Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, om jag så må säga, allmänna hufvudorsaken lill detta onda, står ock efter mitt förmenande att finna just deruti, att man icke velat göra sig mödan att allvarligt eftersöka och med roten bortrycka de lill det onda bidragande orsakerne, utan då någon af 390 Den 31 December e. m. dessa i dagen framlagls, i stället begagnat den hos oss lika vanliga, sorn olycksbringande halfhetsmelhoden, hvarigenom man för någon tid skjutit frågor ifrån sig, men på ett sätt, som ej sällan förvärrat det onda man velat minska eller afhjelpa. Då jag nu tager mig friheten att påpeka några af de orsaker, som, efter min öfvertygelse, mest verksamt bidraga att öka fångarnes antal och kostnaderne för deras underhåll, förbigår jag den väsendtligaste, eller den som ligger uti en vanvårdad barnaupfostran enär det är påtagligt att en bättre omsorg ät det upväxande slägtets vägledning, ehuru af yttersta vigt för bibehållande af det lyckliga resultat som jag åsyftar, likväl ej kan förr än i framtiden visa sina välgörande verkningar. Min afsigt är deremot att framlägga några af de orsaker, till det ifrågavarande onda, hvilkas undanrödjande skulle hafva en betydlig minskning uti fångarnes antal och uti utgifterne för fångvården till omedelbar följd och såmedelst bereda äfven den närvarande generationen glädjen af att se sina önskningar i nämnde afseende till en väsendtlig del upfylda. Dessa orsaker stå efter min öfvertygelse att finna: l:o uti fattigvårdens felaktiga handhafvande; 2:o uti brottmåls-lagskipningens och det dermed sammanhängande fängelse-systemets felaktighet; 3:o uti det olycksbringande försvarslöshets-systemet; och 4:o deruti att l:sta mom. 7 § uti 11 Kap. af Kongl. Krigsartiklarne erhållit en tillämpning, aldeles stridande mot lagstiftarens tydligen uttryckta afsigt. Som jag hvad den första af dessa frågor beträffar redan vid 1847 års
Tryckfrihetsförordningen, angående utrikes—ifrån hit inkomna skrifter; samtliga godkändes. 96 Prol.-Utdrag den 13 December 1865. S. D. Vid skedd föredragning godkändes Stats-Utskottets Utlåtande JM 10, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Proposition om anslag till ett förlagslån för tillvägabringande inom riket af tillverkning af tolf-decimaltums gjutna jernkanoner. S. D. Vid föredragning af Banko-Utskottets Memorial JM 4, med återlemnande af åtskilliga till Utskottet remitterade motioner; samt JM 5, med återlemnande af Riksdags-fullmägtigen Anders Perssons från Christianstads län motion, 4 beslöt Ståndet till Banko-Utskottets handläggning åter öfverlemna samtliga i dessa Memorial omförmälda motioner. S. D. Föredrogos och godkändes Banko-Utskottets Memorialer: JM 6, i fråga om afskrifning af åtskilliga vid Låne-kontoret i Göteborg upptagna diskontlån, äfvensom af derstädes balancerade öfverräntor å dylika lån; JM 7, med hemställan om förhöjning i den åt Skolläraren vid Tumba bruk, C. Eriksson, anvisade lön; samt JM 8, angående årligt understöd till Bokhållaren vid Tumba bruk, C. F. Asp. S. D. Föredrogs och godkändes Expeditions-Utskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, JM 1, angående godtgörande genom Riksgäldskontoret af de utaf Stats-kontoret förskjutna riksdagskostnader. Dea 13 December. Från Hoglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs Siats-Utskottets Memorial JM 11, med återlemnande af Kongl.
