Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Ekonomiska; karteverket. odlad jord. naturlig äng. odlad jord, qvadratref. naturlig äng, qvadratref. Förbrukning i medeltal på person. redogörelse härom för qvinqvenniet, hvilken innefattas i tabellen N:o 2 D), gifvits en större utförlighet genom begagnande jemväl af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes årsväxtberättelser, der femårsberättelserne ej för hvarje år innehållit uppgifter. Härvid har äfven varit min afsigt att genom sammanställningen af det allmänna omdömet om skörden med uppgifter ne huru den i korntal utfallit söka sprida något ljus öfver det begrepp, som här rätteligen bör fästas vid benämningen medelmåttig skörd. Tills vidare torde med anledning af denna tabell blott få anmärkas, att felslagen skörd, gränsande till nära allmän missväxt af de hufvudsakliga sädesslagen, under qvinqvenniet enligt uppgifterna förekommit blott uti Stora Kopparbergs, Jemtlands, Westeroch Norrbottens län året 1856, då äfven i Gefleborgs län skörden var klen, hvaremot året 1858 varit det för hela riket fördelaktigaste under perioden. Tab. N:o2 e). I det formulär, efter hvilket femårsberättelserna nu blifvit bearbetade, har ifrågasatts uppgift rörande årliga förbrukningen i medeltal pä person af de hufvudsakligaste sädesslagen. Tab. N:o 2 E) innehåller sammandrag af hvad härom meddelats, så väl i femårsberättelserne, som i uppgifterna till Finans-Komitén. Derest det vore möjligt, att i detta hänseende vinna en så tillförlitlig upplysning, att man utan betänkande kunde använda hithörande tal såsom multiplikator till folkmängden, hvars belopp med tillräcklig noggrannhet bör vara kändt, så finge man onekligen den värdefullaste mätare af så väl hela landets som hvarje läns verkliga behof af ifrågavarande slag af födoämnen och skördarnes tillräcklighet eller otillräcklighet m. m. Det torde dock vara lätt insedt, att i vårt land måhända företrädesvis skola möta svårigheter att bestämma den personliga förbrukningen så noggrannt, att ofvan antydde ändamål skulle med säkerhet vinnas.
Således är exemplet alldeles icke så fasansvärdt, och det bör icke väcka någon så stor förundran att ett sådant förslag kan utgå från den, som vid föregide fråga af samma art alltid yttrat sig i samma anda, och under öfvertygelsen af representantens pligt, att väl väga det äskade behofvels nödvändighet och vigt, innan tillstyrkan lemnäs lill något anslag, af hvad beskaffenhet som helst. Till närmare utveckling af mitt yttrande om Prins Carl Augusts appanage, hvars sanningsenlighet man velat bestrida, får jag nämna, att sjelfva anslaget till honom var endast 24,000 ridr b:co, hvartill lades 12,000 ridr i respengar; men detta anslag bifogades det uttryckliga tillägg, att för händelsen af II. K. Höghets förmälning, så skulle sjelfva anslaget förökas med 24,000 ridr, hvarigenom det sammanlagdt med respenningarne för sådan händelse skulle uppgått till 60,000 ridr. När Prinsen af Ponte Corvo sedan kom till Sverige för att stödja en ålderstigen, lill helsa och krafter försvagad Konung, då han kallades ifrån sin lysande bana såsom marskalk af Frankrike ifrån Kejsarriket; då ansågo sig R. St. icke kunnna erbjuda honom mindre än 66,666 76 Den 30 November f. m. r:dr 32 sk. (välförståendes alt lian då redan hade familj, hade håde Prinsessa och barn), således 6,666 r:dr 32 sk. mer än hvad Carl August för dylikt fall skulle hafva haft. Allt hvad sorn här ordas, mine Hrr! om kursskillnader och prisskillnader, får förlåtas mig att jag icke kan gå in uti. Först och främst så är jag allt för litet finanskarl, för att gå in i dessa förhållanden; men hvad jag dock bestämdt minnes är, att 1811 var kursen 136 sk. Hvad jag också vet är, att de flesta förnödenhetsartiklar, såväl för nninbehof som för beklädnadsbehof, kosta vida mindre nu än då. Hvad kaffe och socker gällde då, hafva många af oss i minne, och hvad de gälla nu, det vela vi också.
