Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemför man det Tractamente af 2 R:dr Banco om dagen sorn Ståndens och Utskottens Extra Cancellister blifvit tillagde, med hvad Civile och Militaire Tjenstemän i Lön bestås eller hvad desse sednare i aflöning erhålla, då de äro i fält commenderade , så synes deraf, att Stats Utskottet ägt goda skäl till den föreslagne nedsdttningen. Jag tror ock att enda sättet att bereda hushållning för framtiden, är, att de dermed nu göra början. Man har invändr att de, som engagagerat sig till tjenstgöring vid Riksdagen, räknat på att ethalia lika Arfvoden som vid de sednast förflutne Riksdagar beståts; men de hafva dertill icke skal, då 24 §. Riksdagsordningen tydeligen stadgar, att vid Riksdagens slut skall en efter göromale-ns vigt och mängd lämpad vedergällning bestämmas. I förra tider h?de de fleste vid Riksdagarne tjenstgörande inga Arfvoden utan sökte endast meriter tili framdeles befordran. För min del anser jag afven vara mindre nyttigt att höga Ailvo - 14 Den 1$ April. den tilldelas , emedan derigenom manga vänjas vid misshushållning-, och får på dessa förenade skäl vördsammast anhålla om Proposition på bifall af Stats-Utskottets Betänkande. Herr Grefven och Landt Mar skalk en hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Presteoch Borgare-Ståndens ofvannämnde beslut? Ropades Nej. Friherre Staél von Holstein, Corfitz Ludvigr Då aflöning under Riksdagen för RiddarhusFiscalen blifvit af ett Stånd bifallen , är detta en serskild fråga, som nu beror på Ridderskapets och Adelns afgörande, och anser jag för min del samma Tjenstemans Aflöning böra af Allmänna Medel utgå, samt icke RiddarhusCassan påföras.
Men ej allenast behofvet för Småland af denna jernväg, hvilket behof tillräckligt vitsordades af de uppoffringar enskilde för densamma redan gjort och vore beredvilliga att ytterligare göra, utan fastmer fördelen att få rikets vestra kust, och dess vigtigaste punkt, Göteborg, förenad med närmaste och bästa hamn vid Östersjön, syntes böra föranleda, Rilrets Ständer att för åstadkommande af en sådan jernvägsförbindelse, af hvilken, genom jernvägen från Göteborg öfver Falköping och Jönköping till Nässjö, redan ungefärligen två tredjedelar äro af Staten anlagda, besluta, att jemväl jernvägen från Nässjö till Östersjön vid Oscarshamn må af Staten bekostas och densamma således blifva en del af en från vestra kusten vid Göteborg till östra kusten vid Oscarshamn sig sträckande stambana. Utom de ofvannämnda ovanligt gynnsamma terrängförhållandena hafva motionärerne, såsom skäl för Oscarshamns lämplighet att utgöra anknytningspunkten vid Östersjön för en stambana från rikets vestra till dess östra kust, erinrat om denna stads utmärkta, rymliga, mot alla vindar väl skyddade och äfven under ganska stränga vintrar "nästan alltid öppna hamn, hvarest en större skeppsdocka med mekanisk verkstad nyligen blifvit anlagd och hvarifrån en beqväm ångbåtskommunikation äfven under vintertiden skulle kunna anordnas med Gotland och Öland, hvarigenom dessa öars befolkning och produkter skulle sättas i den ändamålsenligaste förbindelse med rikets jern vägsnät; äfvensom härvid något afseende borde fästas å en för landet vinstgifvande transito trafik vintertiden med länderna på andra sidan Östersjön. Af de rörande ifrågavarande jernvägsanläggning till Utskottet ingifna planer och kostnadsförslag har Utskottet inhemtat, att för hela jernvägen, som beräknats till tolf mil, deraf sträckningen mellan Nässjö och Hvetlanda hölle fem mil 30,400 fot, alternativa beräkningar blifvit upprättade, det ena med iakttagande af samma byggnadssätt, som vid stambanornas anläggning blifvit följdt, hvaremot det andra afsåge en öfverbyggnad, som väl hade samma spårvidd som stambanornas, eller 4,83 fot, men för öfrigt ej vore bestämd att Sefaras af så tunga ångvagnar som stambanorna.
