Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har äfven anmärkts, att åtskilliga af de stadganden , som i Lagförslaget förekomma, såsom varande af nog reglementarisk beskaffenhet, kunnat derifrån uteslutas; men då de föreskrifter, som ansetts vara af sådan egenskap, afsett allmänhetens säkerhet, hafva Utskotten funnit dem böra i Lagen bibehållas. De öfrige anmärkningar, som emot förslaget blifvit framställde, hoppas Utskotten skola finnas nöjaktigt besvarade, så val genom dess förändrade innehåll, som äfven genom de motiv och upplysningar, som här sedan bifogas. Utskottens förnyade förslag är af följande lydelse: Förslag till Lag för enskilde Banker. i §• Bank-rörelse, med rättighet att utfärda tryckta eller graverade, ersdit-sedlar, må utaf enskilde personer, endast, i förening till Bolag, bedrifvas_, efter dertill af Kongl. Maj:t meddeladt tillstånd, vid ansökning hvarom böra till granskning och stadfästelse bifogas ej mindre de för Bank-Bolaget uppgjorda grund-reglor och utlånings-reglemente, än äfven pr of-blanketter till credit-sedlar; och ankom me pä Kongl. Maj:t att, efter pröfning, huruvida Bank inrättningen kan vara för landet fördelagtig eller menlig, det sökta tillståndet bevilja på högst Tio år, eller @ek förvägra. Vid sådan lids utgång, och så vida ansökning derom blif vit af Bolaget gjord 18 månader dessförinnan, kan tillståndet förnyas lill Bunkrörelsens fortsättande, dock aldrig utöf ver Tio är för hvarje gång. Bancooch Lag-Vidot tens Utlåtande, N~o 5. i5 2 §. Till Bank Bolags stiftande erfordras minut Femtio nannt"!fne delegare, n/ider deri ansvarighet, sorn i denna Lagbestämmes, med entecknings-sumnia af minst 1,000,000 R:dr Banco, motsvarande 3/5,000 R;dr tå ifver Specie. Fid pröfning af Bolags-reglorne, bestämmer Kongl, Majit det högsta belopp, hvarutöfver tecknings-summan ej får gä. 3 §. Enskild Bank får endast i stad inrättas.
Vid fordringars indrifvande, njute enskild Bank samma handräckning, som för Rikets Ständers Diseont-Verk nu är eller framdeles varder beviljad. 22 Bancooell Lag-Utskottens Betänkande, JY:o I. *3 §• Adier eller lottbref må icke belänas i den Bank, der de äro utgifne. Varor kunna i Banken belånas och, derest de icke inlösas vid förfallotiden, genast derefter, utan föregånget uppbud eller hembjudning, föryttras genom offentlig auction, hvarvid förhålles, i enlighet med gällande författningar om försäljning af utmätt lös egendom. *4 §. Banken ege ej att drifva handel med annat än guld och silfver; men vare oförhindrad alt inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på auction utbjudes, dervid Bankens rätt och säkerhet kan vara i fråga; dock med iagttagaride deraf, att sådan egendom åter varder försåld, så snart det lämpligen ske kan. 15 §• Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådane sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran inlöser sina tryckta eller graverade credit-sedlar, äfvensom, derest af densamma utfärdad invisning å Rikets Ständers Bank, vid uppvisandet derstädes, ej inlöses, åtnjute Borgenären ränta af den enskilde Banken, efter åtta för hundrade om året, ifrån den dag, då credit-sedels eller invisningsbetalning vägrad blifvit, intilldess inlösningen i Banken åter vidtager.