I största allmänhet skulle vi vilja angifva den saken så, att det personliga åskådningssättet erbjuder garanti för en förnuftig världsordning, något, som naturalismen omöjligen kan göra. Väl veta vi, att de finnas, hvilka förklara sig vara och i viss mån äfven äro naturalister, men likväl hålla fast vid en sådan förnuftig världsåskådning, men huru dessa båda antaganden skola stå tillsammans, det är èn fråga, på hvilken vi frukta, att de blifva oss svaret skyldige. — Krafvet på en förnuftig världsordning utgår tydligen från människoanden, från vår tanke och vilja, eller med andra ord just från vårt förnuft. Det är tanken, som fordrar, att allting ej blott skall vara hvad det faktiskt är, utan jämväl att det skall finnas, hvad vi kallat en mening i allt. Men ligger nu ingen tanke, intet förnuft till grund för världsalltet, är ej människotanken just såsom tanke besläktad med dettas allsmäktiga upphof, är den helt enkelt en naturprocess, som andra sådana, hvilket berättigande får då väl detta kraf? Detsamma som ett sjukt hjärtas fantastiska anspråk på, att allt i världen skall gå efter dess nycker. Väl veta vi, att människor finnas, som påstå sig just genom krafvet på en förnuftig världsordning hafva blifvit förda till öfvergifvande af en personlig världsåsikt och antagande af naturalismen. Det är dock väl uppendagligt, att de då antingen missförstått betydelsen af detta kraf eller ock, hvilket är sannolikare, gått ut från en så låg form af personlig världsåsikt, t. ex. någon mycket krass form af antropomorfism, att hvad som skolat gälla som en förnuftig världsordning för dem framstått som, och äfven i själfva verket varit höjden af oförnuft. Huru än härmed må förhålla sig, säkert är, att ej få de sin fordran infriad af naturalismen. Den lägsta form af personligt betraktelsesätt erkänner åtminstone denna fordran, om den ock ej kan infria den. Ty från ett fullkomligt tänkande och fullkomligt viljande väsen skall dock världen och människan här leda sitt upphof, huru otillfredsställande man än sedan gör reda för, hvari dess fullkomlighet och dess anordningars fullkomlighet bestå.
Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. 37 2:o att, då aflidne Landshöfdingen i Kopparbergs län Olof af Geyerstams enka Juliana Erasmina af Geijerstam, född Lundström, till sin och sina två oförsörjda döttrars bergning saknade andra tillgångar än den ringa qvarlåtenskapen efter mannen, samt de pensioner, hon egde uppbära dels från Civilstatens enskilda Enkeoch pupillkassa och dels från Häradshöfdingarnes, Landssekreterarnes och Landskamererarnes gemensamma pensionsinrättning, af hvilka pensioner den förra, tillsvidare och intilldess vid medlet af år 1866 bristande afgifter till kassan hunnit erläggas, utginge med endast 600 R:dr, hvarefter det fulla beloppet år 1866, då döttrarna, hvilka voro tvillingar, uppnått 25 års ålder, komme att minskas med samt pensionen från den senare inrättningen, i anseende till kassans ringa tillgångar, ännu utbetalades med endast 75 procent af det bestämda pensionsbeloppet, 675 R:dr, Rikets Ständer måtte, med afseende härå samt å Landshöfdingen af Geyerstams under en lång embetsmannabana ådagalagda förtjenster, medgifva, att hans bemälda enka å Allmänna Indragningsstaten uppföres med en pension af 600 R:dr, att under hennes återstående lifstid utgå; samt 3:o att, enär Statskommissarien Abraham Victor Kock, hvilken deu 20 Mars 1864 i tjensten afled, efterlemnat enka jemte åtta oförsörjda barn, samt enkan, i anseende till sjukdom oförmögen att genom arbete i väsendtlig mån bidraga till sitt och de sinas uppehälle, i följd af det skuldsatta skick, hvari vid mannens död boet befanns, saknade andra tillgångar, än de pensionsunderstöd, hon från Civilstatens pensionsinrättning årligen åtnjöt med ett sammanräknadt belopp af 780 R:dr, Rikets Ständer, med afseende ej mindre å den nödställda belägenhet, hvaruti bemälda enka och barn sålunda befunno sig, än äfven å aflidne Statskommissarien Kocks under mångårig och nitisk verksamhet i det allmännas tjenst ådagalagda förtjenster, måtte åt hans enka Abrahamina Engel Kock, född Oldenburg, på Allmänna Indragningsstaten anvisa en årlig pension af 900 R:dr, att från och med innevarande år 1865 utgå under hennes återstående lifstid; 4:o att, i betraktande af det serdeles hedrande och nitiska sätt, hvarpå f. d. Majoren Nils Johan Giertz i lifstiden under mer än 22 år bestridt den mödosamma och ansvarsfulla Kommendantsoch Föreståndarebefattningen vid Korrektionsinrättningen på Långholmen, hans efterlemnade Enka Lona Fredrika Giertz, född Bahr,