BondeStåndet anmärkt, att Utskottet bordt utreda otn någon åtgärd i anledning deraf blifvit af K. M:t vidtagen. Då R. St:r, af förekomne skäl och på sätt deras under d. 18 September 1823 aflåtne underd. skrifvelse närmare utvisar, i underd:het anhållit, det K. M:t täcktes i Nåder låta vidtaga de förändringar med Stuteriets förvaltning, hvilka närmast och säkrast kunna uppfylla ändamålet, och Utskottet inhemtat, att K. M:t, i anledning af R. Strrs sålunda gjorde underd. anhållan, låtit verkställa de rättelser i saruma förvaltning, som med afseende å Stuteriets egentliga bestämmelse funnits erforderlige, samt ledande till en bättre hushållning vid Stuteriet; finner Utskottet sig icke äga skäl, att i afseende på RiksdagsFullmäktigen Rutbergs sålunda gjorde yrkande vidtaga någon åtgärd, enär frågan, af R. Storedan bedömd, blifvit till K. M:ts Nåd. bepröfvande i underddret öfverlemnad. 23o Stats -Ut.skottets 6:0 Vid 23 Panelen, eller om Anslag dels af iooo It:Jr till de nödvändigaste Löneförbättringar åt de vid Stuterierna varande Tjenstemän och Betjente samt dels af 7000 R:dr till Hästafvelns förbättrande hafva anmärkningar blifvit gjorde hos H. R. o. A. af Hrr Hjerta, G. A., Nordenankar, Gust., och Ribbing, Arvid, Grefve Fersen, Hans, Hr Rosenqvist, Fredr. Leonli., Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm och Grefve Horn, Clas Fredric,- inom V. BorgareStdndet af Il:rr Helsingius och Rydström samt uti II. BondeStändet af RiksdagsFullmäktige Johan Jacob Rulberg fran Norrbottens Län, Göran Andersson från WestmanlandsLän, Vice Talmannen Jon Jonsson, Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Per Jonsson från Öland, Per Ericsson från Kronobergs
Någon tve - Dan 24 Februari. 371 lydighet om rätta förståndet af ordet lottegare bör idre heller kunna upsla, då i 3 § säges, att lottegare äro sådana bolagsmän, hvilkas ansvarighet begränsas af lotternas fulla belopp. Den härefter framställda propos:n till bifall å Utslcs förev:de vtlrande besvarades nied starka Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Vidare förekom och bifölls Utskrs yttrande i frågan, huruvida lottegare böra medgifvas att inträda i Bankbolag; hvarefter de af Utsk. föreslagne 3 och 4 <§§ samt mom. c, d och k af 6 g up lästes och godkändes, men med beslutet i afside på de öfriga i den nu pröfvade 5 punkten omnämnde §§:ne upskjöts, enär dessa §S voro föremål för ytterligare af Utsk. gjorde framställningar. 6:te punkten, ang:de 7 § 2 mom. sisla delen. Frih. Stjernstedt, Aug. Wilh.: Emot förslagets nu föredragne 7:de § anhåller jag att få göra några anmärkn:r innefattade i Hr lliksarkivarien Nordströms Betänk, bifogade reservation, af hvilken jag utbeder mig att få upläsa den sednare delen så lydande: Den på ett bolag hvilande solidariska ansvarigheten kan således, såvida icke i särskilda fall annan specifik öfverenskommelse om ansvarighetens bestånd äfven för de afgångne är träffad, ej annat än afse bolaget, sådant det är i det ögonblick, denna ansvarighet tages i anspråk, men icke sådant det under olika tidskiften af sin tillvaro varit af olika lottegare sammansatt. Desom då af bolaget äro medlemmar, de må deruti hafva i n träd t förr eller sednare, är alltså solidariskt ansvarige för alla dess förbindelser till tredje man, och de som derförinnan afgått äro från all ansvarighet frie. Ctsk:s pluralitet har visserligen häremot anmärkt, att den, som under loppet af ett bolags verksamhet deruti inträder, icke skulle blifva solidariskt ansvarig för andra dess förbindelser, än dem, som efter hans inträde tillkommit.
