Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bewiljades och utdeltes ur fattigcassan til följande fattiga Hind-bergs Enka och gl. (gamla) sängliggande hustru i Myrhella, hvardera 1 Rdr, ä.(nkan) Anna i Nästorp, ä. Brita i Oxkällan, ä. Anna i Brogtorp, Hedbergs Enka, gl. (gammle) skom(akaren) i Röstenskrog, sängl(igande) hustru i Bållnäs, blinda hustrun i Löskebol, hvardera 32 s (sk). De gamle i Gatbol, ä. Kerstin i Hälltorp, ä. Kerstin i Markstug(an), ä. Maja i Karlsudde, ä. Kerstin i Stensjöstug(an), ä. Jngrid i Skyttstug(an), ä. Kerstin i Valla, ä. Brita i Sochnstug(an), p.(igan) Anna i Tiblenäs, blinde mannen och dess hustru i Löpsjötorp, de gamle i Logölet, swaga flickan i Djula grindstug(a), ä. Kajsa i Dufholmshagstug(an), hvardera 24 s (sk). Oferd(iga) dottren i Pehrstorp, ett af rödfergarens barn, ä. Anna i Kerstinbo, ä. Maja i Fårnäs, ä. Kerstin i Kårtorp, Malmstedts Enka, ä. Kajsa i Vrå, enklingen Olof hos sold.(aten) Berggren, skredd.(arens) Mor i Kaflinge, ä. Kajsa i Stetin, svaga pigan Maja ibidem, Andersas hustru i Tiblenäs, ä. Brita i Fogelönäs, änk(an)s doter i Nässtug(an), ä. i Rösten, p.(igan) Anna i Kvabben, ä. Jngrid i Mostug(an), p.(igan) Anna i Erstorp, ä. Jngrid i Davidstorp, änkan i Skräptorp, ä. Maja i Sörgöl-stug(an), sjukl.(ige) drengen Jan i Sörgölet, blinde mannen i Nybygget, hvardera 16 s (sk).
Jag tillåter mig i anledn. häraf vördsamt hemställa, att under 27 § mätte fä inflyta ett sä lydande tillägg: ”Till närmare controll i afseende pä de värden, som godsägares förtuIluingsinlagor upptaga å inkommande manufacturoch bandtverkssmiden samt stålarbeten af de slag, sorn i tulltaxan ej äro specificerade, äfvensom tiljor af jern eller stål, skola prof, genom Vår Generaltullslyrelses försorg tillställas samtlige sjölullskamrar i Riket å sädane jernsmidesartiklar och stålarbelen, som i Eskilstuna tillverkas, jemte noggrann namuförteckning derå, med utsatta gångbara pris.” fl. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att under 7 § af tulltaxe-underrättelserne blefve inföedt ett tillägg af den lydelse Hr Fåhraeus nu föreslagit. Ropades ja, Slutligen företogs lill pröfning och bifölls Bevilln.Utsk:s uti dess förevarande betänk, afgulna utlåt, i fråga om åtskilliga förbudsbeslämmelser, som med 1842 års slut upphört. Ladcs på bordet nedannämnde från Utsk. inkomne betänk., mern. och utlåt., nemi. frän: Lagsamt Allm. Besv.- o. E k o n.-U ts k : n: N:o 20, i anledn. af väckt motion om ändring af 2 cap. G § i K. M:s nåd. stadga ang. Rikets hafs-, skär-, strömoch iasjöfiske, den 14 Nov. 17G6; N:o 21, i anledn. af återremiss utaf betänk.
Jag anhåller att Utsk. måtte laga under ny pröfning frågan om canalanläggning på Dahlsland emellan Wenern och Erren, såsom varande af större allmän vigt än man erkänt. Genom flera sjöars sammanbindning skulle öppnas segelfart genom stora sträckor af Dahlsland ända intill Norrska gränsen, med betydliga skogar, som erbjuda rika tillgångar för sågoch bruksrörelse samt ökad produetion. Denna provins har hittills saknat Statens understöd, men det är tid att dess naturliga tillgångar öppnas. Jag medgifver likväl att den enskilda actieteckningen ännu synes väl liten, men denna torde kunna något höjas, 17 H. 49 386 Den a5 November e. ro. och ifall så sker, anhåller jag att Utsk. måtte medgifva, att denna anslagsfråga under classen N:o 2 lemnäs till K. M:s pröfning. Man har gjort den anmärkn. att en jernväg redan blifvit vid Forsshaga anlagd, och alt trafiken således vore mindre i behof af canalen, som dessutom skulle beröfva vägens anläggare den deraf påräknade vinsten, men jag ber då att få upplysa, att jernvägsanläggningen börjades 1835, sedan canalen länge varit ifrågasatt, att K. M. förklarat alt den icke borde hindra den sednare, och att denna jernväg ej tillfredsställer trafikens behof. Afgifterne deröfver äro högst betungande. Plankor äro belagda med en afgift af ifrån 12 till 26 sk. tolften efter storlek, och om detta per medium antages till endast 16, så finnes att de 28,000 tolfter, som passera jernvägen, måste bära en afgift af öfver g,000 r:dr. Vid Dejeforss äro kostnaderna ännu större'; men ännu värre än dessa afgifter är tidsutdrägten, behofvet af särskilda båtar ofvan och nedanom fallen, omlastning och den försämring som trädvaran och allt ömtåligt gods är underkastadt.
Mimmis far hade hade lidit stora förluster; en vacker dag kanske förmögenheten var noll — jo, jo men I Och hennes m a a hade då alltid varit fattig som en skåpråtta. Och hvad kunde hon för något, hvad hade hon egentligen lärt s i g? A t t kokettera, spela piano, skratta och dansa var väl egentligen allt hvad den där lilla modedockan k u n d e! H u r skulle de där fina, smala fingrarne orka taga ett tag med pröfningens h å r d h a n d: k a r? J a, så där ginge det, när man rusade åstad och gifte sig af kärlek och inte hade någon barlast af nyttig kunskap med sig ut i l i f v e t. Och hufvudruskningarna blefvo allt ifrigare. Gissningarna bestyrktes i ett afseende: en dag stod Mimmi som en fattig, ung hustru vid sidan af en fattig, ung m a k e. Meu i ett annat afseende svek horoskopet — det var för märkvärdigt! Hela världen stirrade med vidöppen häpnad på do unga, fattiga makarne, som omöjligen tycktes kunna förmås att se riktigt olyckliga och handfallna ut i sin svåra pröfning. Utslaget öfver Mimmis opraktiska uppfostran innehöll nog en del bitter sanning, men man glömde i alla fall att taga med i beräkningen det måhända dyrbaraste arfvet, hon fått af sina föräldrar: minnet af en kärleksomgärdad, sorgfri barndom och ungdom — traditioner, ägnade att styrka och förtjänta att vårdas, ett heligt, oförstörbart moraliskt arf. — Och därför begick man en felräkning. Det var emellertid nästan så, att man kunde förarga sig öfver denna gäckande ohållbarhet hos en så tvärsäker profetia. Men man kunde gärna också släppt in litet beundran och aktning midt i den allmänna förargelsen, ty sådan voro sannerligen dessa båda unga människor värda, och kanske i all synnerhet den unga frilerrinnan, rikedomens och öfverflödets barn, den en gång firade och fjäsade skönheten, hvars lif varit en dans på rosor och som nu med gladt jämnmod kunde bära fattigdomen.
Ida Geijer är en äkta värmländska. Hennes föräldrar voro bruksägaren Carl Elis An derson och Augusta Charlotta Maule. Hon föddes år 1849 på egendomen Östanås i Värmland och uppväxte på Dömle bruk därsammastädes. Familjens närmaste grannar voro disponenten Geijers på bruket Deijefors. Barnen på Dömle voro fem, de på Deijefors åtta, och föräldrarna på båda hållen voro IDUN 338 1898 L i k a s o m ugnen pröfvar de nya krukor, alltså bepröfvar bedröfvelsen människans sinne. Syrach. präktiga, hjärtegoda människor, gästfria och roade af ungdom. Hemlifvet hade en flärdlös, patriarkalisk prägel, med allvarligt arbete och oskyldiga nöjen. Umgänget mellan de båda familjerna var af intimaste och hjärtligaste slag, utan pretentioner i fråga om kläder eller traktering. Att tillryggalägga half milen mellan de båda hemmen till fots, efter framkomsten oafbrutet leka och dansa nå- gra timmar och sedan gå samma väg tillbaka var naturligtvis ett intet för de unga friska viljorna i Andersonska och Geijerska hemmen. Vid högtidligare tillfällen däremot, såsom t. ex. vid julkalasen, då gästande släktingar och vänner gjorde familjekretsen dubbelt så stor som vanligt, spändes allt hvad bästar heter för åkdon af alla möjliga slag, och så bar det i väg mellan Deijefors och Dömle. Nattgäster och oväntadt främmande orsakade aldrig nå- got hufvudbry: hjärtrum och sängrum och svängrum fanns det öfvernog af. Och aldrig tröttnade man heller på hvarandra. För hvarje nytt bjudningsbref till och från granngårdarna stod glädjen hos de inviterade lika högt i tak. På Dömle leddes döttrarnas studier af ett par guvernanter. Vid sexton års ålder sändes Ida till Stockholm, där hon erhöll lektioner i språk och musik samt konfirmerades af den gamle varmhjärtade kyrkoherden Rothlieb, då ännu i sin krafts dagar. Efter hemkomsten öf vertog hon tillsammans med sin äldre syster, Augusta, de yngre syskonens undervisning, hvarjämte de båda unga lärarinnorna hvarsin månad hade åtskilliga hushållsoch serveringsbestyr på sin lott. Och så • kom kärleken. Den hade vuxit sig stor under barndomsvänskapens skyddande förklädnad.
Då, vid föredragning af BancoUtsk:s utlåt. N:o 29, fråga var att förskalla Banken tillgång lill så beskaffade räntebärande papper, som möjligen skulle kunna af Banken med lätthet begagnas till införskaffande af silfver för metalliska cassans förstärkning, ansåg jag lämpligaste sältet dertill vara, alt Riksg.cont. lemnade statsobligationer till Banken i utbyte mot säkra handlingar, bestående af faslighetslånedocumenter. Detta har BaneoUlsk. afslyrkt, på skäl dem jag, lika med Gr. Cronhjelm, anser vara ganska litet bindande. Beträffande fästighetslånerörelsen, så har den visserligen varit oförenlig med Bankens natur den tid, då Banken ej ägde annat capital än det, som motsvarade dess skulder; men då Banken äger derutöfver en grundfond af 10 millioner, kan jag ej med föregående talare instämma deruti, 304 Den 12 April f. m. att det är mot Bankens natur stridande, att hälften af denna fond består af inteckningar i fast egendom. Jag anser denna del af grundfonden vara ganska säker, och när den andra hälften består af räntebärande obligationer, hvilka äro användbara eller åtminstone kunna göras användbara, så befinner sig Banken i en ganska god ställning, oell med en så beskaffad ordning är det icke oförenligt, att rörelsen af faslighetsbeläningen qvarblifver i Banken lill äfveu uppgifne belopp. Banken bar också häraf mycken nytta; vinner större credit, ökar sin vinst och kan till Staten öfverlemna större bidrag än eljest. Gr. Cronhjelm yttrade, att i fråga om indragning uti lånerörelsen vore bäst att man först holle sig till innehafvarue af disconllån. Detta tror jag äfven att BancoUtsk. föreslagit; jag vill minnas att i en efterföljande punkt förekommer, att de indragningar i allmänna lånerörelsen, som skulle komma att erfordras i händelse af starkare påkänuingar, skulle begynna på Handelsoch Näringsdisconten, fortgå till öfriga discontrörelser och sluta med faslighetsbeläningen.
Utskottet gör sig förVissadt, att utländskt bränvin kan inom Sverige fullkomligen umbäras, så framt bränvinsbränningen härstädes ställes på den fot, som ofvanför® blifvit föreslaget; och priset å Svenskt bränvin bör ej heller tander en sadan frihet i tillverkningen blifva högre, än skäligt och billigt är, men all den förtjenst , som å tillverkningen uppkommer, tillfaller, under förbud af utländskt bränvin, endast Rikets egna medborgare, utan att till någon större eller mindre del med främmande behöfva delas. I det olyckliga fall, att missväxt inom Riket allt för högt uppstegrade sadespriset, kan genom införsel af utländsk spannmål nöden afhjelpas, och deri del deraf, sorn icke åtgår till Brödföda, användas till bränvin;?? - Den 8 Junit 2iJ vinsbränning, blifver åtmindstone dranken, hvar-' ined mänga Ladugårdar i nödfall underhållas, Rikets behållna vinst. Utskottet anser följakteligen högst angeläget, att Riksens Höglofl. Ständer i underdånighet hos Kongl Majit, anhålla om Nådigt förbud för alltid af utländskt bränvin* införsel; vare sig antingen för allmän eller enskildt räkning, äfvensom * på det allt underslef måtte kunna förekommas, så väl till qvarblifvande, sorn på upplag och nederlag. Hvarjernta skulle kunna i underdånighet bifogas den anhållan, om icke, jemte införseln, äfvenledes bruket af utländska bränvinssorter måtte helt och hållet förbjudas; och lärer på Kongl. Majits Nådiga försorg ankomma alt vidtaga alla erforderliga anstalter, sorn till uppsigt och controll öfver förbudets efterlefnad blifva nödige. I anledning åter af den utaf åtskillige Riksdags - Fullmägtige väckta fråga, om förbud emot införsel af Rum, anser Utskottet sig böra nämna, att Rum' redan blifvit, genom Kongl. Förordningen den *3 Januari innevarande år, till införsel förbuden, hvilket förbud Utskottet önskar måtte fortfara, äfvensom att allt bruk och nyttjande af Rum måtte förbjuda**.
Men jag är öfvertygad om att frågan går framåt och att ingen menniska skall om någre år kunna neka att Sveriges rätt och Stockholms rätt att ega en högskola måste erkännas, och om det ock är sannt att Upsala namn är kärt för Svenska folket, så tror jag dock att Sveriges namn och dess framtid är ännu kärare. Hr von Ehrenheim, Per: De talare, som här förordat Borgare-St:s beslut, hafva egentligen lästat sig vid behofvet lör hufvudstaden att ega ett universitet och egentligen från denna synpunkt förordat antingen flyttning af Upsala universitet eller inrättande al ett nytt universitet i hufvudstaden. Flyttningen har den stora olägenheten att Upsala universitetet, der det nu finnes, är ett godt universitet, som under sednare tider betydligt utvecklat sig, och att det alltid måste vara betänkligt, att rubba en sådan institution. Afven om man antager att ett universitet i hufvudstaden kan komma till samma lif och utveckling, som nu är rådande i Upsala, så måste det dock draga långt ut, innan sådant kan inträffa. Då vi nu ega något som är godt, är det då skäl alt beröfva sig detsamma och att gå gillia olägenheter till mötes för en aflägsen och i alla fall oviss fördel? Ett nytt universitet i hufvudstaden åter kan icke genom Konungens och R. St:rs beslut i ett ögonblick framkallas. Dertill erfordras både materiella och intellekt nela ressurser, som man icke genast kan skapa. En annan utväg finnes att bereda hufvudstaden; hvad den i främsta rummet behofver, nemi. att inrätta vetenskapliga föreläsningar i hufvudstaden och derom äro motioner väckta. Man kan sedermera utvidga dem och kanske komma derhän, att man i hufvudstaden kan göra åtminstone endel af sina studier, äfven om man fortfarande skulle besöka universitetet, för att der fullända dem och der examineras.
Men ville man ock med honom nedstiga i den smutsiga banan, återstår alltid en afgörande olikhet, — han känner den smädade, men denne känner icke smädaren, eller känner han honom, men hans fiende har icke mera ett ärligt rykte att uppsätta emot det, han angriper — han kan ej sjunka djupare i den vanära, som blifvit hans element. Aga väl vilkoren för striden i något af dessa fall den likhet, som rättvisa och billighet förutsätta i en af lagen tillåten strid, i en strid, den lagen såsom enda räddningsmedel lemnar den angripne? Liberalare handlade våra fäder i de tider, vi kalla barbariske: rättvisare voro de envigen, kände under namn af Guds dom, der rätten styrktes af segern. Der striddes åtminstone med lika vapen, och bådas bröst var lika bart eller lika betäckt. An mer, M. H., nu gynnas den goda saken af ödet och af förbrytarens oförsigtighet till den grad, att den som angripit allmän eller enskilt välfärd kan öfverlämnäs i rättvisans händer. Hvad säger lagen då? Böter efter denna lag må ej förvandlas i annat straff än fästning efter beräkning af månaden till 16 B:dr 32 Sk. En usling, drifven af egen nöd och af de sinas jemmerrop, stjäl några 100:de plåtar; en annan begår i vredesmod öfvervåld: båda lida kroppsstraff, om de ej mäkta böta; få i vissa fall ej böta, och dömmas till arbete på den fästning dit de försändas; likväl ha dessa ej åstadkommit annan skada än den som kan ersättas. Men för den som kränker mitt timmeliga väl i det dyrbaraste jag äger — i det som en gång antastadt oftast aldrig kan återställas, för den som uppenbart dragit i fejd emot hela samhällets väl, för den mildrar lagen sin stränga röst — han och hans brott anses af en ädlare natur, och den hand, som röfvat mitt goda namn och rykte, får ej smidas vid skottkärran. Här är ej stället att fördjupa sig i strafflagarnas theori — min mening är icke att här undersöka lämpligheten af något bestraffningssätt. Jag har blott velat säga, att aldrig kan jag öfvertygas om den rättighet en äretjuf har till lindrigare behandling än en ficktjuf.
Hvarföre skulle då icke af-/ ven i en sä vigtig fråga, som den angrde de ordin, statsinkomsterna, ett positivt stadgande i grundlagen varit införd!, såsom ett undantag från ettså tydligt och omfattande grundlagsbud, sorn det att R. St. äga allena beskatta Svenska folket, om meningen varit att de i förevar, fall i.cke skulle göra det? En värd ledamot, Hr Lagerhjelm, anmälte sig för en stund sedan, med begäran att få uppläsa något af Const.- Utsk:s ullåttn vid 180g års riksdag, med afseende på detta ämne. Jag tillstår att jag med särdeles uppmärksamhet lystrade till hvad den värde ledamoten då kunde hafva att andraga, emedan jag tänkte: 180g års män skola här utan tvifvel göra slag i saken , men han hade intet enda ord af dem att lemna oss om denna sak, utan började i stället uppläsa något ur de motiver, hvarpå Gonst.Utskrs ledamöter grundat sina föreskrifter 0111 afvägningen af de constilutionella makterna i allmänhet, och hvilka i afseende på delta ämne endast kunna anses såsom declamationer, emedan de icke höra hit. Man har äfven talat om skyldigheten för den enskilde representanten att här varda Konungens prasrogativ. Jag tror visserligen, att den enskilde representanten icke bör vara känslolös för denna skyldighet, emedan Statens bestånd beror på att ingen inkräktar på lagarnas område; men jag troi', att Konungen har tillräckligt många, som anse för en lycka att utom RiksSl:n vårda Dess prerogativ, så alt ingen behöfver vara rädd för att det icke iaktlages. Deiemot torde det ej vara ur vägen, om Ständerne äfven något vårda sina egna praerogativer, helst när de hafva alt stödja sig på en så solklar författning, som den att Ständerne öga allena beskatta Svenska folket.
Riksrätt med flere uppräknade eller andra publika veik, utan åtskillnad på målens beskaffenhet af civila, kriminella, ekonomiska, militära eller m eller ecklesiastika, samt vidare, bland annat, alla Embetsoch Tjenstemäns relationer, memorialer och embetsbref — tillika tydligen innehölle, att till den ändan icke allenast alla sådana handlingar vid domstolar och andra ofvannämnda verk och embeten genast och utan tidsutdrägt böra utlemnas åt hvem det äskar, utan ock i alla arkif hvar och en fri tillgång lemnäs att få på stället afskrifva eller afskrifva låta, eller i bevittnad afskrift, emot vederbörlig lösen, utbekomma alla slags handlingar i hvad ämne som helst, samt nu åberopade § af Tryckfrihets-Förordningen, ibland der uppräknade, noga bestämda undantag från den gifna tillåtelsen, icke upptoge så beskaffad handling som den ifrågavarande; fördenskull och enär å Herr General-majoren Friherre Wredes under skriftvexlingen i målet till stöd för öfverklagade åtgärden uttryckta åsigt, ätt General-Fälttygmästaren, i saknad af bestämd föreskrift, icke varit pligtig att den ifrågavarande handlingen i General-fälttygmästare-expeditionen förvara, afseende icke kunde fästas, helst ej mindre af Tryckfrihets-Förordningens stadgande, att offentliga handlingar, hvilka ej blifvit särskildt undantagna, skola åt hvem det äskar utlemnas, tydligen följde, att handlingarna måste finnas att tillgå, än ock Tjenstgörings-Reglementet. uti första delens 6 Kap. 76 §, hvilken § handlar om expeditionssättet i allmänhet inom Arméen och således hos alla i nästpåföljande 77 § uppräknade embetsmyndigheter, hvarest expedition föres, deribland funnes upptagne de, enligt Herr General-majoren Friherre Wredes eget förmenande, med General-fälttygmästaren jemförlige Brigad-Generaler och Inspektörer, tydligen föreskrefve, att expeditionssättet borde vara så fullständigt och redigt, att alla nödiga upplysningar och underrättelser derutaf med lätthet erhölles samt att riktigheten kunde kontrolleras, hvilket stadgande förutsatte, att koncepter till afgångne expeditioner måste förvaras samt i allt fall den nu ifrågavarande handlingen, enligt hvad Herr Friherren och General-majoren medgifvit, verkligen funnits i General-fälttygmästare-expeditionen; ty och enär, beträffande den af Herr Generalmajoren Friherre Wrede vidare gjorda invändning, att hans merberörde underdåniga Memorial, hvilket, då afskrift deraf utaf Rektor Svedbom begärdes, ingått endast lill Kongl.
ner, räknas d:r Håkanssons Salubrin af alla, som lärt känna och använda det. Likaledes Bankaktiebolaget saknas det icke å något toalettbord, dit det en gång vunnit inträde, såsom det bästa meSTOCKHOLM — ÖFRE NORRLAND, del för hudens, hårets och tändernas vård. Om dess användning för nämnda m. fl. Hushållsräkning 5 %. ändamål lämnas redogörelse i den beskrifning, som åtföljer hvarje flaska Salubrin. FRU ADA FALLSTEDT, examin. lärarinna, elev af Madame Marchesi, meddelar sängundervisning. Anmälningstid 3 — 4 e. m. Rådmansg. 3, 2 tr. (631) Tänk på de dina! Allmänna Pensionsförsäkringsbolaget tillförsäkrar på fördelaktiga villkor utmätninesfria pensioner åt änkor och barn eller andra efterlefvande meddelar dessutom lifränte-, kapitaloch testaments-försäkringar i olika kombinationer. O B S. Äfven genast börjande lifräntor. W AU bolagets vinst tillfaller de försäkrade antingen i form af höjda pensioner eller nedsatta försåkringsafgifter Hufvudkontor: Slrömsborg, Stockholm. A NDERSSON, Bjärstad, Kuddby, utlämnar profver af för hösten moderna hemväfda fyrikaflade klädningslyger. Afpassade trasmattor med bård pa alla sidor i nya mönster. Å. NILSSONS ADVOKATBYRÅ Innehafvare: O. A. Nilsson, Arthur Roclcström, Hofrätls e. o. notarier. Allm. Rikstel. Kontorstid 9 f. m. — 4 e. m. Arsackord på förmånliga vilkor. Engelska och tyska talas. (S. T. A. 64263) O Mitt privata Hem i RÄTTVIK NORDISKA MUSEETS LOTTERI 1 NORDISKA MUSEETS LOTTERI i Nov. vinster, NORDISKA MUSEETS LOTTERI 50,000, NORDISKA MUSEETS LOTTERI 500 kr.
Det torde derföre här vara nödigt erinra, alt alla de motioner, som föranledt detta utlåtande, haft till hufvudföremål en utvidgad frihet för bergsmännen, och att Utskottet således, för bi-afsigters skull, gått på sidan om ämnet, då det tillstyrkt för andra medborgare-classer hvad det afslagit, så vidt frågan rörer de förre eller bergsmännen. Äfven innehåller Utlåtandet en föreskrift, som ej förefanns i förra Betänkandet, eller att i landslagen ej får anläggas nytt smide inom två mil från förut privilegieradt stångjernsbruk. Denna inskränkning, afseende alt, så vidt sig göra låter, skydda de redan privilegierade bruken från all medtäflan, är äfven rättsvidrig och innebär ett stol t förnärmande af deras rätt, 40 AUm, Besv<- och 'Ek&n.-Uiskolkts Betänkande, 1tf.-o tJfo. hvilka inom det utstakade afståndet ega skogsfillgång samt' passande ställa för anläggning af bruk, men blott för närhetens skull till de privilegierade konjmo att blifva mera vanlottade, än de från bruken mera aflägset boende. Hvad beträffar det vilkor för smidesrällen, alt de Bergslagen förunnade friheter skola upphöra, får jag erinra, att dessa mer än uppvägas af den dryga tionde-tackjerns-afgiften, samt ärp oskiljagtiga från fullgörandet af hytteblåsningarne. Så snart dessa upphöra, upphöra äfven friheterna, men kunna derförinnan, eller så länge vilkoret för desammas åtnjutande uppfylles, hvarken lagligen eller ens med sken af någon billighet bergsmännen beröfvas. Af denna orsak blef ock en, utaf Herr von Troil om dessa friheters borttagande väckt motion äf både Utskott och RiksStånden afslagen.