Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en lill Utskottet ingifven skrift har Föreståndaren för Bankens Stereotypering, Myntproberare!! C. A. Broling, med tillkännagifvande af dess förmodan, att, sedan tillverkningen af de nya Banco-sedlarne, hvilken, i afseende på gravur, stereotypering och tryckning, blifvit af Broling ombesörjd, redan öfver 3:ne månader fortgått, under hvilken tid Blanketter blifvit tryckte till ett antal af 170,000 st. af 1 R:dr valeur och iGBjOOO st. af 10 Rldr valeur, nu mera vore ådägalagdt, det uppfinningen och methoden att med stereotypera^ konstgravur tillverka sedelmynt till minsta kostnad, som med säkerhet och skyndsamhet kan förenas, eger full användbarhet, fästat Utskottets uppmärksamhet derå: alt en person, anställd som Qraveur och Föreståndare för stereotyperingen och tryckningen, i Banken icke kunde, i likhet med andre Bankens löntagande Tjenstemän, påräkna något avancement inom Banco-Verket; att samma person, i anseende lill den honom åliggande ständiga tillsyn vid alla för tillverkningen nödige operationer, hvarförutan ett nitid och noggrannt sedelmynt icke kunde åstadkommas, vore nödsakad att åsidosätta alla privata arbeten; att, genom de betydlig qvantiteler af dels sedelpapper, dels färdigtryckta sedlar, som under Stereotvperings-Föreslåndarens egen vård och tillsyrn måste handteras, ifrågavarande tjenstebefattning medförde ett större personligt ansvar, än de fleste andre sysslor inom Verket; samt att, enär han måste använda io a 12 timmar dagligen inom Banken, unpstode deraf en nödvändighet för honom att bo i Bankens granskap, hvarest hushyrorne voro synnerligen dyra, på hvilka skäl Broling hos Utskottet framställt anhållan om ett ökadt löneanslag, såsom af behofvet påkalladt för den befattning lian i egenskap af Bihang till R. St.
Slutligen och på det den contanta behållning, som genom influtne tullafgifter på från utrikes ort införd spanmål uppkommit, må under tiden, intilldess samma behållning behöfver användas för sådane utbetalningar, hvarför den är afsatt, kunna för andra Statsutgifter begagnas och i allmänna rörelsen åter ingå, få Rikets Ständer jemväl i underdånighet anhålla, att denna behållning, i likhet med hvad som angående inbetalningarne å 1830 års undsättnings-creditiv förut är stadgadt, må till Riksgälds-Contoret öfverlemnas, emot skyldighet för detta Veik, att de sålunda emottagna medlen vid skeende reqvisition E. K. M., för det med dem afsedda ändamål, tillhandahålla. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 24 Maj 1845. Expeditions-Utskotiels Förslag lill und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Maj 1845. Preste-Slåndet den 23 Borgare-Ståndet den a3 Bonde-Ståndet den 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändringar i sättet för utgörande af indelta räntor samt om dessas jemte tionde-spanmålens indragning till Stats-Ver ket, m. m. (Stats-Utsk. Uti. Ntris 287 och 324.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva, vid så väl innevarande
Ehuru önskligt hade varit, att en sådan förening hade kunnat tillvägabringas samtidigt med det nu ifrågavarande företaget, hafva likväl Rikets Ständer, vid det förhållande att båtleden i och för sig i allt fall skulle utgöra en stor förbättring i ortens kommunikations-anstalter, samt då dess utsträckning till sjön Fryken, om sådant skulle finnas af behofvet påkalladt, framdeles kan ega rum, ansett den nu föreslagna båtledsoch slussanläggningen vara af den vigt, att densammas tilivägabringande bör med statsmedel understödjas. Då likväl, pä sätt ofvan är nämndt, aktieteckningen hittills icke kunnat uppbringas till högre belopp än 18,760 R:dr, skulle derutöfver erfordras ett statsbidrag af 68,019 R:dr: men enär Rikets Ständer under ärendets behandling fått giltiga anledningar till det antagande att, om företaget understödjes med ett anslag utan återbetalningslkyldighet lill ungefärligen två tredjedelar af den beräknade kostnadssumman, detsamma, i enlighet med den uppgjorda planen, skall komma (ill utförande, Hafva Rikets Ständer funnit sig böra på det sätt understödja de gjorda franiställningarne, att, för anläggning af båtled jemte slussar mellan sjöarne K/äggen, Flaten och Eilen, i Fryksdats härad af Wermlands län, eller från Östmarks kyrka till Thorsby bruk i närheten af sjön Fryken, beviljas ett mot två tredjedelar af den derför beräknade kostnad ungefärligen svarande anslag utan återbetalningsskyldighet af Femtioåtta tusen R:dr, alt utbetalas till det bolag, som genom kontrakt, hvilket sednast inom 1864 års utgång bör vara vederbörligen afslutadt, förbinder sig att fullborda och för all framtid underhålla ifrågavarande båtledsoch slussverks-anläggning.