Jag tror således, att K. M. borde erhålla full frihet att låta bygga och bestycka denna angfregatt såsom honora bäst synes, hvarigenom det blefve en möjlighet att få en riktig, hvad man kallar, mönsterfregatt. Om vi skola söka att mäta oss med fienden på sjön, så böra vi icke i främsta rummet afse fartygens antal utan fast heldre deras beskaffenhet, så att vår Flotta, om jag så får säga, till sina inre egenskaper blifver den fieudtliga öfverlägsen. Dessutom är det icke lämpligt att föreskrifva ångmachinens hästkrafter, utan det vore vida lämpligare att, om en föreskrift nödvändigt måste gifvas, bestämma, att fartyget borde göra en viss fart i timmen, t. ex. 11 ä 12 knop. På grund af hvad jag nu ytterligare anfört, anser jag mig böra vidblifva min förut yttrade åsigt, men som det kunde hända, att kostnaden för en angfregatt af den mest ändamålsenliga konstruktion komme att öfverskrida det af Utsk. tillstyrkta beloppet, eller 1,263,739 lidr, oell jag anar, att man icke bör höja den af Utsk. föreslagna totalsumman, så föreslår jag, att den vid punkten litt. c) utförda summan skulle öfverflyttas och sammanslås med summan vid litt. a), så att denna summa blefve 1,635,552 11 dr, hvarjemte man borde föreskrifva, att af denna summa skulle användas hvad som åtginge till nybyggnad och fullständig komplettering af en snabbgående angfregatt af blista modell samt det öfriga till de i litt. c. uptagna ändamål. Hr Liljehöök: 'Sedan disenssionen så länge fortgått, skall jag icke vara vidlyftig, utan blott uptaga några yttranden, som tarfva beriktigande. Sveriges kanonslupar hafva blifvit förklarade vara de Danska och Norrska underlägsna. Förhållandet är, att de Svenska roddkanousluparne äro efter en ny konstruktion byggda efter år 1834; bombkanonslupar funnos ej förr, utan de hafva sedermera blifvit inrättade och kunna chargera både långskepps och åt sidorna.
Men fordrade hon mycket, så gaf hon också mycket, gaf sig själf, hela sin personlighet och begåfning, fritt och utan alla förbehall. Och däri lag hemligheten af den nialrt, som till lieane drog så många sympatier, som kring Iieiine samlade så många villiga och s&amp; goda krafter fr %n. när och {j ärran. Handarbetets Vänners historia är i sin helhet äzziiin oskrif ' ven, men en af stiftaiinnorna har i en i Dagny intagen .&amp;terblicka lifligt skildrat n&amp;gra af f~~ei~iiigeiis leclaiide personligheter. Med rätta säger författarinnan, att för deni alla fanns ett gemensamt: den ideella riktningen, samt tillägger en förrcodan, a t t det är detta, som allt framgent gjort det för Handarbetets Vänner möjligt att fasthålla idén, föreningens syfte e t t i fosterländsk och konstnärlig riktning förädla den svenska hemslöjden. är ' man nu ser den i flere våningar fördelade och kyrkskrndar, när nian. gobelintapeter a vet a t t föreningen sysselsätter hundratals kvinnor, när man hör omtalas den insats densamma, gjort i den för konstindusti.ien betydelsefulla riktning, som stundom fått namn af nordisk renässans och a t t dess rykte nått vida öfver faclerneslandets gränser, - då har man svårt a t t i tanken gå tillbaka till den tid, då styrelsens ledamöter skötte försäljningen jämte de blygsamma aff ärerna, och styrelsens ordförande, S. L-d sj alf, tillika var D skriftföraren och besörj de korrespondensen, hvilken i hennes hand visserligen icke hade blygsamma proportioner Ty det gällde då att skaffa både offentligt och enskildt under '. stöd, värfvn både ledamöter och arbeterskor, och uniler detta allt hålla i d h s fana högt. for hemmet. infördes icke blott många af Handarbetets Vänners mest anvanda mönster, utan nära nog hvarje häfte hade något att förtälja om föreningens första kamp för ' tillvaron och senare framgkngar. - Rikedom på ideer och förinhga af initiativ äro icke alltid förenade med egenskapen att kunna leda den lugna, jämna utvecklingen af ett företag.
