Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Ankarsparre, Ingemar August, anförde skriftligen: Att Sillfisket varit af en betydlig vigt för Sverige, är en erkänd sanning, och det lärer väl ej vara någon, som, med kännedom afsila de fördelar Landet kan draga af denna nai ringsgren, om den åter upplifvas, icke förenar den lifligaste önskan, att äfven med momentala uppoffringar söka återvinna hvad vi häruti förlorat. För Coursen, Handeln, Statslntraderne, Handelsvågen och såsom ett födoämne, som nu måste importeras, har Sillfisket varit fördelagtigt och gifvit näring samt sysselsättning åt ett stort antal människor af den arbetande So D i 4 A*aji, f m. Classen, hvilka nu måst intränga sig uti andra handtenngar. Nigra sednare års erfarenhet visar, att Sillen, sorn af ännu ej fullkomligt utredde skäl alvikit från Svenska skären, bör. jar återkomma oih visar sig årligen i allt större ovli större mängd, så att man nu kan hafva hopp att snart återvinna sammi betydeli. ga Sillstimm, som under den bästa fiske-perio. :n , men utan understöd åt de mindre be. m dlsde t iske. och Salteri-ldkarne. blifva dessa förmoner onyttiga eller oanvändbara till vår fördel. Den stagnation, som under flera års förlopp varit i denna rörelse, har gjort att Fiskeri-[nrättningarne och redskapen blifvit förstörde , nödige förlager fattas att åter iståndsätta dctn, äfven hafva Sal etienne genom flerårig bristande förtjenst kommit utur stånd att hålla 'orl.ig, annan tillgång linnes ej i närvärande ställning, än den Staten kan gifva, och då biträden åt näringar anses så allmänt nyttiga , så lärer biträde åt denna Näringsgren otvifvelagtigt vara en b and de bättre utvägar att sprida penningar i Landet.
VII. B. 520- A. 536. Stnts-Utskottets Memorialer, Utlåtanden oell Betänkande!): — N:o 95- i anledning af förnyade framställningar om nedsättning af den föreskrifna räntan för Hjelmarekanals oell slussverks underliålls-fond samt om förändring af hittills gällande stadgande, angående bevaknings-åtgärderne i afseende på samma fonds lånehandlingar. VII. B. 520- A. 536. — N:o 96. i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N-.o 53, i fråga om inrättande af ett Landtbruks-institut i Skåne. VIII. B. 58, 80. 82. A. 92. E. 197. — N:o 97. i anledning af Riks ståndens beslut angående de i Utlåtandet N:o 62 behandlade frågor om utförande af föreslagna Jernvägs-stamlinier och anvisande af dertill erforderliga medel. VII. B. 537. 53S. — N:o 98. i anledning af väckt motion, angående utförandet på enskild bekostnad af vissa delar utaf stamjernbanorna. VII. B. 538. VIII. A. 77. — N:o 99. i anledning af Iliksdags-fullmäktigen Per Ostmans motion rörande de lör statens jernvägsbyggnader erforderliga medel. VII. B. 538 VIII. A. 77. — N:o 100. angående vackt -fråga om beviljandet af anslag eller lån till en central-verkstad för tillverkningen af den vid Statens jernbanor nödvändiga materiel. VII. B. 539. VIII. 77- A. 82. — N:o 101. i anledning af erhållen återremiss å 3:ne i Memorialet N:o 97, föreslagna voterings-propositioner, rörande anslagen till vestra stambanan.
Många tillbragte här muntra och glada i en temperatur af –40° C. större delen af dagen, sqvallrade, hjelpte smått, men alltid endast smått, till med arbeten om bord o.s.v. Den blida väderleken, utsigten för oss att komma loss och den rika fångsttiden för tschuktscherna upphörde dock snart. Temperaturen sjönk åter under fryspunkten, d.v.s. under qvicksilfrets, och hafvet frös så långt från stranden, att tschuktscherna ej mer kunde göra någon fångst. I stället sågo vi dem en morgon komma tågande, likt fångarne på ett egyptiskt eller assyriskt segermonument, i gåsmarsch öfver isen mot fartyget, hvar och en med en börda på skuldran, hvars rätta natur vi, medan de voro på afstånd, förgäfves sökte gissa oss till. Det var isstycken, ej synnerligen stora, hvilka de sjelfbelåtna, muntra och glada öfver sitt nya påhitt lemnade åt kocken för att i stället af honom få något af den kauka (mat), de några dagar förut missaktat. Första gången lufttemperaturen sjönk under qvicksilfrets fryspunkt, var i januari. Det blef nu nödvändigt att vid de meteorologiska observationerna i stället för qvicksilfvertermometrar använda de sprittermometrar, hvilka, i förväntan på den stränga kölden, för länge sedan blifvit upphängda i termometerburen. Då qvicksilfret fryser i en vanlig termometer, drager det sig så starkt tillsammans, att qvicksilfverpelaren plötsligen sjunker djupt ned i röret eller, om detta är kort, helt och hållet går in i kulan. Pelarens ställning är derför icke något mått på den verkliga köldgraden vid frysningen.