Vid sidan af en stor Man kunna dess Embetsmän sällan hafva annan förtjenst än att med nit och drift biträda och fullgöra Hans afsigter för det allmännas väl. Det fordras en alldeles ovanlig förening af sällsynt gynnande omständigheter och sällsynta egenskaper, för att en Embetsman skall kunna spela Sully’s eller Oxenstjernas röle; men Preussen uppsteg icke mindre under Fredric II:dra till en Stat af första rangen, ehuru Hertzberg knappt syntes förrän efter hans död och nationen kan ej mera fordra, än att dess angelägenheter väl vårdas, utan att äga rätt att klaga, om hon derföre har att tacka Regentens öfverträffande egenskaper. Om Regenten är missnöjd med sina rådgifvare, är det haåts rätt att endtlediga detri, om Nationen tror dem va» ra skadliga, hsr hon rätt att begära deras aflägsna nde. Må Friherre Anckarsvärd i behörig ordning uppgifva de anledningar, han har att yrka ett sådant steg. Han känner vägen och den har under denna Riksdag icke blifvit obegagnad. Men obestämda och obevista tillmålen kunna skada men icke öfvertyga, kunna endast ådagalägga att man är missnöjd, Den 17 April c. m. 083 men icke at att man har rättmätige orsaker dertill. Jag skulle stadna här, om icke, af Friherre Anckarsvärds anförande återstode ännu en punct, som jag tror vara mera Allmänhetens än Ministérens sak,det är det påstående Friherre Anckarsvärd yttrat, mSvenJka Folket fedan f.Jla förändringen i defs Stats/kick icke fått tillgodonjuta den mnfia fiirdelagtiga förändring i defs fällning. Friherre Anckarsvärd säger; Stige den fram, forn vied hopp om jr omgång för bevisningen, kan på flå att Svenfka Folket nu 1823, befinner fig i ett bättre mera individuelt lyckligt tillflåndi än för 13 år fe dan vid denna tid.
"Hör på, svåger", afbröt han dennes svada, "du säger att din 'setakka' (den man kör för) har pengar såsom vi hö i goda år; de ha inga saker med sig utom det der lilla skrinet, der ryms inga kläder uti men mycket pengar. Se på deras klädedrägt, de ha afrest plötsligt, oförberedt man lurar inte så lätt en gammal lurendräjare vet du, jag har mina förmodanden. Hvad tror du, Petter?" Ett ljus tycktes gå upp för Petters mindre qvicka själ. "De kommo med vagn till Pargala, der togo de in på värdshuset och herrn hyrde mina hästar ända till Pampala för femtio rubel, en god affär för mig; ja, ja, han lofvade efteråt litet mera, men det hör ej hit, ja, och så skulle vi färdas så att han icke behöfde visa något pass vid finska gränsen." "Ser du", mumlade värden, "deras händer och detta skrin lukta salt". "Du tror att de äro stadda på flykt?" Nu börjades ett långt samtal de båda männen imellan, fördt med dämpad, men liflig röst. Medan detta samtal fortgick drömde Nadeschda. Det var en orolig dröm. Hon tyckte sig redan med Nikifor ha uppnått den räddande svenska stranden, dit de sträfvade, och hon väntade just på att någon af de goda svenskarne skulle helsa dem välkomna med "salt och bröd", gästvänskapens symbol i Ryssland. Der framträdde också en vänlig man och bar ett bröd, beströdt med salt, i sin hand. Han nalkades dem, men då han uppmärksamt betraktade Nikifor vredgades hans uppsyn och han slungade saltet i ansigtet på honom och henne. "Se der ert salt", utbrast han hånande och vände dem ryggen. Hu, hvad det var rysligt, hon trodde sig bli qväfd af ängslan. Dunsterna från de drickande karlarnes romkoppar hade spridt en vidrig lukt i rummet och lägrade sig tungt öfver den unga flickans bädd. Nadeschda kände sin andedrägt besvärad och vaknade. Hon slog upp sina ögon, såg sig rädd omkring och varsnade de två gestalterna vid den slocknade eldens sken.
