Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mindre kostnad och på fartygen äfven mindre tyngd har dertill varit en verkande orsak. Jag ber dock att få nämna, att man i utländska mariner redan börjat att frångå detta system och bestycka sina fartyg med fullkomligt lika kanoner, att man börjar offra fördelen af den något mindre kostnaden och den mindre tyngden för fördelen af fullkomlig likhet och enkelhet. Mine Hrr! huru enkelt hafva icke Engelska och Franska flottorna och fästningarna varit i allmänhet bestyckade? England har haft 80-pundiga, visserligen tyngre och lättare, bombkanoner och 32-pundiga kulkanoner. Frankrike bombkanoner af 22 centimeter och 30-pundiga kulkanoner. På grund af alla de olikheter, som jag nämnt, och på grund af en mängd andra, som jag förbigått, får jag fråga, om icke roten till det onda är att finna deruti, att man tillåtit arméen och flottan att, oberoende af hvarandra, efter skilda åsigter, på olika ställen och tider, hvar för sig tillverka olika pjeser och olika ammunition? Så vida man ej förut har någon orubblig tanke om tillräckligheten af nuv:de föreskrifter i fråga om nu gällande kalibersystem, torde detta system för framtiden behöfva mycket mera detaljerade bestämmelser. Nu är tidpunkten inne, just nu, för sådana bestämmelsers upgörande, då man genom refflade kanoners antagande står vid ett högst vigtigt tidskifte af artilleriets utveckling. Jag utbeder mig af Eder, Mine Hrr, att få upskjuta försvaret för en Vapenkomités nytta i och för handgevärens lämpliga beskaffenhet. Jag har icke för närvide hunnit förskaffa mig nog Den 30 November e. m. sakkännedom i denna bi-anche af vapentillverkningen för att kunna besvara Frih. Wrede. Det kan icke annat än förundra mig, att man här på detta rum yttrat, att jag åsyftat att göra vapentillverkningen omöjlig. Jag tror mig icke hafva förtjenst en sådan förebråelse, och jag påstår, att ingen enda af Eder, M. Hrr, vågat föreslå så stora anslag som jag för uprätthållandet af det gamla Sveriges sjelfständighet, trygghet, ära och anseende?
Men som Ruben Zevi i denna frågan lärer befinnas nog halsstyf, skall man hålla där hårdt på i början och, där ingen annan utväg är, låta honom få pilten. Flickan förblifver i Sverige vid sin tro. Hvad? Juden skulle köpa och vi skulle sälja Urban Niemand för hans systers hemgift! Sälja en själ för att bärga en annan! Och detta vågar en Sveriges kronas rådgifvare säga till mig, som är kristen och svenska kyrkans öfverhufvud! Vet ni väl, herr Jöns, att i min farfars och Upsala mötes tid hade ett sådant ord i rådkammaren kunnat kosta ett riksråd hufvudet? Nådig fröken täckes bemärka, att jag säger detta för nödfall, fortsatte Kurck orädd. Vi kunna ej stänga Urban Niemand i en bur, om han själf vill fresta sin lycka, men vill han det inte, står han i skydd af Sveriges lag. Jag står fast vid ting och rannsakning, genmälde Kristina i afgörande ton. Jag vill veta hvem som kastat en sjuk kvinna på landsvägen, om den karlen ock sutte i rikets råd. Brouillera oss med juden? Äro vi så platt vanmäktige, att vi inte töras taga en jude vid öronen? Han skall bekänna allt och förtiga intet. Har han pengar, så ha vi tumskrufvar. Jag har satt mig i sinnet, att Hagar skall få ett namn. Vore det icke bättre, att nådig fröken gaf henne ett namn, än att där yppar sig något otillbörligt om hennes börd? Ett ärligt namn skulle trygga henne mot judens anslag. Och detta säger ni mig, herr riksråd! Gör mig myndig till nyåret, och jag skall adla Jean Holm, om det gör er ett nöje. Vi ha för tjockt adeligt blod här i riket; det torde behöfva spädas ut. Riket skulle med hugnad förnimma, om en drottning med så högt förstånd och så stora naturgåfvor täcktes snarligen öfvertaga dess styrelse, anmärkte försiktigt Kurck, som väl tillhörde det tjocka blodet och höll på dess företräden, men i hemlighet motarbetade Oxenstjernornas öfvermakt. Kristina skrattade. Riksrådet skall ock få nog af mig, hvad det lider. Men hvar dröjer juden?
