Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. hade nemi. i afseende på denna §, med frånträdande af sitt förra beslut, bifallit Utsk:s förslag; men då R. o. Ad. förut hade till en del ändrat §§:s nummerordning och innehåll, så att, enligt dess beslut, 8:de, 12:le och 15:de §§:ne afsågo beräkning och endast 10:de §:n auktion för kannetalsafgiftens bestämmande, hade också, vid bifall till 17:de §:n, bordt iakttagas den rättelse af deri förekommande citation, att, i st. f. orden ”enligt 8:de eller 12:te §:n beräknadt blifvit eller hvarför afgift enligt 10:de eller 14:de §:n åtagen är,” införts ”enligt 8:de, 12:te eller 15:de §:n beräknadt blifvit eller hvarför afgift enligt 10:de §:n åtagen är;” hvadan och då denna rättelse i citationen endast utgjorde en följd af R. o. Ad:s, i afseende på föreg:de §§, fattade beslut, Hr Gr. o. Landtm, nu finge hemställa om R. o. Ad. till en sådgn rättelse lemnade sitt bifall. Ropades Ja. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 27 och 29 sisth September på bordet lagda Betänk. N:o 130, i ani. af väckt motion om utfärdande af fullständig Förordning om val af Orgelnister, Klockare och andra Kyrkobetjente. Sedan, till följd af R. o. Ad:s beslut, att med pröfningen af detta Betänk, skulle anstå tills PresteSt:s, i ani. deraf fat - 190 Den 11 Oktober. tade, beslut blifvit R. o. Ad. delgifvet, Hr Gr. o. Landtm, nu låtit upläsa PresteSt:s prot.-utdrag N:o 400, innehållande att vid föredragningen af detta Betänk, bemäldta RiksStänd, med ogillande af Utsk:s yttrande, för sin del beslutat, att R. St:r må hos K.
I Paris klagas öfver orättvisor med afseende p % lärarinnornas aflöning och personalens vid stadens skolor tillsättande och befordran. När lärarne erhalla 1,800 A 3,000 francs tillkommer qvinnorna blott 1,500 A 2,500 francs, och nar direktörer aflönas med 3,300 A 4,500 francs, bestämmes %t direktriser blott 2,750 i. Klagomål hafva förekommit i Frankrike ' deröfver, att endast nian insattas i förlikningsdomstolarna, hvilka hafva till uppgift att bilägga tvister mellan arbetsgifvare och arbeterskor eller arbetsgifverskor och arbetare. Man menar nämligen att orättvisor ofta begås mot de qvinliga parterna. Petitionen angående qvinnans valbarhet till förlikningsdomstolarna föreligger för närvarande i kammaren till afgörande. I Sverige har som bekant af lagberedningen föreslagits, att afven qvinnor må kunna blifva skilje-. *. Idun Stockholm, Iduns N:r 28 (499). Prenumerationspris pr år: Idun ensam kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Iduns Modet., månadsuppl » Barngarderoben » Fredagen den 16 juli 1897. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Allm. telef. Rikstelef. Redaktionssekr. : J. Anna vilken resande känner ej det eleganta, komfortabla Hotel 7 V Kramer i Malmö — första stationen för alla utländingar, som besöka vårt land och sista för dem, som ämna sig till kontinenten? Och hvilken af dem har ej blifvit behagligt öfverraskad af den ståtliga, monumentala byggnaden, som jämte rådhuset och landshöfdingresidenset utgör Malmö förnämsta prydnad. Eedan det yttre borgar för, att det rykte hotellet äger om sig att vara i allo förstklassigt ej är öfverdrifvet, och vid en blick i den präktiga, anslående interiören finner man, att allt här är » chic ». Utsökt läckert kök, mönstergill ordning och ett förekommande artigt bemötande gör vistandet här ytterst angenämt för resande och kunder.
