Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det likväl icke ansetts lämpligt att helt och hållet utesluta vanfrejdade utskrifningsskyldige från rättigheten och pligten att, såsom beväring, deltaga i fäderneslandets försvar, synes ej allenast nutidens, med afseende å brottslingen i allmänhet betydligt förmildrade åsigter, utan ock behörigt afseende å möjligen för handen varande särskilda omständigheter påkalla någon förändring i nu gällande, ovilkorliga stadgande om de vanfrejdades tjenstgöring. Kommitén har, i sådant afseende, ansett det böra tillstadjas befälet att, i synnerhet om kamraterne uttalat sitt öfverseende med den felande, lör särskilda fall göra ett undantag från den allmänna regeln. Med anledning häraf och då Kommitén ej eller förmenat det vara lämpligt, att de 77 vanfrejdade användas endast till arbeten, om de på annat sätt kunna vara till större nytta, har Kommitén velat i underdånighet föreslå den förändring af ifrågavarande stadgande att, om några af de utskrifna äro vanfrejdade eller för liderlighet kände, de må kunna uteslutas ur led med de öfrige beväringsskyldige och antingen serskildt vapenöfvas eller till andra lämpliga arbeten användas. På samma grund som fältarbeten och de arbeten, som under beväringsmanskapets tjenstgöring i fält förekomma, blifvit undantagna vid den beväringsmanskapet medgifna frihet från arbetskommenderingar, bör beväringsmanskapet, sedan det blifvit till verklig tjenstgöring uppbådadt, enligt Kommiténs åsigt, kunna kommenderas till verkställande af sådana förrättningar, som till exempel för flottans manskap på stationerna förekomma, patroners och ammunitions förfärdigande m. m., och hvilka, ehuru icke egentligen varande fältarbeten, dock hafva afseende å försvarsverkets ordnande. Och har Kommitén för den skull funnit sig föranlåten alt i underdånighet hemställa om den ändring af härom nu gällande stadgande: att beväringsmanskapet skall under dess tjenstgöring vara befriadt från alla arbetskommenderingar af hvad beskaffenhet som helst, sådane arbeten likväl undantagna, som till fältarbeten vanligen räknas eller ock under krig och vid krigsrustningar förekomma.
Det var mitt öde att vid 1815 års Riksdag uppgifva de olagliga åtgärder, hvartill Di* rectionen af Malmö Discont gjort sig skyldig, och att, vid den följande Riksdagen, förgäfves försvara sjelfva Inrättningen. På samma sätt har jag vid sistledne Riksdag uppgifvit de stora missbruk, sorn blifvit af Allmänna MagaziosDirectionen begångna, hvarå Riksens Ständer likväl då ej fästade något afseende och ansågo icke en gång någon bestämd lnstruction för Directionen vara nödig. Följden har varit enahanda , att, sedan man nemligen ej längre kan undgå att se missbruken, vill man, liksom förut skedt med FilialDisconterne, hälldre än att rätta och förekomma dem, upphäfva hela anstalten. Först får jag erinra, att frågan om behofvet af en Allmän MagazinsInrättning bör besvaras olika i olika länder, allt efter deras läge, climat och jordmån m. m. Sverige upptager en vidsträckt latitud. Der finnas sädesrika Provincer och andra som äro underkastade som oftast missväxt. Deraf uppstår öfverflöd af Spannemål på några ställen och brist på andra, ehuru sädestillgången i det hela, kan vara de flesta år tillräcklig. De nordliga landskapen vidkännas i synnerhet den olägenhet, att en del af året sakna tillförsel, genom sina hamnars tillfrysande. Helt annat är förhållandet med England, som, genom sitt herravälde på hafvet, älven i krigstider kan Den 2 September f, m. försäkra sig om att blifva försedt med alla lifvets förnödenheter, och, i anseende till dess förträffliga vägar och canaler, kan hastigt sprida den tillförda Sp?nmålen innom ett utom dess ej vidsträckt land. Oaktadt
Så har t. ex. den driflige ägaren till Forsse Jernbruk i Långsele socken, Häradshöfdingen Walfrid linblom, ådel, till Bruket hörande hemman, fastän endast utgörande något öfver t mantal, funnit utrymme att under loppet af lä ar förvandla omkring 300 tunneland mark, förut nästan ulan värde, till fruktbärande åker och äng. Eli annat af mig kändt exempel, företer äfven ett hemman i Gideå Socken, å hvars utägor en torpare verkställt så betydliga odlingar, alt han å den med egna och de sinas händer upparbetade jorden, för närvarande föder 3 hästar och 16 boskapskreatur. horn utgör ortens hufvudsäde och kan anses uptaga |:delar af åkern. Dernäst kommer potatis, så råg, grå ärter, bafra, lin, rotfrukter och hampa. Sädesslagen kunna öfver hufvud anses gifvande: horn och ärter 5:te ä 6:le kornet, råg 8:dc ä 9:de, hafre Tale samt potatis Sale ä lOalc kornet, efter afdrag af utsädet. V den under Städerne hörande jord dock något högre, i anseende till lättheten för dess brukare att få köpa gödseL Del bör ock bemärkas, alt kornet i allmänhet är af bättre beskaffenhet, än det som skördas i södra ortcrne, enär man här vanligen beräknar en tunna lill 12 å 13 lispunds vigt. I den mån legskiftet upphör, och hemmanens ägor genom Laga Skifte få mera sammanhang, förbättras ock sättet för jordens brukande, sålunda, att den delen som trädes, en åtgärd som man med åberopande af klimatiska förhållanden ansett oundvikligen nödig, allt mer och mer minskas. Förr träddes vanligen t;ten af åkern; nu allmännare ’:del och på llere ställen endast |:dcl.
Anders Janssons motion om ändring af 8 cap. 3 § Missg.btn; N:o 12g. i anledn. af väckt motion om deportation af personer, dömda för tredje resan stöld; N:o i3o. öfver väckta motioner om upphörande af spöoch risstraff för vissa brott ni. m.; N:o i3t. öfver väckta motioner om .upphäfvande af lagens - Don ao Oetolicr e. m. gens stadgnnden, ang:de qualificerade dödsstraff oell afskaffande af andra sätt för verkställande af dödsstraff, än halshuggning. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag reserverar mig emot de nu fattade besluten i afseende på de tvenne sist föredragna betänk:na från LagUtsk. och får förklara, att jag icke ansett det löna 'mödan att söka här göra min mening gällande, emedan jag ej har något hopp att vid denna riksdag få criminallagen ändrad i dess helhet, men att jag gillar de principer, som legat till grund för de af LagUtsk. afstyrkta motionerna. Likaledes föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk:s den g dennes på bordet lagda betänk. JN’:o i32 öfver Hr S. J. Wikmans motion om afskaffande af offentlig afbön. Uppå begäran af Hr Dalman, Wilh. Fredr, samt Hr Hjärne, Harald, b le f LagUtskrs d. g dennes på bordet lagda betänk. N:o 133 öfver Riksd.fullen. Joh. Erikssons motion, om inskränkning i allm. åklagares rätt att anställa åtal ä vissa brott, ånyo lagdt på bordet. Remitterades till LagUtsk. nedannämnda 2.‘ne den n dennes f. m. på bordet lagda motioner: 1:0 af Frih. Boye, Ludv., att LagUtsk. måtte anmodas att, i sammanhang med K.
Allt sedan det nya stats—skickets införande, har ordnandet af vissa delar utaf de kommunala rättigheterna och skyldigheterna utgjort föremål för Regeringens och Ständernas omsorger, men det är först i sednare tider, som man börjat uppfatta hehofvet af alt ordna komraunal-styrelsen efter en fullständig och omfattande plan. Upprättandet af en sådan plan erbjuder utan tvifvel betydliga svårigheter. 1 all lagstiftning är det angeläget alt följa den historiska traditionens ledtråd, och denna nödvändighet framträder än mer tvingande, då lagen befattar sig med alt utstaka de former, i hvilka folkets dagliga lif bör röra sig. Men der den historiska tråden är afsliten, bör han sammanknytas, och der han helt och håller fattas eller är för nuvarande förhållanden obrukbar, der bör han tillskötas med nytt, som dock icke får leda ur den af traditionen anvisade kosan. Kommunal-lagarne böra l bafva sina rötter fästade i folkets, från forntiden ärfda seder och föreställnings sätt, men likafullt omfatta och tillfredsställa den närvarande samhälls-utvecklingens behof. Kommunen har i vårt land, likasom allestädes, utgått från familjen. Dess trängsta krets var den tillsammans boende slagteri, med busfadren till öfverhufvud. Derutanföre vidgade sig samhälls-föreningarne till by, härad, lagsaga. Socknen är en yngre, ur den krisina kyrkoförfattningen utgången skapelse. Alt byalaget i äldre tider utgjort en sjelfständig kommunal-förening, är så mycket mindre att betvifla, som detta förhållande än i dag fortlefver i bystämman och vissa funktioner, såsom by-fogde, by-sexman o. s. v. Deremot har häradet allt mer förlorat af denna sin ursprungliga karaktär. Häradstingen, som i äldre tider voro samlingar icke blott för lagskipning, utan äfven för lagstiftning uti och förvaltning af häradet rörande ekonomiska angelägenheter, hafva af dessa sysselsättningar nu mera intet annat i behåll, än rättskipningen. Den lilla återstod af administrativa göromål, som Byggninga-Balken i 1734 års lag ännu hänskjuter till häradshöfdingen och tinget, kan nu anses hafva i det aldranärmaste bortfallit.
Uti den vid innevarande riksdag aflålna Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, har E. K. M:t, med åberopande af de skäl, som ett vid densamma fogadt Statsråds-protokoll öfver Landtlörsvars-ärenden af den 9 November näsllidne år, samt deruti omförmälda utredningar och förslag innefattade, af Rikets Ständer äskat beviljandet af nedannämnde extra anslag för Landlförsvarets behof, nemligen: Hilt. lill K. St. Förslag till anderd. Skrifvelse, A'.-o lil. l:o för Ar tiller ib ehof a) lill anskaffning af ridoch anspannsmed flere persedlar för nja Fält-artilleriet, 87,000 R:dr och b) till anskaffande af 8 reserv-fältbatterier med lavetlage samt ett inskränkt antal redskapsoch anspannsm. fl. persedlar, afräkningsvis, 48,000 R:dr, hvilka båda belopp Rikets Ständer redan, enligt anmälan i underdånig skrifvelse den 21 Januari innevarande år, beviljat. c) till fullständig bestyckning af Waxholms fästnings utanverk, 80,000 R:dr. Efter inhemtad upplysning, att några medel icke blifvit af E. K.
Massan har icke varit tillgänglig för en högre bildning utan vissa kaster hafva tillegnat sig den och fört den framåt under tidernas lopp. Så har det varit i alla tider och alla delar af verlden, så äfven hos oss. Det har funnits i alla äldre länder till ex. Egypten, Indien, m. fl., särskildta kaster, som först tillegnat sig och sedan bibringat landet sin bildning. Vi hafva äfven haft våra, vi hafva haft en prest-kast och en Adel, hvilka länge ensamma besutto uteslutande inom sig landets högre intelligense. Tiderna förändra sig. Ingenting kan motstå dem, allt måste vika för deras magt. Rasternas syftemål, som fordom var fäderneslandets sanna utveckling, har nu till följd af de förändringar de undergått blifvit i denna väg mer eller mindre varierande. Deras tid, att träda undan för mera verkande elementer inom samhället, är inne. De strida förgäfves emot sin uplösning, tidsandan kräfver den. Må de besinna detta, emedan tid är och af kärlek för ett älskadt fosterland göra ett offer af den ställning de så länge ärorikt innehaft och på hvilken de nu ej mera gagna. Må en framtids historia bära lika vackert vittnesbörd om deras afträdande från skådebanan som om deras verksamhet uppå densamma. Jag tror att vi alla i viss grad insett nödvändigheten af en förändring uti vår representation; men vi hafva gått att söka den på olika sätt. Tiden ensam kan utvisa, hvilket sätt, som varit det rätta. De fördelar, detta förslag haft för sig för att vinna framgång, får troligen icke något annat förslag. Den ena är tidpunkten, hvarunder 90 Den 21 December. det framkommit (leo andra den omständigheten alt detsamma ifrån thronell blifvit framlagdt för folket. Uti ett land, der kärleken för Konungamakten är så rotfästad sorn här, borde sistnämnde förhållande hafva varit kraftigt verkande till framgång för förslaget. Konungen kan numera troligen aldrig gifva impuls till en sådan förändring och vi hafva således förlorat den fördelaktigt medlande inverkan, som det af Honom tagna initiativet i frågan alltid måste medföra. Såsom jag förut nämnt, lära väl alla förslag i detta ämne komma att ega fel och det fallna är visst ej heller utan sina.
Sedan Taxeringssamt Pröfnings-Comiteerne fulländat sina förrättningar, skola ordentliga Uppbördsböcker, med deröfver författade sammandrag, af Häradsskrifvare!! på landet samt Uppbördsman i städerne och vid Regementerne, genast upprättas, och i Stockholm till Uppbörds-Contoret, i orterne till Länds-Contoren inlemnas, inom den 1 November bvai’je år, för att, efter undergången granskning, påtecknas ordres till uppbörden, contrasignerade i Stockholm af Kamereraren vid Öfver-Ståthållare-Embetet för KronoUppbörds-Yerket, samt i orterne af Lands-Kamereraren. §. 129. Häradsskrifvaren åligger vid ansvar, såsom för tjenstefel, att, enligt Uppbördsboken, öfver all den bevillning, som blifvit påförd, författa Debetsedlar, så skyndsamt, att de fyra veckor förr än uppbördstiden infaller, kunna afhemtas bos någon inom socknen boende, hvilken om utdelningen besörjer, och hvarom kungörelse skall till vederbörandes underrättelse utfärdas. Länsmän, Fjerdingsoch Sexmän, som inom socknen bo, vare ovilkorligen pligLige att, på Häradsskrifvvarens begäran, desse sedlar emottaga och till en hvar, som sig anmäler, utdela. Regementsskrivare eller Uppbördsman’ vid Regementet bör äfven inom nämnde tiel tili Chefs-embetet, i och för behörigt delgifvande, aflemna Debetsedlar öfver bevillningen af embets-och tjenstemännens löner, och i krigstid skola de tillställas den hemmavarande Chefs-expeditionen så tidigt, att vederbörandes ombud må, efter deras erhållande, få tillgodonjuta laga besvärstid. §. 130.
S. D. hd förnyad föredragning biföl las följande den x Februari på bordet lagde Betänkanden, ncnligen: io6 Prof. Utdrag d. 9 Febr. 1818- Co risti titti nns-TJl skot tits Angående Representations - frågans närvarande skick, och hvad dervid efter 1815 års Riksdag tillgjordt blifvit; hrilket Utlåtande nu skulle till Riksdagshandingarne läggas. Stats-L tskoltets 1:0 Angående begärt understöd för Fiskare i Bohusländska Skärgården; 2:0 Angående frågan om Lön fir Secreteraren vid Öfver-Hof-Jägmästare-Ehbetet; 3:0 Angående frågan om Udner: anslående för Brottmåls-Domare; 4:0 I anledning af Kongl. Mats nådiga Remiss uppå Uagrnan J. G. Nelins underdåniga ansökning om Löne-erSttning; 5:0 Angående frågan om Repenningar för Kronobetjeningen i Vester och Norrbottens Län; 6:0 Angående indragning af Aelsfane - Regementets indelningar; 7:0 Angående fråga om ersättning eller lån åt Major von Konow, i och :ör den nytta han åstadkommit genom si. i Mariefred inrättade Elementar-Skola; g:o Angående fråga om Gratificatjn och Löneförhöjning för Kamreraren liillern; g;o Angående frågan om ytterli^re förmåner för Segelduks-Fabriks-idkare; 10:0 Angående frågan om anslas af allmänna medel i och för sänkning af sin Vermelen; 11:0 Angående frågan om Sockntkrifvares antagande och aflöning. Banco - Utskottets a:o Angående yrkade ändringar ch tillägg uti Prof. Utdrag d. 9 Febr. 1818. 107 1 oell 3 §• §• af den för Banco - Utskottet hittills gällande Instruction , uti hvilket mål Borgare-Ståndet redan deri 27 December fattat sitt beslut och hvarvid Ståndet för dess del äfven nu lät bero; 2:0
Ehuru jag beklagar de enskilda aktie-egare, som blifvit genom oriktiga förespeglingar — om icke svikna löften — inledda uti bolaget »Köping-Hult» och som sedermera, genom bedrägerier af män, hvars samhällsställning bort ingifva trygghet, äro roffade, måste jag dock motsätta mig det väckta förslaget, att för Staten inköpa den jernväg, som detta bolag byggt. Skälen hvarföre jag motsätter mig detta förslag äro, bland andra, följande: att jag anser det belopp, som fordras till dylikt inköp, så stort, att det icke rimligen kan ifrågakomma, att göra inköpet endast af medlidande med de få inhemska och de många Engelska, mest genom Engelmäns brott och förvållande,lidande akttie-egarne; att jag anser R. Skr icke heller böra använda statsmedel för att spekulera uti industriföretag, som, utförda af enskilda personer, redan bedrifvas af dessa, helst mera statsmedel, åtminstone icke utan utländsk skuldsättning, icke äro att disponera, än som behöfvas, bland annat, för att åstadkomma nödiga jernbanor, der de ännu icke finnas; att om Staten och hypoteksbanken behöfva ytterligare låna eller sälja obligationer å utländska platser, det sannolikt skulle verka ganska ofördelaktigt och lända till betydlig förlust, om några millioner Svenska statsobligationer på en gång öfverlemnades Den 8 November. 31 åt ett bolag, som förmodligen genast skulle nära nog »å tout prix» bortsälja deni, för att kunna komma till det efter försäljningen enda återstående målet för dess verksamhet, nemligen bolagets egen upplösning och utredning; att då jag å ena sidan på det högsta önskar att med alla de medel, statsklokheten tillåter R.
- Af återstoden „ „ 635,000: — innehar Banko-diskont-verket 500,000: — Låne-kontoret i Malmö 75,000: — „ i Wisby 60,000: - 635,000: - Jemlikt § 57 disponerar utöfver berörde förstärkningar: Låne-kontoret i Götheborg 650,000: — „ i Malmö 215,000: — 865,000: - hvilka medel sammanräknade med de af Banko-diskont-verket återbetalta 1,010,000: — Sgr 1,875,000: - utgöra den till försträckningar åt Filial-Banker, som kunde bildas i ändamål att ersätta upphörd privat-bank, afsatta och till Reservfonden hänvisade summa. § 71. Bankens tillgång i obligationer utgjorde vid 1858 års slut, enbankens mligt tryckta öfversigten af Bankens hela ställning, R:dr 8,287,779: 67. ff"”9tioner. Af dessa obligationer äro sedermera till och med den 30 nästlidne Juli infriade ett belopp af „ 14,319: — 8,273,460: 67. hvaremot under samma tid obligationer i Banken ingått till värde af „ 175,600: — så att Bankens tillgång i obligationer, inköpta statslåne-obligationer häruti ej inberäknade, nämnde dag utgjorde „ 8,449,060: 67. I det för sedelstocken, enligt § 176 af Bank o-reglementet, beräknade maximum ingår en summa af „ 6,367,500: - Öfverskott R:dr 2,081,560: 67. § 72. Leverering af Likmätigt föreskriften i § 177 af Banko-reglementet äro, vid vmstm^a tm slutet af år 1858, i och för statens allmänna behof till Riksgälds^kontoret. 86 Mynt-kabi nettet. Gratifikation till enkan S. H. Heurlin.
Stals-Utskollet och mig föreslagna åtgärderne, än till en böljan såsom ett accord emellan räntegifvare och bemälde inrättningar på 3o års tid, efter hvilkas förlopp, det mätte på de sig företeende omständigheterna bero, huruvida contrahenterne ä ömse sidor kunna finna sig vid ett fortfarande eller ville i saken annorlunda förfoga. Kunde det också i mer än ett hänseende synas önskligt, alt frågan en gång för alla undanrödjes; så fruktar jag likväl, att, om man önskar för mycket, man vinner endast allt för litet. Det ränte-persedels-belopp, sorn tillhör läroverk och fromma stiftelser, är för dessa af mycken vigt, men ingalunda af en lika stor betydenhet för Staten, då det jemnföres med de öfriga stora intressen, hvilka man här, är i stånd alt tillfredsställa, utan alt intränga på privat-rättens område.” Af Herr Prosten Ahlqvist: ”Emot Höglofl. Utskottets beslut, i afseende på liden för uppbördsstämmornas hållande, får jag anhålla, alt nedanstående reservation blifver Betänkandet bifogad. Om det föreslagna beslutet blifver antaget, att alla räntor skola i penningar efter markegångs-pris ingå lill Staten och det penningebelopp, hvar och en fastighets-egare kommer att erlägga, således betydligen ökäs, på vissa orter måhända fördubblas, anser jag, lika med motionären Herr Grefve Spens, alt olika terminer för uppbördsslämmorna böra utsättas för städerna och landet. Man har hittills klagat, att varuprisen vid tiden af den hittills enda uppbördsstämman betydligen sjunkit, och att serdeles landlmannen oftast befunnit sig i svår förlägenhet för anskaffande af nöBih. lill R. St. So Helft. 6 42 Stats-Ulskottets. Utlåtande, N.-o 170* diga, medel till krono-utskyldernas utgörande; men denna förlägenhet mäste hädanefter blifva ännu större, då den erforderliga summan icke blott blifver betydligen, högre och betydligare varurafsättning nödig, utan äfven svårigheterne, om icke omöjligheten, för afsältningen ökade.
