Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fall ett sådant tillägg, som det af Herr Skogman föreslagne, skall göras å ena sidan, må det äfven å andra sidan tillåtas mig föreslå det tillägg att på samma sätt de besparingar, hvilka kunna å ifrågavarande anslag uppkomma, skola gå från allmänna Läroverken till KrigsAkademien, äfven de besparingar, Den 8 October e. rn. 379 hvilka kunna uppkomma vid KrigsAkademien, må gå derifrån till de allmänna Läroverken. Herr Bråkenhjelm: Jag får för andra gången fästa Herr von Hartmansdorffs uppmärksamhet derpå, att här ej är fråga om användande af några besparingar. Herr Lefrén: Det är ej Herr von Hartmansdorff obekant, att Committeen för Undervisningsverkens organiserande ansåg ett anslag nödvändigt, och att detta anslag skulle användas håde till KrigsA kademien och Läroverken. Jag tror således ej, att här beliöfs något tillägg synnerligen , då i Statsoch EkonomiUtskottens af Ståndet bifallne Betänkande står, att Herr Bråkenbjelms motion af Utskotten anses vara besvarad. Jag är viss, att Konungens Rådgifvare ej bryta mot Grundlagarna, om de under sådana omständigheter tillstyrka, att af detta anslag äfven anordna åt KrigsAkademien. Herr Ribbing: Då Statsoch EkonomiUtskottens i ämnet afgifne Utlåtande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, anhåller jag, att frågan nu endast måtte läggas till handlingarne. Jag kan ej finna annat, än att, då anslaget är beviljadt på 4-'de HufvudTileln, måste det der förblifva, och ej någon del deraf kunna till annan Titel öfve:flyttas. Jag är visserligen ej annars emot, att anslag äfven göres till KrigsAka - 38o Den 8 O c t o b e r e. in. dernien, men jag måste vid detta tillfälle ifra deremot för prasjudikatet och formen. Jag hemställer derföre, om ej denna discussion kunde slutas. Grefve af Ugglas, Gustaf:
Då detta mål är ett ekonomiskt ärende, sä hoppas jag att, äfven om de 3 öfriga Ståndens beslut icke skulle föranleda en und. skrifvelse, K. M. måtte afhjelpa denna brist i vår ekonomiska lagstiftning. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Schmitterlöw, Carl Johan, anmält det han ej längre kan fortfara med den honom uppdragne befattning att vara ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk., och derföre anhållit att blifva derifrån entledigad, men att få bibehålla sin riksdagsmannarätt. R. o. Ad. biföll denna anhållan; hvarefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde äfven utse en ledamot i förenämnde Utskott i Hr Scbmitterlöws ställe. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 1 e. m. In fidem protocofli, Albert Munck. Plenum kl. 1 e. m. Justerades 8 prot.utdr. för d. 5 dennes. Upplästes följande af Hr Söderhjelm, Gustaf August, inlemnade mern.: Af den anledn. att H. R. o. Ad:s Hrr Electorer behagat utse mig till ledamot i Ridd.Utsk., får jag vördsammast tillkännagifva, att jag icke är i tillfälle att en sådan befattning emottaga. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf härefter, att Frih. Nordenskjöld, Carl Reinhold, som, enligt i sista plenum öppnad vallista, blifvit utsedd till suppleant i Const.Utsk. under den ledighet, som blifvit beviljad Hr Lagerhjelm, Pehr, anmält sig vara hindrad alt längre än till denna veckas slut utöfva denna befallning; hvadan 11. Ex. nu anmodade Hrr Electorer, att i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Ridd.Utsk. efter Hr Söderhjelm, och en suppleant i Const.Utsk. efter Frih. Nordenskjöld.