Posthemmanen åtnjuta, såsom Kongl. Kungörelsen den 19 Augusti 1801 utvisar, åtskilliga i ersättning för postförings-skyldigheten tid efter annan medgifna ganska väsentliga friheter, nemligen: från materialiers och timmers framskaffande vid allmänna hus och byggnader; från kungs-, krono-, håll-, reservoch gästgilveri-skjuts. den sistnämnda så framt hemmanet icke förut är indeldt till gästgifveri med skyldighet att skjutsa; från inqvartering och gästning af Kronans manskap; från krono-brelhäring; från nämnde-, fjerdingsoch sexmäns med flere dylil a befattningar; från knekteoch båtsmanshåll, i hvilket afseende är stadgadt, alt, om hemmanet är roteradt eller bör för annan orsak än postföringen vara från rotering befriadt, årlig roterings-ersältning utgår af postverkets medel efter ett lör fem ar i sender bestämdt belopp, utgörande nu, enligt General post-slyrelsens kungörelse den 17 Juni förlidet år, 54 riksdaler banko för hel rote. Postförare, försedda med ”Beslällningsbref,” äro dessutom, jemlikt Kongl. Kungörelserna den 27 Oktober 1812 och den 13 Februari 1849, fritagne Iran bevärings-skyldighet. Postföringen medför jemväl för hemmans-innehafvarne en kontant inkomst i hästlega, hvilken, enligt Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 17 Augusti 1762, då fastställdes för större poster, som fördes fyra gånger i veckan, till 7 öre, för de mindre till 6 öre och för sidoposter, som fortskalfades allenast två gånger i veckan, till 5 öre silfvermynt, men sedermera biel', genom ofvan åberopade nådiga Kungörelse den 19 Augusti 1801, bestämd för sidoposter, gående två gånger i veckan, till 2 och i vissa orter 2 1^4 skillingar, för poster fyra gånger i veckan till 3 och i vissa orter 3 1/2 skillingar, för tyska [losten 3 1/2 skillingar och för extra poster ytterligare 1 skilling, allt på 6 Sammans.
Och Boström, hvars inflytande för närvarande torde vara ännu större än t. o. m. Geijers tidigare varit, lutar i politiska frågor omisskänneligen åt reaktionen. Enligt hans tanke var ju Sveriges gamla ståndsrepresentation så oöfverträfflig, att redan öppnandet af borgareståndet för bruksegare rubbade institutionens idealiska harmoni. Bekant är också Boströms böjelse för den enväldiga statsformen, hvilken äfven förträffligt lämpar sig för hans s. k. idealistiska system. Endast när vi taga den reaktionära anda i betraktande, hvilken rådt och råder vid Sveriges universitet, kunna vi gifva förtjent erkännande åt Fryxells frisinthet Också vann densamma på sin tid alla liberales varma understöd, och de flesta af hans särskilda yrkanden hafva, såsom en hvar känner, redan för länge sedan blifvit verklighet Der-uti hafva vi äfven det bästa försvaret för Fryxells uppträdande, om hvilket nutiden för öfrigt i sanning ingalunda vet så mycket, som rätt och billigt vore. Det torde för öfrigt knapt vara nödigt att tillägga, att, det nyas försvarare, en induktionens, den praktiska rationalismens och prosans man, att äfven han någon gång gick för långt såsom t ex. då han förnekade den högre filosofiska spekulationens värde, då han uppställde nyttan såsom undervisningsväsendets af-görande grundsats eller bedömde poesien från prosans ståndpunkt Tanke och praktiskt förstånd, teori och erfarenhet, idealism och realism, poesi och prosa — huru man i hvaije särskildt fall, efter särskilda synpunkter benämner mennisko-andens motsatta poler — äro begge fullt berättigade och komplettera hvarandras brister. Den ena af dem kan förden enskilde vara vigtigare, måhända den enda möjliga synpunkten. Men menskligheten kan ej afstå från någondera och endast för en tid kan således den ena riktningen besegra den andra. Anders Fryxell stod vid denna tid på fullständig krigsfot med det lärda lägret, representerande öfver hufvud en annan verldsåskådning än den derstädes hyllade. Med Geijer hade han redan kommit i faktisk, ehuru ej personlig strid, innan de ens egentligen rörf sig på samma område.
