Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt får jag blott yid hvad Herr Tham yttrat rörande beläning af yar°r, vördsamt anmärka, att, i händelse denna beläning bifalles, tiden för lånens begagnande aldrig bör få gå öfver 6 månader med 14 dagars respif. Friherre Cederström, Jacob - I afseende på organisationen af ifrågavarande låncontoir, finner ;Dera i G September f. m: ina få åtfölja återremissen af Betänkandet, i fall den, såsom jag förmodar, varder beslutad. Grefve von Rosen, Axel: Jag är till det me sta förekommen, i livad jag ämnade anmärka vid jBancoUtskottets förevarande Betänkande, och jag instämmer således fullkomligen med de värde Talare, som redan derom yttrat sig. Jag anhåller dock, att få tillägga en och annan anmärkning. Delande de värde Talares tankar, i afseende å de för DiscontDirecteurerne föreslagna arfvoden, tror jag för min del, att Kamererarelönen borde vara lika vid båda Contoiren, så att den blefve för Kamereraren vid Götheborgs Contoir nedsatt till 666 R:dr 32 sk. Denna Tjensteman får visserligen mera ar* bete, än hans vederlike vid Malmö DiscontContoir, men har deremot den största ersättning i provisionsoch commissions-arfvoden; så att hans löninkomst på det hela alldeles icke blifv#r minskad. I 6 §. af det föreslagna reglementet står, att en Ledamot af Ridderskapet och Adeln skall vara Ordförande i DiscontDirectionen. Jag hem» ställer dock, om icke redactionen borde vara den, att Första Ledamoten inom JJirectionen förer Ordet. t Jag instämmer med de Herrar, sora förut yttrat sig, afven deri, att assignatii.msrätt är af högsta nödvändighet för ifrågavarande DiscontContoir.
Intendenten , R:dr 1,200: — Förrådsförvaltaren » 1,000: — Vaktmästaren » 280: — Enligt hvad Utskottet inhemtat, är tjenstgöringen vid Stockholms utredningsförråd särdeles trägen och då, hvad Göteborgs förråd beträffar, afsigten lärer vara att hädanefter i detta förråd intaga ett större antal persedlar, än hittills, måste en icke obetydlig tillökning i göromålen för tjenstemäunen vid sistnämnda förråd ifrågakomma. Vid sådant förhållande har Utskottet, med afseende jemväl derå att vården af en dyrbar materiel är åt ofvanbemälde tjenstemän anförtrodd, funnit de nu föreslagna arfvodesförhöjningar, såväl för förrådstjenstemännen, som dervarande vaktbetjening, vara af behof påkallade; hvadan Utskottet tillstyrker, att den begärda anslagslillökningen, med tillhopa 1,975 R:dr, må af Rikets Ständer beviljas. b) Vidare har Kongl. Maj:t äskat löneförhöjning för 5 Kammardrängar, tillhörande Krigs-kollegii Vaktbetjening, med 80 R:dr lör hvarje, eller tillhopa 280 R:dr. Då nämnde Kammardrängars närvarande aflöning, 450 R:dr för hvardera, med hänseende till deras trägna tjens göringsskyldighet, synes under nu stegrade pris på lefnadsförnödenheter nog knappt beräknad, tillstyrker Utskottet, att den af Kongl. Maj;t äskade löneförhöjningen, med tillhopa 280 R:dr, må af Rikets Ständer bifallas. Blifvande genom de nu tillstyrkta förhöjningarne Krigs-kollegii aflöningsanslag ökadt med 2,225 R:dr. Ståts-Utskottets Utlåtande M 66. 3 2:o. Generalitets-staten.
