Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan i detta omdöme rödjer sig ett förhastande; ty skadan kan blifva ganska kännbar för räntegifvaren, som tryckes af en dryg skattebörda, och för löntagaren, hvars förlust på hvarje tunna lätt stiger till en ansenlig summa. En fullkomligt jemn fördelning af lösningsprisen på fem år utan ringaste vinst eller förlust förutsätter, alt summan af de fem årens markegångspris skall blifva lika med summan af de 5 medelmarkegångarne. Valet är öppet emellan två utvägar dertill. Antingen antages femtedelen äf de fem årens sammanlagda markegångspris såsom fixt medelpris för fem år och för nästa fem års period bestämmes på lika sätt eli nytt medelpris, eller ock låter man hvarje års markegångspris ingå i medelprisets beräkning i stället för det i ordningen föregående femte årets, hvarigenom samma ändamål tyckes vara vunnet för en oafbruten tidsföljd. Den förra utvägen utgör grund för det i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition framställda förslag för markegångsprisets bestämmande, och är, blott arithmetiskt betraktad, lika enkel som rigtig. Från den andra tanken utgår Utskottets förslag; men, för alt vara arithmetiskt sann, förutsätter den ingen ting mindre, än alt det löpande årets markegång blifver jemnt lika hög, som den var fem år förut, så länge man vill att medelpriset icke skall variera. Var nemligen räkningen Stat)-Utskottets Utlåtande N.-o 27. I en gäng jemn för de föregående fem åren,och skall samma medelpris bibehållas för det nya året, så kan full likhet emellan samman af de fem medelprisen och summan af de fem årsmarkegångarne ej bestå, om icke samma tal, som utgick inden senare deruti åter ingår. Det mål, hvartill förslaget syftar, är ju att bibehålla medelmarkegången vid samma höjd för alla år. Deraf beror den fcrespeglade fördelen för både räntegifvare och räntetagare, att utgift och inkomst alla år blifver lika. Men summan af de fem storheter, hvilkas femtedel medelmarkegången är, får då ej variera, och den årligen utgående storheten måste ersättas med en annan lika stor. Hvarje afvikelse härifrån rubbar medelpriset och med detsamma liqvidens jemnhet.
Constitu* tionsUtskottets Memorial N:o 55, med förslag till en ändring i 13 Jf. Riksdagsordningen, för bestämmandet af Universitetens representanters valbarhet, gjordes emot detta förslag anmärkningar, hvilka Ståndet förklarade för sine gemensamma tankar, och beslöt, att till ConstitutionsUtskottet hänvisa. S. D. föredrogos å nyo och biföllos följande Utlåtanden: N:o 486, angående Mörums Krono Laxfiske. N:o 487, öfver väckte Motioner om uppränsning af Clara sjö. N:o g 10, om Skattläggningsmethoden af Sågoch Mjöl-Quarnar. Statsoch Bevillningsutskottens: N:o 488, i väckt fråga om alla Tullum» gälders liquiderande i Svenskt mynt. Trot. Utär, «?, 4 October 1825. ioy§ StatsUtskottets: N:o 500 om missräkningspenningarne för Casseurerne vid RiksgäldsContoirets CreditSedelWerk. N:o 507, om granskning af redogörelsen för 1817 1818 Srens Riksdagskostnader. N:o 509 i anledning af anmärkningar vid Betänkandet i frågan om ersättning för förlorade ängar m. m. vid gränslinien emot Ryssland. S. D. Lades till handlingarne: N:o 484 StatsUtskottets Utlåtande öfver anmärkningar hos Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet, vid Betänkandet N:o 545* angående deför beklädnaden vid Nerikes Regemente anslagne hemmanjräntorne. N o 45 BevillningsUtskottets Utlåtande i anledning af återremiss från BondeStåndet, rörande lindring i Bevillningen för Brandskadade i Madängs By. S. D. StatsLagoch Ekonomiutskottens Betänkande N:o 497» angående en friare disposition af Ekskogarne i Riket, blef vid io7<* Fröt. Utdr. d. 4 October. 1825. förnyad föredragning, till Utskotten åter» remitteteradt.
