Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En förändrad åsigt gjorde sig deremot gällande vid 1859—1860 årens riksdag, då, till följd af gjord framställning om Bankens förpligtigandp att till den, sorn sådant öst.undade, alltid hålla hela Specier tillhanda i vexling, uti det utfärdade Reglementets § 98 intogs den i § 16 af nuvarande Reglemente bibehållna slutmeningen, hvilken innebär ett erkännande af skyldighet för Banken att åt den, sorn för dess sedlar begär klingande mynt, utlemna sådant af den myntsort, sedelhafvare!) för sitt behof finner ändamålsenlig, ehuru med en i orden „sä vidt ske kan, inlagd inskränkning, hvilken föranleddes deraf, att möjligheten för Banken att tillhandahålla siifvermynt af hvarje särskild valör berodde derpå, i hvad män Bankens reqvisitioner hos Kongl. Mynt verket kunde af detta fullgöras. Oafsedt de i sjelfva saken grundade skäl, som bjuda att alla de uti gällande förordningar bestämda myntsorter böra, åtminstone så vidt ske kan, hållas tillgängliga, synes älven den omständigheten icke sakna vigt att, om Bankens skyldighet att tillhandahålla alla gällande myntsorter, efter att under en längre tid hafva varit uttryckligen stadgad, återigen, på sätt med det ifrågasatta borttagandet af slutmeningen i 16 § åsyftas, inskränktes, sådant med sannolikhet kan antagas komma 12 Banko-Utskottets Betänkande N:o 15. att föranleda ett, om än aldrig så ogrundadt, likväl för Banken sjelf menligt misstroende till Bankens förmåga att under alla förhållanden honorera sina förbindelser. För öfrigt synes det, som om den större frihet vid ordnandet af silfverutvexlingen från Banken, hvilken Fullmägtige genom deras förslag afsett att åt sig bereda, svårligen skulle kunna utöfvas på ett med billighet öfverensstämmande sätt, då de vederbörande, hvilka skulle ega att i hvarje särskildt fall afgöra om den myntsort, som äskades, eller någon annan borde utlemnas, knappast kunde, åtminstone utan ett obehörigt inträngande i dei vexlingssökandes enskilda angelägenheter, bedöma, huruvida deras begäran vore af beskaffenhet att böra villfaras eller icke.
I I å i dessa dagar ett af Sveriges ärorikaste minnen uppväckes i anledning af 50:de årsdagen efter det Erik Glista f Geijer gick ur tiden, meddelar Idun porträtt * af hans lifs trogna, väna följeslagerska, hans maka, hvilken han tidigt valde och som gjorde hans hem ljust samt beredde honom en mångårig lycka, hvilken han själf bäst skildrat i flere af sina smådikter till henne. » Med en almanack till min hustru » heter en af dessa dikter: Frågar någon, hvad jag lär af de många åren, som jag följer med besvär sanningen i spåren: Jo, att kärleks endräkt är sist den bästa gåfva, för hvars himmel jag begär städse Gud få lofva. Och i en annan julklappsvers heter det: Tack för de Tack för ae Tack! Allt mer jag att flydda år! många år! som tide ?i går tacka får. Henne själf låter han säga i den visa, som han kallar sin hustrus: Värld, tumla dig! Tag har min sång för mig. 1 det stilla vill jag bo; jag vill ha ro! Men det kunde ju hända, att någon fnurra på hvardagslifvets tråd uppstod, då upplöstes den harmoniskt i sång. var ett sådant litet missförstånd m e d kan som gaf Geijer anledning till skälmaktigt hjärtliga visan: liten men Det maden Litet gnabb ibland skadar intet grand, om man blott älskar hvarann. Mulen himmel ock klarnar åter opp, så är naturens lopp. * Efter en af Maria Röhl 1841 tagen teckning, hittills ej reproducerad. M O Det var tidigt en sommarmorgon 1809 som till brukspatron Knut Lilljebjörn å den gamla egendomen Odenstad i Värmland en tjänsteande kom framskyndande med hälsning, att en främmande höll nere på landsvägen och ville tala med patron. Då Lilljebjörn, något undrande på denna ovanliga hälsning / kom ned till landsvägsgrinden, fann han vid skjutskärran stående den unge o - magister Geijer. CS bt) m a fr. w u » Käre Erik Gustaf, hvad ska ' detta be • ö t y d a?