Ständer handla icke eller rätt mot styrelsen om de dölja eti upptäckt stig, som leder till våldförande af 16 §. Regeringsformen. Först då Regeringen blifvit visad hvar den finnes och icke sätter hinder för dess begagnande faller missnöjet och oron med rätta på densamma. Jag bör vid detta tillfälle åberopa hvad jag redan hos ConstitutionsUtskottet anfort, nemligen: att med den egna organisation af en 110 Den 20 October e. »t. Indelt Armée, som vi äga, der snart sagt, Soldatens både underhåll och tqvipering direct: måste ntgå från de Rusteller Rothålisskyldige är det af största vigt, att ej sakna Medborgerlighet hos Befälet. Detta skulle dock blifva fallet, om i en framtid Regementerne tilläfventyrs endast fiogo sådane Chefer, hvars egenteliga nit röjde sig i en öfverdrifven god hållning inom deras Corpser, utan afseende på, med hvad rätt och på hvad sätt medlen dertill af Indelniagsgifvarne uttogos. Dessa Chefer skulle då med lätthet, om endast deras o* controiierade vitsord inför Konungen, vid fråga om befordringar gäHde, blott framdraga 6ådane Sujetter, som hyllade gamma godtyckliga tankesätt som de sjellva, för att så mycket snarare vinna ändamålet, hvarigenom Indelningsverket, således kunde komma att på ett högst tryckande sätt förvaltas.
Han hade lärt henne för mycket.” Denna version även i SS 7, sid. 26 ff. I ett senare avsänt brev till VB diskuterar Svahn silhuetterna till ”Pingsoen”, Se VBs svar på sid. Stagnelius drama ”Martyrerna” ingick i diktsaml. Liljor i Saron 1821; Nicanders sorgspel Runsvärdet och den förste riddaren kom 1820. Brevutkast till fröken Anna von Seth (1858–1923), som vänt sig till VB för att få råd ang. sitt författande. Redan den 3.6 1882 hade VB skickat ett brev med rättelser o. kommentarer till dikter av Anna von Seth, och den 6 juni står i hennes almanacka: ”Tisdag. Fröken A v Seth här, var mycket treflig, berättade många roliga historier.” Ett antal brev och kort från VB till Anna von Seth förvaras på LUB. En artikel om deras bekantskap, ”Victoria Benedictsson som litterär rådgivare” av Karl Erik Rosengren står i Svensk Litteraturtidskrift 1961, sid. 67 ff. Den intressanta passage från ”Rydberg – Nyt Tidskrift”, där VB räknar upp för Anna von Seth vilka moderna författare hon bör läsa, är överstruken i Fol. I. I det avsända brevet har avsnittet också uteslutits, och VB nöjer sig med att uppmana sin unga skyddsling att studera ”det mera framstående, icke allenast hos oss utan än mer hos våra grannar Danskarna och Norrmännen.” Meningen om tidskrifterna finns dock med i brevet. För övrigt är det avsända brevet i det väsentliga identiskt med utkastet, kritiken har dock mildrats något. Brev till Ernst Beckman, red. för Ny ill. Tidning. En anteckning på kuväret med svarsbrevet från Beckman visar att VB nu tänkt kalla sin sagosamling: ”Sagor och silhuetter”. Brevet i LUB. Dikten trycktes i Eslöfs Tidningar den 1 nov. 1882, utan författarangivelse. Därefter i Sjelfbiogr. 1890, sid. 106 f och i SS 7, sid. 43 f.