Kefirkornen måste jemt vara i beröring med mjölk, eljes förlora de sina jäsningsverkande egenskaper, samt måste före hvarje ny mjölktillsättning väl rengöras och befrias från fastsittande ostklumpar. 3 4 En prenumerant på » Mitth. tiber Landw., Gartenbau und Hauswirthsch. », skrifver om kefirberedningen. Sedan ett par månader dricker jag och hela min familj kefir, hvilken jag sjelf bereder till ett pris af 1 2 — 1 3 pf — c:a 10 öre — litern. Jag köpte hos en apotekare fyra flaskor kefir och använde två flaskor till vidare beredning, hvilken bittils lyckats mycket bra. Drycken är god, fullkomligt lika med den först erhållna, och har ersatt oss bruket af vin, öl och andra drycker. Jag delar en flaska 2 — 3 dagar gammal kefir i 5 — 6 flaskor och kommer en liten knifsudd dubbelt kolsyradt natron i hvarje, skakar dem en smula och ställer dem så i + 14 till 15° R. Redan efter 1 2 — 1 5 timmar springa korkarne som selterskorkar. Ju 216 mindre jäsningen påskyndas, dess bättre kommer drycken att smaka. För att ej komma i förlägenhet, har jag nu i en literflaska en s. k. tillsats stående. Denna har jag framstält sålunda. Till en half flaska gammal kefir har jag tid efter annan gjutit något litet nyjäst sådan och sålunda tvingat den att ständigt förbli i jäsning. Ett par matskedar af denna blandning är nog att bringa en rödvinsflaska full med mjölk i stark jäsning inom 15 timmar. Nyligen försökte jag att utan föregående sköljning ställa de tömda flaskorna på ett mörkt ställe och fylla dem med frisk mjölk. Det lyckades fullkomligt. Också använda ju som bekant steppfolken detta sätt. Naturligtvis måste hvarje kefirberedare söka tillegna sig de lärdomar det praktiska utöfvandet lemnar, såsom t. ex. när och huru stark skakning är behöflig. En stark skakning innan jäsningen börjat åstadkommer endast smör, men efter - Jdels eller till hälften fullbordad iäsning är en stark skakning både nyttig och välgörande; likaså när jäsningen är fullbordad. Kefirsvampen kan man sjelf odla.
Medan jag har ordet, anhåller jag jemväl hos Hr Frih. o. Landtm, att blifva upplyst, huru de öfriga Stånden, nemi. Presteoch BorgareSt:n, i detta ärende förfarit; hvarefter jag ber att få fortfara. Underl. Ridd.Secret. tillkännngnf, att underrättelse huru detta mål blifvit afgjordt endast ankommit från BorgareSt. hvars just nu ankomna prot.utdr., af den 23 dennes, innehöll, att Ståndet, med ogillande af StatsUtskts betänk. N:o 70 och utlåt. N:o 312, beslutat, det må den vid innevar. års siut befintliga återstod af det staden Borås emot 5 proc. ränta beviljade lån liqvideras på det sätt, att räntan betalas med 4 proc., och att 2 proc. capitalafbetalning erlägges; i hvilket beslut BorgareSt. inbjudit de öfriga RiksSt:n alt instämma. Hr af Dalström: Då R. o. Ad. nu mottagit en in bjudning från BorgareSt., som är alldeles öfverensstämmande med hvad jag vågat vördsamt begära, och jag tillika Den 26 S e p 11 m b c r, 629 länner, att PresteSt. äfven bar ogillat förevar, betänk., och deremot i likhet med BorgareSt. förklarat räntan å det sednare lånet af 85,000 r:dr böra utgå med 4 proc. och afbetalningen med 2 proc., vågar jag vördsamt hos R. o. Ad. anhålla, alt R. o. Ad. täcktes afslå betänk., men deremot antaga BorgareSt:s inbjudning, hvilket jag hoppas så mycket mera, som derigenom icke någon förlust för Staten åsyftas, utan tvertom endast vinsten nedsättes från 5 till 4 proc.; och jag hoppas, att detta måtte vara tillräckligt af ett samhälle, som inom 5 år undergått 2tne härjande eldsvådor. Hr Eden lije Im, Gillis:
485. — af klockares och organisters löne-inkomstor, i anledning af väckt motion derom: B. IV. 96, 191, 313, A. 314. Regleringen af utgifterna under Riks-Statens samtliga HufvudTitlar, angående: se Riks-Statens Hulvud-Titlar. Rehbinder, Friherre Helge Edvard Reinhold, dess yttranden: I. 97, 435. Rehnberg, Carl Gustaf, dess yttranden: I. 444; III. 473; V. 164. Rekommendation, i anledning af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla bref-portot, dels afgiften lör sluten rekommendation, m. m.: B. UL 93, 202, 370, A. 372, 374. 375, E. 517. 154 — R — Religions-frihet, om utvidgad sådan; motion af Herr Adolf Fredrik Ulfsax: se Motioner. Representant-hus, i anledning af väckt motion om uppförande af ett nytt sådant samt om anvisande af dertill erforderliga medel: B. V. 76, 130, 199, A. 211, B. 350, 398, A. 398. Representation, Svenska folkets, förslag till grunder för ombildning deraf, framlagdt af Grefve Carl Göran Mörner i dess reservation mot det antagna Kongl. Representations-förslaget: I. 415. — för häradet, angående organiserandet af en sådan; motion af Friherre Rudolf Cederström: se Motioner. Representationens ombildning, i anledning af Grefve Mörners, Carl Göran, motion om särskild tryckning och utdelning af Ridderskapets och Adelns öfverläggning derom: B. I. 527; II. 40, 48, A. 55. Representations-Förslagel, det Kongliga: se Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 2. Rese-agenter, angående nedsättning i bevillningen för dem: se Bevillnings-Utskottets Utlåtande N:0 3 angående Allmänna Bevillningen.
