Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N:o 40. 73 tementscbefen vidare i underdånighet tillstyrkt och föreslagit, såväl i afseende å öfriga i anledning af tullvärdenas uteslutande erforderliga åtgärder och förändrade stadganden, sorn ock angående ej mindre tulltarifens fördelning i två hufvudafdelningar, den ena för inkommande varor, åtföljd af särskilt förteckning å dem, för hvilka tullfrihet äger rum, och den andra för utgående varor, än äfven de speciella tullbestämmelserna och underrättelserna om hvad vid taxans verkställighet bör iakttagas, äfvensom till hvad rörande dels särskilta kontrollstadganden för införsel af en del förut förbjudna varor, dels i anledning af den ifrågasatta lindringen för skeppsinventariers införande och dels angående åtgärder för uppgörandet af ny taratarif m. m., blifvit hemstäldt, lemna nådigt bifall; dock med undantag af den för hittills förbjudne ylleväfnader af föredraganden och statsrådet Fåhraus föreslagna indelning efter varans bredd, hvilken Kongl. Maj:t, lika med hvad statsrådets öfrige ledamöter yttrat, icke ansåg utgöra någon lämplig grund för förtullningen, utan täcktes Kongl. Maj:t, på de af sistbemälte statsrådsledamöter anförda skäl, i berörda afseende godkänna det förslag till förtullningsgrund och afgiftsbelopp som Norrköpings fabrikssocietet afgifvit; och skulle, i öfverensstämmelse med hvad i 0111- förmälta hänseenden angående tulltaxeregleringen i nåder beslutats, proposition i ämnet till Rikets Ständer aflätas, och hvarvid Kongl. Maj:t tillika ville hafva fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att de tullafgifter, som sålunda blifvit af Kongl. Maj:t föreslagna, syntes Kongl. Maj:t i allmänhet tillfredsställa de med dem afsedda fordringar, att, utan handelns och rörelsens öfverdrifna betungande, bereda så väl påräknadt skydd för de inhemska näringarna som nödig inkomst för staten. Ex protocollo Erik Ljungstedt. flik. litt fi. St. Lii. I.
Fastställes nu en dryg consumtions-afgift på förbrukningen af Caffe, så kan förbrukaren icke, genom användandet af surregater, elfer, sorn är detsamma, genom mindskning af sin consultation, "bereda sig någon lindring i den beskattning som åtföljer hans i sig sjelft oskyldiga begär. Con sum - Den äo Juni i 9»V sumtions-afgiften kan således väl bereda Staten en ökad inkomst, men den mindskar icke consumtionen. I öfrigt skola alla sådana, till inga vilkor bundne allmänna afgifter, alltid i längden åstad.' komma ett obehagligt intryck på Allmänheten, och förråda att man saknar antingen vilja eller kraft, att vidtaga det enda medel som låter ur grundsatser rättfärdiga sig, som rakt leder till än»' damålet, och sorn i alla val organiserade Stater långt för delta blifvit vidtaget *); jag menar vaj rans fördyrande genom förhöjda Tullafgifter. För *) Som ett bevis huru i England, i afseende härpå,1 förfaras, torde jag böra bifoga nedanstående prof af 1810 års Consumtions-Afgift i detta Laud: Socker, Hvit eller Puder, Tetea och Terrcs, betalas pr Centner 5. — Brunt eller Mascovad® betalas pr The betalas af värdet go procent, Win, Franskt, Tyskt och Ungerskt , importcradt med Engelskt Fartyg, bet. pr Pipa som håller 2 Oxb:deu 65. l3, 6, inkommet med Utländska Fartyg, ^elaias pr Pipa 70. -r-i L. SL Bränvin, alla sorter odistilleradt, pr Gallon, som innehåller ljSvensk kanna Distillerade eller Liqueurer betalas pr d:o Caffée pr & — a. 5 d:o Den 20 Juni'.