Då en sådan oliigenhet kan undvikas genom den simpla förändring, att man borttager citatet till § 9, men låter orden nlilta med dem i städerna» qvarstå, så kan jag icke förstå huru man kan annat än vilja göra en otydlig sak tydlig; hemställande jag således, att B. o. Ad. behagade bifalla mitt förslag. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt att, i afseende på ifrågavande redaktionsförslag, som innehöll »skeppsredare och fartygsägare, lika med dem i städerna, § 9», Gr. Liljencrantz yrkat bifall med den förändring, att citationen af § 9 uteslöts och således rubriken komme att innehålla »skeppsredare och fartygsägare, lika med dem i städerna», blef propos. till bifall å Utsk:s förslag först framställd och besvarad med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföll detta förslag, med den af Gr. Liljencrantz yrkade förändring, samt sedan svaren härvid utlällit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Slutligen förekom och bifölls Utsk:s förslag till redaktion af §§ 27 och 28, i de delar, hvilka icke förut utgjort föremål för R. o. Ad:s pröfning. 15:de punkten, ang:de § 33. Gr. af Ugglas: Jag anser att Usk. haft fullkomligt rätt i sitt sätt att förfara med motionerna om direkt beskattning af kapitalet, ty detta drager nog sin bevillning ändå. Att kapitalisten i de flesta fall icke gör det, är sannt; men då sådant inträffar, drager han också vida mera, än han egentligen borde, efter den förändring, som R St:r vid förra Riksdagen vidtogo, att nedsätta bevillningen till 2^ proc. Då blef nemi., det oaktadt, detta s. k. afdrag af 5 proc. å räntan bibehållet för utlånta kapitaler, som draga mera än 5 proc. ränta. Sådant är orimligt, och ganska lätt kan det bevisas.
Således tror jag att en sådan aldrig bör gifvas, och att om man åter vill försöka detta system, bör man åtminstone göra det, der handeln redan år uti flor, och der den kan gifva hastiga resultater, till exempel uti Götheborg. Försöket bör ej ske på Gottland, i fall det år för försökets skuld man vill denna s&k. Och år det blott för att skaffa en local fördel åt Gottland, så anser jag detta ej råttvist emot våra kuststäder, der handeln redan .år i full gång, nederlag gan. ska användbara, och fördelande jemnare fördelta på hela samhället. Visserligen har jag hört mycket ordas om vigten af en befästning pä Gottland. Jag kan ej annat ån förena mig med dem, som ansett befästningar på aflägsne öar snarare skada ån gagna. Gör man der en stor fästning, synes mig den kosta mera , ån den år värd; således orätt, i fall Ön ej sjelf kan uppbygga den. Gör man åter obetydliga befästningar, tjena de ej till annat, ån att styrka en fiende, som der får fast fot. Jag yrkar således i alla afseenden afslag å Betänkandet. Herr von Hohenhausen t Den siste värde Talaren lärer hafva förbisett ändamålet meden frihamn. Uti hvarje Land, der man äger Fa - Den 27 Augusti e. m. 235 briter, och vill skydda dem, kan man ej upplåta alla hamnar at Utländske Köpmän. En frihamn afser Utlänningar, sorn ditkornma med alla möjliga varor, de afflytta, när de tehagä. Ortens läge bestämmer, hvar en frihamn kan med förman anläggas. Den ifrågavarande hamnen ligger på halfva vägen till Ryssland. Dén är ett tjenligt ställe för Americanare och. Engländare, samt alla som handla på östra knsterne af Östersjön, der det hastigt tillfryser. Allt talar för denna hamn , isynnerhet nu sedan England förändrat sin navigationsact, och i följe derutaf troligen en förändring kommer att ske med navigations-acterne i andra länder, hvarigenom säkerligen en sådan hamn mycket skall bidraga både till Gottlands trefnad och Sveriges fördel, då varor derifrån kunna transporteras åt alla håll. Således är det sjelfva läget , som bestämmer en sådan hamn.