Om vi vid lagars stadgande blott skulle afse de närvar, förhållandena, så skulle jag visst anse det af alldeles ingen vigt, om detta ord borltoges eller icke; men minnet af framfarna tider gör, att jag nu såsom tillförene anser, att §:ns mening blir tydligare om ordet bortfaller. Hr Lefre'n, Johan Pehr: Det är just på grund af minnet från framfarna tider, som jag bestrider denna grundlagsförändring. Jag gör det, derföre att om detta ord skulle utgå, så skulle 9 § i och med detsamma komma alt slå i strid med den 4 §, helst man otvifvelaktig! icke skulle underlåta att fram Den 4 September f. m. 169 framdeles påslå, att dä man tagit bort ordet allena i den 4 §, följaktligen ordet allena i 9 § äfven borde förändras. Derigenom uppstår en strid i ordställningen, och följaktligen äfven i meningen emellan dessa 2:ne §§. Nu stå de i bestämd harmoni. I 4 § står det, att Konungen äger riket allena styra, dock på det sätt grundlagen föreskrifver, och efter att hafva iuhemtat råd af sina rådgifvare; men i 9 § står, att lian skall allena besluta. Detta är 2:ne särskilda functioner, ty Konungen har många styrelseåtgärder, som icke gå genom rådgifvarne. Dessutom vill jag nämna, att om icke denna harmoni får äga rum emellan dessa 2:ne §§, så kommer en disharmoni att äga rum emellan dem och den nu gällande ansvarighetslagen för Konungens rådgifvare, hvilken måste stå i öfverensstämmelse med grundlagen oell nu verkligen så står; ty der säges, att Rådet skall endast Konungen råd gifva, men icke jemte honom regera. Antager man nu icke, att orden styra och regera äro af samma betydelse, så skulle man framdeles mera än sannolikt säga, att ansvarighetslagen måste förändras, för att sättas i harmoni med grundlagen, sedan man väl lyckats att få bort ett ord i grundlagen, som klarligen uttrycker Svenska folkets gamla vilja, att Konungen skall allena styra, och rådgifvarne skola råd gifva, men icke ryckas med Konungen om Kronan. Ilr Lagerheim, Lars Magnus:
Föreskrifterna uti 2 och 3 §§. af Lagen för Banken af den 1 Mars i83o om hvad iakttagas bör, i händelse af Bankens vägran att sedel vid uppvisandet med faslstäldt belopp inlösa, förblifve till kraft och verkan gällande, likasom vore de i denna Lag ordagrannt intagne. Cap. Om Bankens rörelse såsom Ldne-Bank. §• *9- Banken må, i den ordning och under de vilkor, som serskildt varda uti Instructionen om Bankens förvaltning fastställda, bevilja Cassa-creditiv åt Allmänna Verk , Corporationer, Föreningar och Bolag , att inom bestämda maximi-summor på löpande räkning begagnas, under iakttagande af full säkerhet för Banken och med förbehållen rättighet för Banco-Fullmäglige att, när uppfyllandet af Bankens egna förbindelser det fordrar, minska eller indraga dessa Cnssa-crediliv; börande formligt contract emellan Banken och Creditiv-innehafvaren upprättas. §. 20. Vidare må lån utgifvas emot ränta, icke öfverstigande 5 för hundrade: a) emot pant af guld och silf ver till fulla värdet på 12 månaders förfallotid och med omsättning utan inbetalning; n <r ' F) emot pant af koppar, stångjern och andra vågförda brukseffester , samt tackjern, högst | af värdet, och ej för längre lid än g månader, utan omsättning, dock så, alt, efter skedd inbetalning, nytt lån å samma pant må beviljas, derest omständigheterna det i öfrigt medgifva. 6 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N'.o 3. §• 21 ■ Bankens nuvarande Discont-rörelse på namn ocli på publika pappler skall, vid den lid, i den ordning ocli på de vilkor, som, genom ett af Konungen och Rikets Ständer gemensamt fattadt beslut, varda bestämde, på Riksgälds-Contoret öfverflytta®. §. 23. Beloppet af de summor, som Banken vid 1833 års slut har fästade uti Lån på lång tid nemi. Lån emot underpant af Fastighet, Lån till Städer j Kyrkor och Corp oration er:j Lån till befordrande af Enskiften , må icke ökas. §. 23.
