Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att tillåta införsel af Engelskt jern i Sverige, tror jag ej eller vara farligt, i synnerhet då man sett, att ett Engelskt fartyg från Canada, från sjelfva engelska Colonierne, har gått förbi England, och nu kommit till Götheborg för att hämta jern. Men anser man, sorn sagdt är, den föreslagna tullen för låg, s$ sätt den högre. Vill man åter förbjuda en artikel, så är hela systemet rubbadt. Dessutom tror jag, att Ständerne så mycket mindre böra göra det, som Konungen, hvilken förklarat, att Han skall iakttaga sin rätt, så att näringarne fredas, kan förbjuda både införsel och utförsel, om Han finner behof deraf. En hufvudsaklig anmärkning har blifvit gjord af Herr Skogman, och af Herr von Hartmansdorff understödd, den alt BevillningsUtskottet ej tydligt nog Den 19 J11 nii e. m. svarat pä Kongl. Maj:ts framställning rörande rättighet att öka tullen. Uti Konungens framställning står inom ett visst maximum. Detta maximum har Utskottet föreslagit, men det har ej föreslagit, att Regeringen skall få öka deröfver. Att minska tullen hafva vi erkänt vara Konungens rätt, men att bortlemna rättigheten att öka den, vore att bortskänka beskattningsrätten. Då kunde man alldeles låta bli alt yttra sig om tulltaxan, utan öfverlemna hela saken åt Regeringen. Det må ursäktas mig, om jag för min enskilta del yttrar, att erfarenheten i alla länder och tider visat, att den enskilta egennyttan aldrig underlåter att göra sig verksam, der den kan vinna insteg. Möjligtvis, kunde en gång en sådan StatsSecreterare för Financerne finnas, att, vid ett tillfälle, då ett stort lager af en vara vore inkommit, en hög tull lades på samma vara, på det en ensam person skulle blifva monopolist. Det har handt i andra länder, och skulle äfven kunna hända bär. Att lemna bort den rättigheten, vöre' farligt, är ej behöfligt, och ej nyttigt. Detta har ingått uti Utskottets princip; det må äfven gälla såsom svar på Herr Munck af Rosenskölds anmärkningar. Herr Cederschjöld har yttrat sig om hvarjehanda speciella ställen i tulltaxan.
Uti underdånig ansökning har Kommendanten och Direktören vid straffoch arbetsfängelset på Långholmen, Majoren i arméen, Riddaren af Kongl. Wasaorden, Frans August Tellander anhållit, att Kongl. Maj:t måtte hos Rikets nu försandade Ständer i nåder göra framställning derom, att han vid afskedstagande komme i åtnjutande af en årlig pension af 2,800 Riksdaler Riksmynt, motsvarande sammanlagda beloppet af hvad sökanden på ordinarie riksstat nu åtnjuter i lön, nemligen såsom direktör 2,000 Riksdaler, kommendantsarfvode 500 Riksdaler sann det åt direktören vid straff-fängelset anslagna arfvode för inseende öfver Stockholms stads kronohäkte å Långholmen 300 Riksdaler. Af förtedda handlingar inhemtas att sökanden, som är född den 1 Mars 1812, inträdt i Statens tjenst 1828 och, oberäknadt omkring tre års tjenstgöring såsom kompanichef vid kronoarbetskorpsen, innehaft kommendantsoch direktörs-befattningen vid förenämnda fängelse i nära 12 år; varande genom ansökningen bifogade läkarebetyg intygadt, att sökanden sedan längre tid lidit af särskilda i betygen uppräknade sjukdomar, hvaribland njurstensoch hjertlidande, och att deraf kunde befaras, att sökanden för framtiden när som helst blefve alldeles oförmögen att ' o fortfara med utöfningen af sin nu innehafvande både själsoch kroppskrafter ansträngande befattning, hvilken icke lemnade honom tillfälle att njuta den vård, som för så betänkliga sjukdomsfall vore erforderlig, och ännu mindre en sådan, som vore egnad till den brutna helsans återställande. Med anledning af berörda ansökning har Fångvårds-styrelsen anfört, hurusom Styrelsen under sednare delen af den tid sökanden innehaft den mödosamma komBih. till R. St.
