Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Till State-Utskottet remitterades nedanstående motioner: l:o Professor Agardhs, om löneförhöjning åt en del Professorer i Lund och Upsala; 2:o Densammes, angående förhöjning af Adjunkts-iönerna vid Lunds Universitet till 1000 rdr, samt om anslag af 550 rdr till Bibliolhekets tjenstemän vid samma Universitet; 3:o Prosten Helanders, om anslag till lön åt en Konservator för vården af Statens Konstsamlingar m. m. ; 4:o Pastor Primarius Doktor Petterssons, om förhöjdt anslag till Gymnastiskt-Orthopediska Institutet i Stockholm; 5:o Kontrakts-Prosten Quidinge, om anslag till befordrande af kcmstutvecklingen i landet; 6:o Doktor Grafströms, om anslag för utgifvandet af Artisten Mandelgrens antiqvariska teckningar från kyrkor och offentliga byggnader i Riket, tillika med de i anledning deraf uti Ståndet denna dag afgifne yttranden; 7:o Lektor D. Söderbergs, om anslag till lega för exersis-hästar åt Bevärings-artiileriet på Gottland; och 8:o Prosten Tellboms, angående ett personelt anslag till e. o. Professorn i Moderna Litteraturen vid Upsala Universitet. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades följande inom Ståndet af nedannämnde dess ledamöter väckte motioner, nemligen: t:o Prosten Arrhenius, om inrättande inom Ecclesiastik-Departementet af en serskild Byrå för skolärender; 2:o Kontrakts-Prosten J. C. Söderberg, angående vården om skogane inom riket; 3:o Doktor Säve, angående upphäfvande af afgifterne till Stockholms våg för det tackjern, som utan att i Hufvudstaden vågföras, förpassas till andra stapelorter; och 4:o Doktor Grafström, om upphäfvande af författningen rörande produktionsbevis för lax och smör, som från Norroch Westerbottens Län till afsalu på rikets södra provinser afsändes.
Jag förstår inte annat, än att det är en nödvändig reaktion, – en bestämd fordran att lefva, som gör sig gällande. Tänk att jag nu rent hade glömt Lissi, som sitter därinne och gråter – bara gråter och vill inte se upp en gång. Fru Bark. Vi måste skicka bud till Wilhelm och be honom komma hit. Berta. Ja – jag skall skrifva några rader. (Skrifver; läser högt:) Kan du komma hit så snart som möjligt. Vi ha vigtiga underrättelser från Lissi. (Viker ihop brefvet och skrifver utanskrift.) Nu måtte han väl komma. (Reser sig, rullar ihop några skrifna pappersark, som hon medhaft från sitt rum.) Jag skall skicka ett stadsbud med detsamma. (Kysser på fingret åt modern.) Jag är strax tillbaka. Om pappa vaknar under tiden, så uppehåll honom med undvikande svar så länge. Det är billigt, att jag tar stormen på mig, då det är jag, som stält till altsammans. (Går i fonden.) Bark (gläntar på dörren till vänster). Är Berta gången nu? Det var bra – jag väntade på det. (Kommer in i nattrock och tofflor.) Jag vill inte ha några scener med min kära dotter. Hvad ha ni haft för öfverläggningar här på morgonen? Jag tyckte jag hörde Bertas vän, kamrern – en otreflig karl – jag har aldrig kunnat med honom – har han nu också blifvit indragen i våra penningeförhållanden, eller hvad är meningen? Fru Bark. Käre gubben – jag tror att kamrer Lundberg är en utmärkt bra karl – och vet du – han är bestämdt kär i vår Berta. Bark. Kär i Bertha! det var en underlig smak. Ja ja, det förstås, Berta är ju en förbaskadt duktig flicka – men det är det där okvinliga hos henne – inte ville jag ha henne till hustru, det vet jag då. Men det vore emellertid ett förträffligt parti för Berta – kamrer Lundberg är en utmärkt bra karl – jag har alltid tyckt särdeles mycket om honom – men han är ju fattig som en skåpråtta och har en hel familj att försörja – hur tror du han skall kunna gifta sig. Fru Bark. Jag tänker att han nog kan få en bättre plats med större inkomster. Han skall ju vara mycket duglig. Bark.