I sammanhang med detta ärende, har hos Rikets Ständer jemväl förekommit, huruledes det i viss mon skulle leda till mera reda och ordning uti Banco-Verkets räkenskaper, om behållningar af här ofvan uppgifne beskaffenhet finge efter förloppet af vissa decennier ifrån böckerne afskrifvas; i hvilket hänseende upplyst blifvit, att uti 1789 års Hufvud-Bok upptagas under nedannämnde rubriker följande, alltsedan den tiden balancerade, skuldposter, nemligen: Bankens Liqvidations-conto 767: 10. 8. Creditorernes Liqvidations-conto N:o 2 220:16. — Som dessa poster äro utöfver femtio år gamla, samt det med visshet lä rer kunna antagas, att något anspråk å sådana äldre fordringar icke kommer att ega rum, hafva Rikets Ständer beslutat, att alla sådana fordringsposter, som bestå af outtagne auctions-öfverskott på de före år 1834 försålde guldoch silfver-panter, eller utgöra behållningar på räkningarne i förra VäxelBanken eller den nuvarande Depositions-afdelningen, må, när de blifva öfver femtio år gamla, till Banko-statens Enkeoch Pupill-cassas disposition öfverlemnas, dock under de vilkor, i afseende på återbetalnings-skyldigheten, som år 1772 stadgades och här ofvan blifvit anförda; och få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes, uppå Banco-styrelsens görande anmälan, i Nåder låta utfärda kungörelse derom, att vederbörande ega, inom en tid af tre år, ifrån kungörelsens datum, i Banken utbekomma så d'ane utöfver 50 år gamla fordringar. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 November 1840. Expeditions-UtskoUels Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Nov. 1840.
Kaptenen Carl Gustaf Qveckfelt och dess numera afl. hustru Eva Charlotta Qveckfelt född Rosencrantz, en summa af minst 25,000 R:dr b:ko blifvit till Riddarh,-Direktms disposition anslagen, hvaraf räntemedlen skola användas dels lill 3 lifstidspensioner å tillsammans 422 R:dr 10 sk. 8 rst. b:ko för i testamentet nämnda ogifta Adliga Fruntimmer, dels lill 4 stipendier ä 133 R:dr 16 sk. b:ko hvardera, för behöfvande studerande Adliga ynglingar från 18 till 25 års ålder, som tillhöra före år 1809 introducerade ätter, dels till lifstidspensioner ä 133 16 sk. b;ko hvardera för torftiga Adliga enkor ellér oförsörjda flickor af förenämnda ätter: varande tillika tvenne summor af 1,333 R:dr 16 sk. b:ko hvardera lemnade under Direktms vård, hvaraf de årliga räntorna skola tilldelas i testamentet nämnda fruntimmer, hvilka 342 Den 25 Februari f. m. likasom alla, som framdeles utses till erhållande af dessa räutemedel, skola ega rättighet alt sjelfva nämna sina efterlrädarinnor, så att, endast för det fall alt denna rättighet lemnäs obegagnad, åt Direkt:n blifvit hänskjutet alt bestämma det värnlösa Adliga fruntimmer, som af räntan må komma i åtnjutande. Att Grosshandlanden Magnus Didrik Sölfverberg, genom testamente af d. 7 Maj 1851, under Riddarh.-Direktms vård och ansvarighet ställt en summa af 15 000 R:dr b:ko, hvaraf årliga intresset bör utdelas i pensioner till 15 behöfvande enkor eller döttrar efter introducerade Adelsmän, dervid enkor, som hafva barn att upfostras, skola hafva företräde; Att frami. Öfver-Intendenten Fredrik Samuel Silfverstolpe och haus ännu lefvande enka Fredrika Silfverstolpe, född Mannerheim, genom testamentarisk disposition af d. 13 April 1851 till Wadstena Adliga Jungfrustift skänkt ett kapital af 1,000
Proposition om anslag af medel till de genom Högtsalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia A i.eertinas död förorsakade Begrafningsoch andra kostnader, hvilka, med ledning af livad vid dylika sorgliga tillfällen förut egt rum, enligt uppgift af Hr Riks-Marskalken, kunde förslagsvis beräknas till 35,ooo R:dr; och Stats-Secreteraren uppläste derefter, med Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd, underdånigt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet, hvilket Förslag, lydande som det finnes Protocollet bilagdt, Kongl. Maj:t, enligt Stats-Rådets närvarande Ledamöters underdåniga tillstyrkande, i Nåder gillade; med befallning att Propositionen till Rikets