Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende å det utmärkta nit och skicklighet, hvarmed Theorell under många år bestridt det maglpåliggande Justitie-ombudsmans-embetet, har Utskottet ansell det vara en Statens skyldighet alt med understöd bispringa hans i torftiga omständigheter efterlemnade enka, men då hon, enligt hvad molionärerne upplyst, från andra allmänna kassor uppbär pensioner till ett sammanlagd! belopp af 775 R:dr R:mt, har Utskottet ansett det af molionärerne föreslagna belopp skäligen kunna nedsättas, och får alltså hemställa, alt för Justitie-ombudsmannen Theorells enka Sofia Wilhelmina Theorell, född von Schwerin, må på allmänna indragningsstaten uppföras en årlig pension af 1,000 R:dr, att utgå från och med början af nästa statsregleringsperiod. 70:o. Uti särskilda motioner hafva hos Ridderskapet och Adeln Grefve Mörner, C., (uti'motion N:o 105) och inom Preste-Ståndet Biskop Hultman (uti motion N:o 103), med erinran om aflidne Biskopen Christopher Isak Heurlins rastlösa och framgångsrika verksamhet i skolans, Statens och kyrkans tjenst, föreslagit, att då vid Biskop Heurlins död hans bo var skuldsatt så att hans efterlefvande enka och dotter för betäckande af skulderna lingö afstå en del af de genom dem beviljade nådår tillfallne inkomster, Rikets Ständer måtte i årlig pension åt Biskop Heurlins enka Elisabelh Heurlin, född Liljewalch, anslå 800 R:dr.
Jag skulle således icke hafva något emot att äfven detta förhållande påpekades, icke intoges bland föremålen för R. St:rs'anhållan, men anmärktes bland de nuv:de bristerna i lagskipningen. Om R. o Åd. anser lämpligt att denna brist påpekas, så får jag i mitt förslag göra en dermed öfverensstämmande förändring , så att bland de anmärkn:r, som motivera den und. anhållan, tillägges äfven denna, att »personer, som icke äro i aktiv tjenstgöring, pläga kommenderas till ledamöter af ifrågavrde domstol.» Frih. Creutz, Stephan: Då 3 Stånd redan bifallit detta Betänk., och då frågan dessutom blifvit så sakrikt behandlad, bar jag icke mycket att tillägga; men då jag är motionär i ämnet, bar jag ansett mig böra nu bifoga några ord. Anlednm till min Den 4 April e. m. 117 motion var min åsigt, att i en öfverdomstol måste framförallt sakkunskap och oväld kunna påräknas. Hvad den förra af dessa egenskaper beträffar, så tror jag att, så organiserad som KrigsHofR:n nu är, den icke engäng kan hos nämnde domstol förefinnas: ty då man aldrig studerat juridiken, utan blott på grund af examen i gradpasseringen insättes i en öfverdomstol, för att döma öfver lif och död, kan man väl icke anses besitta tillräcklig sakkännedom. För öfrigt anser jag, att en domstol, så beskaffad som KrigsHofR:n, kan lemna rum för partianda, och till följd deraf mannamån. Man har sagt, att det vöre nödvändigt för Arméen alt hafva en särskild domstol; och detta må vara till en viss grad sannt, men åtminstone behöfves icke någon sådan i andra instansen, ty då Arméen och Flottan hafva den extra-judiciella bestraffningen, och KrigsR:n såsom första instansen, der det icke allenast får undersökas, utan äfven dömas, så måtte väl detta vara för dem tillfyllestgörande.