N:o 112, i anledning af ålerremiss å Betänkandet W;o ^4; Hvad Utskottet tillstyrkt i desse Utlåtanden blef af Ståndet afslaget; \ - Nio i t3, i anledning af ålerremiss å Betänkandet N:o ^5; Utskottets Utlåtanden afslogos; N:o 114, i anledning af ålerremiss u Betänkandet N;o 76; Ståndet lät bero vid Betänkandet N:o 76. S. D. Föredrogs å hyo Banco Utskottets, sedan den 1 i demia månad, på bordet hvilande, följande Memorial: I N:o 34, angående 3'tterligare utvägars beredande af förslitne småsedlars utbyte i landsorterne; Återremitterades; W:o 35,Ti anledning af Herr Bydins motion, om ytterligare stadganden i afseende på granskning och cassation af förslitne småsedlar; Bifölls; och N:o 3^, med öfverlemnande af de propositioner, öfver hvilka omröstning kommer alt verkställas i Förstärkt Banco-Utskott; De af Utskottet föreslagne voleringspropositioner godkändes. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-ZJtskottets Utlåtande N:o a38, i anledning af väckt fråga om rättighet för indelta Armeens Civil - 7* Trot. Utdr. d, 1.3 Sept. i834 Stitt alt, lika med den militaira, njuta ersättning för ulgifna aceord, blef idella Utlåtande, på grund af deremot gjorda anmärkningar, återremitterad.!. Den i 3 Sept. 1834* Från Hög l-o fl. Ridderskap et och Adel v. •S. D.
Jag skulle tro, att äfven hvad Universitets-lärarne angår, det vore rätt att man följde samma regel, nemi. att den afskedstagande finge åtnöja sig med hvad som verkligen skulle honom i pension bestås, och att den, som gör tjensten, erhåller den derföre bestämda lön. Talaren afbröts här utaf H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., som erinrade, att Utslcts sednare förslag nu icke voro föremål för R. o. Ad;ns pröfning. Gr. Mörner: Min mening var icke att göra något yrkan de med afs-.de på den framställning, hvarom handlas i sednare delen af puukten, utan endast att i följd af de motiver, som dels af Hr Olivecrona, dels af Hr Ehrenheim, blifvit till stöd för framställningen anförde, yttra några motskäl, hvartill jag ansåg mig ega lika rättighet som nämnde Hrf. Jag tror för min del att det belopp af 4000 rdr, som f. n. är bestämdt för emeritilöner, då det utgör mer än 80 proc. af sjelfva lönen, 4,500 rdr, kan anses tillräckligt, och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Montgomery: Det vore visserligen väl, om man kunde taga afsked och behålla hela sin lön; men nu hafva R. St:r uttalat den åsigt, att när en lön går öfver 3000 rdr, så bör pensionsbeloppet minskas med 20 proc. Det är väl icke så olämpligt, om en sådan der liten olägenhet skulle drabba professorn likasom hyarje annan tjensteman, då han tager afsked. Men, säger man då, han är icke att jemnföra med embetsmannen. Nå väl, det är icke heller här föreslaget att han skall sättas alldeles i paritet med den civile tjenstemannen, ty i sådan händelse skulle 340 Den 29 Augusti e. m. han icke få mer än 3600 rdrs pension, eller lönen med 20 procds afdrag. Nu deremot får han emeritilönen, d. v. s. mer än den civile tjenstemannen i samma grad.