Ständers Stats-Utskott skulle, i öfverensstämmelse dermed, under denna dag expedieras. Ex protocello S. G. Schyberg. Bih. till R. St. 1 Saml.j 3 Band. usta Haft. 4 STOCKHOLM, tryckt i Ecrsteinska Tryckeriet, 1829. a KongK NMgit Proposition, Nio 69. t N:o 69. i afskrift meddelad Exped. Ut sk. d. 3o Maji 1829. Kongl. Majus Rådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-TJtskott, angående öfverlåtelse till Stockholms Stad af en del utaf K:gl. Majus och Kronans Tomt, BeridareBanan kallad■, till Hötorgets utvidgande ; Gifven Stockholms Slott den 16 Maji 1829. ■^led underdånig fram ställning , hurusom det å Norrmalm här i Hufvudstaden belägne så kallade Hötorget, hvarå, sedan äldre tider tillbaka Allmogen från Rikets närmast liggande Norra och Vestra provinser, till försäljning hitföra deras Landtmanna-producter, genom dess alltför inskränkta utrymme oell deraf uppkommande trängsel, skall förorsaka flere olägenheter ej mindre för de till Staden med varor ankommande Landtman, än för köpare och •äfven kringboende Husegare, hafva hos Bill. t. Riks, St.
Skrifvelse N:o 154. ingifvet underdånigt memorial anfört att, sedan de vid storskiftesoch afvittringsverken anställde tjenstemäns arfvoden blifvit genom Kongl. Brefvet den 11 Juni 1858 för innevarande statsreglerings-period bestämda, samt E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län, uppå Öfverdirektörens anmodan, afgifvit specifika förslag å den särskilda tillökning uti innehafvande arfvoden, som, på grund af Rikets Ständers beslut om löneförhöjning åt Statens embelsocb tjenstemän för år 1857, ansetts böra äfven bemälde tjenstemän för samma år tillkomma, så och efter det berörda förslag, uti hvilka aflöningsförhöjningen beräknats för Styresmannen och Landtmätarne vid storskiftesverket i Stora Kopparbergs län till 4,379 R:dr 69 öre, för Styresmannen och Landtmätarne vid afvittringen i Wester-Norrlands län till 1,697 R:dr 92 öre, för Afvittrings-landtmätarne inom Westerbottens län till 1,600 R:dr samt för Styresmannen och Landtmätarne vid afvittringen i Norrbottens län till 2,900
Det har nemi. visat sig, att bev.- förordningen gifvit mer än man velat uptaga, i fåll den riktigt tillämpats, och derföre hafva taxeringsoch pröfningskomitéerna i alla landsorter sagt, att, ehuruväl taxeringsvärdet är lägre, än det borde vara, och näringsidkaren taxeras mildare än i öfverensstämmelse med sin inkomst, så och då procenten är satt så högt att den skulle åstadkomma eli större inkomst än som i bev.förordningen är afsedd, taxera vi lägre än rätteligen är. Detta är ett resonnement, som man får höra i hvareuda pröfningskomité och sorn gjort sig gällande öfver hela landet. Således antingen procenten blir satt för högt eller för lågt, så börja alltid de beskattande myndigheterna att rätta sina åtgärder, hvilka skola vara fotade endast på öfvertygelse, efter hvad de tycka att man bör betala för att fylla den påräknade bevilln.summan, och således blir bev.- förordningens tillämpning förfuskad. Effekten af Gr. Möruers förslag blefve den, att vi få betala mer än R. St. afsett, dä de bestämde procenten. Allt detta är onödigt. R. St. göra sina beräkningar och derefter bestämmes procenten i bev.förordningen. Sedan denna procent är bestämd, är det den skattskyldiges rält, att icke påläggas högre bevillning, än som skulle blifva följden, om denna procent uttogs efter den verkliga förmögenheten. Om författningen lemuar det bidrag till staten, som man alser, eller icke, om detta bidrag går för högt eller för lågt, så skall detta förhållande rättas genom iiqviden till slaten, men icke genom tax.-, männens åtgärder. Det är naturligtvis icke heller meningen genom att införa en sådan upgift i förordningen, som Gr. Mörner Den 25 Angu s 11 e. m. 267 föreslagit, men erfarenheten visar att effekten blir sådan, och då det icke länder till något gagn, hvarföre skall man då göra det? Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Printzensköld: Jag erkänner mig verkligen vara så enfaldig att jag ej förmått följa den bevisning, sorn den siste talaren upstiillt.
