Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D Vid förnyad föredragning af BancoUtskottets den 10 dennes afgifne, och den 15 derpå följde på bordet lagde , Betänkande i anledning af väckt motion om tryckning af det Historiska Verk, som, angående Bankens föesta inrättning och dess sedermera hafde öden , finnes utarbetadt, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att enär BancoUtskoitet ej uppgifvit någon viss bestämd kostnads summa, som till ifrågavarande tryckning kunde er ordras, Utskottets Betänkande , i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittera, ehuru svar derå vid denna Riksdag icke kan förväntas Ut supra, SD. Den 15 Julii. 305 SD. I likhat med hvad vid förra Riksdagar skedt,' fann Ridderskapet och Adeln förjgodt besluta, att de Utskottens Secreterare och Cancellister tillkommande sluteliga arfvo. den och tractamenten icke må till dem utbetalas , förr än genom RiddarhusSecreterarens qvitto intygas, att Utskottens Protocoller ocli Handlingar, ordentligen inbundne, blifvit till Riddarhuset aflemnade ; gällande sådant likväl icke i afseende på Statsoch BancoUtskotten, hvilkas Handlingar icke i RiddarbusArchivet förvaras; och skulle de öfrige Respective RiksStånden vänligen inbjudas, att uti detta Beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena. Ut éupra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åt3: äkiljdes kl. en qvart till 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli Oi J. Lagerheiirii Md. 0. Ad. Prat. VIII. B. aa 306 Unn 15 Julis. Onsdagen den 15 Julii« Plenum kl 5 eftermiddagen. Grefve Tr.vast, Jokan Henric, tog, såsom äldste närvarande Grefven, klubban. Upplästes till justering och godkändes Expedi.;onsUtskottet6 insände förslag till 32, 33» 34, 35 och 36 §. §. af RiksdagsBeslutet.
Alla dylika funderingar leda oss in på de lösa gissningarnas område. De följaiide århundradena af det forntida Greklands historia, på Iivilka har icke ä r utryinme a t t nlrmai ' e inga, förete utan tvifvel en bild af förfall, först och främst i politiskt afseende, inen äfven i socialt och sedligt. Dock saknas icke ljusa sidor. Just det politiska förfallet hade till följd, a t t det enskilda 1if; ets betydelse steg, och därmed steg ocksa kvinnans inflytande i saml~ället. Vi finns också hos många senare grekiska författare ett intresse för familj elif vet ocli för kvinnan, som man förgiifves söker hos glansperiodens skriftställare. Den grekiska kvinnan var redan på vag till a t t uppnå en värdigare stallning, då kristendomen koin nied sitt budskap om alla inanniskors lika varde och darined påskyndade den började litvecklingen. S v e ~ Dahlgren. Tvenne konstnarinnors utställning. O D e tv&amp; nyligen afslutade utställniingarna i Konstföreningens iiuvarande och f. d. lokaler ha lifligt v$ckt stockliolmspublikens intresse och varit osedianligt talrikt besökta. wDu har val varit p % Muncks utställning? - Inte? - J a, d % måste du gå dit, det a r alldeles ffirskrackligt! a Och suggererad af detta påstående har man ej kunnat underlåta a t t g % och se på Munck, hvars osunda fantasifoster konimit en att, allt efter ens teniperanient, rysa, liarmas eller skratta, ocli så ha kanske de flesta liksom anmälaren skyndat a t t söka nya intryck genom a t t i samma vefva gå upp p i den Jolin-Bredbergska utställningen. E n orienterande öfverblick visar oss liar, att fröken Jolin i ' e n talrik samling akvareller b j iidei på ett panorama från sina under de sista två åren företagna resor, under det a t t fru Bredberg gifver en retrospektiv öf versikt af sin konstnärliga produktion ända från niediet af 80-talet. Första intrycket blir d % ovillkorligen hos den förstnamnda en angenäm jämvikt, hos den senare en ojämnhet, son? '
– Den meriten hade Grefven likväl, att han icke beständigt talade, och den ännu större att icke vilja säga qvickheter, oaktadt, om jag ej alltför mycket bedrar mig på min förmåga att bedöma menniskor, han verkligen ägde anlag till båda delarna. – Således utan serdeles angenäm resa anlände vi till det ryktbara Universitet du så ofta önskat få besöka – Grefvens underbyggnad för en resa dit, var – jag kan ej neka det – vida svagare än jag väntat: ty han kunde platt intet, icke ens rätt läsa sitt modersmål, ännu mindre något annat, och skrifva kunde han ungefär så väl som en vanlig klädtvätterska. Fransyska talade han dock, emedan i Grefvens föräldrars hus detta språk nästan ensamt nyttjades. Jag förundrade mig i början öfver denna sällsynta okunnighet, helst hos en yngling som i flera år haft informator, men då jag betänkte hvilken stackare denne informator måste hafva varit, åtminstone