Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med högaktning förblifver Högvälborne Herr Barons, JustitiaeOmbuds* mannens och Commendeurcns Ödmjukaste Tjenare Dan. Edelcréulz. X s. A. R von Sydow. Stockholm å LandsCancelliet den 8 Maji 1813- Justitia? - Ombudsmannen, m. m. Herr Baron Mannerheim. Enligheten med det uti R. H. S, JustitixOmbudsmans Expedition förvarade Original, betygar Ex officio Carl Ant. Kock. I Härefter fortfor Grefve Hamilton munteligen sålunda l Rikets Högloflige Ständer hafva således icke genom deras beslut grundlagt eller gifvit 122 Den 4 Maji, e. m. anledning till de öfverklagade oordningarne , icke heller äro de tillkomna, så vidt mig kunnigt är, genom Konungamagtens påbud i utan leda förmodeligen deras upprinnelse från visse Herrars åtgärder, som etter gammal plägsedi velat utöfver gränsen af deras verkningskrets, såsom Regeringens Ombud, sträcka deras myndighet. Rättigheten att stifta Lagar tillkommer ingen utan Konungen och Folket; Kan då någon gifva föreskrifter, dem Nationens Representanter icke väga att ändra och rätta? Hvar vore väl då den frihet och sjelfständighet, för hvilka Svenska Folket i alla tider nitälskat och med så mycken ståndagtighet för* svarat ? Genom Beslut hafva väl Rikets Höglofl. Ständer beviljat Roterings - skyldighet för den förut oroterade Jorden här i Riket, notabene, då krig inträffar^ men Irågan att äfven i fredstider vidkännas detta besvär, måtte ankomma på en hvars frivilliga åtagande. De, som icke uttryckligen förklarat sig för det sednare, måtte således få förblifva vid det förra ; emedan deras frånvaro eller stillatigande nogsamt tillkännagaf, det de rättade sig efter Riksens Ständers beslut , och icke efter andra Auctoriteters sjeligjorda föreskrifter.
Under förutsättning, att egande-rätten till denna Allmänning tillhörde Kronan, hade nemligen derå omkring 4° kallade intägter, med skattefri het under viss tid, blifvit tillåtna, intilldess, genom Kongl, Majds Nådiga Dom al den .12 April 1826, hemmansegarne i Suntetorps socken förklarades berättigade att, efter laga grunder, emellan sig skifta den del af Allmänningen, som inom denna socken var belägen, hvaremot inlägls-innehafvarne, derest de ej.bunde med jordegarne annorlunda fisa ra jas, förpliglades att, efter laga fardags tillgodonjutände, sina intägter afträda, emot skälig ersättning för derå bevisligen nedlagda kostnader. Då efter Allmänningens i följd häraf verkställde skiftning, den skatt, som, före Högstberörde Doms utfärdande, var nämnde intägter åsatt, påfördes hemmansegarne, sökte desse att härifrån, genom anställd rättegång, varda befriade. Hemmansegarnes påstående derom biet också af ej mindre Kåkinds HäradsRält och Skaraborgs Läns Lagmans-Rätt, än Kongl. Götha HofRätt godkändt, men deremot af Kongl. Majtts Högsta Domstol ogillad*. Enär nu således bemälde hemmansegare icke lyckats att i domstolsväg vinna befrielse från en skalt, som, utan deras hörande, blifvit ålagd de på hemmanens skogsmark befintliga intägter, hafva hemmansegarne, genom sin Riksdagsfullmägtig, till Rikets Ständers rättvisa behjertande hemställt denna för dem vigtiga angelägenhet, samt anhållit, det Rikets Ständer måtte, för sin del , framdeles eftergifva skatten för ifrågavarande intägter, helst, utom de vid Domstolarne i detta afseende framställde skäl, härvid borde tagas i betrakDih. till R. St.