Men af gåfvo-fonden åtgick åtminstone hälften till uppförande af provisionella hus och baracker för det fattigare folkets hysande och till denna del af befolkningens underhållande vintern emellan 1834 och 1835 samt än längre. Hvad sålunda påkostats, måste fördenskull afräknas från tillgängliga medlen till stadens återuppbyggande med. Den 3 J ii 11 i e. m. 8? Oell likaledes måste den del af brandförsäkrings-beloppet, för hvilken de nedbrända husen varit intecknade, till säkerhet för lån i publika cassör, och hos enskilda personer utom staden, afräknas från tillgången nied minst 100,000. i42,5oo. Återstår 2g3,5oo. I sjelfva verket måste stadens innevånare således, på flerehanda sätt och jemväl genom minskning af tilläfventyrs, på någon hand samlad capilalförmögenhet, eller genom Ökad skuldsättning, för nytt rörelse-capital m. m , genast vidkännas det öfriga af förlusten r:dr b:co 206,5oo; det oberäknad!, att byggnadslånet, med deri belöpande räntor, ehuru samma lån beiedt en tillgång för tillfället, dock skall efter hand återbetalas. Kär oersatta förlusten vid eldsvådan dermed ökas, öfverstiger den följaktligen 35o,ooo r:dr b:co, utom förminskade inkomster af handel och näringar, åtminstone första året efter eldsvådan; och man torde då, utan svårighet, kunna bedömma samhällets ekonomiska belägenhet, sådan som den i verkligheten varit, ar och länge måste blifva, nemi. högst bekymmersam, Sannt är, alt stadens innevånare, detta oaktadt, med berömvärd uppoffring af flera enskildta intressen, ansträngt sig till det yttersta, för att ånyo uppbygga deras stad på ett förståndigt och ändamålsenligt sätt. Om det förra ej skett, hade det sednare icke kunnat ske; och resultatet torde således förtjena R. Sits bevågenhet.
Så snart han hunnit tröska den, måste han nämligen genast sä^ja den till hvad pris som helst för att få pengar att betala skatterna med, och medan millioner producenter befinner sig i detta läge, är marknaden i böljan af hösten öfverhopad med böndernas säd, ooh exportörer köpa den då till billigt pris ooh utföra den i stora partier till utlandet. Endast genom detta utpressningssystem kan det förklaras att Ryssland med sin primitiva kulturutveckling ännu kan konkurrera med Amerika på Europas sädesmarknad. Men också har den ryska bonden, som förser hela verlden med bröd, i de flesta fall redan på våren, ja ofiba midt i vintern, sjelf ej något bröd att äta, utan måste köpa det till högt pris. Böndernas otillräckliga jordlotter tvinge dem att odla allt hvad odlas kan. Följden deraf blir, att det är omöjligt för de flesta att föda ett tillräckligt antal boskap. Ett par arbetshästar ftro alldeles nödvändiga för den ryska bondens jordbruk, men den landtbruksberättelse, » från gård till gård », som utgifvits af 1 Detta är ingen öfverdrift, utan en noggrann statistisk uppgift, hem-tad ur den officiella berättelsen öfver Odessas stadsförvaltning och andra officiella källor. » Ziemstwo ’ s » (landtdagens) statistiker, visar, att knappast hälften af bönderna, oeh pä många orter ännn fórre, hafva ett par hästar — de öfrige fä reda sig med en häst, ja ofta utan någon tlls. I allmänhet är 1 / 4 ooh t. o. m. 1 / 3 af bönderna utan List, och i gavernementet Moscau har t. o. m, hvar annan bonde ingen häst. Landtbrokets förfall visar sig genom brist på arbetskraft och gödsel; ringa skörd och hungersnöd — företeelser, med hvilka den ryska allmogen är förtrogen. Bondereformens mål har sålunda uppnåtts. Oenom böndernas befrielse skapades en hel klass till hälften sjelfständigt folk, som genom sina jordlappar äro fästa vid hemorten, men som på samma gång icke erhållit så mycket, att de ens närmelsevis kunna intaga någon likställighet med de omkringboende större gods-egarne. Det oundvikliga deficitet i bondens budget har haft till följd, att han kommit i åtskilligt beroende af godsegaren.