Enligt från Biks-Slåndena ankomne Protocolls-Utdrag för den 7 oell i3 nästlidne Mars, hafva, vid behandlingen af omförmäldte Betänkande, liidderskapet och Adeln bifallit Utskottens hemställan, i anledning af Herrar von Mentzers och fredbergs motioner, men afslagit tillstyrkandet om frainflyttning af tiden för krono-uppbörden och Uppbördsmännens redogörelse; Bonde-S'åndet bifallit Betänkandet i dess helhet, med tillägg, att uppbördsstämmorna på Gottland må utsättas först i slutet al April månad; samt Presteoch Borgare-Stånden återremitterat Betänkandet, på grund af dervid gjorde anmärkningar, hvilka, med undantag af några få Ledamöters yttranden, lill stöd för Uppbördens fördelning i liera terminer, hufvudsakligen afse sednare delen af lietänkandet och dels instämma med Herr Friherre Palms/jernäs vid Betänkandet fogade reservation, serdeles i hvad den angår franiflyltning i tiden för Uppbörden och Uppbördsmännens redogörelse, dels omfatta den mening, att Uppbörden icke borde taga sin början under Januari månad, utan antingen den 1 Februari eller den i5 i samma månad, vid hvilken lid de skatlskyldige i allmänhet ansågos halva egt tillfälle realisera sina produeter, dels ock slutligen att för Gottland måtte stadgas, att Uppbörden icke linge verkställas förr än antingen i slutet af April elier från medlet af Maj månad. Vid den ytterligare handläggning af förevarande ämne, hvartill omförmälde anmärkningar foranledt, hafva Utskotten, beträffande Uppbördens fördelning i flera terminer, funnit sig sakna anledning frånträda den derom i Betänkandet gjorde hemställan.
Man har trott, att genom rörelsecapitalets förökande man skulle kunna sprida lif uti rörelsen, och följden af i sådant ändamål vidtagna åtgärder har varit, att myntet fallit i värde och hela rörelsecapita let icke blifvit mera värdt än förut, men med den stora skillnad, att de förut utlånade capitalerna genom myntförsämringen blefvo minskade och således ej kunde fylla ändamålet. Bancoförordningarna visa, huru man sökt att lätta lånerörelsen och nedsätta räntan genom konstlade medel, hvartill sista steget gjordes vid 1823 års riksdag. Det är på detta sätt vi fortskridit, utan att tänka på cassans förstärkning och det abderitiska deri, att de lånebehöfvande kallade dessa sedelemissioner en förökning af cassorna, fastän det var tydligt, att cassan, i proportion till myntets högre värde, kunnat lemna större låneunderstöd. Det har blifvit nämndt af en värd talare, Gr. Frölich, att i denna punkt borde stadgas, att när en viss summa fixerades, och emedan det vore en skam för nationen att bestämma en credits öppnande på andra länder, borde Bancostyrelsen ej tillåtas att annorlunda än genom köp förstärka metalliska cassan. Jag kan icke förneka, alt ett sådant yttrande syntes mig nästan löjligt; ty örn begagnandet af cre - Den 24 Juli f. m. ditiv på utrikes ort vore en skam för nationen, mäste äfven inköp af silfver från främmande land vara skamligt, och äfven i andra länder, der handelsställningen är god, inköpes silfver från främmande länder, hvarest det kan fås för bättre köp. Man har ytterligare föreslagit, att sedan man bestämt en minimisumma, hvilken dock icke uppgifvits till bestämdt belopp, och cassan hade sjunkit under denna summa, borde Bankens principaler sammankallas, likasom det sker i andra länder, för att deröfver döma och taga beslut. Jag får dock fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den stora skillnad emellan andra bankers och R. St:s Banks principaler, den nemi., att i en annan Bank har en och hvar af principalerna interesse af upprätthållandet af Bankens sedelvärde; och jag lemnar till Herrarna att bedöma, om förhållandet är sådant här, om icke R.
