Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom svar på drn delen af Herr af Brinckmans yttrande, som synes innefatta en icke obestämd rigtning emot hvad jag under öfverläggningen af detta mål här förut anfört, har jag trott mig böra förklara, att den afdelning inom Bevillningsutskottet, hvars förberedande åtgärd detta vigtiga ärende tillhört, och af hvilken afdelning jag har den äran vara en medlem, med nöje emottagit sådane anmärkningar, som varit grundade, och icke legat i uppenbar strid med afdelningens af Utskottet sedermera godkände åsigter. Om de af Herr af Brinckman emot afdelningens första Förslag gjorde anmärkningar varit af sådan e-, genskap, eller, om icke de fleste fast mer yrkat motsatsen deraf och, på sätt jag redan yttrat, åsyftat ett totalt öfverändakastande af hufvudgrunderna för Utskottets Betänkande , derom får jag endast åberopa de inom BevillniogsUtskottet i ämnet förde Protocoll. De bära ojäfaktiga bevis om sanningen af hvad jag anfört. De skola äfven vittna, om Utskottets €48 Den 11 Jtinii e, m. öfvertygelse kunnat af desse anmärkningar till någon hufvudsaklig del råttas. Jag har icke, på sätt Herr af Brinckman behagat uppfatta mina tankar, sagt, att de som varit af en annan, ån den inom Utskottet radande tanka, voro tillgifne gamla fördomar, Skräprinciper och Handelstvång. Jag har endast sagt, att BevillningsUtskottet icke varit smittadt af sådane principer. Att de icke finnas inom vårt land, lärer väl ingen med anspråk att blifva trodd, vilja påstå. Deo strid, som i förevarande ämne blifvit öppnad och nu nalkas sitt slut, är dessutom ett nog talande bevis emot ett sådant påstående. Jag har likväl icke beskylt hvarken Herr af Brinckman, eller någon annan för Skråprinciper; jag har talat om sak, icke om person. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggniogtn i detta mål fulländad. Ropades Ja.
Häremot bar det af Rikets Ständer förre Commissarien Åhman, enligt Utskottets hemställan i Utlåtandet N:o ^5, tillerkända årliga understöd nu blifvit å för detta General-Assistauce-Contorets pensions-slat upptaget. Stockholm den a5 Maj iS/ji. Expectance-Stat, vid Rikets Stunders Riksgälds-Conior. Förre Factoren vid Riksgalds-Contorets sedeltryckeri Samuel Rumstedt, med skyldighet alt, derest någon lämplig befattning vid RiksgäldsContoret honom uppdrages, densamma bestrida .R:dr sop. Sgr R:dr 200. Pensions -Stat. vid Bi hels Ständers Riksgälds-Conior. Idof-,Jägmästarén, Friherre Gripenst jomas efterlemnade dotter Mariana C. Gripens’jerna R:dr 166: 32. — förre Contorsskrifvaren F. Sandahl 100: aflidne Notarien vid R'ksgälds-Contoret Fr. Bergmans omyndige barn 100: aflidne Kamererare» vid Riksgälds-Contoret Z, M. Lundvalls omyndige bani i5o: förre Kammardrängen dersädes J. Björkman . 225.' — -—■ aflidne t. f. Commissaiien vid Riksgälds-Cöntorets Credilsedel-vei k Öf ver-Krigs-Commisn» ien Fr. 8 Stats-Utskottets Memorial, IV'o 545. Lindstedts trenne oförsörjda döttrar, Thilda Carolina, Ebba Maria och Seri Aurora Lindstedt, hvardera 5o R:dr i5o: — —• förre Commissarien, Kongl. Räntmästaren A. Vou^t i,5oo: aflidne Commissarien och Riddaren D. Eks, enka * Gabriella Ström . a5o'. —- — aflidne Secreteraren, Protocolls-Secreteraren och Riddaren C. Sylvans enka Anna Margaritha Sundblad . .
