Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt vill jag nämna alt det icke var mig obekant att under en föreg:de tid Presidents-embetet i Bergs-colhm varit förvaltadt af ett Bergsråd mot serskilt arfvode. Men dervid är att märka den väsendlliga skillnad, att då funnos Irenne Bergsråd, hvaremot det numera icke finnes mera än tvenne. Om nu en af dessa 2:iie skulle få updrag att förvalta Presidents-embetet, huru skulle det då tillgå med omröstningen i detta collegiala verk? Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. med denna enkla fråga, utan yrkar fortfarande återremiss. Ilr Ribbing, Arvid: Icke heller jag har för afsigt alt längre uppehålla R. o. Ad. i denna fråga, men då talare upträda, som åberopa huru många gånger de såsom kärande och svarande hafva rättighet att yttra sig, så torde det vara tillåtet för den, som förut icke haft ordet, att så godt han kan söka slita tvisten. Jag vill dermed ingalunda beträda den bana, som man så ofta beskyller dem beträda, hvilka hafva lagens tolkning till sitt åliggande, nemi. att genom advokatyr komma till det resultat, de önska. Jag vill deremot endast hälla mig vid hufvudsaken, att det förslag, som blifvit framställdt af en ledamot ang:de Bergs-colhii sammanslående med Commercecolhm hvarken af den ena eller andra sidans talare blifvit motsagdt, utan tvertom, såvidt jag kunnat förstå, af alla tillstyrkt. Jag medgifver väl att sednare mom. af StatsUlsk:s betänk, lemnar utrymme åt K. M. att till detta förslag eller hvilket annat som helst skänka Sin npmärksamhet, emedan der står att man skulle ”anhålla att K. M. täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nåd. propos. om den förändrade reglering af Bergsslags-slaterne, som af omständigheterna kan påkallas”.
Jag ber äfven att få bemöta Hr Fåhraeus, som framhållit nödvändigheten af att skynda med förslagets antagande. Denna brådska ger mig anledning att hemställa till Hr Fåhraus, som redan 1840 satt i StatsRådet hvarföre vi fått vänta till 1854 med detta förslag, då unions-komitéens arbete redan i 40 år varit afslutadt. Hr Fåhraus har sagt alt 1840 års grundlagsförändring antogs, ehuru den hade stora brister. Nå väl! När Konungens rådgifvare erkänna olägenheten af att grundlagarne hafva brister, så böra de väl derigenom känna sig desto mer upmanade att söka undanrödja dessa brister, då nya förslag för Ständerna framläggas. Ehuru jag icke anser de af flere talare gjorda anmärkntr mot § 2 sakna all grund så anser jag dem likväl icke ega den vigt att de böra hindra förslagets antagande, om det för öfrigt är nyttigt och gagneligt för framtiden. — Dessa anmärkntr äro likväl icke vederlagda, och om de fel, som deri onekligen äro updragna kunde afhjelpas så vore dot en förbättring. Man har yrkat en ålerremiss, men jag kan icke förstå hvartill den skulle gagna, då Coust.Utskts Ordftde förklarat att Utsk. icke anser sig befogadt att föreslå några förändringar af en Kongl. Propos. Två Stånd hafva redan antagit Utskts mern. och en återremiss kan endast leda till tidsutdrägt eller utgöra en liten lisa för den som önskar det som en ambitionssak. Jag tror att ju förr man kommer till slut med denna sak desto förr kan man vänta en ny Propos.. hvilken kan leda till målet. Jag instämmer fullkomligt i hvad Gr. Platen yttrat, och instämmor till och med i Frih. Saltzas yttrande så till vida att jag skulle önska att det stöde i Statsmakternas skön att bestämma om regentskapet, i händelse Kronprinsen vore minderårig eller af sjukdom hindrad att föra Riks-styrelsen. Som jag nämnde så instämmer jag fullkomligt i hvad Gr. Platen yttrat, och jag anser i likhet med honom att Kronprinsen alltid bör vara sjelfskrifven att föra Riks-styrelsen, när Konungen derifrån är förhindrad.