1: ntresset för bvarje detalj af det utvecklingsarbete, hvar&amp;t 11011 agnat sitt lif, ar lika-vaket och varmt som någonsin; men Bvad soin förr varit en lek kostade nu ansträngning, och hvarje ansträngning h&amp;mnade sig på den brackliga kroppen. Resignatioiiens trötthet och vemod lade sig allt oftare öfver de tärda dragen och speglade sig i den allt blidare vordiia blicken. Men kom man med någon fråga, som rörde hennes sista stora intresse - hennes biografi öfver Fredrika ' Brenier - då var all tröttliet m.ed ens soni bortblåst. Det s&amp;g u t som om hon koncentrerat hela hterstoden af siil lifskraft kring d+ta axbete. En af hennes varmaste önskningar med afseende därpå v a r att f&amp; genomgi % detsamma med en af de representanter för en yngre generation, hvilkss onidö.me hon skattade högt. Denna önskan. kom pk nyåret till ~~ppfyllelse under läsaftnar, som för hvarje g&amp;ng gladde och uppfriskade henne. De kunde dock ej &amp; terlcoinma tillrticldigt ofta, för att mm skulle hiniia genonig&amp; allt det skriha. Hon gjorde da1: för snart app planen a t t tinder juni fortsatta dem p&amp; Ströin; och allt fogade sig s % att hon i detta .fall lsnncle f&amp; sin vilja fram. Den. 12 jnni, en mild härlig so~nmaraftoii, kom hon dit iit. De följande tv&amp; veckorna ligga för ininiiet i en p&amp; samma g&amp;ng l j ~ i s och. vem.oclig dager. Hvarje dag gick ~ ~ klar p p och varin och tycktes medföra något litet framsteg. Då förmiddagssolen stod högt, gick den gamla från sina rum p&amp; nedra botten öfver veranclan, där rullstolen väntade titaiiför dörren. Darifrh11 styrdes färden itm med den doftande barrskog~sluttning~ som begränsar parken., ned i sol.gasset vid viken. Var dagen * *,
Om man också kan hafva allt hopp om de kommunala institutionernas utveckling och till dem hysa stor tillit, så är man väl dock ej ännu så långt kommen, att man kan alldeles undvara den offentliga myndighetens kontroll. En annan förändring är, att förmyndaren skall lyda under domare i den ort, der han sjelf är boende, i stället för den, der den omyndige bor, och detta anser jag särdeles betänkligt. Af dessa skäl önskar jag, att R. o. Ad. ville förkasta förslaget i sin helhet, så mycket heldre som Deu 15 April. 515 den deles behof att vid hvarje riksdag göra sådana förändringar. Gr. Hamilton, Gustaf: Jag anser mig böra härvid upptaga endast hvad som angår l:a §:n, och då i denna fråga blott är om att tydligt stadga, under hvilken rätt deu omyndige i ett visst gifvet fall bör lyda, anhåller jag helt enkelt om bifall till §:n 1. Gr. Sparre, Erik: Förmyndarevården är onekligen ett af de ömtåligaste föremål för lagstiftarens behandling. Det är statens pligt att i afseende å den stora mängden omyndiga tillse, att deras förmögenhet väl förvaltas, och denna pligt gäller naturligtvis äfven i afseende å dem, som blifvit förklarade oförmögne att sjelfva handhafva sina egodelar. Endast hos oss här i Sverige, der den tysta förmånsrätten ända till sistlidne riksdag egt rum för myndlingar, har man kunnat förbise vigten af lagstadga nden i detta afseende. I alla andra länder, der en sådan tyst förmånsrätt icke finnes, har lagstiftningen gått mycket längre, så att t. ex. i Norige och Danmark domstolarne hafva förvaltningen af omyndigas egendom. Jag nämner detta faktum sorn ett skäl emot den klagan, som af domare häremot föres. Afven i Frankrike, der den tysta förmånsrätten icke alldeles upphört, finnes en särskild institution för detta ändamål, nemi. Farriilje-rådet.