Vore det fråga om att införa en ny sådan författning, som den ifrågav:de, skulle jag, på grund deraf att behof af en sådan icke visat sig, icke yrka på att den utgåfves; men nu då den redan förefinnes, kan den, enl. mitt förmenande, gerna qvarstå, hvarföre jag anhåller att motionerna i det syftet att borttaga censur å theaterpjeser må lemnäs utan afs:de. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Hr Hjärne har tillvitat Utsk:t att motiverna till Utsk:ts Utlåt, skulle vara oriktiga; men så är icke förhållandet; ty några motiver hafva icke blifvit framställda, utan endast ett referat af förhållandet. Det måtte väl icke vara någon oriktighet att Utsk:t säger sig hafva inhemtat, att då frågan om införande af censur å theaterpjeser vid 1834—1835 årens riksdag, i sammanhang med jemväl då väckt förslag i fråga om rättighet att i hufvudstaden och öfriga städer inrätta enskilda theatrar, var föremål för detta Utsk:s behandling, Utsk:t, med fästadt ats:de derå, att theatrarnas ändamål borde vara att såväl i esthetiskt som moraliskt afs:de förädlande inverka på folklynnet, ansett något korrektiv i afs:de på representationer Ii enskilda theatrar såväl i hufvudstaden som i landsorterne vara både nyttigt och af behofvet påkalladt, för att förekomma sådana missbruk, hvarigenom theatrarnas ändamål såsom moraliskt bildningsmedel kunde motverkas. Man har sagt att censur-rätten aldrig tillämpas i landsortsstäderna. Det har likvisst handt, ehuru sällan; men detta kommer sig deraf att der vanligen aldrig upföras andra pjeser än sådane, som i Stockholm genomgått censur eller gått oantastade öfver tiljan. Man har här hyst betänkligheter mot att utfärda en författning sådan som den ifrågavide. För min del tror jag att då den finnes och utöfvar ett godt inflytande, åtminstone så till vida alt icke allt för ostdliga och lättsinniga pjeser upföras, den ej saknar 214 Den 18 Jnll e. m. sitt värde, utan är att betrakta såsom ett slags polisförfattning.
Udkast til Lov om Fuldbyrdelse i Kongcriget Danmark af Domme og Kjcndclser, afsagte ved Svenske Reiter, m. m. § 1 Domme och Kjendelser (utslag, beslut), afsagte ved Svenske Retter, kunne, forsaavidt de bestemme andet end Sträf, luldbyrdes i Kongeriget Danmark ved Exsekution i Gods. Med Domme ssettes i Klasse Kjendelser, der i Sverrig ere afsagte af Over-Statholderen i Stockholm, en Landshövding eller et Rigscollegium, samt Beregninger över Beskrivelses1- og Steeroplet-Papirs Gebyhr, paategnede Svenske Retsakler. § 2. Den Dom, Kjcndelsc eller Beregning (§ i), hvis Fuldbyrdelse forlanges, maa vaere forsynet med Ovei-Statholderens eller vedkommende Laudsh0vdirigs Bevidnelse om, at den er udfserdiget i den Form, der udfordres til Exsekution, samt at den har den Egenskab at give Adgarig till Exsekution i Overensstemmelse med, hvad der i den Svenske Lovgivning er fastsal om Domme, som havé upaaankelig Retskraft % 3- Domme og Kjendelser, fasagte i Sverrig, ere med Hensyn til Exsekution i Kongeriget Danmark uriderkastede desamme Regler om Foraeldelse, sorn Domme afsagte her. Fra Forskrifterne om Foraeldelse ere dog undtagne Svenske Domme, som gaae ud paa at fastssette en Förpligtelse til at yde Bidrag til fraseparerede eller forladte Hustrur eller til aegte eller uaegte B°rn. § Er offentlig Skiflesbehandling af Skyldnerens bo i Sverrig begyndt, bortfalder den ved nservaerende Lov indrommede Ret til Exsekution. § 5.
