Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig, sorn skulle, så ofta oell så länge som ståndsprincipen varder följd oell iakttagen oell ligger lill grund för Riksförsamlingens grundlag, det bero på livart oell ett stånd sjelft att b sluta öfver de förändringar i grundlagen, som röra livait stind för sig. Om man stadgar, att, litirudan än representationen? hädanefter må blifva, alla förändringar i grundlagen skulle behandlas ståndsvis, så tror j ig, alt en sådan sats stöde i full öfverensstämmelse nied de beslut man fattat Hr von Troil, Emil: Ulan tvifvel lärer något beslut i samma syftning med det nu föreslagna komma alt af Ståndet fattas i sammanhang med den förestående representationsförändringen. Jag finner likväl itne liufvudsakliga betänkligheter, hvilka hindra mig alt i denna stund saga ja till förslaget: den ena, att det tyckes förutsätta en viss formation af den äldre kammaren, hvarom R o. Ad. icke funnit för godt att ännu något besluta; och den andra, sorn är af ännu större vigt, alt vi nemi. för det närvar, endast från Cnnst.Utsk. erhållit förslag lill en val-lag, oell dertill lärer icke denna fråga kunna hänföras. Den hörer tydligen till den nya representationens arbetsordning; och det lärer således först vara när vi ifrån Cnnst.Utsk erhållit förslag dertill, som tiden är inne alt tala om det ämne, som nu kommit linder öfverläggning. För min del anhåller jag alltså, på grund af den ofta omtalda 56 §:n Reg F:n, alt få till prot. anmäla mili protest emot den begärda propositionen. Hr Lefre'n: R. o. Ad. har, genom de särskildta besluten till gemensamma anmärkn:r emot Coust.Utsk:s förslag, lågt som en hufvndgrund en eftergift, och en betydande eftergift i sin nuvar. representation. Jag anser der• (öi e på sitt ställe, alt nu, dä betänk, första gången återgår till Coust.- Utsk., R. o.
Den solida utstyrseln oeh de talrika, synnerligen konstnärliga illustrationerna göra verket redan i yttre måtto till ett praktverk och en prydnad för biblioteket i hvarje hem; komma så därtill de inre, väsendtliga egenskaperna af en liffull och färgmättad stil o c h framställning, som böra göra framgången för d:r Geikies arbete viss äfven här hemma hos oss, där säkerligen icke intresset är svagare än annorstädes för det sagorika Österlandet, där civilisationens vaga stått och hvarifrån utgått den religion, som genomtränger allt hvad i våra dagar bär namn af humanitära sträfvanden och social utveckling. Arbetet utkommer — med ett häfte ä 25 öre hvar fjortonde dag — i omkring 40 häften. » De vises sten » eller framtidens läkekonst; af Justus. Sthlm. R. Biosdel §• C:o. » En bok för alla friska, s o m ej vilja genom sjukdom förlora sin helsa, arbetskraft o c h lif » har förf. kallat sitt arbete, och han tillegnar det » svenska mödrar ». Vi anse det för vår del väl värdt att läsas och begrundas. Det är det från Tyskland utgångna, moderna systemet af en naturenlig läkekonst, synnerligen genom vattenkurer och dietiska åtgärder, som här varmt förordas. Och den, som känner de enkla naturliga lagarne för sjukdomars väsen o c h behandling, han skall vid sjuksängen stå lugn och trygg, viss därom, att han i kampen mot döden har på sin sida en bundsförvandt, som är vida mäktigare än alla apotekets droger — naturens egen läkekraft. Räddad. Berättelse för Idun af Elena. ed för byvägen kom en ung flicka. Hon gick fort för att hålla sig varm i den skarpa kölden; en rodnad låg öfver kinderna, ögonen glänste, då och då drog ett leende öfver läpparne. Häradshöfding Berner hade svårt att hinna upp henne, där han fick sikte på henne från stora landsvägen. Nere på bron öfver ån hann han henne slutligen. » G o d middag, fröken Elna! » Hon hade icke hört hans steg och spratt ovilkorligen till något litet, men leendet lyste upp hela hennes ansikte, när hon räckte honom handen.