Bref närmare upplyser, enligt Högstsalig Konung Cari Nilis den 3 Januari 1716 och Hennes Kongl. Majit Drottningens den XI Sept. 1719 Nådiga Stadgande, särskilta med aflöning af allmänna medel Den n Juli. 1067 medel antagna personer tillförordnades, afl kronans Contributioner i Stockholms Stad infordra, jemte det Riksens Ständer, dels vid 1734 års Riksdag-, med ogillande af Konungens den 2b April samma ar tagna beslut , hvarigenom påbjöds att, lika med alla Städer i Riket, KronoUppbörden i Stockholm skulle utan Kronans gravation indrifvas , förklarat, att ,Uppbörds-Connmissarierne icke kunde af Stockholms Städs enskildta medel aflönas, dels ock, under åberopande deraf vid 1742 års Riksdag, på fia framställd fri iga, att tillökning i Uppbörds-Commissariernas löner borde af Stadens enskildta medel utgå, af* slagit denna framställning, med ytterligare förklarande att, såsom förut skedt, ali sådan löningstillökning skulle thädanefter af Kronan bestås; och hvilka af Riksens Ständer sålunda gjorde stadganden icke blifvit , så vidt mig är bekant , af sednare Ständer upphäfna. Sådant oaktadt, har Stockholms Stads Gassa likväl fått tid efter annan vidkännas aflöning till Stadens Krono-Uppbörds-Verk, ehuru de derföre antagne personer icke, såsom i andra Städer, äro tillsatte för Uppbörden af Stadens enskildta medel, samt att derjemte, under Magistratens tillsyn och Uppbördsmanna ansvar, biträda Stadens Krono Uppbörd; då deremot för Uppbörden af de Stockholms Stad anslagna medel, finnas flera särskildta Stadens Verk med ali dertill hörande Betjening, som lönas dels af Borgerskapets särskilta Cassa, dels ock af Stadens enskilta intrader; och hvarföre Eders Kgl.
Såsom en äkta klosterskapelse fortfar knypplingen egendomligt nog att så företrädesvis hafva hemortsrätt på den gamla klostergrunden, i Vadstena och dess omnejd, att tnao med föga framgång försökt att odla densamma på andra håll. Detta torde komma sig däraf, att människorna rent af upp med densamvaxa ma. Bamet lär sig handtera knyppelpinnarna vid tidiga år, och ännu i ålderns höst, då orkelslösheten inträder, ser man såväl gubben som gumman sysslande vid knypfr Om du, som resande, passerar en mindre gata i Vadstena och kastar dina blickar in genom ett fönster, skall du nä- stan i hvarje sådant finna en eller flere af dessa konstiga tingester, hvilka bära namnet knyppeldynor. V i d närmare betraktande skall du äfven finna med hvilken förvå- nansvärd färdighet dessa flitiga händer kasta sina knyppelpinnar » härs och tvärs », under det trådarne villigt slingra sig mellan de väldiga kolonnerna af knappnålar, hvilka i ordnade leder forma mönstret. För den oinvigde ser detta mycket konstigt ut, det må nu gälla att knyppla » udd och stad » IDUN 1Ö9Ö Allt hvad som förtjänar att göras, förtjänar att göras väl. JjORD knypplingskonstens A B C, med endast fem par pinnar — eller den fotsbreda altarduksspetsen med sina tjocka lantrådar, mandlar och dylikt, hvartill stundom behöfvas 4 0 0 par pinnar. Ja, större arbeten finnas, som kräfva ännu många flere och göra behofvet af dynans storlek så betydligt, att den knypplande icke kan sitta, utan måste gå framför densamma. Endast undantagsvis gifvas dock skicklighet och herravälde öfver mönstret för så storartade arbeten. Sedan århundraden tillbaka har sålunda denna hemslöjd varit en väsentlig inkomstkälla för sin ort, men beklagligtvis har denna delat öde med så mycket annat här i världen, som icke följer med sin tid eller icke handteras med sorgfällig vård. Mönstren blefvo i längden ensidiga och enahanda. D e gingo från stuga till stuga utan förändring, och utlandet kom med nya, sirligare former och billigare priser, ehuru med långt ifrån lika värdefulla arbeten.