Jag har i en daglig tidning läst en uppgift på de frivilliga skarpskytteförenifigarnes numerär, som visar att vi redan skulle ega 40,000 man; en rätt ansenlig styrka! men desse äro fördelade på 240 serskilda föreningar och, om man fråndrager det antal, som belöper sig på de större städerna, samt fördelar återstoden på de många öfriga föreningarne, så få de ett ringa antal medlemmar hvardera; hvartill äfven bör tagas i betraktande, att af desse medlemmar finnes en stor del till blott på papperet, men deltaga aldrig i öfningarne. Tänker man sig nu äfven, att alla dessa försvarskrafter äro spridda kriug hela riket, med stor inskränkning för sin verksamhet, så reducerar sig försvarskrafterna till ganska ringa proportioner. Den frivilliga skarpskytte-idéen, såsom föregångare till en allmän nationalbeväpning, är en lifsfråga för vår sjelfständighet, som icke kan af någon varm fosterlandsvän stillatigande förbigås, en planta, som bör, eller skall af hvarje fosterlandsvän omhuldas, af Regering och Ständer vårdas, vattnas och på allt sätt vederqvickas, ja, till och med bindas något, att icke stormarne må skilja dess blad, på det att denna planta må vexa till ett stort träd, under hvars grenar fäderneslandet kan finna ett säkert värn för sin frihet och sjelfständighet. Erfarenheten har ock visat, att den gör klokast, som litar på sig sjelf. Jag tror mig finna varma vänner för denna sak hos Rikets nu församlade Ständer, och jag är fullt öfvertygad att icke hafva misstagit mig härutinnan, eller i mina förhoppningar, att vi alla söka samma mål: fäderneslandets betryggande mot utländskt våld, skulle än meningarne om sättet att uppnå detta mål skifta.
I den oförmodade händelse, att, vid försäljning af någon Fastighetspant, , betalning för Bankens fordran icke annorlunda skulle kunna erhållas, ege Banco-Styrelsen, att, sedan 3:ne auctioner förgäfves blifvit anställde, endast med vilkor, att till auctionsdagen upplupen och ogulden ränta, samt låne-omkostnaderne till Banken inbetalas, bevilja köparen ali erforderlig lättnad i afseende på liqviden af Bankens återstående fordran.. Utskottet får här i korthet redogöra för de fä väsendtlig? förändringar ofvanstående förslag innefattar emot hvad redan hitintills i afseende på ifrågavarande delar af Backeus utlåning är vordet stadgadt och uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den i3 Maji r83o blifvit allmänheten till efterrättelse meddeladt. Ibland de hittills gällande allmänna bestämmelser för denna lånerörelse förekommer under Litt. A., att lån från Banken ej utgifvas annorlunda än å fullt Riksdalertal, och, under Litt. B., likaledes att afbetalningarne skola bestämmas å fullt Riksdalertal, men i afseende på fastigliets-belåningen förklarar pag. 109 i i83o års Banco-Reglemente, ej mindre att grunden tor lånesummans bestämmande blifver taxeringsvärdet, deraf en tredjedel kunde såsom lån erhållas, än äfven att årliga betdningsskyldigheten blrfver sex för hundrade af lånens primitiva belopp, vid jemförelse af hvilka föreskrifter med hvarandra finnes, att i och genom betalningsskyldighetens bestämmande efter procent uppstår en stridighet emot hvad de under Litt. a. & b. upptagne allmänna bestämmelser är vordet stadgadt.