Lades pä bordet. FöredrogoS ä nyo och biföllos StatS-Utffottets den g, och BancoUtffottets den 5, Augusti pä bordel lagda betänkanden, innehällande förstäg kiÄ terminer för de före nästa Riksdag killffeende revisioner öfwer Stats», Bancooch Riksgäldswerken. Likalp - Den 5 Augusti. Z53 Likaledes föredrogos ä nyo Staks-Utskottcts Lenz, samt Banco - Utskottets den 5 Augusti, pä bordet lagda betänkanden, i anledning as en nådig skrifwelse frän Kongl. Maj:t, angående fördubbling af Creditiven. Zerr Landt-Marffalken proponerade Ridderfkapet och Adeln, ali Banco-U skottek mätte anmodas föranstalta, att pä sätt och under förbehåll som 6z §. Regerings - formen innehäller, Kongl. Majtt mä hällas tillhanda en summa af 2 millioner N:dr Banco. Bifölls. Widare proponerade Herr Landt-Marskalken bifall till Stats-Utskoltets betänkande, samt att . som deruti förefläs, sättet och medlen för det unn? dre credirivets utgörande, af Stats-U'skottek mä! komma alt söreskrifwas i den hemliga Instrucuon. som as Utskottet för Riksgälds - Contoirer bör utfärdas. Ropades Ja. Föredrogos ä nyo och biföllos twenne StaksUtstokrets, ben z Augusti pä bordel lagda, bekänkanden, der ena angående förändring med räntans och provisionens beräknande a de län i GencralMistance - Contoirek, hwilka mot underpant af till införsel lofgifne utländska rudimaterier meddelas; der andra i anledning af gjorda anmärkningar wid Secrekerarens uti Tcyckfrihels-Committeen gifne redogörelse räkning för i8n ars expencer.
Fe Ira ari f. m. före att få i korthet framst ii ila de grunder, på hvilka jag anser inig böra tillstyrka det från Regin utgångna förslaget. Det är en besynnerlig företeelse inom vårt goda fädernesland, att tänkesätten så hastigt öfvergå från den ena ytterligheten till ilen andra. Vid sednaste ltiksdag var man icke särdeles tveksam om beloppet af de för jernvägsarbetena erforderliga summor, utan striden gil lide då hufvudsakligea dessa jernvägars rigt ning. Men Riksdagen var knappt förbi, och arbetena knappt började, förrän öfver hela landet upstod ett allmänt sorl mot den betydliga utländska skuldsättningen: Icke blott i hufvudstadens och landsor tens tidningar, utan äfven raan och man emellan yttrades farhåga för, att denna skuldsättning skulle fortgå med samma fart, sora den börjat. Hade denna farhåga varit alldeles ogrundad, så hade man visserligen kunnat helt och hållet lenina den å sido, men det kan icke nekas, att ju vissa betänkligheter förefinnas mot en alltför långt drifven utrikes skuldsättning; och man måste derföre taga i betraktande Statsverkets förmåga att gälda de förbindelser, detsamma skulle komma att ikläda sig. Jag ansåg således, att man vid bestämmande af den summa, som borde vid innevarande Riksdag uplånas, måste gå tillväga med största försigtighet, och icke sätta den högre än beholvet verkligen kräfde. Det visade sig också vid upgörande af Statsregleringen, att de tillgångar, som voro att påräkna för det utländska lånets amortering, visserligen i någon mån öfverskredo hvad som enligt K. Mits propos. behöfde användas för sådant ändamål; men man måste dervid tillika taga i betraktande dels att K. Mit, till följe af inträffande omständigheter, kunde föranledas att under Riksdagens lopp ytterligare till R. Stil1 framställa proposmer om särskilda nödigbefunna anslag, dels ock att enskilda motionärer inom R.Stin ifrågaställa anslag, till en del af ganska betydliga belopp, och hvaraf åtskilliga kunde antagas komma att vinna R. Stirs bifall. Det var således äfven med afseende å de befintliga tillgångarne för lånets amortering, som K.