Mollys ljusa lugg skulle pudras för att inte räkna under aftonens lopp. Det var ett högtidligt ögonblick. Mamma allvarlig som en prestinna med pudervippan kretsande som en hvit dufva öfver Mollys sänkta hufvud, i bakgrunden Grete och Lina andäktigt följande ceremonien. » Så ja, så! Litet mer på ena sidan kanhända. » Mamma vände och vred Mollys vackra hufvud. » Hit nu med bufvan! » Grete för sin del vågade knappast andas af bara oro, att den ljusa teaterhufvan skulle kunna rubba Mollys fina hår. » Akta elden! » förmanade mamma därute i tamburen, när Lina stånkande drog på henne galoscherna. » P å skänken står en tallrik med sylt och bakelser; och så se efter, att inte Grete sitter uppe för länge. Se så där ja! » Hon stampade med högra foten, som inte riktigt ville gå ned i galoschen. » Akta elden för all del! » När Lina stängt dörren och släckt gasen i tamburen, så gick hon in i salen för att släcka lamporna där. Men hon kom aldrig längre än öfver tröskeln. Så sjönk hon ned på närmaste stol och skrattade, så att tårarna trillade som ärter utför hennes runda, blanka kinder. Framför trymån, mellan de två höga golflamporna, stod Grete. Djupt begrundande blickade hon in i spegeln under de hvita, halfslutna ögonlocken. Tvänne blekröda sidenband på grekiskt sätt knutna öfver det rika, mörka håret, klädningen framtill urviken, öfver axlarna ett blekrödt tygstycke, draperadt i mjuka veck, i ena handen puderasken och i den andra pudervippan, som frikostigt strödde puder öfver ansikte och hår. Häftigt vreds det lilla mörka hufvudet om, och det blixtrade till i ögonen, men så drogs mungiporna ned, och Grete såg skamsen ut, skamsen som en riktig liten skolråtta. » Nå, jag må säga, jag må säga, » bröt jungfrun slutligen ut. » Klutat ut sig, det har hon, med » harns » från fröken Mollys balklädning. Och puder det har hon då smetat öfver hela ansiktet, så att hon då mest liknar en hvitlimmad vägg.
Hwad skulle icke blkfwa för ored ar, om wart beslut i föieinarande amne bicfrve ct asflog, ^ dringar gjordes elier göras, stnn ck-leda lil tua» righetcr i werkst-ölligheten, til hinder! s illeri Ed n. ders wäliviiijr, som ytkradrS den 26 creieu an tagande af Hemliga sk'tctS Be-.uiia.-ö'-? - »vi i dag brfluke, mine Herrari lärer va ku! r.a anjes vlifwar. dr som en f-inKio» der unn rvi bcfl/kctil l?i«tgncern, -i tipftjelpande, elier ledande lii »plöjande af der goda w! gjort. Den bästa wilsta kan m:'st:aga-sig, da ben icke åtföljes af alla omstairdi.Uxrerk noga ösoecwägande. Wt äie lycklige wi, so nr icke bhösrva frukta; men vlyckiige de, som i stn dwaka icke en-s brönrma vm politiska faror. Wi hasme sett ek Ko ungarike, der wrsit aldrig man skulle trott blrfwa kullkastadt, der i början wälmc-ning hoS uägm, ondt ursak hos andra, skapade den asskywärda , Rrvuiuiicknen; ^ der unDerdänigst, med kbilviapluLn kil Sköldr-nät-fe vck) Melitiifkans ratktgh-ner ti! härskli/ kus!>i'in:n banade sig wägen at trosta Kom,nyahuset, ak ickän Purpurn kil WalinarsT. öju!! ästad, osuma aru-.od och oidröfwclfe; ock oak - » 727 L kadk detta', hsfwe wi^ dock sett dylika ripkrädrn försiö. ra andra Riken och de frcdjaimnaste Fvikflag.