» Just derför », svarar Liszt lugnt, » att min ställning är så lycklig, har jag skyldighet att träda inom skrankorna för mina mindre lyckliga konstbröder. » Artiklarne hade från början varit tre, men angreppen vuxo slutligen så, att Liszt såg sig nödsakad i en fjerde artikel försvara sig mot dem, och denna blir, genom de fakta, han hopar till bevis af sina föregående påståenden, lika mycket en bitande filippik *, der motståndarne få sitta emellan, som ett värdefullt bidrag till dåtidens konstnärs-historia. Med dessa uppsatser börjar Liszts mera epokgörande verksamhet som musikalisk skriftställare, och i sammanhang härmed erinra vi endast i förbigående om den betydelse, denna haft for den musikaliska kritiken. Både teoretiskt och praktiskt kämpar nu Liszt för konstnärens rätt och befogenhet att sjelf såsom kritiker lägga sitt ord i vågskålen. » Jag hyser den fasta öfvertygelsen, att det måste komma till en art filosofisk kritik öfver konstverket, som ingen bättre förstår att utöfva än konstnären sjelf », säger han i ett bref till George Sand, men saken var ny, och han ber henne ej håna honom, » så bizarr min idé än kan före-komma er vid första ögonkastet » Den kan också synas mången betänklig, men praktiskt visade Liszt, särskildt vid ett tillfälle af ytterst grannlaga natur, huru berättigad denna åsigt är. Detta var under den bekanta Liszt-Thalbergs-kampen i Paris, då hela verlden delat sig i två partier kring de båda konstnärerna. Utan fruktan för de misstydnin-gar, för hvilka han skulle utsätta sig, tog Liszt till ordet och visade utan öfvermod, men också utan hänsyn, att det allmänna omdömet låtit vilseleda sig och att smaken höll på att råka in på en falsk väg. Misstydningama uteblefvo ej heller. Bland annat slungade den äldre Fétis mot honom en artikel, i hvilken han utan vidare beskyller honom för att af afund ha kritiserat Thalberg. » Du är afkomlin-gen af en skola », säger han, » som slutat och ej har något vidare att göra, men du är ej mannen att grundlägga en ny. Thalberg är denne man.
När mödrar och vårdarinnor börjat utöfva denna naturliga rättvisa mot de barn, som blifvit dem gifna och anförtrodda, då skall der också komma tukt i vår barnuppfostran, en tuktan i kärlek för barnets eget väl. Nu — vi qvinnor få ej blunda för denna sanning — går genom hela samhället en dunkel, men starkt förlamande förnimmelse af, att barnen lida orätt allestädes, der ej uppfostran och undervisning hjelpa dem att få reda på sina anlag eller att få dessa utbildade. Dåligt samvete alstrar feghet och vankelmod; derför dagtinga vi med sjelfsvåld och oförsynthet, i stället för att med fasta händer tukta och tygla vilda krafter och farliga böjelser. 1 ersättning för våld och tvång mot spirande anlag, gifva vi lösa tyglar ål råhet, högfärd och allt det ogräs, som kan gro i en oupptuktad barnasjäl, och hopa sålunda oförrätt på oförrätt mot barn och ungdom. Ty lika visst som barnet har rättighet till att få hvila i modersfamnen och ungdomen till ett kärleksfullt bemölande af oss äldre, lika visst har barnet ett rättmätigt kraf på luktan af modershanden, en tuktan i kärlek af den hand åt hvilken modersvården blifvit anförtrodd. Och säkert är, att en stor del af det öfverlägsna förakt mot oss äldre, som kännetecknar stora skaror af vår tids ungdom, härleder sig från en förklädd sorg och bitterhet öfver vår svaghet, som ej med fast hand ledt, tuktat och gifvit stöd åt det uppväxande slägtet. Vi qvinnor ha en stor skuld, kanske den största, till detta sorgliga tillstånd; derför måste vi också nu gå i spetsen för att få den största oförrätten mot barnen afhjelpt. Sedan går det lättare att få följderna af orättvisan utplånade ur folklifvet. Väl dem af oss qvinnor, som vilja se och erkänna, att det är både grymt och dumt att söka uppfostra barn » enligt deras stånd eller förmögenhet », i stället för i enlighet med barnens anlag, ty dessa qvinnor skola helt visst » aldrig göra så mera ».