att dömma af den missaktning betjenterna i början visade mig, som de trodde vara hans efterträdare, undrade jag ej serdeles derpå. Jag erkänner till och med äfven att det skulle hafva varit ett fruktlöst arbete att vilja bibringa honom några kunskaper, ty dertill hade han ingen den minsta applikation. – Så svåra pligter ålågo mig ej heller; min enda skyldighet var att anskaffa honom ett Doktors-diplom, och, ehuru jag väl ansåg sådant lättare, trodde jag ändå att äfven deri skulle möta stora svårigheter; men jag glömde då att Grefven var Fideicommissarius och ägare till Serafimersholm, Palthammar och Ingelunda; också behöfde han knappt ankomma till Akademien, med den glans som omgaf honom, och der hyra en prydlig våning samt framför allt vara okunnig i landets språk, hvarigenom hans svaghet ej så lätt förråddes och hvilket dessutom, som du vet, alltid rekommenderar, förr än hans anseende verkligen var stort, och han firades, i mitt tycke ungefär likt Baron Holbergs pantsatte Bonddräng, då jag naturligtvis får rôlen af dennes hofmästare, ty på enahanda sätt som de båda, uppförde vi oss i allmänhet, undantagande att Grefven ej ræbede öfver bordet, och mera dylikt.
Då öfverenskommelse heror af frivilligt aftal och med bestämmandet af betalning , forhållandet så mycket mera synes vara enahanda i förevarande fall, som ingen skiljotnan är förord* nåd , och ingen regel finnes vara stadgad för priset på tjenstbarheterne, lärer med dem förhålla sig, allt efter som hvar och en af de contraherande parterne , antingen genom redan träffade eller hädanefter till ingående aftal ägt eller äger skicklighet , att betinga sig förmonliga vil-, kor, och 1763 års BergsCom rn issions Handlingar upplysa, att de få, som ifrån 174°*falet till 1762 års slut ingått Coniract örn tjenstbarheters ■Utgörande till Guldverket emot stadgad betal * Enligt Kongl. BergsCollegii underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit den i Maji 1766 med påminnelser vid Riksdagsmannens Gabriel Månsons liös Kongl. Majjf ingifné klagoskrift emöt BergsCommissionSn , hade Riksdagsmannen beskyllt densamma att hafva handlat emöt billighet, Förordningar, Lag, KonungaFörsakran och RegeringForm : Han hade afven bestridt Förrättning?- Protocollets riktighet , påstått att BergsCommissionen ej erhållit Allmogens frivilliga samtycke till Betjening? görande vid Gnldverket , brukat svåra hotelser af Skat* terättiebetens förlust, uppsägning från Hön m.tnen, fängelse, &c. &c. ; Hvilket allt Kongl, Collegijm omständligen vederlägger. JustitiaOmbudsm. EmbetsBerättelser. 271 ning, varit KronoÅboer på AugmentsHemman, hvilkas benägenhet till aftal mindre varit grundad på beräknad förtjenst, ty redan år 1763 klagades att den var alltför ringa , utan fast mera derpå, att få njuta till godo gjorda förbehåll, antingen om orubbad besittning , eller tillstånd att få lösa Hemmanet till skatte. Under samma ruin Einbets-resa genom Nyköpings, Linköpings, Blekinge, Christianstads , Malmöhus , Hallands , Götheborgs och Bohus, samt Elfsborgs
Frih. Raab, Adam Christian: Den Kongl, propos., omfattar äfven en annan fråga, som påkallar upmärksamhet, nemi. frågan om beloppet af tullen pä socker. En nedsättning från 3 sk. till 2 sk. 3 rst. är föreslagen, motsvarande den tullsats, som skulle anses komma att inbringa samma belopp i lull å socker hädanefter, sedan tull-lindringarne uphört, som hittils. Jag erkänner att nedsättningen kan ur denna synpunkt ega rum, men det förekommer mig, som gåfves det ingen artikel, på hvilken Staten lämpligare kan taga inkomst, än just socker. Råsockret är icke särdeles underkastadt lurendrejeri. Sockrets ömtålighet för vatten gör att man ansett detsamma vara af beskaffenhet att mindre än de flesta andra artiklar vara underkastade försnillning eller lurendrejeri. — Skillnaden emellan 3 sk. och 2 sk 3 rst., är 9 rst., som på den soekerqvantitet, hvilken årligen till Sverige införes ungefärligen gör 300,000 r:dr. Om Bevilln.Utsk. föreslår och Ständerna skulle antaga bibehållandet af 3 sk. tullsats, så skulle derigenom upstå en 4 H. 8 112 Den 26 Februari. Då härefter öfverläggningen förklarades vara fulländad samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga BorgareSt:s ifrågavar. inbjudning, blef denna propos. besvarad med nej. Föredrogs K. M:s d. 22 dennes på bordet lagda nåd. propos. till R. St.. ang:de uphäfvande af de i 24 § uti underrättelsen till nu gällande Tulltaxa medgifna tull-lindringar samt om nedsättning af tull-umgälderne för kaffe och rå-socker. Härvid uplästes ett af Hr Sölfverberg, Magnus Didrik inlemnadt sålydände anförande: I afseende på K.
