Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan R. o. Ad. sålunda genomgått alla de i förevar, förslag till ansvarighetslag upptagna §§, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., det han ansåg sig böra framställa propos. i öfverensstämmelse med hvad de fleste i discussionen deltagande ledamöter yrkat, hvadan H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. ansåge de Den 2 November f. m. 35 emot LagUtsk:s betänkande N:o 18 gjorde anmärkn:r föranleda lill äterremiss. Ropades ja. Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna ullåhn, mern. och betänk:n nemi. från Stats-Utskottet: N:o 43, i anledn. af vackt motion, rör:de restitution ål Sergeanten E. Rasks enka Catharina Henriksdotter, af henne tillagd, men ej uttagen pension för åren 1S3S—1841; N:o 44, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de upplåtande af en under Kammarcollegii disposition varande jordrymd lill byggnadsplats för nya observatoriibyggnaden i Upsala; N:o 45, i anledn. af väckt motion. ang:de upphörande af Invatidinrältningen å Ulriksdal; N:o 4G, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s utlåt. N:o 23; N:o 47, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de afsöndring från f. d. Öfversteboställe! vid Dal-reg:tet Näs kungsgård af 2:ne dithörande ålfisken : N:o 48, i anledn. af K. M:s nåd. propos., aug:de Kamereraren E. M. Dahleri och Krigsrådet A. L. Hauffmans befrielse från dem ålagd ersättningsskyldighet såsom conlrollanter i förre Krigscasseuren S. H.
Maj:t ansett såsom ett hufvudföremål för en väl inrättad Statshushållning, att uppmuntra och gynna de tillverkningar, som £ ett land äro oundgängliga, och der kunna åstadkommas, för hvilket ändamål ett af da kraftigaste medel onekeligen ar, att bereda säker tillgång på de råämnen, som dertill erfordras. Herr Prosten anförer vidare, att, i stället för det vi förr årligen införskrefvo flere hundrade tusendedelar, efter den tidens beräkning, så kalladt Engelskt läder, har i Sednare tider Svenskt läder blifvit exporterädt, och någon gång i sjelfva landet pä Auction försåldt. I händelse Ekbarken skulle få utföras, anser Herr Doctorn såsom en oundviklig följd deraf, att Engelsmännen da första åren skulle uppköpa denna rudimateria till enorma priser, för att derigenom förstöra de Svenska Garfverierna, då vi åter skulle, till ej ringa undervigt på handelsvågen, nödgas införskrifva Engelskt läder, hvarjemte Herr Doctorn förmodar, att, om barken i råttan tid afskalades, skulle arbetet blifva ganska lönande. Herr Prosten Raabe har, i anledning häraf, upplyst, att flere medlemmar af Hedervärda BondeStåndet i Utskottet uppgifvit, §i4 Besv. ock Ekon. TJtsk. Betänkatiden. att de för intet erbjudit Ekbark till dem, Som ville draga försorg om afskalningen. Hos Vällofl.