De som sänds från trivialskolor till högskolan har inte fullständig gymnasieutbildning, utan måste med dryg kostnad och tidsspillan genom enskild handledning ersättas. Hädanefter sänds de till gymnasium eller katedralskola där de lättast vinner mognad för att med nytta kunna åhöra akademiska föreläsningar. De skall där genomgå examen. Om någon stadgad yngling, som inte tänker gå ämbetsmannavägen, utan valt ett levnadssätt eller yrke att han behöver en eller annan akademisk vetenskap, skall få intyg av rektor hur länge han undervisats vid läroverket och hur stora framsteg han gjort. De intyg, som endast rektorerna får utfärda för elever som vill från gymnasierna till högskolan, skall skrivas på svenska. Dessa intyg förvaras vid akademierna. De som vill fullfölja sina studier löser dessa intyg med 32 skillingar. De som går till näringar eller yrken får dem utlämnade gratis. Vid sommarferiens början skall rektor vid skolor och gymnasier lämna en rapport över skolans tillstånd och allt som anges om eleverna. Biskopen underskriver innan förteckningen sänds till konsistoriet. Utdrag sänds till Kanslersgillet, som har den övergripande vården om uppfostringsverket i riket. Om lärares och lärjungars plikter, och undervisningen i allmänhet. Lärarna fullgör samvetsgrant sina ämbetsoch kristendomsplikter, handleder ungdomen troget och flitigt och är så sakliga att ingen hårdhet behövs. En nödig aga för lättja och odygd får dock förekomma. Lärarna skall alltid föra en ärbar och ostrafflig levnad till ungdomens förebild. Brister han skall han först varnas av rektor, sedan av konsistorium och bli avsatt på begränsad tid. Återfaller han avsätts han helt. Vid terminens början skall läraren finnas vid skolan. Lärarens uppgift är att inplantera gudsfruktan hos eleverna. Varje dag börjar och slutar med bön och åkallan. Vidare skall lärare vid varje tillfälle inplantera hos eleverna vördnad för konungen, lydnad för lagarna och kärlek till fosterlandet, så att de från sina spädaste år uppfostras till trogna undersåtar. Detta inte av plikt utan av otvungen böjelse och tillgivenhet till den regering, som försynen och deras fosterland tillförordnat. Eleverna skall tillhållas att i seder och levnad beflita sig om ett dygdigt och anständigt uppförande mot alla, sina förmän, lärare och varandra i synnerhet.