Det har blifvit taladt om ökadt \öne-anslag åt Amiral Coijet , såsom tjenstförrättande Befälhafvare för den här förlagde Eseadre af Arméens Flotta, under det dess egentliga Chef GeIieralAmiralen Friherre von Stedingk tillika är Ordförande i förvaltningen af SjöÄrenderne, Härvid torde böra anmärkas, att då Friherre von Stedingk lärer uppbära i,5oo R:drs lön i Förvaltningen af SjöÄrenderna, så synes den i hans ställe vid Flottorne tjenstgörande Amiralen böra aflönas genom afdrag å den Ordinarie, dubbelt betalte, Chefens inkomster, och icke genom något nytt Stats-anslag, Angående det arfvode, StatsUtskottet tillstyrkt för de Tygmästare, som hafva sig vården anförtrodd af Arméens Flottas förråd i Stockholm och Götheborg, så har Friherre Ankarsvärd redan anmärkt det missförhållande, sorn äger rum mellan dess materiel och personal. Jag tillstyrker på grund deraf, att hvad som brister i den ena, må ersättas genom besparingar i den andra. Det är ingalunda min mening, sorn en värd Ledamot yttrat, att man skall hafva det ena förutan det’ andra, men endast 3«4 Den 7 Julli f. m. att bagge böra stå uti ett öfverensstämmande förhållande till hvarannan, hvarförutan försvaret blifver dyrt, utan att kunna uppfylla sitt ändamål. I afseende på hvad Friherre Anckarsvärd anfört om ved och ljus för Fästningar och GarnizonsOrter, får jag blott åberopa min föregående anmärkning, vid den punkt, som rörer anslaget till Fångvården. Likaledes instämmer jag i Friherrens anmärkning emot förhöjning af Militaira tractamentsoch rese penningar, hvilka för vederbörandes resor till mönstringar, hvaraf de under fredstid förmodeligen mest föranledas, synas böra utgå af PassevolanceCassan. I inte punkten har StatsUtskottet föreslagit en löne-tillökning för Öfversten vid Andra LifGrenadierRegementet, Hallencreutz.