Uti en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Lag-Utskottets handläggning öfverlemnad motion (N:o 527) har Riksdagsfullmägtigen Nils Andersson från Wermlands län, med förmälan, hurusom det vore ett kändt förhållande, att Staten finge vidkännas öfverdrifna utgifter vid utförande af byggnadsföretag och sådant icke minst vid exproprierandet af jord för jernvägsbyggnaderna, hvarpå jemväl flera exempel blifvit i motionen anförda, föreslagit, att en revision af nu gällande expropriationslag, för så vidt den kunde hafva inflytande på jord i och för Statens jernbanor, måtte företagas samt stadganden utarbetas, som befriade Staten från erläggande för berörda ändamål af allt för öfverdrifna, det efter noggrann undersökning befunna verkliga värdet öfverstigande jordcrsättningar m. m.; Och har särskildt blifvit yrkadt, att vid uppskattning af jordvärde för jernvägsanläggningar Expropriations-nämnden borde vara förbunden att taga i beräkning de fördelar, jordegare och möjligtvis närmaste grannar kunde antagas skörda af den blifvande jernvägen, och det högre värde deras till jernväg och jernvägsstation gränsande egendomar genom desammas anläggande kunde antagas vinna, och att dessa omständigheter således borde verka nedsättning i expropriationskostnaderna. De yrkanden, som sålunda blifvit framställda, afse väl endast den händelse, att jord bör afstås i och för Statens jernvägsbyggnader. Men då nu gällande expropriationslag, Kongl. Förordningen den 20 November 1845 med de deri genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854 vidtagna förändringar, omfattar alla de fall, deri afstående af jord eller lägenhet för något allmänt behof kan ifrågakomma, samt någon anledning icke synes förefinnas att i detta hänseende, då fråga är om Statens jernvägar, meddela någon särskild, från den allmänna lagstiftningen afvikande föreskrift, anser Utskottet sig nu böra ingå i bedömande, huruvida hvad motionären anmärkt må föranleda ändring af nämnda författning i hela dess omfång.
Söderling, som hemställt, att direktionen för de gemensamma arbets-inrättningar, hvarom flera fattigvårds-samhällen kunna öfverenskomma och hvilkas reglemente af Kongl. Maj:t blifvit faststäldt, må ega rätt att, på billiga ränteoch afbeta]nings-vilkor m. m., samt å kommunernas vägnar, upptaga lån i Rikets Ständers' Bank, till förlag för större arbeten, för hvilket ändamål en summa af 250,000 r:dr banko må afsättas, att intill nästa riksdag utgå till dylika försträckningar. Utan att ingå i bedömande, huruvida sådana associationer kunna blifva af fördel eller icke, får Utskottet endast erinra, att, då det för Bankens ändamål torde vara främmande att bevilja dylika förlags-lån, lära, i fall hufvudsaken anses vara förtjent af uppmärksamhet, nödiga medel böra från annat håll för det afsedda ändamålet beredas; hvadan Utskottet 75:o afstyrker bifall till Friherre Hermelins ifrågavarande motion. 44 Banko-1 Is kol tels Betänkande, N:o 42. 2:o af Herr C. C. Hörnstein, hvilken uppå anförda skäl föreslagit, det Banko-stvrelsen må berättigas att tillåta uppoch afskrifnings-räknings öppnande i Banken mot 2, högst 3 procents ränta; hvarvid nämnda styrelse skulle ega att bestämma minimum för depositionerna , vilkoren för återlyftningen, samt att deponent aldrig får på dylik räkning utställa löpande assignationer. I händelse motionären genom detta förslag skulle afse att bereda Banken tillräcklig fond för dess laneoch kreditiv-rörelse, får Utskottet upplysa, att, utom det att Banken för närvarande icke kan fruktbargöra egna kapital, innestå vanligen på deposit-räkning, utan ränta, Hera millioner r:dr, på hvilka, i händelse af behof, låne-rörelse kunde till en del grundas.