Stadens handlande och skeppsredare voro en för alla, och alla för en, ansvarige både för det bestämda saltbeloppets årliga införsel och för det ständiga saltuplagets hållande. Det sednare stod under Nederlags-Inspektionens, och, der en sådan icke fanns, under Tullkammarens värd. Commerce-Colhm egde all, när det nödigt ansåg, förordna om inventering'af städernas uplagsalt; och dess Adv.-Fiskal egde att vaka öfver författningarnes verkställighet. För hvarje tunna, som brast i den årliga införseln, eller i det ständiga saltuplaget, skulle handlande och skeppsredare böta 8 sk. b:ko. Under d. 10 Sept. 1828 och d. 8 Maj 1829, utfärdade K. M. nåd. Kungörelser, Den 4 Januari e. m. 81 görelser, sora, till en författning, sammanförde hvad härom, lid efter annan, stadgadt blifvit. Redan i den förra kungörelsen, förklarades hufvudstadens skyldighet, att införa salt, böra förblifva, till varans myckenhet, obestämd. Några år derefter, började man vilja undandraga sig berörde föreskrifters fullgörande, utan att dock efterskänka sina stapelstadsrättigheter. Den 16 Mars 1833, bestämdes Stockholms ständiga saltupläg till 15,000 T:r. Förmodligen var det större förut. Jag vet det ej; men antager, såsom sannolikt att det icke blifvit, genom berörde resolution, ökadt, enär stadens årliga införsels-skyldighet redan lemnats obestämd. Nästa år följde Götheborg hufvudstadens efterdöme, och Konungen medgaf, d. 7 Juni 1834, att Götheborgs saltuplag måtte nedsättas från 6,000 till 4,000 T:r. Den 28 Okt. s. ä. beviljades Uddevallas skeppsredare, och utrikes handlande, nedsättning i det ständiga saltuplaget, från 1,500 till 675 T:r. Den 21 Nov. 1835, befriades Götheborgs handlande alldeles från ständigt saltuplags hållande.
Men nu påsättes klädningen, och hon får med ens en obehagligt kylig förnimmelse af sina bara armar. Det är första gången hon uppträder sålunda, och då hon nu i spegeln betraktar dessa spensliga hvita armar, som bror Emil vid ett ärende in betecknar som ett par rätt snygga strumpstickor, undrar hon, hvarför man skall exponera det som i grunden är så föga vackert och som dessutom kommer en att känna sig så oklädd och obehaglig. Men när hon fått på sig de långa hvita handskarna, som endast lämna en liten strimma af huden synlig, känner hon sig mera » klädd » och blir bättre till mods. Så utträder hon i full paryr i salongen, där pappa under väntan, i frack och orden och m e d vanlig otålighet, ondgör sig öfver fruntimmers söl. Så komma jungfrurna in för att titta på fröken, som nog befinnes fin, men bra färglös. Kokerskan tycker underkjolen vara vida vackrare än den släta klädningskjolen och råder fröken att hålla upp den senare en smula under dansen, så att folk kunde få se den granna spetsgarneringen. Fröken tar ett grepp i sin kjol och gör en skämtsam piruett till öfning och blir därefter insvept i sin sidenfodrade kappa. En stund senare inträder Astrid i den strålande balsalen. Först då hon ändtligen kommit öfver den stora salen, hälsat, nigit och fått taga plats på en liten taburett bredvid modern, hämtar hon sig en smula från den pinsamma blyghet, som alltid smyger sig öfver henne i sällskapslifvet, och hon finner balsalen med dess strålande ljus, dess värme och dess doft af blommor, de eleganta damtoaletterna och de uniformerade eller frackklädda kavaljererna snarare likna ett paradis än en skärseld. H o n tar mekaniskt en kopp te, då det bjudes henne; men hon skulle icke kunna svälja en enda droppe af den heta drycken och sätter koppen orörd ifrån sig. Det spelar upp till polonais, mamma blir engagerad, men Astrid får sitta. Hon känner sig öfverväldigad af en ängslig ensamhetskänsla, då m a m m a seglar ifrån henne.