Prisskilnaden emellan den franska och den svenska; praktupplagan $.r dock högst betydlig, och den senare i förhallande till den vackra utstyrseln ovanligt billig. Nya Bilder ins Drennmarks Bnistoriirn, af J. C. v012 Hofsteu. Pris bunden 2,n. Redan förlidet å r utgaf fröken von Hofsten » Bilder iir Danmarks Historia., Hvad som i år bjudes oss i, Nya Bilders kan betraktas som en fortsättning af det föregående. Vi påminna endast om, hvad vi förut sagt, att vi böra vara frökon Hofsten mycket tacksamma, som gifvit oss dessa slddringar ur Danmarks historia. Sä.rskildt skulle vi vilja påpeka dessa goda och underhållande böckers betydelse som ferielasning. Yi veta ju alla, huru i de flesta skolor tiden för historieundervisningen är ganska knappt tillmitt, och de sm&amp; » fina styckenas, som i våra svenska historier afhandla Danmarks historia äro ofta affattade i en torr och knapphändig stil, så att de af ' lärjungarna ej pläga betraktas med blida ögon. Ett helt annat intresse för Danmarks historia kunna de unga erhålla, om de läsa frö- ken Hofstens utförliga biografier. De personer, köken Hofsten sysselsatt sig med äro: Korfits Ulfeldt och ' hans maka, Leonora Kristina, Peter Schumacher Griffenfeld, Niels Juel, Fredrik I V och Ludvig Holberg. 01n den sistnämndes biografi skulle vivilja saga, att den måhända bättre passat i en litteraturhistoria. Griffenfelds lefnadsteckning är synnerligen intressant och uppgpbarligen gjord efter de allra nyaste källorna. - För barn tinder 14 år torde boken ej passa. I Ett lejon till sjös. Historisk-romantisk sjöroinan från slutet af sjuttonhundratalet af Leijonsköld Oxenstierna, förf. till, Konungens kapare« m. m. Pris: kart. Det händer icka sällan, att böcker, hvilka på titelbladet uppgifvas för att vara » historisktromantiska^, i själfva verket innehålla mycket litet både historia och romantik. S&amp; är ock förhållandet med denna bok.
Den största Östersjöhandeln går till Petersburg, Riga, Danzig och Stettin. De fartyg, som komma lill Östersjön för att anlöpa dessa platser, uppehålla sig icke vid Gottland, ty de behöfva det icke och det skulle endast åstadkomma stora kostnader och mycken tidsutdrägt, och minska fördelen för handeln, om Slilö nederlagsplals skulle begagnas. Det är derföre efter min åsigt endast smyghandlarne, som skulle finna sin räkning vid en nederlagsplats vid Slitö och jag kan icke se att man bör befordra de vinster, som kunna pä denna väg ernäs. För sjelfva Gottland vore fördelen ganska ringa. Dess välstånd kan numera icke bero af någon stor handelsrörelse, utan deraf att invånarne förstå att af sin jords förmåner draga större fördel än hittills. Den större vinst, som kunde uppkomma för en och annan af dem, af den utvidgade handel som för Slitö af ifrågavar. nederlagsrätt kunde härröra, skulle icke kunna medföra något välstånd eller större fördel för hela ön, utan endast för dem som dermed sysselsatte sig och som den ena dagen skulle hafva vinst, den andra deremot förlust deraf. Fördelarna äro således ganska ringa eller inga. Olägenheterna återigen äro af en helt annan beskaffenhet. Om man ville vidröra dem, så kunde man bringa frågan in på det politiska området, men dertill saknar jag för ögonblicket anledn. Jag slutar således med att helt kort afstyrka Utsk:s betänk. Frih. Cederström, Jakob: Frih. Palmstjerna har upptagit frågan såsom af ett obetydligt inflytande på Gottland. Förhållandet är likväl icke sådant. Om man vill supponera hvad Frilen framställt, nemi. alt ifrågavar. nederlagsfrihet endast för våra smyghandlare skulle medföra fördelar, så skulle jag instämma i hans yrkande om afslag ä Utskrs tillstyrkande; men så är det icke. Vid den stora handel, som nu äger rum emellan verldshafvet och Petersburg samt de större hamnarna på södra sidan af Östersjön, nödsakas nu de fartyg som komma för sent på hösten för att hinna fram till destinationsorten att söka sig hamn i Köpenhamn och der öfvervintra.
