Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdaosfullmägtigarne önsta blifwa förbundne med den i Författningal ne Skatteman förunnade rättighet att, utom inägor och rätter beteshage, inrätta och afbränna Swedicland, nämligen: att Landtmannen bleswe tillåtit swedja när han funne sadant för sig gagneligt, ulan hinter as någon förcstrift i hänseende till tiden, och att till swcdjelands inrättande, utom rätter Beteshage, åtminstone fa begagna sakane ställen, hwarast förr warit swedjat, om ock derinom någon del af marken bestode af sandmo och stenbunden jord, utan att i sadane fall befara aklagan af Kronooch JägeriBctjente. Uri detta ämne har Utstottct stadnat uti följande Betänkande: Hwad först angar rättioheten för Landtman ven, att, utan hinder ak något stadgande, i anseende till tiden, fa afbränna ett i Laglig ordning tnrätladt svedjeland, har Utstottet icke funnit bwarken Allmänna Lagen uri 14 och is Cap. BMnmsa, Balken, Skogs-Ordningen åsbern Auausii Den 25 Majk. gsr igo;, eller andre nu gällande Allmänna Stadganden lagga annat hinder i wägen för Landrmanncns frihet i denna delen, an det förbud mot fwedrelands afbrännande da starkt wäder eller stor torka och hetta inträffar, som 15 Cap. i §. Byggninga-Balken stadgar; hwadan ock, enär denna förestrist iagttages sa wäl som allt hwad Allmänna Lagen i öfrigt, till förekommande af stogseld, wid swcdjelands afbrännande, i samma §. innehåller, Utstottet anser Landtmannen berättigad, att hwad årstid som häldst, och han finner förmonligt, befi i Laga ordning tillredde swedieland afbränna.
Jag måste anmärka, att när jag på rätta stället kommer att expectorera mig deröfver, så vill jag säga , att det är väl rättast, att personer tjenstgöra på de ställen, der de hafva sin lön, men att omständigheter kunna göra alt en skicklig embetsman tages från ett ställe till eli annat. Detta ligger i den makt, som styrelsen bör äga. att så ordna Statens angelägenheter, att kraften användes val der den behöfves, och Den 3 April c. m. '79 att man stundom ser förbi vissa formaliteter, vid hvilka den, sorn icl<c ser närmare på saken, mera håller si". Jag har således för min del trott, att motionen kunde besvaras så, att den icke vore af den art, att den försenade afseende. Jag tror icke att det är rätt att framställa premisser af hvilken färg som helst, när de blifva qvarstående såsom anmärkmr, utan att RiksShn derifrån kunna leda sig till conclusionen. Detta är ungefär detsamma, som alt skjuta med löst krut. Jag tillstyrker afslag å första delen. Vid sista moni. har jag ingenting alt anmärka utan tillstyrker bifall dertill. Detta mom. innefattar blott en redogörelse för det skick, hvaruti StatsUtsk. befinner sig till den skicklige och för Utsk. vigtige ledamoten af Stalscontoret, som med erforderliga upplysningar går Utsk. tillhanda. Frih. Cederström, Jacob: Lika med den sista värda talaren kan jag icke gilla de skäl, som StatsUtsk. anfört; men jag kan icke finna, att det går an, såsom den värde ledamoten yltrade sig, att ogilla en del af betänk, och låta bero vid en annan del deraf. Då man icke vill bifalla de motiver Utsk. anfört, så kan man låta bero vid hvad Utsk. framställt, d. v. s. icke fullt gilla det, men icke gärdet an att låta bero vid endast en del, ty någon ändring ian icke tillvägabringas. Frih. Leijonhufvud; Jag ålnöjer mig i detta, såsom i andra fall, med alt hafva gifvit min mening tillkänna. Jag önskar icke någon återförvisning af denna fråga eller alt någon debatt här eller på annat ställe derom uppkommer.