Jag motsätter mig förslaget i allo, och hoppas, att BancoUtskottet afstyrker detsamma. Herr RosenbladBernhard: Emot en man så rik på erfarenhet, som Friherre Boye, är det visserligen vågadt af mig, att strida; men jag torde dock, för att ådaga» M 2D2 - D en 20 November f. m. lägga grundlösheten af Friherrens anmärkningar, få hänvisa honom till Kongl. KarnmarCollegium, att der inhämta, kegångarne på 1700-talet, då Riksgäldssedlarne infördes, förhöllo sig; och torde Friherren deraf finna, att allmänheten ej tog eller gaf mera för Riksgäldssedeln, än den var värd. Om priserne stego på 1800-ta]et, så härrörde det af afbrutna förbindelser med fremmande länder, och större behof att anlita inhemska producter, men de hafva ock betydligen nedfallit, sedan dessa orsaker upphört, ehuru Riksgäldssedlarne fortfarit alt på samma sätt som förut i rörelsen omlöpa jemte Bancosedlarne. Jag får ytterligare be Ridderskapet och Adeln om ursäkt för det jag upptager tiden med att försvara hvad som egentligen icke behöfver något försvar. Till dem, som varit i södra orterne af Riket, och hört, huru de der räkna i Daler silfvermynt, utan att någonsin hafva sett något dylikt mynt, hemställer jag, om någon äfven i den lägsta torparekoja låter förvilla sig af en 18-skillings-sedel, och icke vet, att den utgör nio mark. Slutligen vågar jag äfven hemställa, om icke för att komma till den slulsatts, som Friherre Boye, man mäste förutsätta frånvaron af allt sundt omdöme hos den större allmänheten. Friherre Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 I o f I i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840. Trettonde Häftet. STOCKHOLM. Hör bergska Boktryckeriet, 184 * • Onsdagen den 2 September i84o - Plenum kl. 9 f. m. Justerades 7 prot.utdr. för den 29 sistl.
Det är en stor skillnad pmellan en ministerstyrelse, der målen väl utarbetas eller beredas af underordnade bureauer, men chefen ensam har afgörande rösten, och en collegial förvaltning, hvaruti alla ledamöterna hafva vota och chefen endast afgörande rösten, när rösterne äro lika. Del skulle visserligen vara önskligt, om våra deparlcments-chefer kunde tillika vara presidenter i Rikets collegier; men då jag befarar, alt dc redan hafva allt för många göromål, anser jag det nu overkställbar!. Vidare anhåller jag att till historiken öfver detta ämne få lägga några ord. Hvad först beträffar den und. anhållan i afseende på styrelseverkens organisation, som R. St. vid riksdagen 1S09 —1810 till K. M. afgåfvo, så får jag fästa uppmärksamheten derå, att den alldeles icke gick derpå ut alt afskaffa collegialstyrelsen. Tvertom hade dåvar. Ständer, genom antagande af de grundlags-§§, hvilka förutsätta collegiernes tillvaro, Den 13 Novem Ij er e. m. 305 i sjelfva grundlagen bestämdt uttalat den åsigten, att collegierna borde bibehållas. Ständerne begärde endast, på sätt deras skrifvelse af d. 3 Jan. 1810 upplyser, att K. M. mätte genom en comité' af nitiske, driflige och kunnige män utarbeta en fullständig plan till sådane indragningar i statsverkets utgifter, som K. M., vid afgifvandet af Dess nåd. propos. om statsverkets tillgångar oell behof, yttrat sig förmoda kunna förenäs med riksstyrelsens tillbörliga bandhafvande, derigenom att de allmänna ärendenas vård och behandling uppdrogs ät färre dock bättre lönte tjenstemän, och R. St. utsatte 2:tie premier för det tjenligaste förslag tili arbetets reglering inom Rikets hofrätten, collegier och styrelseverk. Således förutsattes äfven häri fortfarandet af collegiernc. I anledn. af det betänk, af Särskilda Utsk. vid ISIS års riksdag, för hvars åsigter Hr Gripenstedt redogjort, anhöllo dåvar.
År 1701 besvärade sig några under Ryssland skattskyldige jukagirer öfver tschuktschernas anfall och begärde af befälhafvaren i Anadyrsk ryskt bistånd mot dessa sina fiender. Med anledning häraf sändes en truppstyrka af 24 ryssar och 110 jukagirer på ett ströfoch strafftåg från Anadyrsk längs kusten till Tschukotskojnos. Under vägen träffade de tretton tält, bebodda af tschuktscher, som icke egde några renar. Invånarne uppfordrades att underkasta sig och betala skatt. Detta vägrade tschuktscherna, hvarpå ryssarne dödade de fleste af männen, samt togo qvinnorna och barnen till fånga. De män, som ej nedhöggos, dödade hvarandra, föredragande döden framför frihetens förlust. Några dagar derpå hade man att utkämpa en ny strid med 300 tschuktscher, hvilken dock för dessa senare utföll så olyckligt, att 200 berättas hafva stupat. De öfriga flydde, men återkommo följande dagen med en tiodubbel styrka, och denna tvang slutligen den rysk-jukagiriska krigshären att återvända med oförrättadt ärende. Ett likadant fälttåg i smått företogs år 1711, men med samma utgång. På begäran om skatt svarade tschuktscherna: »ryssar hafva förut kommit till oss att fordra skatt och gisslan, men detta hafva vi vägrat att lemna, och lika så tänka vi handla äfven framdeles»17. Ungefär femton år efter detta resultatlösa tåg föreslog kosacköfversten Affanassej Schestakow regeringen åter att kufva den tredskande folkstammen, hvarjemte han ville från Tschukotskojnos gå öfver till den ännu endast ryktesvis kända amerikanska sidan för att för rysk räkning skattlägga äfven der boende folkslag. Förslaget antogs. En styrman Jacob Hens, en geodet Michael Gwosdew, en malmproberare Herdebol, och tio matroser beordrades af amiralitetskollegiet att följa med expeditionen. I Jekaterinenburg försågs Schestakow med några små kanoner och mörsare jemte tillbehör och i Tobolsk med fyra hundra man kosacker.