Utskottet tillstyrker bifall af hvad blifvit yrkadt, den underdåniga anhållan måtte göras, det Kongl. Majttj, med afseende å dea nytta, af de i 40 år saknade RiksdagsRelationer, kan vara att förvänta, i Nåder täckes anbefalla vederbörande, att ju förr dess heldre sådana upprätta, för att till upplysningars meddelande vara att tillgå, i fail någon Urtima Riksdag kunde blifva nödig ansedd, samt att, sedermera, i hän - Den 29 Maj. delse en sådan icke inträffar, sådana till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifva, sex månader före den tid Riksens Ständer till nästa Riksmöte nu utsätta. Herr von Schulzenheim. Sedan jag fått afhöra Herr Lagmannens Grefve Gyllenborgs Memorial, har jag vid målet föga något att tillägga. Med all högaktning jag är Höglofl. Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet skyldig, förefaller det mig oväntadt, att Utskottet ej behagat ingå i full pröfning af målet, emedan ingen Remiss från de öfriga 3:ne Stånden ankommit. Vid alla de Riksmöten, som jag bivistat, har aldrig något Utskott underlåtit, att fulleligen öfverväga och besvara hvarje RiksStånds enskilta Remiss. Sä mycket jag mig påminna kan, yttrade jag mig vid slutet af det i frågavarande målet, att de öfriga RiksStånden villigt lära instämma i den gjorda motionen, såsom tjenande till mera upplysnings erhållande i allmänna hushällningsmåi. Som jag underlåtit att af nämnde Memorial ingifva fyra exemplar, så lärer ingen communication deraf till de respectiva 5:ne Stånden hafva afgått; men flera afskrifter kunde ännu af. lemnäs, om Höglofl. Ridderskapet och Adeln sådant för nödigt anser. Att ämnet vore af sadan beskaffenhet, som skulle det åsyfta ett tillägg till Grundlagen, och 782 Den 29 Maj. ej tillhörde Utskottets behandling, synes Vara en ogrundad farhåga. Huru kan väl en underdånig; ansökning hos Kongl.
Man - är belåten med de representanter man har, och är det en af dem, som icke längre vill vara det, så ser man efter, hvem högerbladen vilja hafva i stället. De mera vakna gå åstad och rösta på den rekommenderade, de mindre vakna stanna hemma och säga: » Han går nog igenom likväl, då tidningarne vilja hafva honom. » Men är der fara å färde, behöfva tidningarne blott säga det ett par dagar på förhand, så aflemna också de mindre vakna sina röstsedlar. På grund af denna sakernas ställning föra de kjöbenhavnska folketingsmännen ett mycket beqvämt lif. Under det att de individer, som representera de aflägsnaste jylländska kretsarne, äfven om de bo i Kjöbenhavn, mellan sessionerna måste resa upp till valkretsen och klargöra situationen, derför att bondevalmännen vilja höra sin representants framställning af de senaste tilldragelserna, är ett kjöbenhavnskt valmöte en stor sällsynt * Herredsfogeden inom en jurisdiktion (den från regeringen utgående • förvaltningen) är på en gång domare och förvaltande em-bet9man. iled: s anm.het. Hålles der någon gång ett möte, är lokalen emellertid alltid proppfull, men — af icke-valmän, hvilka ' vilja hafva en glad stund; kjöbenhavnarne och deras folketingsmän förstå hvarandra, de äro ense om att icke öfveranstränga sig. Just på grund af denna sakernas ställning kommer Kjöbenhavn att för långa tider behålla det åskådningssätt, hufvudstaden nu har. Vore den förtvifladt högersinnad, kunde venstern diskutera och kanske öfverbevisa; men gent emot den absoluta likgiltigheten är ingenting att uppställa. Hvartill skulle det tjena, att berätta for kjöbenhavnarne, att den provisoriska finanslagen hade gjort våld på den grundlag som de icke känna? Och blott ett ringa fatal af kjöbenhavnarne hafva satt sig in uti vår författnings vigtigaste bestämmelser eller i hufvudtanken uti de lagar som stå på dagordningen.