Under allt detta förblifva de gamla qvantiteterna och narnnen orubbade samt kunna obehindradt af Allmänheten brukas, t. ex. 1 Famn lika med 6 Fot, en Aln med 2 Fot, x Stop med 50 Cubuk-tum, ett Skeppund med 4 Centner o. s. v. Med antagandet af Decimal-Systémet, tiilstyrkes derföre i underdånighet följande fördelning af Svenska Statens Mått, Mål och Vigt; 3!i2 Underdåniga Skrifve!ser. 1:0 Lcmgdemåttet: En Fot fördelas i 10 tum. JEti Turn i 10 Linier. 2:0 Rymdemattet: En Cuhik-fut , kallad Foting, innehåller 10 Kannor. En Kanna innehåller 100 Cubik-tum, kallade Tumming, hvarefter sedermera kannans afdelningar beräknas. All annan mätning af torra varor, än med strukna kärl, försvinner, och alla slags tunnor, ehvad vara som helst dermed mates, reduceras till det allmänna måttet; räntor, tull och alla umgälder beräknas derefter. 3:0 Vigt en : En Centner fördelas uti 100 Marker. En Mark uti 100 Ort. En Ort uti 100 Korn; genom hvilken sistnämnde fördelning, mindre behöflig i handel och vandel med tyngre varor, en vigt erbålles för de ädlare Metallerna, utan att en särskild myntvigt torde komma att behöfvas. Till den nu föreslagne vigten, reduceras alla andra hitintills brukliga vigtsorter, hvilka således utur allmänna trausactioner alldeles försvinna, med undantag af Medicinal-Vigten, som, endast nytjad på Läkares Recept, måste förblifva inom Apotheken, och blott användas vid försäljning efter Läkares förordnanden. Några Decimal-multipler af Fot för Längdemåttet, Foting lör Torrva ru-måttet, Kanna för v målet af flytande varor och Centner för vigten, anse Riksens Ständer uti sjelfva beräkningen icke vara af nöden. famn, Aln, Ankare, Oxhufvud.
Herr Påhlmans mening, att Särskildta Ut - Den 5 Juty. /. m. *35 fskottets antagna grunder icke skilja sig ifrån StatsUtskottets nu anmälda allmänna grunder, kan jag ingalunda anse rigtig , emedan jag trott mig finna derimellan en verklig stridighet, I alla fall torde Ridderskapet och Adeln icke kunna derom något döma förr än äfven det Särskildta Utskottets Betänkande pröfvas, och till denna pröfning äro vi ej ännu komne; det är just på det att en sådan pröfning må äga rum, sorn jag tror båda Betänkanderna böra på en gång här öfvervägas och afgöras. Herr von Schantz, Ifvar Fredrik Gabriel, anhöll att BancoUtskottets Utlåtande i alla fall matte uppläsas, Herr') Grefven och LandtMarskalken föreställde att BancoUtskottets Utlåtande redan en gång vöre uppläst och kunde åter uppläsas på samma gång som ifrågavarande StatsUtskottets Betänkande till afgörande företages; och hemställde om icke detta kunde ske i nästa Plenum, Bifölls, Efter förnyad föredragning af följande den g dennes på Bordet lagda Betänkanden och Memorial, blefvo desamme af Ridderskapet och Adeln bifallne, näml: 236 Den 5 /• »* 1:0 Fran BancoUtskottet, rörande for* matet på Två Riksdalers BancoSedlar, m. mu 2:0 Från BevillningsUtskottet, rörande frihet från LandtTullsersättning för öppna och däckade båtar. 3:0 Från BancoUtskottet, rörande lån af Banken till undertöd vid uppförandet af ett nytt Gymnasii och Scholhus i Skara. 4:0 Från StatsUtskottet, angående Assessoren Tinnerholms underdåniga ansökning om eftergift af en yppad och honom till ersättning ålagd brist uti dess hafda uppbörd af Charta Sigillatae medel. 5:0 Från BancoUtskottet, rörande medel till förslitna Sedlars inlösen i Landsorterna.