Sig sakna giltiga skäl att bifalla Rikets Ständers förslag till ändring af hvad genom Kongl. Brefvet den 7 Juli 1841 blifvit, enligt Rikets Ständers underdåninga anhållan, i nåder förord nåd t, har i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid detta tillfälle för öfrigt begärt, genom nådigt Cirkulärbref af den 27 April 1849 anbefallt Dess Befallningshafvande att, der så lagligen ske kunde, genom uppgörande af Entreprenader om Fångars forslande, söka bereda den utgiftsbesparing, som Rikets Ständer åsyftat, eller åtminstone nedsättning i den fångforslingskostnad, sorn hittills egt rum. 112:o af den 12 Augusti 1848, angående anstånd med återbetalningen af det för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn under 1840 och 1841 årens Riksdag beviljade lån (167). 1848 den 13 September i underdånighet anmäld i Statsrådet, och Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader anbefalld att vederbörande om detta Rikets Ständers beslut underrätta. af den 19 Augusti 1848, angående understöd från Statens sida till anläggning af en Jernväg mellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern (180). 1848 den 28 December i underdånighet anmäld i sammanhang med ÖfversteLöjtnanten Grefve A. E. von Rosens underdåniga ansökning om nådigt privilegium å en jernvägsanläggning mellan Örebro och Hult; hvarvid Kongl. Maj:t, med hufvudsakligt gillande af hvad Rikets Ständer för deras del beslutat, fann godt att genom nådigt privilegium oktroyeia det af Grefve von Rosen stiftade bolag att, under namn af Kongl. Svenska och Engelska Aktie-bolaget för 221 jernvägen emellan Örebro och Hult, företaga och fullborda anläggningen af en jernväg emellan nämnde tvänne orter, med vissa vilkor och förmåner. 114:0 af den 19 Augusti 1848, angående ändring i Handelssamt Fabriksoch Handtverks-Ordningarne (181).
Då alla de ersättningar, som för ett eller annat ändamål böra utgå af allmänna medel, måste, efter räkningarnes granskning i Lands-kontoret, anordnas af Konungens Befallningshafvande å behörig utgiftstitel, och något undantag uti nu förevarande fall ej torde vara af behofvet påkalladt, helst hinder icke synes möta att Allm. Uesv.- och Elion.-Utskottets Betänkande N:o 196. 9 att aflemna räkningarnc till Kronofogden, på det genom hans försorg medlen må komma vederbörande till handa, hemställer Utskottet, att denna motion ej heller må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 15 Oktober 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Okt. 1860, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrade stadganden, rörande folkskolelärares lönevilkor. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har från Vällofliga Borgare-Ståndet fått till sig remitteradt ett memorial af Herr Sundblad, G. O., deruti anföres, att få bland samhällets medlemmar befunno sig i allmänhet sämre lottade, än folkskolelärarne, för hvilka, isynnerhet om de voro gifta, fordrades de största försakelser och all möjlig ansträngning för att kunna förskaffa sig och de sina en knapp lifsbergning. En förbättring i deras belägenhet syntes dock lika möjlig att genomföra, som den vore af behofvet påkallad, endast den Kongl. Stadgan angående folkundervisningen i riket af den 18 Juni 1842 sattes i full kraft och verksamhet. Orsakerna till den missbelåtenhet med sin ställning, som så högt och enhälligt uttalades från folkskolelärarnes sida skulle, om icke helt och hållet undanrödjas, åtminstone ganska mycket förminskas om desse tjenstemän komme i obehindradt och oafkortadt åtnjutande af den dem i berörde nådiga Stadga tillförsäkrade rätt.
