Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H. Ex. framställde vidare propos. å bifall till Utsk:s hemställan, att de förändringar, uti den af deputerade uppgjorde markegångstaxa, hvilka slutligen varda fastställda, skola gälla för så väl Kronan sorn samtliga räntetagare och räntegifvare inom samma markegångsdistrict. Denna propos. besvarades med starka ja jemte några nej, och förklarades derefter af H. Ex. vara af R. o. Ad. bifallen. Sedermera biföll R. o. Ad., uppå derom gjord propos., Utsk:s framställning, att ang:de det beslut, som, i anleda, af Ulsk:s ofvanberörde förslag, kan af R. St. i dessa ämnen fattas, lind. skrifvelse lill K. M. bör aflåtas, pä det att, i händelse K. 31. dertill lemnar nådigt bifall, nu gällande författningar mätte undergå de i följd häraf nödiga förändringar. 3:o Utsk:s i fråga om beskaffenheten af afradsgild spanni ål, under inom. litt. a) gjorda tillstyrkande, att det uti K. kungör, af d. 22 Nov. 1SJ4, såsom villkor för rdntespanmuls ufradsgilda beskaffenhet medde/ta stadgande, att nämnde spanniål bitr vara ”val rensad och strid,” må utbytas mot dea föreskrift, alt dylik spanmul bör vara ”väl rensad och kärngod.” Frih. Cederström: Den förändring i term, som Stats Ulsk. här föreslagit, nemi. ali utbyta ordet strid emot kärngod, är i min tanka af en ganska onyttig och skadlig beskaffenhet; ty kärngod kommer icke att utvisa någonting för begreppet, utan kommer att efter smaken bestämmas af hvar och en som tuggar spanmål, dä deremot uttrycket strid säd är en känd term.
Rättigheten att upbära vågpenningar står dock ännu qvar, men skyldigheten, nemi. den för vågarnes underhåll belöpande kostnaden, har likväl icke blifvit betungande i förhållande derefter, ty t. ex. i Stockholm och, som jag tror, äfven i Götheborg upgår brutto-vågafgiften årligen till omkr. 80 å 90,000 rdr, och underhålls-kostnaden för vågattiraljen kan väl icke för hvarje år uptagas till högre än 1 å 2,000 rdr. Men derjemte gifveti öfrigt upbärandet af denna vågafgift ani. till en mängd olägenheter och orimligheter. Så nödgas den trafikerande för hvarje gång, endast och allenast för upbörden af dessa vågpenningar, skrifva och till stadens tjensteman aflemna en särskild inlaga på det gods, han inbekommit, och tulltjenstemannen är skyldig tillse, att varan, fastän tullen är betald, icke utlemnas, förrän den trafikerande visar sig hafva betalt stadens vågafgifter. Skulle under varornas packhusbehandling vågarne på något sätt blifva skadade och obrukbara, så afstannar tullbehandlingen, emedan tullverket icke kan gå i befattning med reparationsåt.gärden, utan måste packhustjenstemannen först inrapportera förhållandet till Tullstyrelsen, och Styrelsen derefter brefvexla med Drätselkommissionen, som, sedan ärendet blifvit behörigen föredraget, beslutar om reparation; detta och mera sådant endast i följd af en vågattiralj, som måste i Kronans packhus finnas, och som tillkommit för beräknandet af Kronans tullupbörd, men alldeles icke för utrönande af stadens vågafgift. Beträffande stämpelafgiften, hvilken troligen på samma sätt, som förut nämndt är, kommit i städernas händer, så upbäres denna afgift numera endast i städerne Stockholm och Götheborg. I Rikets öfrige stapelstäder sker varustämplingen afgiftsfritt genom Tullverkets försorg. I Stockholm — och troligen äfven i Götheborg Den 1 December f m.