Hvad behöfvas då väl för ytterligare upplysningar, och hvartill skulle väl återremissen tjena? Lika med Hr v. Troil tror jag, att sedan en egendom blifvit till en person förpantad oell derefter af denne eller hans rätts innehafvare såld med full äganderätt och under ett halft sekel på sådant sätt oklandrat besutits, bör ägaren vara säker att ej rubbas i sin besittning. Jag tror dessutom, att staten, då den öfverlät egendomen, derför erhöll fullt ut hvad den då var värd, och att det skulle vara det orättvisaste i vei Iden, om slaten nu skulle få igen den för samma pris, flerdubbelt mera värd, äfven om behörig myntevalvation iakttoges. Jag anhåller om bifall till betänk, och är öfvertygad, att Ständerna icke vilja nedlåta sig till att besluta reduetion af en egendom, som, åtminstone från köparens sida, på god tro emottagits. Frih, Boye: Jag får uppriktigt tillstå, att jag icke Jäst det förevarande betänk. Det verkliga förhållandet äinu uppdagadt; skälen till återremiss hafva sålunda försvunnit, och jag förenar mig nu med Hr v. Troil deruti, att det icke är Ständerna värdigt att rubba en äganderätt, som blifvit af en Konung öfverlåtén, af domstol befästad och af häfd tryggad. Jag tillstyrker således bifall till betänkandet. Den 4 Juli. Gr. Cronhjelm: Om Utsk. hade slutat med ungefär dessa ord: alt Utsk., som erkänner, att K. Gustaf III sålt Ekolsund, utan att han dertill var ägare, anser det likväl icke vara Kronan värdigt att processa sig till en egendom, som på god tro blifvit köpt från en af vära Konungar och fortfarande innehafts, så skulle äfven jag lemnat min röst för betänk. Men då Utsk. ingalunda erkänt delta factum, utan tyckts antaga, att Sländerna icke äga rätt att befatta sig med saken, under det Utsk. likväl vet och inom sig tänker, alt det är af billighetsconsideration och icke af juridiskt tvång, som Ständerna böra låta frågan förfalla, så kan jag icke lemna min röst till ett sådant raisonnement.
Riksdagsordningen omförmäldte Revisionsförrältningarne, och att Revisorerne till den andra Revisionen nödvändigt skulle utses genom ombud, likasom det hittills skett; men sådant är i bestämd strid med Grundlagen, som uttryckligen förmår att Riksens Ständer aga, i den ordning Stånden hvart för sig lämpligast finner, förordna Revisorer, hvilka ord Utskottet ansett endast böra åberopas. Varandes Utskottet öfvertygadt, att ett stadgande i RiddarhusOrdningen, som skulle befinnas inskränka Slåndets i Grundlagen försäkrade rätt, så mycket mindre bör bibehållas, som det icke ens i sitt närvarande skick, enligt Utskottets tanka, har någon lagligen bindande kraft. §§. 46, -ty och 48. Om den särskildta ordningsstadgan , om RiddarhusUtskottet, och om RiddarhusDirectionen, äro i det närmaste lika med 48, 4g och 5o §:ne i närvarande Riddarhusordning. Tillägget vid slutet af 47 åsyftar bland annat, att undvika alternativa framställningar från RiddarhusUtskottet, som åtskillige af Riddarskapets och Adelns Herrar Ledamöter i Ståndet klandrat., Stadgandet, att en af Riddarhus!)irecteurerne icke åtnjuter honorarium synes lika med alla öfrige föreskrifter om Directionens lönevilkor böra införas uti Instruetionen. §. 4g.