Bruden, fröken Anna Augusta Nordenfalk, föddes år 1863 och äro föräldrarne: preses i Akademien för de fria konsterna friherre Johan Nordenfalk och hans maka i andra giftet Emilie Augusta Reuterskiöld. Vigselakten försiggick, som sagdt, i tisdags kl. 12 middagen i k. slottskapellet. Vackra anordningar hade vidtagits i kapellet med anledning af högtidligheten. Sålunda funnos omkring altaret prydliga blomstergrupper omväxlande med högstammiga bladväxter, och dekorationer af bladväxter prydde äfven kapellets nischer. A den med rödt sammet klädda altarringen var utbredt ett hvitt sidenkläde. Före den högtidliga aktens början sam» Nu ha vi god tid till en pratstund vid kaffet, » sade värdinnan och steg upp från bordet. » Det skulle glädja min man och mig mycket, om detta sätt att göra middagar — eller kanske afskaffa dem — på dagar, då vi kunna emotse någon större konstnjutning, fallit eder alla i smaken. » » Men blir det inte dyrt att bjuda pä konsertbiljetter i stället för på stekt fisk? » plumsade öfversten ut. » Räkna själf efter! » uppmanade värden skrattande med en hastig blick öfver bordet, där rödvinskarafferna glänste i ensam storhet. Herrarne drogo sig in i rökrummet, där öfversten gick grundligt igenom frågan: Åtta rätter mat med diverse finare viner för tolf personer eller tre rätter god mat med rödvin samt tjuguåtta kronor till biljetter. » O, jag är så glad, så glad öfver att få höra denne konstnär! » sade fru Signe, smuttande på sitt kaffe. » Härifrån bli vi nu fjorton, som komma till konserten. Fjorton, sexton, aderton, som jag säkert vet, fortfor hon tänkande på de fyra biljetter, hvilka hon och fru Inez skänkt bort. » Men här äro tyvärr tre middagar, utom denna, inom societen! — Bara salen ej måtte bli allt för tom nu igen! » G REFVE M AGNUS B RAHE.
Jemte dessa afgifter skall pass till utrikes ort beläggas med stämpladt papper, motsvarande den fordna passagerare-afgiften, nemligen 50 öre för hvarje mansoch 25 öre för hvarje qvinnsperson i allmänhet, för gesäller, betjenter, allmoge och vederlikar 25 öre, samt för deras hustrur och barn 10 öre; och äro från denna afgift fritagne endast de, som resa i Kronans ärende, för fattigdom undfå pass gratis, samt barn under 12 års ålder. till inrikes orter eller Norrige: för husbonde, hustru eller barn med tjenstehjon, ett eller flere . \ — 40. — för gesäller, hvardera -— 20. — för Allmoge samt Korporaler och gemenskapen af arméen och flottan, då de resa utom Länen eller till Norrige . — 10. — som af Kongl. Majit eller på Dess Nådiga befallning ut färdas åt pefsorjer till resor i enskilda angelägenheter . 7: 50. Prestebref t40, Protester, se Notariats-breh 6 Bil. till Bevilln.-Utskottets Betänkande JVf 8. R:dr. öre. Sjö-assurance-bref, till och med 200 R:dr — 10. — för hvarje 100 R:dr derutöfver — 5. Sjöpass, se Certificat och Pass. Skiljobref i äktenskap och trolofningar — 20. Festimonia Academica — 15. Tillståndsbref att hålla näring och kaffe samt mera dylikt, hvarmed burskap icke är förbundet: i Stockholm och Götheborg 6: 75. i första och andra klassens städer .. 4: 50. i de öfriga och på landet 2: 25. Tullkammare-pass för till utrikes ort gående: öppna båtar — 15. inhemska däckade fartyg — 50. utländska dito dito 1: — Turkiska pass, se Pass. Våg-attester till låns erhållande — 15. 3:o Följande handlingar charteras, jemväl utan förändring, ehvarest de företes eller utgifvas, efter nedannämnde grunder, nemligen:
Ifrån det Hedervärda Bonde-Ståudet har till Utskotten blifvit remitteradt ett af Riksdags-Fullmägtigen Olof Lindbäck från Hallands Län ingifvet Memorial, deruti rörande 24 af Kongl. Förordningen, huru förhållas skall vid besigtningar och Öfverbesigtningar, då varor eller färdiga arbeten för Landteller Sjöförsvarets behof, efter uppgörande contracter, levereras, blifvit anfördt, att denna §. lägger ett otillbörligt band på utöfningen af åklagare-magtens rätt och pligt att beifra oordningar, befordra Kronans bästa samt upprätthålla corporationers och individers förbindelser till Staten, då Auctoriteterna kunde efter ett blott och bart godtfinnande prolongera den bestämda tiden för contracters fullgörande, och sålunda tillåta den enskilde contrahenten att en längre lid räntefritt få begagna Statens, såsom förskott å betalningen för den erbjudna leveransen, lyftade medel, samt derutöfver eftergifva det, som correctiv för leveransens eller entreprenadens fullgörande å bestämd tid föreskrifna vite, jemte all skadeersättning, ulan aLt Kronans Ombudsman deröfver blifvit hörd, hvarigenom förluster och menliga följder för Kronan samt förnärmande af den cassas rätt, åt hvilken vitet eller de för leveransens försummelse utsatte böter blifvit anslagne, ovilkorligen skulle uppkomma, jemte det att Advocat-fiscalens ansvar för bevakningen af contractens efterlefnad ställdes i ett för kronans säkerhet alltför menligt beroende; med föranledande af hviket allt motionären föreslagit, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ifrågavarande $. af Kongl, förordningen elen 20 December 1825 måtte, såsom ledande till i4 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk.