Dess stora framgång berättigar oss till fullo att ge våra läsare en kort redogörelse för denna viktiga inrättnings syftemål. » Efter uppräknande af de många stora, men hittills opåaktade fördelar för hela samhället, som erbjudas det uppväxande släktet genom införandet i skolorna af den svenska gymnastiken efter Lings system, afslutar tidningen sin artikel med en varm önskan, att det förträffliga institutet i Hampstead snart mätte vinna efterföljd och liknande läroanstalter uppstå ej blott flerstädes i London, utan äfven öfver hela landet, och att andra lika nitiska, skickliga och människoälskande lärarinnor måtte komma att egna sina krafter åt det uppväxande släktets sundare fysiska och i följd däraf äfven moraliska utveckling samt därigenom rikligen förtjäna ej allenast sin samtids, utan äfven kommande generationers tacksamhet. Vid en större gymnastikuppvisning 1883 väckte Martina med sin lilla raska trupp af väl inöfvade folkskoleflickor såväl prinsens af Wales som flere inflytelserika personers uppmärksamhet. Långa artiklar därom stodo att läsa i » Times » och andra Londontidningar. Ett allmännare intresse för 3aken var nu väckt, och pressen bidrog ej litet att sprida det till alla delar af landet. Detta sporrade Martina ännu mer att med allvar söka sätta i verket en länge närd plan att i London inrätta ett institut, i viss mån motsvarande Gymnastiska Centralinstitutet i Stockholm. Dess förnämsta ändamål skulle vara utbildandet af skickliga gymnastiklärarinnor, men patienter och yngre elever i friskgymnastik skulle äfven där emottagas. Att den svenska gymnastiken genom Martina Bergman Österbergs energiska bemödanden är på god väg att vinna insteg öfver snart sagdt hela England bevisa tillräckligt följande siffror. Redan år 1888 voro 800 gymnastiklärarinnor af henne utbildade, omkring 60,000 barn åtnjöto genom examinerade lärarinnor undervisning i gymnastik, som var införd i icke mindre än 280 folkskolor, bland andra i följande städer: Bath, Bedford, Birkenheed, Bradford, Brighton, Bristol, Cambridge, Croydon, Leeds, Liverpool och Shrewsbury.
Den entusiastiska hyllning, som nu ägnades hans Till ett Jenny Lind-hem för sjuka barn konung Richard, var lika omedelbar som samlad nedlades i dagarne grundstenen i Eaton i Engoch bar otvetydigt vittne om, att hr Lindberg land i närvaro af den stora sångerskans två barn, fullt befäst sin plats i den stockholmska teaterWalter Goldschmidt och fru Eaymond Maude. menighetens förståelse. Fonden för detta sjukhem upprättades af Jenny Styckets utförande var för öfrigt på de flesta Lind genom behållningen af en konsert i Eaton händer värdt erkännande. Hr Gustaf Banft för 50 år sedan. Vid högtidligheten stiftades som Bolinbroke gaf ett aktningsvärdt prof två nya legat till hemmets förmån, ett på 18,000 på, hur långt en ärlig sträfsamhet kan bringa kr. och ett på 90,000 kr. äfven en motspänstig konstnärsnaturell; och af de mindre rollernas innehafvare önska vi med erkännande nämna fröken Gottschalk som drottf Laura Gundersen, den berömda norska ningen, fröken Lundeqrist som hertiginnan af skådespelerskan, har efter en tids sjukdom afliGloster, hrr Olsson, Eliason och Engelbrecht som dit i Kristiania juldagen på eftermiddagen. Fru » York », » Norfolk » och » Northumberland ». IscenGundersen, som var född i Bergen 1832, har sättningen lämnade däremot åtskilligt öfrigt att under en lång följd af år varit Kristiania teaters önska — det märks, att hr Molander ännu ej främsta tragiska skådespelerska, själfskrifven till sluppit ut från sin konvalescens. En del scener hufvudrollerna i det inhemska dramat. Stockvoro passabla, andra otillåtligt luggslitna, och Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. Huf v u d o r d e t. Svenskt blå är min uniform, Och till blåa gardet jag hör. Och oftast jag står på min post, Till dess jag för svärdshugg dör. Dock händer det äfven nog, Att jag blir ryckt ur mitt led För att, då det firas en fest, Få vara som prydnad med. Vårt regemente är stort. På frågan: Hvar är det förlagdt?