Löser Konungen det in, gifve honom fulla värdet och en åttondedel dertill; den lösen behålla han som hitle. Om strandvrak och skeppslynd urskils i Sjölagen 4. Hittar man häst, oxe, ko, får, get eller hvad fä det är; läte en gäng lysa och njute af egaren foderlön och all annan kostnad, sedan den nytta räknad är, som han af ty haft. Nu är skälig misstanka mot den, som säger sig hittat hafva; då skall han sig urtjufva göra med lysninga vittnen och sjelf sins ed att han det fä ej af illvilja och list, utan som driftefä, upptog. Kommer ej han inom natt och år, som rätter egare är; då ege han fä, som hitle. 5. Klandras det, som stulet är, och säger man sig det köpt hafva, eller vill på annat sätt genom fångesman, eller vittnen, visa sin rätt; dä skall det gods i Rätten, eller hos bofäst man, insättas, och fångesmannen eller vittnen framhafvas. Sker det inom den lid, som Domaren förelägger; vare han saklös, som ifrån sig leda gitter, och svare då den, som det ledes till. Kan han ej visa laga fång; gifve ut det, som klandras, Expeditions-Utskottets Första" till underd. Skrifvelse, N:o 20i. 5 och gore sig urtjufva med sjelf sins ed, om Domaren del skäligt pröfvar. Giller han ej eden gånga; stånde tjufsrätt. Häfver han vittne, att han det redligen köpt, ändå alt han ej fångesman framskaffa kan; vare saklös. 6.
Der bemöter förf. den pessimistiska föreställningen om verldens försämring och utlägger sin tro på en ständigt fortgående utveckling, hvarunder missförhållandena i lifvet mer och mer förminskas genom upplysningens humani-serande och praktiskt reformerande inverkan. Detta är i största korthet det innehållsskelett, hvarpå förf. utarbetat sin intressanta och ofta glänsande framställning. Om de delar deraf, som antingen rent af falla inom fantasiens och framtidsgissningames område eller i förbigående antyda författarens egen positiva ståndpunkt i religiösa frågor, kunna efter olika läsares åskådningssätt de mest olika omdömen fallas. Särskildt torde många af dem, som tillika tagit kännedom - om det af hr Strömer nyligen utgifha lilla häftet: » En naturforskares trosbekännelse, aforismer om otron i vår tid », känna sig främmande för de positiva konseqvenser, hvartill förf. för sin del kommer. Men dels äro dessa konseqvenser ännu icke direkt uttalade i » FramtidsVinkar », så att de här derför icke heller kräfva något bedömande, dels ligger det sistnämnda arbetets förnämsta betydelse otvifvelaktigt i de rent i kritiska delame, der förf. rör sig med vetenskapens redan vimna resultat och genom dem påvisar ihåligheten hos dogmer och föreställningar, som under århundraden hållit vårt slägte i fångenskap. Det är i detta afseende han med » Framtids-vinkar » i sin mån tagit del i tidens stora frigörelsearbete. Förf. säger på ett ställe i sin bok om försöket att stämpla det som » en öfvervunnen ståndpunkt » att draga i häraad mot vissa » mystiska historier », emedan ingen vidare tror p&amp;dem: » Man kan aldrig bättre omhulda vidskepelsen än under skyddet af föreställningen, att den ej mera fins till ». Och detta är ett sant ord, till och med längre, än förf. för tillfället synes hafva syftat. En hvar omhuldar gema sin egen. vidskepelse såsom helig och ser blott, att han är fri från vissa andra, ännu gröfre.
Härvid förekommo: Utskottets främst å sid. 8 upptagna yttrande. Lades till handlingarne. Med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut godkände Ståndet den föreslagna voterings-propositionen. 50:de punkten, mom. i. Lades till handlingarne, med förklarande att Ståndet vidblifver sitt i frågan fattade beslut. 52:de punkten. Ståndet biföll Utskottets förslag, sådant det i 52:de punkten af Betänkandet Nio 37 förekommer. 39ide punkten, mom. litt. e. Lades till handlingarne, med förklarande att Ståndet vidblifver sitt förut lättade beslut. 47:de punkten. Med vidblifvande af sina här omförmälda beslut, god kände Ståndet den föreslagna voterings-propositionen. Utskottets yttrande gillades. Utskottets tillstyrkande rörande dessa båda punkter bifölls. Nio 49, i anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utlåtandet Nio 38, med förslag till vissa förändrade föreskrifter, angående Bankens vexlings-kassa och depositions-rörelse. Härvid förekommo: Utskottets hemställan sid. 23 med afseende på Banko-reglementets 133 §. Bifölls. lista punkten af Utlåtandet N:o 38. Lades till handlingarne. Utskottets hemställan bifölls. 9 ide punkten. Lades till handlingarne, med förklarande, att Ståndet vidblifver sitt i ämnet fattade beslut. 13:de punkten. Ståndet biföll hvad Utskottet i Memorialet Nio 49 rörande sedelstocken hemställt och föreslagit. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskottets nedannämnde Memorialer: Nio 38, med voterings-propositioner rörande Konstitutions-Utskottets uti Bih. till R. St.