Men hennes lif var gon vanlig kvinna, var hennes lefnadslopp nu utan hållpunkt, och arbetet var ej mera likt andras. För oss, som lefva belåtna eller det samma för henne som det varit. Den resignerade i kakelugnsvärmen, och som se själsstämning, som hvilar öfver henne under lifvet utanför vår knut genom dubbelfönster, hennes sista lefnadsår, har så många berö- är det söm läste vi en roman — en mycket ringspunkter med Victoria Benedictsons sinspännande och innehållsrik och öfverraskande nesstämning mot slutet af hennes lif, som de roman — då vi följa den unga flickans öden båda kvinnornas sinsemellan så olikartade från hennes barndomshem inne i Ryssland förutsättningar och lynnen kunde medgifva. och till hennes dödsbädd i Stockholm. HenDet fanns vida mera spänstighet och böjlignes lif är uppfylldt af starka brytningar, af het och mera förmåga af resignation hos den jäsande planer och högtflygande förhoppnineldiga, liffulla, elektriserande ryska damen än gar — ett upprördt idélif och ett starkt känhos den slutna, tillbakadragna, säfliga skånska kvinnan. E n egen inre värld ägde de slolif. Sonja Kovalevsky ägde en energi, som båda, dit främmande blickar ej fingo tränga Och båda ledo de af att gå som ej erkände någon omöjlighet, och en begåfin. ning och en arbetsförmåga, som skulle räckt främlingar genom världen. Sympati behöfde till för ett dussin människor. Hon nådde de, af hjärtevärme ville de mötas, oeh de fullt ut de mål, hennes ärelystnad ställde funno aktning och beundran, som ej kunde upp för hennes arbete. Och likväl var det tillfredsställa dem. Att få lefva ett helt lif ett obarmoniskt lif, fullt af slitningar, af i harmoni mellan den yttre och inre världen tomhet och krossade illusioner, som släcktes var deras begär, deras liksom så många anden vinternatt, då sjukdomen blef henne öfdras — och deras lif trasades sönder i små vermäktig — ändå blef hennes öde ett nytt konflikter och uppslitande, upproriska, het Jag sökte din bild förjaga. J
När. således fråga blef att äfven här i Sverige uppsätta en stående här, sorn kunde mäta sig med öfriga staters stående härar, så var det naturligt och ganska välbetänkt, att man inrättade den för bästa möjliga pris, särdeles som dermed vanns den fördelen, att krigaren icke uteslutande blef gjord till krigare, utan äfven bibehöll samband med de öfriga elementerna inom nationen, derigenom att lian icke blef helt och hållet ryckt ifrån jorden, utan fortfor ännu att vara jordbrukare, fastän han var blifven soldat. Detta sistnämnda förhållande, som jag innerligen önskar alltid matte fortfara, motverkas likväl på intet sätt af conscriptions-systcmels införande, utan tvertom befiämias det derigenom i hög grad; ty efter detta systeme blir hvarje medborgare soldat och ryckes aldrig helt och hållet bort ifrån det yrke, hvaraf han lärt sig finna sin bergning. Deremot är det icke möjligt, sedan consci iptions-syslemet i alla andra stater bar fått en så hög utbildning, att deras armeer derigenom blifvit så talrika som de nu äro, att den Svenska indelta hären, om den också vore den bäst öfvade, den mest krigsbildade, och så väl uti disciplinärt, som moraliskt hänseende, öfverträffade alla de öfriga, skulle kunna bestå en strid mot de öfriga nationernas härar, med det stora antal folk, sorn dessa nu alltid räkna under sina fanor församladt. Vi måste således äfven öka vår annee, så vidt våra krafter det tillåta. Jag skulle för min del ej hafva något emot, att vår stam för den couscriberade styrkan vore så talrik som möjligt, men det finnes naturligtvis gränser, som man icke kan öfverskrida. Denna gräns bestämmes af våra statsinkomster, som ej kunna förslå att på samma gång underhålla en så talrik stam som vår närvar, värfvade och indelta stående här och tillika hafva ett fullt utbildadt conscriptions-systeme.