Om jag icke vöre på min bänk, skulle jag ej vidare yttra mig, men nu anhåller jag äfven få fäst* mig vid ett yttrande af Herr Grefve Mörner, som jag anser förtje. na uppmärksamhet , särdeles då det kommer ifrån en af Regeringens Ledamöter. Den värde Talaren har trott sig finna anledning af vår StatsPörfattning , att hvar Tjensteman , som af sjuklighet hindras att förrätta sin tjenst, skulle sitta sota en Pastor ostörd vid Pastoratet, och sköta det genom en annan , som af Staten då borde lönas. Jug kan ej biträda en sådan låra, såsom ganska farlig för StatsVerket. Jag vet vål, att Konungen ej kan godtyckligt afsätta alla Tjenstemän , men jag tror, att det måtte vara i Lagen medgifvetj att, om en person ej mera finner sig i stånd att kunna göra sin tjenst, Kongl. Maj.t då måtte kunna dömma honom ifrån en tjenst han icke kan bestrida. Jag hemställer huru utsträckningen af principen för ett annat förhållande skulle kunna äga rum, och till hvilka följder dess godkännande skulle kunna föra. Hans Excellence Herr Grefve Mörner: Jag utbeder mig blott ett ögonblick för att tillägga , att jag talat om sådane ålderstegne personer , som ej hafva annat underhåll, och ej hafva rätt till pension. Att man för ålder och sjuklighet skulle föra en Embetsman till råtta, och dömma honom ifrån sin tjenst, år en låra, som jag lemnar åt den vårde Ledamoten} lorn *?* tyen 5 Julh f. m. behagat yttra den3 men som jag icke kan med honom dela.' Grefve Hård, Carl Gujtaf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande: (Se Bilagan N:o 5.) Friherre Ankar/vård: I utbyte emot hvad Herr Grefve Mörner lemnat mig, aftråder jag nu till honom sista ordet i denna sak. Herr Grefven och Landt Mar/kalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskotlets ifrågavarande utlåtande böra , i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Åhnej, med snygga kläder, några mål god mat och litet vänlighet kan han blifva eder en lika god tjänare som tjänarinna, på samma gång ni gör en god gärning genom att så småningom draga från krogen och dåligt sällskap en stackare, som lidit skeppsbrott, men ännu ej gått alldeles förlorad. Fru Anna B:ds förmodan, att en snäll fasterLouise eller moster Anna måste belönas med presenter för hennes besvär att hafva lillen eller Ullan till gäst en och annan afton, då föräklrarne äro på teatern, tro jag är öfverflödig. Jag känner de snälla fastrarna och mostrarna, jag — en sådan där liten besvärlig gäst är för dem en riktigt kär gäst. Men hvem skall se efter den lille om nätterna, frågar ni. Det skall modern själf göra, modern ensam skall sköta sitt barn, ingen, annan kan sköta det så som modern. De åren barnen äro små, får hon väl försaka alla andra nöjen, ty intet kan väl ändå uppgå mot det att vara sitt barns vårdarinna. Jag tycker om fru Anna B — ds ord om » sin allra raraste lille gubbe i världen. Ger han mig bekvämligheter, skall väl han också ha bekvämt. » Ja, det är sant, fruarna må ställa hushållet med tjänare eller utan tjänare, men herrn i huset skall aldrig veta af hemmets stök och besvärligheter. När .han arbetar träget för familjens uppehälle, bör han framför alla andra ha det bekvämt och behagligt i hemmet, vis kvinna respektera, men då blir det äfven en nödvändig sak, att vi alla hjälpa oss själfva. Därför kan jag inte annat än med tacksamhet läsa de råd och nya möjligheter, som påvisas oss af A. M. Besparingen tror jag ej heller blefve stor, men det var inte så mycket fråga härom, vill jag minnas — trefhadén varhufvudsak för A. Ifråga om mannen kan jag ej inse, att det skulle vara alldeles omöjligt för honom att hjälpa sin hustru Emedan den första artikeln af mig lästes med med en kamin eller att borsta sina kläder själf, då sä oblandadt nöje, kan jag ej underlåta att svara man väl får antaga, att man och hustru gemenfru Anna B — d med några ord. Först — hvad samt kommit öfverens om att vara-utan tjänakunde i denna A. M:s artikel framkalla löje?