Justitieombudsmannen skulle ”fylla den så kallade luckan af Riksens Stan» ”ders 5 åriga overksamhet;” om ändteligen me-; ningen vore, att Justitieombudsmannen skulle befatta sig med ämnen af så mångsidig beskaffenhet, af så vidsträckt och magtpåliggande omfattning; då bekänner jag upprigtigt, att jag dertill saknar erforderlig clairvoyance. Efter 25 års obemärkt lefnad, utan publik tjenst återförde mig kända händelser till deltagande i Fäderneslandets angelägenheter, hvilkas förändrandrade skick började med denna dagen för 14 år sedan och vid 1809 års Riksdags slut öfverlemnades mig det högsta förtroende Riksens Ständer till enskildt man kunna anförto. Normen för mitt handlingssätt i Embete! blef och borde blifva: Nec vultus principis, nec Civium ardor. Jag har ock hvarken provocerat Konungens misshag, eller sökt folkets gunst. Jag har aldrig nedlagdt 750 Den i5 Martu. klagomål som förtjent åtgärd. I mina Eiri - betsberäitelser och i remisser till åtal har jag sorgfälligt undvikit att inblanda förolämpande omdömen, ty jag vet, att jag är skyldig, vördnad för min Öfverhet, aktning för medborgares rättmätiga fordringar. Trogen den regeln: att den som hafvet ett Embete, han akte derpå, har jag icke någon tid, icke under hvad förevändning som hälst, undandragit mig vården af ett vigtigt och ansvarigt kall ^ förbehållande mig endast det lucrativa deraf. Man vill sakna Riksens Ständers bifall till mitt sätt att förvalta erabetet; ett oafbrutit förtroende under 4 infallne Riksdagar sedan mitt första inväljande, utmärker det då ett ogillande? Under medvetande af efter förmåga mot Fäderneslandet uppfyllda pligter, skall jag nu, vid en ålder, som påminner om hvila, med tillfredsställelse emotse den stund då till en annan öfverlemnas Embetet med detsamma åtföljande anseende, öfvertygad att ett godt samvete och ett obefläckadt namn icke äro i behof af en lysande yta.
Herr Printzenjkjåldt Carli Då det ifrågavarande Betänkandet innehåller tvänne så skiljaktiga ämnen, att de hvart för sig kunna och höra afgöras; förbigår jag det förra om den nya HofRätten, hvars mindre nödvändighet Grefve Hård redan så utförligt bevisat, att föga eller intet lärer dervid kunna tilläggas, och inskränker mig blott till hvad sorn angår sportelersättningar för AdvocatFiscalen i Götha HofRätt. Härefter uppläste Herr Printzenjkjöld följande: (Se Bilagan N:o 1.) Friherre Ancharfvard, Carl Henric: Vid det nu ifrågavarande Betänkandet uppstår först fragan om nödvändigheten af den nya HofRätten. Nyttan af densamma, för den Provins, i hvilken den blifvit förlagd, vill jag ej bestrida, tvärtom tror jag att den är af stor fördel; men då fråga är om ett Öka dt Stats-anslag, så är det ock innebyggarne i de nordligaste provincerne, hvilka lika bidraga dertill, som innebyggarne i Skåne. Det synes således förhasta dt, att, då man saknar tillgångar att göra en sådan Beit *7 Ma/i /. m. inrättning af ÖfverDoroatolar, attalia få åtnjuta lika fördelar, för den provins, som ej häröfver 20 mil till ÖfverDomstolen, inrätta en ny, när det står qvar för de norra provincerne, att till deras OrverDomstol hafva till och med öfver 100 mil. ‘Deremot vill jag ej ingå uti pröfning om anslaget bör afslås eller ej. Grefve Hård har så väl utredt denna fråga, att jag dervid låter bero; men jag anser det vara Riksens Ständers åliggande, att till Kongl. Maj:t framställa den önskan, att man vid dylika tillfällen i framtiden med mera varsamhet må gå till väga.