Det var ju en bagatell, men det förargade mig i alla fall en liten smul. Ida talade dessutom om att der råder ovänskap mellan Karl och honom, derför att Axel gaf honom på örat härom dagen i flickornas närvaro. Jag tycker att hans egoism går öfver alla gränser och beslöt att säga honom min mening rent ut. Det gjorde jag också i går förmiddag. Han blef icke ond, som jag väntat. Tvärtom, han var mycket foglig och framstälde sina motskäl på ett ganska tillvinnande sätt, och utan något som helst hångrin. Endast missnöjd öfver att jag ”gör en liten sten till ett högt berg”. När han gick undrade jag mycket hur vårt sammanträffande på qvällen skulle bli. Han såg vänlig och kamratlik ut. Vi gingo en stund ensamma och pratade, rätt gemytligt. ”Ni har förderfvat hela dagen för mig, jag har inte kunnat arbeta,” var det första han sade. Det var också det enda som yttrades om vårt samtal på förmiddagen. Men jag hörde af Ida att bröderna försonat sig med hvarandra. I går talade A. L. för första gången sjelfmant med mig om fadren, modren och Ågren. – Pappa är egentligen en mycket egendomlig karaktär. Tål icke att menniskor böja sig för honom: då föraktar han dem. Sjelf är han en despot och söker förtrycka alla, men han kan ej högakta andra än dem som våga uppträda sjelfständigt emot honom. Det är derför fröken Ågren står så högt och det är derför han känner ringaktning för mamma. Med faster är det ett annat förhållande, han tycker om att sola sig i hennes blinda beundran, men i grund och botten föraktar han henne. Det märker man vid alla tillfällen, att han anser sig kunna bagatelljera henne. Lundegård sade idag: ”Ni har svårt för att bilda er ett omdöme om Molok.89 Det märkte jag när ni skref till Schéele också, ni sökte att hålla ett smyghål öppet för er.” Han tror således att jag är feg! Han har då icke märkt att det icke är feghet, men att mina egna åsigter och tycken vexla lika snabbt som mina stämningar! – att jag är ”uden Midtpunkt”. Den som hade en verkligt egen öfvertygelse – någonting bestämdt att hålla sig till! Ur Molok.
Otaliga gånger hade b an också redan som yngling sagt henne, att hon en gång i framtiden skulle komma till hans hem — i fall han fick något — och blifva den första och käraste äfven där. » Det hoppas jag att inte blifva, » hade hon svarat med ett vemodigt leende. » Om jag också gifter mig, » svarade han raskt, » blir mamma ändå alltid den förnämsta. » Hon strök undan hans mörklockiga hår och kysste den rena pannan — det var hennes enda svar. Hon visste, att dessa ord aldrig kunde bli sanning, och önskade det ej heller, men de värmde hennes hjärta under långa, tunga år. Han däremot glömde, att de någonsin yttrats, men vid löftet att taga henne i sitt hem stod han fast — och nu skulle det infrias. Det finnes väl knappast något, som så skrämmer en ung, lycklig hustru som » att få en svärmor i huset », och Thyra gjorde allt för att få saken ordnad på annat sätt. Hvarför skulle J.on nödvändigt bo hos dem? Det kunde ju betalis för henne på den ort, där hon nu bodde. Säkerligen stannade hon helst kvar, där hc_i lefvat största delen af sitt lif. Eller om hon nödvändigt ville bo nära sin son, hvarför inte hyra ett rum i närheten eller inackordera henne hos andra — man kunde ju träffas dagligen och vara oberoende å ömse sidor. I detta fall var Hugo omedgörlig, och Thyra, som blifvit van att i allt få sin vilja fram, måste gifva vika. När hon så gjorde, ökade hon v / frivilligt i tankarne sin egen meritförteckning, på samma gång det hemliga agget mot inkräkterskan blef större. Ännu i sista stunden var det stridigheter om, hvilket rum den gamla skulle bebo, ty våningen var egentligen ej större än som behöfdes. Det enda, som med lätthet kunde undvaras, var kabinettet bredvid Hugos arbetsrum, och han ifrade också, för att hon skulle få det, litet som det var, men åt gatan, med sol och särskild ingång från tamburen. Rummet begagnades endast, då det var främmande, ty Thyra satt alltid inne hos sin man eller i sängkammaren, men det var förtjusande möbleradt, och hon hade sitt skrifbord där.