Att underklassens qvinnofråga skulle vara löst i ett samhälle, der underklassens qvinnor i tusental offras åt prostitutionens Moloch, är en sats så absurd, att den blott behöfver uttalas, för att vara dömd. Säkert skall äfven Strindberg vid närmare besinning .vara villig att medgifva, att här ännu finnes ett ofantligt verksamhetsfält för den rörelse, som afser att lyfta qvinnan upp öfver hennes nuvarande ställning. Tvärtemot hvad Strindberg påstått, ha vi sålunda sett att qvinnofrågan icke är en öfverklassfråga. Den har intresse för hela det qvinliga slägtet, för arbeterskoma minst lika mycket som för medelklassens qvinnor. Försöker någon att vrida bort saken, så som vore meningen att skapa lärda, könlösa vidunder, till hjelp åt öfverklassen att tygla massorna med religion och välgörenhet, nåväl, må då angreppet riktas mot vrångbilden och förfalskningen, men icke mot hela qvinnorörelsen. Ingen verklig vän till denna skall hafva något att invända mot att den befrias från en del tvetydigt påhäng, frän entreprenörer, som förfuska och förfalska dess egenskap af radikal frihetssträfvan, från » Tidskrift för hemmets » religiositet och frökenaktiga sedesamhet, eller från federationsverksamhet å la Feilitzen. Den sortens emancipa-tionssträfvanden kunna med fullt fog stämplas som reaktionära, men det är fruktansvärdt orättvist att med dem inbegripa i samma fördömelse, för att taga Strindbergs egna exempel, Ibsens » Dockhem » och fru Agrells » Dömd ». I dessa båda arbeten är det emellertid fråga om kultur-qvinnan ooh hennes fordran på likställighet med mannen. Men, säger Strindberg, kulturqvinnan är icke förtryckt; tvärtom är det hon, som tvranniserar oss. Som en sådan “ paradox, framslungad utan hvarje bevis, endast skulle kunna väcka åtlöje, beledsagas den af ett antal uppgifter, hvilka äro ämnade att tjena den som stöd. * När en herre sitter på en soffa, och det kommer ett fruntimmer, stiger den stackars slafven upp. Slafven måste följa sin herskarinna hem om qvällarna, fast han kanske bor åt ett helt annat håll.
M. önner nödigt sammankalla en urtima riksdag, så sker det utan tvifvel för något mål, som med afseende på tidens omständigheter bör genast afgöras. Då ar det skäl, att också valen ske med afseende på dessa omständigheter, och att de riksdagsmän, som förra gången blifvit valde, med beräkning på vanliga omständigheter icke återkomma för de ovanliga. Ett annat skäl är det, att om K. ål. finner nödigt alt vid en urtima riksdag vädja till folkets röst mot det sätt, hvarpå ärendena under en lagtima blifvit behandlade, sä böra icke de gamla riksdagsmännen blifva domare i egen sak. De yngres kammare och en del af de äldres böra vara vara valda för tillfället, 0111 icke den urtima riksdagen skulle blifva ett gyckel, utan att medföra åsyftad påföljd. i}:de punkten: "Till hvarje riksdag utser hvarje valkrets ett ombud till den yngre kammaren, äfvensom ett till den äldre, om kretsens ombud derstädes dött eller efter aldren afgått. Afgången riksdagsman kan återväljas.” Jag har afvikit från mitt förra förslag om gemensamt val till riksdags*- män och derefter skeende fördelning efter åldern; ty det skulle kunna hända, att begge riksdagsmännen från en krets då komme att ingå i de äldres kammare, hvarigenom denna valkrets blefve för fem riksdagar utesluten från sin valrätts begagnande, i händelse intetdera ombudet under tiden afginge. Efter mitt sednare förslag skulle hvarje valkrets för hvar riksdag åtminstone komma att välja en riksdagsman, och de valkretsar, för hvilka riksdagsmännen från de äldres kammare utgått, få välja tvänne. io:de punkten:’’Preste-, Borgareoch BondeStrn välja sina riksdagsmän såsom tillförene, eller på sätt dessa Stånd hvart för sig kunna finna skäl att under iakttagande af förenämnda grunder närmare bestämma.’’ 11 :te punkten: ”Ridd.directionen upprättar förteckning på alla i Riket skattskrifna öfver 25 år gamla adelsmän, som äro sina egna, och indelar dem efter skattskrifningsorterna i valkretsar. Hvarje valberättigad adelsman äger alt sjelf eller genom insänd valsedel omedelbart deltaga i valet. Den som erhåller flesta rösterna blifver kretsens riksdagsman.