Om något ytterligare skäl skulle erfordras för framgången af mitt yrkande, torde ett sådant kunna sökas deruti, att vid granskning af det förut åberopade Riksgälds-kontorets sammandrag öfver 1848 års bevillning inhemlas så märkbara olikheter i afseende å bevillning af arbetsklassen, enligt 2 art., alt då densamma t. ex. i Malmöhus län upplupit till 1,018 r:dr, har den i angränsande Christianstads län, endast utgjort 63 r:dr, samt i Jemtlands län inskränkt sig till 1 r:dr 16 sk., hvaraf skäligen slutas kan, att tillämpningen varit särdeles olika. Om mina åsigter uti förevarande fråga af de respektive liks-stånden gillas, följer deraf, att de af mig anförde bestämmelserne för arbetsfolk i städerna och på landet utur Bevillnings-stadgan böra uteslutas och derjemte andra momentet af 145 § derifrån utgå, såsom tillkommet endast i och för de förras intagande deruti. I öfrigt har jag instämt uti hr Gustafssons motion, att bevillning efter 2 art. för gesäller, som arbeta å mästares verksiad och hos dem äro mantalsskrifne, bör upphöra, i betraktande deraf, att deras arbetskraft just är den, hvars produkt beskattas genom den bevillning, som mästare påföres, äfvensom att bevillning af gesäller i allmänhet bör nedsättas till en r:dr, eller till hälften emot bevillningen för handtverkare, hvilka utan mästareskaps eller burskaps förvärfvande erhållit tillstånd, att såsom försörjningsmedel åstadkomma handtverks-arbeten. Sedan, uti 14 § pag. 21 blifvit föreskrifvet, att krögare, jemte flere med dem jcmförlige personer, som icke äro borgare, skola, oberäknadt bevillning för bränvinsminutering, då den tillåtes, erlägga bestämda afgifter efter 2 art., förekommer vidare pag. 22 i fortsättning af denna föreskrift, en omsägelse deraf, som börjar med “alla krögare* &c, och slutas med: “och taxeras sådane personer serskildt, oansedt de utgöra bevillning för borgerlig rörelse*.
På grund af allt delta anser jag Carlberg icke upfylla sitt ändamål i hvad Kavalleriet och Flottan angår. Frih. Creutz: Fullkomligt instämmande i hvad den siste talaren yttrat, får jag tillägga, att, hvad infanteri-vapnet beträffar, jag icke anser utexaminerade Kadetter hafva företräde för dem som icke gått igenom KrigsAkademien. De kunna visserligen fäkta, gymnastisera, excercera o. s. v., men i de fleste fall äro de fullkomligt opraktiske. Vid min afgång från Carlberg saknade jag all erfarenhet af att sköta trupp, eller hvad det militära i allmänhet tillhör, och så är det äfven nu med de fleste, och de som erkänna detta måste förena sig med mig. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. { 3 e m. In fidem protocolli. Albert Munck. Onsdagen den 10 December 1856. Plenum kl. 6 e. m. Just. ett prot.utdr. för förmiddagens plenum samt pIeni-prot:t för d. 26 sistl. Nov. f. m. Föredrogs Frih. Creulz’s, Stephan, d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motion om permission för hälften af Arméen emellan mötestiderne och den aktiva tjensten m. m. Den 10 December e. m. 56Ä Frih. Creutz anförde skriftligen: Såsom amendement till min nu föredragna motion, får jag yttra den önskan: Att R. St:r måtte ingå till K. M. med underd. anhållan, att K. M., för att förmildra det tvång indelningsverket medför, ville, tills något bättre såsom önskligt, i dess ställe blefve organiseradt, i Nåder förordna: att intet hinder matie läggas för Arméens befäl och manskap till erhållande af permission mellan mötes-excercistiderne och den aktiva tjensten, för att kunna deltaga uti nationella eller enskildas arbetsföretag, eller sjelfva egna sig åt de producerande yrkena.
Si % är ju obestridligen fiiilet med en viss kategori af telegrafister, stationsförestån-. ' ") F&amp;egAeiide statioiisklass, deii 7: de (med en ppbörd af mellan 6,000 och 10,000 kr.) förestis af en komniissarie med lön af 2,400 kr. dare af 8: de kl., hvilkas lön vid inträdet i tjansten 1,100 kr. efter 1 5 år skulle komma att upgg&amp; till 1,400 kr: jämte fri bostad, dh de nuvarande ordinarie telegrafisterna efter en lika lhng tjänstgöring ej kunna ernL en högre ordinarie lön ain 1,200 h. Anmiirlcas bör dock, att dessa sistnämnda redan nu altnjuta särskild godtgörelse för telefoiiens skötsel. Angående den löneförhöjning, som stationsföreståndare för 8: de klassens stationer shledes skulle komma i atnjutande af, yttrar telegrafstyrelsen i sitt förslag, att den anser att telegrafisterna » böra, delas i 2: ne skilda aflöningsklasses med aflöningen f örhö jd till 1,100 kr. för de s~ationsförest&amp;ndare, hvilka genom telef onbesty r erhiilla i väsentlig miin ökadt arbete. Styrelseii har så mycket hellre ansett sig böra afgifva ett sådant förslag, som genom en dylik anordning blefve för telegrafist beredd en hittills saknad utväg till befordran, h d - ket &amp; ter helt säkert komme att verka upplifvande på denna tjänstemannakless och sålunda blifva till nytta jiitnval för telegrafverket. Att emellertid den först nämnda synpunkten ensamt för sig berättigar uppförande i stat af en högre telegrafistklass, torde framg5 d a r d, att vid de stationer, hvilka nu föreslagits att tillhöra 8: de kl. och fimnos redan 1881, har. penningeuppbörden ökats från 3,000 kr. under det nyssnämnda året till 7,300. under 1892.