B:co för hvarje elev, så få Utskotten yttra den öfvertygelse, att, om än icke dessa elever, vid början af sin lärotid, kunna tillskynda Varfsegnrne någon nytta, de likväl , elier någon tids undervisning, blifva i stånd alt, genom silt arbete, ersätta honom största delen af de för deras underhåll erforderlige kostnader; och är det i betraktande häraf som Utskotten anse förslaget äfven i denna del böra antagas. Härefter och vidkommande anmärkningen, att Utskotten ej bordt föreslå det för ändamålet tillstyrkta anslag för längre tid, än till nästa lagtima Riksdag, så få Utskotten tillkännagifva, att Utskotten grundat förslaget härom på sakkunnige mäns yttranden, att 6 års lid erfordrades för genomgåendet af en utförlig cours uti skeppbyggeri-konsten; — och torde berörde anmärkning desto heldre böra förfalla, som, utan denna bestämmelse, någon säkerhet således ej vore att påräkna för det åsyftade ändamålets vinnande, äfvensom det ej vore troligt, att derförutan någon varfsegare skulle åtaga sig inrättandet af de föreslagne Instituten. 16 Statssamt Allm. 13csv.~ och Eicon -Utskottens Utlåtande, Aho 86. Af sådane anledningar och då Utskottens förra Betänkande blifvit af aine Riks-Slånd bifallet, få Utskotten tillstyrka, att de förslag, sorn Utskotten i samma Betänkande meddelat, måtte af Rikets Ständer bifallas. Serskildt få Utskotten, med anledning af gjorde erinringar, tillägga, att de reglementariska föreskrifter, som blifvit i Utskottens förra Betänkande tillstyrkte, icke skäligen kunna anses lägga hinder i vägen för Skeppsbyggeri-Skolornes ändamålsenliga organisation; serdeles vid betraktande deraf alt Utskotten tillika tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte bos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes i öfrigt meddela de föreskrifter och vidtaga de åtgärder, sorn Kongl. Maj:t kan i Nåder finna vara lör Skeppsbyggeri-skoloi nes framgång tjenligast. Stockholm den rp November 1840.
Jag har endast sagt, att jag ansåg, att den religiösa känslan hos den stora allmänheten skulle stötas, om lagstiftaren, genom att borttaga förbudet, gåfve tillkänna att han icke ogillade att arbete förrättades om sabbatsdagen. Afven förklarade jag att den nuv:de lagen, just genom den stadgade ansvarsbestämmelsen, beredde ett skydd åt tjenstehjon och arbetare att åtminstone en dag i veckan få tillgodonjuta någon hvila. Jag vill i detta afseende anföra ett exempel. Om ansvaret borttoges, vore det icke något som hindrade att t. ex. en bruksegare träffade det aftal med sina hammarsmeder att de skulle smida alla dagar i veckan, således jemväl om söndagarna. Arbetsfolk skulle sålunda genom förhöjd dagspenning lätt kunna förmås dertill; men utan tvifvel till sin egen skada. Ty icke blott att de derigenom beröfvades tillfälle att i söndags - Den 13 Juli. 425 skolor eller annorstädes förvärfva själsodling och gagnande kunskaper; de finge tillika umbära den så nödvändiga kroppsliga hvila, som skänker krafter och håg till ny verksamhet. Då af den gamla lagen i detta ämne hittills icke försports några olägenheter, tror jag icke att det är att befara något men af den nya, om likartade ansvarsbestämmelser deri intagas, och jag förnyar derföre min anhållan om bifall till det K. förslaget i denna del. Hr von Ehrenheim, Per: Utan att vilja bestrida att skäl kunna anföras för bibehållande af denna § oförändrad, tror jag dock att det varit önskligt, om den erhållit en lydelse, som vore mer öfverensstämmande med den uppfattning af sabbatsbrotten, som nu är gällande. Det synes mig nemi. att under vissa förhållanden detta brott är af den natur, att man alltid önskar se det bestrafTadt. Så t. ex. då någon låter sina tjenare förrätta arbete om söndagen och derigenom beröfvar dem det tillfälle till stillhet, som denna dag afser, eller då någon genom anställande af arbete på söndagen kommer allmän förargelse åstad.