Läder-handlanden i Galena stod ej der fullkomligt oberedd ens för den framtida storheten, som, alla ovetande, väntade honom. Den 11 april 1861 anföll o amerikanarne Fort Sumter. Nyheten härom nådde Galena den 15 på samma gång som den, att Lincoln utfärdat upprop till Mvillige. Den nittonde höll Grant på att exercera ett kompani och inom en vecka förde han sina män till Springfield, hufvudstaden i Illinois. Han var ej någon politiker och hade ej ens mer än en enda gång begagnat sig af sin rösträtt vid presidentval; slafegare hade han varit, men några tvifvel om hvad som var hans pligt hade han icke. Landet hade uppfostrat honom, och således hade landet rätt att fordra af honom, hvad han kunnat förvärfva sig af skicklighet eller erfarenhet. Okunnighet i allt som rörde militärväsendet var nästan allmänt herskande. Den aflägsna mexikanska kampanjen hade knapt förmått störa ett halft århundrades fred, och en generation hade vuxit upp, som var helt och hållet främmande för kriget. Grants kännedom om organisation och rutin kommo honom nu väl till pass. Fem veckor gjorde han tjenst utan att vara anstäld genom fullmakt, men han inmönstrade ändå trupper på uppdrag af regeringen i Illinois. Han erbjöd emellertid krigsministern sina tjenster, ihvilken riktning denne sjelf kunde finna lämpligt; detta hans bref lemnades likväl utan allt afseende och ansågs ej fordra något svar. Då begaf han sig till Cincinnati i förhoppning att M ’ Clellan skulle erbjuda honom plats vid sin stab. Tvenne gånger instälde han sig i högqvarteret men fick dock icke • företräde hos M ’ Clellan och återvände till Illinois utan att till någon omnämna sin varma önskan. Guvernören erbjöd honom i juni ett infanteriregemente. Hans svar var, att han kände sig ega förmåga att taga befälet öfver ett regemente, h varpå han genast fick or dre att bege sig till Missouri. I augusti utnämdes han till brigadier-general för de frivillige.
Det förhållande, som han antydde, nemi. arrendatorer af så små jordlotter alt de understego hvad som fordrades till besuttenhet, måtte icke kunna förblandas med arrendatorer i allmänhet. Ett jordbruk, som omfattar 20 hemman, torde i detta hänseende icke kunna ställas i bredd med Jjgdels hemman. Om en arrendator på en större egendom kommer på obestånd, frågar jag, örn det på någon slags rättsgrund kan hänföras till jordägarens skyldighet, att draga försorg om arrendatorns familj, i händelse den skulle falla fattigförsörjningen lill last. Således finner jag äfven ur den synpunkten, att stadgandet är mindre lämpligt, och förenar mig derföre med dem, som önska detsammas borttagande. Frih. Cederström, Dr Lefren, Frih. Sprengtporten hafva i detta hänseende yttrat sig så fullständigt, att jag skulle anse nära nog som ett missbruk af 1\. o. Ad:s tålamod, att ytterligare taga Ståndets uppmärksamhet i anspråk. För att derföre vara så kort sorn möjligt, inskränkte jag mig till att instämma uti Frih. Raabs redactionsförslag, såsom det enda, hvilket för mig visat sig innebära någonting lämpligt. Jag skulle finna mig nedtryckt af den tanken, att en så beskaffad utsträckning af lagbudet, sorn denna § innehåller, vore af behofvet påkallad. Utan att på ringaste sätt vilja underkänna sakriktigheten af Hr Rosenblads yttrande, tager jag mig likväl friheten till honom hemställa, hvart det skulle leda, 0111 ett 3$f) D c n i a Mars, så beskaffadt stadgande skulle bryta den nu gällande Svenska lagen, a,It en hemmansbrukare, sorn i laga tid och ordning blifvit uppsagd, men funné - sin räkning vid att icke skiljas vid en god husbonde, kunde säga såsom i Figaros bröllop: Jag stannar qvar; jag arbetar icke; det är bans skyldighet att försörja mig i fem år, derföre att han sagt tipp mig, som icke bar något emot honom.