Direktionen i en enskild bank kan upgöra en sådan öfversigt lemnar jag derhän, men säkert är att K. M:s Beflnde icke kan åtaga sig den, äfvensom det torde blifva Svårt för hans ombud alt vara närvande, under det Kamereraren i banken, ur kassa-journalen gör utdrag och anteckningar, samt jemförer dem med alla de in visningar och qvitlenser, som finnas i förvar, .lag kan icke inse, att det är nödvändigt, eller ens till något tjenar, att denna, upgörelse, som fordrar mycken lid, skall ske i närvaro af K. M:s Beflnde eller hans ombud. Mig synes vara tillräckligt att K. M:s Beflnde eller dess ombud får granska öfversiglen oell jemföra den med de handl., på hvilka densamma sig grundar, samt tillse att den öfverensstämmer med verkliga förhållandet. Så tillgår nu och då jag tviflan på, att annorlunda kommer alt ske, äfven om här står föreskrifvet att upgörelsen skall försiggå i närvaro af K, M:s Beflnde Den 16 September e. m. eller lians ombud, så hemställer jag, att §:n måtte få följande lydelse: ”efter hvarje qvartals slut skall direkt:n upgöra och sedermera ofördröjligen till Konungen insända öfversigt af bankens ställning, uprätiad enl. formulär, som af Finans-Deparl:t meddelas. Konungens Beflude eller dess ombud bör öfversiglen granska och ege äfven räll, alt tinder tiden mellan qvartals-upgiflerne, af Direktm äska uplysningar om bankens tillstånd.” Frih. Tersmeden: I anledn. af Frih. Falmstjernas anmärkn. vid den 17:de §:n, får jag uplysa, att den är alldeles öfverensstämmande med nu gällande 15:de §:n, der det står: ”Direkttn vare skyldig alt genast efter hvarje qvartals slut i närvaro af vår Befh:de eiler dess ombud upgöra och sedermera ofördröjligen till oss insända öfversigt af bankens ställning.”
Jag sänder en liten saga ur egen fatabur, icke för att bedja att den skall publiceras, utan blott att ni skall läsa igenom den och kasta den i papperskorgen, jag har blott tecknat upp den »för ro skull». Nu får jag ännu en gång tacka för er vänlighet samt säga er farväl för en tid. Au revoir! Eder ödmjuke och förbundne tjenare F. T. P. S. Man skall aldrig rätta sig efter min stil, ty jag kan härma alla menniskor. Den 14 juli 1876 kom ett meddelande från d:r Herslow, enligt hvilket den nu omarbetade »Sirénen» var antagen till införande i Sydsv. Dagbl. Snällposten och troligen skulle komma att inflyta framåt hösten. Men för den händelse förf. dessförinnan skulle lyckas placera det å annat håll, stod manuskriptet fortfarande till förf:s disposition. Härtill svarade Ivar Tardif: Jag hör till det slags menniskor, hvilka snarare blifva stolta och trotsiga i motän medgång och ingenting låter mig tydligare känna min egen ofullkomlighet och ringhet än oförtjent framgång eller beröm. Men det är dock en uppmuntran för mig och jag tänker: visserligen är denna framgång och denna heder nu oförtjent, men med Guds hjelp skall den dag komma då den är rättvis. Jag lemnar derför Isabella Bertini i edra händer på nåd och onåd, blir hon glömd eller förskjuten af er så må hon dö, ty hon har tagit form för er och min »stolta Isabella», som ni kallat henne, skall aldrig erbjuda sig åt någon annan och blir hon dömd till glömska eller undergång skall hon troligtvis aldrig efterföljas af några syskon. Jag öfverlemnar henne således med kropp och själ åt er, antingen ni vill bränna henne å båle eller föreviga henne, men skulle jag någonsin få se henne uppträda i eder ärade tidning skall jag anse den dagen som en bemärkelsedag i mitt lif. För närvarande studerar jag blott naturen, men jag kan ej göra det utan att nya och oväntade idéer rusa på mig med eller mot min vilja. Ack, »konsten är lång men lifvet kort». Hur många oförklarliga gåtor möta en icke i nästan hvarje mensklig karaktär! men så är också detta studium det intressantaste. Men jag blir för vidlyftig och tröttar er, som redan visat mig så mycket öfverseende.