Gr. von Fersen, Hans; Det är ingalunda för att besvara de anmärkningar, som blifvit gjorda vid Utskms betänk., som jag begärt ordet. Jag är bland reservanternas antal och kan ej dela den öfvertygelse, som betänk, innehåller; men då jag hyst lika åsigt med de personer, hvilka icke hört till pluraliteten, torde jag äfven fä framlägga några af de grunder, sorn ledt den motsatta sidans åsigter, samt upptaga till besvarande något af hvad Hr Tham anfört. Hr Tham har synts förespegla oss en hel hop olyckor, i fall reservanternas åsigt i sin helhet blifvit antagen. Han har likväl yttrat sig, att han trodde frihet i näringen vara gagnelig. Jag kan å min sida försäkra, att frihet i näringen varit det, sorn legat till grund för den liberala sidans åsigt. Så vidt jag kunnat fatta Hr Tharns anförande, fotade det sig på, att den liberala användnin - Den 7 Juli f. m. •9* gen af brännvinsbränningen skulle utesluta husbehofsbränningen. Detta har ej varit meningen, men väl att, sedan brännvinshandteringen rotfästat sig på ett sätt, som nu är förhållandet, söka ställa husbehofsbränningen i den kategori, den bör vara, då nu deremot den icke är, hvad man vill förespegla den vara, utan helt enkelt urartat till en outvecklad fabriksbränning. Jag har ansett nödigt och såsom ett oeftergiflig! vilkor för ett systematiskt ordnande af denna handtering, att dessa olika slags brännvinsbränning skiljas åt. Blir husbehofsbränningen afskiljd, så att den endast blir ett hushållsbestyr, bör skatten blifva högst ringa eller ingen; blir åter tillverkningen en fabrication, så ser jag ej, hvarföre ett apparat, för det att det går sämre, skall betala mindre. Skatten bör drifva näringen framåt. Här har blifvit ytlradt af Frih. Boye, att man borde söka sätta den stora och iilla jordägaren i samma kategori derigenom, att hvar och en skattar i samma förhållande, sorn han producerar.
Bland de onera, som hvila på jordbruket, inlager rustningsoch roterings-besväret första rummet. Af Bohus Läns Regementes 904 nummer utgöra 400 rusthållsoch 504 rothålls-nummer, fördelade i 2:ne bataljoner. Redan 1776 fick norra sqvadronen af Regementet afsitta och förvandlades till lätt infanteri, i afseende hvarå vissa vilkor bestämdes genom Kongl, brefvet den 15 Augusti 1777, och kontrakt med rotehållarne stadfästades den 20 September 1783. Ar 1791 fick äfven södra sqvadronen afsitta, men endast för en tid af 50 år, och, enligt det med rusthållarne afsiutade kontrakt, emot erläggande under tiden af vakans-afgift för hästoch sadelmundering. Sedan berörde tid tilländagått, blef genom Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 14 November 1842 förordnad!, att södra bataljonen, utan att förändra sin ägande rusthållsnatur, skall för en tid af ytterligare 10 år, räknadt från den 1 Ja - 24 nuari 1843, fortfara alt förblifva infanteri, emot vissa bestämda vilkor, deribland det hufvudsakligaste förmår, att ruslhållarne vid denna bataljon skola under sagde lid försättas i åtnjutande af enahanda lindring uti rusltjenstskyldigbeterna, som genom Kongl. Resolutionen den 15 Augusti 1777 blifvit f. d. rusthållarne vid norra bataljonen af Bobus Läns Regemente i nåder förunnade. Rustningsbesväret eller soldathållet inom detta Län är fördeladt på 1,048|| och båtsmanshållet på 1,472$! hemman.
