Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
'Oä gäldenärens tillgångar ej Kunns vgrs fullkomligt känds sf nägon snnsn sn Iionom sjelf, ksn det ej med säkerkst utrönas, om ksn uppgifvit dem sils, snmorlunds sn genom Ksns egns edelius försäkrsn; oek Oommittersde kunns ej inse, Kvarlöre icke denus utväg till sanningens sdagglgggands skulls önnäs gntsglig likssäväl, ds krägs sr om ketslniug sf en erkänd skuld, som ds sjelfeg skuldens tillvs relse kextrides, eller i mai sf ännu större inll^telss ps personlig välfärd, der utslaget ej sällsn keror sk ens psrtens vsrjemslsed ' °"^sd tillämpning st' desss grundsstser, kgfvs Oommittersde snsett sig körs i underdänigkek föresis ds förändringar i nu gällsnde stsdganden om k^sättning, som underdänigt kifogsdt korslag till körfattning inneksller. kör de föreslagns kestämmelsorns, kvilks till en del äro kemtsds frän förslag till slimsa Oivil-lsg, torde en märmzrs redovisning vsrs nödig.'' ''Klvsd öslunda korst keträllar den skuldsstts kskriksarketsre älag<ks sk^IdigIiet Stt i k^sättningskäkte med srkets sltjeng gäld Iros deras kuskönder; sä s^ner denna undsntggslag tili förmon för fskriksegsrs nu mera liks litet sf kekok päksllsd, rom den sr med rättvisa förenlig.
St. antagna grundsatsen, alt, med afseende på de olägenheter, som upkommil deraf, att lån ulgifvits till enskildte tomtegare i de städer, som blifvit af eldsvåda hemsökte, sådana lån endast böra utlemnas emot hela stadens gemensamma ansvarighet. Jag medgifver visserligen riktigheten af denna allmänna grundsats, men tror, att det förslag, som nu är i fråga, icke är deremot stridande. K. M:s Nåd. Propos. innehåller nemi. att detta lån måtte anvisas ”mot gemensam ansvarighet af lomlegarne i gamla stads-delensåledes icke fördelas på serskildte tomtegare, utan ansvaras af hela samhället. 1 Lidköpings stad förefinnas sådana serskildta förhållanden, som till fullo rättfärdiga detta förslag, och icke förekomma uti någon annan stad. Staden utgöres nemi. utaf (venne delar, den gamla och nya staden, hvilka, såsom deras benämning antyder, äro anlagda på olika tider, ega serskilda privilegier, och i viss mån serskild egendom, så att den ena och den andra stadsdelen har egen jord och egen skog. Häraf har det förhållande blifvit föranledt, att städerne ansett sig, i vissa fall böra betraktas såsom tvenne serskildta släder. Då fråga upstod om kostnaden för tomlregleringen uti den nedbrunna gamla staden, ansåg sig den nya Den 1 Mars f. m. 13 icke behöfva deltaga i dessa utgifter, hvaraf en rättegång dera emellan blef följden. Då R. St. vid sista Riksdagen beviljade ett lån för nämnde tomtreglering emot vilkor, att hela staden skulle ikläda sig gemensam ansvarighet derför, så förklarade derföre innevånarne i den nya stadsdelen, att då de icke vore pligtige att deltaga i kostnaden för tomtregleringen i den andra stadsdelen, så vore de icke heller förbundne att deltaga uti ansvaret för lånet dertill hvadande icke niedgäfvo samma låns uptagande emot hela stadens gemensamma ansvarighet och följden häraf har naturligtvis blifvit den att lånet icke kunnat utbekommas. Denna tvist har nyligen genöm serskildt tillförordnad
December 1827 varit stadgadt, tillkommer Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, af sistbemälda myndighet oftast utöfvade. s på ett sätt, som för den fattige lägenhets-innehafvaren medförde dryga omkostnader, stundom till och med öfverstigande 100 R:dr, i det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande gemenligen förordnade Kronofogde och Häradsskrifvare att, med biträde af Landtmätare, förrätta undersökning om lägenhetens beskaffenhet och den lämpligaste afgälden, stadgandet i förstnämnde Förordning derom att pröfningen i berörde hänseende skulle verkställas afen Undersöknings-nämnd, mätte upplifvas, helst ledamöterna i en sådan nämnd, efter motionärernes förmenande, vore vida mer kompetenta, än nyssnämnda, tjenstemän, att bedöma de förhållanden, som pä ärendets afgörande ägde inflytande. Anders Ericsson har derjemte hemställt, att 2 ka]). 12 § 1 mom. i 1827 års förberörde Förordning, hvilket moment innehåller föreskrift, att. med köp af afsöndrad lägenhet, som under full äganderätt, förvärfva», skall lagfaras, och att öfverlåtelse af besittningsrätt till sådan lägenhet på viss tid, skall i vanlig ordning inteckna», mätte erhålla följande tillägg: »för jord eller lägenhet, som från hemman afsöndra», må, innan afsöndringen visas vara vederbörligen godkänd, förenämnde lagfartseller inteckningsåtgärder icke äga rum;» hvilken bestämmelse, gifven i förenämnda 1853 års Kongl. Förordning, men upphäfd genom Kongl. Förordningen den 12 November 1858, motionären ansett vara alldeles nödvändig, enär en del Härads-Rätter ansåge afsöndringens godkännande böra föregå lagfartseller inteckningsåtgärden, andra åter, meddelade sådan åtgärd, ehvad afsöndringen och den ärliga afgälden blifvit godkända eller icke.
I anledning af den siste talarens ytt rande vill jag återkalla i bans minne och fästa uppmärksamheten på, att den ersättning, som jag med min motion åsyftat, endast åsyftar det inskränkta antalet fordringsägare, hvilkas i banken innestående fonder, till följd af de valvationer myntet undergått, icke kunnat sauveras mot myntförsämringen. Fråga är ingalunda att göra undantag från i83o års rnyntbestämningslag, utan endast att göra rättvisa åt dem, hvilka icke kunnat öfverflytta sina capitaler från banken och nedlägga dem i fastigheter, och således ej heller förmått skydda sig mot de förluster, hvilka medfört vinst för banken. Frih. Gederström, Jacob: Man vill grunda afslag å motionen egentligen derpå, att alla från banken utgifna förbindelser skulle anses lika, d. v. s. att i förevar, afseende någon skilnad icke skulle göras emellan bankens utelöpande sedelmynt och sådana skuldförbindelser, som banken utgifvit på insatta ouppsägbara capitaler. Jag kan icke instämma häruti, särdeles som förhållandet i afseende på banken måste varä detsamma, som äger rum för enskilda, hvilka t. ex. göra concurs, nemligen att de prioriterade fordringarna utgå framför de oprioriterade; och 0111 prioriterade fordringsägare finnas vid bankens s. k. concurs, måste det vara de, hvilka insatt sina capitaler utan att någonsin återfå annat än räntan; ty med dem är ju förhållandet helt annorlunda än det, som äger rum för de utgifna sedlarna, hvilka efter sedlarnas lydelse äro berättigade att vid uppvisandet få dem med silfvermynt inlösta. Endast på dessa sednare, men ej hvad angår de förra, kan myntbestämnings-lagen gälla i afseende på capitalet, och då räntorna å de ouppsägbara capitalen icke finnas specielt i myntbestämnings-lagen omnämda, gäller naturligtvis för dem bankens äldre lagstiftning. Dessa bankens lån grunda sig på ett, enligt för banken gällande författningar, ömsesidigt medgifvande, som, en gång ingånget, måste gälla, tills det i laglig ordning kan blifva häft, hvilket väl icke ensamt genom den ena contrahenlens vilja kan bestämmas.
Redan 1735 den 11 Februari yttrades af Riksens Ständer, i anledning af Secreta-Commissionens föreställning, ”det vara mycket godt och nyttigt att på ett ställe låta sammandraga och mönstra flere regementen, nemligen ett af kavalleriet och ett eller tvänne af infanteriet, hvarest det låter sig göra, att öfva sig uti de stycken, som i fält vid kamperingar böra iakttagas, samt att officerare af de närmast gränsande regementer måga få befallning vid sådana mönstringar och regementsmöten vara tillstädes, såvida utan deras alltför stora olägenhet kan ske, emedan vederbörande mycket lära uppmuntras, alt med större åhåga och flit förrätta sina sysslor, när de veta sig hafva inånga sådane åskådare, som förstå sig derpå och derom kunna döma”. 21 Af Krigs-kollegii riksdagsberättelse den 12 Juni 1756 inhemtas, ali 14,1*00 D:lr S.-rnt årligen voro beräknade för att bestrida kostnaderne för ”några Rcgementers sammandragande årligen”. I Kronprinsens, sedermera Konung Adolf Fredriks, krigsmakten till lands ock sjös omfattande utmärkta Promemoria till Rikets Ständer af den 18 November 1743, förekommer rörande sådane större öfningar följande: ”vid mötens hållande skulle det ock skaffa en god nytta, om flere Regementer, der det utan Allmogens och landets alltför stora känning ske kan, stötte tillsammans på sina mötesplatser, helst Cavallen och Infanteri tillhopa, ty då kunde de exerceras uti attaque emot hvarandra samt chargerande och flere nödiga stycken. Derigenom kunde ock en egalité erhållas i Armeens excercice, helst om ifrån andra Regementer sig der då Officerare ville infinna; och till att vinna redigt begrepp om sysslorna i fält, så kunde Infanterie och Cavallen tillsammans formera små läger till undervisning, icke allenast uti sådane Krigs-operationer, sorn vid en Annee dagligen förefalla, utan ock i sådana, som annars vid hvar och en Situations ombyte sig ändra.
Läns-nämndens säte vare länets residensstad, så vida icke dennas belägenhet föranleder nämnden att annan tjenligare och mera uti midten af länet belägen ort dertill utse. 13 §. Läns-nämnden sammanträde tvänne gånger om året, den 1 Mars och den 1 Oktober; dock må nämnden vid sin första årliga sammankomst besluta, huruvida dess andra sammanträde skall ega rum eller ej. Längre tid än fjorton dagar må icke något sammanträde räcka. 14 §. Läns-nämndens ordförande vare landshöfdingen, och för att under hans möjliga frånvaro föra ordet, välje nämnden vid början af hvarje sammanträde en vice ordförande. Allm. Rest ursoch Ekon.-Utsk. ' Desse ordförandes skyldighet vare att till behandling föredraga hvarje fråga, som utaf någon af nämndens ledamöter väckes, såvida denna är af den natur, att nämnden eger att sig dermed befatta; att, derest (råga af annan art uppstår, öfverläggning om en sådan ej tillåta ; samt att, om nämnden derifrån ej vill afstå, upplösa nämndens sammanträde. 16 $. Förslag må äfven utaf landshöfdingen framställas och ege han att uti hvarje öfverläggning, men ej uti besluten deltaga. 17 §. Enkel röst pluralitet gifve utslag utom i den fråga, 2 §. omförmäler. 18 §. Votering skall, då sådan af trenne ledamöter begäres, ovägerligen ega rum. Votering sker med »lutna sedlar; och aflägges vid voteringens början en sedel för att, om rösterne befinnas lika delade, öppnas och gifva utslaget. 19 §. Votering må ej ske förr, än på ordförandens proposition diskussionen förklarats slutad, och får ingen fråga, öfver hvilken nämnden genom votering eller på annat sätt fattat beslut, af samma nämnd åter till öfverläggning upptagas. 20 §. Läns-nämnden eger: l:o.
Några uppassare eller uppasserskor syntes icke till, men för hvarje på det sättet framkommen rätt telegraferades ögonblickligt till en af kassa-pulpeterne vid ingångarne, där en maskin genast antecknade rätten jämte numret på den gäst som bestält honom, och vid utgången måste det numrets innehafvare göra upp sin räkning, innan han aflägsnade sig. Centralhotelet var, liksom alla andra värdshus i Stockholm, rikligt försedt med matoch dryckesvaror från alla delar af jorden. Man kunde få känguru-stek, tapir-skinka, påfågelsbröst och andra kötträtter från vidt aflägsna trakter, alt i färskt tillstånd. Djuret var kanske dagen förut dödadt genom något af de nyaste slagtoch jagtmaskinerierne samt afsändt med första luftlägenhet. På frukter var också stort öfverflöd. Bredvid de skönaste spanska och ungarska drufvor fann man svenska smultron, det vill säga odlade, ty de vilda hade försvunnit på samma gång som de svenska skogarne. Där funnos också söta och saftiga apelsiner, för några timmar sedan plockade på Sicilien, och köttiga acaju-nötter från Brasilien samt från Nikobarerne färsk kokosmjölk i små kristallskålar. Vinet kom raka vägen från alstringsorten, men man drack nästan endast franska sorter, något rheinvin samt litet ungarskt. De portugisiska och spanska vinerne hade alldeles kommit ur bruk, hvilket orsakat flera hamburgska vinfabrikers undergång. Det svenska bränvinet, som för fyra och fem hundra år sedan höll på att öfversvämma landet, hade mellan 2200 och 2300 helt och hållet utsinat. I senare delen af 2300-talet läste man likväl ännu i gamla häfdeböcker om den tid, då spiritismen och spirituosismen delade herraväldet öfver Sverige och bägge dyrkade det absolut rena. Den absolut renaste anden lär hafva varit en på adertonhundratalet mycket ryktbar profet på Rejmersholm, men med hans uppträdande är så mycket underbart förenadt, att det torde kunna dragas i tvifvel, huru vida han någonsin funnits till. Många ansågo honom för en myth, liksom mycket annat från det nittonde århundradet.
Under pag. 21 i Betänkandet yttrade Utskottet, att, ehuru uti 2:dra och 6:te §§ af stadgan en viss procentberäkning för bevillningens utgörande blifvit utsatt, dermed likväl icke afsåges att Rikets Ständer genast borde definitivt antaga nämnda procentberäkning, utan att det skulle ankomma på en blifvande utredning af den bevillnings-summa, som kunde erfordras för fyllande af Statens behof, om och i hvad mån ökning eller minskning af nämnda procentberäkning borde ega rum; och hemställde Utskottet, att Rikets Ständer måtte förklara, alt de procentberäkningar, som i nämnda hänseende blefve af Rikets Ständer antagna, endast skulle anses angifva Bevillnings-Utskotlels Utlåtande M 54. 3 det inbördes förhållandet emellan beloppet af den bevillning, som borde erläggas dels för jordbruksegendom, dels för annan fust egendom samt dels för inkomst af kapital och arbete; men att, om, vid bevillnings-summans slutliga fastställande, den förslagsvis antagna procentberäkningen behöfde ökas eller minskas, förhållandet emellan dessa procentberäkningar icke finge rubbas, utan borde bihållas, så att, om t. ex. bevillningen af inkomst skulle ökas från en till två procent, bevillningen för jordbruksegendom likaledes borde höjas från 3 till 6 öre för hvarje hundra Riksdalers uppskattningsvärde samt för annan fastighet frän S till 10 öre, o. s. v. Berörde framställning har blifvit bilailen af Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet, äfvensom af Borgare-Ståndet, som likväl uteslutit sisla meningen, innefattande det anlörda exemplet samt äfven i öfrigt förkortat sitt beslut dertill, natt de »procentberäkningar, sorn nu varda af Rikets Ständer antagna, endast skola anses »angifva det inbördes förhållandet emellan de olika bevillningsbcloppen; men att, om »vid bevillnings-summans slutliga fastställande, den nu förslagsvis antagna procent»beräkningen bchöfver okas eller minskas, förhållandet emellan dessa procentberäk»ningar icke får rubbas, ulan bör bibehållas».
Deputerades villkorliga bifall, dock under förbehåll, att hela Banco-Staten blefve med dess lön, för delta lill nyttjande upplåtna Capital, ansvarig, och att, vid bristande fullgörande af den förbindelse, Cassans Direction sig härvid åtagit, Banken väl må utbetala de återfordrade Capitalen, dock genast göra sig derför betald af Banco-Statens då löpande lönecfvarla!, derom uppgift uti hvarje Qvartals-memorial, angående lönernas utbetalande, skulle BancoFullmäglige meddelas; att, efter ett lill ofvan upptagne sammanlagde belopp gjordt tillägg af 260 Daler 6i Öre Kopparmynt, lill Enke-Cassan öfver 1 fitits samt Cassan blifvit debiterad för 7. men att, sedan deraf, kort tid derefter, uti 3:ne serskilda poster, från Cassan blifvit ålerbetalde, tillhopa 352: 26. — innestod för närvarande hos Enke-Cassan, en alltsedan oförändrad summa af B:co R:dr 6,o53: [\. 7; att, uti 3o:de §. af det vid 1786 års Riksdag utfärdade BancoReglemente stadgades, att till Banco-Statens Enkeoch PupillCassas disposition, finge öfverlemnas behållningarne i LåneBanken: af äldre auctions-öfverskotts-medel t\,266: 16. 5. „ Låntagares gjorda öfverbetalningar 276: 33. och af öfverskott på förståndne LåneBancoCapilal 6g: 34• 5i. Hvarjemte Enke-Cassan, enligt Rikets Ständers beslut vid Riksdagen åren 1828—i83o, likmätigt Banco-Utskottets Protocolls-Utdrag af den 25 April 1829, erhöll ett auctions-öfvérskott för borl-auctionerade, ej fullt belänte guldoch silfver-panter g: 38.
Det säkra är att om räntetagaren eller hans ombud upphörde alt med uppbörden hafva befattning och hon i stället öfverlemnades åt kronofogden, så finge räntegifvaren icke anstånd på halft år, ännu mindre på ett helt eller 200 Den 9 September f. m. ännu längre tid, utan han nödgades betala på bestämd tid, hvilket blefve än sämre än det nuvartde förhållandet, emedan större summor måste på en gång af landet i skulder utgöras Jag vill såsom sagdt är, icke trötta 11. o. Ad. med att andraga flere skäl, emedan jag hoppas att det anförda, och kännedomen om ställningen i vårt land, skall förmå Ståndet ogilla den föreslagna förändringen och derigenom befria sig från all öfverläggning öfver sjelfva sättet att gå till väga, hvarom icke ens vederbör:de embetsverk haft tillfälle att sig utlåta. Att nu på förhand bestämma sig för det ena eller andra förslaget, anser jag desto mindre vara lämpligt som de nya förslagen tagas så lätt att en talare hvilken förklarat sig icke hafva riktigt hört hvad Frih. Palmstjernas förslag innehölle, likväl ville förkasta sitt eget förslag för att antaga dennes. När man behandlar förslagen så lösligt, torde R. o. Ad. finna, huru äfventyrligt det är att antaga något af dem. Jag förnyar min vördsamma anhållan till Ståndet, att vi måtte snart få afsluta ärendet, äfvensom till de värde talarne att de fördenskuld mätte hålla sig till hufvudsaken. Gr. Sparre, Erik: Jag kan icke med den siste värde talaren hysa den förhoppning att R. o. Ad. skall behandla denna fråga såsom den 3:dje punkten, d. v. s. helt enkelt afslä all förändring. Jag är van att på detta rum höra upprepas, att hvarje fråga är för tidigt väckt; hvad den nu före vande beträffar hafva vi redan flere gånger hört att den är öfver 100 år gammal. Månne man då icke haft tid att uttänka det lämpligaste sättet för en förändring. Den siste värde talaren har sagt att räntetagarnes fördel vid förändringen varit åsidosatt. Men det är väl icke blott räntetagarnes fördel som här är i fråga.
Om Hr Råfelts förslag antages, är derigenom ett kryphål lemnadt för dem, som vilja följa det systeme, sorn utvecklat sig i Skåne och måhända äfven i Westergöthland; ty man undgår stadgandet genom alt göra torparen till hemmansbrukare på den aldra obetydligaste hemmanslott. Jag anser §:n böra antagas sådan den är. Af Hr Coyet är jag förekommen i det omdöme, att man icke bör förkasta ett Ingstad - D t n 11 Mars. stadgande, derföre att man icke kan få det så fullkomligt sorn man ville hafva det och passande till alla de förhållanden, som den varde ledamoten, hvad den omnämnda provinsen beträffar, naturligtvis närmare kanner. Jag kan icke dela en ledamots yttrande, att inom Stånden eller särskildt inom detta Hus andra intressen skulle göra sig gällande, än de som afse befrämjande af rättvisa och billighet; och det är med förtröstan dertill jag anhåller om propos. på antagande af §:n , sådan den befinnes. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt hvad anginge Hr Rosenblads förslag, så behagade R. o. Ad. finna, alt det kunde antagas, antingen R. o. Ad. antoge eller förkastade Utsktns föreslagna 10 §, och att det således borde lemnäs till sist till afgörande. I öfrigt vore dels yrkadt afslag å §:n, dels andra redactioner af densamma; men Hr Landtm, ansåg sig först böra hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna io §:n i Utsktns förslag. Ropades ja och nej. Hr Frih., o. Landtm, yttrade, att det första redactionsförslnget vore af Hr Råfelt, med hvilken Frih. Raab och Hr Coyet förenat sig. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få veta huru Hr Frih. o. Landtm, uppfattat R.o. Ad:s svar på den framställda propostn, och om vi äro ifrån redactionen af denna §, sådan Utsk:n uppgifvit densamma.
Division vid innevarande månads utgång upplöses och en del byten jemväl lemnäs utan vidare granskning, då obetydligt vid detta arbete och hufvudsakligen verkställighets-åtgärder, i följd af de redan afgjorde målen, återstår, äger Kongl. Maj:t den tillfredsställelsen, att hafva till ända bragt det i 140 års tid, till flere enskildtes lidande, utan egentlig vinst för Kronan, fortfarande, med skäl öfverklagade, Bytesverket. En lörändrad organisation af åtskiliige RiJ kets Styrelseverk, samt ett förbättradt arbetssätt inom desamma, för att derigenom bereda dithörande ärenders säkrare och skyndsammare gång med ett mindre antal bättre lönade Embetsman, hafva länge varit föremål för Kongl. Majtts och Riksens Ständers uppmärksamhet. I följd af hvad Kongl. Maj:t redan tillförene beslutit och Riksens Ständer jemväl vid sista Riksdag äskat, har korrt efter densamma, en af Kongl, 38 Konungens Nåd. Berättelse, Maj:t förordnad Commité fått sig uppdraget att utarbeta ett förslag i detta ämne, för att till Riksens Ständer vid denna Riksdag framläggas. Bland de föremål, sorn, i anledning af detta uppdrag, Kongl. Maj:t förekommit, har, såsom utgörande en af hufvudgrunderne för Commiterades arbeten, jemväl varit, att en noga gräns uppdrages emellan de ärender, hvilka må anses tillhöra Domaremagten och de administrativa myndigheterne. Ett förslag i denna del har på Kongl, Majas befallning, af bemälde Commité, i förening med Lag-Cornmitén blifvit ularbetadr, och kommer, jemte Commiterades ofvannämnde författade project, hvilket derpå blifvit byggdt, att Riksens Ständer meddelas. För att icke belasta Statsverket med fortfarande löner åt personer vid de, under tiden ledige tjenster, sorn i följd af ifrågasatte förändringar i Styrelseverkens organisation, kunna komma att indragas, har Kongl, Maj:t derjemte förordnat, att dylike tjenster icke tills vidare komma att genom fullmagter återbesättas. I sammanhang med förenämnde Comrnités arbeten, har Kongl.
fl. " Talarinnan uttryckte amerikanskornas flädj e öfver att få välkomna till sina kuster ädla qvinnor rån främmande R 154 land, och hon kände sig förvissad att sanivaroii och taiikeiitbytet mellan personer af så vidt skilda lefiiadsförhållaiiden måste vidga intressena och frigöra omdömet från förutfattade oriktiga åsigter. De skulle icke känna sig soin främlingar inför hvarandra, ty hade de icke alla en frändskap: de2 undertryckta rättens, och ett s råk, modersmålet, för alla ofria andar: smärtan. “ Lån t tiTlbaka i tiden hörde vi frihetssö- kande själar uttala en Yängtan, som stod i saniklang med vår. Så Mary Woolstonecraft, m: mes de Stael och Roland, George Sand, Fredrika Bremer, mrs Browning och George Eliot, hvilka alla hafva i bunden eller obuiideii stil skildrat qviiinornas rättslöshet ” För närvarande äro amerikanska qviiiiior i besittning a f fulla medborgerliga rättigheter i tväiiiie distrikt, innehafva municipal valrätt inom e n stat samt valrätt i skolfrågor inom halfva antalet af Unionens stater. Detta är den stora vinsten af 50 års arbete, men vi tänka icke åtnöja oss dermed. Arbetet skall gå oaflåtligt framåt och den iiiteriiatioiiela qviniiokongressens fria förhandlingar om tidens sociala, politiska och religiösa spörsmål skola blifva en ny insats i det stora arbetet. ” Talet är i sin fortsättning ytterst originelt. Med ett djupt allvar i syftet och en rikedom af högt flygande ideer förenar det de mest humoristiska sidoanmärkningar, drastiska bilder hvilka kunde komma håret att resa sig på konservativa motståndares hufvuden samt ett sätt att tilläm a de bibliska berättelserna som är högst öfverraskaiide. när det klagas att Amerikas qvinnor, sedan mötet vid Seneca Falls, vaiidrat 40 år i åtlöjets öken, likasoin Israels barn i den arabiska, men utan att nå det förlofvade landet. Mrs Cady Stanton torde vara den äldsta af de iiu lefvande inbjudarna till mötet vid Seneca Falls. Hennes iitseende är högst originelt.