Instruktioner, angående förslag till sådane för dels Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-Verket, dels Rikets Ständers Revisorer öfver Banko Diskont-Verket i Stockholm samt Låne-Kontoren i orterna: B. XI. 249. 255, A. 255, U. 378, 380, A. 380. Inteckning, angående ett tillägg till Rikets Ständers Justitise-Ombudsmans berättelse till innevarande Riksdag, innefattande förslag till ändring uti Kongl. Förordningen angående inteckning i fast egendom den 13 Juli 1818: II. 3, R. 3: B. Iutecknings-säkerhet, angående föreskrifter till betryggande af besittniugs-rätt till fast egendom och af—: B. VII. 350; VIII. 7, 15, A. 15; E. IX. 63, 232, 368. Irrlärors och villomeningars spridande vid läroverken, angående underdånig anhållan hos Kongl. Maj;t om vidtagande af åtgärder till förekommande deraf, m. m.: motion af Friherre Jonas Alströmer: se Motioner, Ishafvet, angående anslags beviljande åt Adjunkten Magister O. Torell för en vetenskaplig resa till Norra —: IV. 48, 174. 292, A. 294, E. 312. Italienska angelägenheternas ordnande, angående Sveriges deltagande i en kongress för —; motion af Herr Gustaf Mauritz Stjernsvärd : se Motioner (jemför tillika Kommunikationer från BorgareStåndet). J. Jagt och djurfång, angående tillägg till och ändring i gällande förordningar derom: B. IX. 58, 109, 144, A. 144, E. 232. Jemtlands Hästjägare-Corps. angående Jemtlands roterings-kassas befrielse från allt bidrag till anskaffning och underhåll af beklädnaden vid—: HI. 629, R. 629; B. VIJ. 303, 358; VIII. 7, A. 7; E X. 107.
' Det mäste finnas utwägar, bäde at i nägor mätto inskränka behofwcn, staffa provisionella tilgängar, och at göra Bervillnings-summan tilgängelig fortare än frän de wanliga upbörds-terminerne kan förwäntas, hwaromtilfälle blifwer at närmare mig yttra. Härwid bör allmänna Crediten komma til biträde, men hwarken kan den winnås eller bibehällas, om den alltför wida utsträckes, mi§- brukas eller saknar de solida grunder, hwarpä Len^ bör sig stödja. Detta ämne är af sä stor omfattning, at den ej kan med fä ord göras rätt begriplig eller i werkställigheten blifwa anwändbar utan en närmare detail. Jag har wäl för min höga älder och mänga krämpor ej kunnat såsom Ledamot deltaga i Riksens Ständers Stats - Utstötts öfwerläggningar, hwartil jag war kallad, men will likwäl underställa Högloft. Ridderstapet och Adeln och de öfriga respeetive Ständen mina enstilta tankar i detta granlaga och wigtiga ämne, hwarpä Rikets wälfä'-d och säkerhet beror, ehuru jag är öfwertygad at, mig förutan, de Herrar och Män som utgöra Riksens Ständers Banco - och Stats - Utstött, ej lär undfalla, hwad lämpeligt och angeläget är at i närvarande Rikets ställning föreflä. Jag önstade at kunna göra mitt yttrande i möjligaste mätto kort, och endast afhandla det, som rör Statsbehofwen och den derföre nödiga beskattningen, men dä i de sednare ären, Statswerket, Riksens - Den 26 499 fens Ständers Banque, och Riksgäldswerket olyckligtwis sätt med hwarandra en närmare befattning, än önsteligt warit, är det ej möjeligt, at med behörigt sammanhang yltra sig om tilständet i en af besia Allmänna Finance-werkets grenar, utan at widröra förwaltningen i de andra, sä widt det inlöper i det förevarande ämnet.