Att styra och anordna Ridderstkapet och Adelnö öswerlaggningar oerwid noga iakttages hwad 42. §. af denna Riddarhus Ordning stadgar; tillkannagifma hwad till förcwarande frågor hörer eller icke, och hwad i sammanhang dermed kan eller bör uptagas; warna dem som sig ctilbörligen förhälla, hwilken rättighet lik» wäl ej mä sträcka sig dertill, akt göra warningen all» män för hela Slandct; inhämta Ridderskapet och Adelns kanka om sädane ffrifteliga eller munteliga anförandens uteslutande utur Protokollet som kunna arrstökeliga wara, eller emot Grnndlagarne stridande, samt i öfrigt noga tllise och hand hälla deröfwer, alt Rid» derskapet och Adelns allmänna sammankomster, altid pä ett med Ståndets »värdighet och anseende öswerenöstämmande sätt warda hällne. 4:0 Alt hos Ridderskapet och Adeln stnrka all Konungstig rätt och likasä inför Konungen, Ridder» skåpet och Adelns »välfägna privilegiers och rättigheters widmaglhallande noga ombesörja och wid alla tilfällen iakttaga. 5:0 Akt pä sätt Riksdags-Ordningen stadgar, i alla Utskott äga tillträde för att kunna tillse göcomä» lenö oafbrutna gäng. Akt till »verkställighet befordra alt hwad Ridderskapet och Adeln bestular, och som ej emot Rcgering«»Formeti och Risets öfrige Grundlagar finnas stridande samt slutelig»» Att för sin person as hwarje Riddersvik och Adelns Ledamot njuta det anseende och den aktning, jon» desi Embctes wärdighct kräfwer. §. 41. Hr Landt,MarPalk sink eller sranwarandc in» träde den esker Matrikeln älste närwarande Grefwe»» eller desi Fnllmägrig »ned bibehållande af sin rätt art rösta i alla hans rättigheter. Dör LanddMarsikalk, da lärer Konungen i Nadcr täckas utnämna en annan. §- 42.
An - ( 17 ) Andaktsböcker, äldre, om rättighet alt vid Gudstjenst begagna så* dane. Se Gudstjenst. Andakls-öfningar, örn upphäfvande af Kongl. Plakatet den 12 Januari 1726 emot olofliga sammankomster till. Se CouvenlikelPlacatet. Andersdotter, Brila, ansökning om eftergift af öfverränta å diskont* lån. Se Eftergift. Andersson, Chr. Henrik, Läkaren vid Straffoch Arbets-fängelset i Malmö, angående pension åt. Se Pension. Andra Lif-Grenadier-Regementets lägerplats Malmen: om utbyte af kronan tillhörig mot enskild mans jord, för utvidgande af. VIII. 82. R. lil. X. B. 162. A. 246. XI. E. 122. Andrarums Alunverk. Se Aluntionde. Anmärkuings-procent för C. U. Roos, om utbekommande af. Se Stats-Utsbottets Utlåtande N:o 105. Anslag, till ombyggnad af Nockeby bro å vägen emellan Stockholm och Drottningholm. I. 48- R. 123. VIII. B. 157, 411, 412* 603. A. 604. XIII. E. 6. — af medel för nybyggande af ett Landshöfdinge-residens i Christianstad. I. 48. R. 127. E. 6. — för år 1854 till gevärsfabrikationen, angående. I. B. 231. A. 233. II. E. 3. — af allmänna medel till reseunderstöd för Svenska Officerare, som vilja praktiskt lära krigskonsten, angående. I. 233. R. 297. — Stalslill aflöning för rector och lärare vid en Elementar-skola i Döderhultsvik. II. 19. R. 50. — Statsför en Djurläkare uti Sunnerbo och Södra delen af Albo Härader i Kronobergs Län. II. 30. R. 61.