188,927: 40. — tillsammans utgörande årsanslaget 190,000: samt att likaledes uti 1847 års hufvudbok blifvit under ingående balansen, såsom antieipation debiterade till ersättning, å samma års stat anslagna 292: som, jemte årets derefter påförda återstående anslag 189,708: jemväl utgöra 190,000: Häraf täckes Eders Kongl. Maj:t nådigst finna, att statsanslagen till sina fulla belopp blifvit uti räkenskaperna påförda, ehuru mindre delar deraf såsom fordringar mäst uti ingående balansen upptagas, hvilket, särdeles vid jemförelse med de redogörelserna bilagda nådiga staterna, ej bordt till någon förvillelse föranleda och ej kunnat undvikas utan dubbel debitering och creditering, som hvarken öfverensstämmer med öflig räkenskapsform eller med det, genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 10 November 1840, Kollegium till efterrättelse meddelade räkenskaps-formulär. — 206 — §. 2.
Utskottet får i anledning häraf förklara, att då dess öfriga många och trägna göromål icke medgifvit något sammanträde med BancoUtskottet, blott för öfverläggning om detta ärende, och Utskottet icke eller ägt någon sådan direct förbindelse till Kongl. Landtbruks-Academien, att Kongl. Academiens tankar öfver Herr von Kraus, ofvanberörde förslag kunnat inhämtas, har Utskottet icke lemnat någon åtgärd åt målet, heldst det af Herr von Kruus åsyftade ändamål lärer redan vara vunnet genom afgörande! af en annan i detta ämne hos Riksens Stan. der vackt motion, rörande fastighetsvärden för låns erhållande. Hvilket hos Riksens Höglofl. Ständer härmed vördsamligen anmäles. Stockholm den 1? P* Höglofl. Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. På På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar Bryn. Hesselgren. Deri 14 Juli. 1195 Pä Välloft. BorgareStåndets Ledamöters vägnar And. Fredin. På ftederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Fils Månsson. M. M. Rosbeck, Uppläst I10S Samteliga Riks-StSnden den 14 Juli. Riksens Högloft. Stunders Altmanna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts Betänkande, i anledning af väckt fråga, om Folkoch Ar hets Skolors inrättande, i sammanhang med Alf numna Fattigvården. Till Utskottets handläggning hafva, under den 8 och II nasti.
För samma ändamål och under de förhållanden, stim i ofvanstående (i5) § äro uppgifna, må derstädes uppräknade räntebärande papper, jemte Stockholms stads drätsel-kommissions obligationer, af Riksgälds-kontoret belånas; dock, få de lån, som emot hypolhek af sådana obligationer meddelas, icke öfverstiga nittio procent af de hypolhiserade obligationernas kapitalbelopp, då dessa löpa med minst, fyrra och en half procents ränta, eller sjuttio fem procent af kapilalbeloppetäf de obligationer, hvaruti lägre ränta än fyra etcli en half procent är förskrifven. För ifrågavarande lån skall, utan afseende å de belånade obligationernas räntefot, till Riksgälds-kontoret erläggas fern procents årlig ränta. För öfrigt ankommer på fullmäktige att, med hänsigt till Förevarande förhållanden, bestämma ej mindre lånetiderna än låne-beloppen. § 18 För stats fy 11 nåd ssu trimans liqviderande och för bestridande af öfriga Riksgälds - 'Ståls-Vléliottéts Utlåtande, N:o 304. 9 Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar, eger detta veik att, från den i September det ena året till den sista Juni det näslföljan le, begagna ett räntefritt kreditiv ä Rikets Ständers bank till ett belopp af högst En million riksdaler; börande alltid de å detta kreditiv lyftade medel ovilkorligen sistnämnde dag vara Banken godtgjorda. Då Bankens ställning dét fordrar, må berörde kreditiv af banko-fullmägtige uppsägas, doek ej förr, än i sisla rummet, och sedan andra utvägar blifvit begagnade. Sådan uppsägning leder till den påföljd, att kredilivet månadtligen, till den sista derpåföljande Juni, indrages till så stor andel, sorn motsvarar antalet af de för kreditiv-rättighetens begagnande, till samma dag, återstående fulla månader. § '*!)•