181 §, angående de under innevarande riksdag beviljade anslag till folkundervis ningen, grundar sig på Rikets nu församlade Ständers beslut enligt dels Bih. till R. St.. Stats-Utskottets tillstyrkanden i 63:dje punkten af Utlåtandet N:o 123 och 18:de punkten af Utlåtandet Nio 178 och dels Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 204 sid. 7. Beträffande den, enligt 187 § i hittills gällande reglemente, för beredande af tillgång till afskedade folkskolelärares pensionerande afhatta och i Riksgäldskontoret ännu innestående summa, 101,940 R:dr, utgörande återstoden af de för detta ändamål, enligt Rikets Öländers beslut vid 1850 och 1851 års riksdag, reserverade besparingar å föregångne riksdagars anslag till folkundervisningens befrämjande, har Doktor Björkman, uti en inom Preste-Ståndet väckt och till detta Utskott remitterad motion, föreslagit, att då omförmälda anslags-summa endast under scdnasto riksdags statsreglcrings-period skulle hållas Kongl. Maj:t tillhanda för att utdelas såsom grundfond till pensious-anstalten för folkskolelärare, Rikets nu församlade Ständer måtte vidtaga erforderlig åtgärd på det denna tillgång må fortfarande bibehållas och få användas för det dermed åsyftade goda ändamål; och har bemälde motionär i sådant afseende hemställt, att den summa, som utaf ifrågavarande anslag återstod och hvilken sedan 2:ne stift redan utbekommit sina andelar utaf samma anslag, utgjorde ofvan uppgifna belopp, 101,940 R:dr, antingen måtto tills vidare blifva för de öfriga stiftens räkning qvarstående i Riksgålds-kontoret och räntebärande eftor 5 procent, eller ock genast, efter den antagna fördelningsgrundon, varda till dessa stift utdelad, för att genom Stifts-styrelsernas försorg förräntas, intill dess reglementen för pensioneringen af fölkskolelärarue inom samma stift hunne uppgöras och af' Kongl. Maj:t biefve fastställda.
I öfrigt är Håll-skjutsen redan afskaffad, tilan att deraf förmärkts någon serdeles olägenhet för resande, helst sorn Reserv-skjutslagen och andre invid Landsvägarne boende hemmansbrukare ej • sällan täfla om den resandes förskaffande, så alt tvister, dels inom Reserv-lagen dels emellan desse och andre skjutsande, under sednare åren ofta ägt rum och stundom föranleda lill rättegång. För Väghållningen på Landet erfordras årligen från och med 4 till och med 16 Öke Dagsverken af hvarje helt mantal, i föjhållande till localen, samt något mera vid tillfälliga större skador å Vägarne; och genom dessa Dagsverken, beräknade efter ett medeltal af Markegångs-priserne, med tillägg af Brobyggnads-kostnaden, har uppkommit den summa Tabellen innehåller för detta onus, och hvilken, fördelad lika på förmedlade hemmantal, svarar emot ii R.*dr eller något deröfver på helt mantal årligen. — Egenteligen är dock väghållnings-besväret, när vägarne jemn t och försvarligt underhållas, icke betungande i förhållande till hvad ziffran sålunda derom utvisar, emedan bidraget dertill för det mesta utgår in natura, eller genom arbete, på sådane mellantider af året då hemmansbrukaren och hans dragare äro mindre upptagne af andra göromål och körslor; men det är sannolikt att väghållnings-besväret blifvit drygare, eller erfordras flere dagsverken, sedan Väglagningstiden och Vägsynerne förflyttades inpå sommaren, och likväl förenar sig dermed den allmänna olägenhet, att vägarne nu äro ojemna och tunga för trafiken äfven under sommarmånaderne, då de annars borde och kunde vara goda. Nämnde olägenhet torde dock mötvägas af den omständigheten, att väglagnings verkställande sommar-tiden anses falla sig beqvämligast för de väghållnings-skyldige i allmänhet, och fördelaktigare i det fall, att den inträffar på en tid då jordbruksarbetet lemnar mera ledighet dertill, än vår och höst, i synnerhet 39 när missgynnande väderlek för brukning oell skörd försvårar detta sednare angelägna arbete. Hvad Tabellerne upptaga under rubriken: