Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den teoretiska undervisningen meddelas därstädes af d:r Göransson, under det den praktiska delen af kursen genomgås å Sabbatsbergs sjukhus. Hvarje elev erlägger en afgift af 200 kr. pr kurs, hvilka afgifter nu, som nämndt, äro anslagna till hemmets underhåll. Hushållningen öfvervakas af en bland styrelsens kvinliga medlemmar såsom direktris. Till föreståndarinna har antagits fröken Elisabeth Holmgren, som själf genomgått elevkursen och därefter blifvit antagen till sjuksköterska i R ö d a korsets tjänst. Såsom sköterskor äro för närvarande anställda fröknarna Ekström, Gustafsson, Henrici, Macfie, Paulson, Zederström o c h Zettergren, af hvilka dock fröken Macfie inom kort kommer att lemna hemmet för att bosätta sig i Kristiania. Elever äro fröknarna: Thérése Höglund, Olga Svensson o c h Göthilda Trägårdh; extra elev fröken Elisabeth Klingspor. Kristliga föreningen af unga kvinnor hade i tisdags afton anordnat en enkel, men anslående fest till invigning af sin nya lokal i huset n:r 2 Arsenalsgatan. Utom föreningens medlemmar märktes en mängd inbjudna, s o m med lifligt intresse åhörde fru Andersson-Meijerhelms utförliga historik öfver föreningens tillkomst och ändamål. Föreningen, som endast en jämförelsevis kort tid existerat i Sverige efter förebilden af den redan 1855 i London bildade föreningen, räknar redan här 3,000 medlemmar, hvaraf omkring 500 i hufvudstaden. Sedan fru A. afslutat sitt lifliga föredrag med den önskan, att föreningen måtte mötas af allmän sympati och medverkan för att i stor skala kunna fylla sin uppgift, uppläste sekreteraren föreningens omvexlande och tilltalande program för den stnndande vintern. Den vackra festkantat, komponerad af Lago (professorskan Netzel), s o m därefter afsjöngs, fick ett förtjänstfullt utförande af föreningens kör. Kantatens solo utfördes af Fru Edliug. Sedan dr v o n Bergen uppläst ett par poem, afslöts den officiella akten af festen med afsjungandet af en psalm. Deltagarne intogo därpå te gemensamt, hvarpå de spredo sig i den rymliga, inbjudande lokalen, där det angenäma samkvämet fortgick en god stund. Teater och. musik.
SKISS F Ö R IDUN AF TIRO. EN, K A R E A X - EL, det visste du ju, redan innan d u friade till m i g. Och dagen före bröllopet k o m m o vi j u öfverens, att ingendera skulle tvinga den andres samvete — det måtte du väl komma ihåg? » » Du lilla älskade, ologiska krushufvud! » svarade hennes man, auditör Alling, » här är j u inte alls fråga o m att tvinga någons samvete, utan vi hålla j u bara M A Larsson, foto. DET PRISBELÖNADE FÖRSLAGET STODEN I T I L L STEN STUREUPSALA. A. Blomberrr foto. FRAN HÄSTUTSTÄLLNINGEN: GOTLANDSHÄSTEN OLLE MED EKIPAGE. tror det, likasom du tror, att A m e r i k a finnes o c h en hel m ä n g d andra saker, m e n denna din tro är så beskaffad — den är så stark o c h väl befäst h o s dig, att du är alldeles viss o m dess riktighet, äfven o m du inte kan f ö r andra anföra några skäl för den. N u säger du, att det är detsamma att tro o c h att veta. O m vi anta, att du har rätt i det, så tror du j u på oerhördt mycket, fastän d u nyss så energiskt förklarade, att du inte ville tro, ja, att det rent af var fånigt att tro på sådant, s o m d u aldrig i evighet kunde få n å g o n k ä n n e d o m o m.