På doktorsboställets ägor, alldeles invid vägen, låg nämligen en toppformig kulle, bevuxen med barrträd. Det var en ovanligt mörk sommarnatt; himlen var molnfri och öfversållad med stjärnor, men månen var ännu icke uppgången. Inne i dungen var så mörkt, att man nätt och jämnt kunde se handen framför sig; de hvita dräkterna skymtade dunkelt i skumrasket. Man trefvade sig fram på gången, hvilken ormade sig uppåt sluttningen mellan träden; det prasslade och knastrade under fötterna, hvilka gledo på de hala barrnålarna som täckte marken. Omsider hann man fram till en grotta, som man bildat genom utgräfning i brinken och kring hvars sidor man åstadkommit sittplatser medels grästorfvor. Här slog man sig ner, härs och tvärs. Sigrid och Björkman hade gått samman hela vägen; de satte sig nu bredvid hvarandra. Omkring den lilla gruppen var det så mörkt och tyst, som om det ej funnes ljus till i världen och som om allt lif vore utdödt. Himlen syntes ej, träden stodo orörliga, intet djur rörde sig; själfva kunde de endast svagt skymta hvarandra och sutto alla tysta; blott då och då fällde någon ett enstaka ord, frasade en klädning, skrapade en fot. Han hade glidit ner till hennes fötter och lade hufvudet i hennes knä; hon lutade sig fram och såg dunkelt hans ansikte inunder sitt. Hvad tänkte han på, hvad kände han? Sorgliga tankar, såriga känslor måtte det vara, och det måtte vara dessa, som i dolda kanaler ledts in i hennes själ; ty hvarför annars blef hon väl så underlig till mods, så vek och sorgsen, hvarför stodo tårar i hennes ögon och hvarför svällde hennes själ som under en misereresångs sjuka välljud? Hvad han måtte vara ensam, han som aldrig kunde vara glad som de andra; och hvad det var för en len lisa att själf vara god; och hon, som var lycklig, ville vara god mot honom Det lyste hvitt inunder henne, och hon böjde sig ned och fäste en lång kyss på den unge mannens panna.
Så länge likväl museets trånga lokal ej en gång medgaf att på ett tillfredsställande sätt ordna de afdelningar, som redan tunnos, kunde för palaeontologien intet annat göras, än att begagna de tillfällen, som erbjödo sig, att anskaffa goda samlingar af försteningar, särdeles från Sveriges egna formationer, och att tillsvidare förvara dem i förråden. Tillika utsågs, när planen för nybyggnaden uppgjordes, en passande lokal för paleontolog!, jemte förrådsoch arbetsrum, och i Yetenskaps-akademiens bibliothek anskaffades, i den mån tillgångarne det medgåfvo, det vigtigaste af ämnets rika och dyrbara litteratur. Det naturhistoriska riksmuseets stat upptager för närvarande fem intendentslöner, deraf två af 4,000 R:dr samt tre af 3,500 R:dr. Anslagen till samlingarne äro så fördelade, att på zoologiens trenne afdelningar komma 6,700 R:dr, på botaniken 2,000 R:dr, samt på mineralogien 3,600 R:dr. På grund af hvad jag ofvan anfört, och med ledning af dessa uppgifter samt med afseende på kostbarheten af vissa föremål, som ej böra saknas i en samling af ifrågavarande slag, får jag härmed föreslå, att Rikets Ständer ville besluta, att till en intendent för riksmusei palteontologiska afdelning anslå en ordinarie lön af 3,500 R:dr, samt till förökande af samlingarne, materiel och vetenskapligt biträde, en årlig summa af 3,000 R:dr eller minst 2,500 R:dr. Det synes så mycket heldre vara lämpligt att nu vidtaga denna åtgärd, som tillfälle äfven erbjuder sig att åt en insigtsfull vetenskapsman, hvars forskningar öfver nordens palasontologi och geologi inom som utom fäderneslandet njuta ett rättvist anseende, öfverlemna ordnandet och den vetenskapliga vården om den nya musei-afdelningen, som på samma gång skulle blifva tillökad med dyrbara och omfattande samlingar, hvilka det är bekant att mer än en utländsk institution sökt att förvärfva. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 26 November 1862. J. J. Nordström.