Denna läro-inrättning, som är förbunden att undervisa lärjungar till dubbelt antal mot de öfriga Landtbruksskolorna, åtnjuter i statsanslag årligen 7,500 Rdr Rmt, således icke fullt dubbelt mot de 4,000 Rdr, som för dessa skolor föreslagits. Med hvad jag nu yttrat, har jag endast åsyftat att gifva skäl för K. M:s Propos. Jag tillägger, att om andre ledamöter inom detta Höglofl. Stånd finnas närvarande, som på grund af vidsträcktare praktisk insigt i ämnet, anse sig böra yrka anslagets förhöjande till 5,000, och ett bifall härtill skulle blifva R. o. Ad:s beslut, skall jag häröfver destominde erfara någon förtrytelse, som jag alltid hyst den öfvertygelse, att Staten icke kan på lämpligare sätt gagna och upmunta de produktiva näringarne än genom beredande af lättade tillfällen till undervisning. Hr af Dalström: Om jag icke misstager mig, har Hr Mont gommerie sagt, att underlärarne vid landtbruksskolorne endast böra undervisa eleverna i det praktiska, och att Föreslåndarne skola vägleda de förra vid undervisningen. Det är ganska sannt, att det egentligen tillhör underlärarne. att meddela undervisning i dessa ämnen och för att de skola kunna göra det, måste hafva blifvit vederbörligen utexaminerade från något Landtbruksinstitut; men det är icke nog, att dessa lärare sitta i sin kammare och genom frågor och svar undervisa huru det går till att sköta jorden. De måste äfven sjelfve vara med, emedan i annat fall blir lärdomen en död bokstaf. Det är under förutsättning häraf, som jag tror, att man icke kan erhålla en lärare under 1,000 Rdr i lön, och min uppgift torde således icke vara för hög. Jag tager mig friheten, att till den siste värde talaren yttra några ord. Det synes mig att jemförelse!] emellan Landtbruksinstitutet vid Degeberg och öfriga landtbruksskolor icke är adseqvat, emedan 24 lärjungar der ganska väl kunna undervisas af en lärare, och således kostnaderna icke behöfva vara fördubblade i förhållande till andra skolor för berörde ändamål.
Ar antalet individer i en korps deremot större, så, om någon af en eller annan orsak icke befinnes fullt lämplig, t. ex. att ombord användas, behöfver han derföre icke afskedas, hvarvid frukten af all använd undervisning helt och hållet går förlorad, utan öfverftyttas då tiH den del, som är afsedd att tjenstgöra på varf eller å fästningar, der af förvärfvad skicklighet ännu kan dragas nytta Komitén yttrar också i detta afs., det »komitén föreställer sig, att om, efter genomgången rekrytskola, de yngste och för det egentliga sjömanskapet bäst passande båtsmännen utvaldes till en särskild klass, samt derefter erhöllo vederbörlig undervisning och öfning, dels å exercis-fartyg och dels vid stationerna, så skulle ett icke ringa antal befarne båtsmän kunna från båtsmanshållet vinnas, och detta ändock i sådane, som för den egentliga sjötjensten funnits mindre passande, lemna tillgång både på skickliga arbetare och på manskap för verkställande af nödiga släparbeten.» Jag är öfvertygad om att man genom ett dylikt förfarande skall erhålla en tillgång på folk, som bättre fyller behofvet än hvilken annan från kustbefolkningen värfvad trupp som helst. För öfrigt finnes ibland denna befolkning icke så särdeles mångå, som, nu mer, sedan ångfartyg till stor del utträngt seglande kustlärtygen, uteslutande idka sjöfart. Å Östersjökusten boende personer, som idka sjöfart dels på Stockholm dels på Tyskland, skulle troligen icke vilja ställa sig till Kronans disposition för någon kortare tid hvarje år, då de derigenom gingo i mistning af en säker sysselsättning, utan att för den kortare tiden vara tillförsäkrade en ganska betydlig förtjenst. I Carlskrona funnos ända till 1820:talet s. k. Coopwerdiekarlar, hufvudsakligen från Öland, hvilka tidtals tjenstgjorde i Carlskrona och på fartyg; men denna institution upphörde sedermera, och jag tror att de fördelar, Kronan nu kunde erbjuda, icke äro jemförelsevis större än då eller mera lockande för att erhålla dugligt folk.