Detta Domhafvandens förfarande hade jag anmärkt såsom felaktigt och derföre låtit emot honom anställa åtal, vid hvars pröfning Kongl. Göta Hofrätt genom utslag den 19 sisth Juli förklarat, att som Häradsrättens särskilda utslag, hvarigenom fångarne dömdes skyldige till begångna tjufnadsbrott, icke innefattade föreskrifter — 2.3 — af Häradsrätten, att dessa brottslingar skulle ur häkte lösgifvas, innan de undergått den bestraffning, Häradsrätten deni ådömt; vid hvilket förhållande Kongl. Hofrätten funnit böra antagas, hvad Domhafvanden i sitt betyg förklarat, att nemligen fångarnes lösgifvande varit föranledt af bans tillsägelse derom till Länsmannen; alltså och då det icke tillkomme Häradshöfding, såsom någon med hans embete förenad rättighet eller pligt, att utom rätten enskildt förordna om fånges lösgifvande ur häkte, samt Häradsböfdingens tillsägelser till Länsmannen om fångarnes frigifvande följaktligen icke borde betraktas såsom innefattande någon embetsåtgärd; funné Kongl. Hofrätten förevarande åtal, såsom för fel i domareembetets utöfning, icke föranleda till vidare yttrande; men i anledning af min anmärkning, att två bland fångarna, hvilka icke varit angifne för gröfre brott än dem, för hvilka de blifvit sakfällde, bordt antingen genast vid ransakningens början lösgifvas' eller ock efter sakfällandet qvarhållas i häkte, tilldess de voro straffade, har Kongl. Hofrätten'yttrat, att enär samma personer varit ankla gade och jemväl blifvit sakfällde för första resan stöld, Kongl. Hofrätten funne Domhafvanden, för det han låtit dessa personer i häktet qvarhållas under ransakningen, som påbörjades den 4. °ch slutades den 11 Oktober 1848, icke hafva gjort sig till något ansvar skyldig.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag, dels af Gr. Mörner bifall dertill, med uteslutande af orden »så snart sådant lämpligen kan ske», och dels slutligen af Gr. Taube, att förslaget måtte förändras till följande lydelse: »att K. M. täcktes med det snaraste organisera styrelsen för jeruvägarne, så vidt möjligt är, efter något system, som är i öfverensstämmelse med hvad å jernvägar i andra länder är brukligt och der anses praktiskt nyttigt och användbart». Härefter gjordes propos. å bifall till Utsk:ts förslag oförändradt, och då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft öfvervigten. Hr Bildt: Då denna punkt förutsätter, att södra stambanans riktning blifver sådan, som Utsk:t föreslagit, så torde R. o. Ad. finna, att, på grund deraf att en annan jernvägslinie blifvit bestämd, hvad som här blifvit föreslaget om Ostbo m. fl. härader, som genomlöpas af Lagalinien, måste förfalla. Men då alla de härader, som genomlöpas af Nässjölinien hafva åtagit sig att uplåta sin jord kostnadsfritt, så hemställer jag, att R. o. Ad. i så måtto ville bifalla denna g, att de af jordegarne utfäste bidragen endast måtte afse de härader, som genomlöpas af Nässjölinien. Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att, i afs:de å lörev:de punkt, endast yrkats, att Utsk:ts förslag måtte på det sätt bifallas, att beslutas skulle, det de sockenstämmoprot. och förbindelser, hvilka inkommit från jordegare i Småland kring den s. k. Nässjölinien, måtte blifva till K. M. öfyerlemnade för det ändamål, som i Utskds förslag finnes omnämndt.