Propos. ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår; N:o 18, i ani. af förre bokhållaren i Riksgäldskontoret J. E. Lindbergs ansökan om förhöjd pension; Den 17 December, 521 Bank o-Utskottet N:o 10, i fråga orri afskrifning af åtskilige vid låne-kontoret i Wisby balanserade fordringar; N:o 11, i ani. af ett utaf handlanden G. A. Wahlberg gjordt ackords-anbud; N:o 12, i fråga om årligt understöd för e. o. kontorsskrifvaren vid lånekontoret i Malmö C. G. Lohman; N:o 13, i ani. af förre vaktmästaren vid banko-diskontverket J. M. Eklunds ansökning om erhållande af pension; Lag-Utskottet N:o 10, med återlemnande af väckt motion om ändring i föreskrifterna ang:de aflöning åt folkskolelärare och deras tjensteåligganden. Härvid anmälte sig och yttrade Frih. Armfelt, Magnus: Jag vågar anhålla, att R. o. Ad. ville besluta, att Lag-Utsk:ts nyss föredragna Retänk. N:o 10 måtte få hvila på hordet, tilldess kändt blifvit, hvad beslut Preste-St. deröfver fattat. Uppå framställd propos. blef detta förslag af R. o. Ad. bifallet. Härefter anmältes och bordlädes följande från Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:t inkomna Betänkm, nemi. N:o 12, i ani. af väckt motion (N:o 35) om upphäfvande af 84:de §:n i K.
Då nu i denna fråga begge statsmakternes beslut ej behöfves, så lärer ej kunna nekas, att densamma ej är direct af statsreglerings-natur, ulan att den är af ekonomisk natur. Del är således i min tanke riktigt, hvad Hr von Hartmansdorff anmärk t, att om på detta sätt den föista frågan blir afgjord, så blifva följderna af detta beslut af statsreglerings-natur, emedan då ej mera K. M:s speciella sanction på R Sl:s beslut behöfves, utan R. St. behandla dessa frågor ensamme på samma sätt, som R. St. göra med anslagen lill värfvade trupper och med aflöning i allmänhet af corpser och stater m. m. Jag har nu yttrat skälen för min mening, att denna fråga ej kan utgöra föremål för statsregleringen, ty, mine herrar! vi skrifva lin år j841 - Statsregleringen vid denna riksdag är gjord år 1840, och StatsUtsk. har rätteligen påskyndat ärendena vid förra årets slut, hvartill äfven vi skäligen bidragit, pä det att statsregleringen innan förra årets slut skulle hinna fulländas och tillvägnbi ingas, och derom är Den i3 Januari e. m. 117 skrifvelse till K. M. redan afgången. Är nu denna fråga af sådan natur, att den lior directe till stalsregleringen vid denna riksdag, så liar StatsUtsk. förglömt denna fråga, dä Utsk. så nitfull! besörjde, alt allt hvad sorn hörde till statsregleringen skulle före årets slut algöras. Det synes mig alltså vara alldeles oiätt, att 1111 förklara en sådan fråga, som denna, hörn till statsregleiingen, hvilken R. St. redan anse för denna riksdag vara afgjoid, så vidt det är fråga om den ordinarie statsregleiingen. Bevi11 ningens derefter lämpade belopp är en annan båga, soln ej hör lill statsregleiingen, och hvarom R. St. till K. M. ingå med tillkännagifvande af sitt fattade beslut.
Vtl. N.o 36. svar, som för Kronobetjenten skulle uppkomma genom utskrifning af flera exemplar af besigtnings-instrumentet, tillstyrka, att Prosten må af Besigtnings-förrättaren erhålla ett exemplar af Besigtningsinstrumentet, för att, inom årets slut, eller sist med nyårs-expeditionen, der sådan är bruklig, insända detsamma till Consistorium,: samt tillika sjelfva Besigtnings-conceptet, för att låta församlingen, der den i byggnads-skyldigheten deltager, deraf få del, saint derefter tillställa Boställs-innehafvaren detsamma. Att brislerne böra, såsom förra Betänkandets 5 Mom. innehåller, uti Besigtningsinstrumentet värderas och i penningar utföras, anse Utskotten oundgängligen nödigt, emedan dessförutan Consistorium hvarken kan bedöma, huru stora bristerna äro, eller hvad åtgärd som erfordras, eller söka handräckning till en icke bestämd summas betäckande, genom borgen eller immission i Boställs-innehafvarens lön. Uteblifver ett sådant stadgande, så äro dessa besigtningar alldeles öfverflödiga eller föranleda endast behofvet af genast påföljande laga syn. Den anmärkning, som vid samma 5 Mom. är gjord, nemligen att Consistorium ensamt må bedöma, hvad åtgärd sorn erfor - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. 55 dras för husrötebristens betäckande, anse Utskotten sakna anledning, enär förslaget tydligen uppdrager åt Consistorium denna pröfnings-rätt; dock medgifva Utskotten, att stadgandet, det Prosten, vid förefinnande af betydlig husrötebrist, skall sådant genast bos Consistorium anmäla, må utgå. Hvad åter angår föreskriften för Prosten att efterse, om den byggnads-skyldige, inom förelagd tid, de befunna bristerna afbulpit, och sådant till Consistorium inberätta, anse Utskotten den honom härigenom ålagda möda, hvarken synnerligen stor eller utsträckt öfver den skyldighet, som honom härutinnan enligt Kongl. Kyrko-Ordningen åligger, men väl nyttig och nödvändig, på det Consistorium må kunna bedöma, hvad åtgärder böra vidtagas.
