Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett slags föreningslänk mellan den lärda magien och folkmagien utgjordes af de s. k. vandrande skolasterna [scholastici vagantes, scholares erratici], afsigkomna och äfventyrliga studenter, prester och munkar, som i de flesta europeiska länder, särdeles Tyskland, kringströko, ofta i skaror, på landsbygden, utgåfvo sig för skattgräfvare, sålde ”spiritus familiares”, amuletter, kärleksdrycker och lifselixirer, frambesvuro andar, spådde ur stjernorna, samt botade sjukdomar hos folk och fä. Dessa äfventyrare sammanslöto sig till ett ordentligt skrå och hade, likasom andra vandrande yrkesmän, sina herbergen och hospitaler i städerna. De voro fruktansvärda konkurrenter till klostrens hexpatres, blefvo af kyrkan flere gånger bannlysta och synas hafva i det närmaste försvunnit, då hexeriprocesserna på allvar började. Vid en sådan äfventyrares personlighet är det som Faust-sagan anknutit sig. I denna afspeglas de tankar, som folket hyste om de lärde magiernas förmåga65. Samma tidskifte, som såg Innocentii bulla utkomma och djefvulstron kulminera i hexeriprocesserna, födde renaissancen. Då nöden var som störst, kom räddaren till verlden. Den helleniska andan, återfödd genom studiet af klassisk litteratur och klassisk konst, blef den Messias, om hvilken var förutsagdt, att han skulle sätta sin häl på den gamle ormens hufvud och frälsa menskligheten ur dödens och djefvulens våld. Folken, som sutto i mörkret och endast lystes af hexeribålens röda flammor, sågo ett stort ljus och sträckte händerna mot den nya morgonrodnaden. Studiet af de gamle hade en ofantlig inverkan och måste det desto mer som den verld, hvilken då var, i allt var den antika motsatt. Hellas’ återuppgräfda monumenter uppenbarade andra stater än medeltidens feodala – stater som voro organismer, icke mekaniska sammansättningar af eröfrare och eröfrade – och hvilade på en rätt af högre art än slumpvis gifna eller tagna privilegier.
Rgs motsvarande silfvermyntet å ~ R:dr Specie icke får i allmänna rörelsen ullemtias. Vidkommande lydelsen af Bankens nya sedlar, så, enär Utskottet befarar, att desammas utställande å mynt-enheten, eller R:dr Silfver Specie, troligen skulle komma att föranleda en högst betänklig och skadlig rubbning och oreda uti de nu allmänt gängse begreppen om penningars och varors inbördes värden, anser Utskottet sig föranlåtet tillstyrka, att äfven dessa sedlar må lyda å R:dr B:co, hvilket räknesätt, enligt hvad Kongl. Banco-Utskollets Utlåtande N.o 135. 7 Maj:t i Nåder förklarat, kommer att fortfarande bibehållas. Men, lika med flera Ledamöter af de respeclive Riks-Stånden, finner Utskottet det vara origtigt, att ett representativt mynt utställes, att med samma mynt inlösas. Utskottet får fördenskull föreslå, att Bankens nya sedlar, ehuru de fortfarande komma att lyda å R:dr Banco, utställas, lill inlösen med deremot, enligt myntbestämningslagen, svarande belopp i Silfver Speciemynt. Då, i den händelse Rikets Höglofl. Ständer gilla hvad Utskottet sålunda föreslagit, hvarje sedels text följaktligen kommer alt innehålla sedelns värde i R:dr Silfver Specie, torde den vid sista Riksdag meddelade föreskrift, att å sedlarne borde utsättas huru mycket fint silfver hvarje R;dr innehöll, kunna förfalla, helst Specie R:drns silfvervigt uti gällande myntordning en gång för alla blifvit bestämd.