Den 27 Ju-: m. UtfkottPn i principerna gilladt, ehuru något särskildt utlåtande deröfver icke erhållits; men om Höglofl. Utskottens Betänkanden komma att ytterligare hvila, af>tår jag for närvarande från en sådan anhållan. Härefter, uppå förnyad proposition af Herr LandtMar<-kalken, beslöts att Betänkandet skulle blifva hvilande. Till afgörande företogs OecoimmieUtskottetssedan den 22 denne hvilande Memorial, i anledning af återremivaf Utskottets Betänkande om afhjclpande al vissa kostnader för Roteoch Rusthållare, Herr Lannerstjerna, Johan Wilhelm, uppläste följande: Då till slutlig pröfning och afgörande nu förekommer Höglofl. Besvärsoch Oeconom ieUtskottets Betänkande, i anledning af väckt fråga om Förändring med Soldaternas vid de fndeldta Regementerna löner, utbeder jag mig att få fästa Höglofl, Ridderskapets och Ad-.lns uppmärksamhet pä detta ämne, till det noggranna öfvervägande, som jag anser dess vigt förtjena. Utskottet tillstyrker att på alla ställen, der ej några synnerligen vi0tiga oxtistän - Den 27 Juli e. m. disheter eller särskilda öfverenskommelser ligga i vägen, det må vara Rotarna tillåtet, att utom en liten kåltäppa disponera öfver SoldatTorpets öfriga jord, emot erläggande in natura af ett visst quantum Spannemål, Hö, Halm m., m., i likhet med hvad de gamla KnektContracterna utstaka. KnektContracterna stadga i allmänhet, att Soldaten skall hafva af RotenTorp med hus och ägor af Aker och Äng, till beskrifven beskaflenhetoch vidd, samt att endast vid de Rotar, der för Hemmanens inskränkta område tillfälle icke varit, att förse Soldaten med Torpägor, honom skall gifvas 2 Tunnor Råg, 2 Lass Hö, 1 Tjog halm samt en liten kåltäppa.
Jag vill försöka ådagalägga den sanning, som min dagliga och stundliga erfarenhet under en längre tjenstetid, och under tillbragta 16 år såsom lärjunge uti de s. k. lärda skolorna, stadfästat till en öfvertygelse, hvilken endast med mitt lif kan öfvergifva mig, nemi. den, att förberedelsen i och för inträdandet uti tillämpningsskolan är, alltid skall blifva, och bör blifva omöjlig uti lärdomsskolan. Antagom för detta ändamål 2lne ynglingar med lika goda naturliga anlag, med lika omsorg från början uppfostrade, den ene behörigen förberedd alt inträda vid universitetet, deu andre att vid teeknologiska institutet, någon krigsskola, bergsskola o. s. v. på något konstyrke använda sina förvarfvade kunskaper, samt grad, t. ex. uti mathemaliken. Den förre af desse ynglingar, lian som studerat i och för universitetet, äger en klar och redig åskådning af det vettenskapliga systemet till alla dess hufvudmomenter; lian i liseidessa momenters nödvändighet och inbördes sammanhang; lian känner fullkomligt de vettenskapliga bevisningstnetoderna; hans dialektik och hans slulledningsförmåga äro genom hans studier skärpta lill den grad, att han nr i stånd att underkasta hvad vettenskapligt amne som helst en ofelbar granskning, så vidt bans sakkännedom räcker: ingen lärer neka, att lärdomsskolan bar heder och beröm af en sådan lärjunge. Men låt denne samme lärjunge infinna sig vid teeknologiska institutet hos en byggmästare eller mililärlarare, som säger honom: ”delbar ni en uppgift af ett machineri, en byggnad, en brygga, ett fältverk; jag har meddelat eder de praktiska villkoren och anvisningarna; ni känner från lärdomsskolan de vettenskapliga principerna för construction och calcul: verkstall!” och se, min herre, der är det slut med bans latin. Han strandar — root de praktiska svårigheterna, skulle man tro; — nej! han strandar mot sin grundliga underbyggnad uti rena mathematiken. Han svikes af sjelfva sin theoretiska förberedande bildning, en bildning, som utgjort hans lärares, föräldrars och hans egen tillfredsställelse och fägnad, och hvarpå den oerfarne grundat sin framtids förhoppningar.