Härpå ber jag få invända, att ståndsinstitutionen utgått ur feodalism, hierarki och det, med den uppblomstrande handeln, mäktigblifna 3:dje Ståndet; att de tillhöra oss gemensamt med Europas alla kulturstater, att de utlefvat hela deras normala utvecklingsprocess, och att de blifvit öfver allt besegrade af de nya samhällsidéerna, de demokratiska. Så i Holland, Danmark, Norge, Tyskland, Frankrike, Belgien, Italien, m. fl. stater. Och det är nu samma omständigheternas tvingande kraf, som nödgat vår regering framkomma med ett förslag i detta syfte. Hon har riktigt fattat ögonblickets betydelse och ställt förslaget på den enda möjliga grunden för en representationsförändring. Intet annat skulle vinna understöd. Skulle detta falla i dag, så dyker det upp i morgon; faller det i morgon, skall Den 7 December. 371 det åter framkomma i öfvermorgon, ända tills dess segern blifver utkämpad. Kunna vi hoppas denna frågas fredliga lösning? Emot densamma ställa sig den monarkiska, den hierarkiska och ståndsopposilionen. Om alla dessa krafter i dag räcka hvarandra försoningens hand och godvilligt vika för de hos oss inbrytande tidsidéerna, då skal], och så hoppas jag, frågan lösas på fredlig väg. Men skulle dessa motståndskrafter eller någondera motsätta sig dessa tidsidéers förkroppsligande hos oss — skulle frågan i dag falla hos oss, så kommer han sedan till lösning endast genom revolutionen. Varén derför, Mina Hrrl icke ljumma eller likgiltiga för denna fosterlandets största lifsfråga! Uppbjuden all eder fosterlandskärlek för att besegra ståndsfördomarne, och låtom oss, som lefva i kommunernas större och mindre kretsar, blifva i dag eder föresyn! Låt civilisationens framsteg äfven komma oss till godo, dess ljus lysa oss i alla fosterlandets angelägenheter 1 Utan denna hjelp skola vi fåfängt frammana de stora andar: Enighet och Fosterlandskärlek, hvilka blifva vår enda räddning i farornas tid. Jag röstar för förslaget. Hr Ånckarswärd, Theodor Wilhelm:
Vid sådant förhållande blef saken under sistnämnda års riksmöte ånyo lill Ständerna hänskjuten, så väl i följd af en hos dem väckt motion, som genom särskild framställning från K. M.; hvarefter, beträffande först frågan om inqvarleringen, R. St., med förklarande att en ny reglering af densamma boiv 3 H. 47 Den 7 Mars e. m. de äga rum, ”grundad på de förändringar, som derutinnan blifvit i sednare tider vidtagna för an”dra corpser och stater, och i enlighet med Ständernas ”förut fattade beslut,” pröfvade billigt sålunda förhöja inqvarteringen, att den för under -oflicerarne vid armeens flotta i Stochholm bestämdes till 20 r:dr b:co; och blefvo de medel, som härtill, samt till likaledes beviljad förbättring i inqvarteringen för de öfriga under-officerscorpserna i Götheborg och Carlskrona, fuunos erforderliga, å Kronans stat uppförda. Hvad åter angick beklädnads-hjelpen, så, och med åberopande deraf, att flottans under-officerare redan ansetts berättigade "att få af nämnda förmån, "sorn åtnjutes af deras vederlikar, sig begagna,” öfverlemnade R. St. verkställigheten häraf åt K. RI., med anvisning, ’’alt denna bekhidnadshjelp, så väl som den öfriga kun”de anordnas och utgå af den till försvarsverket bestådda "summa.”
Då jag i går yrkade på bifall till Utsk:ts förslag i § 1, såvidt det afsåg medgifvande af en friare utöfning af bränvinshandteringen, föreställde jag mig, att det måhända icke vore omöjligt, att bränvinstillverkning i fabrik skulle kunna förekomma på landet. Jag tänkte då, att, om med 300 arbetsdagar och 1000 kannors daglig tillverkning 300,000 kannor, hvartill 12,500 tunnor råg erfordras, årligen kunde vid ett bränneri tillverkas, skulle många säd amy brännerier med stor fördel kunna anläggas å landet. Åtminstone de jordbrukare, som drifva sitt 246 Dea 12 Maj f. ra. jordbruk med förlagskapital och således kunna hålla sin spanmål under längre tid, skulle nemi. beredas stora fördelar, om de under sommaroch första höstmånaderna kunde förlägga ett i trakten beläget bränneri med spanmål, och således veta, att de genom en sådan hushållning hade att påräkna en säker afsättning. Men, om man skulle utsträcka bränvinsbränningen, såsom här är föreslaget, och borttaga maximum, skulle följden deraf blifva, att den kringliggande trakten alldeles icke skulle kunna förmå mata ett så beskaffadt bränneri, utan brännerierna komma att förläggas till de större städerna, der tillgång på spanmål med mera visshet kan påräknas. Af detta skäl yrkar jag, att det nuv:de maximum af 1000 kannor måtte bibehållas. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Om man, i öfverensstämmelse med det beslut, 11. o. Ad. redan fattat i afseende å bränvinstillverknings utöfvande under hela året, beräknar, att bränvin tillverkas under 300 dagar, skulle, äfven med bibehållande af det nuv:de maximilin af 1,000 kannor, tillverkningen uppgå till 300,000 kannor eller, enligt nu gällande pris, till ett värde af 400,000 rdr. Det förefaller mig som om redan detta produktionsbelopp är för högt, och jag kan således icke finna gagneligt att tillfälle beredes att utvidga tillverkningen o o O o o ännu mera.
ständigt fortfarande ekonomiskt obestånd, och att det endast vore anhöriga till deni, som i tjensten afledo, hvilka deraf skördade någon fördel, samt då lösen för fullmakter icke kunde betraktas såsom annat än tjensteköp, Herr Stjernsvärd ansett alla dylika afdrag böra försvinna; att, i afseende å provianteringen, det icke vöre öfverensstämmande med billigheten, Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.
Afven har, sedan Bevilln.- Ulsk. afgaf sitt Betänk., eli förhållande inträffat, som jag tror i viss män bör minska dessa farhågor, alt icke statens medel skulle räcka till. Vi hafva nemi. fått inställelse af bränvinsbränningen under år 1S54, så alt det endast får brännas i 14 dagar vid 1854 års slut. Dessa förhållanden göra sannolikt, ali den bränvinsbränning, sora varit lillernad vid detta åis slut, kommer att verkställas under den ifrågaställda höga skatten af 16 sk. h:ko för k:u. Deraf tror jag således vi hafva alt påräkna eli ganska betydligt belopp utöfver hvad man kunde beräkna inkomsterne lill, när Bevilln.- Ulskts Betänk, afgafs, då man icke kunde påräkna aunal än att bränvinsbränningen nästa höst skulle bedrifva* efter den gamla skatten. Jag tror icke heller att, såsom Hr von Hartmansdorff anmärkt, något trassel skulle npkomma. genom det af mig framställda förslaget, att man bifaller de begge punkter, emol hvilka ingen anmärkning blifvit gjord, och som blott innefatta rena grundsatser, så tydligt uttryckta, att man icke har deremot haft något i formen att anmärka. I afseende på sjelfva saken kan man visserligen hafva olika åsigter, men i afseende på formen så tror jag icke, alt man behöfver hafva några farhågor. Jag tror, alt man skulle komma lättare till slutligt resultat, om de begge väsendtligaste punkterna först sålunda blefve bifallna. Hr von Hartmansdorff: Hr von Koch har åberopat ringheten af 1 pences medelporlo i England. Man måste likväl vid denna beräkning tillika taga i betraktande omkrejsen af de Brittiska öarne och omfånget af Sveriges rike. Det är en betydlig skillnad i utsträckning och följaktligen i den väg, som brefven skola föras. Hr von Koch har yttrat, att det Engelska postverket förlust icke vore ansenlig. Jag vill påminna mig, att för några år sedan stod i Posttidningen införd en från postverket i England erhållen officiel upgift pä ilen förlust, man derstädes gjordt under de 12 år förändringen varat.
Dalmans anmärkning, att han skulle önskat, att Utsk. på motsatt sätt, mot hvad nu skett, hade förklarat det ifrågavar. stadgandet, får jag blott erinra, att det i allmänna lagen finnes stadgadt, att ej må någon för annor kära eller svara, utan han dertill häfver fullmagt. Det var således omöjligt för Utsk. att gå på någon annan sida, än det gjort, så vida Den 16 Augusti f. m. b »>• 10, vida det åsvftade ändamålet, nemi. ett förtydligande af hvad sorn, redan förut stadgadt, skulle vinnas. Hr Dalman: Jag vet ganslja väl, att LagUtsk. icke äger motionsrätt och således icke kunnat ändra lagen så, som Hr Strussenfelt trolt^ att jag önskat. Jag har tvärtom sagt, att jag ansåge den nu befintliga 1812 års förordning tydligen inpefatta den mening, att en af sakägare undertecknad skrift borde emottagas och pröfvas, allenast den vore inom behörig lid ingifven, så att, om en förklaring tarfvades, den bort blifva motsatsen af Utsk:s. LagUtskrs betänk. N:o 92 återremitterades. Till pröfning företogs LagUtsk:? d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk. N:o g3, i anleda, af väckt motion om återställande af rättigheten att i ringare mål begagna muntlig stämning. Hr von Troil, Emil: Jag anhåller, att Hr cret. behagade upplysa om de öfriga Ståndens beslut i denna fråga. Underteckn. Ridd.Secret.: LagTJtskfs betänk. N:o g3 är bifallet af Presteoch I5orgareSt:n, men återremitteradt af BondeSt. Hr von Troil: Jag anhåller om återremiss af betänk. Ett sådant beslut är förut fattadt af BondeSt., det enda, som saken egentligen rörer. Jag vill icke bestrida, att skriftliga stämningssättet är det rättaste; men localer gifvas, der det icke är tillämpligt och der man verkligen behöfver den muntliga stämningsrätten.
Belägenhe. ten är af så mycket större vigt, som det största malm-förråd i Södra Sverige finnes i grannskapet, nemligen Taberg, hvars malm val är fattig, men god, och hvilken beqvämligen kan på Wettern föras till andra orter. Detta Taberg vore ej af den nytta, som det kan och bör vara , utan en jemn tillförsel af Nerikes rika kalktill gäng. Härigenom har redan från äldre tider ett samband af bytesmedel desse Provincer e-; Den 4 April e, m. mellan ägt rum. Så långt tillbaka, som sedan Gustaf den I:stes tid, finnes ännu minnesmärken, att Jönköpings Hamn ansågs vigtig för den inre rörelsen; och vi hafva äfven sådane minnesmärken från Carl IX.-s, Gustaf II Adolphs och Carl XI:s regeringar, sorn bevisa hvad afseende då vid detta ämne fastades. Dertill kommer, atti grannskapet af Jönköping finnes ett GevärsFactori, hvilket, om det för närvarande ej är betydligt, emedan det ännu ej kan anses vara utveckladt, likväl är ett af de bäst belägne, sedan grundsatsen af ett central-försvar blifvit antagen. Också har sedan längre tid tillbaka ett Tyghus vid Jönköping varit inrättadt, till förvarande af Kronan förråder, i följd hvaraf Kronan står i förbindelse, att till en viss del underhålla bro öfver det vattendrag, som sammanbinder Wettern med Munksjön, eller, som den ock kallas, Lillsjön, hvars belägenhet är verke, ligen på ett förvånande sätt gynnande till en Hamn, endast inloppet blir upprensadt, i stället att nu nästan årliga olyckor der utanför inträffa, förmedelst stormar och isgång. Då nu alla dessa förmåner för den inre rörelsen i Landet kunna vinnas, så hemställer jag om det är rätt ati göra afseende på en jemförelsevis emot ändamålet så obetydlig summa, som den, hvarom fråga nu är. Jönköpings Stad har dessutom sjelfmant erbjudit sig att deltaga i kostnaden; och om således någon del deraf bestrides utaf det allmänna, skall det öfriga besörjas af enskilda förmögenheten, och det enskilda interesset uppfordras att se företagets verkställighet till godo.
Propm i detta ämne, och med anförande dervid af de öfriga i samma ärende väckta och af mig härofvan omnämnda motioner, i den mån, de vunno K. St:rs godkännande, K. St:r måtte för sin del anhålla: 1 :o) att de af K. M. i Dess aflåtna nåd. Propos. omförmälde regleringar af presterskapets aflöning må, på det i öfrigt föreslagna sätt, till upgörande företagas, så snart ske kan, och utan afbidan af inträffande pastorsledighet, dock att verkställighet ej derå följer, förrän sådant, utan förnärmande af innehafvares rätt, sig göra later; 2:o) att, vid reglering af komministrars, socken-adjunkters och kapell predikanters aflöning, ett tillbörligt afseende fästas, ej allenast å de i K. M:s Propos. omförmälde förhållanden, men äfven å dessa tjenstemäns olika utsigt till befordran inom olika stift; 3;o) att ett graderadt minimum dervid för besagde tjensters aflöning bestämmes, som inom vissa stift må stadgas till 2,000 rdr rmt, men i intet fall lägre än 1,000 rdr rmt; 4:o) att, vid skeende löneregleringar, frågan om biträde till byggnad och underhåll af boställshus för besagde tjenstemän må tillika förekomma och handlägga*. Begärdes på bordet. 88 Den 1 December e. m. Föredrogs ett från Högv. PresteSt:t ankommet Potok.utdrag för d. 26 sist!. Nov., med öfverlemnande af en utaf Prosten Söderberg väckt, till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t remitterad samt de öfriga RiksSt:n kommunicerad motion, om en Diligence-förbindelse mellan Stockholm och Carlskrona, utefter östra kusten. Sedan den ifrågav:de motionen blifvit upliist, beslöt lt. o. Ad., uppå derom gjord framställning, att motionen, såsom icke erfor drande någon åtgärd från lt. o. Ad:ns sida, skulle läggas tilljhandlingarne.