Län sst a t er nes tjenstemän och betjente aro af beliofvet högt påkallade och derföre icke böra uppskjutas.” Visserligen voro och äro Kronofogdarne och Häradsskrifvarne på Gottland uti denna cathegori, enär, enligt den till Regeringen inlemnade uträkning öfver dessa tjenstemäns löneinkomster för åren från och med 1826 till och med i83o, deras behållna löneinkomst, sedan utgifterna för nödig skrifvarhjelp och i-esekostnader, beräknade efter skjutslega, blifvit afdragna, utgjorde: uti Norra Häradet, för Kronofogden 35 R:dr 2:1 sk. 1 r:st., för Häradsskrifvaren 57 R:dr 8 sk. 4 r:st.; uti Södra Fögderiet, Kronofogdens 71 R:dr 34 sk. 4 r;st. och Iläradsskrifvarens 26 R:dr 4 sk9 r:st. Om nu, afven i anseende dertill, att dessa tjenstemän, i och för sin bergning, äro nödsakade att förskaffa sig densamma genom egen industri uti arrendering och specu kition s-inköp af jordegendomar med tillhörande brännvinsbränning, de äro i tillfälle att med egna hästar göra de flesta embetsresor, och således besparing i resekostnader för dem kan vinnas, så är likafullt otillräckligheten af deras löner alltför uppenbar, för att icke högt påkalla R. St:s behjertande, synnerligen som uppbörden på Gottland, hvarest obetydlig indelning af Kronoräntor till löner äger rum, är ganska betydlig, och dessa tjenstemäns göromål mer och mer blifva ökade. Af ofvananförde skäl anser jag mig af embetspligt förbunden att hos R.
Under de 4 år som förflöto emellan 1856 och 1858 årens riksdag och riksdagen 1862 och 1863 ökades lärjungarnes antal endast och allenast vid de fullständiga läroverken från omkring 4,800 till 6,400, eller med ungefärligen y3:del. I huru mycket större proportion skola icke de lägre elementarläroverken under samma tid hafva ökats? Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 57. 139 Sedan år 1863 hafva lärjungarne ytterligare vid de högre elementarläroverken ökats derhän, att Kongl. Maj:t, i dess Proposition till nu församlade Ständer, angående Statsverkets tillstånd och behof, nödsakats föreslå ökade nya lärarekrafter, uppgående till 9 lektorer och 36 adjunkter, oberäknadt ett i sjelfva Propositionen ändock förutsett behof af extra lärare. Detta alltjemt vexande antal af kunskapssökande ungdomen är oförnekligen ett ganska glädjande tidens tecken. Af stor vigt blifver det emellertid att i tid förekomma det onda, som alltid måste uppstå ifall man alltför mycket centraliserar, ja, snart sagt kasernerar ungdomen på några få ställen, aldrahelst ungdomen under de tidigaste åren. Stora skäl tala alltså derför att sjelfva skolorna så anläggas, att ynglingarne under sina första skolår ej för mycket hopas i de högre elementarläroverkens lägre klasser, utan beredas möjligheten att, så nära sin hembygd som möjligt, erhålla undervisning samt först sedan de någorlunda hunnit fixera sina egna böjelser behöfva vända sig till de högre läroverken. De femklassiga läroverken synes aldrabäst lösa denna uppgift, hvadan deras antal företrädesvis bör ökas och gynnas. Visserligen framhåller Ecklesiastikministern i förberörda Kongl. Proposition svårigheten för, att ej säga omöjligheten, att, ifall flera läroverk utvidgas, erhålla ett fullt tillräckligt antal af examinerade lärare, enär till exempel af 36 lärareplatser som år 1863 tillsattes, endast 20 kunnat förses med vederbörligen examinerade lärare, och ett nära lika stort antal, eller 16, besattes med oexaminerade.