Gr:n har icke yrkat det, säger han; men det har flera gånger blifvit här närandt, och jag tyckte mig märka att Gr:u hade sig bekant att vid något tillfälle kommunen varit benägen att gifva sådana föreskrifter. Då R. St:rs beslut i saken redan är fattadt, vill jag icke längre uptaga tiden, utan förenar mig med dem sorn yrkat bifall till förslaget. Hr Dalman: Jag anmälde tnig egentligen för att meddela den angenäma underrättelsen att BorgareSt:t utan votering bifallit ifrågav:de §; då denna uplysning redan blifvit lemnad al Gr. Ugglas, kunde jag visserligen stanna vid den förklaring att äfven jag för inin del önskar bifall till samma g, men då jag har ordet, anhåller jag att få med några ord bemöta ett och annat af hvad af föregide talare blifvit anfördt. I detta afs:de uppehåller jag inig förnämligast vid Hr Åkermans yttrande, hvilket jag anser vara af beskaffenhet, att, ehuru han slutar med att bifalla §:n. dock ingifva alltför stor misströstan om den goda sakens framgång. Jag tror visserligen, lika m<d honom, att den kraftigaste häfståugen för åstadkommandet af en allmän anda är en förändrad representation, men, M. Hrr! vägen till detta mål är temligen lång, och man bör väl då under väntningstiden söka bereda andra utvägar för åstadkommaude af den allmänna anda, som på annat sätt åstadkommes, och i det fallet anser jag den nu föreslagne institutionen af stort inflytande. Det är visserligen sannt, att sådana kominuualinstitutionerne nu äro beskaffade, den allmänna andan visat sig temligen slapp; men detta ligger i organisationen och det sätt hvarpå våra sockenstämmor baridhafvas. Man har visserligen sagt, att om icke dryga traktamenten bestämdes, det skulle blifva rätt svårt att finna lämpliga personer, benägne att åtaga sig updraget; men jag tror, att om tingen blifva organiserade sfi, som Utsk:t föreslagit, och om man lemnar tinget beslutanderätt i vigtigare frågor ronde länen, befattningen att vara landstingsman otvilvelaktigt skall blifva eftersökt.
Här har icke langeseduu förevarit öfverläggning om hvad som Den 9 September £ m. utgör besuttenhel; det ar så .svårt att afgöra hvem som är besutten eller icke, och jag tror, att de rättegångar, som i följd af sockennämndens rättighet att bedömma besuttenheten skulle uppstå, kunde blifva oändliga. Jag frågar vördsamt, om den person, som köpt t. ex. några kappland eller ett tunnland jord och derstädes bar elt bus, är besutten eller icke? Föi' att tillhöra församlingen, anser jag honom besutten, men jag tror icke att alla sockennämnder skola deruppå ingå, utan alt den nämnden i detta afseende tillagda pröfningsrätt skulle komma att högst betydligt öka rättegångarna. Af Hr Edenhjelm bar i afseende på 18 §:n blifvit anmärkt, att då tiggare upptagas i främmande församlingar och afsändas till hemorten, borde det icke ske på bekostnad af det samhälle de tillhöra, utom då de i fattighusen eller af allmänna fattigförsöijningen haft understöd. Jag skulle tro, att det icke är farligt alt låta denna § qvarstå oförändrad. Måhända att någon gång lill en början stadgandet kan blifva strängt; men deremot tror jag, att sedan det samhälle, som nu till andra församlingar utsänder sina fattighjon, några gånger fått betala transportkostnaden, skall elt sådant missbruk upphöra. På grund af de anmäi kn:r jag nu framställt, får jag anhålla om återremiss af Utsktns betänkande. Gr. Frölich, David: Det ärende, som nu är före, har haft och kan icke undgå att hufva ett sammanhang med tvänne redan förut behandlade, nemi. om communal-styreisen, eller sockenstämmor och sockennämd, och om besilltenheten. Jag har i dessa hegge fiågor yttrat satser, sorn kanske många anse för paradoxer. Jag kan likväl icke undgå att i möjligaste korthet yttra något äfven i denna fråga. Jag har funnit af betänk., att de sammansatta Ulsk:n gjort sig mycken möda, för att i ingressen utreda de grundsatser, hvarifrån de säga sig vilja utgå.