I förra afsfeendet förekomma såsörri exempel: att afgående Södra och Tyska Posterne einellan Carlshamn Och Christianstad på halftannat dygn lägga till rygga blott 6 mil: att den ifrån tJelsinghoig ankommande Tyska Post, som passerar geftorn Carlshamn, fores 18 mil på fem dagar: att Poster, som Inrikes Städer emellan affärdas sine serskilda Postdagar, ankomma på fen gang till sin bestämmelse: att emellan Carlskrona och Carlshamn 2:ne Poster på olika Postdagar affärda?, utan att på mellantiden någon m.otsvarande Post går tillbaka: att på den stora Landsträckan af minst 12 mils längd och bredd från Norrska gränsen till Staderne Carlstad och Amål ej mer art en Post i hvarje vecka finnes, och denna så inrättad, att den endast afsett beqvämlighelfeft på Carlstad och der ofvanföre belägne orter, men aldeles icke på Götheborg, Uddevala la och Södra delen af Sverige, hvaraf handt , att Brefvexlande, sorn blott hafva 5 mil till Amåh måst afbida Postens fart i till och med 25 mils krökning från nämnde Stad till deras ört , med en lika omväg vid brefvens besvarande : samt att höstoch vår-tiden, eller dä väglaget ej ar gynnande, och Posten från Stockholm Samt öfriga orter i Riket till Götheborg ankommer något senare än den Tyska och Skånska , hvilken endast medförer brefven till de Pohusllihung till Riki-St, Pro:. 1017-1818- toliie Sami. N:r Ip, ZO: Underdåniga Skrif vilier, ländsks Städerna, blifva de andra öfverläggande derstädes tili nästa Postdag omkring tre elier fy. ra dagar derefter. Till afböjande af dylika olägenheter, som för de affärer, hvilkas förmänliga afslutande fordra en hastigare kommunikation, lägga betydliga hinder i vägen och derigenom ej i. ringa man motverka handelns' och näringarnes förkofran, hafva äfven inom Riks-Stånden förslag blifvit gjorda.
Har skola &amp; nnu kommande generationer med tacksarnhet Icunna saga ja och amen till hvad hon skrifvit. Och sarskildt stgvi i tacksamhetsskuld till hennes biografer, som framtagit sddana iikts piidor, som finnas i det konkretaste och personligaste af d l t, som flutit ur hennes penna: brefven till Boklin. Hiirvidlag har hon sjlilf varit fnllt medveten om sin foriniga; man mlste ge henne ratt i de naiva orden: ~ I n g e n karlhmd, om den iin tillhorde en Plato eller Cicero eller sjalfve apostlen Paulus, kan forandra frnntimmersbref eller uttryck utan att vanstalla d e n)) Hiir fick den utan niigrcc halnmande band skaff a sig uttryck, ~denntl, nnderligs bildningsdrift, denna karlek till konsten och betraktelsen, s o n tar i ccnsprHk hela miinniskan eller motad ligger inom h e m e som e,tt samvetskval.)) Har forekoinma skildringar sB lefvande som den af det zgamla paret i Rtromstad, &gt;) soin hade glomt sig sjalf kvar ett haift drhundrado xedanom vAr niirvarande tid. Vi kallade dem vArt, Faubourg S: t Germain)). Dar laste man Lettres P h v i e n n e s; Oeuvres de Thomas] &amp; go v k k a r t inbundna p&amp; divansbordet, dar drack man svngt tbvatten kl. .half 6, gamle herrn gick med pudrad peruk, cacherad stAngpiska och lmastoflar, berattade anekdoter om Versailles, Voltaire etc. och talade .alltid p l artigaste fransyska till sin nAgot dofva fnl, som hade glomt, ntt hon med &amp; - en blifvit gamma1 och kliidde sig med ungdoms anapr&amp;k)).