Hon sänkte hufvudet och lekte med handen i vattnet. — Jungfru Elsa! Nu måste jag säga det rent ut. Jag håller Er så kär. Hon såg häftigt upp och drog sig förskräckt till baka. — Nej Anders, så I talen! — sade hon. Och många gånger har jag tänkt, jungfru, att fråga Er, om I ej ville bli mitt äkta vif. När året är ute, kan jag börja som egen mästare. Jag har godt om gynnare. Mäster Schultz är gammal, och om I bara ville, skulle det nog gå bra för mig. — Nej Anders! — Då skulle allt gå så lätt. Jag skulle arbeta för fyra. Vi kunde köpa Matts Spetsmakares lilla stuga... — Nej Anders! — Säg blott jungfru, att I vill hålla mig kär. Jag kunde hoppa i sjön, om I inte sägen det? — Kunde du? Han såg så varmt och innerligt på henne. Men hon stirrade tankfullt framför sig. Hennes händer föllo långsamt åt sidan. Der borta vid Söderport hördes stadsknektarnes sorl och rop, när de aflöste hvarandra för nattvakten. Plötsligt reste hon sig upp. — Det är sent junker! — sade hon. — De vänta mig åter der uppe! — Elsa! — ropade han lidelsefullt och ville hålla henne qvar. — Nej nej, fråga mig icke mer. — Du vill då inte svara mig. Men grannarna ha nog rätt, som säga, att du är en besynnerlig flicka, Elsa. — Hvad ha grannarne sagt? Hon såg förvånad på honom. — Jo de säga, att du är en flöjel, som blott vill leka och aldrig fästa dig. Men du har handlat orätt med mig. Du har visat mig något, som du aldrig menat. Dina ögon ha inte talat sanning Elsa. Om du visste hur mycket jag håller af dig! — Så sade äfven Gudmund Åkesson, och han gifte sig strax efteråt med svarta Malin! — Ja, du har haft många friare Elsa! Han såg en stund utåt vattnet. Derpå reste han sig upp och hoppade i land. — God natt Anders Barberare! — sade hon vänligt och stötte ut båten. Men han låtsade inte höra henne. — Akta dig för vackra Greta på “Hvita stjernan” — ropade hon efter honom. — Hon är kär i dig!
Af sina läromästare afspisas de dock med det gamla rådet att vara gudeliga och låta sig wj1 Om de icke just blifva så sluga i detta lifvet så kunna w bli i ett annat! Ännu mindre kunna naturligtvis vanlip köttätare hysa några anspråk på att blifva invigda i ^ sterierna. På en begäran i dylikt syfte svarar en af® * ' starn e indignerad, att de hafva annat att göra än att » egns sig åt att lära några europeer, som rikta sig af landets nM grunderna för klockringning, växandet af tekoppar och bildandet af astralkroppar ». Den enligt deras egen uppgift vigtigaste läran i system är den om karma, lagen om orsak och verkan, heligt denna har hvarje handling, hvaje tanke sina iöke blotf fysiska utan äfven moraliska orsaker och verkningar i saö®5 omfattning som fysiken lärer om den materiella veriaen.Då nu år så illa staldt här i verlden, att dygden icke alltid belönas och lasten icke alltid straffas, finner detta sin förklaring och ursäkt i läran om reinkarnationen, ett modernare namn för hvad som är gammalt och kändt under namn af själavandringen. Den belöning eller det straff, som icke hinner menniskan i detta jordelif, har då tillfälle att träffa henne senare, icke, såsom de kristne trott, under ett tillstånd af salighet eller osalighet, utan under ett nytt jorde-lif. Det öde, som väntar menniskan i detta nya lif, är beroende på hennes åtgöranden i det föregående. Individualiteten har således icke sitt ursprung i det föräldrapar, genom hvilket den åter förkroppsligas. Den som födes blind har derför att tacka synder under sin föregående tillvaro, och när t. ex. tyske kejsaren har ena armen för kort, så beror den allmänna förklaringen, att nämligen en barnflicka tappat honom i golfyet, på en lägre och materialistisk uppfattning. Verkliga förklaripgen är, att han i en föregående tillvarelseform funnit på något fuffens, för hvilket han ej då blef straffad. Ty » materialismen är numera en af vetenskapen öf ver vunnen ståndpunkt ».