Men huru har härmed i sednare åren ända hittills tillgått, och huru vill man, att härmed hädanefter skall tillgå? Jo Åkerbrukaren har varit nödsakad att af inländska Fabrikanter, Manufacturister och Handtverkare, mot ett högre pris, köpa en sämre vara, än han kunnat få af utländningen, men de hafva fått utifrån köpa Spannmål, när de kunnat få något bättre köp, ehuru vår Spannmål ej varit sämre, utan lika så god, ja ibland bättre än utländnmgens Man har således, liksom Ministern Ci,Ibert i Frankrike, ej blott uppmuntrat städers industri mer än landets, utan, för att understödja den, nedtryckt landets. Och ändå torde det för Sverige va* 504 Den 13 April. ra säkrare, att göra Jordbruk , än Fabrikef ocfi Manufacturer, till den mest gynnade näringen* om någon särskildt skall gynnas; ty vi kunne täfla med utländningeH om lika god Spann* måls production, men icke så lätt om lika goda varors, hvaraf vi utomdess sakne rudi* materier till ett del. Men äfven om vi Vore i stånd att i dessa Varors beredande cönciirréra med utländningen , är det derföre ej af* gjordt, att dessa näringar böra gynnäs fram* för åkerbruk I sjelfva England har jag hört flera för sin klokhet berömda StatsOeconomer anse åkerbrukets och ladugårds skötselns tillväxt der vara en hitfvudsakligare grund till Rikets bestånd Och Välmåga* än Handeln, Fabrikerne och Manufacturerrte, ja, somlige önska snarare en viss inskränkning af Handeln* som hopat omätliga rikedomar i några individuers händer , och medelbarligen utarmat millioner menniskor.
Blir det inte bara lite bråk för att göra sig vigtig i otid? Fins det hos detta stora antal människor mer än på sin höjd femtio, som teckna sina namn af öfvertygelse och känsla för den sak, de vilja understödja? Hela denna »opinion» syntes honom så litet värd, när man med den ej kunde vinna annat än det tvifvelaktiga resultatet att få yttra sig. Han tyckte, att det var som att stiga upp på en stol i ett stort sälskap och ropa ut ordet »arbetaren» och sedan tro sig hafva »kämpat» för arbetsklassens höjande. Om man kunde vinna något ... Om man bara som förhoppning kunde se ett aldrig så ringa resultat ... Men nu ... Nej. Det lockade honom inte. Han visste, att om han kastade sig in häri, skulle hela hans själ ryckas med, och han skulle inte få någon ro, förrän saken var slut. Om man ändå kunde vinna något ... Men nej. Det fans ingen opinion ibland studenterna för denna sak. Han kände dem. De skulle visst riskera något för religionsfriheten. Puh! Och ett fiasko skulle göra mera skada, än hvad framgången kunde göra gagn. Randers kom upp till honom. Det syntes tydligt, att han hade något på hjärtat. Han satte sig med sin vanliga flegma i soffan, men hans händer darrade till ibland, och hans ögon spelade forskande omkring i rummet. – Tror du, att det blir något af med den här storartadt tänkta adressen? sade han, efter att de först utbytt några af de vanliga fraserna. – Ja, hvad vet jag? sade Grane. – Jag trodde, du hade närmare reda på den saken. – Jag? Hur så? – Jo, du hör ju till »partiet», vet jag. Jag har kommit hit för att få höra något nytt af dig. – I så fall har du lurat dig, sade Grane torrt. – Såå. Anser du inte mig höra till de pålitliga? Grane var i ett retligt lynne denna dag och svarade tämligen hvasst: – Hvad menar du? Förstår du? Jag vill veta, hvad du menar. Du förefaller mig ibland, som om du verkligen hörde till de mindre pålitliga. Nåå. Han gick fram mot Randers, häftigt och hotande. I detsamma var det någon, som gick i trappan, och stannade utanför dörren.