- Och nu, min Annжus, förmodar jag, att du är på väg till kyrkan, för att lova Herran och bedja om fortsatt framgång för kejsarens vapen? - Eusebia, jag känner detta både som plikt och längtan. Men statsgöromålen, ve mig, statsgöromålen! Prokonsuln såg sig om och gav ett tecken åt en man, som stannat i hans grannskap. - Stackars Annжus! Jag vill icke uppehålla dig. - Sköna! Din åsyn är min lycka, men det är sant, att jag för tillfället har bråttom ... och även du bör skynda, ty där ser jag redan biskopen och klerkerna. Eusebia blickade ut genom palankinen. Hon sökte någon i skaran av de präster, som i högtidligt tåg följde biskopen till kyrkan. Förmodligen fann hon även den hon sökte, ty blixten i hennes mörka öga upplöste sig plötsligt i trånfullt skimmer, hennes barm hävdes av en suck, och drömmande sjönk hon ned på bärstolens kuddar. Ett ögonblick därefter gav hennes ringklocka tecknet till bärarne att sätta sig i gång. Så snart prokonsuln var ensam, vinkade han mannen, som väntade i hans grannskap. Denne smög ett brev i hans hand. - Var? frågade prokonsuln. - Mitt emellan Aten och Korintos. - Gå! Prokonsuln lossade med sin stylus det band, varpå sigillet var tryckt, och genomögnade hastigt överskriften. » ... till Petros, biskop i Aten, broderlig hälsning och frid av Fadern såsom ock av Sonen, av lika men ej samma väsende som Fadern!» Därefter stack han brevet i gördeln under sin mantel, ordnade denna och ämnade gå, då biskop Petros, som red på en mula i spetsen för sina präster, nickade och höjde korset, som han bar i handen, till tecken att han önskade tala med prokonsuln. En annan vink till klerkerna befallde dessa draga sig tillbaka. Prokonsuln ilade med spänstiga steg och de bägge rökelsebrännarne i fjäten att möta prelaten på halva vägen.
Det är af denna anledning jag nu vågar föreslå underdåniga Lyckönskningsadresser till Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen; och torde, i händelse detta mitt förslag af Ridderskapet och Adeln bifalles, en Deputation genast få afgå till de öfrige Respective MedStånden, för att lemna elern del af Ridderskapets och Adelns beslut och inbjuda dem att deruti instämma; äfvensom ExpeditionsUtskottet lärer böra anmodas att uppsätta de ifrågavarande Adresserne, hvilka sedan, af Stånden godkände, borde genom en stor Deputation under Herr Greh ens och LandtMarskalkens anförande i underdånighet öfverlemnas till Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet Kronprinsen. Härå utbeder jag mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Många yrkade på proposition, I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla att underdånige tyckönskningsadresser finge, på sätt Grefve De la Gardie föreslagit, genom en stor Deputation till HansMajd. Konungen och Hans Kongl Höghet KronPrinsen i underdånighet aflemnas; äfvensom att de öfrige RiksStåncJen måtte genom en Deputation Dea 5 Februarii. rfrr 203 inbjudas att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena, samt Expeditions Utskottet anmodas att uppsätta de underdånige lyckönskningsadresserne. Ropades Ja. Justerades följande: Utdrag af Protocollet hållet hos Högloll. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 3 Februarii 1825. S. D. Sedan Kongl. Majit, genom denna dag ankommen skrifvelse behagat meddela Rikssens Ständer den högst fägraesamma underrättelse, att GiftermålsContractet rörande Hans Kongl. Höghet
Nu nöja de sig ej med gamla bekantskaper, utan det ligger i sakens natur, att nya måste göras; — en del af dessa sednare förledas tyvärr allt för snart, blifva i sin tur intagne å Långholmen, och på detta vis fortfar det oafbrutet till Statens förderf, så länge denna olyckliga inrättning kommer att förblifva på den fot den nu är ställd. När nu härtill kommer, att denna anstalt är förlagd i hjertat af Riket; ja! inom sjelfva hufvudstaden, hvarest tyvärr tillfallet att utveckla och tillämpa de på Långholmen inhemtade lärdomar är alltför lätt; hvarest den ena brottslingen med hjelpsam hand understödjer den andra; och hvarifrån de, när måttet är rågadt, sprida sig till landsorterna för att der slutligen, under