Vid näringarnes fortgående förkofran och utvidgning inom norra delen af provinsen Helsingland hade, isynnerhet under do sednast förflutna åren, de nuvarande transport-medlen visat sig otillräckliga för nedforslingen af denna landsbygds produkter lill deras hufvudsakligaste export-ort, Hudiksvall, samt uppforslingen derifrån af de för samma landsbygd och dess industriela anläggningar erforderliga förnödenheter och effekter; och dessa produkters samt förnödenheters fortskaffning kunde icke vidare såsom hittills besörjas på de vanliga landsvägarne, emedan jordbruket derigenom skulle fråntagas för detsamma oumbärliga dragare samt näringarne betungas med alltför stora transport-kostnader. I anseende till nu uppgifna förhållanden, och då forslingen under sednasle tiden varit nära att afstanna genom brist på forslings-medel samt de högt uppdrifna forlönerna, hade egaren till åtskilliga, i närheten af Norra Dellen befintliga, jernbruk och sågverk, för att underlätta den betydliga forslingen af dessa egendomars tillverkningari låtit företaga kanal-anläggningar dels mellan Dellen-sjöarne och dels invid de s. k. Forssa-vatlnen till Iggsjön, hvilken sednare sjö skulle komma att genom jernväg sammanbindas med Iggesundsbotlen, hvarefter Iggesund, i stället för Hudiksvall, komme att blifva dessa egendomars lastageplats. Härigenom skulle således nämnde stad, hvars bandels-rörelse och industriel verksamhet under sednare åren ansenligen förkofrats, komma att lida en ytterst känbar minskning i sin rörelse samt ett sådant afbrott i sina uråldriga handels-förhåilanden, att stadens nedsjunkande till en obetydlig plats vore att motse, oaktadt densammas förträffliga och för sjöfarande ovanligt förmånliga hamn.
På Dahlsland funnos 3:ne Till verkningen hade "uppgått till 354 Lisp. ■och med 50 procent öfverstigit det förra årets. Carlstads Län. Saltpeter-Ladorne, sorn år 1815 utgjorde 48, hafva år 1816 blifvit ökade till 53. Den tillverkade Saltpetern har uppgått till I53 Lisp. oluttrad och 15 Lisp. guren. Götheborgsoch Bohus-Län. Ingen Saltpeter har år 1816 blifvit i Länet tillverkad. Endast 3:ne Plantlador äro anlaggde, men hafva ännu icke kunnat med fördel afsjudas. Blekinge Län. 24 Saltpeter-Lador voro uppförde och s:n® slculle 3 år anläggas. Saltpeter - tillverkningen hade uppgått till 552 Lisp. och således med 6 Lisp. öfverstigit Länets gärd. Skåne. Någre Styresmän äro icke der antagne, helst Saltpeter-näringens idkande till någon höjd, i anseende till den'i allmänhet rådand® skogsbri sten, 174 Konungens Nåd. Propositioner. sten, icke är att förvänta. Således hafva ej hel.' ler derifrån några Berättelser om Saltpeter-tillverkningen år 1816 blifvit afgifne. Af ilen erfarenhet, som under de föregående åren vunnits, anse Kommitterade den slut} sats med någorlunda visshet kunna dragas, att med de vidtagne ansta! t# mes fortsättande och kraftiga utförande, Saltpetemäringen i Norra Provinserne, Småland, Blekinge, Östergöthland och Vestmanland bör komma till den höjd,' att desse Landskap icke allenast kunna afbörda sig sin egen gärd, utan afven lemna betydligt öfverskott; hvilket redan med Kronobergs Län inträffa!; Att i Upsala, Stockholms 3 Södermanlands; Nerikes, Skaraborgs, Elfsborgs, Gottlands och Vermlands