Någon beröringspunkt med hans djupare jag hade hon aldrig haft, aldrig hade han gett henne en gnista af sitt väsen, aldrig hade hon fått känna en fläkt af hans tankars vingeslag, aldrig hade hon fått dela hans sorger. Hans själlösa könsmotsättning hade hon varit — ingenting mer. Det flög en röd sky öfver hennes ansigte, dröjde der några sekunder och försvann; hon hade plötsligt kommit att tänka på sitt eget äktenskap. Det var ju detta, som strax i början ingett henne afsmak för den man, som hon — ett omyndigt, adertonårigt barn — högtidligen lofvat att »älska», utan att veta något om ordets innebörd det var just det brutala i hans passion, den driftens egoism, som så många män icke blygdes att vidkännas inför den kvinna, de betraktade som sin. Sin, det betydde: sin egendom, sin själlösa hetär, som icke fick ega en menniskas känslor, utan endast borde vara en lefvande mannequin med plikt att böja sig så snart lidelsen drog genom mannens ådror! Hon hade icke kunnat böja sig för en legaliserad passion, som stormade emot henne med blodsprängda ögon och fradgande mun; hon hade icke kunnat ge sig hän åt en »kärlek» — ordet fick i hennes tankar en hånfull betoning — som bjudits henne utan en glimt af skönhet och förfining, utan ringaste gnista af det, som borde adla det intima lifvet i ett äktenskap mellan menniskor — höja det öfver djurens parningsakt. Så hade han vändt sig åt annat håll och hon hade blifvit en black kring hans fot — en black, som han sparkat af — på sitt bru-sätt Och i själ och hjerta trodde han kanske, att han var den förorättade maken, och hon den som först svikit sitt löfte. Han hade nog aldrig tänkt på, att han med plumpa fötter trampat ner hvarje grönt skott, som eljes kanske kunnat spira fram i deras äktenskap. Och han hade visst ingen aning om, att hon törstat efter ömhet och kärlek, efter kyssar och famntag, efter allt hvad ett kvinnohjerta kan drömma om efter just det, som han bjudit henne att dricka ur en smutsig skål, hvilken han räckt henne med smutsiga händer.
Jag medgilver, att orden ”communala behof” i 5 §:n må ändras till communala åligganden, som här är Dcu S Mait f. in. föreslaget, ty behof kunna vara obegränsade, men å andra sidan bestämma de sig sjelfva på sockenstämman; ty om majoriteten anser sig kafva ett behof, så kan ju minoriteten bestrida det, och det är ganska troligt att majoriteten ej skapar sig behof, när det gäller hennes egen cassa; men att säga vissa saker, då man ej kari specificera allt, oell komma med ett med mera tror jag ej vara rätt. Bättre är att säga något generell, än alt sluta med orden ”med mera," såsom alltför vidsträckt. Man säger det vara svårt att få ihop en compromissrätl, på sätt som Utsktn den föreslagit. Jag vill ej bestrida det, men får då säga, att det kan blifva svårt att få ihop liela communalstyrelsen. Jag förespår visserligen i många saker stora svårigheter, ty så länge den lönlösa mödan icke är mödan värd, få vi svårt alt erhålla någon sockennämd eller taxeringsman. Medlet, som man föreslagit för att få den 5:te gode mannen, i händelse de 4 ej skulle kunna sig om valet förena, eller att denne skulle nämnas af Konungens Bef:h:de, anser jag endast i ett fall vara tillämpligt, nemi. då de 4 personerne ej kunna förena sig om alt välja en viss; men skulle de välja, och deri valde icke ville gå in som 5:te man, så uppslår samma svårighet om Konungens £ef:h:de förordnar, så framt ej något vite utsattes för en sådan vägran; ty nekar en person att hörsamma nämnden, så kan han ock neka Konungens Bef:h:de, och kunna ej försomlingsboerne förena sig om en sådan sak, så brister hela författningen. Jag tror, att livad Utsk:n föreslagit är ledande till ändamålet så långt inan kan komma. Jag tillstyrker bifall till Ulsktns betänk., såvida man icke vill satta ned taxeringsgrunden 10 r:dr till 2, som man föreslagit. — Frih.