4:0 Räkenskaps-Utskottet har härvid anfört, att hvad angår de af Commissariferna föreslagna Summariska Räkningar, hvilka med den 31 December skulle afslutas, sä hade härvid förekommit, att, om sådane Summariske Räkningar föreskrifvas, häraf bl ifver en nödvändig följd, att dels Restantiexne på de. debiterade Fonderna måste komma att påföras till större belopp, än nu , då Summariske.Räkningarne författas efter Uppbörds-i terminens slut, och dels att nämnde räkningar icke 6? Den 4 Mars. icke skulle kunna upptaga Afkortningar och Afskrifningar på den för äret taxerade Bevillning in. na. hvilka omständigheter likväl visserligen förtjena att komma i betraktande. Men beträffande de af Herrar Fullmägtige föreslagne Förteckningar öfver Handt - Renteriernes levereringar, så har val Utskottet, lika med Herrar Fullmägtige, funnit, att , derest dessa Förteckningar med noggrannhet varda författade, en likstämmighet emellan dem och Gassa räkningen skulle kunna vinnas; dock hade Utskottet icke kunnat undfalla, att samma oordentligheter, sorn Herrar Fullmägtige uppgifvit , i afseende på författandet af de nu brukliga Summariska Räkningar samt dröjsmålet med deras insändande, äfven skulle kunna äga rum i afseende på Förteckningarna; och att af Hands - Contoiren bör kunna lordras enahanda noggrannhet, antingen levereringar , som blifvit gjorde inom en tid af tolf månader , specificeras uti Summariska Räkningen, eller å särskildt Förteckning upptagas. Deremot, och då Summariske Räkningame äro de enda års-redogörelser för Bevillningen och öfriga Fonder, hvilka till Riksgälds-Contoiret afgifvas, och uti dessa redogörelser äfven afföras Restitutioner och anordningar, hvarom upplysning i Riksgälds-Contoiret icke bör saknas , har Utskottet ansett de föreslagna Förteckningarna, i fall Summariske Räkningarne derigenom skulle komma att afskaffas, mindre tjenlige, samt aldeles öfverflödige, så framt, efter Commissariernes förslag, Summariske
Genom en sådan indragning uppkomme en fullt tillräcklig tillgång till RiddarhusSecreterarens efter tidens kraf lämpade aflöning. Man byse i afseende på RiddarhusSecreterare-tjenstens förenlighet, eller icke förenlighet, med Embete i Statens tjenst hvilken öfvertygelse som hälst, så synes det mig klart, att det är tid nog, att tänka derpå när tjensten blir ledig; och då i3§. 2 morn. 378 Den g Juni e. m. af i Art. i RiddarliusDirectionens Instruction tydcligen tillåter en af Directionen tillförordnad RiddarhusSecreterare att till blifvande Riksdag fortfara i utöfningen af förut innehafvande tjenst, så synes mig, att Ridderskapet och Adelil vid fattandet af sitt beslut vidtagit alla nödiga försigtighetsmått. Härmed förenade sig HerrPrinzenskfäld, Axel. Herr Grefven och Ordföranden yttrade: Jag var af sjukdomsförfall hindrad att tillstädes vara i Utskottet vid det tillfälle, man beslöt, att tillstyrka upphäfvande af Höglofl. Ridderskapets och Adelns vid sista Riksdag fattade beslut derom, att RiddarhusSecreterare-tjensten hädanefter icke fick förenas med annan tjenst i Staten; och ehuru jag icke finnér Utskottet hafva, på sätt Herr Riben anmärkt, hvarken brustit i formerne eller i skyldig aktning mot Höglofl.
H v e m skal l de n fattig e tiggargossen beskydda, ha n so m själ f hung - rig oc h hjälplö s gå r frå n går d til l går d oc h begär sit t bröd? Det vil l ja g säg a dig, besvara r Topeliu s själf sin a frågor. Lill y skal l bespar a si n egen mamm a mycke t besvär, mycke t natt - vak, mycke n oro, o m ho n e j bråkar, e j kla - gar, me n allti d ä r tåli g oc h glad. — Så fatti g ä r e j helle r tiggargossen, at t e j den ledbrutn a lill a fågelungen, so m ha n fin - ner nedfalle n u r boet, oc h de t vilsegångn a barnet, so m ha n visa r väge n til l hemmet, är fattigar e ä n han. Hvarj e tjänst, so m du frivillig t bevisa r e n annan, gö r di g i detta ögonblic k starkar e ä n han, oc h hvarj e gång d u försaka r di g själ f fö r e n annan, är de n andr e svagar e ä n du. — Se, s å underlig t ä r de t i världen, at t svagast oc h fattigas t är o de, so m behöfv a och begär a d e mest a försakelse r a f andra, men starkas t oc h rikas t är o de, so m kunn a försaka sit t ege t fö r andra s glädje. — Detta skref s i e n lite n tidning, » Sylvia », 1895. Följande somma r besökt e Topeliu s en go d vän oc h fan n til l si n glädj e oc h öfverrask - ning, at t han s or d falli t i go d jord, t y sa - gan o m » Änglarna s julklapp » had e mäktig t gripit huset s barnskara. Vi d si n ankoms t en sommareftermidda g fan n ha n denna, gossar oc h flickor, e n hva r p å sit t håll, ifrig t sysselsatt me d at t vård a oc h hjälp a sin utkorade skyddsling.