Hvarje Minister skulle då blifva för sitt Departement specielt ansvarig, oell ej blott det som kunde vara origtigt anbefaldt, men äfven hvad som vore försummadt eller underlätet, blefve ett föremål för beifran. En täflan skulle uppkomma mellan de särskilta Departementerna att utmärka sig för drift, ordning o~h skyndsamhet, och på detta sätt skulle lifvet återvända i Statskroppens minsta delar, och skicklige Embetsmäns danande blefve deraf en otvungen följd. För att visa det utseende, som den administrativa delen af RiksStyrelsen, efter denna organisationsgrund, skulle komma att erhålla, får Utskottet framställa följande allmänna fördelning al de hittills varande Styrelseverkens göromål på de nya Departemen» Serskildta Utskottets Uetänkanden. 66j terne, hvarvid dock Utskottet vill söka und« vika detaljer, sorn icke tillhöra dess af Riksens Höglofl. Ständer gima uppdrag. Alla Ärenden af icke judiciel natur, som hittills tillhört Kammar-Coilegium, Cormnerce-Collegiutn och Allmänna MagazinsDirectionen, komina att bestridas af Inrikes Ministern. Allt hvad som rör allmänna hushållningen, näriugarne och handeln bör beredas och afgöras på ett ställe, och den kanhända alltför länge medgifna splittringen af dessa i oskiljaktigt sammanhang stående elenienter af den allmänna välfärden upphöra. Ett stort steg göres dymedelst till ernående af det länge sökta förhållande, der ingen näring uppmuntras eller understödjes på den andras bekostnad, utan hvarje särskilt endast betraktas som en del af ett större helt och vårdas och befrämjas endast i den mån den bidrager till detta helas uppkomst och flor. Bergsoch Sundhets-Collegierne upphäfvas, och, då den vetenskapliga grund, på hvilken deras egenteliga göromål hvila, förutsätter Inspection af dertill särskilt qualilicerade personer, så komma bergshandteringen och Medicinalväsendet, att, lika med Landtmäteriet och Postverket, ställas under hvar sin Chef, hvilka åter närmast bero af Inrikes Ministern.
469 icke kan meddelas, utan att det bör på Konungens Befallningshafvande ankomma, att, efter de omständigheter som dervid inträffa, dels af mindre fart af resan* de å vägen, dels af locala hinder, pröfva och förordna om ett utvidgande at berörde vägar är nödvändigt och således ej kan undvikas, samt aft likaledes Konungens Befallningshafvande bör bestämma på hvad sätt grusningen af allmänna vägarna bör verkställas; men Utskotten anse det likväl vara billigt, att, enär detta utvidgande skall ske , och detsamma fin. res vara förenadt med vidlyftigare och drygare arbete samt kostnader, antingen på någon särskildt del af vägen eller till dess hela längd, så att det icke utan väglottsägarnes synnerliga betungande katt fullbordas, de öfrige Häradsboer, sorn till andra vägstyckens underhållande äro indelte, och å hvilka en sådan utvidgning, antingen i anseende till redan ägande fullkomlig bredd, icke behöfves eller i öfrigt kan undvikas, böra med de förstnämnda väglottsägarna i arbetet och kostnaden deltaga; i anledning hvaraf Utskotten tillstyrka antagande af ett sådant allmänt stadgande. 12:0 Från Lagsamt OeconomieUtskotten, af den 18 Maj, i anledning af väckta frågor om tillåtelse att bränna Svedjeland , när och hvarest det kan lämpligt synas.
Omfånget af den sjelfstyrelse, sorti blifvit hvarje sådan kommun tillerkänd, bestämmes af de Kommitterade så, att kommunen sjelf skall ombesörja värden om sina gemensamma ordningsoch hushällnings-angelägenhéter samt derjemte eger att till bekostande af de företag, som i sådant afseende beslutas, dels använda kommunens tillhörigheter och dels af sina medlemmar utkräfva erforderliga skattebidrag. Härigenom är, enligt Rikets Ständers tanka, ett tillräckligt vidsträckt fält öppnadt för kommunens sjelfverksamhet, i hvilken stadgandet, att kommunen icke eger befatta sig med någon verkställighetsåtgärd, sorn tillhörer offentlig myndighet, endast gör en af sakens natur påkallad inskränkning. Expeditions-Utskotlrls Förslag lill under d. Skrifvelse N:o 186. 5 Rättigheten alt inom hvarje kommun deltaga i öfverläggningar och beslut om dess angelägenheter står vidare, enligt de Kommitterades förslag, i sammanhang med skyldigheten att bidraga lill kommunens behof, så att de t allmänhet utgöra hvarandras vilkor och förutsättning och röstvärdet beräknas efter bidragets storlek. Hvad äter måttstocken för denna skyldighet angår, så har regeln hittills varit att innehafvare af i mantal satt jord bidragit efter mantalet och öfriga skattskyldiga efter 2:dra Artikelns Bevillning samt båda, nemligen mantalet och bevillningen, med hvarandra jemförts på det sätt, att ett mantal ansetts motsvara ett visst gifvei bevillningsbelopp, enligt 1843 års Sockenstämmo-förordning 40 R:dr B:ko, men enligt Kongl. Kungörelsen den 24 November 1857 endast 32 R:dr R:mt. De Kommitterade hafva visserligen icke förbisett det mindre tillfredsställande uti mantalets och bevillningens användande såsom grunder för kommunal-bidragens fördelning, men likväl af skäl, som Rikets Ständer måste gilla, ansett dessa häfdvunna mätare här icke kunna frångås, och derföre bibehållit desamma. En olägenhet af det nuvarande beskattningssättet hafva de
Ja – hon var en ideel natur, kanske föga rustad för det praktiska landet där framför. Men hon kände en hemlighet, en glittrande hemlighet ... hon måste ofta le åt människorna, där de irrade omkring med sina anleten mot jorden. Hon visste, att tron uträttar märkliga ting. Det är något faktiskt vid detta ... om hon kunde tala om de tusen små upplefvanden, då mystiska inflytanden afgjordt ... Hon vet det. Hon är icke det minsta rädd att kasta sig handlöst ut, blott och bar, offra sig, gifva sig till det hennes själ omfattar. Ty något, någon – hvem det nu är – skall löna hennes offer med seger ... Bevars pröfningar – ja gärna tusen – hvad hade hon icke gjort sig beredd på allt?! Löjligheter t. o. m., som aldrig komme att inträffa. Men när hon minst anade det, när hon var som djupast nere ... då slog hennes timma ... En vacker dag, en kväll som denna skulle hon återvända – på första klass – elegant klädd – där – vid hennes hvilstol – skulle Tore stå – med vårdade mustacher – litet fårad – men nobel och värdig i hållningen – klädd solidt, enkelt men dyrbart – och de skulle le mot hvarandra – lugnt, litet öfverlägset – ty hvad ägde icke de af erfarenhet mot de andra – men allt var nu förbi, nu voro de lyckliga, nu kunde de njuta, njuta sitt hela långa lif – och så var sagan slut. Hon stod saligt ensam på det bullrande däcket och smålog åt sig själf och åt dessa fantasier. Men de försvunno ingalunda för detta skratt, de växte till dödligt allvar. Icke det minsta tvifvel om att de skulle lyckas, Tore och hon. Hvem i all världen har hört talas om något så vidunderligt som att kämpa en årslång, trofast, energisk kamp – och så ändock misslyckas? det finns en inre logik i tingen. Åh Amerika – du min längtans land – dig som jag hemligt trått efter hela mitt lif – var hälsadt! Tillfredsställda, mättade tankar utan namn, utan form, endast färgade i svagt rödt, lekte i hennes själ. – Fröken Niefelt, sade plötsligt en röst.
Om förändrade vilkor för det af Trot. Vtdr. </. 16 Septmb. 1823. <963 Riksens Ständer vid sistl. Riksdag beviljade Låneanslag till Consistorium i Calmar, för uppbyggandet af ett Gymnasii och Scholsbu derstädes, äfvensom om tillökning af detta anslag. N:o 386, Om understöd af Allmänna medel, eller Lånebidrag till uppförande af ett nytt Scholashus i Örebro. N:o 387, Om anslag af Lånebiträden till understöd för Kyrkobyggnader i Kumla och Halsbergs, Tvings, Herrestads och Jemjö Församlingar. N:o 3885 Om Lån af Allmänna medel till lnteressenterne uti Röna Koppargrufva i Fryksdal Härad af Wermelands Län. l\:o 389) Om Lån af Allmänna medel till anläggande af en Hamn uti Wadstena Stad. S. D. f. m. Föredrogos ånyo och gillades följande från nedannämde Utskott inkomne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde utlåtanden: Från StatsUtskottet; Nto 449, Af den 3 dennes, i anledning af Kongl. Maj;ts nådiga Proposition, angåend® 564 Prut. Uidr. cl. 16 Septemb, 182,3. upplåtande af Rosersbergs Kungsgård till Enkesäte för Hennes Majit Drottningen. Från Lag samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottenl Af den 26 sisth Augusti: N:o i6f, I anledning af vackt fråga, att vid en blifvande ny Domstols Organisation, Inteckningsåfgärderne måtte skiljas från Dom* stolarne, och uppdragas år enskildte Nämder. Af den 29 sisth Augusti: N:o 160, I anledning af yrkad rättighet för Norrlands Allmoge, att i Stockholm få sälja sine Victualievaror och Fogel i bodar.
När han i Pitest åter befann sig framför kristenhetens gränser, mötte honom de i Bender kvarlämnade skarorna, och de sista zaporogerna, som i så många faror förblifvit trogna, mottogo knäböjande hans afskedsord. Därefter gick han till Grothusen. Denne höll just på att räkna in de gyllen, som en af drabanterna varit ute och uppnegocierat i Siebenbürgen. Konungen sade till honom: – Mitt passbref är nu färdigt. Jag skall heta kapten Frisk, och med Rosen och Düring rider jag i sporrstreck till Stralsund. Då aflyfte Grothusen sin galonerade hatt och sin peruk och lämnade dem till konungen. – Tofflorna, nattmössan, hederspälsen, sidennattrocken ... Sök dem, sök dem! Alles ist weg! Nu gå peruken och hatten! Med den utklädseln och en snusbrun lifrock, blir ers majestät så oigenkännelig och tillstyrd, att hade inte alla Rosar tur hos fruntimret, skulle – salvo honore – ingen värdshuspiga ens vilja bjuda herrarna ett glas vatten. Men för min anpart är jag tacksam att inte behöfva offra hullet på den kungsridten tvärs igenom Europa ... Själf satte sig dock Grothusen genast på resvagnen för att hinna först och kunna vara sin herre till mötes vid det svenska hafvet, utefter hvars kuster fienden nu byggde sina fästningar och städer. Dag och natt öfvade konungen under vilda ridter sina två utvalda ledsagare och de drabanter, som på ett dygns afstånd skulle följa efter honom. När ändtligen den timme slog, då han fick påtaga förklädnaden och springa i sadeln, gaf han med sådan häftighet sin vallack sporren, att Düring och Rosen nästan genast blefvo ett par hästlängder efter. Det var ej endast den tunga peruken som kom hans kinder att glöda. Han såg ut som på en morgon före drabbning.