Efter upläsningen af detta Memorial äterkom Herr Grefwcn och Landt-Marffalken och förmälde, att han uträttat Riddcrskapcts och Adelns önskan, och hoS Kongl. Majit förfrägat sig, om och när Hans Maj:k wille emottaga ben ifrägawarande stora Dcputationen. Hans Majit hade behagat förklara, att ehuru han dcrpä ej worc beredd, wille han dock gerna emottaga detta prof af Riksens Ständers tilgifwenhct, och önskade att Dcputationen genast i denna förmiddag infunne sig, emedan Hans Majit wore i dag mycket sysselsatt, och ärnade pä eftermiddagen resa pä Landet. För öfrigt wille Hans Majit sä snart Freds-documentet hunne öfwersättas, läka kalla Riksens Ständer till klenum kienorum. Herr Landt-Marffalken hade i underdänighet förcstält, att om en Deputation genast skulle afgä, wore »ränge dertill oberedde och oklädde, hwarefter Hans Majit i Räder täckter förklara, att Ständernas Ledamöter kunde upwakta honom säsom de nu 794 Den 22 September. NII wörö klädde. I följe häraf proponerade Herr Landt-Marstalkcn att Dcputatronen genast skulle upiccknas och afgä. BiföllS. Dä H e r r L a n d t - M a r s k a l k c n widare tilkännagaf, att de öfriga Ständen ärnat sända hwardcra 12 Ledamöter, bcstötS att af Ridderstapet och Adcln 24 Ledamöter till denna Deputation skulle utses. Herr Lilverstolpe, kreöric, upläste följande till Protokollet: Högloft.
I händelse ifren härföre missledt mig om rätta sättet, så utbeder jag mig derföre, ädle Herrar, Edert öfverseende , under den fasta öfvertygelse, att J alla lika med mig brinna af begär att gå en älskad Konung till mötes, då frågan är om att hjelpa fäderneslandet. Detta anhåller jag vördsammast får åtföl; ja Friherre Rudbecks memorial i samma ämne, till det Utskott: det blifver remitteradt, äfven, som att det bäfver de öfrige medstånden cornmunicerat. Den 21 Febe uai t c No 1 8. Herr Treffenberg, Curry Gabriell Korrt före min afresa till detta Riksmöte, korn jag tillfälligtvis att bese Kongl. Maj:ts och Kronans dyrbara BeväringsUtredningsoct» Sjukförråder i Götheborg. Det äfventyrliga läge denna statens betyd, liga egendom fått undföll inig ej, och beslöt jag att till förekommande af en kanske aflägsen, likväl mycket möjlig olycka , andraga detta ärende inför Riksens Stander, med förslag att de genom bidrag af statsmedel pä ett eller annat sätt i tid afvände densamma. I Jag bör icke trötta Högled. Riddcrskapet och Adeln med en utförlig framställning af den förödelse jag anser, så väl nämnde förrådshus oell deri befintelige effecter, som i öfrigt de nära intill belägna Artilleriets och Fortjfkations boningshus , verkstäder och miterialbodar, sam-t Götheborgs stads publika hus, såsom Tyska Kyrkan , f. d. Ostindtska Comragniets hus (hvilket jag hört är i fråga att för Statens räkning inköpas) Commendantshuset, Rådhuset, Tyska Prästoch Skolehusen, Sahlgrenska Sjukhuset och Fattigförsöijnings - Inrättningens Barraquö blifva underkastade om eldsvåda yppar sig på det, med ett antal af emellan 20 och 30 större och mindre trädhus bebyggda , så kallade Bil, till Ridd. o. Ad, Pr. 1 Band. 39 61® Den 2i Februarii, Qvarteret lilla Berget, hvilket rundt omkring angränsas af ofvannämnde lägenheter.
Det mest retsamma ti den riittsliga olikheten Br, att ~nedan civilratten st %rnplar Irvinmn stisom moraliskt och intellelituellt nnderlliigsen mannen, &amp; bigger strafflagen samma straff f8r bAda Iconen. Hi ?ipnadsvaclrande inots5igelse! Den ena siiger: dn ar en underlggsen varelse; jag lsan ej bevilja dig rattigheter. Den andra: jag betra1rta.r dig som lilannens like och 818gger dig sanlma plikter; om du brister dkntinnan, Bdrager dn dig sanlnla straff.)) Betraffande de bida Ironens intellelctnella forhbllmden, tillbakavisar hon Galls teori om hj8rnans vilit och volyln sAsom inhttstock for intelligensen. Hon anser, a.tt den mindre volyrnen af kvinnans hjiirna s t h i forhAllancle till den mindre volymen af hennes kropp och att organets mindre ofning hos levinnan gor att det n5istan atrofiersls. Hos barn finnes ingen slcillnad mellnn konen i afseende pB hjarnvolymen. NBr borj8r ofverlagsenheten hos lnannen i detta hanseende? frbgar hon. Lidrare-, apotelcareoch advolratyrket anser hon for kvinnnn lampliga, hvareinot hon icke vill se henne som domare, enar hon '. vill befria heme frbn afkunnandet af en dodsdom. Riistriitt vill hon ej heller medgifva heme i betraktande a£ de demoraliserande inflytelser, som det politiska lifvet medfor. Moraliskt sedt, stiiller hon Icvinnan hogre Hn mannen, ty hon ar mera god, kanslig, t&amp;ljg, deltagande, mindre benagen att brytu mot CSuds bud och miinskliga lagar och sjiilfmord fiirekomma mindre af kvinnor iin nf mlin. Foljderna af kvinnans okunnighet och ofrihet aro odesdigra for heme sjillf,.
Om du inte tiger, så klyfver jag ditt hufvud. Birger (värjande). Håll! far, ... ingen våldsamhet! Kom Herr Löjtnant Låtom oss alla gå han är i dag i sitt svåraste lynne; det är inte värdt att reta honom. Se du till honom, Erika! Gabriella. Jag börjar verkligen bli rädd för dig. Anton! – fy att du skall vara så elak nu går jag också ifrån dig. (Alla gå, utom Erika och Anton.) TIONDE SCEN. ERIKA, ANTON. Erika. Anton lilla, hur kan du vilja göra oss alla så ledsna? Har jag inte så ofta bedt dig vara stilla och from! Vill du då inte göra något för min skull, som så mycket håller af dig, eller vill du nödvändigt tvinga oss till stränghet. Anton. Stränghet! Hvad har du för rätt, att upphäfva dig öfver mig Är inte jag, min egen herre här, så väl som Birger Har inte jag så stor del i tjufgodset, som han Gå du din väg jag skrattar, jag, åt fru Birgers vrede. Jag ärnar nu vara herre sjelf. Erika (suckande). Anton, Anton Skall jag höra sådant af dig? Anton. Ja, sucka du Jag har också suckat, må du tro Åh, du skulle aldrig kunna räkna mina suckar. Men du – fy är det inte skam, att du håller hufvudet så upprätt, liksom du inte vore hustru åt en .. tacka mig, att jag inte säger, hvad för en. Erika (med stränghet). Tyst Anton Kom inte igen med såd’na ord! har jag väl förtjent dem af dig? Är det inte jag, som skött och vårdat dig, under din sjukdom? Var det inte jag, som talat med dina englar, och som så innerligt bad dem inte öfverge dig? Säg, hur kan du vara så grym? Anton. Du förstår väl att lägga dina ord, Erika. Du vet nog huru du skall ta mig; – men du är i alla fall en bra qvinna, ... och jag får väl derföre inte vara elak emot dig. Men ser du, när nattugglan skriar mig något satans tyg i örat, då börjar det med ens att koka i hjernan. Erika. Hvad menar du Anton? Hvad skriar nattugglan? Anton.