiftelserna är föreskrifvet. För uttagandeaf oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å socknestämma beslutadt sayat restlängd å socknestämma upp - Expeditions-TJtskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 4oo. 983 läst och erkänd, skall genast, på Nämndens anmälan, lemnäs handräckning af Kronofogde i orten, samt städernas Executorer, såvida icke den skattskyldige kan visa qvitto å redan erlagd betalning. Förebäres annat jäf, må talan derom anställas, utan att medlens uttagande deraf uppehälles. 21 §. Hvarje medlem af Socknenämnden ansvarar gemensamt med de öfrige för af Nämnden om händer liafda medel, och för sådane säkerhets-handlingar, emot hvilkas antaglighet han ingen anmärkning till protocollet gjort. Denna ansvarighet fortfar, tills förvaltningen blifvit godkänd af socknestämman eller af vederbörlig Domstol, om klander anställas, eller ock tiden för sådant klander försuLits. 22 §. För om händer hafde medel skall Socken-Nämnden årligen aflemna redovisning till sockneslämma, å de tider, som för hvarje befattning, genom serskilda Reglementen, eller derom gällande Författningar bestämmas; socknestämman utser Revisorer, som granska redogörelsen, och om denna granskning afgifva berättelse; hvarefter det ankommer på socknestämma att godkänna redogörelsen eller besluta om klander i laga ordning. Anställes icke klander inom ett år, efter det redogörelsen blifvit till socknestämma aflemnad, vare Nämnden icke vidare underkastad åtal. 23 §. Vid förvaltningen rätte sig Sockne-lNämnden efter de för hvarje ärende utfärdade Författningar och serskilda Reglementen. 24- §.
Bref, hvarigenom de före d. 12 April 1853 antagne Korporaler vid indelta Arméen erhöllo rättighet att åtnjuta lösen för deras lönespantnål efter årets markegång, hvarvid Kronan skulle förskjuta den skillnad, som kunde upkomma mellan årets markegång och medelmarkegången. Likaledes blef samma fördel för året 1855 tillagd soldaterna vid Södermanlands Regrte, hvilka genom K. liesol. af d. 23 Jan. 1683 hafva sig såsom lön anslagen hvardera en lunna kronotionde-spanmål. På sätt det Nåd. Brefvet gaf anledn. alt förvänta, är nu en K. Propos. i ämnet ankommen, som, hvad beträffar soldaterne vid Södermanlands Reg:le, endast afser ersättning för den kostnad Statsverket fått vidkännas derigenom, att de s. k. knecktetunnorna nämnde år utgått efter års-markegangen. Jag kan emellertid icke inse hvarföre denna fördel icke äfven fortfarande skulle tillerkännas dessa soldater. Något skäl häremot finner jag icke heller i den Nåd. Proposm, hvarföre jag anhåller, att StalsUtsk. behagade taga min motion under öfvervägande i sammanhang med den K. Proposm. Soldaterne vid Södermanlands Reg:te tilldelades denna tunna kronotionde-spanmål på så sätt, alt den afräknades från den lön, som annars skulle tillkommit dem utaf rotarne, och att denna lön just med afseende härpå reglerades. Det är gifvit att en minskning i den delen af soldat-lönen, som utgår af Kronan, med tiden och i sista hand kommer att drabba rothållarne, men till en början måste soldaterne vidkännas hela förlusten, enär desse vid upsättandet af de enskildte kontrakten med rothållarne taget i beräkning, att de af Kronan skulle erhålla en tunna spanmål in natura, och jag ber att få fästa upmärksambeten på hvad detta är på landsbygden, för en stor fördel för personer i soldatens ställning. En annan omständighet som jag framhållit i min motion, och hvarom intet förekommer i den K. Proposm, är forsellöns-ersältning för ifrågav:de soldater.
Lån till hjelp och understöd endast åt personer, hvilka, till följd af äldre Skiftesförfattningar, efter år 1823, gjort eller, på grund af sedermera gällande Skiftesstadgar, nödgats och än vidare nödsakas göra utflyttningar från Byar och Hemman i förening med inrättande af nya Bostäder; skolandes alltså hvad utaf Eånetillgången möjligen kunde under ett år blifva öbegagnadt reserveras till ett annat år, sådant under följande hufvUdbestämmelser: j:o att högsta Låne-summan blifver 2,000 Rdr, i fall utflyttning sker lill oupptagna Utmarksegor, men, derest betydligt af Inegor och odlad Mark ingår i skifte, må ej öfver 1,000 Rdr i Lån meddelas; 2:0 att räntan beräkna still 2 procent årligen. (Enligt Rikets Ständers Beslut, redoviste i Bet. Som en förändrad redaction af nu gällande, utaf Kongl. Majit* på Rikets Ständers underdåniga anhållan, den 20 januarii 1824, i Nåder utfärdade Reglemente för Odlings-Lån, blifvet en nödvändig följd af de förändrade grunder för dessa Låns lifgifvande* som vid denna Riksdag äro beslutade* men Rikets Ständer icke medhunnit att denna omarbetning sjelfve ombesörja; så uppdrages Banco-Tullmägtige, att, under noggrann* iakttagande så väl af hvad här ofvanföre i 45» 4® och 47 §§• finnes stadgadt, som af de serskilda beslut i speciela frågor, som af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag blifvit tagna, en ny redaction af ifrågavarande Reglemente utar* beta samt densamma, sedan den blifvit fullbordad, till Kongl. Majit inlemna, med underdånig anhållan, att Kongl. Majit täcktes dessa stadganden, genom Nådig Kungörelse, till allmän efterrättelse utfärda. Till Rikets Ständers upplysta bepröfVande hemställes allt detta vördsamligem Stockholm den Side Mars 1850. STOCKHOL M, hos Cari.
Nej, godkännes Ridderskapet och Adelns beslut, att artikeln fortfarande skall införtullas med 33 R:dr 16 sk. på hvarje 100 R:dr uppskatlninesvärde, men med iagltagande, att minsta värdet bestämmes till i R:dr skålpundet och att hvarje serskildt slag bör till både vigt och värde angifvas. Voteringen har utfallit med 66 Ja och 52 Nej, samt en casserad sedel. Som Ja vunnit, är alltså beslutadt, i enlighet med Ja-propositionens lydelse. y8:de Voteringen (ll6:o) Den, som vill, att till contraproposiliou i hudvudvoteringen om Söljor skall antagas Ridderskapet och Adelns beslut, alt, vid intagande deraf i Taxan, rubriken bör lyda söljor af jern eller stål, derå bestämmas en införseltull af 33 R:dr 16 sk. lör 100 R:dr värde, samt dervid tillika stadgas, att minsta värdet bestämmes till 1 R:dr 24 sk. skålpundet och att hvarje serskildt slag bör till både vigt och värde angifvas, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej^ Vinner Nej, kommer contrapropositionen att utgöras af Borgare-Ståndets beslut, att någon specification af artikeln icke bör i Taxan ega rum. Voteringen har utfallit med 89 Ja och 30 Nej; och då Ja sålunda vunnit, har nedannämnde proposition antagits för yg.de Den, som gillar Utskottets förslag, att Söljor böra under egen rubrik i taxan specificeras och dervid åsättas 6 R:dr värde och 2 R:dr införselstull per skålpund, samt medgifvas tullfrihet vid utförsel, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej. Förstärkta Stals-Utskotlets Memorial, N.o 27^. *9 Vinner Nej, anlages Ridderskapet oell Adelns beslut, att vid intagande i Taxan, rubriken bör lyda Söljor af jern eller stål, derå bestämmas en iuforselslull af 33 R:dr 16 sk. lör 1U0
Jag skall icke längre uppehålla denna discussion, utan anhåller endast, att den contraproposm till TJtskls förslag vid förevar. 2:dra punkt måtte blifva framställd, att Bankens metalliska cassa aldrig må få sjunka under 2^ millioner r:dr silfver efter 1664 års myntfot. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Äfven jag anhåller om R. o. Ad:s ursägt för det jag lägger några ord till denna långsträckta discussion. Jag har alltid varit den varmaste och ifrigaste vän af realisationen och har dervid utgått från den hufvudgrundsats, att man först borde göra rätt och sedan godt. Jag har således vid granskningen af BancoUlskrs förevar, betänk, isynnerhet fästat mig vid de garantier för realisationen, som Utsk. uppställt; och då jag icke annat kan, än erkänna Utsk:s bemödanden i detta fall, kan jag ej til 1— bakahålla min förundran deröfver, att Utsk., på samma gång som det fiamställt dessa garantier, öppnat cn väg, som skulle leda till ett motsatt resultat eller helt och hållet förstöra myntet, i händelse man, såsom lätt kunde hända med den organisation af Bancostyrelsen, som vår grundlag föreskri fver, skulle erhålla en Bancostyrelse, som ej med tillräcklig försigtighet, omtanka och kraft visste att mota de mångfaldiga anspråk på lån, hvilka iek ■ blott under riksdagarna , utan jemväl emellan dem dagligen och stundligen göras. Det är denna allmänna grundsats, hvarefter jag bedömer betänk. För att icke vidare yttra mig öfver betänk, i allmänhet, vill jag blott i afseende på 2:dra punkten anföra, att jag lika med Hr Rosenblad tior, att Banken i närvar, stund, såvida den får vara i hed och behålla sin vinst, har all möjlig sä - Den a4 Juli f. m. kerliet i och för sig sjelf, och att några andra garantier icke behöfvas, än att Banken får vara i den ställning, den är. Jag tror, att näringarna kunna få allt, hvad de behöfva, och att alla creditiver och öfriga garantier vore öfverflödiga, så vida icke fråga vore om ökad utlåning.
Om vi endast skulle bedömma hvarandra efter det offentliga lifvet, om jag sä får uttrycka mig, så kunna vi ofta misstaga oss. Så har jag föreställt mig grunden för mitt omdöme om dem, som jag skulle komma att välja på; emedan pressen, då den befattar sig med att utmåla personers offentliga lefnad, ofta gifver en falsk färg deråt. Jag är öfverty - Den 38 Octobcr f. m. gad, att om valen skulle ske utom districten, sa skulle vi få se conduitlistor af alla möjliga nuancer för att bereda opinionen för ett parti. Sådant kan visserligen äfven hända inom de mindre districten, men aldrig i den mån, som om valen finge ske utom desamma. Om jag kunde föreställa mig, att man kunde sammansätta den öfversta kammaren af så conservativa element, att partierna inom densamma blefve overksamma, så skulle jag måhända tillstyrka val utom districlen; men jag kan icke fatta ens möjligheten deraf, och det ar af detta skäl, som jag röstar för val inom districten, på det att öfre kammaren må blifva så conservativ som den derigenom möjligen kan blifva det. Gr. Spens, Carl Gust.: DA jag anmälte mig, hade ännu icke Frih. Hamilton och Hr von Troil besvarat de utaf Hr von Hartmansdorff i detta ämne framställda inkast. Min öfvertygelse öf vei ensstämmer i denna del så fullkomligt med de nämnde tvänne talarnes, att jag kanske icke borde besvära R. o. Ad. med alt yttra mig nu, utan blott förena mig med dessa ledamöter. Det är också endast en anmärkn. af Hr von Troil, som föranleder mig att ännu en stund behålla ordet. Den värde talaren sade nemi. alt det vore stort skäl att i detta afseende ihågkomma olikheten emellan de särskildta Stånden. Grannlagenheten fordrar sannerligen att icke gå MedStånden i förväg. BorgareSt. är för det närvar., just derigenom att Strömstad och Östersund kunna slå sig tillsammans om en riksdagsman, uti ett annat förhållande, än det skulle blifva genom det beslut, som tages. Helt annat är frågan, hvilken äfven bör särskildt afhandlas, huru med R. o. Ad. skall förhållas.
“ Motionären har nemligen förmenat, att det blefve i vissa fall en både onödig och betungande omgång att behöfva skaffa församlingens betyg genom sockenstämmo - Sammans. Lagsamt Allvi. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Bet. N:o 42. 3 protokoll derpå, att en person ärligt försörjer sig, då sådant merändels kunde ådagaläggas ginare och mera i första hand genom enskilda intyg, helst församlingen i de liesta fall torde sakna kännedom om verkliga förhållandet. Att 5 § 2:dra och följande momenter Lego-stadgan måtte erhålla en förändrad lydelse sålunda: ”Felar t jenstehjon af lätt ja, vårdslöshet eller olydnad i tjensten, eller eljest förer ”ett oordentligt eller straffbart lefnadssätt; ege husbonde med allvarsamma föreställningar söka sådant rätta. Bättrar sig icke deraf tjenstehjon, eller befinnes “det okunnigt eller eljest odugligt i tjensten, eller deri visar otrohet eller uppstudsighet och vill husbonde det derföre från sig skilja, anmäle då målet ’ — lika med nuvarande författningen till §:ns slut. Derefter tillägges: “måttlig hustega är tjenstehjon af mankönet till fyllda 18 år och af qvinnokönet till fyllda “16 år underkasladt.“ “Tjenstehjon, sorn bevisligen af husbonde blifvit miss”handladt, må utan uppsägning lemna sin tjenst.“ 3:o)