Arwidsson öfverlemnade den sorgliga berättelsen om en kräftsjukdom, som han ensam under många år skött. Han säger i sin skrift (sedan han förut hört läkarens allvarsamma utslag), bland annat följande, som icke torde anses öfverflödigt för att fullständiga karaktersbilden, ty icke kunna alla hafva tillgång på hans skrifter, eller komma ihåg det som nu är i fråga. Han säger: »Godt, tänkte jag, här gäller nu mod och tålamod och framför allt att spela rollen af en frisk. Jag besvor läkaren att hålla mitt onda hemligt, emedan derpå berodde min familjs soutien. Jag hade nemligen inträdt i Riksgäldskontoret 1834, och med tillhjelp af det arfvode jag der egde, kunde jag underhålla nätt och jemt mitt hushåll. Ty som komminister hade jag knappt 2,000 rdrs inkomst. Att söka pastorat var då för sent, att draga mig ur verlden gick ej an. Jag spelade alltså ett maskeradt spel. Jag var med på kalaser, dryckesgängen, skref vers, orerade, predikade och gick på i andans svett i min tjenst. När jag var i ensligheten kände jag först plågorna. Ofta måste jag flera timmar obemärkt kasta mig på min säng för att hvila ut den arma lekamen, och sedan inför menniskorna se temligen modig ut. Emellertid, som ingen anade mitt stora elände, lyckades det mig att 1840 blifva riksdagsman, hvarigenom jag fick behålla mitt fullmägtigskap, och sålunda blifva tills vidare satt i förmåga att kunna försörja de mina. Nu började jag få svårt för att röra mig, åka förmådde jag knappast. Det vackra Haga, Stallmästaregården och Solnaskogen voro nu evigt försvunna från mig ... Det är obegripligt att jag ännu kan lefva! Aftnarna äro svårast, synnerligen vid väderskiften. I half förtviflan måste jag då ut för att glömma för en stund mitt qval, och dölja det för min familj ... Härefter ingår han i detalj öfver huru han allt sedan 1835 sjelf skött sitt onda och afslutar sålunda: Se så, nu har jag efter sjukas sed talat länge, och mer än mycket, om mitt elände.
Otillförlitligheten af de äldre sjökorten uppenbarade behofvet af den förnyade mätningen, hvars resultat bör blifva säkra sjökort och fullständig beskrifning öfver den mycket beseglade insjön. /) Genom Seffle slussoch kanal-bolags försorg äro de, i förening med kanal-anläggningen företagne muddrings-arbeten uti Byells och ofvan befintlige vattendrag till segelledens förbättrande derstädes fortsatte under ifrågavarande åren. § 5. Politisk Författning. Kammarverk. Då den sista underdåniga feinårs-bei ättelsen afgafs, hade Länet l,768f?2-dels förmedlade hemman eller mantal, hvilket hemmantal förblifvit oförändradt. 21 Sedan dess äro med behörigt tillstånd 2:ne tullmjölqvarnar med 3 par stenar anlagda. En naturlig följd af folkökningen är bemmansklyfningens fortgång, hvilket ock besannas af det förhållande, att antalet hemmansägare i Länet år 1847 utgjorde 15,267 och 1850 åter 15,484; dock torde det sålunda på få år ökade antalet hafva uppkommit förnämligast genom det att större possessioner öfvergått från färre till flere mans ägo och i mindre mån genom små hemraanslotters ytterligare styckning. Oftare än förr hafva väl under denna tidrymd hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förekommit frågor om årlig afgälds bestämmande för afsöndringar från hemman af jordlägenheter under full äganderätt eller med viss besittningstid; men derföre kan ej antagas att så beskaffade afsöndringar skett till större antal än under föregående åren, emedan de, som förvärfvat sig besittningsrätt till hvarjehanda lägenheter, sällan härförinnan sökt laga säkerhet för bibehållandet dervid. Från och med år 1848 till och med år 1850 har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppå vederbörlige ansökningar utfärdat förordnande för landtmätare till verkställande af 878 laga skiften och 106 andra förrättningar. Statsbidrag.