Hvad som dock icke då skedde, hade åtminstone bordt ske nu; eller om nödvändigt en voteringsproposition i förstärkt Utskott skulle föreslås, denna, i likhet med hvad af alla andra Rikets Ständers Utskott, och äfven af Konstitutionsutskottet, när fråga är om andra gemensamma tankars sammanjemkning, troget iakttages, bordt så inrättas, att Utskottet till Nej-proposition upptagit sjelfva verba formalia i det dissentierande Ståndets vid återremissen yttrade gemensamma tanke; hvadan Nej-propositionens lydelse skulle hafva blifvit denna: »Vinner »Nej, förklara Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns »gemensamma tanke, det ifrågavarande förslaget hvarken nödigt eller nyttigt.» Att nu Utskottet, i stället för att i Nej-propositionen insätta de ord, i hvilka det dissentierande Ståndets beslut finnes affattadt, detsamma travesterat och godtyckligt uttolkat, kom sig, efter hvad ock vid diskussionen inom Utskottet blifvit utröndt, deraf, att man genom ett annat förfarande fruktade, att blottställa sig för representationens åtlöje, enär den kontraproposition, som på sådant sätt skulle hafva kommit till stånd, nödvändigt måste anses för särdeles abderitisk. Jag bestrider visst icke det olämpliga, ja, nästan oförnuftiga innehållet af densamma, men tror också häraf säkrast bevisas, att det återremitterande Ståndet aldrig kunnat hafva haft för afsigt att, genom den opinionsyttring, med hvilken det återskickade förslaget till Utskottet, framkalla en votering, för hvilken antingen, 0111 Utskottet hade gjort sin skyldighet, en så orimlig kontraproposition, som den omnämnda, hade blifvit oundviklig, eller också Utskottet skulle, såsom nu skett, nödgas att, efter en godtycklig uttolkning af Ridderskapet och Adelns beslut, föreslå en mot Grundlagens bokstaf och anda diametralt stridande proposition.
Innehållet, som är ett uppräknande af de prajslanda en person äger iakttaga till vinnande af inträde på Riddarhuset, hörer egenteligen till Instructionen för RiddarbusDi36 H. 5 66 Den 3 Augusti f. m. rectionen. Med samma skäl som delta inloges uti RiddarhusOrdningen, med samma skäl kuude man också der intaga föreskrifterna om de documenter en Lånesökande bör förete för att erhålla lån ur Riddarhusets Cassör. Herr Cederschjöld: Jag tror det vara bäst, att bestämdt citera dessa författningar, emedan man derigenom erkänner dem och inga andra för lag. Och det vore ganska betänkligt, att på förhand förbinda sig till efterlefnad af ännu icke ens påtänkte Kongl. Författningar. Sådana Författningar kunde möjligen eljest komma att utgifvas, med hvilka Ridderskapet och Adeln blefvo alltför litet belåtne. Herr Hibert: Hvad angår den yrkade citationen af Författningarne, är jag förekommen af den siste värde Talaren. Lika litet som man kan begära, at.t Styrelsen skall sanctionera hvad Ständernei en framtid ärna att besluta, lika litet bör man fordra, att Ständerne skola på förhand godkänna, hvad Regeringen framdeles förordnar. Jag trov derföre, att man skulle kunna gå en medelväg, den nemligen att alldeles icke omnämna några författningar på detta ställe, eller ock låta förhållandet vara som det nu är. En långt vigtigare fråga har blifvit bn agdi å bane af Herr von Hartmansdorff, Den 3 Augusti f. m. 67 nemligen om Ridderskapet och Adeln äger att vägra introduction, eller ej, åt en af Konungen i Adligt Stånd upphöjd person. Jag tror , att med vårt nu varande Samhällsskick en sådan magt hos Ridderskapet och Adeln icke är förenlig* och anser derföre häst att erkänna det uti RiddarhusOrdningen. Jag vet väl, att då Riksdagarne inträffade inom korrtare tider, beviljades Introductioneii alltid in Pleno, men de meddelas nii mera oftast af RiddarhusDirectionen.
För min del kan jag icke undgå att uttrycka den åsigt, att man, vid genomgåendet af hvarje punkt uti regeringens nu omhandlade förslag, finnér detsamma vara fotadt på de mest kloka grunder; och slutar med att beundra den oväld, hvarpå detta beslut hvilar. Ar det väl, vid sådant förhållande, skäl att nu söka åstadkomma en ändring uti regeringens föreV:de åtgärd. Genom regeringens bifall till delta förslag har äfven kompentensfrågan blifvit på ett tillfredsställande sätt löst. Båda läroverken äro nemi. numera i detta hänseende alldeles likställda. Detta må äfven vara sagdt i afseende å en annan omständighet, eller att lärare uti vissa theoretiska ämnen äro vid Institutet bibehållna, på det att det må finnas flera ställen, hvarifrån den theoretiska undervisningen skall utgå. Jag har yttrat mig i afseende på den allmänna delen af frågan, och tillåter mig nu ingå i en speciellare granskning af Utsk:ts förevarande Betänk., hvilket blifvit framhållet såsom så särdeles sakrikt och upplysande. Att jag, för min del, icke kan instämma uti detta omdöme, må förlåtas mig, då detta Utlåt, knappt med ett enda ord behandlar hufvudfrågan: Hvilka ämnen, som ingå i den medicinska undervisningen, dessa ämnens inbördes förhållande och läroverkens förmåga och lämplighet att sköta dem. Utsk:t har icke behandlat denna fråga såsom en undervisningsfråga, utan såsom en rättsfråga, som kan lösas genom en historisk undersökning om »rättigheter». Under sådana förhållanden må man mindre undra deröfver att deductionen mera bär stämpeln af en partiskrift, än af ett Utsk:s-Betänk. Denna historiska utredning anser jag mig saklöst kunna förbigå, och vill deruti endast påpeka, hurusom Utsk:t, pag. 11, vä! omförmält, att den utaf K. M. förordnade komité tillstyrkt, »att, med indragning af såväl de vid Upsala och Lunds Universitet befintliga medicinska fakulteter, som af K.