Som likväl, i afseende å några af ifrågavarande löner, de öfriga trenne Riks-Ståndens beslut ej till alla delar öfverensstämma, och lönebeloppens slutliga bestämmande i dessa fall torde ankomma på omröstning i Förstärkt Stats-Utskottt, synes det vara angeläget att, innan Utskottet i sådant hänseende föreslår voterings-propositioner, Bonde-Ståndet äfven för sin del uppgifver de belopp, hvartill det anser de särskilda lönerna böra fastställas; och får derföre Utskottet, i anledning af omförmälda återremiss, endast hemställa, att Bonde-Ståndet måtte till pröfning och afgörande företaga Stats-Utskottets uti Utlåtandena Nas 49 och 50 afgifna förslag och tillstyrkanden. Stockholm den 6 Juli 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Juli 1860, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremisser å 28:de 'punkten af Stats-Utskottets Utlåtande *42 95, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Sjette Hufvud-titel. (U. A.) Uti 28:de punkten af Utlåtandet *42 93, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvud-titel hade Stats-Utskottet tillstyrkt dels uti mom. litt. Stats-Vtskottets Memorial M 127. 9 a): att väckta motioner om agrikultur-kemiska försöks-anstalters inrättande vid Ultuna och Alnarps Landtbruks-institut för närvarande ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, och dels uti mom. litt. b): att, för fullbordande och underhållande af den under organisation varande agrikultur-kemiska försöksanstalten vid Landtbruks-akademiens experimentalfält. Rikets Ständer måtte bevilja: dels för en gång en summa af 25,000 R:dr och dels ett årligt anslag af 6,000 R:dr.
% Sen till, att Idun med Modetidning finnes hos alla edra bekanta! Utan ord. ina läsarinnor hafva förmodligen liksom jag varit utsatta för järnvägsprat. Det heter visserligen, att vi svenskar på resor kunna sitta tillsamman och tiga i timtal, under det att t. ex. de gemytliga tyskarne på sådana färder så snart göra bekantskap med hvarandra, att ofta den ene före resans slut har den andres biografi på sina fem fingrar, fastän han vid resans början icke visste, om kamraten var fågel eller fisk. Men emellertid, är isen väl bruten, och finnas uppslag till bekantskap, kan äfven på våra svenska järnvägar mycket tal komma till stånd, och understundom händer det till och med, att pratets svallvågor gå höga, ja, så höga, att de tyckas vilja öfverspola en opartisk person. Jag har tyckt mig finna, att man bland språkande människor bör, med tjänliga förbytningar, förhålla sig som bland rökande, bland hvilka tobaksröken lär blifva mindre besvärlig, om man röker själf. Ställer man sig utom pratet, anfäktas man mera, än om man själf har ett ord med i laget. Hvad det talas om? Ja, det är oftast icke lätt att redogöra för. Ä r o två personer från samma ort, och den ena efter längre frånvaro begifver sig dit igen, uppstår mycket språk om gemensamma bekanta. Gubben P.är död; gub ben A. har gjort konkurs; Ida P. har blifvit förlofvad, och Kalle A. har börjat egen affär; fru L. bar fått sin sjunde och fru den och den sin åttonde; herr G. har » kilat », och enkan B. lär skola gifta om sig, den tokan. Ett döfvande buller af namn och notiser om tilldragelser surrar kring den person, som ofrivilligt blifver invigd i allt detta; och surret blifver dess svårare, som det för den obekanta i grunden endast frambringar ljud, vid hvilka hans föreställning icke kan fästa det ringaste af bild eller minnen.