Den som vid nämnda tid protesterade var Abraham Mankell, själf musiker, pianouthyrare o c h m e d l e m af Musikaliska akademien. Se hans » Blickar i musikens inre helgedom » s. 160. Sedermera har frågan flere gånger varit före, äfven i Svensk Musiktidning. Jag har så- ledes endast fortsatt föregångares arbete för en god o c h rättvis sak. Vems. Öppet bref till » Stade ». Det kändes godt i mitt hjärta att se tankar, som jag länge burit i n o m mig, framläggas inför allmänheten i eder så sympatiska o c h humana artikel i Idun n u m m e r 10. Men hvarför icke säga B, när ni sagt A? T y jag tycker mig förstå, att ni icke allenast funderar öfver sättet att afhjälpa berörda missförhållande, utan äfven k o m m i t til " ett resultat härutinnan. Jag för min del får bekänna, att jag icke klart ser något sätt att kunna ändra saken. Skämttidningarna o c h deras innehåll äro — så vidt jag vet — till största delen manliga produkter, o c h männen lära n o g inte godvilligt afstå från sitt lilla » skämt » m e d kvinnan. Utan tvifvel finnas åtskilliga kvinnor, hvilka till punkt o c h pricka svara emot detta ofina framställningssätt — dess bättre tror jag dock att de icke utgöra det öfvervägande antalet — m e n att göra dessa till en typ tyckes mig föga finkänsligt, ej heller rättvist. Små studier för Idun af Emil Linders. X. Carl David af Wirsén. I DU N 110 Drottningen afreste i måndags kl. 1,5 e. m. till Honnef. H o n följdes till stationen af konungen, prins E u g e n o c h änkehertiginnan af Dalarne samt uppvaktande herrar o c h damer. V i d stationen hade jämväl infunnit sig en mängd högre civile o c h militäre tjänstemän, medlemmar af diplomatiska kåren m. fl. samt många damer. Vid tågets afgång utbragtes ett » lefve drottningen! », följdt af fyra kraftiga hurrarop. Drottningen tackade från kupéfönstret för hyllningen. Kronprinsessans hälsotillstånd synes tyvärr fortfarande föga tillfredsställande.
Men, invändes det, vinsprit kan i allt fall hitföras och säljas billigare än svenskt bränvin. Franskt vindruf-bränvin lärer egentligen i handeln förekomma af 2 slag. Det ena, s. k. kognak, tillverkas af de bättre drufvorna. Denna förvandlas icke till sprit, emedan den genom distillering skulle förlora dess aromatiska egenskap. Oaktadt den håller endast omkring hälften i styrka mot den sprit, som kallas (§-) »trois-six», är den t. ex. nu minst 60 proc. dyrare. Men af kognak finnas många sorter, varierande sisth år i pris från 135 till 800 francs pr hoctolitre, d. v. s. från 2 A till 15 rdr pr svensk kanna. Det andra slaget vindruf-bränvin, nyssnämnde £ »trois-six», är sprit, som tillverkas, dels af sämre drufvor, dels utaf s. k. »marc» eller affall vid vinberedningen. Sistnämnde slag (de mauvais gout) har vanligen varit 15 ä 20 proc. billigare, och lärer icke genom destination kunna befrias från deD bismak, Den 7 Februari e. m. 391 som gör att den egentligen endast är säljbar dels i Lothringen, der man är van dervid, dels till tekniska behof och dels till förfalskning af bättre sorter. Den bättre vinspriten bör hålla 33 grader, enligt »Carlier* 40-eradiga aréometer, motsvarande ö4T4n proc. alcoliol, enligt Gaij-Zussacs eller vår hundragradiga »alcoolonit-ter.» Vanligen göres den något starkare, och beräknas hålla 85 å 86 proc. alkohol. Priset och beskaffenheten af »trois six» vexla högst betydligt. Detta härleder sig förnämligast från vinskördarnes riklighet och godhet. Ett annat skäl lärer ock dertill bidraga.