Väl har, vid åtskilliga tillfällen, klagan af en del jordegare blifvit förd angående provincens oförmåga alt praestera rustningen; men en dylik uppgift har äler af en mängd andra hemmansegare, likasom af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet blifvit förnekad och motsäges' jemväl af erfarenheten, på sätt i den Nådiga Skrifvelsen vidare omförmäles. Det lärer derföre så mycket hellre böra antagas, att eftergift af någon, del Båtsmän i Blekinge icke är i verkligt behof grundad, som Länets Fullmägtige vid denna Riksdag något yrkande derom icke framställt; och anse Utskotten, i anledning häraf, och med afseende å de betänkliga följderne af en förlust utaf il\C) sjövane Båtsmän nära Flottans hufvudstation, icke något vara att erinra dervid, att all vidare fråga om berörde jemkning, hvilken dessutom funnits lida af flere andra fel och brister, må, sådan den af Comiterade blifvit uppgjord, förfalla. Att åter tillvägabringa en jemn fördelning af rustningsbesväret, genom ett förändradt sätt för Öfverskolts-räntornes liqviderande, eller deras förvandlande, antingen till effectiv rustning, eller till deremot svarande penningebelopp efter markegång, synes vara lika öfverensstämmande med rättvisa och billighet, som påkallad t af behofvet för de hemman, hvilka af rustningen äro mest tryckta. Huru med berörde räntor och deras liqvi - Statssamt Allm. Besv. och Oecon,-Utskottens Betänkande JV-o 43- l0 derande bil,tils sig förhållit, är förut nämndt; och det torde härvid endast behöfva, såsom obestridligt, anmärkas, att vid Indelningstiden afsågs: att all den till Bålsmanshållet anslagna jord skulle deltaga i röstningen lika; alt det emellan ränta och effectiv rustning, hvilka då motsvarade hvarandra, sedermera genom myntets försämring uppkomna ojemna förhållande icke förutsågs vid Indelningstiden; samt att det ena hemmanet icke hör draga rastning för det andra, emot en ringa och obetydlig ersättning.»
St:s eller deras Utsk:s öfverlägguingar och pröfning må icke ”uti något annat fall eller pä något annat sätt, äu denna grundla" bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embetsoch ”tjenstemäns tilloch afsättande; Regeringsoch domaremak”ternas beslut, resolutioner och utslag; enskilda medborgares ”och corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon ”lag, författning eller inrättning.” Den nu väckta motionen, tillika med hvad i anledn. deraf blifvit anfördt, remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Hr Lefre'n, Johan Pehr, anförde skriftligen t Under tiden sedan sista riksdag har, i anledn. af den iifc - 258 Den 17 Augusti f. m träffade starka silfverulförscln, mycken oro i landet försports öfver bankens ställning och fortfarande förmåga alt emot silfvermynt infria sina utelöpande sedlar. Jag lior icke lill dens som betvifla dess förmåga i detta hänseende, ulan hyser fast mera den öfvertygelse, att. denna landets vigligaste ekonomiska angelägenhet skall kunna med lätthet vårdas, allenast nu församlade Ständer pligtenlig! undanröja vissa i nu gällande bancorcglem. befintlige stadgauden, som befinna sig i uppenbar strid emot första villkoret för all länebankrörelse, och derigenom hindra bancoslyrelsen att fullgöra bankens främsta aliggande: upprätthållandet af myntvärdets orubblig/let. Reglementet ålägger bancoslyrelsen alt drifva lånerörelse nied bancosedlar, men förbjuder samma styrelse att dervid följa den förnämligaste af alla reglor för sådane rörelsers bedrifvande, som är: att minska lånerörelsen, dä bankens sedlar inströmma till vexling ernat silfver, och alt åter vidga samma rörelse, då krisen upphört, och silf ver import äger ruin. Denna regel iakttages af alla banker i alla länder, och äfven af Svenska privatbankerne. R. St:s bank är den enda som icke följer denna regel; dess styrelse har bundna händer.