okända ofta falska namn, söka den sista resursen igenom begående af stölder, rån och mord, samt sålunda i de aflägsnaste provinser sprida förskräckelse, osäkerhet och vantrefnad: så är det tillräckligt skäl för hvarje fosterlandsvän, och synnerligen för representanten, att härutinnan önska och, om möjligt, söka tillvägabringa ändring och förbättring. Ifrån äldre tider qvarstående barbariska lagar göra, att den på hrottets bana en gång inträdde och sakfällde ej har någon möjlighet till återgång; och corrections-inrättningeu danar dessa nybörjare till fulländade och erfarne skälmar. Lag-comite'en har i det nya criminal-Jagförslaget, på ett tillfredsställande sätt, sökt aflägsna spö- och ris-straffen såsom stridande mot både ändamål och mensklighet, samt i stället föreslagit fängelse i strängare och mildare former. Skulle detta förslag antagas, så är redan en god början gjord att åstadkomma möjlig förbättring hos den ofta af dåligt exempel eller af ungdoms-Jättsinnighet förledda lagbry - Den 8 Februari. 3°9 tarén; ty lian behandlas, enligt omnämnda förslag, såsom en felande men förbätterlig mensklig varelse, då han deremot, efter nu gällande 1734 års lag, behandlas såsom ett djur, hvilket man genom kroppslig plåga vill tvinga till lydnad oell förnedring.
Gr. Horns, Claes Fredr., denne dag f. m. väckta och numera skrifteligen aflemnade motion i fråga derom att B. St., vid beviljande af ärliga anslag för fleråriga allmänna arbeten, måtte beräkna anslagen för 4 år i st. f. 3. Upplästes följande af Hr Durietz, Carl, inlemnade motion: Då det är en känd och af erfarenheten bestyrkt sanning, att arrenden för kungsgårdar samt andra kronolägenheter i sednare tider blifvit uppdrifne lill orimligt höga belopp, synnerligen genom de derå anställda auktioner lill den mestbjudande att arrendet öfvertaga, och hvarigenom ej allenast åtskillige arrendatorer kommit på obestånd och brustit, i betalningen af det bestämda arrendebeloppet, utan äfven K. M. och kronan, genom egendomens vanhäfd och vanskötsel samt af arrendatorn åsamkade husrölebristen, fåll vidkännas ofta nog kännbara förluster, som, med ett billigare afseende å arrendatoreus skyldigheter, kunnat undvikas; och då äfven B. St., \id nästI. riksdag, till K. M. i detta ämne i und. framställt sine önskningar om ändring i hittills varande sättet för utarrenderande af kungsgårdar i allmänhet, och hvarvid K. M. i nåder, genom Dess d. 17 sisth Juli utfärdade nåd. kungörelse, behagat fästa nåd. afseende; har jag ej kunnat undgå, att fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett förhållande, som inträffat med utarrenderandet af kungsgården YVendiholmen i Hillersjö socken, Färentuna härad af Stockholms län.
Ängelän suarade, Wärdige ffadher thz tu haffuer sackt, Att ffulkomna, thes haffuer tu mackt. Gudh till Adam. Statt wp adam tu haffuer nu maka, Migh tå skall tu aldrigh försaka. [13 raders tomrum] Iagh sätter tigh här i paradis, Som tu skalt leffua och vara vis. Iagh giffuer tigh alt thz här inne ähr, Föruthan thz lilla örta trää, Thes fruckt skall tu icke smaka, Och ey thz minsta loff nedhertaga. Mins thz grant, och tagh tiluarha, Om tu vilt icke alt illa ffarha. Här ähr nogh som tu må äta, Om tu vilt elliest min ord att säta. Här ähr glädie och mykyn stor lust, Blomster, lilior, och allahandha kost. Min wänskap skall när tigh vara, Så lenghe tu vilt thz trää at spara. Äffua vackta tigh och samma lundh, I huario tima, och huario stundh. At tu tz icke illa åttniuther, Om iagh tigh aff paradis skiuther. Adam suarade. Iagh tackar tigh herre fför tin mildhett, Att tu migh tocken nådhe wett. Först att iagh skall ey ensammer bliffua, Och ey mz sorgh, ångest att leffua. Äffua som ähr mitt kött och blodh, Fförty ähr hon migh mykytt godh. Medan tu skapade henne aff mitt liff, Migh till hugnat thz ärliga viff. Iagh vill henna älska som siälffuer migh, Min verdige herre thett bidher iag tigh. Thz andra som tu bidher migh hålla, Huilket skall min salighett vålla. Thett lilla trä kan iagh wäll acta, Om thz vore mer iagh vill thz vacta. Iagh vill thes frucht inthz förarga, Och huarken löff eller quist att sargha.