om upphörande af de serskilda Landsböcker, som hittills öfver allmänna beyillningen uppgjorts, Stats-Contoret skulle, till egen och vederbörandes efterrättelse, förständigas att hvad sålunda blifvit stadgadt må behörigen iakttagas från oell med redogörelsen för innevarande års allmänna bevillning; alt, i anledning af Rikets Ständers underdåniga framställning rörande Salu-accisen, Stats-Contoret borde i Nåder förständigas om det under denna inkomsl-tilel förslagsvis uppförda belopp af 7,500 R:dr. Kommande den Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Etnb, Ber d. i5 Jin. 1834- 87 allmänna frågan om denna afgifts framtida uppbärande att, vid pröfningen af Rikets Ständers härom serskildt aflåtna skrifvelse, tagas i Öfvervägande. I 3c):0 Angående hevillningen för Qvarnar, Valkoch Stampverk. (Se N:o 120.). Afgjordt i sammanhang med frågan om allmänna hevillningen. I 4o;0 Med förslag till förändringar i Lurendrejeri-Förordningen. Anmäld d. 7 April s. å. Kongl. Maj:t befallde, alt förnyadt förslag till Författning i detta ämne skulle af Gene.ral-Tull-Styrelsen utarbetas och så tidigt ingifvas, att det kunde under årets lopp pröfvas och Författningen utfärdas, för alt samtidigt med den lija Tulltaxan ifrån i83l års början blifva gällande. Beslut om Författningens utlardaude fatladt den 9 November i83o. J4I-O Angående anslag till strömrensningar och lättade vattencoiu municationer.- Anmäld d. 7 April s. å.
M:l föreslagna gradation af karle-afgiften för bouppteckningar i 4 § 3 morn, hvilken är lämpad efter motsvarande stadgande i nu gällande förordning, men med den skillnad, att afgiften, nu bestämd för bouppteckning af från och med 50 R:dr Banko behållning, ansetts icke böra utgå för mindre behållen summa än 100 R:dr och att högsta afgiften, en för hundra, icke vidtager förr än behållningen stiger öfver 80,000 R:dr, i stället för 75,000 R-.dr, såsom nu är stadgadt, hafva Rikets Ständer bifallit, likväl med den mindre förändring af första sifferklassen, som öfverensstämmer med hvad här förut, angående grunderna för tarifers uppställning, blifvit anfördt. 1 enlighet med Rikets Ständers åsigt, att i de tarifer, der minsta graden är 50 R:dr Banko, motsvarande 75 R:dr Riksmynt, denna grad ökas till jemna 100 R:dr Riks mynt, hafva Rikets Ständer beslutat, att resolutioner å donationer först då böra förses till och med 200 R:dr för hvarje 100 R:dr derutöfver 10 öre, 5 öre, 368 Expeditions-11 lsl;o t tels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 'ISO. med stämpladt papper, efler sex för hundradel, nlir gåfvan i värde eller penningar går öfver 100 R:dr. E. K. Al: t liar vidare föreslagit, att kartc-afgiflen tor
Skrifvelse i ämnet, vöre den rätta; att man icke alltför ofta bör rubba en tullsats, och att, då den sista icke varit gällande i mera än tre år, man äfven kunde förunna näringsidkarne att få bibehålla den äfven under nästa statsregleringsperiod, helst som regeringen icke ansett det lämpligt att nu göra några förändringar, utan såsom skäl för uppskof anfört dels de med Frankrike pågående underhandlingarne, dels ock att det vore båttre att på en gång i ett sammanhang omarbeta hela tulltaxan, än att deri vidtaga partiela förändringar. För mig och många med mig har under de tvenne sista månaderna tillkommit ett nytt skäl till stöd för vår åsigt. Det har nemi. visat sig att statsverkets behof äro betydligt större, än man vid riksdagens början ansåg att de skulle vara, och att de tillgångar, sorn voro afsedda till deras fyllande, icke äro tillräckliga för detta ändamål. Jag anser derföre, att det vore orätt, att blott på grund af en förutfattad opinion rubba statsverkets tillgångar, och tror att man deruti bör finna ett skäl att bibehålla de statsinkomster, som f. n. finnas. På dessa skäl förordar och röstar jag för bibehållandet af hittills gällande tullsatser å alla de artiklar, hvarå KommersColl. och General-tullstyrelsen icke föreslagit någon förändring. Hr Reutersvärd: Utsk:t har icke anfört annat skäl än att Lftsk:t ansett den nuvarande tullen allt för hög, hvilket motiv alltid använts, när förändring icke blifvit af embetsverken föreslagen. Men då någon utredning icke blifvit gjord, hvarigenom det ådagalägges, att den nu åsätta tullsatsen är lämpligare än den förra, och då dessutom (Jisk:t begått en inkonseqvens, som bör rättas, anser jag att tillräckliga skäl finnas att afslå denna punkt och bibehålla tullsatsen oförändrad. Gr. Liljencrants: Hr von Kraemer har måhända med rätta ansett att det vore en lycka, om man, i stället för att sysselsätta sig med många tillverkningar, rigtade sin verksamhet blott på några få industrigrenar och i stället sysselsatte sig med att tillverka i stor skala.