Beträffande 16 §:n skulle jag tillstyrka, att val af ordför. och vice-ordför. i sockennämnd icke måtte förrättas på soc - De 11 ag Augusti f. m. 441 sockenstämma, ulan alt de till sockennämnd utsedde personer ägde ali inom sig välja ordför. och vice-ordför. Då behöfde man icke rädas, att personer, sorn litet eller intet förstå saken, skulle genom mängden af deras röster utse en otjenlig ordförande. Om de, som sjelfve skulle deltaga i sockennämndens göromål, finge sjelfve utse deras ordför. och sålunda sjelfve umgälla valet af en olämplig person, så kan man hoppas, alt de röstade på någon af de tjenligaste. Så tillgår det också i Norrige. Uti 17 §:n är icke sagdt för huru lång tid ledamot i sockennämnden skall väljas. Så obestämd som §:n nu är i detta fall, skulle ett sådant ledamotskap kunna räcka huru länge som helst. Detta bör således lättas, och i det fallet tillstyrker jag hvad i deu Norrska författningen derom stadgas, nemi. 4 år för den som sitter längst qvar. Men som halfva antalet bör utgå för hvarje gång, så skulle hälften utgå hvartannat år. Detta må dock Ulsk:n närmare bestämma, huru dem godt synes; ordförandeskapet må fortfara i 2:ne år, på sätt Utsk:n föreslagit. Med Hr von Rosen instämmer jag i hans anmärkn. vid 4 morn. i 17 Jin, alt den som icke åtager sig nämnde befattningskall, då han ej kan förevisa laga förfall, också förlora sin rösträttighet i sockenstämma. 5:te moni. i samma § stadgar: ”Finnér sockenstämma anleda, till missnöje med vahl ordför., vice-ordför. eller ledamot af sockennämnden, håfve när som helst rätt att honom genast från förtroendet skilja och utse annan valbar person i hans ställe.’' Om Ulsk:n skulle antaga att valet lill ordför. i sockenstämma lör sådana ärenden, sorn icke tillhöra kyrkoherden såsom sjelfskrifven, skedde af nämnden; så finge naturligtvis detta morn. rättas derefter; och då vore det måhända mindre farligt att stadga något sådant, som här föreslås.
Jag var vid tillfället icke ense med mig sjelf, om ett yttrande från mig under sådane förhållanden kunde komma alt mera skada än gagna föremålen för den K. propos., och jag innehöll derföre allt yttrande vid remissens afgång; men då en annan värd ledamot af detta Stånd förordat nådeutsträckningen till personer, invecklade i samma tullbalancemål, men icke upptagne uti den K. propos., har jag trott mig böra öfverstiga ali återhållsamhetens gräns, för att, ehuru obehöfligt det säkerligen bör vara, vördsamt få begära Statslltsk:s godhetsfulla uppmärksamhet äfven å några ord i ämnet ifrån en varm vän af hushållning med de allmänna medlen, och af sträng 320 Den 11 September. tillämpning af rättvisan för försummelser i denna del. Att uraktlåtenheter vid controllerne i afseende å tullbalancemålet ägt rum, är otvifvelaktigt, och genom domslutet i målet fullkomligen ådagalagdt. Att de båda här ifrågavar. gråhårsmännen blifvit tillräckligt straffade genom sjelfva domen, är lika säkert, då det moraliska lidandet, som öfvergått och troligen till grafven följer desse män, säkerligen är större än sjelfva den ådömda straffbestämmelsen, ora den också skulle uti hela sin stränghet bringas till fullbordan. Det Höglofl. StatsUtsk. äger tvifvelsutan ännu inom sig män, hvilka lika som jag känna särdeles Hr Presidenten af Billberghs onekligen stora förtjenster, ifrån en nu mera sedan långt tillbaka försvunnen tid. Jag minnes likväl mycket lifligt den tid, då Hr Presidenten af Billbergh var anställd på platser, der dess redbara nit, dess oegennytta och fäderneslandsälskande tänkesätt otvifvelaktigt för Staten sparat millioner. Jag vet ganska väl, alt han derföre äfven åtnjutit utmärkta bevis af K. nåd, och af R. Sl:s frikostighet. Forna förtjenster böra i min tanka derföre icke genom olyckan kunna föras uti glömskan. Beklagansvärd är den högre embetsman, som emot underhafvaudes oredlighet måste värna sig genom ett oupphörligt misstroende. Billbergh äger ingen ting utom sin pension.