Utskottet föreställa mig, att en några proCent ökad Full pä StiigjmeriArbeten vore i stand att öka Trycknings-kostnaden af ett ark med någon beräknelig qvantitet, då skulle jag vara den första att tillstyrka bifall på Utskortets Betänkande; ty Tryckfriheten i ett Land, bortovaron af ålit onödigt trycktvång, är det vigtigaste af flit. Dft år i det säkra hopp, att hvar och en som undersöker 222 Den 4 April. saken, skall finna att den ifrågavarande afgiften på ett Skålpund utländska Stilar, fördelad på hvart Exemplar af de Ark, som dermed kunna tryckas, icke skall öka Ark-priset med dels runstycke, ej eller med någon betydlig Summa det förlag en Boktryckare beliöfver. Som jag nu utber mig att få göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme, äfven vid detta tillfälle, på den principe, som vi aldrig nog ofta kunna bevisa oss ihågkomma, den, att uppmuntra alla de Näringar, hvartill inländska råämnen finnas, i synnerhet om tillika ett inländskt behof är gifvet. Tid vöre, latt den grundval, hvarpå så många Nationer uppfikdt byggnader af välstånd, äfven i vårt Land orubbeligen erkändes, såsom den enda fasta. Det är för helgdens skuld af denna principe, icke för det jag anser saken af serdeles vigt, som jag ödmjukeligen begär återremiss på detta Betänkande; det verkar visst icke beräkneligt på Coursoch Handels-Balance, om man höjer Tullen på Stilgjuterier; men det är af vigt att intet tillfälle fördummas till uppmuntrande af den inländska Productionen af alla slag, och till angifvande af Riksens Ständers tankar i detta allseende. Några prof af Linds Stilar medfölja. Hvarjemte Grefve Spens till Protocollet aflemnade åtskillige Prof-Stilar. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, blef Oeconomi*- Utskottets Betänkande, i anledning af Grefve Den 4 April. 223 Spens’s dervid framställde Anmärkning, till Utskottet återremitteradt.
Frölich i deri frå - Den i5 Februari f. w. 43 gnn, huruvida icke hellre, än alt nu en exceptionslag sliftus, den ifrågavar. borde ingrediera i den nya crirainallagen; men för det fall, att förslaget dertill icke vid denna riksdag förekommer, anser jag nödvändigt, att en lag stiftas för fångarnes behandling. Ogerna lior jag denna lag kallas exceptionslag, ty deraf kan följa, att den alltid förblifver afsöndrad; hvaremot jag ville, att den blef ett capital uti nya Straff-balken. Det är den nominella hänvisningen under krigs-arCne jag velat undvika; ty del är förolämpande för ett Stånd, att dömde missdådares behandling kommer att ske i enlighet med Ståndets Jagar; och jag ser icke heller någon nödvändighet deruti. Att denna min åsigt blir tydd såsom någon ståndskänsla, kan jag icke befara. Jag skulle likaledes anse det vara högst smärtande för tjenstehjonen, om det hettes, all missdådare behandlas enligt tjenstehjonsstadgan. Jag skiljer mig helt och hållet från Gr. Frölichs tanka om den vandalism, han anser önnäs tili våra lagar. 1734 års lag åtnjuter allmän aktning af inhemska och utländska jurister. Det är likväl ostridigt, att vi vuxit ifrån några delar af denna lag, likasom från några andra institutioner. Vi hafva Vackra statsbyggnader — alt i cornischerna satt sig en eller annan spindelväf, är sann t, och visst böra de bortsopas; men derföre kan jag. icke medgifva, att våra lagar äro vandaliska, utan påstår deremot det närvar, fångskicket är mera vandaliskt, än allt hvad salig Konung Genserieh gjort. Jag anser det nuvar. så, emedan det fredar missdådaren framför andra, och emedan det skiljer sig från all den civilisation, som vi omtala och eftersträfva, men från hvilkens grundsatser vi afvika, när det kommer an på att handla. Frih. Ridderstolpe:
St:rs bifall; jag litar på framtiden, men anser det dock vara af största vigt, om dessa grunder antagas af det Stånd, som, jemte den största sakkännedom, tillika i första rummet har sig anförtrodd vården om landets ära och anseende, och som dertill manas såväl af skyldighehen mot sig sjelf, som mot de stora minnen, som stå tecknade på vapensköldarne här omkring. Göra vi det, är jag förvissad att Svenska folket en gång med tacksamhet skall påminna sig hvad R. o. Ad. vid detta sitt sista politiska uppträdande sökt åstadkomma för att betrygga fosterlandets frihet och lugn. Hr Brakel, Mauritz: Det är i sanning svårt för mig att, efter de sakrika anföranden, som af föreg:de talare blifvit hällne, framkomma med ett försvar för det organisat.ions-förslag, som nu föreligger; men jag anser mig dock berättigad att under några ögonblick taga uppmärksamheten i anspråk, för att något undersöka vårt lands försvarsförmåga och de förhållanden, som dermed ega sammanhang. Den första fråga, sorn då framstår för min tanke, är: eger Sverige i närv:de stund tillräckliga och tillräkligt öfvade stridskrafter för att åtminstone i första hand kunna möta ett anfall på fädernejorden och för att söka värna Deri 7 Maj f. m. 101 vårt politiska sjelfbestånd och oberoende? Och om jag härtill måste svara nekande, så blir den andra frågan: huru skola våra stridskrafter ökas och öfvas, för att kunna uppfylla sitt ändamål? Om vi gå något tillbaka i tiden, så minnas vi, huruledes, för icke så länge sedan, en känsla genomfor hela nationen, som gjorde, att litet hvar började gripa till vapen och öfva sig i dess bruk. Jag tror, att denna känsla, som sedermera fick det allmänna namnet skarpskytterörelse, icke var någon efterhämtning från England, utan att den var ett medvetande deraf, att våra försvarskrafter icke äro sådane de böra vara, och att detta medvetande uttryckte sig i försök att på frivillighetens grund bygga ett ordnadt försvar.
Directionen i tillfälle känna förhållandet, och omsedan det af mig gjorde Förslag tillägges, synas alla nödiga correctif vara iakttagne. Herr Grefven och LandtJ Marskalken hemställde, antingen Ridderskapet och Adeln önskade, att först genom serskild votering bestämma contra-propositionens innehåll, eller Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att voterings-propositionen finge lyda sålunda: Vinner Nej, kommer efter särskild öfverläggning, att afgöras, antingen Herr Hjertås eller Friherre Cederstrcjms Förslag må böra antagas. Herr Hjerta: 'När ett sådant För slag, som nu blifvit framstäldt, endast skulle göra ett uppehåll af 8 dagar, om nemligen lånen ej få beviljas, förr än en vecka efter det avis afgått, så finner jag säkerheten vara tillräcklig, och förenar mig med Fri - a38 Den 7 November c. m. herre Cederstöm, att det må blifva contraproposition. Jag tror, att om det föreskrifves, att länet ej förr än efter en vecka får beviljas, då cautionisten är utom districtet boende, blifver controllen alldeles tillräckelig. Herr Gref ven och Landt-Marskalken yttrade, att i sådant fall skulle contra-propositionen komma att innehålla, att 1 alte Punkten af Ridderskapet och Adeln gillades, med den förändring, att cautioner linge godkännas , äfven då löftesmännen ägde deras hemvist utom districterne, dock ej förr än åtta dagar efter det avislistorne inkommit, och skulle, ifall något lån beviljats, der cautionisten icke dess mindre befunnes Vara Öfvertecknad, låntagaren vara pligtig, att antingen promt anskaffa ny godkänd borgesman, eller ock genast inbetala bela lånet. Grefve <von Rosen: Då Ridderskapet och Adeln tyckes vara Öfverens derom, att cautionister få tagas utom districtet, hemställer jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes proponera, att cautionister få tagas utom districtet, och att åt Banco-Fullmäktige uppdrages att bestämma, huru utlåningen på det beqvämligaste satt kan ske.