Detta har jag haft tillfälle inhemta af de undersökningar, hvilka i afseende på hemmansklyfningar blifvit af Konungens Befallningshafvande hällne J enligt hvilka, ehuru olika åsigter blifvit yttrade angående sjelfva saken eller huruvida inskränkning i frihet att klyfva hemman borde Den 6 Junti j, m. fortfara eller icke, landets menighet nästan utan undantantag, förklarat sig ense uti den önskan, att tvisterne derom borde få fullföljas alla instantierne igenom. Grefve Spens Jag vill gerna frångå den af mig nyss yttrade opinion, att till ifrågavarande måls behöriga afgörande oundvikeligen fordras en serskild local kännedom, hälst, på sätt Herr von Hartmansdorff rigtigt anmärkt, dessa mål likväl icke komma att gå LagmansRätterne förbi. Ehuru det icke synes kunna sättas i fråga, att i de orter, der besuttenhet bestämmes ej blott efter hemmantal utan äfven efter vissa kreaturs antal, det torde blifva svårt för HofRätterne ochHögsta Domstolen, att utlåta sig annorlunda än UnderDomstolarne, medger jag likväl, att man af den allmänna önskan Herr Dankvardt omförmält, och hvilken, enär den yttras, visserligen förtjenar afseende, kan hämta ett stort skäl för bifall å Utskottets Betänkande. Jag hemställer dock, om icke, vid pröfning af sådane mål, snarare en Statsoeconomiskän en rätts-åsigt är i fråga, och om det så förhåller sig, synes det mig vara afvigt att behandlingen af dessa mål, icke må göras så långvarig, att man tilläfventyrs under sjelfva tvisternas utförande icke med säkerhet vet, hvem som bör anses för rätta ägaren, och så-. Iede3 ansvara Staten för hemmanets onera. Detta har varit orsaken, hvarföre jag yrkat återremi6s ) men om ingen deruti förenar sig med mig, afstår jag gerna från berörde anhållan. 54 Pen Ci Junii f. m. Herr Lefrén, Johan Pehr :
Majrt hörde Yetenskaps-Akademien öfver institutets organisation, yttrade den, »att det icke gåfves något mera ändamålsenligt och i längden mindre kostsamt sätt att försäkra näringarnes stigande utveckling för den väsendtliga del, som de bero af vetenskapernas biträde samt af en utöfver den vanliga omedelbara handläggningen påkallad serskild konstfärdighet, än att på en pun&t och efter hand pd flera punkter i riket formera så beskaffade undervisningsoch rådfÖrings-anstalter, som den ifrågavarande.» Man ser, att Vetenskaps-akademien redan då förutsåg behofvet och nyttan af (lere undervisningsverk i teknisk riktning, och Kongl. Maj:t har nu funnit tiden vara inne (se Departements-chefens yttrande i Statsråds-protokollet pag. 17). Stats-Utskottet har dock kommit till ett annat resultat, hvaremot jag reserverar mig på följande grunder. Att tidpunkten är kommen för utvidgandet af tekniska läroanstalter äfven i Sverige, antydes dels af en mängd enskilda och kommunala framställningar i ämnet, dels af de arbetande folk-klassernas väckta kunskapsbegär, dels ändtligeu af de energiska åtgärder, alla civiliserade nationer vidtagit, utaf hvilkas varu—ti11- verkningar Sverige icke kan vara eller förblifva oberoende. De arbetande klasserna inom Sverige äro nu väckta på de fördelar, på den lyftning, som kunskapen förmår att meddela åt det råa arbetet. De längta efter delaktighet af den kraft, intelligensen förmår att gifva dem. Må denna längtan ställas tillfreds, och man Stals-Ulshollcls Utlåtande, M 87. 33 man har St detta ädla reformbegär gifvit en rigtning, som på en och samma gång stödjer den allmänna ordningen och ger arbetaren en högre, moralisk lyftning. På dessa förenade skäl har jag ansett tiden vara inne att stifta en ny teknisk läroanstalt i södra delen af riket, på den ort Kongl. Maj:t finnér mest lämplig.