Måhända inskränker sig beslutet till frågan om Kammarrätten, hvarom tre Stånd bifallit Bevilln.Utskrs förslag, sådant det förekommer i det sednare betänk., rör:de bevilln.förordn.; men jag är öfvertygad om, att i händelse Utsk., med afseende å Den ao Januari f. ra. 3 9.1 å nödvändigheten att få en sådan förändring, sorn den ifrågavar. fästade de öfriga Ståndens uppmärksamhet derpå, så tror jag visserligen ej att en vägran å deras sida kunde äga ruin att bifalla densamma. För min del anser jag det vara af största vigt, alt en inbjudning kommer alt äga rum, emedan jag har varit vittne dertill, att just det stadgande, sorn slår i gamla bevilln.förorda., har föranledt till collision emellan de begge ifrågavar. embetsverken, af hvilka det ena eller andra allt efter frågans beskaffenhet äger att upptaga bevilln.frågor. Gr. Hamilton: Jag är förekommen af Hr Printzensköld sjelf i afseende på den upplysningen att förändringen af orden ’’ti11 Kammarrätten” ej blifvit vidtagen af något annat Stånd, än II. o. Ad , och att det jemväl var med afseende derpå, att dessa ord funnits i föregule bevilln.förordn;r, som Utsk. ej kunnat föreställa sig behofvet af en förändring i detta afseende, så stort att Utsk. bort hemställa till Irenne RiksSt. alt derom förena sig med det fjerde. Hvad Utsk. hemställt blef af R. o. Ad. bifallet. 48 och 49 §§ '•11 e. R. o. Ad. lät bero vid Utsk:s yttrande i dessa punkter. Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts lili eftermiddagen. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 20 Januari 18/J1. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 6 prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-protocollen för den i5 sisth December f. och e. m.
Herr Envoyén Adlerberg trodde att då Landshöfdingen innehade förtroende syssla, och i dess utöfning berodde af Lands Secreteraren, Lands Camereraren m. fl. borde de vara i samma predicament, som Han. Herr Lagman Sandberg anförde inföi-es N:o G. a)2 1 Ursprungligen har stått innefatta, men fatta har strukits och ersatts med begripa. 2 Ursprungligen har i texten stått ett referat av Sandbergs inlägg, som löd på följande sätt: Herr Lagman Sandberg yttrade samma tanka och åberopade sig för övrigt hvad Han i allmännhet anfört angående Kongl. Maj:ts nådiga Proposition. Detta referat har strukits och ersatts med en hänvisning till bilaga 6 a. Denna bilaga är den, som omtalas ovan i noten vid Sandbergs yttrande den 12 aug. rörande § 5 (se sid. 388). Den del av bilagan, som rör 35 § R.F. har betecknats med bokstaven a. Genom ett streck från dateringen överst på första sidan (Den 13 Augusti 1812) ner till a) 35. § angives också, att yttrandet rörande denna § hör till prot. för 13 aug. (Yttrandet rörande § 5 R. F. hör ju under prot. för 12 aug.). Den 13 Augusti 1812 401 Huruvida bland de i denne § upräknade Ämbetsoch Tjenstemän, hvilka innehafva förtroende sysslor, äfven böra uptagas de som höra til LandtRegeringen, hvarmed jag förstår Lands-Secreterare, Kammererareoch Räntmästare, (ty Krono-Fogdar och Länsmän tjena i allmänhet endast på Constitutorial); Embetsoch Tjenstemännen uti Konungens Cantzli och dess Departementer, samt Advocat Fiskaler; derom, men ej om något annat, synes Utskottets Ledamöters meningar vara delade. Jag får derom yttra min tanka.
Genom den behandling, som, på sätt omförmäldt är, denna fråga hos 3:ne riks-stånd erhållit, anser Utskottet, med stöd af 75 § Riksdags-ord ningen, ärendet vara af Rikets Ständer afgjordt, och linner fördenskull återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. 5:o De uti öfriga §§ af betänkandet n:o 3o omförtnälda ämnen hafva, dels i följd af riks-slåndens bifall till Utskottets framställda förslag blifvit slutligen afgjorde, dels funnits vara af egenskap, att från Rikets Sländers sida icke erfordra någon åtgärd. Reservationer: Emot 3:dje punkten: Af Friherre Tersmeden, Herr af Sillen, A. G., Biskop Hedt en, Professor 11. G. Lindgren och Prosten Berlin. JW 28*-? Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Juli, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af erliållne Aterremisser å betänkandet nio so6, angående dels Rikets Ständers Revisorers år >8 fy afgifne berättelse om Statsverkets och andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, dels vissa uti 1840 års enahanda berättelse förekommande f råstor. (I. A.) Efter det Stats-utskottets ofvannämnde betänkande, dels i anledning af Rikets Ständers år 1847 församlade revisorers berättelse, angående samma år verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 °ch i845, dels rörande åtskilliga vid behandlingen af 1845 års revisorers enahanda berättelse uppskjutna frågor, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Bondeståndet i vissa delar till Utskottet åtcrremitteradt och riks-ståndens i afseende på detta betänkande i öfrigt vidtagna beslut jemväl blifvit Utskottet meddelade, får Utskottet, i anledning af hvad sålunda förekommit, sig härmed, beträffande dessa ämnen, å nyo utlåta. 1:0 Utskottets hemställan i § 1 litt.