Förlidet år har i de två Län, der jag har egendomar, sådane anmärkningar gjorts från KammarRätten mot mig, att ett Tegelbruk, värderadt till 5oo R:dr, ansetts af KammarRätten äfven skola hafva en Tegelslagare behöflig och skatlskrifven. Jag nyttjar likväl en torpare dertill, och hela afgiften för Tegelbruket är 1 R:dr, då deremot minsta afgiften för en Tegelslagare är 3 R:dr. Äfven bar jag en Såg, värderad till 3oo R:dr, hvarföre afgiften utgör något öfver 3o skillingar. Sågaren, som KammarRätten anmärkt, att jag 378 Den io December e. ro. borde hafva skattskrifven, skulle hafva betalt 2 R:dr B:co. Det är något högst besynnerligt, att ett Verk, sorn betalar 3o sk:s bevillning, skulle hafva en skattskrifven person, som borde betala 2 R:dr. Af denna anledning hemställer jag, att hädanefter måtte stadgas, det sådane Sågar eller Tegelbruk eller andra Lägenheter, hvilka ej hafva så högt värde, att de skatta dubbelt mot hvad för en vid dem anstäld person bör i bevillning erläggas, ej må taxeras till någon personel beskattning. Jag anhåller alt delta måtte lill BevillningsUtskoltet remitteras, på det Utskottet må äga tillfälle, alt i Författningen meddela föreskrifter som göra sådane anmärkningar onödige. Lades på bordet. Grefve Bark, Nils> anförde skriftligen : Bland vigliga ämnen, som påkalla vår omtanka är vår Landtbruks-ekonomi, hvarå jag anhåller få fästa uppmärksamheten. Enligt våra närvarande beskatlningsgrunder utgör den förnämsta källan för allas vår bergning; det är Jordbrukaren, som isynnerhet skall betala våra Skatter, upprätthålla Finanoerna, Försvarsverket, aflöna våra Embetsman, med ett ord, ansvara för de flesta Statens utgifter. Hvilken olass i samhället eger väl derföre mera rätt Dch 10 December e. m. till det allmännas omtanka än just denna» hvilken (på det allmännas väl så väsentligen beror?
Skrifvelse N.-o 8. i3 hållit Lagman Carlsson att en sådan borgen aflemna, eller, efter tilländagåendet af den utaf Sahlman, vid arrendets afslutande, afgifna borgen för uppfyllandet af de fem första årens arrende-skyldigheter, förnyad, borgen lionom affordrat, men sådant oaktadt tillåtit så väl Lagman Carlsson, under hans lifstid, som, efter honom, dess rättsinnehafvare, att allt intill år 1828 Ängslotten bruka och begagna; samt, genom denna uraktlåtenhet af E. K. M:s Befallningshafvande i tillsynen öfver Contracts-vilkarens uppfyllande, Sahlman, som haft skälig anledning fömoda, att Lagman Callsson anskaffat den felande borgen, och att arrende-öfverlåtelsen vunnit be,- hörig stadfästelse, varit förhindrad att Ängslotten antingen sjelf återtaga, eller ock derom med annan person contraliera; så hafva Rikets Ständer, för deras del, funnit billigt att, på sätt Kammar-Collegium äfven hemställt, Enkan Sahlman må befrias från arrendet af oftaberörde Ängslott, utan skyldighet att ansvara för den förlust under den återstående arrendetiden, som E. K. M. och Kronan, genom Ängslottens ånyo utarrenderande under den 20 December i83o, från och med år 1831 fått vidkännas, medelst arrende-beloppets nedsättning från 54o till 3go Ltfe hö årligen; men anhålla Rikets Ständer derjemte hos E. K. M. i underd. om anställande af åtal emot vederbörande, genom hvars uraktlåtenhet Kronan gått i mistning af en påräknad Stals-inkomst. Rikets Ständer framhärda &c. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 April i-34- Preste-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet den a Bonde-Ståndet den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse^ ifråga om eftergift af ett Dana-arf till Piteå Stad. (St. Utsk. N:o i3.) S. A. K.