Utskottets åsigt, att ifrågavarande författning livilade på en helt och hållet felaktig princip, har emellertid icke blifvit inom dessa Riks-Stånd bestridd, utan snarare medgifven; men äterremisserna synas vara föranledda dels af enahanda åtgärd med Utskottets Betänkande N:o 35, i fråga om införande af underpants-institutionen, med hvilken fråga den nu förevarande ansetts ega samband, dels ock af yppad betänklighet, att, om man äfven medgåfve olägenheterna af ifrågavarande författning, likväl upphäfva densamma, utan att tillika meddela fullständigare föreskrifter angående hvad vid utmätning undantagas bör, än de i 7 Kapitlet Utsöknings-Balkcn befintliga. Lag-Utskottet har ånyo tagit detta ämne i öfvervägande; och då Rikets Ständer nu mera, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o 51, för sin del beslutat införande af underpants-institutionen, lärer det första af omförmälda, för ifrågavarande återremisser anförda skäl icke tarfva vidare genmäle, äfven om dessa begge lagstiftningsfrågor med hvarandra egde oskiljaktigt sammanhang. Beträffande åter de yttrade betänkligheterna vid Utskottets förslag, att upphäfva författningen om lösöreköp, utan att tillika meddela fullständigare stadganden angående utmätning, så kan Utskottet icke dela dessa betänkligheter, ehuru Utskottet icke derföre vill bestrida att Utsöknings-Balkens omförmälda föreskrifter kunna tarfva revision och att en sådan lämpligen må kunna företagas i sammanhang med förevarande fråga. I afseende på nämnda författning anser nemligen Utskottet fortfarande, att densamma, långt ifrån att förekomma, tvärtom i ganska väsentlig mån legaliserat svekfulla tillBih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 7 Sami. 1 A/d. 31 Häft. I 2 Lag-lJtskottets Utlåtande N:o 59. ställningar och att utplånande ur lagstiftningen af en sådan fläck pä densamma icke kan för dyrt köpas.
Vid ältikeberedning eller annan fabrikation får bränvinstillverknings-redskap icke begagnas af den, som ej till bränvinslillverkning berättigad är, eller under andra vilkor, än som för bränvinslillverkning gällande äro. Ari. II. Om bränvins distillering och rening. § 13. Vill någon under den lid, då ban till bränvinslillverkning är berättigad, med den för nämnda tillverkning uppgifna redskap distillera bränvin, må det, sedan bränvinstillverkningen för termin blifvit afslulad, ske, utan särskild afgift, dock under tillsyn af Kontrollör och endast under fyra dygn af terminen. Begagnandet af denna dislilleringsrätt berättigar icke till återfående af eller nedsättning i den för bränvinstillverkningen förskottsvis erlagda eller bestämda afgift. § 14. Bränvinsdistillering må dessutom såsom särskild näring, under alla tider af året, kunna i stad utölvas med redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst. Ansökan om sådan dislilleringsrätt göres hos Magistraten, som, då tillstånd dertill meddelas, skall hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derom genast göra anmälan. § 15- Den, som sålunda vunnit rättighet till distillering, skall, minst 14 dagar före hvarje gång han distillering förelager, sådant hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skriftligen anmäla och uppgifva den tid, hvarunder, och det ställe, hvarest han vill distilleringen utöfva, äfvensom distillerings-redskapens beskaffenhet. Ofver sådan anmälan meddele Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bevis, innehållande underrättelse om beloppet af den särskilda afgift, som, enligt § 27, skall af distilleringsidkare förskottsvis erläggas. Minsta tid, hvarför någon må enligt denna § till bränvinsdistillering sig anmäla, vare en half månad. § 16. Distillering af bränvin vare ej medgifven från klockan 10 om aftonen näst före söneller helgedag, till klockan 10 om aftonen å sådan dag. 238 Exp e di t i o lisU Is k o lie ts Förslag till underå. Skrifvelse N:o 406. § 17. Kongl.