Ständer .måtte med en summa af 20,000 E:dr för en gång bidraga till denna subskription och såmedelst gifva fasthet åt en inrättning, ämnad att åt ålderstigne läkare, men framför allt åt deras enkor och barn, bereda ett understöd, hvaraf de flesta äro i verkligt behof och läkare-korpsen, såväl genom det sätt, hvarpå densamma af Staten lönades, som genom de uppoffringar, mödor och vådor för hvilka den under utöfningen af sitt ansvarsfulla kall ofta vore utsatt, icke torde finnas oförtjent. Ehuru Utskottet, som tagit detta ärende i behörigt öfvervägande, villigt erkänner de förtjenster om det allmänna, hvilka läkare-korpsen ådagalagt, sednast under den år 1853 på flera ställen af Riket härjande kolera-farsoten, kan likväl Utskottet icke finna lämpligt att Staten, vare sig till förmån för läkare eller andra i dess tjenst icke varande samhälls-medlemmar, genom bidrag söker uppmuntra bildandet af enskilda pensions-anstalter, hvilka sedermera svårligen utan fortsatt allmänt understöd kunna ega bestånd, -— ett förhållande, som i detta fall torde kunna motses, då, efter hvad hittills sig visat, läkarne sjelfve icke med synnerligt intresse omfatta berörda anstalt. Med afseende på dessa omständigheter, och då Utskottet derjemte hyser flera betänkligheter i afseende å lämpligheten af det år 1844 fastställda Reglemente för ifrågavarande pensions-inrättning, samt för öfrigt tror att det med motionen åsyftade ändamål, eller att bereda samma inrättning fasthet, icke skulle genom beviljande af det äskade anslagsbeloppet vinnas, föränlåtes Utskottet hemställa, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. i Stockholm den 4 Juli 1854.
Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorda proposition till bifall af^den utaf Utskottet ä Bly föreslagen Tull. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMar[kalken föreslog, att Inkommande Tullpso - 1tidd. 0. Ad.^Prot, VII. Band.} 43 &tn i t Augusti r, m. ceoiee måtte nedsättas tilt 5. same den af Utskottet bestämde utgående T ullprocent bi behålla» Bi foll» ”Blyertz; Inkommande Tallprocent 50 j ”Utgående Tullprocent 1.” Grefve Spena: Angående blyertz får jag hemställa, om ej tullen är för hög, Jag tror ej, att det behöfves mer an en anhållan, att af någon af Utskottets Ledamöter få veta, hvad anledningen för Utskottet varit, att sätta tullen så hög. Friherre Wrangel; Blyertz finnes här i larn det till det Öfverflöd och den godhet, att den kan jemnföras med hvilken aom helst. Således tillstyrker jag, att Utskottets förslag måtte bibehållas. Friherre Cederström: I allmänhet och till allmänna behof finnes väl blyertz, men det , finnes behof, der finare sorter äro af nöden , än som här kan skaffa*. Derföre tror jag, att Utskottet ej bordt föra all blyertz under samma rubrik, utan hade bordt skilja emellan gröfre och finare. Herr Tham: Innom Bevillningsutskottet har det blifvit upplyst , att införseln af utländsk blyertz är högst obetydlig, då deremot 182t utfördes 39000 skålpund. Detta får jag nämna , såsom en upplysning, i afseende brit ti Augusti c. m. på tullen. Det är i enlighet med dett prins eipe Utskottet antagit, att med hög tull skyd> da sådane produeter, som till öfverflöd finnas inom landet. Friherre Wrangel'.