Likasom den tyske kejsarens drömmar om en upplyst despotism äro utopier i slutet af det nittonde seklet; så är ock hvarje tanke på att i stort behålla det gamla husbondeförhållandet till arbetarne något i våra dagar orimligt, huru välmenta sträfvandena i sådan riktning än må vara. Ett gammalt ordspråk säger: » En hvar är sin egen lyckas smed »; det kunde ock vändas om till följande påstående: endast det är lycka för oss, som vi själfva beredt oss. Huru än arbetarens yttre ställning må förbättras, med våra dagars arbetarebildning kan han ej blifva nöjd med mindre än att han blir mera oberoende, mera sin egen herre. — Och till detta oberoende finnes för de kapitalslösa arbetarne ingen annan väg än sammanslutningen i fackföreningar. Arbetsgifvarnes ovillighet att träda i förhållande till dessa, anser jag därför vara en obillighet mot arbetarne. Englands exempel lär oss, att det är på fackföreningarnas väg, som arbetarefrågan kan fredligt lösas. Så länge våra arbetsgifvare ej erkänt den principen, är det därför väsentligen deras skull att ofrid råder mellan samhällsklasserna, och — att därför fosterlandskänslan saknar jordmån. Men mot denna sanning förstocka de höge herrar ofta sina sinnen: de gå in såsom ständiga ledamöter i allmänna försvarsföreningen, och så bör ju allt vara godt och väl. Bättre är det heller icke på det religiösa och kyrkliga området. De högre samhällsklasserna äro i detta afseende genomsyrade af den sorgligaste indifferentism. Jag talar om dessa klasser såsom sådana, ej om de enskilda2ÖO filippik mot vår tid. individer, hvilka utgöra lofvärda undantag. Det stora flertalet bildade män och kvinnor i vårt land göra väl anspråk på att kallas och vara kristna, men hafva näppeligen någonsin ställt till sig det allvarliga spörsmålet: hvad är kristendom? Är försoningsläran väsentlig för kristendomen, så att endast den, som tror på denna, varder salig? Eller är man kristen redan genom att bekänna och följa den kärlekens sedelära, som Jesus förkunnade? — Få torde de vara, som i dessa lifsfrågor bildat sig en fast Öfvertygelse. Än mindre lär flertalet för sig hafva klargjort, huruvida den svenska statskyrkans lutherska bekännelse i våra dagar kan fasthållas såsom ett adekvat uttryck för det kristna trosinnehållet.
Där man ej föredrog den mystiska skymning, som måste råda på ett sådant ställe, brunno kandelabrar dag och natt på gudens eller gudinnans altar. Det delfiska orakeltemplets naos var ursprungligen delat i två delar med ett gyllene galler, framför vilket de frågande, när de, kransade, under trumpeters klang inträdde i helgedomen, skulle avvakta pytians svar. Bakom gallret var det allra heligaste: den profetiska hålan med den över henne ställda trefoten, samt Apollons bild omgiven av lagrar. Nu var gallret längesedan borttaget av roylystna händer. När Hermione uppslog sin blick, såg hon, i det matta skenet från en enda taklampa, en pelarsal, vars bakgrund förlorade sig i mörkret. Skymningen ökades av välluktande dimmor, som uppstego ur rökelsekar mot pelarnes kapitäler och svävade som ljusblå skyar under taket. Lampans sken samlade sig på Apollons drag och visade dem i en mild, förklarad skönhet. Krysanteus förde Hermione till trefoten. Hålan täcktes av en marmorhäll, i vars mitt var en öppning. Flickan ryste, ty hon nalkades verkstaden för en demonisk makt. I hennes fantasi uppstod pytians bild, profetiskt rasande, med skälvande lemmar, rullande ögon, skummande läppar. I detta ögonblick tröstade det Hermione, att de profetiska ångornas källa var försinad. Hon satte sig på trefoten. Hennes anlete var blekt som marmorbilden, mot vars fotställ hennes huvud dignade tillbaka. Krysanteus räckte henne skålen, som Herakleon fyllt med Kastalias vatten och ställt på altaret. Hon drack den kyliga, ingivelsebringande drycken. När Krysanteus emottog skålen, möttes deras blickar. Hermiones var matt och glanslös. Fadern upprepade: Låt oss återvända! Men flickans läppar krusades av ett ansträngt småleende. Hon vinkade med handen till tecken av sin beslutsamhet. Därefter lade hon armarne korsvis i sitt sköte och slöt sina ögon. Hon hörde faderns steg, då han avlägsnade sig över marmorgolvet. Hon hörde dörren stängas och nyckeln omvridas i låset. Hon var ensam.