Nej, hon var så kär i sin vackra » Bubi * », att hon ej för mycket godt velat lämna honom i någon annans vård, och fru Brich behandlade henne hälft som eu medlem af familjen i sin tillfredsställelse att en gång ha fått en tjänarinna, som hvarken ljög eller höll sig älskare, och som hon kunnat behålla i redan öfver åtta månader, en alldeles ny erfarenhet i hennes kall som husmoder. Men vårdimman lurade alltjämt öfver Prag. * Smekord för Bub, gosse. IDUN Lenko var sedan några dagar ej så glad som vanligt. Hon klagade öfver hufvud värk, var matt och håglös, och så en morgon hade hon stark feber. Fru Brich blef orolig och sände bud på läkaren. Följden blef, att Lenko i största hast fördes till sjukhuset. Det var smittkoppor, mycket allvarsamma smittkoppor, den stackars flickans lif sväfvade i största fara, men hon fördrog smärtorna tåligt, ängslan att bli vanställd plågade henne låugt mer. » Komma ärren att synas mycket? » frågade hon sjukvårderskau väl tio gånger om dagen, och denna svarade medlidsamt: » Åhnej, » men Lenko anade dock oråd och begärde envist en spegel. lossade hon fönsterhakarna och sprang upp på fönsterbrädet. » Lenko, för Guds skull! » ropade fru Brichs upprörda stämma inifrån rummet, men det var för sent, Lenko kastade sig redan med förtviflaus mod ut i den mjuka dimman och ned på den hårda stenläggningen. Som vanligt blef gatan utanför huset fylld af en liknöjdt nyfiken folkhop. Frivilliga räddningskåren allarmerades och kom i flygande sträck med sin sjukvagn, men Lenko behöfde ingen hjälp, hon hade gått för att tillfredsställa sitt skönhetsbegär i en bättre värld än här nere. Man villfor hennes önskan, då den sista rufvan fallit bort, och med ifriga händer grep hon det skoningslösa glaset för att med ett vildt skrik åter kasta det ifrån sig. » Jag vill dö, jag vill dö, » utbrast hon och borrade under konvulsivisk gråt ansiktet i kuddarna. Man fick henne väl åter att lugna sig, men det var som om all hennes ungdom med ens stelnat bort.
Ack ej glädje jag ju söker; Söker blott en droppe värma, Liten, som i svalans hjerta, I än mindre fågels inre, Som i minsta blommas fibrer Som i minsta stoftkorns gömma. Söker blott af ljus en stråle, Ej så rik som lysmask skenet, Mindre än ett fjäril ögas. Men hos honom blott finns värme, Men blott han är ljus och glädje, Han som, arma, dig förskjuter! Domna, domna, Tuoni jungfru! Domna, dröm ej falska drömmar". Natt och dag vakade Kalmatar vid ynglingens läger då han sof. På hans slutna öga hvilade i kärlek hennes blick och en skymt af en blek rosenfärg spriddes på hennes bleka kind; men han vaknade och bort som fläkten försvann den arma. Och hon sjöng: "Om jag dock den siska vore Till hvars röst han villigt lyssnar. Om jag helst den blomma vore Som hans hand så vänligt bryter. Om med fläkten jag fick byta Som förfriskar mildt hans kinder, Ljust och rikt mitt öde vore. Milde skapare mig unna Till en flinga snö att bytas, Som får smälta på hans lockar; Eller till en liten bubbla, Som försvinner vid hans händer; Eller blott till stoft på marken Som utaf hans fot får krossas". Tiden gick framåt och den sjuke tillfrisknade, och gick så en dag till sin bruds föräldrar och sade: "gif mig jungfrun att jag må föra henne hem till maka". Men jungfruns moder svarade: "Den som vill betsla den snabba elgen skall ej dröja, den som vill gripa det ilande forsfallets vatten skall ej bida. Jungfruns sinne är snabbare än elgen, flyktigare än forssens vatten! Den som dröjer att taga ungarna finner boet tomt. Jungfruns sinne älskar den raske, icke den bleke sjuklingen och bort for hon med den rike friaren från södern". Ynglingen teg, men den gyllne brudgåfvan som låg i hans hand krossades till smulor, som trängde in i handen i det han trädde ut genom dörren för att återvända hem. Han märkte det ej. Vid ynglingens sida gick Kalmatar den bleka jungfrun. Hon svalkade den glödande kinden, hon lade handen på hans hjerta och lugnade dess hvassa, brännande slag.