R:dr och omkostnaderna till 1,105 R:dr 50 öre och således afkastningen lemna ett behållet öfverskott af 170 R:dr 50 öre; samt att efter år 1924 och framgent Statens kontanta årliga behållning efter afdrag af omkostnaderna, skulle komma att utgå till 800 R:dr 50 öre Härvid hade Skogs-styrelsen anmärkt att, derest icke, på sätt vid ofvanberörda uppskattning skett, bruksegarens högsta afverkningsrätt, 734 stafrum ved, beräknades, utan endast en afverkning, motsvarande dels det vederlag af 239 stafrum,hvilket genom Kongl.Brefvet den 5 September 1815 blifvit bruksegaren tillerkändt för af honom medgifven nedsättning i de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter, dels de 83 stafrum, som i samma Bref ansågos erforderliga till byggnadsoch laggvirke, dels ock det bränselvirke, som med nutidens förbättrade anstalter vore behöfligt för tillverkning af de 156| skeppund svafvel, hvilka borde årligen till Kronan levereras, — så skulle, med antagande att, på sätt Skogs-styrelsen inbemtat, 65 kubikfot ved i medeltal erfordrades för åstadkommande af 1 skeppund svafvel, samt således 70| stafrum till 156} skeppund, bruksegarens årliga afverkningsrätt, med inberäkning af nämnda 239 och 83 stafrum, kunna, utan hinder för tillverkningen af Kronans svafvel, inskränkas till 392} stafrum, deraf åter blefve en följd, att Kronans nettoinkomst af allmännrngarne skulle uppgå: under åren 1864 —1884 till 550 R dr, under åren 1884—1904 till 2,500 R:dr och efter denna tid 3,200 R:dr samt till ännu högre belopp, om, å ena sidan virkesprisernas ständiga stegring samt någon inkomst af mulbete och löftägt äfven tages i beräkning, samt, å andra sidan, bland afkortningarne icke upptages någon del af revierförvaltarens lön, såsom i alla fall enligt stat utgående af dertill särskildt anslagna medel: och ansåg, på grund häraf, Skogs-styrelsen det kunna antagas, att årliga behållna afkastningen af ifrågavarande skogar skulle komma att betydligt öfverstiga den inkomst, som Staten af desamma skulle komma att påräkna, derest de såsom rekognitionsskogar skattesåldes.
Utlåtande till besvarande af de framställningar, hvilka antingen blifvit allmännare understödda eller innebära nya grunder för inkomst-beräkningens verkställande; äfvensom Utskottet velat tillkännagifva, alt det, till beredande af lättnad vid föredragningen, till förut föreslagne belopp å nyo upptagit de inkomst-titlar, hvarvid ingen anmärkning blifvit gjord. Såsom anmärkningar af mera allmän egenskap har Utskottet betraktat hvad hos Ridderskapet och Adeln blifvit yltradt: af Herr Stuart, C. G., att, då Utskottet i allmänhet beräknat inkomst-titlarne på ettsätt, som, om det af Rikets Ständer antages, skall bereda icke obetydliga öfverskott, Utskottet äfven bort, i sammanhang med inkomstberäkningen, afgifva yttrande rörande dispositionen af de öfverskott, som intill nästa Riksdag kunna uppkomma. Utskottet, som vid förslagets upprättande tagit till grund de föregående årens förhållanden, och i möjiigaste moa sökt utröna sanna förhållandet, har, å ena sidan, icke, på sätt Herr itarzrÉ synes vilja antyda, verkställt beräkningen i afsigt att bereda öfverskott, men, å den andra, ansett för en skyldighet att fästa hufvudsaklig vigt derå, det de för Stats-Verket påräknade tillgångarne äfven kunna till fullo ingå. Och som för öfrigt, i motsatts af hvad Herr Stuart anfört, flere Ledamöter så väl inom Ridderskapet och Adeln som Borgare-Ståndet yttrat sig anse inlcomsterne vara på det hela nog högt calculerade, samt Utskottet, i afseende på dispositioner å öfverskotten, hvilken fråga Utskottet icke finner ega något oskiljaktigt sammanhang med den nu förevarande eller Bih. till R. St. Prot. 1834. 4 Sami. t Afd. 2 Bandet.