Bodarne längs Jungfernstieg voro väl eleganta, men till ringa antal. Den första man jag här köpslagade med, var en gammal antiqvar, som för Reiskes öfversättning af Abulfeda begärde först 2 mark 8, men sedan straxt gick af för 1 mark 12, så att man kan bli uppdragen af de ärliga Tyskarne lika väl som af Ryssen. Jag vandrade hela dagen upp och ner, hufvudsakligen på Jungfernstieg och på vallen, och såg mycket folk, men alla, så karlar som qvinnor, förekommo mig lika hvarandra, "recht knotig", som Tysken säger. Här träffade jag äfven tvenne Armenier, hvilka jag tilltalte på Persiska och fann vara de intressantaste bland dem jag såg. Kom Staudinger upp till mig bittida på morgonen; vi drucko kaffe tillsammans och betraktade folket, som i stor mängd begaf sig, som det tycktes, ut på landet, mest med familj för att tillbringa söndagen. Var med Pacius i Jakobi kyrkan öfver en gudstjenst, hvarvid först förargade mig en gumma, som med sin vackraste söndagsmin beställsamt sprang omkring i folkhopen och skaffade dem sittplatser, förstås för pengar. Under predikan gingo äfven till stor förargelse håfvar ikring, som hos oss. Predikan, hållen af Schmalz, en af Tysklands berömdaste predikanter, om en kristens sanna lif i den heliga anda, förekom mig alltför mycket Hamburgisk med sina tirader om penningeförakt, men utfördes ej med den hos oss vanliga enformiga prestdeklamationen, utan mera i en nästan vanlig samtalston, dock då och då med Tysk pathos, ögonvridningar och handvändningar. Tysken kan ej inse att den sanna andakten, liksom den sanna konsten, ej behöfver några vridna åtbörder och choser. Fader vår behöfver inga handupplyftningar eller vända ögon! Den Tyska choralen smakar mig äfven för fet och lärd. Hvad mest behagade mig var predikantens drägt, som liknade fullkomligt den Luther bar, nemligen svart kappa, hvit corset och svart mössa. För öfrigt var intet i hela kyrkan som ingaf mig andakt. Ifrån kyrkan gick jag med
Utsk. har, i stället för att begära, det R. o. Ad. måtte besluta i frågan, inbjudit R. o. Ad. att först och främst instämma i de 2:ne Stånds beslut, som varit af samma tanke, och sedan att, i fall Ståndet dertill ej samtyckte, instämma i BondeSt:s beslut, hvarigenom 2:ne Ständ lomme att stadna emot 2, för hvilken sednare händelse Utsk. föreslagit R. o. Ad. en voter:spropos. för att afgöra, huruvida frågan skall anses såsom önskningseller lagstiftnings mål. Utsk. har dervid helt och hållet förgätit grundlagens stadgande, att i händelse det vore ett civilt lagstiftningsmål och 2 Stånd stadnade mot 2, skulle frågan förfalla, och att, om det vore ett önskningsmål, frågan i enahanda fall äfven för fö lie, i följd hvaraf ali votering i denna fråga vore en olaglighet, som BancoUtsk. behagat föreslå R. o. Ad. För min del har jag yttrat mig i ämnet långt före detta, och min öfvertygelse är, att R. St. icke äga någon beslutande rätt i fråga örn myntenheten; ty det är Konungens ensak. Deraf följer likväl icke, att Konungen kan förändra Den 21 Augusti. 2 45 myntets i myntordningen stadgade skrot och korn. Jag kan således ej se, att Hr Gr. o. Landtm, på detta betänk, kan gifva It. o. Ad. propus, och förtpodar, att på grund af samma motiv, som Hr Gr. o. Landtm, nyss yttrade, vägrad propos. jemväl på detta betänk. skall förekomma, Hr Ce d ers ch jö Jd , Pehr Gust.; Den fråga, som nu är under öfverläggning, är helt visst en af de svåraste att bestämdt yttra sig öfver, Jag skall derföre utbedja mig att till en början få försöka alt granska några bär afgifna yttranden. Man har sagt, att frågan skall förfalla, om 2 Stånd stadna mot 2. Detta anser jag bero på frågans beskaffenhet, nemi. huruvida den kan förfalla; ty om den det icke kati, måste deq behandlas enligt § Riksd.Ordn.