Landthushållare anser den, i längre tid nyttjad, såsom skadlig för kreaturens helsa och tänder, hvarföre de ock använda den ganska sparsamt, och anse ett långt mindre quantnm 774 Den >7 Juli. f. m. säd, fastän af slöare slag, i gröpadt .tillstand, genom brygd och vanlig påstöpning, vaiu et vida kraftigare medi 1 till det .stora änd målets vinnande, att val framföda bo kapen och öka Ladugårdens afkastning. Länder finnas , t. exSweitz, der Boskapsskötseln vunnit en höjd af fullkomlighet , sorn den bär i landet aldrig torde ernå, och som lik' al icke ens veta hvad spannmålsdrank vill säga. Den mäste således äfven här kunna umbäras, held t om den i var Landtoecoiiomie nog allmänt rådande men i grunden origtiga princip upphörde: att ■vidja förvandla allt till åker, med åsidosättande af deremot svarande äng. Derigenom rubbas det naturliga förhållandet imellan dessa båda Landtskötselns hufvuddelar, utan hvilket detta ädla yrke aldrig hinner till sin rätta höjd, och för kreatuten betages den sunda, af naturen dem ämnade, fodan. hvilken ganska ofullkomligt ersgttes af det artificiella surrogat, sorn fås af den i så många andra afseenden skadliga bran vinsb ränningen. Man påstår att vårt kalla klimat gör bränvin et till en oumbärlig förfriskning för bönder, ai betare och den ringare folkhopen i allmänhet. Då för några Sekler tillbaka vårt land uppfylldes af skogar och kärr, der vi nu linna odlade åkrar och ängar, var älven klimatet långt kallare än nu. Den i7 Juli /• m. 775 Likväl var detta förstörelsemedel då ej ens till namnet kändt af våra starka, friska och modiga förfäder. Och , för att ej gå så långt tillbaka, manne under de lyckliga åren från 1772 till 1775. då näppligen bränvin här i landet fanns , dessa lyckliga egenskaper icke funnos hos allmänna hopen i fullt mått så mycket som nu för tiden?
Det bör ni ej göra, ty det är jag som befaller här; för öfrigt skall jag säga er, att de äro nog glada att få rifva ned dessa gamla getingbon, som de sjelfva fått betala, och dertill äro de nog tacksamma att få arbetsförtjenst under hungersnöden! (Går uppåt.) MÅRTEN. Låt oss glömma denna verldens ondska och larm och låt oss gå in i helgedomen att bedja för dem! ABBEDISSAN. Herre, Herre, din helgedoms städer äro öde vordne; Zion är öde vorden! Jerusalem ligger förstördt! WINDRANK. Hundra! Det kommer ingen in! DE SAMMANSVURNE (inuti koret). Vi svärja! MÅRTEN. Hvem har inkräktat kapellet? WINDRANK. Det är intet kapell numera sedan det blifvit kungligt magasin! ABBEDISSAN. Det var derför den ogudaktige tillät vår fest! tysken, dansken, småländingen, m. fl.) (Dörren till kapellet slås upp; de sammemsvurne, Olof, Lars, Gerdt, MÄSTER OLOF 153 - OLOF (upphetsad). Hvad är detta för upptåg! MÅRTEN. Lemna plats för den heliga Claras tjenarinnor! OLOF. Tron I att edra afgudar kunna afvärja pesten, som den ende Guden skickat er till straff! Tron I att Herren finner dessa benstumpar, som I bären i skrinet, så behagliga att han förlåter edra gräsliga synder! Bort med styggelsen! (Han rycker skrinet från Abbedissan och kastar det i en graf) Af jord är du kommen och till jord skall du vara om du också heter sancta Clara da Spoleto och blott ätit tre lod bröd om da'n och sofvit bland svinen om natten! (Nunnorna skrika.) MÅRTEN. Om du ej fruktar det heliga, så frukta din jordiske konung! Ser du, än har han så mycken vördnad qvar för det guddomliga att han fruktar helgonens vrede! (Visar Olof ett papper.) OLOF. Vet du hvad