Folksamlingar, upproriska eller för allmän och enskild säkerhet vådliga, angående ett lagstadgande, om användande af väpnad styrka emot. I. 190. R. 191. VI. B. 198, 227, 312. A. 360. VIII. U. 184. A. 228. Folkskole-afgiften, angående dess fortsatta utgörande samt om meddelande af närmare bestämmelser dervid. V. B. 139. A. 160. VI. E. 73. Folkskole-Lärare, angående bildande af en fond till pensionering af I. 410, R. 494. IV. ^B. 53. A. 150. E. 508. — angående anslag till inrättande af ett Seminarium i Piteå för. IV. B. 578. A. 595. VIII. U. 230. A. 250. Folkskolorna, angående deras inrättande med serskilda undervisningsrum och lärarinnor för flickor. 1. 160. R. 161. Folkundervisningen i Riket, om ändring af nu gällande stadga angående. I. 159, R. 160. VII. U. 322. VIII. A. 129, E. 223. Forntida minnesmärkens fredande och bevarande, angående tillägg vid 2 momentet i 6 § af Kongl, förordningen den 17 April 1828, om. I. 383, R. 384. IV. B. 447. A. 506. Forsell, Carl af, yttranden. II. 37. Forsling af fångar, angående förändring i sättet för. Se fångars forslande. Forssa, angående afskrifning af arrendet för Bataljonspredikantsbostället. VI. B. 558. A. 583. VII. E. 172. Forssell J. mjölnare, angående eftergift af straffränta å diskontlån. Se Eftergift. Forum, om upphörande af frälsemans serskilda. Se Frälseman. Fotoch ådermöten vid Skånska Cavalleri-Regemenlerna, om upphörande deraf. Se Skånska Cavalleri-Regementerna.
Och Israels barn gjorde åter det ondt var för Herranom; och Herren gaf dem uti de Philisteers händer i fyratio år. Men en man var i Zorga utaf Dans slägte, benämnd Manoah, och hans hustru var ofruktsam, och födde intet. Och Herrans Ängel syntes hustrune, och sade till henne: Si, du äst ofruktsam, och föder intet; men du skall varda hafvandes, och föda en son. Så vakta dig nu, att du icke dricker vin, eller starka drycker, och att du intet orent äter; Ty du skall varda hafvandes, och föda en son, hvilkom ingen rakoknif skall komma på hufvudet; förty den pilten skall vara en Guds Nazir utaf moderlifvet; och han skall begynna till att frälsa Israel utu de Philisteers hand. Då kom qvinnan, och talade med sin man och sade: En Guds man kom till mig, och han var till seendes såsom en Guds Ängel, ganska förskräcklig; så att jag intet frågade honom hvadan han var, eller hvart han ville; och han sade mig intet hur han het. Men han sade till mig; Si, du skall varda hafvandes, och föda en son; så drick nu intet vin, eller starka drycker, och ät intet orent; förty pilten skall vara en Guds Nazir, ifrå moderlifvet allt intill hans död. Då bad Manoah Herran, och sade: Ack! Herre, låt den Guds mannen åter komma till oss, den du utsändt hafver, att han må lära oss, hvad vi skole göra med piltenom, som födas skall. Och Gud hörde Manoahs röst; och Guds Ängel kom igen till qvinnona; och hon satt på markene, och hennes man Manoah var icke när henne. Då lopp hon hasteliga, och underviste det sinom man, och sade till honom: Si, den mannen hafver synts mig, som i dag kom till mig. Manoah stod upp, och följde qvinnona efter, och kom till mannen, och sade till honom: Äst du den mannen, som talade med qvinnone? Han sade: Ja. Och Manoah sade: När nu sker såsom du sagt hafver, hurudana skola piltens seder och gerning vara?
Det lidande hwarutt Löntagarne härigenom för» sattes, föranlät Kongl. Collegium till den underdäni» ga föreställning, att den andra halswa penningelönen, som utgår utan sörwandking, mätte, säsom den för an« dre Löntagare beräknas, fä urgä dubbel, och ande ivo tunnor Spannemäl wid Kronobergs Regemente, som ifrän 1779 ärs början tillhört Reserve-medlen, och sä» som med sörwandling utgäende, kunnat i beräkningen taga», men i anseende till gamla mräknmgssänetS deri» gk - Len rä December^ 72z genom skeende rubbning och af Underdånig erkänsia fö k ä!!?u<na därrre lönings förmäner, än deras wedrrlikar Med wanliga pennin ze»löner, icke blifwit i beräkningeU liN vkaqne, maiks likwäl nU deruti fa inga, hwilket uppä Sk US-Veredningens underdäniga tillstyrkan bisöllS; hwarigettom Lörttagarne wäk wunno någon förbättring; m.n i jämjörelse tued gamla och nya beräkningssättet niedgifwes af Kongl, Mntl Uti skrifwslsen härom as den 14 Maij iZo5, ätt förlusten upgar ända tilt nä» ta emoc hwad de förut innehaft och nu fä upbära» Deste upgifter meddelas ödmjukeligen i Sett till, sörsiqt, att dä Riksens Högloft. Ständer wid Militie-Boställs
— Hennes literära arbeten skall jag ock nöja mig att blott och bart uppräkna; de börja med » Jeanne de Manguet, moeurs de province », som utkom 1861, hvarefter följde slag i slag » Récits de la vie reelle », » Victoire », » Les Complices », » Un Drame en province »; och efter någon tids mellanskof » Un naufrage parisien », » Chäteau Gaillard », » Elisabeth Verdier », » Les Drames ignorés », » Revoltée » och ännu flere, de sista från 1880-talet. Men det var ett annat författareskap, som gjorde Claude Vignon om ej mera uppburen, dock mera bekant än det rent literära. Hon var nämligen en af » 1 ' Indépendance belge ' s » politiska korrespondenter i Paris under de senare åren af kejsardömet och de första af republiken, och hon var tillika » Moniteur universell parlamentariska referent i Corps législativ under åren 1868 — 1870. » Hon utförde detta värf, » säger Jules Simon, » med mycken lätthet och stort behag samt med en mycket säker politisk takt. L ' Indépendance beige var dä det liberala Frankrikes förnämsta organ i Europa och till och med ibland oss själfva. Tidningarna i Paris voro, utan all fråga, utmärkt redigerade. De räknade bland sina redaktörer sådana namn som Prévost-Paradol, Emile de G-irardin, Eugéne Pelletan, Rigault, Weiss, Schérer » — Jules Simon nämner ej sitt eget namn, som borde stått främst! — » men de stodo under en lag, strängare än den gamla censuren, och de fingo hvarken diskutera kejsardömets färd eller ens redogöra därför. » — LTndépendance » kunde visserligen ej få inträde i Frankrike utan polisens medgifvande, men dess redaktörer riskerade i allt fall icke dagligen sin frihet och kunde något så när få säga sanningen. Hvilken fin takt det fordrades för att under sådana förhållanden vara tidningens politiske korrespondent, behöfver ej sägas. Något af de första åren efter kriget gifte sig Claude Vignon för andra gången.
Förordning skapade institutionerna äro otvifvelaktig! stadda i utveckling, under det att, så vidt veterligt är, det ingenstädes blifvit på sednare tider ifrågastäldt att inrätta förmyndarekamrar. Vid sådant förhållande torde det icke vara skäl alt öfvergifva den grund, på hvilken nu gällande lagstiftning hvilar, för att i stället experimentera med nya principer, om hvilkas lifskraft någon tvekan kan uppstå till följd af deras ådagalagda oförmåga att sjelfva bana sig väg, ehuru tillfälle dertill länge stått öppet. Emellertid har den åsigt, som anser förmyndarekamrars inrättande för det enda tillfyllestgörande medlet, fortfarande sina försvarare. Den uttalas vid innevarande riksmöte med alla konseqvenser i Fahlanders motion, hvarigenom föreslagits, att en förmyndarekammare, beslående af tre eller flera bland kommunalnämndens ledamöter, deraf minst två skrifkunnige, borde inrättas inom hvarje kommun eller tingslag, med öppen rätt för flera kommuner, som det önska, att förena sig om en gemensam kammare,— att förmyndare-kamrarnes ledamöter skulle under gemensam ansvarighet förvalta alla inom kommunen eller tingslaget förekommande förmynderskap och deröfver årligen afsluta förmynderskapsräkmng, tydligen utvisande hvarje myndlings tillgodohafvande så i fast som lös egendom — samt att denna räkning jemte uppgift å den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar voro utsatta, skulle i början af nästpåföljande år föreläggas af kommunen utsedde revisorer. Enligt denne motionärs mening skulle således den omyndige förlora på en gång slägtens eller den enskilde förmyndarens och domstolens skydd. Hans rätt skulle blifva beroende ensamt af kommunalförvaltningens redbarhet, samvetsgrannhet och intresse för det uppvexande slägtets uppfostran.
Hvarföre sjunger hon också ej alltid förträffliga saker? – utan så ofta mode-compositioner af obscura mästare med namn på mi och mo och ti och to? Det är ingen ursäkt att åberopa publikens smak, då man såsom Drottning i sångens rike kan befalla. Det är ej hon, som behöfde frukta, att icke förtjusa genom det förträffliga. Jag har sedan hört henne oftare och tycker mig nu kunna urskilja något i glansen af denna talent. – Det stora och präktiga synes mer ligga innom hennes egentliga krets än det ömma. Jag har hört henne misstaga sig i fördraget af Händelska arier, – likväl ej alltid; – och hon synes vänja sig allt mer äfven vid denna slags enkla storhet. – Hennes utseende är ädelt och hennes action har samma charakter. – Jag har sett henne äfven på sjelfva theatern och i hennes rum der. Hennes figur förlorar ej på nära håll och hennes röst är äfven i tal ovanligt välljudande. Hon talte med en slags ledig öfverlägsenhet och en ädel liflighet, – syntes uttrycksfull och öppen i sitt väsende, sådan man älskar att finna konstnärs-charakteren. Ack! om den sanna Italienska sången är det vackraste öfverflöd – hvad skall man då säga om den falska, om den härmade, – om dessa broderier, lärda på dagsverke? – om dessa coloraturer, som ha färg, såsom en som storknar? – Om hela denna fattigdomens möda, hvartill man bjudes på pinligt förhör? Nu först förstår jag rätt min afsky för allt detta. Braham, Londons störste inhemske sångare, har en härlig röst, men broderar obarmhertigt. Huru har jag ej hört honom bortskämma arier ur Haydns Skapelse? Och dock kan han sjunga stort och enkelt. Jag glömmer aldrig hans föredrag af en aria med recitativ ur Händels Jephta: Deeper and deeper still. Braham är en sann sångare i Engelsk smak – och derföre äfven stor favorit hos publiken. – Denna smak söker i sången ej en i sig sjelf uttrycksfull melodi: den fordrar framför allt, att melodien skall vara enkel och angenäm för örat, men för öfrigt så obestämd, att inga sångarens prydnader kan bortskämma den.
Man vet, att de i andra länder mera användas, i afseende på personer, än på sak. Om ock en sådan opinion skulle föranleda till anslagens inskränkning inom det nödvändiga, så bör den likväl icke utsträckas till deras nedsättande derunder. Aldraminst vore sådant billigt eller välbetänkt i en tidpunkt, då man emotser stora förändringar både i former och personal. Om, under det nya organisations-arbetet, embetsverken, af brist på arbets-styrka, mer och mer ökade sina balancer; örn rättsökande beständigt längre och längre tid nödgades vänta slutligt afgörande af sina anhängiga mål; om embetsmännen, hvar och en på sin plats, öfverhopade af ärendens mängd och nedtryckta af lönlösa mödor, begynte tröttna och modfällas, månne det skulle lända den nya Styrelsen till hugnad och förtroende, eller månne den rättsökande allmänheten skulle ädelmodigt veta Stats-TJtskottets Utlåtandej N.-o 4°' 35 att tillskrifva detta slags stillestånd den under arbete varande nya ordningen, som skulle med sin lycksalighet ersätta de fordna lidanden, eller månne icke allmänheten snarare skulle lemna förtroende åt den nya Styrelsen, om ärendenas gång genast förbättrades, men ingalunda försämrades? Jag vågar ännu tillägga den fråga, månne mången rätt skicklig, oberoende och redlig man skulle finnas benägen att inträda inom den visserligen ärorika, men föga hugnerika embetskretsen, der han dagligen egde att motsvara Konungens och nationens gemensamma anspråk, men med dagligen stigande förlägenhet på nödiga medel och tillgångar? Jag anhåller om ursäkt för min mångordighet. Men då Utskottet anfört ett slags allmän grundsats, såsom ledning för dess afslag och förknappningar, så har jag äfven trott mig böra af samma grundsats söka ledning för det bifall till nya, och det bibehållande af gamla anslag, som jag med min röst understödt; hvarigenom äfven reservationen vid hvarje artikel serskildt kan blifva desto kortare, såsom bär redan i allmänhet motiverad. Jag ber slutligen få tillägga, att, om de möjligtvis mot förmodan beviljade nya anslagen på samtlige hufvudtitlar endast bestämdes temporära till nästkommande Riksdag, då, på grund af förväntade nya allmänna regleringar, Rikets
Min mening är dock icke, såsom Gr:n tycks önska, att förvandla Lag-beredningen till en sorts fabrik för att göra lagar, men jag är viss om att en auctoritet' af sådana personer, som förstå att göra lagar, är högst nödvändig. Det har blifvit sagt att den som har klart för sig den rätta principen för den lag som skall stiftas; den skall också hafva förmåga att finna rätta uttrycken för sina tankar. Jag tviflar på att sa är förhållandet, ty jag skulle då nödgas föreställa mig att LagUtsk. , som under föregående Itiksdagar och ända hittills varit ganska tydligt uti sin redaction af Betänk., men nu uttryckt sig på ett otydligt och sväfvande sätt, — saknat all tanke på eller insigt uti de rättsprinciper, som borde tillämpas. Detta vill jag likväl alldeles icke påstå, utan jag erkänner att LagUtsk. vid flera tillfällen visat att det ganska väl känner principerna, menar väl och vill gå framåt; men att det derföre icke eger förmåga att skrifva lagar. Iiär har vidare yttrats, att det icke läge någon fördel i att hafva för många lagar. Det är sännt, men det är heller icke nyttigt att hafva för få. Gr. Sparre säger att den juridiska vetenskapen förlorar mer i sådana länder der lagarne äro få, än i dem der de äro mera fullständiga. Detta tror jag likväl icke är förhållandet. I England t. ex är antalet af lagar högst ringa och utan tvifvel står likväl jurisprudensen der ganska högt. För öfrigt har erfarenheten inom Sverige visat att det egentligen är genom Lag-beredningen som vårt lagverk har gått framåt. Man vet att under Garl XI tillsattes en lagkomité, hvilken arbetade i nära 50 år, och hvaraf frukten Lief 1734 års lag, ett af de största mästerstycken som laghistorien kan upvisa. Jag hemställer huruvida en sådau lag kunnat tillkomma, såvida icke de mest uplyste och utmårkte rättslärde hade förenat sig till ett gemensamt arbete och derefter lagen blifvit öfverlemnad åt Ständerne till antagande.
Stannen vid denna förfärliga tanke, I s o m lefv e n lyckliga o c h sorgfria, o c h gläden eder öfver att kunna, vid ett tillfälle s o m detta, utöfva barmhärtighetens sköna o c h härliga plikt e m o t en af olyckan så djupt hemsökt m e d m ä n n i s k a; m e n låten icke den ö m m a n d e tanken gå ifrån eder, utan sanden genast edert bidrag, huru ringa s o m helst, till undertecknad, som o o m b e d d m e d glädje kostnadsfritt underkastar sig alla besvär m e d offentlig redovisning i ^rebro tidning, s o m g e n o m sin varmhjärtade, väl skrifna artikel gifvit m i g impuls till detta u p p r o p, hvilket här i vår ort såsom sig b ö r omfattats m e d lifligaste intresse. Spritdryckerna kunna indelas i: 1. I c k e brända (ej större sprithalt än 14 pr. ): öl o c h vin. Brända eller destillerade: brännvin (olika slag: absint, arrack, r o m, whisky o c h genever), konjak o c h likörer. Råmaterialet till maltdryckerna öl, dricka o c h porter är sädeskornens stärkelse, s o m g e n o m mältning förvandlas till dextrin o c h maltsocker. G e n o m mäskning utlakas malten till vört. Hylsor o c h skal frånsilas o c h användas till fodermedel under namn af draf. H u m l e och öljäst tillsättas. Vörten jäses till öl antingen g e n o m underjäsning (låg temperatur, långsam jäsning, jästsvamparna på bottnen i vörtkaren) eller öfverjäsning (högre temperatur, hastigare jäsning, jästsvamparna på vätskans yta). Det efter jäsningen oklara ölet får ligga o c h klarna på fat omkring fyra månader. Porterns mörka färg beror därpå, att maltet torkats vid h ö g temperatur. Pilsnerölet är fullt utjäst, braunschweigermumman däre m o t blott lill hälften. Portern är den alkoholstarkaste maltdrycken.
Den förklaring, Fullmägtige afgifvit i anledning af Revisorernes framställningar i detta ämne, ådagalägger, att Fullmägtige ansett det af Revisorerne uttalade klander fullkomligt obefogadt. Då emellertid Utskottet, för sin del, tror att de åsigter, som bland Fullmägtige gjort sig gällande, rörande ifrågavarande lån, icke böra vinna förnyad tillämpning, får Utskottet hemställa: 22 Stats-Ulskottcli Utlåtande N:o 32. att Rikets Ständer behagade förklara, att det af Fullmägtige beslutade tillägg till det om meranämnda lån upprättade kontrakt icke i allo öfver ensstätnmer med de af Rikets Ständer angående lånets afslutande meddelade föreskrifter. 3:o. ingående förräntandet af Hik.sgälds-konlorets kontanta behållning. (1860 års Rev.-ber. sid. 64. Fullmägt. uti. sidd. 2—9). Under förmälan, hurusom den utlåning af Riksgälds-kontorets kontanta och för förestående utgifter icke erforderliga behållning som, med kortare afbrott, sedan flere år tillbaka fortfarit, under sednare tiden kunnat, genom de ansenliga summor, som å jern vägslånen influtit, i större mån utsträckas, hafva 1860 års Revisorer funnit den af Fullmägtige sålunda ombesörjda förräntningen af Riksgäldskontorets kontanta kassa-behållningar fortfarande vara med omtanka bedrifven; men, på skäl som uti deras angående Bankoverket afgifna berättelse finnas anförda, ansett sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att Rikgälds-kontoret må befrias från åliggandet att utlåna sina kassabehållningar, och att desamma i stället må mot ränta insättas å depositions-räkning i Banko-diskontverket, under de vilkor i öfrigt, som Revisorerne uti förenämnda berättelse föreslagit.
För min del tillstyrker jag, att R. o. Ad. ville stanna vid det beslut, som redan är faltadt af R. St., d. v. s. att R. o. Ad. antager den 33 punkten till ordet, ”ändamål” och deremot afslär livad som vidare följer, mea i valet emellan Utsk:s och Hr von IlarlmausdorlFs förslag mäste jag gifva företräde åt det förra. Frill. Palmstjerna: Jag erkänner villigt, att jag baft orätt, då jag yttrat, att Utsk. icke fästat R. St:s uppmärksamhet på förändringen i denna 33 punkt, enär Utsk. verkligen har gjort det. Hvad som loranledt mitt misstag och som kan lända mig till någon ringa ursäkt, är den omständighet, att Utsk. har salt motiverna till slut, då jag deremot sökt dem framför de punkter, som äro förändrade. Hr Mannerskantz: De båda Bancofullmäktige, som re dan yttrat sig, hafva begge icke varit nöjda med Ulsk:s åtgörande i förevarande fall; men jag tror, att Utsk. snarare hade bort vara berättigadt lill deras erkänsla, dä det försökt alt förekomma en strid dem emellan, nar de framdeles skola komma att tolka beslutet i detta fall. Då det står sagdt, alt dessa medel skola reserveras för Bankens ändamål, så måste naturligtvis den frågan framställa sig: hvilka äro dessa Bankens ändamål? Då har Utsk. gått igenom, hvilka ändamål, som möjligen skulle kunna komma i fråga och funnit, att det var förbjudit att använda dem till somliga, samt att det icke återstod något annat ändamål, hvartill de linge användas, än uppköp af räntebärande papper, eller också, när rörelsen sä fordrade, att icke utsläppa dessa medel, utan att behålla dem qvar i Banken. Beträffande hvad Frih.
Län förläggas, eller ock, för handläggning af de inom norra delen af Calmar Län förefallande couranta ärender, en under Landshöfdingen i Länet tydande Canzlioch Contoirs-afdelning måtte i Westerwik förläggas; så enär, innan närmare pröfning af ena eller andra åtgärden eger rum, en närmare utredning af alla de omständigheter, som derpå kunna inverka, synes genom vederbörandes hörande böra föregå, samt för öfrigt, hvad det sistnämnde förslaget angår, förekommer, att, då den handläggning af förekommande ärender, sorn Landshöfdinge-Embeten, utan Landshöfdingens deltagande, besörja, helt och hållet sker efter Lands-Secreterarnes och Lands-Kamererarnes egen pröfning och på deras ansvar, den ifrågaställde serskilda afdelningen i sjelfva verket uti tjenste-utöfningen blefsre af Landshöfdingen i Länet oberoende och bildade ett serskildt Landshöfdinge-Embete, hvarigenom mångfalldiga collisioner med den ordinarie Läns-Styrelsen ofelbart måste uppslå, hvadan vidtagandet af en dy - Stats-Utskollets Utlåtande j N:o 201. 3 lik med Läns-Styrelsernes nuvarande organisation icke instämmande åtgärd, möter stor betänklighet; anser Utskottet sig jemväl sakna skäl att till någotdera af berörde förslag tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 2 Juli 1840.