Jag skulle för min del vilja bemyndiga Banko-fulimäglige, alt, då gynnsamma förhållanden sådant medgifva, medelst uppköp af de i andra punkten omförmäldte räntebärande papper, ersätta den minskning sorn genom infriande eller försäljning af obligationer kunnat uppkomma; men deremot skulle jag helt och hållet vilja utesluta tillägget: >Jsä att Banken i möjligaste måtto alltid förblifver innehafvare aj lätt realisabla förbindelser till cförminskadt belopp Det stadgande, sorn ålägger Fullmägtige att i första rummet afse myntvärdets upprätthållande, torde väl, oaktadt nämnde tillägg, få anses qvarstå i oförminskad kraft, men jag tror dock, att så ofta det ej är af behofvet påkalladt, bör man undvika att lemna stridiga föreskrifter eller sådane som medföra åligganden i skiljaktiga, stundom motsatta eller oförenbara, riktningar. Så väl med afseende på den här ofvan omförmälda betydliga sedel-emission, som äfven på de skäl, hvilka i Betänkandet finnes angifna, anser jag Utskottet icke hafva bordt tillstyrka någon ytterligare förhöjning i fonden för utlåning emot inteckning i fastigheter. Hvad deremot vidkommer utlåningen emot pant af guld, silfver, koppai1, jern och flere vågförda effekter, hvilken utlåning hittills varit obegränsad, så vill jag icke bestrida det billiga deruti, att maximi-beloppet för denna gren af låne-rörelsen blifvit något förhöjdt öfver det belopp, hvartill nämnde utlåning hittills uppgått, men sådant likväl endast under förbehåll, att de behållningar, som derigenom på denna lånefond synas böra uppkomma, icke å annan väg utlånas. Det torde för öfrigt ligga en motsägelse deruti, att på samma gang man talar om bestämmande af maxi” Bil. till Banco-Utskotlets Betänkande, N:o 29. 7 mi-belopp för en utlånings-gren, söker man genom indirekta stadganden ställa så till att hvad som blifvit förklaradt böra och kunna vara den högsta möjliga utlåning, skulle efter all anledning komma att ständigt i låne-våg utgå.
Om jag för andra gången yttrar mig vid detta tillfälle, är det endast för att till de ledamöter af Utsk:n, för hvilka, liksom för mig, namnet Adam .Smith icke är förenadt med en känsla af vämjelse, framställa den erinran, alt bär icke är fråga om, huruvida den store professoren i Glasgow Iiaft rätt i sina satser eller icke, utan att här frågan gäller hvilket som är rättare, att skydda laglydnaden eller laglösbeten. Det torde vara öfverflödigt att vid delta tillfälle upplaga tvistepunkterna om de olika systemer, som i afseende på den ekonomiska lagstiftningen böra följas; ty nu är icke fråga derom, utan om de juridiska principer, man i afseende på controllerna anser sig böra tillämpa, och i afseende hvarå anhängarne af begge systemerna gerna kunna och böra förena sig. Hr Lagerheim, Lars ål agnus: Hyllande å ena sidan, med full öfvertygelse om våra Svenska näringars välförslådda intresse, deri liberalare tullagstiftningen, och ägande den förhoppning, att uti en icke långt aflägsen framtid de orimligt höga tullbestämmelser, som nu å en del varor snarare lill motverkande, än befrämjande af syftemålet, förefinnas, blifva förändrade och bragte till en sådan naturlig gräns, att de fullgöra sitt dubbla ändamål, nemi. att skydda de inhemska näringarna och att bereda Staten en säkert påräknelig inkomst, måste jag likväl å andra sidan nu yrka allvarliga controller till vidmakthållande af de lagar, som stiftas. Jag kan hvarken gilla eller lemna utan anmärkn. det laglöshetstillslånd Elr Stuart förordat, då han trott att man nu, derföre att höga tullbestämmelser antagits, icke borde stadga allvarsamma controller, hvarunder ingenting annat Den i April e. ra. annat rimligen Ian förstås, än att, genom slappare controller, verkan af lagarna skulle komma alt motvägas och eluderas, hvilket, efter min förmening, både vore olämpligt och stridande mot sjelfva idéen af lag. Både i Hr Hallings reservation och, inom detta Hus, af Frih. Cederström, har 16 §:n Reg.Frn blifvit åberopad, såsom läggande hinder för visitationsrältens utöfvande i hus.