Den tillfällighet, att i Utsk:ts första Betänlcs sista punkt, inkonseqvent emot de föregående, som voro behörigen åtskiljda efter nationerne, frågan om Danskars kompetens till vissa yrken, läkarens etc., råkat inllyta i samma punkt, som den om Norrmäns, bör val icke kunna utgöra ett hinder för oss att logiskt och med afseende å dessa frågors olika beskaffenhet skilja dem åt. Att Ekon.- Utskd i sitt förra Betänk, icke iakttagit denna skillnad, var ett fel af Utsk:t, meri denna af oss alla Utsk:ts-ledamöter begångna, af mig erkända, ouppmärksamhet bör, som sagdt, icke hindra K. o. Ad. att, i enlighet med sakernas formella föranledande, 3i« Den 18 April e. m. besluta i frågan om voteringsproposma. Jag förenar mig således med Gr. Mörner. Gr. Björnstjerna: Jag vill endast till svar på hvad Frih. Cederström anfört, framställa den frågan till Hr Frihm sjelf, huru saken skulle vidare behandlas, eller hur man skulle komma till ett slut dermed, derest Frihrns och Gr. Mörners åsigt gjorde sig gällande. Månne man då först skulle i förstärkt Utsk. votera om votering skall ega rum eller ej? Det förefaller mig som om grundlagen förbjuder en dylik åtgärd. Enligt min förmening måste Ståndet således bilalla den af Utsk:t uppställda voteringspropros., hvilken redan är af Borgareoch Bonde-St:n godkänd. R. o. Ad:s rätt är ju i densamma fullt bevarad, då dess beslut utgör nej-proposm och således kommer under omröstning. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den föreslagna voteringsproposm oförändrad och dels bifall dertill med uteslutande al orden: »och Danmark»; framställde Hr Gr. o.
Jag vet endast, att jag ännu i detta ögonblick hatar minnet af denna qvinna, oaktadt hon varit död i trettio år, och att jag hatade henne ännu mera derför att hennes elakhet förledde mig att döda henne. Ja, hur orimligt det möjligen kan förefalla, men jag kände ingen rörelse af ånger, blott af vedervilja och afsky, då miss Speneer med en andäktig suck upplyfte den hvita duk, hvarmed man öfverhöljt den dödas blånade och vanstälda ansigte. Och likväl var jag då ung, endast tjugoett år, och det var jag, jag, som mördat henne, åtminstone var jag då fullt öfvertygad derom. Senare, då jag fått mera omdöme och erfarenhet, har jag tviflat derpå. Dessa förmenta gifter, som qvacksalvare sälja och verkligen använda på det sätt, som Merton berättat, äro ofta endast bedrägeri, och om de förmå att döda under dylika förhållanden, synes mig nu åtminstone mycket osäkert. Det moraliska brottet var i alla händelser detsamma; min vilja och afsigt hade varit att döda henne, och hon låg död framför mig; men af alla de naturliga känslor jag, enligt de så kallade menniskokännarne, borde hafva erfarit, var det imellertid endast fruktan för upptäckt af brottet, som var medveten hos mig. Menniskorna döma om hvarandras känslor, bevekelsegrunderna till hvarandras handlingar, och söka att i passionernas mörka och hemlighetsfulla labyrint finna ledtråden för sitt omdöme, sitt medlidande eller sin förkastelsedom, och likväl skulle kanske hvar och en af dessa domare knappt kunna rätt bedöma sitt eget innersta. Man vet ju att af schackbrädets sextiofyra rutor kan en snart sagdt evig variation af drag åstadkommas, och hvilken variation af oändliga anlag, känslor och begär innehåller icke menniskosjälen, denna sällsamma eolsharpa, hvars vibrerande strängar himmelens alla vindar sätta i rörelse och som lika ofta frambringar skärande missljud som himmelska toner. Om handlingarna skola bedömas efter sina orsaker, så borde aldrig någon mensklig dom komma i fråga, och i fall man ville antaga den sinrika meningen, att brott endast är olycka, så skulle man med lätthet komma derhän, att allt slags straff vore orättvist.
I anseende till de utgifter, som för utförande af det då påbörjade kriget med Ryssland och en önsklig freds erhållande erfordrades, åtogo sig Rikets Ständer för åren 4741 med 4744, enligt riksdagsbeslutet af den 22 Augusti förstnämnda år och Kongl, kungörelsen den 4:sla påföljda September, under namn af försvarshjelp, samma bevillning, som vid 1734 års riksdag; hvadan den då utfärdade bevillningstörordmngen ånyo skulle tillämpas; dock blef, med afseende å missväxterna under åren 1739 och 1740, krono-, skatteoch frälse-allmogen befriad från utgörande af mer än halfva bevillningsafgiften för de två första åren. Enligt nyss åberopade riksdagsbeslut skulle lönoch betalningsafgiften, äfvensom slottshjelpen, fortfarande utgå på samma sätt som efter nästföregångna riksdag. Sedan Rikets Ständer, under år 1742, ånyo blifvit sammankallade, måste de för 4743 och följande år åtaga sig en vida högre bevillning. Den redan i April 4743, eller 5 månader före riksdagens slut, utfärdade särskilda, endast för samma år gällande bevillningsförordning är ej allenast i fråga om afgiftsbeloppen, utan äfven i uppställningen, märkbart afvikande från 1734 års bevillnmgsstadga, men öfverensstämmer deremot i sednare hänseendet med de under 1720-talet utkomna författningar, rörande den då utgående så kallade »allmänna kontribution.»
Sorn denna tuli utgjort olika belopp, efter afvägning det ena året mot det andra, sa har Stats - Utskottet ansett sig icke kunna med säkerhet påräkna den till högre belopp, än år 1812, eller 3000: 14:0 Mantalspenningar. Genom 1625 års Riksdagsbeslut blef, till Pohlska krigets utförande, den så kallade qvarntullen antagen, sorn bestod i en viss afgift till Kronan för all säd, som fördes till qvarn att malas; men vid 1627 års Riksdag förvandlades den i en personel skatt till en mark Svensk af hvart hjon öfver a år, som i 1630 års Riksdags - Beslut kallas mantals qvarntull - penningar. Emedan mantalspenningarne i de folkrikaste Städer befunnits vara alltför ringa emot qvarntullen, i hvars ställe de in - kom - 496 Dsn i2 Juni. inkommit; ty blef, enligt 12 §. i 1655 års Riksdags-Beslut Qvarn-Tullen i sådana Städer åter införd, mea nfskaffades slutligen i alla Städer, utom Stockholm , Götheborg och Carlskrona, hvilka, i stället för Mantals - Penningar , erlade Qvarntullen, intill dess vid 3809 års Riksdag, den äfven i dessa Städer .upphörde och de då, lika med Rikets öfriga Städer blefvo ålagde att betalala Mantalspenningar. * Mantalspenningarne utgå till olika belopp i olika Uandsorter, oell erläggas med 12 , 8, 6 och 4 sk. för hvarje person öfver 15 år. Vid 1812 års Medium häraf för ett år utgör 260,046. 32. 4. och StatsUtskottet anser, att de med Den 12 Juni. tämmelig visshet hörs kunna heräknas till 260,000 B:daler, hvartill Stats - Utskottet dem alltså nu upptager, med 15:0 Lagmans Qch liaradshofdinge-rentan.
Ty det kan väl icke vara någons mening att man i så fall skall förknappa manskapets portion. Hr Bildt upgjorde nyss en kalkyl med afseende på de olika beslut, som de olika Stånden kunna komma att fatta. Han sade: om två Stånd besluta 1 50,000 Rdr som förslags-anslag, och 2;iie andra Stånd 175,000 Rdr såsom bestämdt anslag, så kommer det Förstärkta StatsUtsk. först att votera om summan skall vara 150,000 eller 175,000 Rdr, och sedan om det skall vara förslags-anslag, eller icke, och då skulle det kunna hända att vi fingo 150,000 Rdr såsom bestämdt anslag. Jag kan icke fatta huru StatsUtsk. skulle kunna framlägga för Ständerna en sådan voteringspropos. , ty om 2 Stånd besluta 150,000 Rdr såsom förslags-anslag, och 2 Stånd besluta 175,000 Rdr såsom bestämdt anslag, så måste det Förstärkta Utsk. komma att votera mellan 150,000 Rdr såsom förslagsanslag, och 17 5,000 Rdr såsom bestämdt anslag. Denna Hr Bildts deduction bör således icke kunna inverka på någon, och jag yrkar fortfarande, att anslaget må blifva förslags-anslag. Hr Björnstjerna: Jag yrkar fortfarande al t, med öfrigt iakttagande af hvad K. M:s Propos. och det dervid bifogade StatsRåds-prot. innehåller, ett förslags-anslag må för det ifrågav:de ändamålet anvisas. Frih. Tersmeden: För hvarje omdöme ligger det klart, att utgifter af denna beskaffenhet icke ändamålsenligt kunna bestridas utan med förslags-anslag, och att af samma skäl, som man aldrig ifrågasatt att anvisa ett bestämdt anslag till fouragering af hästar 96 Den 6 Juli f. m. så bör man icke heller göra det när det är fråga om manskapets utspisning. Jag har också inom Utsk. sökt göra denna åsigt gällande; men på sätt Betänk, utvisar, så har det icke lyckats mig.
Beträffande deremot de handlande inom städerna, syntes äfventyret från deras sida vara ganska ringa, då varorna i alla hänseenden från dem uppköpas och Landthandlanderne på sätt och vis äro deras kommissionärer, oftast egna haridelsbetjenter, som utflyttat. Då numera frihet i andra näringsgrenar blifvit medgifven, syntes det ej vara skäl att bi behålla monopoliet för städerna i ifrågavarande afseende; hvadan föreslagits, att begränsningen af 3 mils afstånd från närmaste stad eller köping måtte utgå ur Handelsordningen, och rättighet lemnäs att inom hvarje församling på landet anlägga öppen salubod, der de fleste af församlingens röstegande ledamöter sådant bifalla, under iakttagande af de vilkor i öfrigt Handels-ordningen föreskrifver. Då Utskottet redan vid besvarande af de rörande ändring af 6 § 1 mom. Handels-ordningen särskildt väckte motioner uttalat sin åsigt i fråga om visst afstånd från stad eller köping, hvarinom handelsbod å landet må anläggas, äfvensom angående de varor, Landthandlande må få afyttra, återstår endast att, i anledning af nu väckte förslag, afgifva yttrande öfver den föreslagna ändringen i afseende pä sättet för handelsrätts erhållande. På sätt ofvan blifvit förmäldt är genom 25 § Handels-ordningen, sådan den lyder i Kongl. Kungörelsen den 7 Februari 1852, föreskrifvet att Kongl. Majits Befallningshafvande eger att, efter Socken-nämndens hörande, pröfva gjorda ansökningar om erhållande al rättighet till handels idkande på landet. Härigenom är väl nämnde rättighets erhållande helt och hållet beroende af Läns-stvrelsen; men genom stadgandet att Kongl. Majit? Befallningshafvande bör, innan beslut öfver ansökningen meddelas, höra Socken-nämnden i den församling, der handeln skall komma att idkas, är afsedt att Kongl. Majits Befallningshafvande må ega all erforderlig ledning för sitt omdöme i fråga om rättighetens beviljande, utan att likväl af Socken-nämndens af - Allm. Besv. och Ekon.-TJt skottets Memorial N:o 40.