65 fle af skillnaden emellan Landtoch Stadsmanna Näringar, såsom ett vilkor får Städernes och BorgareStåndets inrättning, men genom undanrodjande af alla, numera onödiga hinder för dem, som i Stadsmanna-Näringarne vilja ingå, åfvensom a f alla de, Landtmannens frihet inskränkande prohibitiva forfattningar, som icke af nämnde skillnad ovilkorligen påkallas. Det mä, efter Utskottens tanka, vara en kommande tids pröfning förbehållet, att, vägledd af erfarenheten, om de, genom nu förcslagne forändringar utvecklade nya förhållanden, afgöra, om äfven de gränsor och former, som man nu ansett nödige, att för Näringarnes idkande bibehålla, ma kunna umbäras och lemna rum för en ännu vidsträcktare Näringsfrihet; och vid en sådan pröfning, som synes stå i nära sammanhang med grunderne och sättet för Näringsidkarnes deltagande i Lagstiftningen, kunna flere af de förslag, hvilkas uppställning, lill grund för ett alldeles nytt Nåringssystem, icke i det hela funnits förenlig med den, af Utskotten antagne» plan, blifva en lika nyttig ledning, som Utskotten nu deraf hemtat, så val vid bestämmande af sitt omdöme om de allmänna grunderne, som i flere af desse ämnens detailler. Bland desse förslag anse sig Utskotten särskildt böra nämna framledne Grefve C. H. Posses, hvilket, med undanröjd skillnad emellan Landtoch <54 tagljt&ottets Betiinkattfoit. Stadsmanna-Näringar,' och antagande af styrkel skicklighet, såsom enda grunden och vilkoret för Näringars idkande, förutsätter en viss grad deraf för rättigheten, alt med egna händer idka ett Handtverk, cn högre för dess idkande, såsom Handtverkare med biträde af Gesäller, och en ännu högre för dess idkande, såsom Fabrikant.
Vid stöten, då vagnen stannade framför trappan, vaknade svärmodern. När man kom in i det rymliga kapprummet, hjelpte Börje sin fästmö med ytterplaggen, medan den beskäftige betjenten vände sig till fru Björk. Sedan Börje hängt upp teaterhufvan, tog han emot kappan. Marianne vred sig vigt ur den, som en fjäril ur sin puppa, och i det hon gaf släpet en hastig sväng med foten, stälde hon sig fallfärdig och triumferande framför honom. Han blef stående ett ögonblick med den tomma kappan i sina händer, blodröd i ansigtet. Det var pinsamt att se denne store, starke karl rodna nästan till tårar, och Marianne steg hastigt fram till den höga spegeln för att se, om något i hennes drägt kommit i olag, men allt var som det skulle. Hon var klädd i blekblått storblommigt siden, i sammansättning med mörkblått sammet. Lifvet slöt fast åt figuren och liknade ett harnesk. Öfver axeln rundade det sig upp mot halsen, men var öppet i en lång snibb ned på ryggen och likaså framme. Af ärm fans icke ett spår. Tvärtom, det var uppringadt så att hela axeln blef blottad och visade sin rundning helt upp öfver leden. Ringningen var endast kantad med en chenillesnodd, hvilken satt så stramt åt, att den nästan skar ned i hullet. Hvarken vid axeln eller kring halsen syntes en skymt af linne, och man fick ett intryck af att det icke fans något under klädningen, utan att den hvilade på hennes nakna kropp. Det hjelpte lika litet att underkjolar frasade, som att det under släpet skymtade fram ett krus af hvita garneringar; det fans alltid qvar denna hals och dessa armar, som, genom sin oförmedlade kontrast mot detta mörka sammet, fingo ett utseende af stötande nakenhet. Marianne hade kort hals och något höga skuldror; man kunde genom den snibbformiga ringningen se deras fina form. Det var omöjligt annat än ge akt på denna vackra nacke, med dess fria hårfäste, derifrån en skuggning af fjunblondt hår lopp ned åt halsen och förtunnades, – en hals, som i sin varma hvithet gaf intrycket af att vara belagd med ett stoft af omärkligt frömjöl.