Man har dock härvid endast fortgått på den bana, 1734 års lagstiftare beträdde, då de, efter tidens fordringar, omskapade den äldre, i spridda balkar innefattade, till anda och språk föråldrade, brottmålslagstiftningen; och den, sorn gör sig mödan att anställa jemnförelser, skall snart öfvertygas, att ifrågavarande lagförslag, i formelt hänseende, ej mera afviker från gällande brottmålslag, än denna från sin föregångare. Enhet och sammanhang i de särskilda bestämmelserna äro dessutom fordringar, som ej kunna eftergifvas, då fråga är om stiftande af en ny lag; och det är dessa fordringar, som, efter Utskottets omdöme, påkallar den förändring i lagens uppställning, som nu blifvit omnämnd. Hvad innehållet sedermera angår; så måste i första rummet erkännas att lagförslaget utmärker sig genom en särdeles fullständighet, och att man deri om sorgsfullt sökt fylla de brister, som vidlåda närvarande brottmålslagstiftning. Icke något till den allmänna Lagen hörande ämne synes deruti förbigånget; och i följd deraf finnas här straffbestämmelser, hvilka i gällande lagstiftning måste sökas på särskilda ställen uti Civillagen. Brottens karaktärer, deras olika nyanseringar äro med noggrannhet angifna, och förhållandet emellan brott och straff är, enligt Utskottets omdöme, i de flesta fall, efter rättvisans fordringar, afmätt. Med aktning för menniskovärde, har man deri vidare sökt förena allvar i bestraffning; och ostridigt är att förevarande förslag i vissa afseenden är vida strängare än 1734 års Lag. Men ehuru Utskottet således erkänner värdet af samma förslag, har likväl Utskottet ansett betänkligt att förorda dess oförändrade antagande. Utom några tillägg, förändringar och jemnkningar i enstaka fall, finner nemligen Utskottet vissa modifikationer och afvikelser af mera genomgripande och hufvudsaklig art vara af nöden; och för dessa får nu Utskottet redogöra, med framläggande af de grunder, hvarpå Utskottet stödjer sin öfvertygelse i denna del. a) På sätt redan är nämndt, utgör frihetsstraffet den straffart, som i förslaget mest användes.
Kälken qvarlemnadés på isen såsom gagnlös och butén, som lättare drogs den förutan, hade de endast några få gånger behöft använda uti vakar, hvilka alla hade en riktning i norr och söder, de fleste ej bredare än att de utan hjelp afåror kunde dera öfverkomma genom att vid isranden skjuta båten fram med fart. Återfärden till Gottland skedde den 30 Mars (storm hade under tiden gjort större fjerdar i isen) dit de anlände, medförande 3:ne poster, den 2 April om aftonen, utan att af denna vådliga och svåra färd hafva ådragit sig någon värre olägenhet till helsan än en någon tid derefter-fortfarande ögonsjukdom, hvaraf de alla voro besvärade. — Denna nu omformäldte postfärd är den enda man har sig bekant härifrån blifvit försökt under rätt sträng vinter öfver isfylldt haf. Enligt Geologernes mening består Gottlands grund af sandstensberg öfyerdragna med en kalkstensmassa af olika höjd. Kalkhällen är på de liesta ställen betäckt af djupare eller grundare jord af omväxlande beskaffenhet, men i allmänhet kalkblandad; endast på sydligaste delen af ön kommer sandstenen i dagen. Öns stränder, synnerligast på vestra sidan, äro i allmänhet höga. 1 de hugter stränderna bilda med utanför varande grund äro goda hamnar för mindre fartyg. Största delen af dessa hamnar finnas på östra sidan af ön, der äfven 2:ne hamnar för större fartyg finnas, nemligen Slitö och Fårösund. Landet är i allmänhet slätt. Största landthöjden följer i norra delen nära vestra kusten, men drager sig mera midt i landet i medlersta och södra delen af ön. Mindre åsar finnas äfven, hvilka, i förening med fördjupningar i marken, åstadkomma en mängd träsk och myror, flera af betydlig vidd. Afskiljda kalkstensberg finnas på flera ställen, ehuru icke af betydlig höjd; de märkligaste deribland äro: Thorsborgen och Grogarusbergen på östra sidan, Hoburgen på öns sydligaste udde, Klinteberget nära hamnen af samma namn, samt några kullar i Linde Socken uti midten af landets södra del. Jordmånen består närmast stränderna mest af kalkslensklapper och sand, endast på få ställen af lera.