Tillökningen af millioner i Statens inkomster genom den indirekta bevillningen är Hr Hjertås 3:dje skäl och delta synes honom ”sorn ett stort skäl för en motsvarande lindring i den direkta beskattningen, som R. St. enl. grundlagen åtaga sig.” Hvarföre endast de af Hr Hjerta förordade skulle hafva förmånen af dessa Statens småningom förökade inkomster, hvartill likväl alla Statens medlemmar i sin mån bidragit, är ej rätt förklarligt; Hr Hjerta påstår väl de upgifna behöfva det bäst, men det kan just ej hvar och en vara skyldig alt erkänna och kanske alla skulle tycka sig bäst behöfva det, om hvar och en frågades; eller hvad skulle månne skattebonden, embetsmannen m. fl. kunna hafva för skäl att anföra. Slutligen frågas: ”hvarföre handtverkare i hufvudstaden skola betala högre ulskylder än personer af samma yrke i andra städer. ” Hvad hufvudstadens handtverkare beträffar, så äro de ej ensamma i sitt oblida öde, ty Götheborgs dela häruti ljuft och ledi med dem; och vilja vi anställa en jemförelse emellan handtverkare i dessa begge städer och dem i de öfriga, så behöfva vi blott se på deras lefnadssätt och vi skola snart inse att den i Bevilln-. s-stadgan upgjorda klassificering är stödd på ganska goda grunder och säkerligen ej lemnar skäl till några synnerligen stora reformer. Jag anhåller alt hvad jag hår haft äran yttra får åtfölja Hr Hjertås motion till Utsk. Hr Rosenblad: Jag erkänner att det ämne, i hvilket Hr von Hartmansdorff yttrat sig, icke har med förevar, motion serdeles gemenskap nemi. näringsförfattningens förmenta menliga inverkan på näringsidkarnes ställning, men ber dock om ursägt,alt jag ej kan lemna del obesvärad!.
Att en betänklig olägenhet häraf måste uppkomma, lärer lätteligen inses; och denna olägenhet blifver än mera kännbar, om åt de ifrågavarande stadganderne gifves den tolkning, som skulle jordegare icke ega ratt att klandra afgifna förskotts-räkningar, utan denna rätt först inträda, då skiftesmannen, efter slutad förrättning, tillställt delegarne fullständig räkning öfver hela kostnaden; i hvilket fall en skiftesman tillätes att, under en flerårig förrättning, utan all kontroll, uppbära betalning efter förskottsräkningar, endast med hänvisning (ill den rätt att klandra påföringarne, hvilken vid skiftets slut delegarne tillkommer. En rättelse härutinnan synes i följd häraf vara af nöden; och densamma skulle, efter Utskottens omdöme, lättast kunna vinnas, om, i sammanhang härmed, ett stadgande intoges, som dels berättigade jordegare att, för granskning af erhållen förskottsräkning, för hvilken betalning äskas, anlita Förste Landtmätaren» i länet biträde, dels ock fritoge jordegare från skyldighet att till förrättningsmannen utgifva större del af det belopp, denne för det verkställde arbetet eger att såsom förskott uppbära, än som vid en så beskaffad granskning blifvit godkändt. En dylik föreskrift skulle, jemte det densamma vore i hög grad billig, såsom endast åsyftande att för jordegare bereda tillfälle att kontrollera det påförda arfvodes-beloppet, efter Utskottens tanka, tillika förebygga de tvister och rättegångar, som, på sätt en af motionärerne an - 4 Lagoch Ekon. Utskottens Betänkande, N:o 51. markt, under loppet af förrättningen nu ofta uppkomma, samt äfven göra det för lagstiftaren möjligt att, utan olägenhet för jordegaren, genom ett uttryckligt stadgande uppskjuta dennes klander-rätt i afseende å erhållen arfvodesräkning, intilldess, vid förrättningens slut, sådant klander öfver den afgifvande sluträkningen i ett sammanhang finge anställas.