Men efter det samtalet gick Elin i en ständig fruktan, att han skulle göra henne något ondt, och hon var altid rädd att vara ensam med honom. Men hvad tjänade det till att tänka på det just i dag? Hon steg upp ur soffan och gick fram till modern, som hade lagt upp biffarne på en talrik och höll på att hälla sås på dem med en sked. Hon nickade åt dottern och strök med den lediga handen öfver hennes hår. – Jag ville, att vi skulle ha något godt till middag i dag, barn lilla, sade hon. Elin tog fram en ren serviett, som hon lade på bordet, tallrikar, gafflar och knifvar. Så hemtade hon en butelj öl och stälde den midt på bordet. Middagen åts under tystnad. Blott då och då kom kort och enstafvigt ett aldeles likgiltigt yttrande. När de hade slutat, sade modern, medan hon satt kvar vid bordet och såg rätt öfver på dottern: – Jag kan gärna säga dig en sak nu, som jag har gått och tegat med en tid. – Hvad är det då? -– Kommer då ihåg Johanson, han som är bonde i Haryd nere i Småland? Han brukade hälsa på far din, när han var i stan. Elin såg förvånad på modern: – Nå-å. – Jo, ser du, det är så, att han har nu länge legat åt mig – han är enkling, du vet – om jag inte ville komma ner till honom och hjälpa honom med alt hvad han står i för den stora gården. Han vill gifta sig med mig ser du. Jag har hela tiden sagt, att han fick lof att vänta, om han hade alvar med det. För först var det din syster, men nu är hon vuxen och reder sig själf. Och se’n var det dig, som jag inte ville lemna ensam här, och några främmande barn vill han inte ha, säger han. Men nu har ju du också gått och läst och kan få en plats, och hur det är, så blir jag gammal till sist och orkar inte med att arbeta som förr. Och en kan aldrig veta, men kommer något på för nå’n af er, så kan det alt vara godt te ha nå’n och vända sig till. Och Johanson har’et bra och står sig godt, så blir jag bara väl hans hustru, så ska det nog räcka till med litet åt er med.
Jag tror icke, att det är behöflig! att upptaga tiden med någon vidare utveckling af de skäl, som tala för discontlånerörelsens successiva indragning, emedan det säkerligen af hvar och en inses, att denna lånerörelse är för näringarna af intet gagn och egentligen endast att anse såsom en assistanceinrättning för hufvudstadens och landets tjenstemannaclass, hvilka småningom böra upphöra. Hr Rosenblad: Skillnaden emellan Utsk:s och mitt förslag är den, att uti det sednare utgår man från den punkt, hvarpå man är, och i det förra från den, hvartill man hoppas komma. Gr. Cronhjelm: Jag instämmer i Utsk:s förslag. Jag medger, att tiden af i835 eller i836 kan vara likgiltig; men på det beslutet må leda till något resultat, tillstyrker jag antagande af det sistnämnda årtalet. Jag grundar mitt omdöme till bifall å Utsk:s förslag framför Hr Rosenblads uppå den erfarenhet, jag i egenskap af revisor öfver disconten inhemtat, att nemi. nuvar. discontrörelse är af beskaffenhet att litet eller intet gagna näringarna. Då jag undantager embetsman, hvilka äfven kunna hafva billiga anspråk på Banken, då den är förlagsman för alla andra, begagnas disconten nästan af ingen, som icke har af sig komna eller haltande affärer. Då det likväl icke går an att genom någon hastig indragning uppskrämma alltför manga interessen, måste man gå försigtigt tillväga, hvilket Utsk. ock i sitt förslag iakttagit. I motsats med Hr Tham tror jag, att Utsk., i stället för att, såsom han yttrade, hafva utgått från åsigten alt centralisera lånerörelsen inom Stock - 35a Ben 3o Juli f. m. holm samt couvtisera bancobetjeningen, tvärtom velat afleda denna rörelse till landsorterna genom hypotheksföreningarna; och då Utsk. derjemte tillagt, att i händelse medlen icke på föreslaget sätt utgå, skola de fortfarande utlånas i discontväg, kan jag icke finna någon fara. Hr Rosenblad vill deremot hafva 200,000 r:dr inneliggande utan någon nytta.