Bief d. 12 Aug. 1823 redan förklarades, att då Länets Innebyggare voro skyldige att Länshäcktet till alla delar bekosta, funne K. M:t något bidrag dertill af Staten icke kunna äga runi så mycket mindre, som, då Ritningen till det uppförde Länshäcktet fastställdes 384- Stats -TJ tskottets ingen anledning lörekom, att densamma, i orten uppgjord, icke skulle vara för ändamålet tjenlig och länipelig; att Ktgens Bef:h:des förstnämnde underd. hemställan innefattade väsendtligen enahanda fråga, sorn genom Högstberörde Nåd. Bref blifvit afgjord, emedan egentliga skälet till det nu sökte understöd af allmänna medel velat hämtas deraf, alt den åt Frih. Koskull på entreprenade upplåtne Fängelsebyggnaden icke skall blifva fullkomlig, med mindre de sedermera föreslagne tillökningar och förbättringar derå verkställas; men då förslaget oeh ritningen till samma Byggnad varit K. M:ts Nåd. pröfning underställdte och genom Nåd. Bref d. 17 Mars 1818 blifvit gillade samt derefter tjenat till efterrättelse, och K. Mtt vidare, enligt åberopade Nåd. Bref d. 12. Aug. 1823, ansett någon anledning icke heller förekomma dertill, att FängelseByggiiaden, sålunda uppförd, vore för ändamålet otjenlig; så och enär behofvet af nu uppgifne tillökningar oell förbättringar, hvilka hufvudsakligen läggas till grund för ansökningen om förenämnde Statsbidrag, icke blifvit närmare utredt, än genom en blott uppgift 0111 hvad som skall vara föreslaget i orten, men hvilket icke syntes föranleda till det begärdta anslagets beviljande, funne K. KammarCollegiuin och K.
109 §' angående anslaget för det nya arkivet inom Rikets Ständers hus, innehåller det af Rikets Ständer, genom bifallandet af 4:de punkten; i utlåtandet K:o 229, fattade beslut. Stals-Ulskottets Memorial, N.o 3o5. 5 110 § angående aflöningen för Rikets Sländeis Justitie-ombudsman samt betjeningen vid dess ocb tryckfrihets kommitteens expeditioner, motsvarar 98 § i 1845 års reglemente oell öfverensstämmer, hvad aflöningen för nuvarande justitie-ombudsman och hans vikarie beträffar, med Rikets Ständers beslut i anledning af Utskottets utlåtanden N:ris 192 och 241 ; varande, på sätt Utskottet i sistnämnde utlåtande anmält, det i nu gällande reglemente införda stadgande angående arfvodet för juslitie-ombudsmannens vikarie förändradt Och förtydligadt. Skulle den al justitie-ombudsmannen nyligen gjorda oell af S'ats-utskottet i dess utlåtande K:o 300 afstyrkta framställning om en ytterligare kanslist-löns anvisande för hans expedition, af Rikets Ständer bifallas, måste ett tillägg härom uti den nu föreslagna § införas, I stället för att åberopa den år 1810 utfärdade, och i öfriga delar icke vidare tillämpliga stat, hafva försiags-anslagen till resepenningar för justitie-ombudsmannen samt skrifmaterialier och öfriga expenser vid bans expedition blifvit till sina belopp uti denna §; utförda, 111 § an gående aflöningen för sekreteraren hos Bonde-ståndets kansli-direk tion, innehåller samma stadgande, som 100 § i 1845 års reglemente. Sedan vice presidenten C. L. Landin under innevarande riksdag upphört att förvalta justitie-ombudsmaus-embrtet, så ifrågakommer följaktligen icke någon vidare tillämpning af det, i nyss åberopade reglementes 99 § intagne, stadgande, angående arfvodet för den i hans ställe adjungerade ledamot i Svea Hofrätt. Stockholm den 8 Augusti 1848. s Stats-Ulskoltels Memorial, N.o 3o5. Reglemente för Rikets Ständers Riksgälds-kontor.