Den djerfva, fast stundom förvillade utflygt, som endast Snillet gifver; en ädel frihet, som dock någongång torde bryta till sjelfsvåld; en rik och brinnande bildningskraft, som likväl ej alltid erkänt förnuftets och smakens lagliga styrsel; en hög och manlig, ehuru på sina ställen nog mörk, sträf och med tvungna epitheter belastad styl; och framförallt en öm och liflig känsla, men ibland förlorad i kalla utrop: alla dessa förmåner, oaktadt de mer af ytterlighet än svaghet härrörande fel, som dermed varit förknippade, hade säkert gjort tillfyllest, att berättiga Auctorn till det större priset; – men då detta skaldestycke tillika är bundet i ett orimmadt daktyliskt versslag, stridande mot den i Vitterheten allmänt godkända Smaken, har Sällskapet ej trott sig, genom en sådan belöning, oinskränkt böra gilla en likaså vådelig, som onödig nyhet; vådelig derigenom, att den lemnade medelmåttan en fördubblad lätthet; och onödig, då vi redan på jambisk vers äga i vårt språk verkliga mästerstycken, så i det starka, som behagliga. Sällskapet har dock genom ett mindre pris, eller Accessit, velat betyga sin aktning för ett Snille, hvars bemödande skall vinna ett allmänt bifall, då det samtycker, att underkasta sig den erkända Skaldekonstens stadgade lagar”. Otvifvelaktigt nedskref Kellgren ofvanstående rader i den känsla, att hafva gjort den unge försökarn en både full och lysande rättvisa. Den var det ock, från hans ståndpunkt. Man ser, att stycket, om än bekajadt med den ”vådliga och onödiga nyheten” att vara ”bundet i ett mot den allmänt godkända Smaken (eller ”den erkända Skaldekonsten”) stridande orimmadt daktyliskt versslag” (Hexametern), dock egentligen, i alla andra afseenden, förklarades värdigt det högsta priset; och det oaktadt de åtskilliga fel, som blefvo ganska rigtigt anmärkta. Inför vår ståndpunkt taga sig visserligen både det hindrande skälet och dess motiver (särdeles ”onödigheten”) besynnerligt ut.
Vid redaction af en ny § i Riksdags-Ordningen torde äfven böra iakttagas, att denna punct icke, såsom i Utskottets Betänkande, bestämdt förutsätter, att sådane anmärkningar göras, som skulle föra den ventilerade frågan utur sin afsedda riktning, utan borde den så uppställas, att, om Utskottet fann de gjorde anmärkningar af egenskap att medföra en oberedd förändring, ägde Utskottet att sådant hos Riks-Stånden anmäla och sitt yttrande afgifva, huruvida de borde anses för en ny fråga. Uti 4:e puncten föreslås, att då ett sådant Utskottets förslag, som i den 3:e omnämnes, återkommer, och anmärkningar vid de delar, som vid samma Riksdag kunna afgöras, blifva hos Riks-Stånden gjorda, skall bestämmas, huruvida de anses som Ståndens anmärkningar, och sedan de som sådana till Utskottet blifvit återremitterade och Utskottet med sitt yttrande inkommit, skall detta yttrande eller förslag icke annorlunda än till bifall eller afslag någonsin kunna framställas. Då ett Utskott, enligt hvad jag redan haft äran anföra, uti intet fall kan anses äga en afgörande, utan endast föreslående eller beredande magt, innefattar utan tvifvel detta förslag en inskränkning i Riks-Ståndens fria och obehindrade afgörande-rätt. Om ConstitutionsUtskottet, oaktadt flere vid en fråga gjorde anmärkningar, förblifver vid sin en gång yttrade tanka, huru skulle dervid tillgå? Riks-Stånden blefve då, för att icke hindra antagandet af den del af ett förslag, som vore enlig med Bilaga B till Mern. 435 deras öfvertygelse, satte i nödvändighet att, utan afseende på egna anmärkningar, antaga den, som vore stridande deremot; och för att icke förfela vissa åsyftade föremål, skulle de se sig oftare nödgade att bifalla än afslå, då deras bifall innefattade endast en formalité, ej ett eget afgörande beslut. Dessutom i händelse ett Stånd biföll ett från Utskottet af sådan egenskap framstäldt förslag, och ett annat Stånd afslog detsamma, huru skulle då det åsyftade resultatet vinnas?