Sifatebeö må afbrag ffe för fötjaitbe utgifter, nemligen: aflöning etter annan ersättning titt nitane etter tjenftebiträbe, frefterffafetö f. t. ©arbén nä) Sarén, ränta ocb antorteringstubrag titt £>fmerbt;ggnabS*amcrteringöfonben för frefigårbante i ©tåne, be af Sanboböfbingarö oct; officerare^ löner ntgåcnbc acforbö*, ränte* ocf amorterings* afbrag fornt foftnaber för fåbana anbefattba tjenftcrefor, för fnoiifa erfättning icfe är färffitbt amoifab. 3:o Snfomft genom bruts*, fabrifS* ecb fattbelSrörelfe, fjöfart, hanbhoerf etter annat tgrfe farnt be nteb tjenstebefattning förenabe obeftämba etter eftra i utom* ftcr tayeraö för bet löpaube aret odj böra i attmäntjet beråfitas få grunb af för* tjåttanben unber uäft föregångna året. Snbetta, lifafont anbra i ffanmåt etter ferfebtar utgåenbe, töner itfftagaö titt bet töntanta betoff, be efter febnaft för orten faftftättbt martegångSfriS utgöra. SBib berätningen af befåtten intomft af tafitat elter arbete iafttagaS för öfrigt be i b ef; a bäitfeenben mebbctabe beftämmetfer ocb närmare föreffrifter, font oftnan åberofabe iuftruttion för belnittningötareringarneö merfftättigbet innehåller. § 8. Uubantag från be i § 6 ntebbclabe flabgattben.
Jag såg, hur inom en sekund hennes rörliga, själfulla ansikte af speglade alla skiftande känslor, och väntade ett häftigt meningsutbyte mellan dessa båda, hvars lättrörda, lidelsefulla lynnen jag väl kände till. Jag såg, hur hennes händer knötos o m stolskarmen, och hur de djupblå ögonen, som annars blickade så mildt och vemodigt, kastade mörka, flammande blixtar. Jag såg hans blick trotsigt och flammande äfven den, men lugnt och fast möta hennes och visste, att i detta ögonblick streds en kamp inom henne, som skulle afgöra deras kommande ställning gent emot hvarandra. Denna strid räckte, hur våldsam den ock var, kortare stund än jag behöft att beskrifva den. Jag såg, hur blodet sjönk från hennes fina kind, då hon satte sig ned och m e d samma okufvade stolthet som han sade: » Ja, jag sitter kvar, inte för det du förmår tvinga mig, men för att du har rätt! » Jag såg hans blick med plötslig beundran och aktning hvila på henne och såg, hur trotset småningom försvann ur hennes ljufva ansikte, hur de hårdnade dragen allt mer och mer veknade, tills de blå — 3 — ögonen skymdes af tårar oeh det ljusloekiga hufvudet föll ned mot hennes på bordet hvilande armar. I ett ögonblick var han v i d hennes sida, och vid hans bröst grät hon bort sin vrede. Det blef ändå en scen, som pigan fick bevittna, då- hon kom in, men det blef ingen skandal! Det var första striden och den följdes af många. Nu ha de halfvuxna barn kring sig, äfven de med samma uppbrusande, lättrörda sinne, och hett går det ofta till mellan sköldarna. Jag är en alltjämt gärna sedd gammal tant i deras hem, jag har sett dem genomgå pröfningar och bekymmer, och ännu i dag ha de intet öfverflöd i yttre mening.