Vid sådant förhållande och enär begreppet Rikets Ständer, efter Grundlagens uppfattning, äfven torde få betraktas såsom liktydigt med Svenska folket, måste det äfven ligga i sakens natur, att, på lika sätt, som fullmyndige personer i allmänhet äro berättigade att sluta giltiga förbindelser om sin egendom, Rikets Ständer ega rättighet att gifva anordningar och ingå förbindelser af den beskaffenhet, att, utan afseende ä lid, Svenska folket med sin egendom derför i legalt hänseende blifver ansvarigt. Men då således uppenbarligen, enligt både Grundlagens föreskrift och sakens egen natur, Rikets Ständers behörighet i afseende å skuldsättning och anordning af medel är af annan egenskap och omfattning, än den, som i dessa hänseenden tillkommer Regeringsmakten, kan icke heller från den omständigheten, att Rikets Ständer vid åtskilliga tillfällen meddelat beslut om anslag af 258 allmänna medel eller förordnande härom för längre tid än till nästpåföljande Riksdag, dragas någon slutföljd om beskaffenheten af den dispositionsrätt, Regeringsmakten grundlagenligt tillkommer öfver medel, som genom bidrag från allmänheten influtit eller skola samlas. Jemte det 5'7 §. Regeringsformen uttryckligen förmår, att Svenska folkets urgamla rättighet, att sig beskatta, utöfvas af Rikets Ständer allena, är i de efterföljande §§. till och med 65 §. vidare utredt, hvad som förstås med denna rättighet och huru beskattningen verkställes, så ock huruledes Konungen eller Regeringsmakten eger att Statens behof uppgifva samt till disposition och anordning alla Statsmedel innehafva; men hvarken i dessa stadganden eller annorstädes i Grundlagarne göres undantag eller inskränkning för något fall, der beskattningsrätten skulle af någon annan än Rikets Ständer utöfvas. Under denna Rikets Ständer förbehållna rätt måste följaktligen vara inbegripna alla utgifter, som ifrån Folket för dess eller Statens gemensamma nytta utgöras, och således jemväl afgifterna till Handels och sjöfartsfonden, hvilken, tillförne benämnd KonvoyKassan, allt sedan år 1839, då fråga derom af Rikets Ständer väcktes, varit och ännu är underkastad Rikets Ständers StatsUtskotts och Deras Revisorers granskning.
Per han kan läsa skrefvet precis som ett vatten. För se, en lärder karl, och en galant karl, det är han då — det kräket! Och en schangtil karl, se’n! Men jag vånnar jag aldrig hade sett honom!» »Tyckte han inte det var förargligt att så der sitta och läsa upp bref ifrån alla de andra?» »Tro det! Nej det brydde inte Per sig om mer än mina gamla skor, och jag ska’ säga, att innan det här eländet kom, med konkussen och allt det dera, så var han det beskedligaste lif ... Jösses ja! Och så fin och grann! Ja det är han ju förresten ännu. Fröken har ju nock sett honom?» »Ja, han ser bra ut.» Den mest öfverseende välvilja skulle icke haft mod att fälla ett sådant yttrande om hans äkta hälft, der hon otvättad och okammad satt och lät munnen löpa med en färdighet, hvilken icke led det ringaste afbräck genom det hvisslande ljud, som följde med för hennes tandbristers skull. »Hur kom det sig att Karna tog Per Olsson, när hon inte velat ha någon af de andra?» »Jo, det var ju det dera, att mina bröder kunde komma att ärfva mig, i fall jag låg och trilla’ ifrån i en smal vändning. Jag hade så när blifvit galen i hufvudet bara af att tänka på det. För se när det är något som graverar mig, så kan jag inte glömma det igen. Och jag hade svurit på, att de aldrig skulle få en styfver efter mig, om jag också skulle behöfva skaffa mig en oäkta unge, bara för att få någon till att ärfva mig.» »Det var väl inte nödvändigt, det kunde väl gå på något annat sätt», sade flickan, rodnande af återhållet skratt vid tanken på denna förtviflade utväg att få sin qvarlåtenskap placerad. »Jag visste inte något annat. Och jaggu ville jag icke göra’t, hellre än att de skulle ha nå’t», försäkrade mor Karna, skrattande med en godlynthet, som visade att hon visst icke sjelf var blind för situationens komik. — »Jag sa’ det också till far. — Du ä’ då alltid galen, tös, sa’ far.