Likaledes har det praktiska förnuftet primat öfver det teoretiska, emedan det senare innebär ett jagets sig-sättande såsom förmåga af själfbestämdhet under förutsättning af ett icke-jag såsom betingning för verkligheten af denna själfbestämdhet, hvarför det erhåller realitet först genom jagets sättande af icke-jaget såsom ett medel för realisationen af eller ett fenomen af den absoluta idéen, emedan icke-jaget kan sättas såsom betingning för jagets själfbestämdhet, endast såvidt det sättes såsom egande realitet genom jaget, d. v. s. i det praktiska förnuftet45. Om nu ofvanstående kritiskt granskas, finner man lätt följande. I den andra grundsatsen sätter medvetandet i sig mot sig ett icke-jag såsom varande med sig identiskt och eo ipso mot jaget motsatt. Såvidt förefinnes en motsägelse, hvars upphäfvande är af medvetandets identitet fordradt. Men saken har äfven en annan sida. I den andra grundsatsen sätter medvetandet i sig det, som icke är medvetande, icke-jaget, men därmed sätter det i sig något, som är oberoende af såväl hvarje identitetssom motsatsförhållande. Det förra, emedan identitet förutsätter jagets absoluta sig-sättande, i hvilket intet är för jaget främmande, det senare, emedan intet motsatsförhållande är möjligt utan identitetsförhållande, i det att dels de motsatta måste vara hvar för sig med sig själfva identiska, dels stå i ett förhållande af identitet till hvarandra för att kunna hänföras på hvarandra i motsatsförhållandet såsom motsatta. Alltså det satta eller icke-jaget är satt såsom hvarken med sig själf identisk eller mot sig själf motsatt, ej heller såsom med medvetandet identiskt eller med det motsatt, d. v. s. det är satt såsom efter alla medvetandets lagar obestämbart. Då nu icke-jaget är satt i medvetandet, har medvetandet därmed satt sig själf utom medvetandets lagar. Emellertid har medvetandet därmed ingalunda upphäft sig själf såsom absolut sig-sättande, emedan det såsom laglöst satta medvetandet ej alls står i någon relation till medvetandet såsom lag (det står utom hvarje lag) och därför icke upphäfver det senare, hvilket skulle förutsätta ett här icke förefintligt motsatsförhållande.
Att uti propositionen om statsverkets tillstånd och behof till den s. k. extra statsregleringen hela den samlade bankovinsten blifvit tagen i beräkning och anspråk förr än det var afgjordt', huruvida Banken utan egen skada eller möjlig fara kunde lemna den hel och hållen från sig, torde väl icke vara så alldeles vanligt. På extra statsregleringen uppföras några utgifter af permanent natur. Och om man vill anordna oundvikliga statsutgifter på Bankens vinst, torde man väl beträda en lärlig bana. Det är ju allmänt erkändt, att alla oredor och olyckor i vårt penningeväsende härledt sig från den oriktiga åsigten, ” att Riks-banken skall fylla statsverkets behof.” Med Dotkor Sandberg hafva sig förenat Riksdags-Fullmäktige Pehr Pålsson från Christianstads län, Pehr Nilsson från samma län, Petter Mårtensson från Jönköpings län, Niss Jeppsson från Malmöhus län, Olaus Ericsson från Götheborgs och Bohus län och Lars Olsson från Stora Kopparbergs län. Af Doktor Lyth: ”Emot Utskottets beslut att ifrån Riks-banken abalienera liela bankovinsten för 3:ne år, utgörande 2,862,000 rdr, måste jag reservera mig.