Om det verkligen voro fallet, såsom Hr Akerman påstått, att siliVerspeeier ieke användas till annat än att dermed göra liqvider i utlandet, så kunde förslaget hafva skäl för sig, men det bör icke vara Hr Akerman obekant att speeier försålts såsom vara, och om min upgift lios E. o. Ad. icke kan anses ega full giltighet, så ber jag Hrrme upsla 1859 års Revisionsberättelse, angående Bankoverket, der en reservant, Hr Wolffelt, (sid. 103) har uplyst att ett enda handelshus utskeppat 6 <1 7 00,000 silfverspeeier endast i afsigt att försälja dem. Jag frågar då, om det är skäl att upman t ra en sådan rörelse. Hr Carlh ei m-Gy lien s k jö 1 d: Jag är till viss grad förekommen af den siste talaren, och anser den af Hr Wolffelt i Revisionsberättelse!) lemnade uplysning vara ganska markvärd. Hr Åkermans yttrande har dock fästat min upmärksarohet på en sida af denna fråga, som jag bekänner mig ieke förut hafva tagit i betraktande. Jag har af motionens upgifna syfte, att Banken skulle förpliktas att till den, som sådant åstundar, hädanefter alltid hålla hela speeier tillhanda i vesling, låtit förleda mig tro, det den redaktion, Ban.koUtsk:t föreslagit, skulle befordra detta syfte; men jag finner vid närmare betraktande af ordalagen, särdeles med ledning af hvad Hr Akerman anfört, motsatsen. Den föreslagna §:n slutar nemi. med orden: »börande Fullmäktige tillse, att prägladt silfvermynt af alla faststälda sorter städse finnes i förråd» Detta skulle mycket lätt kunna tydas så, att BankoFullmäktige få icke utlemna allt hvad som finnes pregladt af hvarje myntsort, således ej eller aila specieriksdalrar, till dem, som sådant begära, emedan de icke få tömma Baukens förråd af något faststäldt myntslag. I sådant syfte biträder jag till alla delar Utsk:ts förslag.
Herren skall gifva dino lande stoft och asko för regn af himmelen öfver dig, tilldess han förgör dig. Herren skall låta slå dig för dina fiendar; på en väg skall du draga ut till dem, och på sju vägar skall du fly ifrå dem; och skall varda förströdd kringom all rike på jordene. Din lekamen skall till mat vara allom himmelens foglom, och allom vilddjurom på jordene, och ingen skall vara, som dem afdrifver, Herren skall slå dig med Egyptes böld, med fikbölder, med skabb och klåda, så att du icke skall kunna varda hel. Herren skall slå dig med ursinnighet, blindhet, och hjertans rasande. Och du skall famla om middagen, såsom en blinder famlar i mörkret, och skall ingen lycko hafva på dina vägar; och skall lida våld och orätt så länge du lefver, och ingen skall hjelpa dig. Du skall trolofva dig hustru, men en annar skall sofva när henne; du skall bygga dig hus, men en annar skall bo deruti; du skall plantera vingård, men du skall icke bergan. Din oxe skall för din ögon slagtad varda, men du skall intet få äta af honom; din åsne skall för din ögon med våld tagen varda, och skall dig intet igengifven varda; din får skola varda gifne dinom fiendom, och ingen skall hjelpa dig. Dine söner och dina döttrar skola andro folke gifne varda, så att din ögon skola se deruppå, och uppgifvas öfver dem dagliga; och ingen starkhet skall vara i dina händer. Frukten af dino lande, och allt ditt arbete skall ett folk förtära, som du intet känner; och du skall orätt lida, och förtryckt varda i alla dina dagar; Och skall ursinnig blifva för sådana syn, som din ögon se skola. Herren skall slå dig med en ond böld på knän, och uppå benkalfvana, att du icke skall kunna helas ifrå fotbjellet intill hjessan. Herren skall drifva dig och din Konung, som du öfver dig satt hafver, till ett folk, som du intet känner eller dina fäder; och der skall du tjena andra gudar, stockar och stenar;