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 5 dennes bordlagda Utlåtm och Meni.: N:o 75, i ani. af väckt motion om uppförande af ett nytt representanthus samt om anvisande af dertill erforderliga medel; N:o 76, ang:de utvidgning af det inom R. St:rs hus inrättade arkiv och bibliothek samt anvisande af dertill erforderliga medel; och N:o 77, i ani. af K. Mits till R. St:r aflåtna Nåd, Skrifvelse, i fråga om upplåtelse åt Stockholms stad af vissa tomtdelar å Riddarholmen. Föredrogs och lades till handlingarne sammansatta Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 5 dennes bordlagda Mern. N:o 8, i ani. af erhållen återremiss å Betänkit N:o 5, angide väckta motioner om skjutsväsendets ordnande och öfvertagande af Staten in. m. Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, följide d. 5 dennes bordlagda Betänk:n, nemi.: Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 9, i ani. af väckt fråga om restitution af bränvinstillverknings-afgift vid export till utrikes ort; Sammansatta Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts Betänk. N:o 2, i ani. af väckt motion om åtgärder i afseende på tillämpningen af vissa stadganden angående landväga varuförseln mellan Sverige och Norge; Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk:n:
Ileg.F., Utsk., i händelse 72 §. icke antages, måste föreslå förändringar i samma banklag, till öfverensstämmelse med det sålunda förändrade förhållandet, eller rättare så, att Banklagen må stå i parabel med nu gällande redaction af berörde grundlagsförslag; men skulle Utsk. underlåta sådant, faller det af sig sjelft, att denna skyldighet tillkommer Stånden, när frågan från Utsk. återkommit. Vi ära icke omyndiga, och böra således kunna anse oss äga rättighet att, vid granskning af ett Utsk:s betänkande, pröfva, huruvida det står tillsammans med, eller strider mot gäl1 lande lagar. Det beror väl alltid på Ståndets vilja att yrka proposition, men på Landtm, att genom vägran härå hindra Ståndet att komma vidare, i fall propositionen s'kulle innefatta något mot grundlagen stridande. Lagstiftaren har förutsett, att sådana förhållanden kunde inträffa, och derföre utrustat Talmännen med magt att vägra proposition och att hänvisa frågan till Constit.Utsk:s afgörande, emedan det ej är troligt, att den lilla personalen i detta Utsk. skulle låta hänföra sig af någon ledamots vältalighet. Hvad sjelfva redactionen af förslaget beträffar, finner jag visserligen, att den tarfvor någon förbättring i åtskilliga delar; men, mina Herrar! önskar man realisationens fullbordan, måste man äfven önska antagandet af 72 §. Jag var icke bland dem vid sista Riksdagen, som ifrade för realisationen; men sedan beslut h ironi var fattadt, var jag den som yrkade förändring af 72 §. Reg.F., af samma motiv, som ligger till grund för den motion, jag för några dagar sedan afgaf. Jag anhåller, att lagförslaget må blifva till LagUtsk. remitteradt. Hr Stråle, Nils Wilh.: Såsom ledamot af Högsta Domstolen har jag deltagit i granskningen af det ifrågavarande förslaget till lag för Banken, och jag anser mig derföre pligtig att upplysa, hurudan åsigten der varit i afesende derpå, att Domstolen icke gjort anmärkning dervid, att nya redactionsförslaget till 72 §.