Yilja flere innehafvare af särskilda utmål, som gränsa intill hvarandra, dem, för lättnad i arbetet och gemensam grufvedrift, till ett enda sammanlägga, ege ock Bergs-kollegium, på gjord ansökning, att derom, i fall hinder ej möter, omedelbarligen förordna, efter thy som lämpligt pröfvas, utan afseende derå, att det sammanlagda utmålet innefattar större vidd än eljest tillåtet är.” Med Justitiae-Rådet Gunther instämde jemväl Högste Domstolens fleste ledamöter, Justitiae-Råden Backman, Nordenstolpe, Grefve Snoilsky, Qviding och Gyllenhammar. Justitiae-Rådet Alexandersson åter utlät sig skriftligen sålunda: ”1 afseende på vissa delar af det nu afgifna utlåtandet samt derpå grundade författningsförslag, och hufvudsakligen hvad angår frågorna om föremålen för inmutning samt om ny inmutning al nedlagda grufvor, och om forum för hithörande tvister, är jag från pluralitelen skiljaktig, på sätt som inhemtas af följande erinringar, nemligen vid: § 1- I betraktande af vigten såväl för den egentliga bruksrörelsen, som för glasbruk, porslinsbruk och flera andra industriela anläggningar, att hafva tillgång på kalksten, qvartz, ställsten och fältspat, finner jag icke skäl att, i strid med de remitterade förslagen, från inmutning utesluta dessa stenarter, utan tror i denna § böra tilläggas ett nytt 4:de moment, så lydande: kalksten, qvartz, ställsten och fältspat, såvida fyndigheten ej förut af jordegaren begagnas eller lemnar råämne för folk-näring i orten; och anser jag stadgandet om varp, såsom ett 5:te moment, böra åberopa icke Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 92. 39 allenast morn. 1 och 2, utan, i allmänna ordalag, de föregående momenten, för att omfatta ailä de mineralier, som utgöra föremål för inmutning. §§ 2 och 3.
I detta fall vill jag icke omtala Banquens oräkneliga Lånebiträden cili Jordbruket mot låga räntor, ej heller Bergverkens lanerättighet uppå exporlabie effl-cter, till ändå lindrigare interesse, ipke heller den stora fördel dessa Verk vunnit genom JernContoirets bildande och förkofran; fördelar, hvilka i alla afseenden uppväga Fabrikeroes vinst utaf ManufacturDisconten, Jag vill icke heller bestrida, att denna Inrättning varit af väsendtlig nytta för vart Fabriksoch Manufactur - väsende ; jag vill blott hafva äran anmärka, at£ då Statsverket, genom Riksens Ständers Banque ifrån år 1756 till närvarande tid, låtit försträcka ManufacturFonden ifrån 200,000 till 1 mil. lion R.dr Banco årligen, hvarpå ManufacturFonden ständigt erlagt 3 procent årlig ränta, som aldrig någon tid manquerat eller uteblifyit, utan för Banquen varit en den mest säkra årliga inkomst af ända till 30,000 R:dr, lärer det icke nekas, att Banquen sjelf eller Statsverket varit den, som af denna anstalt dragit den största och reelaste vinst, beldst Fonden med den omsorg städse varit förvaltad, att deruti aldrig yppats en skilUngs brist eller balance ; att densamma tvärtorn årligen förkofrat sig, och att i motsatt fall, eller om icke detta Banquens mynt och papper varit Fonden till Iåns lemnade, Banquen saknat en högst betydlig revenue. Likväl har man vid alla tillfällen så if-s ligt hfmödat sig framställa fabrikanterne t|» BevillningsUtskottets BetänkanJen.
Dessa anmärkningar skulle i det närmaste undanrödjas medelst den föreskrift, att bevis öfver inlemnade deposita utfärdas till viss person, som i Banken bör styrka sin identitet och att belöpande afgift för depositum årligen till Banken inbetalas, i och för sådane deposita, som utöfver året i Banken innestå. Genom en så beskaffad föreskrift skulle fördel beredas både den enskilde och Banken, den förre såmedelst, att nedsatt gods, om hvilkets tillvaro inlemnarens rättsinnehafvare möjligen af en eller annan anledning saknade kännedom, kunde det oaktadt komma rätter egare tillhanda, och Banken, som härigenom komme att erhålla den bestämda afgiften. Fullmäktige hemställa, på dessa skäl, att Höglofl. Utskottet ville taga denna fråga under pröfning. Angående utlåningarne till Staten och vissa Allmänna Inrättningar. 4S:o. Af de Obligationer, Riksgälds-Kontoret till Banken utfärdat såsom ersättning till Banken för förskjutne krigskostnader år 1808, äro, enligt gällande och uti 149 § intagen föreskrift, 22 st. vid hvarje års utgång infriade, samt ifrågavarande skuld sålunda med 88,000 Rdr årligen förminskad. 46:o. I afräkning å f. d. Allmänna Magasins-Inrättningens skuld till Banken för lyftadt kreditiv till inköp af myntbare metaller, har, under den tid, för hvilken nu redovises, ett belopp af 20,000 Rdr till Banken ingått. 47:o.