Jag har ej något emot tryckning af Constitutions-Utskottets Protocoller i hvilketdera af de omnämn* de målen som hellst; men jag kan ej instämma deruti, att med Vederbörande, som nämnes uti 2 §. af Tryckfrihets Förordningen, förstås Riksens Ständer; ty då skulle Riksens Ständer likaledes äga att besluta om tryckning af alla uti sam na §. uppräknade Verks Protocoller, och Riksens Ständer således kunna afgöra om de hos Konungen hällne i Ministeriella Ärenden och Commandomål eller StatsRådets^ Protocoll och Handlingar m. m. borde till trycket befordras. Att detta ingalunda kan vara meningen, faller af sig sjelft i ögonen. — Med Vederbörande bör i min tanka förstås hvarje Verk, till hvars befattning den saken hört , hvaruti Protocollerna begäras till trycket, och här är Constitutions-Utskottet denna Vederbörande. — Den som derföre önskar tryckning af Constitutions - Utskottets Protocoller i något mål gör' anmälan derom hos Constitutions Utskottet, sorn säkerligen, dä Utskottet får veta att flere Ledamöter bland Ridderskapet och Adeln samt kan hända äfven af de öfrige Stånden Den ii April. 34? Instämma uti samma önskan, icke vägrar den begärde tryckningen. ’ o > < *<■* tö» näf.ift)-. t: i Hvadangår den gjorde anöritkningen att då RiksRättens Handlingar troligen blifva till trycket befordrade, serskildt tryckning af Con* stitutions-fjtskottets Protocoller vöre öfverflödig* så får jag erhindra, att Constitutions-Utslcottets Omröstnings-PtDtocoller ej komma att meddelas Riks Rätfen och blifva således icke ibland dit ingifne Handlingar att tillgå. Åtskilliga yttrade härtill deras bifall. Herr Schönström, Pehri Jag kan för min del icke gilla Grefve Mörners mening , utan anser alla Handlingarne och Protocollerne i Kustbevakningsmålét böra i ett sammanhang ostyckade till trycket befordras.
Banco fästat det vilkor, att serskild redovisning derför borde afgifvas i Förvaltningens af Sjö-Ärendena Hufvud-Böcker, likväl icke finnes någon serskild räkenskap öfver desse medel, men att af Carlskrona Stations Hufvud-Böcker för åren 1834 och i835 inhämtas, alt af berörde Stats-anslag blifvit för vattenledningen till materialiers uppköp och dervid förefallna extra utgifter använde 63,3ii Ridr 3 sk. 7 rist., hvadan, och då hela anslaget blifvit i Riksgälds-Contoret lyftadt, återstoden eller 20,022 Ridr 12 sk. 5 rist. inbegripes bland de medel, hvilka Förvaltningen såsom contant behållning vid i835 års slut utbalancerar; och får Förvaltningen, i anledning häraf, underdånigst anföra, alt, som omförmäldte anslag till en vattenledning endast i runda summor från Förvaltningen till Carlskrona Station utgår, någon serskild Hufvud-Bok deröfver så mycket mindre ansetts vara i Förvaltningen behöflig, sorn speciella och totala kostnaden måste i Carlskrona Stations räkenskaper behörigen upptagas och redovisas; men har Förvaltningen för merberörde Stats-anslag så enkelt och fullständigt samt från andra anslag afskiljdt redogjort, att ingen svårighet möjligen kan uppkomma för att om anslagets disposition och ställning varda fullkomligen tillförlitligt och nöjaktigt underrättad. — 52 Remiss-handlingen varder härjemte i underdånighet återställd, och Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormägtigste, A11 ern åd igste Konung! Eders Kongl. Maj: Is undcrdSnigste, tropligligste tjenare och undcrsltcr O. G. NORDENSKIÖLD. T. II. KREUGER. IOII. CARL WIDIN. CARL SERVAIS. EGGERT ELERS. Stockholm den 22 Mars i838. 6.