Att för undvikande deraf, att i Ansvarighets-Lagen uppräkna, huru StatsRådets Ledamöter skola, i hvarje serskild! fall, bestraffas, då Regeringen af dem föres, lämpligast vore att i slutet af Ansvarighets-Lagen infördes ett stadgande af delta innehåll: "Hvad i der.na Lag stadgadt är, galle äfven i de fall, då Regeringen föres af Stats-Rådet,” hvarigenom dels kunde undvikas att uti ifrågaställa § tre serskilda gånger åberopa samma straffbestämmelse, dels ock säkerhet vunnes, alt ingenting i förevarande hänseende förglömmes. vid 3 §: Att stadgandet om håk-, brooch farj-afgifter, om än det icke vore ett undantag, utan blott ett förtydligande, likväl icke hade en lämplig plats i Ansvarighets-Lagen, utan borde inflyta i Grundlagen, helst nyttjade ordalagen kunde gifva anledning till den misstydning, att Stats-Råden egde rätt att beskatta landets inbyggare för hvilken brobyggnad som helst, hvilket icke kunde vara meningen; hvaremot en talare, h vilken ansett stadgandet höra qvarstå, dock hemställt, om icke detsamma borde erhålla denna lydelse: ”dock härunder icke inbegripne båk-, brooch färj-afgifter samt andra dyhka, hviika för enskilda inrättningar uppbäras, och erläggas af dem, som inrätlningarne begagna, och hviika fastställas för anläggning eller vidmakthållande af anstalter till rörelsens befordrande inom Riket.” vid 4 §: Alt det af Utskottet föreslagna tillägg: ”och värde ej vidare i Rikets Lag-Vtskoltets UtlåtandeA o 86. *•* rarare bolde '££ Ä STSS^* Retrini-Formen, att Stats-Råds-Ledamot loft inne den förändring i 34 ^ Rege.n g derest denna förändring blefve af hafva annat civilt embete sb’estämnieisen i detta moment sålunda Konel. Mai:t i Wader gillad, ans ... * om det nu heter, insattes S, au.
Jag tror, att jemväl detta står i strid med allmänna förhållandet, eftersom ett lyckligt fortskridande af utvecklade samhällsförhållanden gör alt arbetet jemnt stiger och bör stiga; hvilket jag också önskar, jemte det jag tror, att samhället bör så ordna sina embetsmannabefattn ingar, att arbetet mötes af driftiga händer, hvilka hastigt och raskt sköta göromålens behöriga gång. Man talar om, att vi hafva för mångå tjenstemän. Detta står, tycker jag, icke rätt väl tillsammans med att man från alla håll bör, att tjenstemärinen äro öfverhopade af göromål, emedan de äro alltför futalige, och då framställningar göras från Hofrätterna och andra administrativa verk om personalens förökande; just för att kunna medhinna göromålens behöriga handläggning, Jag tror derföre, att detta betänk, ingår i 8 H. 32 Heil i3 Juni f. in. detaljer, livilka icke hvila på nog säker grund, för att leda till något beslut, sådant sotn det här åsyftade. Jag skulle dessutom tro, att med få undantag icke det fall inträffar, som motionärerne anmärkt oell Ulsk. önskat måtte upphöra, alt nemi. inom embetsverken personer finnas, hvilka innehafva flera befattningar med lön på stat. Med lön på stat menar jag, oell förmodligen afses äfven af andra sådana löner, hvilka äro på riksslaten uppförda, d. v, s. så beskaffade löner, som hänga tillsammans med statsregleringen, hvilken beror af R. St:s ordnande. Jag tror icke, att Utsk. ens tänkt på sådana smärre tjenstebefattningar, som Hr Edenhjelm omnämnt, och hvilka förmodligen icke äro föremål för R. St:s ordnande, och mig synes det böra bero af ett collegium eller annat embetsverk, att tillåta sina unga tjenstemän att praktisera på andra ställen, än der de äro uppförde på ordinarie stat.