Jag hade en lång stund stått framför porträttet med en irriterande känsla af att ha känt personen det föreställde, fast jag för ögonblicket ej kunde påminna mig hvar jag sett detta förtjusande ansikte med de strålande ögonen, hvilkas skiftande uttryck jag så väl mindes. På detta kabinettsporträtt, som i en enkel elfenbensram stod litet afsides från de andra fotografierna, sågo ögonen rakt fram med en nästan förklarad blick af lycka, som om målet legat nära, kunnat gripas med händerna. Så mindes jag dem ej; däremot hade jag sett dem gnistrande af öfvermod — sett dem med något drömmande, fjärrskådande i blicken — med något förskrämdt i uttrycket — sorgsna — förtviflade. Porträttet föreställde en hvitklädd, spenslig flickgestalt med regelbundna och fina anletsdrag, upplysta af ett par något närsynta ögon. Möjligen är det blott en tillfällig likhet med någon jag mött under mina många resor, tänkte jag Men ju mer jag såg, dess tydligare mindes jag henne. En fläkt af sydländsk luft med orangedoft och hafsbris liksom strök mig förbi. Ur ett blått, solbelyst haf höjde sig en ö — ett sagoland — med milslånga lunder af citronoch apelsinträd, följande kuststräckans konturer, landtgårdar, byar och städer på lavagrund vid den snötäckta vulkanens fot — grekiska tempelruiner — höga palmgrupper — yppiga vilda klängrosor, som slingrade sig utför stenbrottens afsatser. Personligheten kom allt tydligare fram mot denna bakgrund: jag såg de snabba, graciösa rörelserna och hörde den lifliga rösten med dess sjungande tonfall. Namnet skälfde på mina läppar — ett ögonblick. Det tog i dörren. Jag vände mig hastigt om: det var min värdinna, som kom in. Också hon var en bekantskap från en resa. Vi hade för ett tiotal år sedan råkats vid en tysk badort och ömsesidigt lofvat att söka upp hvarandra därhemma, om omständigheterna skulle föra oss i hvarandras närhet. Nu hade jag på återfärden från en resa i Norge kommit till den stad, där fru Melby bodde, och genast nästa förmiddag sökt upp henne. Men synbarligen var visittimmen för tidig; jag hade redan väntat en kvart i hennes förmak, då hon trädde in.
För utarbetandet häraf bör likväl den tidpunkt afvaktas, då det nya Systemet är stadgadt, och alla dermed gemenskap ägande Tullförfattningar stadfästade och utgifne. Genom ett sådant Reglemente eller Codex för Tullstaten, kunna alla äldre och nyare Författningar, som för tjenstens rätta utöfning äro nödige, förenas i ett band, och man undviker då som nu, att söka de föreskrifterne, som skola tillämpas, i spridde handlingar från ett förflutet sekel. Efter dessa upplysningar vill jag upptaga och besvara hvarje punkt af det öfriga uti Friherre Anckarswärds motion. Herr Friherren har föreslagit, att Tullstyrelsen borde här, som i andra Länder, förenas med något annat Embetsverk; förhållandet är väl så i några, men ej i alla Stater. I Frankrike finnes en serskild TullChef, och jag tror äfvenledes i Preussen. I Dannemark är Tullstyrelsen förenad med CommerceCoIlegium. I Norrige med FinanceDepartementet. Uti sjelfva principen öfverensstämmer jag med Friherren, och tror att CommerceCollegii och Tullstyrelsens göromål hafva så mycken gemenskap, att desse Verk visserligen skulle kunna förval - Den 3o December e. tn. 427 tas af en Styrelsepersonal, eller åtminstone äga en Chef. Men den Collegiala formen vore ingalunda passande för Tullstyrelsen, som i alla delar fordrar en fritt verkande concentrerad och med individuel rätt och pligt handlande Öfverstyrelse, om Verket icke skall urarta och Staten icke förlora, eller rättare icke draga mindre fördel deraf, än som vederbör. CommerceCollegium och Tullstyrelsen äro i så måtto likartade, att de omfatta och behandla begge handelns och näringarnes interessen; men det förra har den scientifika, den techniska delen deraf, då deremot den sednare endast är ett administrativt expedierande controlloch uppbördsverk öfver handel och näringar. Det förra är fördenskull till sin natur mera passift, det sednare i hög grad deremot actift. Skulle Styrelsen af dessa tvenne Verk förenäs i en personals händer, så blefve således ett Departement eller Afdelning för hvarje förvaltande under denna Styrelse nödigt.