Konst,-Utsk:t har väl genom en advokatyr sökt förklara denna omständighet, men har dock icke lyckats bestrida, att algifterna på vissa artiklar blifvit höjda, i rak strid mot grundlagens föreskrift. l)å sålunda ett brott emot grundlagen egt rum, hade det ålegat Utsk:t att ställa den eller de rådgifvare inför RiksRätt, som gjort sig dertill skyldiga. Hvarför har nu ett dylikt grundlagsbrott blifvit begånget? Jo, derföre att den föredragande Stats-Råds-ledamoten icke ställt sig den grundlagsparagraf till efterrättelse, som bjuder, att innan ärendena inför Konungen i Stats-Rådet föredragas, skola de genom nödiga upplysningars inhcmtande från vederb. embetsverk af den föredragande beredas. Om så skett, är jag förvissad, att det icke skulle hafva handt, som nu inträffat med afseende å artikeln papper, ty Kommers-Coll. eller General-tullstyrelsen skulle då utan tvifvel hafva gjort vederbörande uppmärksam på det olagliga uti ett dylikt förfaringssätt. Det är således enligt min tanke en underlåtenhetssynd, som den föredragande Stats-Rådsledamoten låtit komma sig till last. Den andra anledningen till den anmärkning, Riksd.-fullmm Björkman framställt, men som likaledes blifvit af Utsk:t underkänd, rör frågan om den underd. skrifvelse, R. St:r d. 4 Nov. 1863 afläto tili K. M:t, med begäran, att K. M:t täcktes tillsätta en komité af sakkunnige män för utarbetande af förslag till ny tulltaxa. Jag tror, att Bevilln.-Utsk:t vid behandling af denna fråga helt och hållet lörbisett, hvarom frågan egentligen var. Vi veta alla, att 60 §:n R. O. bestämmer hvad som förstås med önskningsmål, och på hvad sätt de skola behandlas-, paragrafen säger nemi.: »Vilja R. St:r till Konungen framföra någon deras allmänna önskan, i hvilket ämne som helst, förhålles dermed pä det sätt, R.-F:ns 89 § utstakar.» Gå vi åter till denna §, sä finna vi, att alla önskningsmål skola behandlas af Allm.
En sakkunnig, upplyst, mångbildad Statsman har med mycken skarpsinnighet och genialisk penna ådagaladt den mängd anomalier, som finnas i våra s. k. constitutionella statsförbållanden, och de skola ej undandragas den uppmärksamhet och det afseende, de hos våra nu församlade Ständer så synnerligt väl förtjena. Men då honora undfallit en institution, som föga öfverensstämmer med ett constitutionelt samhällsskick; så anser jag mig böra begagna den nu snart slutade motionstiden att derpå fästa R. St:s särskilda uppmärksamhet. Det är, att vi hafva en ambulatorisk HofRätt, Krigs-HofRätten nemi., hvars medlemmar, utom Secreteraren, som nu mera kallas KrigsHofRättsRåd , och en AdvocatFiscal, äro, jemte Ordföranden, -för tillfället ditcommenderade, med permanenta löner och platser på andra ställen, hvilka tjenstebefattningar de således icke få försumma och äro sålunda helt och hållet beroende af godtycket, om och huru långede få och kunna vara KrigsHofRättens Ledamöter. Öfra och nedi’a BorgRätterna befinnas i samma cathegori. Ändamalsvidrigheten af så beskaffade domstolar ligger för öppen dag, och deras tillvarelse strider helt och hållet mot sjelfva begreppet af ett fritt och lagbundet samhällsskick, hvars första vilkor är, att hafva en af godtycket oberoende, sjelfständig Domaremagt. Kunna dessa domstolar icke kunna undvaras eller med de civila HofRätterna förenas; så torde rättsbegreppet oundvikligt fordra, att platserna deri förklaras för permanenta, med deremot svarande löner på ordinär stat, hvilkas innehafvare icke få bekläda något annat embete eller tjenst. Att denna min motion må till vederhörligt Utskott remitteras, anhåller jag vördsamt. 2:0 Ibland de föremål, som, på sednare tider, hos oss fästat Regeringens, likasom menniskovännens, både uppmärksamhet och omtanka, höra Fängelserna och Corrections-inrättningarna i Riket.