IpDelfe: ”©å tmifl uppflår om bergarelön för goDö, hwarö märDe öf# merfliger 240 ©aler, bör ©omaren taga i beträffandeA ej minDre goDfetö märDe, än äfmen Den möDa och omtanka, forn Den berganDe 86 anwänbt, famt ben fara bennet» warit förbunben, odj, t men af allt betta, webergällningen beftämma.” §. 61. ©emenfamt meb $ongl. ^aj:t l)afwe (3Bt, raeb föränbring af förra ftabganben i fråga ont förnpelfe af äftenjfap emellan frånffiljba raaf ar, bejlutit, att bå frånjfiljba raaf ar wilja meb fjwarannan å npo träba i äftenffap, bor tafttagaö ^wab angåetibe Ipöning od) wigfel t allmänhet ar genom £ag förejfrifwet. §. 62. stng&nbe bet 3emte tillfännagifwanbc, att £ags€omitené utarbetabe förjlag m,V4et36u till ©Ptls£ag, feban fifta Dtifébag, bltfwit af dpögfta 3)omjtolen i hela bef wibb granjfabt, farat att famraa QEomitep förjlag till QtrimtnaU £ag wäl blifwit fullänbabt, af trpcfet utgifwet, od) anmärfningar beröfwer af 2>mibijfa §aculteterna odj ^>^ilofopf)ipe ^rofejjorevne wib Srifeté begge Unmerfiteter afgifna, men ännu icfe funnat i åpögjta ©omjloien unbergå granffning, få att lifa fpuber för bet närwaranbe, fora wib förra Diifébagen, förefomme emot betta förjlago öfweriem* nanbe till
Den som anser R. o. Ad. i afseende på Const.Utskrs i Blem. N:0 8 afgifna förslag böra såsom sin gemensamma tanke förklara, att i det föreslagna 1 mom. af 39 §:n RegrsFrn bör uttryckas, att RiksStyrelsen af Regent föres i Konungens namn, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder ofvannämndo förslag till gemensam tanke af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 51. Nej — C 3. Propos. till antagande af Hr Cederschiölds förslag, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att, i st. f. de i 1 mom. af 39 §:n Reg:sF:n förekommande orden: »Sina Riken», bör införas: »Sverige och Norge», blef härefter framställd och besvarad med starka Nej, blandade med Ja ; hvarpå Hr Gr. o. Landtm., förklarade det han ansåg Nej hafva varit öfvervägande. Vidare hemställde Hr Gr. o. Landtm, propos. till antagande af Gr. Anckarsvärds förslag, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att i st. f. orden: »den till thronföljden närmast berättigade Prins», bör införas: »Kronprinsen»; och ropades härvid starka Nej jemte åtskilliga Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Nej hafva varit öfvervägande. Frih. Stael von Holstein begärde votering. Uplästes till justering och godkändes en så lydande voter:spropos. : Den som antager Gr. Anckarsvärds förslag, att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke i afseende å det i Const.Utskrs Blem. N:o 8 afgifna förslag, måtte förklara, att i st. f. orden: »den till thronföljden närmast berättigade Prins», der de förekomma, bör införas: »Kronprinsen», röstar Ja; Den 8 April f. m. 309 Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner
Jag förbigår alldeles de delar, hvaruti ConstimtionsUtskottet efter min tacka äger att handia med Riksens Ständers rätt, nemligen de fall för hvilka Utskottet funnit anledning ställa den felagtige under RiksRätt efter den io6.-te §. Jag åsidosätter äfven att anmärka de tillfällen, för hvilka det möjligen kan synismig, att Utskottet ägt anledning att, vid tillämpningen snarare afse den 106 än den 107 §., och jag anser mig af den ordning Utskottet iakttagit böra hemta vägledningen vid uppställandet af mina anmärkningar. ConstitutionsUtskottet har funnit anledning att emot StatsRådets Ledamöter och vederbörande föredragande göra åtskilliga anmärkningar, med hänsyftning till den påföljd *07 §. innebär. Den första anmärkningen är Rådgifvande åtgärderue till de i Kammarexpeditionen den 22 Januarii, 23 April och xo December 1822, fattade beslut om fastställd indragning, och förbjuden fortsättning af Dagbladen Argus, Cottiiren fr Un Stockholm och Argus dm andra. Utskottet ogillar dessa åtgärder, såsom icke grundade å sådane omständigheter, sorn TryckfrihetsLagen stadgar för att påkalla demi men Utskottet uttiycker i min tanka en origtig lära, då det hybar, hvad det kallar Konungens arhitrerande makt i dylika frågor. Den 10 Julii f. m.