A t t den kärlek, som då ägnades den u n g a bruden, vi ej oss af med åren förminskats, full tillförsikt E. K. H. varma som de som följde då hon oss, för med under lycka påstå. därpå i minnet nyförmälda voro, furstinnan, år sedan lämnade stor begärlighet hafva gångna meddelande om sporda våga S ä k e r t är, a t t lika tjugufem lika de dett r o välgångsönskningar den åren mottagit henne. som vi hvarje E. K. K. H. lagt i dagen för kärleken ännu är besök hos oss h a r s ä k e r l i g e n å ömse sidor befäst det gamla gång det oss, tillfällen haft som vid dessa nen kunna uppfånga H, till ock kärleksför dem af förmå- en s k y m t af E. varit en källa till glädje. det beståndande. bandet, på samma K. K. Så länge det n a m n e t lefver — och det skall ä n n u länge och ' särskildt i dessa dagar vara p å allas läppar — så länge lefver ock det svenska folkets kärl e k till » Sessan ». de med många anledning komma torde af glädja Vi tro dock, den svenskfödda kvinnor som af som silfverbröllopsdagen a t t se sig h å g k o m m e n dant kärlek, Höghet, e n k l a a d r e s s v a r a e n af anspråkslösaste. ska och att ägnas Eders Kongl. denna skall synliga yttringar tillgifvenhet och det furstinnan särskildt af svena t t vid ett tillfälle egen t a c k s a m m a bönesuck för de år som gått af veta, mång tusen att så- Hennes följes detta de att svenska kvinnors varma bön, att H a n, som styr våra öden, ännu länge vara måtte medelpunkten liksom hittills moder för delar sin förunna i sitt en föresyn de Henne att eget hem och som m a k a och folk, e m e l l a n h v i l k a hon kärlek. Värdes mottaga, Eders Kongl.
Jag anhåller derföre om återremiss, på det att StatsUtsk. måtte utreda huru stort belopp det kan utgöra. Hr von Röök, Gustaf: Efter föredragningen afStatsUtsk:s betänk. N:o 2Ög, som, i följd af Riksdagsm:n Hans Janssons från Elfsborgs län derom gjorda motion, föreslår, ”att nämndemän, utom för de förrättningar, hvilka dem i egenskap af ledamöter i häradsrätt åligga, äfvensom fjerdingsman, må, när de tillkallas för syner, värderingar, inventeringar m. för Kronans räkning, då förrättningen varar längre än en dag, undfå tractamente, enl. hvad dem uti expeditions-taxan för förrättningar hos enskilde beslås, jemte ersättning för resekostnaden, enl. gällande rese-reglemente,’’har den värde talaren näst före mig, Frih. Cederström, Jacob, bestrid t nämndemännen den föreslagna ersättningen på grund 36o Den a6 Augusti f. m. deraf, att nämndemän årligen åtnjuta tingsgästningspenningar och borde således utan vedergällning biträda vid dylika förrättningar för Kronans räkning. Jag anser mig alltså böra vördsamt upplysa, alt nämndens andel uti de s. k. tingsgästningspenningarna allenast är anslagen i och för de kostnader, som nämnden får vidkännas under ordin.- och urtima-ting, och att de äro högst otillräckliga för utgifterna under dessa förrättningar, och jag vågar derföre Ödmjukast yrka, att H. StatsUtskts ofvanbemälda på goda skäl grundade utlåt, måtte bifallas. Frih. Cederström, Det är hälften af tingsgäslningspenningarna, som nämnden åtnjuter; och den andra hälften går till domaren. Dessa medel tillgodokomma nämnden för de kronouppdrag den verkställer och icke för dess biträde i domstolen. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag tror att Hr Röök har fullständigt utvecklat, att den andel i tingsgästningspenningarna, som nämnden erhåller, tillkommer densamma för dess befattning såsom nämndemän; men såsom nämndemän åligger dem äfven sådana skyldigheter, såsom t. ex. att vara tillstädes vid syner och kronolägenheter m. m.