På debetsedlarne uptages serskildt den bevillning, som ingår till Riksg:sKont., och då möter ingen svårighet, att, när man vet, att bränvinsskatten ingår i statskassan, använda denna inkomst lill ett serskildt ändamål. Jag har härmed icke sagt, att man skall vidtaga en sådan åtgärd, men jag bestrider, att räkenskaperne lägga hinder i vägen derför. Bränvinsutskänkningsoch utminuteringsskatten ingår icke annorlunda i statskassan, än att den upbäres af Kronans upbördsmän och aflemnas till kommunerne på sätt författningen föreskrifver. Denna afgift utgår med en proc., och det är lyckligt, att Staten kan skänka kommunerne vissa afgifter; men huruvida detta till sin princip är riktigt, lemnar jag derhän. Yid ett tillfälle, som detta, då fråga är om icke mindre än att använda 20 å 3 0 milhr Rdr till jernvägsbyggnader, synes mig rättast att använda ifrågav:de afgifter till detta ändamål, så att man kunde undvika att uptaga åtminstone lån till belopp, motsvarande samma afgifter. Jag vet icke beloppet af desamma, men jag tror, att det upgår till 1,500,000 Rdr bko; och bättre är väl att använda denna summa till jernvägsbyggnader, än att skänka densamma till kommunerne, hvilka jag anser pligtige att ombesörja sina utgifter, utan bidrag af Staten. Jag hade således önskat, att R. o. Ad. velat förklara, att de icke godkänna Utsk:s förslag. Efter härmed fulländad öfverläggning, framställde Hr Gr. o. Landtm, hurusom en del talare yrkat bifall och andra återremiss å denna punkt, och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, började omnämna den af Hr Printzensköld yttrade mening, anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld: Jag har icke yrkat någon serskild propos. utan önskade endast, att R. o. Ad. icke måtte godkänna Utsk:s förslag. Jag afstår ifrån denna min önskan. Propos. till bifall å förev:de punkt blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm förklarade det han funnit
G Sami. 1 Afd. 58 Haft. 1 2 Banco Utskottets Utlåtande, N\o igi. c) alt de Tjenstemän inom Banco-Disconten och Låne-Conloren, som tillika innehafva tjenst i Banken, erhålla delag ighet i Cassan, endast lör den befallningen, med hvilken högsta pensions-rätten är förenad; dj) alt pensionerue bestämmas att utgå efter följande classification, och hvari någon förhöjning ulan Rikets Ständers medgifvande ej får ega rum, så länge icke förhållandet af cassans inkomster och utgifter under 10 år utvisar, att sådan förhöjning med säkerhet och utan behof af ökadt at slag kan ega rum, i hvilket sistnämnde fall Bankens Öfverstyrelse, på dtlegarnes hemställan, må densamma medgifva. Pensions-Classer; usta Classen 5oo R:dr. Delegare: Bankens Commissarier med högre lön, samt de med lägre lön, som äro Departements-Cbefer och Banco-Secreteraren. %:dra Classen 4°° R:dr. Delegare : Bankens öfrige Commissarier, Advocat-Fiscalen, Ombu.- den vid Låne-Contoren. 3:dje Classen 3oo Rtdr. Delegare: Bankens Tjenstemän i andra tjenstegraden, Kamererare och Ombudsmän vid Banco-Disconlen och Låne-Conloreo. 4'.de Classen 240 R:dr. Delegare: Bankens Tjenstemän i 3:dje tjenstegraden, Registratorer och Bokhållare vid Banco-Disconten och Låne-Contoren, otte Classen 200 R:dr. Delegare: Bankens tjenstemän i ^:de tjenstegraden, Canzlister vid Banco-Disconten. 6:te Classen ico R:dr. Delegare: Bankens Vaktmästare. y\de Classen Ridr, Delegare: Bankens Kammardrängar, Vaktbetjenter i Banco-Disconten, Låne-Contoren och vid Tumba.