Dess synnerliga uppmärksamhet, synes dock Riksens Jrföglofl, Ständer rå'sin sida icke böra underlåta att underdånigast tillkännagifva, det de Fontler sorn Riksens Ständer till Magazins - Inrättningen anslagit, blifvit öfverlåtne i den fasta öfvertygelse och underdåqiga tillförsigt , att bestämda föreskrifter för Inrättningens åligganden må varda i Nåder meddelade, hvarförutan denna Inrättning ej kan uppfylla dess vigtiga bestämmelse, så i afseende på åkerbrukets förkofran, sorn Landets betryggande från hungersnöd vid inträffande missväxter, och att i vidare saknad af sådane föreskrifter, Riksens Ständer anse, det denna Riksgagneliga och af nödvändigheten högt påkallade Inrättning måste förfalla, enär det Allmännas bästa häldre fordrar, att Fonderna för Inrättningens bedrifvande böra upphöra då för förvaltningen deraf sådane Instructioner och föreskrifter ej blifva gifne, hvarigenom de med Magazins-lnrättningens åsyftade ändamål må kunna vinnas. Om Allmänna Magazms - Inrättningens föremål. Vid 1815 års Urtima Riksdag ansågo dåvarande Ständer, att MagazinsInrättningens äliggande vara borde, att under goda dr uppköpa Sdi, 15 3* Förslag till Allmänna Maga zins* till Spannmåls - prisens upprätthållande vid ett skäligt medelvärde och att af inhemske sades-tillgångar bereda tillräckelige undsättning stinger i hvarje Provins för kommande missväxt år. 4 jl Om Spannemåls upphandling af Allmänna Magazins'-* Inrättningen till Sades - prisens styrande.
Bättre är då att tidigt vänja lärjungen vid noggrannt uppfyllande af pligterna, men uttryckligen inskränka fordringarne till det möjliga och helsosamma, hvilket i skolan borde kunna ske genom att med allvar idka ett mindre antal af hufvudsakliga och bildande studier, under det man i de öfriga liksom till en vederqvickelse, men derföre icke mindre fruktbart för framtiden, införer barnets och ynglingens sinne, för att åt en sednare tid förbehålla dessa ämnens allvarliga behandling. På sådant sätt vändes väl uppmärksamheten tidigt åt de olika sidorna af det vetandets fält, som barnet och ynglingen har att genomvandra, men den unga kraften bry tes icke genom att nedtyngas af bördor, som den ännu icke förmår bära, och sättes ej i frestelse att sjelfsvåldigt kasta ifrån sig hvad lärare pålägga. Barnets och ynglingens upp fattningsgåfva hinner att utvecklas och stärkas genom öfning åt skiljda håll, men vinner sin egentliga styrka uti rigtningen på ett mindro antal af kunskaper inom de områden, der det ifrån början fordras en full användning af uppmärksamhet och flit. Om jag till dessa sednare områden räknar för de nedre klasserna ett eller annat språk af dem, som hafva den mest regelbundna grammatiska utbildning och derjemte elementerne först af arithmetik och sedan af geometri; finner jag i dessa kunskapsämnen ett tillräckligt fält för den unga menniskans verksamhet, såvidt denna på fullt allvar tages i anspråk; och anser, att, om derjemte historia och naturvetenskap behandlas på ett lättare sätt, så att deri ej egentliga lexor föresättes, om icke då och då på sjelfva de ordentliga läsetimmarne, kommer dessa ämnens intresse icke derigenom att för barnet minskas, utan snarare blifva större.
IV. U. 226, 280, 325. A. 351. V. U. 113, 157. A. 169. VI. E. 197. — N:o 53. till Rikets Ständer, i fråga om befrielse för förre Departements-Cheferne i General-Tnllstyrelsen, Presidenten J. P. af Billbergh och Cancelli-Rådet Valerius samt Kamereraren, Kammarrätts-Rådet Winroth och Controllören Middendorff från ådömdt ersättningsansvar i målet, rörande den efter aflidne Tullförvaltaren Fine'r yppade balans. I. 410. R. 494. VII. B. 188. A. 203. VIII. U. 230. A. 235. U. 321. A. 322. IX. E. 322. ( 110 ) Propositioner och Skrifvelser, Konungens Nådiga: — N:o 54. till Rikets Ständer, angående beviljande af iåne-understöd åt de genom eldsvåda hemsökte innevånare i staden Christianstad, för uppförande af nya byggnader i de afbrändas ställe. I. 409. R. 493. IV. B. 86. A. 156. VI. U. 164, 189. A. 199. E. 603. •— N:o 55. till Rikets Ständer, angående anvisande af medel till godtgörande af från Stats-Conloret, utaf under händer hafde medel, utbetaldt understöd till de genom eldsvåda hemsökte Christianstads stads innevånare samt om öfverflyttning pä Riksgälds-Contoret af befattningen med det bemälde personer beviljade lån. I. 409. R. 493. II. B. 705, 715. III. — N:o 56. till Rikets Ständer, med förslag olill lag om acliebolau. I. 409. R. 493. III. B. 219, 283, 321. Å. 328.
R:dr i månaden, nu blifvit föreslaget att utgå med sistnämnda belopp, samt att, beträffande aflöningen till Expeditions-Utskottets kanslibetjening, den förändring blifvit föreslagen att, då det vid sistförflutna riksdag var Utskottet medgifvet att, efter förefallande omständigheter, mellan de hos Utskottet anställde tjenstemän fördela de till Utskottets disposition ställda aflöningsmedel samt Rikets Ständer dessutom, genom bifall till Expeditions-Utskottets Utlåtande N:o 15, anvisade ett särskildt fyllnadsbelopp af 1,800 R:dr att användas till arfvodesförhöjningar för en del af bemälde tjenstemän, nu i stället blifvit föreslaget att aflöningen borde till vederbörande utgå med bestämda belopp, upptagna i enlighet med hvad aflöningen för de särskilda befattningarne inom Utskottet sålunda vid sistförflutna riksdag utgjort. Då Stats-Utskottet, som förbehåller sig att närmare riksdagens slut få hos Rikets
Bland födelsedagspresenter till drottningen m å nämnas en antik byrå, en ljuskrona, chaislong tn, m. Bland den rika blomsterskörden, som i tisdags; ägnades drottningen, var en u t m ä r k t praktfull blomsterkorg, sammansätt af de skönaste rosor, en gåfva af tyska kejsaren. — a — Prinsessans juveler. m. m. m. Det var då, u n d e r de långa, sömnlösa nätterna, som t a n k e n på de fattiga sjuka i stugorna omkring Fridhem återkom med förnyad styrka. Tiden d å prinsessan skulle l ä m n a sitt landtliga hem, var åter inne. S. Hj ulry ttarinnan. Svensk kvinna läkare i Amerika. I dagarne gästas Ystad af en u n g kvinnlig medicine doktor C. Andersson-Taylor från Florida, den sydligaste af Nord-amerikas förenta stater. D:r Tavlor, som är bördig från Ystadstrakten, reste redan vid 13 års ålder till Amerika och studerade efter aflagd mogenhetsexamen 11 år vid universitetet i Michigan. Hon har sedan förvärfvat sig och svenska namnet ett godt r y k t e där ute. Bicyclen är i h ö g grad ä g n a d att förbättra just denna kvinnas hälsa och krafter. Och honom hade hon älskat? Ilse Franke. Ur notisboken. I sitt secctionde år ingick drottning Sofia i tisdags. Födelsedagen tillbringades p å Drottningholm. P å torsdagen anträdde hon färden till den utsedda sommarvistelseorten, det gamla herresätet Hook. Ett möte mellan föreståndarinnor och föreståndare vid Sveriges högre flickskolor skall äga rum i s a m m a n h a n g m e d det stora nordiska skolmötet. Mötet sammanträder måndagen den 5 aug. kl. 10 f. m. i högre lärarinneseminariets lokal i Stockholm och af slutas samma dag p å e. m. T1__X___ X 2 1 l / r. l Ett räknetal. H v e m kunde veta, hvad framtiden bar i sitt sköte? Barmhärtige Gud, måtte det förunnas henne t i d a t t utplåna och godtgöra! Måtte hon endast kunna! egen lön. syften? Gode Gud, där låg hennes största synd!
Följden deraf kan dock blifva ganska menlig för landstingskassan, om det inträffar att så många representanter äro frånvarande att landstinget måste, i anseende till de närvarandes fåtalighet, inställas eller upplösas, enär skjutsersättning till de närvarande äfven i det fallet måste från kassan utgå — många andra olägenheter kunna äfven deraf blifva en följd. Med stöd af hvad jag här ofvan anfört, är det som jag vågar föreslå: att landstingsman eller suppleant, som utan anmäldt, af landstinget godkändt, förhinder uteblifver, skall till landstingskassan böta för hvarje dag han är frånvarande Fem R:dr Riksmynt och dubbelt så mycket, om landstinget måste i anseende till de närvarandes fåtalighet inställas eller upplösas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. L. J. Fahlander, från Westerbottens län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Per Nilsson från Christianstads län, om upphäfvande af stadganderia, angående lagfart med köp af jord på landet. Sedan rättigheten till börd af jord å landet numera upphört, synes stadgandet i 4 kapitlet 1 § Jorda-Balken att köpare skall jorden offentliga uppbjuda låta på try allmänna häradsting och häradshöfding gifva fastebref derå, vore utan något egentligt ändamål, men kostnaderna för bevisen om uppbuden samt lösen för fastebrefvet och stämpladt papper till detsamma äro icke obetydliga och drabba isynnerhet de mindre hemmansdelarne och jordlägenheterna, hvilka oftast ombyta egare. Eganderätten till hemman eller lägenheter grundar sig på köpebref och den offentlighet, som deråt kan behöfva gifvas, må väl anses vara tillräckligen fullgjord då handlingen företes vid häradsrätten och i dess protokoll intages, ifrån hvilken tid skyldighet att hembjuda ränte-egare frälseskattehemman kan beräknas, så länge denna skyldighet anses böra i lagen qvarstå.
Vid betraktande af derför anförda skäl, finner jag mig emot en sådan jemkning icke böra något erinra; och anser jag derjemte rigtigt och ändamålsenligt det tillägg, som sednare momentet af § innehåller, att, om något af de medförda varupartierne befinnes öfverstiga maximi-qvantiteten med högst 10 procent, egaren endast må vara förpligtad alt för ölverskottet erlägga belöpande tull, och att först när varu-qvantitelen med mer än 10 procent öfverstiger det tillåtna tullfria beloppet, skall tillämpas hvad i §§ 20 och 21 finnes stadgadt.» »Kommittéen har i § 8 intagit ett nytt stadgande, hvarigenom förklaras alt Svenska eller Norrska varor, hvilka antingen tullfritt eller mot tull blifvit från det ena riket landvågen införda till det andra, skola, så väl vid vidare försändning sjö- eller land - Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse N:o 57. 11 vägen, som vid handel och köpenskap, anses såsom inhemska. Emot detta stadgande, hvarigenom förebygges fortsättningen af den lagtolkning, som i Norrige sedan flera år egt rom, och enligt hvilken landvågen från Sverige tullfritt införda varor blifvit tull underkastade vid vidare sjöväga försändning, finnér jag desto mindre något vara att erinra, som jag redan i mitt anförande till protokollet den 30 Mars 1849 yttrat mig icke kunna i berörde tolkning instämma.» »En ytterligare förändring af vigt innehåller § 23, hvari koromittéen föreslagit, att det ena rikets fartyg och båtar må inom det andra rikets område idka fraktfart med samma rätt och under enahanda vilkor, som för inhemska fartyg och båtar äro bestämda. Detta förslag (motiveradt i kommittéens betänkande pag. 50—-51) utgör en väsendtlig afvikelse från de statsekonomiska grundsatser, sorn af ålder i Sverige gjort sig gällande till skydd för inhemska skeppsrederier.
gGy vins-bränningen endast i Stockholm för Eders Kongl. Maj:ts och Kronans räkning mycket inskränkt verkställes, kan väl derigenom skämd och skadad Spannmål användas, men något väsenteligt inflytande på Inrättningens Spannmålsrörelse i det hela, är deraf ej att påräkna. Om Magazins-Inrättningens gagnelighet eller umbärlighet mates efter den overksamhet i Spannmåls-handeln, hvaruti Inrättningen sedan sista skörden sig befinlrer, så är ett sådant bedömande gifvet, i mening att frånkänna Inrättningen värdet af en nyttig oeconomisk anstalt, väl afpassadt efter tiden, emedan årsväxten utföll i ett så ovänligen gynsamt resultat, att en sällan spord förlägenhet, om brist på afsättning nästan i alla trakter i Riket deraf uppkommit. Tider hafva likväl varit, då Magazins-Inrättningens välgörande inflytelse blifvit insedd och pröfvad, och Eders Kongl. Maj:t har af tacksamma undersåtare emottagit mångfaldiga bevis på deras underdåniga erkänsla för Eders Kongl. Maj:ts Landsfaderliga omsorger i denna del. Beklagligtvis kan ock snart nog måhända bekymret för öfverflödiga Spannmålstillgångar och bristande afsättning förbytas i en mera betänklig omsorg, huru heliofvet af Spannmål skall afhjelpas, och hvar understödet skall blifva till finnandes. Revisorerne hafva väl erkänt, att Magazins-Inrättnin 62 * jRiksens Ständers gens styrelse ar förenad med en ständigt brydsam belägenhet, att