Fredrika-Br emer-Forbnndets adro: Drottninggatan 54. F r h Fostcrllsiidsstiftolse~~s Förlags Expoditioii hnfra ntkommit och finnas hos alla Bokhandlare a t t tillgi bland andra, följande arbeten: Den kommande Kristus, af F. W. KrumI Bibelkannedom. UtlBggniiig af hufyndmac7m. Eii advenrsocli julbok. afdelnitigarna i den heliga skrift och Haft. band 3: 00. iiilecliiing till de biblislta böckerna Var aiidliga litteratur Gr ingalnnda nf cl: r Bobert Kiifiel. Teol. Professor rik ph nppbyggelseböcker, ljimpacle i riil,iagen. Nya restamentet. HK&amp;. för adventsobli jiiltiden. För pas. b. sioiisticlen Bro vi vida biittre försedda. 1 De kristnas lefvande hopp, eller trons VBllconinien Hr diirför den v,zi.niIijiirblickar in i det tillkommande] .ifvet. tade Krummachers bok oin &gt;Den Till tröst ocli uppmuntran för metlkomiu: mcle Kristusiu, e t t virdigt motI vandrare till lieiiinlet dRr ofvan af. stycke till samme författares den .Miillw, i. d. Pastor i Mettmnn. Oflidande Rristiis ». verskttning friin 6: te tyska iippl. Hiift .. ' 76 Öre, inb, l kr. Den lidande Kristus, af D: r F. IV. K9woFörfattaren förstar a t t prl ett lgckKy öfvers. Anclra nppl. Hilft. lipt siitt förena grundlighet med 4: .00, v. b.
Då så väl i8a5 som 1827 årens Revisorer vidtagit åtskilige anmärknings-åtgärder, hvilka befunnits hafva varit utöfver Rikets Ständers Revisorers bestämmelse, kan jag, för min del, ej instämma i Grefve Horns förslag, utan afstyrker detsamma; samt begär det för närvarande på bordet. Lades på bordet. Föredrogs ånyo och bifölls BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 19 sistlidne December unner N:o 28 afgifne, och den 4 dennes e. ni. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under JN:o 17 förut meddeldte Betänkande, « afseende på förehafd granskning af Kongl. s Den ao Januarii f. m. Majits förnyade Seglationsordning af den 21 Julii 1825, Företogs till pröfning Bevillnings-Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 19 sistlidne December under N:o 29 afgifne, och den 4 dennes e, m. pä bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 19 förut meddeldte Betänkande, angående Kongl. Stadgan för Inrikes Tullförpassning och Bevakning. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik: J Utskottens första Betänkande rörande Förpassningsstadgan , hafva Utskotten framställt ett förslag till ändring deruti, och hafva \ det senare Utlåtandet, på grund af en anmärkning, uppgjort ett förändradt redactionsförslag uti den ifrågasatte punkten af Stadgan.
Under anförande, hurusom de 5-klassiga elementarläroverken i Clara, Maria, Jacobs och Catharina församlingar i Stockholm vore besökta af flere lärjungar än öfriga 5-klassiga skolor, och i detta hänseende snarare kunde hänföras till de fullständiga läroverken, har Doktor Wensjoe, med hvilken Doktor Thyselius och Hofpredikanten Lithner instämt, uti en hos Preste-Slåndet väckt, till Utskottet remitterad motion, N:o 78, föreslagit att, på grund af den trägnare tjenstgöring, som i följd af berörda förhållande Rektorerne vid dessa läroverk ålåge, och med hänseende jemväl till de höga lefnadskostnaderna i hulvudstaden, bemälde Rektorers löner måtte med 500 R:dr förhöjas. Under nästlidet års vårtermin utgjorde lärjungarnes antal i femklassiga läroverket inom Clara församling 217, inom Maria 25 i, inom Jacobs 185 och inom Catharina 209; och då dessa skolor sålunda i detta hänseende ej endast stå framför de öfriga 5-klassiga läroverken, utan äfven öfverträffa de på real—linien fullständiga, samt en så stor tillökning i lärjungarnes antal, hvaraf måste blifva en följd, att ett vida betydligare antal lärare vid dessa skolor tjenstgöra, i många hänseenden åstadkommer för Rektorerne betydligt tillökade göromål, hemställer Utskottet, att Rektorerne vid de femklassiga läroverken i Clara, Maria, Jacobs och Catharina församlingar i Stockholm måtte tilläggas löneförhöjning med 500 R:dr hvardera och, i följd deraf, anslaget till elementarläroverken höjas med tillhopa 2,000 IRdr. 48 Stats-UtsTcottets-Utlåtande N:o 139. 44:o.