Från skyldigheten att deltaga i allmänna beväringen må endast undantagas: de som genom lyte, obotlig sjukdom eller kroppslig svaghet äro till krigstjenst oförmögne eller otjenlige; de som äro i krigstjenst vid armeén eller flottan eller vid lotsoch fyringsverken anställde; postförare, som med beställningsbref försedde äro, postiljoner, när de blifvit i behörig ordning antagne; mästare och öfrigt underbefäl, äfvensom gesäller och timmermän med aflöning på artilleriets fyr> verkare-, tygoch beväringssamt flottans timmermansoch handtverksstater; de vid gevärsfaktorierna samt krutbruken vederbörligen antagne och för dessa verk behöflige, så vä! ordinarie som extra, arbetare; de i svafvelberedningen inlärde och vid svafvelbruk skattskrifne arbetare, dock, hvad de sistnämnde angår, icke öfver fem man vid hvarje bruk, samt slutligen de i allmän tjenst anställde personer, hvilka Kongl. Maj:t, med afseende å rikets sannskyldiga nytta och behof, finner skäligt från beväringspiigten i öfrigt fritaga; åliggande det dock dem, hvilka före beväringsålderns utgång lemna den tjenst eller det yrke, som utgjort anledning till deras undantagande, att vid nästpåföljande mönstring sig inställa, för att, om de finnas antaglige, i beväringspiigten inträda. Mom. 2. Skulle föröfrigt några särskilda eller ömmande omständigheter sig förete för den, som utskrifvas bör, eller någon, som ännu qvarstår i beväringspiigten, önska att blifva från densamma fri, för att kunna till främmande Iand utflytta, vill Kongl. Maj:t, uppå derom gjord underdånig anmälan, för hvarje fall sitt nådiga beslut meddela; dock skall ingen, som eger tillgång, erhålla sådan befrielse i fredstid, med mindre han erlägger den i 9 § omlörmälda vapenölningsfrihets-afgift samt, om han ej utflyttat, i krigstid genom legning sätter antaglig karl i sitt ställe. § 8.
Widkommande antalet af Fullmägtiga uti karwooch Riksgälds - Werken, biföll Högloflige Ridderstapet och Adeln hwad Hemliga bk kottet upgifwit; men beflöt för sin del, at mellan Riksdagarna en af Ridderstapets och Adelns Fullmägtiga i hwardera Werket wid hwar Uovillor^ ymbyte-s, i den ordning/ at wid hwarje af de första 2:ne UevilioueruÄ efter är izoi utgår en Fullmngtig genom tottnmg, men wic> hwarje päföljande Revition den äldste; hwarwid äfwen iakktagas borde/ at en utgäenoe Fallmägtig kan för en enda gäng äter inwuljas, otdra lilo nr e n t e t antogs med den anmärkning/ at Lauoo-Fullm igstge ensamme äga ä^cistoa i allt hwad läaucineu angar, och at Rrksg ws^ontoirets' Fnllmägtige dermed ej tag r befattning, Ztdje No MSN t st bifölls/ at ULviiionerna i Laacooch Riksgalds-Werken förrättas af samma Revisorer, med förbehåll / at de ste särstilldt med Lancken och srrstilldt med Riksgälds-Loutoiret; och at för Zanc^ucn afgifwes särstilld berättelse / hwilken pa manligt sätt sörwaras i Riddarhuset/ för at sedermera til Riksens Stander öfwerlemnas; och beflöts, at dä ural af den beskaffenhet, sorn uti detta kloment förekomma, til HofRättens pröfning öfverlämnäs, bör den Division af wälbemälta Domstol, som dermed tager befattning , sitta under Tysthets Ed: och skulle de öfriga Uelpoökiva Ständen genom Utdrag af krotOLoIlet manligen härom underrättas, Dr luxra.