Det kvinnliga gymnastiksällskapet, det vackra och behjärtansvärda företaget, som hufvudsakligen afser att skaffa gymnastik åt arbetande, unga kvinnor och som varit i verksamhet i hufvudstaden sedan hösten 1888, börjar på nytt sin vårtermin i medlet af denna månad. Sällskapet är deladt på tre afdelningar, af hvilka tvänne under fru L. Klintbergs, fröken Anna Sommars samt fröken Sally Högströms ledning ha sina öfningar måndag, tisdag, torsdag och fredag på Gymnastiska centralinstitutet; den tredje afdelningen, som står under fröken Högströms ledning, bar sina öfningar måndag och torsdag i Katarina allmänna läroverks gymnastiklokal. Terminsafgifterna för deltagande uti öfningarna äro mycket obetydliga. Till mindre bemedlade utlånas äfven gymnastikdräkter. Den stora mängd unga kvinnor, som till följd af sin sysselsättning tillbringa hela dagarne under stillasittande, träget arbete, har här ett lämpligt tillfälle att uppfriska sig, och vi uppmana till en liflig anslutning till sällskapets öfningar. V i rikta denna icke blott till de unga kvinnorna själfva, utan till dem, som äro herrar öfver deras tid och arbete. 15 förtjänstfulla framställning medverka till en mycket entusiastisk bifallsstämning i salongen. Särskildt vilja vi framhålla hr Hamrins förträffliga teckning af den sachsiske borgmästaren, fröken Behrens ' friska och innerliga tolkning af hans dotter Käthe och hr Envalls öfverdådigt väl maskerade gamle svenske krigsbuss. Följer så en äkta fransk anrättning i A. de Launays enaktskomedi » Ungdomsdrömmar », en tämligen lös konversationsrätt, njutbar emellertid genom det eleganta garnityr med hvilken den serveras. H r Palme och fru Sandell göra sitt bästa — och bägge äro ju ganska drifna i genren. Fröken Svanström lyser då och då upp med sitt täcka ansikte likt en solglimt. » Filosofi och kärlek », tysk filosofi och tysk kärlek i en klassisk låndräkt, som inte länge lurar någon; och ingendera äro som kändt synnerligen spirituella.
Vi hafva stora väldiga minnen, vi kunna vara stolta öfver att mer än en gång hafva med stark — med jernhand — ingripit i verldshändelserna; men den röle, vi sålunda spelat, har städse varit de öfverspända ansträngningarnes blodiga verk — har derföre varit ephemerisk. Vi kunna — jag hoppas, jag tror det — genom anlitande af våra inre krafter, bereda oss, bereda vår fosterjord dess varaktigaste framlida storhet. Ja, mine Hrr! vi hafva vår lycka i våra händer; må vi ej glömma, att vi genom splitet skapa hvad Taleyrand benämner ”le commcncement de la fin; men genom förmedling och försoning bereda åt samhällskrafterna utveckling och förädling — åt framlidsförhoppningarne lifsluft och seger 1 Frih. Raab, tilläde härefter muntligen: Jag får, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, vördsamt begära afslag å betänk, samt tillika föreslå, att R, o. Ad. ville som gerhensam tanka förklara: att den ena kammaren upplåtes åt ombud, utsedde genom samfällda val från Svenska folket i alla samhällsclasser, utan att dervid frånkänna förmögenheten och bildningen det inflytande, hvarpå de kunna göra rättmätiga anspråk; men deremot i den andra kammaren lemna öfvervigten åt ombud, utsedde genom classval, bland de samhällselemenler, af hvilka man kan fordra lika betänksam vård om det beståendes rätt, som uppriktig beredvillighet för det nyas verkliga, ej inbillade företräden, utan att derifrån utestänga ombud från sjelfva folket. Ilr von Troil, Sam. Gust., anförde skriftligen: Frågan om förändrandet af Sveriges representalionsform har länge och rättvist utgjort ett af de vigtigaste föremålen för den allmänna uppmärksamheten. Ständer bibehöllo dengenom uråldrig vana hos oss häfdvunna ståudsfördelningen på kamrar. Snart började man likväl att inse alla bristerna i detta system, och med hvarje år höjde sig allt flera röster till dess förkastande. Den otyglade folkviljan, som dömmer utan att granska, som klandrar utan att begripa, hade likväl ännu icke blifvit lössläppt.