Du har aldrig satt tro till mademoiselles namn och börd. — Du misstar dig. Jag tror blindt på ’Fourgeron’ — mindre på det andra. Men låt det vara. Det är alltid en rekommendation för friherrinnan, som ju har alla skäl att hålla på sina guvernanters anor, efter hon själf råkar vara född utan. Nå —» Han eftersinnade ett par sekunder och skref: »hvilken under detta sista år varit i vårt hus som guvernant, men —» Han såg upp på sin hustru, som nickade bifallande, och fortsatte därpå: »som med denna månads utgång lämnar sin plats». — Du är en man med esprit, min vän. Vidare! — Häg mig nu? — Tout à l’heure! Men man måste rekommendera henne. Det där låter alltför kallt. Skrif du, så dikterar jag. Det är blott första steget, som kostar på. Inte sant? Hon kastade en triumferande blick i spegeln, där hon såg honom sitta tåligt väntande med pennan i hand. »Min hustru ber mig säga, att hon på det varmaste förordar nämda Dame såsom talande språket perfect och som särdeles kunnig i sina händer. Hon förstår att giöra sig synnerligen oumbärlig, och är min hustru förvissad om att Fru Friherrinan, när nämda Dames tjänster i Herrskapets hus befinnas öfverflödiga, skall i sin ordning med lika mycken nöje recommendera henne till sina vänner som hon nu giör det åt Fru Friherrinnan och Herr Baronen». Det spelade ett så uppsluppet leende kring grefvinnans mun, att hennes man ej kunde låta bli att anmärka: — Man ser grant, min vän, att du aldrig kunnat fördraga den nådiga friherrinnan. — Verkligen! Jag tror det nästan själf. Eh bien! Sluta med att säga, att jag afvaktar hans svar för att sedan ofördröjligen tala med mademoiselle Virginie. Här är sigillet och här lacket. Medan hon tände vaxstapeln, vek han långsamt ihop brefvet. Skrif nu utanskriften! Enfin. Hon ringde. Lisette kom in. — Jean skall strax i eftermiddag rida till Visbyholm med det här brefvet. Lisette tog det ur majorens hand.
Det af motionären såsom utgångspunkt framställda påståendet, att Rikets Ständers godkännande af det förslag till ny statsreglering, Kongl. Maj:t vid innevarande riksmöte aflåtit, skulle bereda landets ekonomiska undergång, synes dock icke påkalla något särskildt yttrande å Utskottets sida, Äfvenså torde obilligheten af motionärens omdöme om det sätt, hvarpå Regeringen under sistförfluten riksmöte skall hafva uppfattat landets finansiela ställning, ej behöfva utförligare ådagaläggas, enär bestämmandet af statsutgifternas belopp, liksom alla med beskattningsväsendet sammanhang egande frågor, uteslutande afgöras af Rikets Ständer, hvilka ock vid förra riksdagen beslöto en tillökning i de ordinarie statsutgifterna af omkring en million Riksdaler utöfver hvad Kongl. Maj:t föreslagit. Hvad vidare angår den af motionären yttrade förutsättning, att Sveriges landtförsvar, äfven om kostnaderne derför ökades med hela det belopp, 106,000 R:dr, Kongl. Maj:t nu äskat såsom tillökning i de ordinarie utgifterna, derigenom skulle kunna bringas derhän, att vårt land kunde mäta sig med Europas stormakter eller ”i utvecklingen af stående härar och militärisk lyx täfla med vår östra granne, en verldsdel för sig,” — hvilket förmenas vara Regeringens syftemål, — så synes denna tanke lika litet ega någon grund i verkligheten. 38 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. Utskottet kan deremot för sin del icke antaga annat, iin att den nuvarande försvarsstyrkan är behöflig och nödvändig, endast för att värna landet mot främmande angrepp och betrygga dess sjelfständighet.