Men det hindrar ej v att WeriflWdningen, då han mäter med famnen, går miste om . jalla de fördelar, som jag anäer Dalkarlen ega, och hvilka hufVudsakligast .bestå deruti, att han genom de omedelbart upmätta måttens multiplikation med hvarandra erhåller vtmåttet. Om deremot en Wermländning mäter med sin famn och sedan multiplicerar, får han ytan bestämd i qv.-famnar, hvarefter han måste verkställa 2:ne divisioner för att slutligen erhålla det resultat han söker. Hvad T:t:det angår, ber jag Hr Frikon ursäkta, det jag förblifver af olika tanke med honom. Visserligen heter det i författn:ne, att ett T:l:d skall motsvara en T:s utsäde; men detta hindrar dock icke, att verkligheten strider deremot. Hr von Hartmansdorff: Man har mot mig anmärkt, att jag afstyrkt meter-systemets införande och jemväl bestridt det ;nu ifi%avar:de. Sådant kommer sig helt enkelt deraf, att man naturligtvis mäste afstyrka det värsta eller främst meter-systemet, emedan, det förmodligen är det oriktigaste, enär det grundar sig P3v erm.viss beräkning (afjordradien, hvilken befunnits vara falsk. \ Äfven om det ändra systemet, hvilket man nu vill införa, vöre i sin grund riktigt, så är det dock i sin tillämpning behäftadt med alltför stora-, svårigheter. Man har sagt, att R. St:r begärt tiotals-räkningens.införande. Dermed förhåller sig så, att, vid 1823 års Riksdag, beslutade Ständerna någonting i den syftningen. Men detta skedde för 30 år sedan. Om man nu skulle åberopa andra beslut, som R, St:r, för lika lång tid tillbaka fattat, utan att någon verkställighet egt rum, så fruktar jag, att man komme till slutföljder, hvilka man alldeles icke önskar sig, Vid sisla Riksdagen begärde Stäuderne icke något annat, än att Konungen täcktes låta utarbeta och vid nästa Rikdag förelägga dem ett fullständigt förslag i berörde afseende. Detta är hvad som nu dlar skett.
N:o 566, med förslag till reglementnriske föreskrifter, i anledning af de Riksgälds-Contoret ålagde serskildte utbetalningar. B/Jolis. N;o 567, med förslag till reglementariske föreskrifter, angående Ri! sgäldi-Contoiels inkomster. Bifölls, N:o 577, i anledning af Kongl. Ma';!s Nådiga Remi s å Chrstine1 amns stads äldstes underdåniga ansökning om eftergift af Kronans rätt till elt i nämnde stad fallet Dana-arf. Bjäll\ N:o 578, angående tjenlig local för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Hof-Stall. Bifölls. S. D. Föredrogs åter Banco-Ulskottets följande Utlåtanden: N:o 1 q 1, öfver en af Herr Rosenblad, B. väckt motion om rätt till delagtighet i Banco-Statens Enke-Cassa för Banco-Discontens, Låne-Contorens samt Tumba bruks tjenstemän och betjente. Bifölls, N:o ig3, öfver en väckt fråga om förändrad reglering af Bancofullmägtiges Dispositions-räkuing N:o 2. Bifölls. N.o 195, öfver väckt fråga om kungörande, att någon praescriptionstid för emottagande i Kronans uppbörd och inlösen i Banken af dess på 14 och 10 sk. kopparmynt utfärdade sedlar icke är föreskrifven. Den 9 Prot. Utclr. d. g Juni 184r * Den g Juni 184 * * Från Högiofl. Riddeuskapet och Adeln. S. D. Återremitterades Stals-Utskotiels dels den 7 och 8 dennes, dels endast sistnämnde dag på bordet lagde Utlåtanden: N:o 5y8, i anledning af Kongl. Maj is Nådiga Remiss å afgifna ytt1 anden, med tillhörande kostnads-förslag, rörande ifrågasatt anskaffande och inredning af annan tjenlig local för Hans Kongl. Höghet