TROSELIUS. Men vet du , at du h ar en rätt beskedlig Husbonde, hvars godhet du ej kan skatta nog högt. Han älskar dig så mycket, så mycket, at det öfvergår alt dit begrepp. CLARA. Om han verk eligen älskade mig, s å gåfv e han mig tilbaka min frihet. Utan f riheten är l ifvet en olyck a, och man gör ej den olycklig, som man älskar. TROSELIUS. Just däruti består hans myckna kärl ek, at h an inte vil släppa dig ifrån sig . Han kan inte lefva en dag , inte en time dig förutan. Han vil ingå med dig i en förening, som _ ( hostar ). Gud förlåte den hostan. CLARA. Det är just denna förening, för hvilken j ag ryser TRO Men du är mej en rätt besynnerlig Flicka. Du ryser då för den störs ta lycka, so m kan vederf aras en Qvinna i din beläg enhet. Du ryser för din u phöjelse från en träl til din Herres förtroligaste v än. Du ryser f ör åtnju tandet af alla de nöj en, som dit öga och hjerta kunde begära. Men rys i det stället för din mots träfvighet, ångra den och följ mit råd! Jag h ar för di g et Fadershjerta: det brinner af k ärlek til dit väl, och hvaruti det bes tår, måtte jag väl veta bättre än du sjelf. Ja, ångra din mots träfvighet, medan tid är och lat mig rycka dig som en brand ur elden. CLARA. Jag börjar rättnu tvifla därpå, at jag talar med Magister T roselius. En sådan Moral är jus t förvånande. Herr Magistern måtte vilja på skämt försöka mig. Men skulle det mot all förmodan vara alfvar; så får jag l ika alfvarsamt svara, at j ag aldrig k an ingå i sådana förslager. Jag har hvarken lust eller mod at bli en Ägtenskapsdjefvul: jag tänker inte kö pa min lycka på oskuldens och dygdens bekostnad. TROSELIUS. Är då k ärleken til en älskande Nästa någon odygd, mit käras te barn? CLA
16) korteligen antydt, och ej kunnat undgå finna, att en silfvertillgång, äfven vida större än den Utskottet antagit, skulle säkert blifva otillräcklig, derest den industriela utvecklingen qväfdes, såsom ock i omedelbar föl vi deraf det upplagda silfret komrne att såsom egentligt betalningsmedel tillitas för de flere utländske produeter, som för lasdet äro oller genom flerårig vana blifvit nödvändige, liar Utskottet, å andra sidan, trott, och förmodar det ej kunna nekas, så väl att rörelse-capitalets ökning, omedelbart följande i spåren af näringarlies utveckling, är både i princip rig tiga re och till sina verkningar förmonligare, än att genom i förväg ökadt rörelse-capital påskynda och utöfver en jemn progression framdrifva en sådan utveckling, sorn ock att den opinion, det skulle näringarne alltid behöfva samt alltid kunna åtnöjas med en och samma numeraire af rörelse-capital, hvilar på en alldeles falsk och origtig grund, hvaraf följer, att visserligen perioder lika väl kunna inträffa, då löpande penninge-stocken är för stor, samt både tarfvar och tål förminskning, som perioder gifvas, då penningestocken är otillräcklig för behofvet och i följd deraf bör kunna förökas. Det är dock blott under ett stadgadt myntvärde, som nyssnämnde fördelaktiga ombytlighet kan beredas, och som näringarnes egen vunna utveckling kan på den naturligaste väg bestämma hvad för deras ytterligare framsteg må finnas erforderligt, ty under hvarje annat förhållande har ökningen af rörelse-capitalet till omedelbar följd dess försämring i värde; och minskning af rörelse-capitalet, i stället att märkeligen förbättra dét allmänna bytesmedlets värde, verkar blott till ökad penninge-förlägenhet och vanmagt. Af intetdera kan under en sådan ställning uppstå eller förväntas varaktiga framsteg och fortkomst för näringar och industrie, utan hela resultatet är, i förra fallet, ett upprätthållande för ögonblicket, men ett stillastående på det hela; i senare fallet, ett verkligt hämmande och lillbakaskridande.