Ridd. och Adelns Ledwägnar, Pä Wällofl. Borgare-Ständets Led. wägnar, OI. För hwarje Tunneland äng af hwad beskaffenhet ftin hälst X ss. Banco. 4 8» För hwa.ie Tunneland stoglös utmark af hwad beskaffenhet som hälst X ss. Banco. r §' Flere flags local - omständigheter eller impedi!nenta till undwikanöe af widlyftighet får ej beräknas tvid mätningen. 6 §. Under påstående mätningar pä fältet beräknas tädan, om den ej bestäs Landtmätaren, till X ss. per Tunneland, dessa X ss. aro upptagne till - ett medium emellan förefallande regn - ecb uppehållsdagar, sa att i törra fallet blifwer winsten mindre, men i senare fallet sa mycket mer, samt lika mycket för ljus och rum. .7 §> För Renoveringen af hwarje Charta, inberäknad bcssrifningen antingen den är pa serskildre Ark eller pa Chartan, Papper ock Färgor m. m. bär betalas för hwarje Tunneland X r:st. Banco saint för födan X r:st. samt lika mycket för ljuv och ruin per Tunneland. 8 §. För Uträkningen och Graderingen eller Upplkottningen X r:st. per Tunneland, för fDan X r:st. samt lika mycket för ljus och rum per Tunneland. 9 §. För tranSporkeringen af Chartor ifrån större tili mindre eller twettom X r:st. Banco per Tunneland och för födan X r:fl. samt lika mycket för ljus och rum per Tunneland. ro §. För Utbrytning af de k samfällighet belägna ägor i Stor eller Enskifte betalas med rs K. Banco per Tunneland och för födan X r:st. samt lika mycket för tius och rum per Tunneland. »i §. Gärdesgards - delningar, Diken m. m. betalas med X r:st. för hwarje ,s:de famn och hälften för födan samt lika mycket för ljus och rum. Den »8 Julii. r8;z is §.
Då någon anledning icke förefinnes, hvarföre förenämnde officerare skulle vara i saknad af en förmån, som för längesedan är deras vederlikar vid de öfriga värfvade infanteri-regementena förunnad, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer mätte de begärda medlen med tillhopa 2,560 R:dr bevilja. c) Till kompletterande af staten för Flottans Skeppsgossekorps, hvilken vore afsedd att oförändrad bibehållas och vid hvilken reglementsenligt borde finnas 10 i stället för nuvarande 8 korporaler, har Kongl. Maj:t äskat arfvoden för de tvänne felande korporalerna, å 14 R:dr 60 öre för hvardera, med tillhopa 29 R:dr 20öre; och då omförmälda två korporaler, enligt hvad Statsråds-protokollet (Bil. 4, pag. 26) upplyser, äro för disciplinens upprätthållande inom kompanierne behöflige, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer måtte förenämnda två arfvoden med tillhopa 29 R:dr 20 öre bevilja. d) För Amiralitetsförsamling ens i Carlskrona Kantor och Klockare, hvilken numera äfven fått sig ålagdt att bestrida organistbefattningen derstädes, har Kongl. Majit begärt förhöjning med 200 R:dr, i det honom hittills med 200 R:dr bestådda årliga arfvode; och får Utskottet, enär den ifrågaställda arfvodestillökningen synes af billighet påkallad, hemställa, Stats-Utekottets Utlåtande N:o 81. 3 att det äskade beloppet, 200 Ridr årligen, måtte af Rikets Ständer beviljas. e) Enligt hvad Kongl. Maj:t tillkännagifvit, finnas behållningar dels å staten för Flottans officerskorps genom den under den 29