Jag hörde ej, att LagUtsk:s ledamöter ansågo delta förfarande otjenligt eller opassande. Kan den ena parten låta sticka oss papper i händerna för att försvara sig, så måtte väl den andre kunna göra detsamma. Hvad jag nu sagt åsyftar ej alt vara afvog hvarken mot den ena eller andra; jag önskar hlott, att Just.-Ombudsm. måtte få åtnjuta den rättvisa, han i min tanke ovedersägligen förtjenar, emedan jag icke tror att någon innehafvare af hans embete upfyllt det så väl som han hitintills gjort. Ständerna böra hålla honom räkning derför, hvadan jag instämmer uti Gr. Sparres yttrande och anhåller, att Utlåt, måtte läggas till handlingarne. Hr Cederschiöld: Gr. Sparre har, såsom en slags ursäkt för de svåra anmärkmr, reservanterna emot Just.-Ombudsm. anfört, yttrat att de skulle härleda sig derifrån, att de som före den nuvande innehafvaren förvaltat embetet icke utvecklat någon synnerlig verksamhet samt att nuvande Just.-Ombudsm. således beträdt en alldeles ny bana. Den ädle Gr:n har äfven sagt, att ifall en sådan åklagaremakt missbrukas, kan det blifva ganska farligt. Häruti har Gr. Sparre onekligen rätt, men faran gäller den, som missbrukar makten, emedan han kommer att derför stånda laga ansvar. Hvad åter beträffar den vigtigaste af de satser, Just.-Ombudsm. försvarat, eller domarens rätt och pligt att pröfva lagars giltighet, har Gr. Sparre sagt, att LagUtsk. icke behöft deröfver sig yttra, emedan någon tillämpning af denna sats i lagskipningen icke varit ifrågasatt, och häruti har Hr Carleson instämt. Jag får likväl fästa de värde ledamöternes upmärksamhet deruppå, att det väl ej är så alldeles omöjligt att frågan om satsens tillämpning kan förekomma, helst vi i fordna tider icke saknat exempel på criminal-lagar, hvilka, utan Ständernas medverkan, tillkommit. Jag behöfver blott erinra derom, att mer än en Svensk medborgare, just på grund af en så beskaffad lag, blifvit dömd till landsflykt.
På grund af hvad jag haft äran ådagalägga föreslår jag alltså vördsamligen: att Kamniarskrifvarne i Kongl. Stats-kontoret malte undfå en årlig lönertillökning af 600 IV.dr i likhet med hvad de 7 äldste Kammarskrifvarne inom Kongl. Kammar-rätten åtnjuta, elier, derest en sådan tillökning för alla Stats-kontorets Kammarskrifvare ej medgifves, alt åtminstone de 6 äldste mätte komma i åtnjutande af samma aflöning som meranämnde tjenstemän i Kongl. Kammar-rätten, eller 1,600 R:dr hvardera, helst ingen med Kännedom om verkliga förhållandet torde kunna bestrida, att göromålen för en Kammarskrifvare i Kongl. Stats-kontoret i alla afseenden äro trägnare och väl så ansvarsfulla som i Kongl. Kammar-rätten. Om remiss till behörigt Utskott anhålles vördsamligen. Stockholm den 29 November 1862. Anders Andreasson, från Elfsborgs län. Motioner i Bonde-Ståndet 1802. Af S®. A. Mystråiö från Westerbottens län, om anslag till aflöning dt en veterinärläkare för norra delen af Westerbotten. Mycket välbetänkt, nyttigt och nödigt är, att inom hvarje af Rikets norra lån en examinerad och skicklig veterinärläkare blifvit anstäld. Men vid betraktande af dessa läns vidslräckthet visar sig tydligen, att blott en enda veterinärläkare i hvarje a! dem omöjligen kan uppfylla ändamålet med sin anställning derstädes. Behofvet påkallar ovilkorligen tvänne. Så är åtminstone förhållandet i Westerbotten, der veterinärläkaren har mellan 20 och 30 mil att resa, för att besöka några af länets nordligare trakter. En hvar lärer finna att man för sina kreatur ej kan påräkna någon egentlig fördel af en så aflägse boende djurläkare.
MissgerningsBalken, åtkomsten af det klandrade bevisa; och' 6:0 Att itererad åverkan må med ökadt straff beläggas. 9:0 Uti ett i Hedervärda BondeStåndet uppläst Memorial, har BankoFullmägtigen Anders Damelsson från Elfsborgs Län anmärkt, att den rid 1809 års Riksdag utaf Riksens Högiofl. Ständer gjorda Underdåniga önskan, att samtelige Konungens Befallningshafvande måtte få sig uppdraget att höra Länens Innevånare och förbereda förslag, antingen till en allmänt gällande Skogsordning, eller flera Serskildta för olika Orter i Riket, ännu icke blifvit till verkställighet befordrad; och af denna anledning, med åberopande af hvad dess vid sistlidne Riksdag, i afseende på enskilda Skogshushållningen, och RiksdagsFuilmägtigen, Lars Carlssons, i afseende på Allmänningarnes begagnande afgifna och I afskrift bifogade Memorialer innehålla, ytterligare påyrkar upprättandet af, för alla Orter i Riket lämpeliga, Författningar till befrämjande af Skogarnes framtida bestånd, och att i sådant ändamål en fördelning pä hemmanen af Kronskogarne och Allmännitt* Besv. och Ekon. Tjuk. Betankrtnöeri. garne måtte för sig gå, och de lotter, sorn tillfalla Hemman* -så aflägset belägna, att de ssj kunna Skogen behörigen begagna eller vårda, måtte till försäljning åt den mestbjudande upplåtas, med stadgad skyldighet
Den, som, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, anser införselstullen å kammarduk och batist böra bibehållas vid 3 r:dr 32 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, nedsättes denna tull till 2 r:dr skålpundet. 333:o. Den, som gillar det af tre Stånd fattade beslut att å linön bibehålla nu gällande införselstull 1 r:dr 40 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, nedsättes tullen till 1 r:dr per skålpund; och 334:o. Den, som, på sätt tre Stånd beslutat, vill å lärft »alla andra slag», än det hvaraf en qvadrataln väger till och med 3 lod, bibehålla gällande införselstull 1 r:dr 32 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bestämmes tullen å lärft, »alla andra slag» till 1 r:dr skålpundet. Borgareoch Bonde-stånden hafva godkänt Utskottets förslag, att indela arbezink. tad zink i omålad och olackerad med 2 sk. samt målad eller lackerad med 6 sk. införselstull per skålpund; att nedsätta införselstullen å ångpannor från 20 till 13 Ångpannor, procent af värdet; och att nedsätta införselsafgiften å ägg från 2 sk. till 1 sk. 4 Ägg. rst. skålpundet. Deremot hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet i dessa hänseenden bibehållit gällande taxa. Så vida sistbemälda två Stånd icke vilja frånträda dessa sina beslut och instämma i de öfriga Ståndens, torde följande omröstningar böra anställas: 44 Bevillnings-Ulskoltets Memorial, N:o 25. 335:o.
Beträffande Veterinair-Inrättningen i Skara, hvars tillgångar varit så knappa, att Directionen öfver densamma redan för flere år sedan funnit sig nödsakad hos Kongl. Maj:t anhålla, om understöd af Statens Medel, i synnerhet för att för. bättra de tjenstgörande Lärarnes knappa löningsvilkor; och hvilken Inrättning, oaktadt den af locala orsaker ej ensam skulle kunna uppfylla ändamålet, att för Rikets behof dana ett tillräckligt antal af underviste Djurläkare och Hofslagare, likväl medför den nytta , att 16 Elever derstädes vanligen hvarje år njutit undervisning, af hvilka dessutom 7, enligt Stiftarens Testamente, underhållas på Inrättningens bekostnad, har Kongl. Maj:t, under den 3 Maji sisth år, beslutit, att såsom den lämpligaste utväg, för att försäkra Inrättningens framtida bestånd , sätta densamma i tillfälle att kunna någorlunda löna sina I-iärare, samt att ega tillgång till erforderlig liö- och betesmark, Ofver-Directeuren Norlings bredevid Skara belägne egor, värderade till 9,3 3 3 R:dr 16 sk. B:co, hvilke Öfver-Directeuren erbjudit sig vilja till Kongl. Maj:t öfverlemna för det inköpspris han frevisligen erlagt, borde för Inrättningen inköpas, och att de dertill erforderlige 7883 R:dr 16 sk. skulle utgå af g:de Hufvud-tittelns anslag för innevarande år.
Jag vädjar till en hvar, om den kan sägas vara bestämdt origtig, så vida man ej skulle säga, alt Lagstiftaren blott menat ett sätt, med ordet utgång. Men derom kan blott Ståndets begrepp om ordaförståndet afgöra. Det är min öfvertygelse, att Generalintendentens rätt att här äga inträde nr tydlig; men då detta icke är den allmänna åsigten, och då en fråga här uppstått, hvars afgörande skulle sätta Ridderskapet och Adeln i nödvändighet, att antingen möjligen insätta en 36 Den 8 December f. rri. icke adelig person i adelig värdighet, hvilket icke tillkommer någon annan än Konungen, eller att utesluta en person, som vöre berättigad att här vinna inträde, tror jag förhållandet vara sådant, att frågan ej nu bör inom Ståndet genom dess pluralitet afgöras. 83 §. RegeringsFormen säger: Ej må någon för framtiden gällande förklaring af Grundlagarne stadgas j utan på det sätt, som, enligt föregående tvännc vid ändringar i dem iakttagas bör. Denna föreskrift vållar, £tt det väl ej kan sägas vara någon bestämd form, att till Constitutionslltskottet öfverlemna frågan; men jag anser dock, att Ridderskapet och Adeln har full rätt, att dit remittera den, och att följaktligen Remiss af RiddarhusUtskottets Memorial, sådant det är, kan ske till ConstitutionsUtskottet, för att få del af Utskottets åsigt i ämnet, samt att Ridderskapet och Adeln, då målet återkommer, kan utan vidare hinder deröfver besluta. Herr Printzenskjöld: Då jag för en stund sedan anhöll om proposition till bifall eller afslag å RiddarhusUtskottets Memorial, var mitt ändamål just detsamma, sora Friherre Cederström sedermera angifvit. Jag trodde mig ej, af Herr Grefvens och Ordförandens yttrande, hafva rigtigt inhämtat, om Herr Grefven ansåg en sådan proposition stridande mot Grundlagen. Mitt syftemål var, att Ståndet skulle yrka Den 8 December f. m. proposition, och att Herr Grefven och Ordföranden skulle förklara frågan hvilande, hvarigenom den kom till ConstitutionsUtskottet.
Kungörelse icke varit att göra någon förändring i hvad lag och författningar förut stadgat, angående hvad iagttagas borde vid besvärs-skrifters och ansökningars inlemnande, utan,enligtuttr vek liga ordalydelsen, att blotterinra vederbörandeoinskyldighetenatt noga iagttaga dessa stadganden ; alltså och då lagen i i5 Cap. 4 §• Rättegångs-Balken meddelar den allmänna bestämmelse, att, ”ej må någor kära och svara för annan, innan han anlen muntligen inför Rätten af sakägaren dertill förordnad är, eller viser hans öpna bref derom”; då, i öfverensstämmelse dermed; 7 §. af samma Gap., ovilkorligen fordrar fullmagt för ombud, som skall i högre Rätt någon sak fullfölja; och då dessa lagens, till säkerhet och ordning ledande bud, icke före utfärdandet af förenämnde Kongl. Kungörelse blifvit förändrade eller upphäfne; synes som skulle deraf böra följa, att, då talan genom ombud utföres, ombudet jemväl numera bör vara försedd med sakegarens för sådant ändamål meddelade fullmagt. Då emedlertid det är af Utskottet kändt, att, på sätt motionären anmärkt, skiljaktiga meningar i denna del hos domare yppats, och ordalydelsen i merberörde Kongl. Kungörelse, enligt Utskottets omdöme, gifver anledning till en så beskaffad skiljaktighet, finner Utskottet, lika med motionären, nödvändigheten påkalla en till enhet och sammanhang i lagskipningen i förevarande hänseende verkande förklaring; och får Utskottet, i följd häraf, i så måtto understödja motionärens framställning, som Utskottet vördsandigen tillstyrker, det mätte genom allmän förf ältning stadgas: att hvad Kongl. Kungörelsen den 1 October 181st innehåller derom, att då sakegaren sjelf ej katt skrifva och således icke egenhändigt undertecknat besvärskrift eller ansökning, som till Kongl. Maj:t samt till Dess och Rikets Collegier och Embetsman ingifves, behörig fullmagt dertill skall vara Bih. till R. St.
Näringarna kunna väl nedtryckas genom en myntförsämring, mendet är ej tänkbart, att de kunna hafva inflytande på Realisationens bestånd. Realisationen består, intilldess Styrelse och Representanter glömma sina pligter, oeh med list taga förmögenheten utur Folkets fickor, genom pappersmynt, jernbref och Statsobligationer. Den 6 J ali i e. m. Alt upptaga Friherre Cederströms anmärkningar, anser jag nästan öfverflödigt. Friherren har yrkat en sats, som jag värderar, emedan den går rakt på saken, den nemligen att återgå till 48 sk:s cours} detta är en ärlighet, som förtjenar aktning, helst så många andra, som mena detsamma, blott nyttja förvillande satser och orediga ord; men Herr von Hartmansdorff har redan så fullständigt besvarat denna anmärkning, och visat följderne deraf, att den ej erfordrar ytterligare vederläggning. Friherre Cederström har vidare begått samma misstag, som Herr Lagerhjelm, då han sagt, att den enda rätta vägen för en myntbestämning vore näringarnas medverkan; ty det är omöjligt för näringarna alt reglera ett myntväsende, som fordrar att tredubbelt upphjelpas, för att återsättas uti full jemvigt. — Skulle näringarne arbeta för denna jemvigt, för att betala sina förläggare tredubbelt det lånta capitalet? Jag kan ej fatta tänkbarlieten häraf, oell tror, att Friherre Cederström ej står ut med att bevisa en sådan sats. Friherre Rantzou bar ock yttrat sig emot Utskottens förslag, och jag anser mig så mycket häldre föranlåten att upptaga Friherrens' yttrande, som då vi äga den lyckan att hafva en af Hufvudstadens större Handlande ibland oss, dess röst onekligen är förtjent af en serdeles uppmärksamhet. Den 6 J u 1 i i e. ro. Jag kan ej neka, att Friherrens anförande vackt min högsta förundran, och jag kan ej tillbakahålla uttrycket avf den öfvertygelse, att detta anförande innehåller så många och stora misstag, att jag finnér deras besvarande förenadt med ett visst obehag.
I den kuperade och stenbundna trakten äro åkrarne små och svåra att utvidga, men de naturliga ängarne lemna godt foder och mulbetet är mycket närande. På sådane ställen omfattas följaktligen boskapsskötseln, såsom det enklaste och lättaste medlet till hemmansåboens bergning och förtjenst. Länets många höstmarknader erbjuda en beqväm och lönande afsättning för slagtkreatur, hvilka äfven deremellan uppköpas af Oxhandlare från Stockholm och andra trakter. För ost och smör finnes alltid god afsättning i Städerna. Att boskapsskötseln är en fördelaktig näring hevises deraf, att hemmansbrukarne i omförmälde trakter af Länet, der den hufvudsakligen idkas, i allmänhet berga sig bättre, än allmogen på slättlandet, hvarest begäret efter ögonblicklig vinst ofta förleder bonden alt obetänksamt utvidga åkern på ängens bekostnad, derigenom skörden väl till en början förökas, men åkerjorden, saknande den tillräckliga gödning, som den minskade ladugården icke längre kan lemna, snart blir så utmattad, att den icke kan gifva nöjaktig afkastning. Dock finnas, särdeles bland Länets possessionaler, många jordbrukare, hvilka, med klok beräkning, ställt deras nyodlingar i jemt och tillbörligt förhållande till ökade fodertillgångar och derigenom beredda utvägar att med gödning underhålla åkerjordens bördighet. Åkerbruk och boskapsskötsel utgöra för den kloke landthushållare!! två oskiljj aktiga yrken, af hvilka han icke kan försumma det ena, utan alt i och med detsamma vanvårda det andra. På herregårdarne i Länet bar man i allmänhet antagit cireulationssäde, dervid ett eller flera gärden besås med klöfver, timothei eller andra gifvande foderväxter. Derigenom har man blifvit satt i tillfälle, att, till fromma för åkerjorden, öka boskapskreaturens antal.