Men det har hittills af Staten icke åtnjutit det ringaste understöd; det har icke velat falla det allmänna lill last. Så har staden, genom enskildes bidrag, inrättat ett eli nisk t Institut, med 8 sjuksängar, hvars nytta, icke blott för staden, utan äfven för den omkringliggande nejden, erkännes. Jag vill icke tala om de municipala förljenster stadens innevånare ådagalagt, genom stiftandet af en Sparbank, genom uppbyggandet af rymliga Fattighus och Hospital, genom inrättandet af en Laneasterskola, der lärarena af staden aflönas, genom underhållandet af en, af enskild person stiftad, Flick-skola, o. s. v.; jag vill blott tillägga, att staden intill år 181g, på några få Riksdaler nära, ensam aflönat sina Skol-lärare, oeh att dessa af staden bestridde löner vid den allmänna regleringen af Elern enta r-Lä rov er. k ens Interims-Stat togos i beräkning, så att Carlshamn ännu i detta ögonblick årligen betalar: till Rector • — „ Förste Collega „ „ i5o.: , Andre d:o „ „ i 16: 32 — Tillsammans B:co R:dr 5oo: hvilka ov^gerSigen bordt, i likhet med hvad för Rikets öfrige ElementarLäroverk eger rum, ur StaU-Cassan utgå, samt dessutom R'dr 3oo Banco årligen Statssamt Allm. Besv.- och Elon.-Utslottens Utlåtande, N:o 86. 21 årligen såsom frivillig löneförhöjning till nuvarande Rectorn; hvarjemte staden underhåller och nyligen reparerat Skolhuset, utan att dertill anlita Stiftets Eyggnads-Cassa.
Af samma orsak har StatsSecreteraren II :r Friherre Carpelan begärt, att tillsvidare få behålla de under innevarande månads lopp förde och på förteckningen upförde Protocoller. Denna förteckning medföljer in duplo till erhållande af behörigt Quitto.2 Med fullkomlig högacktning har äran vara Högvälborne Herr Grefvens Kammarherrens och Riddarens ödmjuke tjenare G. af 'Wetterstedt. E. Lagerheim. 1 Jfr ovan sid. 109, not 2! s Förteckningen är bilagd, men har ej ansetts behöfva återgifvas. Hovkanslerens skrivelse vid avlämnande av inrikes civilsamt handelsoch finansexpeditionernas protokoll i statsrådet och i rikets allmänna ärenders beredning.1 Örebro d. 27 Aprill 1812.'2 Högädle Herr Grefve Kammarherre och riddare af Kongl. Nordstjerne Orden! I anledning af det mig i dag från Högloft. Constitutions Utskottet meddelade Protocolls Utdrag, får jag härmedelst, till en början, den äran till Herr Grefven och Kammarherren öfversända Inrikes Civil samt Handels och Finance Expeditionernes Protocoller, så wäl i StatsRådet, som i Rikets Allmänna Ärenders Beredning, de förre från och med d. 24 Julii 1810, till och med d. 6 Apr. 1812, och de senare från och med d. 19 Junii 1810, till och med d. 25 Februarii innevarande år. Å en af de här hos bifogade förteckningar,3 anhåller jag att Herr Grefven och Kammarherren behagade teckna sitt Quitto samt densamma till mig återsända. Med fullkomlig högacktning, har jag den äran vara Högvälborne Herr Grefvens, Kammarherrens och Riddarens ödmjuke tjenare G. af Wetterstedt. E. Lagerheim. 2 Denna skrivelse av den 27 april är bland bilagorna införd efter skrivelsen av den 28 april. 3 Förteckningarna äro bilagda, men liava ej ansetts här behöva återgivas.