Räkningen på Holmen hade för hvar och en af oss följande utseende: Nattlogi 0,80 kr., frukost O,50 kr. Och det var en frukost med ägg, kallt kött, ansjovis, fin ost, kaffe och mjölk. Våra tappra vägvisare mötte oss denna morgon med nedslagna miner; deras skor och fötter voro i lika bedröfligt skick, och då vi försäkrat dess egarinnor, att det ingalunda vore hvarken feghet eller annan ogudaktighet att ej vilja gå på kantrade skovrak med sårade fötter, tryckte de rörda våra händer, togo skjuts och foro i två skjutshåll de återstående 30 kilometerna till Skjäggestad. Vi andra fortsatte vandringen i sakta mak, ty snart kunde Hertha ej längre dölja, att äfven hon hade en akilleshäl. Men vi hade ju vår egen med. kandidat, och hon hade sin rensel, i hvars outgrundliga djup der fans lindring för smärtorna. Nästa »station» (norskt namn på gästgifvaregård) heter Kirkestuen, här åto vi en middag med två kötträtter, smultron med grädde samt ett utmärkt kaffe, pris 1,10 kr. Både på matpris, elegans och komplimenter märkte vi, liksom mannen när han såg galgen, att vi kommit inom civilisationens bredare strömfåra. Svend Opsal tog en af kamraterna vid pannluggen och sade: »Du likner ju en julebuk, du!» Men vid Lågens strand, der mina kamrater voro inne i ett hus för att köpa mjölk, sade mannen. »Naj se da! de ha ju pene frökner i Sverge.» Kamraterna påstodo, att der låg en gapande förvåning i tonfallet, men då der lär varit mörkt i stugan, blir det hela något tvifvelaktigt. En norsk turist hade klifvit förbi oss på vägen till Kirkestuen; der satt han sedan bredvid mig vid bordet, och att döma efter hans längd, antog jag att det var han, som legat i de två sängarne på Holmen.
Jag har också icke försvarat dem på den grund, att det vore lämpligt att de derstädes qvarstå; men jag har trott, alt eftersom ingen särskild lag nu finnes till säkerhet för att gäldenären må få tillgodonjuta bevilln.afdraget, så är det bättre alt detta stadgande qvarstår i bevilin.förordn., än att det skulle derifrån uteslutas och således alldeles försvinna. Men om Hr von Hartmansdorff täcktes väcka en motion i ämnet, med föranledande af dessa i bevilin.förordn. intagna stadganden, samt denna motion remitteras till behandling af Utsk. i den ordning grundlagen föreskrifver, och vi således kunna få en särskild lag, som i delta fäll bestämmer förhållandet emellan gäldenärer och borgenärer; så vill jag visst icke påstå, att dessa stadganden må i bevilin.förordn. qvarstå, utan ville jag i sådant fall instämma i den mening, att de böra derifrån uteslutas, helst jag tänker alt framdeles, i afseende på de sednare §§ i denna förordning, äfven yrka den princip, att bevilin.förordn. ej bör innefatta sådana bestämmelser, hvartill enl. grundlagen Konungens sanction erfordras, innan de äga gällande kraft. Frih. Ridderstolpe instämde med Hr Printzensköld. Hr von Hartmansdorff; En värd talare har åberopat, att Bevilln.Utsk. ej tillåtit sig annat, än hänvisa till en § i I:Iande!s-b:n. Bevilln.Utskts åtgärd innehåller likväl, genom den hänvisning Ulsk. gjort, att den, som underlåter att lemna sin gäldenär hevilla.afdrag, skall anses såsom ockrare. Om nu Utsk. i stället hade sagt, alt han skall anses såsom tjuf; månne man då icke kommit till de spön, hvarom jag talat? En annan talare bar omförmält, alt också böter äro införda i bevilln.förordningen. Det är lika illa, när det sker utan Konungens samtycke; ty det är också ett straff, som Ständerne thy förutan icke kunna ålägga.