Jag erkänner visserligen ganska många och stora brister i våra Riksdagsformer och vår nuvarande Representationsform; men har alltid trott mig höra undertrycka den känsla af förtviflan i delta afseende, som ensam synes mig kunna ligga till grund för elt beslut, sådant som detta. Att de stora reformer, vårt samhälle fordrar, icke kunna på vanliga Riksdagar medhinnas, har jag ganska väl insett, och just derföre trott, att det borde finnas cn laglig form, under hvilken Konung och Ständer, medan vidlyftiga reform-belänkanden efter återremiss utarbetas, kunde prorogera en Riksdag till utsatt nytt sammanträde för visst ändamål. Äfven härtill fordras en ändring af grundlag, men en vida mindre, än den Utskottet nu föreslår. På sådant sätt har jag emedlertid trott, att detta nya lagverk skulle kunna behandlas; — ett vanligt Lag-Utskott, med eller 12 Constitutions-ULskollcls MemorialN:o 62. utan den förstärkning, som Riksdags-Ordningen, § 36, omtalar, borde utarbeta första betänkandet och Riks-Stånden först på en mängd sådana sammankomster utom protocollet, som Representationsfrågan blifvit afbandlad, och sedan, i sina serskilda kamrar, behandla målet. Redan härtill fordras så lång tid, att troligen, innan den förlnpit, vore alla de andra Riksdagsmålen afgjorda; men sannolikt skulle ej längre period dertill erfordras. En sådan återremiss skulle likväl då förmodligen åtföljas af så mångå anmärkningar, att den senare Utskotts-behandlingen fordrade ett helt år , kanske mera; om man nemligen hade lyckats få Ulskotts-ledamöter , som insågo sin skyldighet, att verkligen pröfva anmärkningarne, och icke doctrinärer, hvilka , till men tor saken , envisades med allt eller intet. Under denna utskotts-behandling, borde, efter min tanka, den egentlige Riksdagen vara hemförlofvad. Den, som sedan åter sammanträdde, skulle jag önska sysselsatt med detta enda ärende; dess arbete skulle ändå visserligen vara af ganska betänklig storlek.
Under loppet af den tid, som denna Berättelse omfattar, saknar man icke heller sådana händelser uti Lagskipningen, hvilka tillvunnit sig en större uppmärksamhet och delat Allmänhetens omdömen. Denna uppmärksamhet har likväl mera sällan varit föranledd af sakernas egna beskaffenhet, än af de deruti interesserade personer indi-vi duell a förhållande och af den Författareskicklighet, hvarmed sakernas framställning varit beJeclsagad; och enär man frånskild dessa biomständigheter, har för det lugna omdömet ofta ej annat återstått, än tvekan, om man kunnat göra något bättre, än den granskade Embetsmanna-åtgär» den utvisat. Af framkastade reflexioner öfver sådana genom Trycket kungjorda Rättegångsmål skulle man emedlertid någon gång kunna förledas att tro , det vår Lagskipning vore besvärad med svårare brister, än den verkligen är; ty den skenbara eller af ett upprördt sinne diktade oordningen har det gemensamt med den verkliga, att genom dess allmängörande gifva luft åt den icke sällsynta benägenheten att häldre klandra, än gilla våra likars göromål; hvaremot det goda,' som utöfva*, det Den 8 Marst. det rätta, sorn vevkslälles, sällan omtalas. Dea. uppfyllda pligten hyilar endast uti det tysta fett rent samvetes medvetande, der den utan vidare anspråk äfven njuter sin säkraste belöning; inett då man tillika besinnar, att begreppet örn yttre rätt kan vara olika, efter hvarje menniskns olika bildning, och att detta begrepp äfven hos dem, hvilkas plats i Samhället förutsätter en högre grad af upplysning, ofta blifver vacklande, da det i till», lämpning åt gifna mål, efter ofullkomnade Lagar, skall bestämmas, och således ofta mäste vika för billighetes-känslan, hvilken, såsom sådan, olika hos nästan hvar individ, ej kan blifva en säker och allmänt gilltig pröfnings-grund, lärer man destorriindre finna skäl att missbilliga det omdöme jag här trott mig kunna fälla, att, efter den erfarenhet mitt Embete meddelat, Lagskipningen i Riket i allmänhet .varit oklanderlig, som de motsatte händelser mitt
Ty ännu är vårt samhälle för litet och för snobbigt att icke uppträda rätt så våldsamt mot den eller dem, som gå i spetsen för vore det än den ärligaste sak i världen — och som en sådan må väl kvinnornas kamp för sin rätt i all rimlighets namn kunna betecknas. Ja, mången en dust har Gina Krog fått pröfva för sitt köns kraf på att få räknas med, och många äro också de segrar hennes mod och orubbliga fasthet och trofasthet hemfört till vinning för tusenden af frihetsträngtande andar landet rundt, trots motstånd och skilda meningar. Ej så att förstå, att Gina Krog har mött bara motståndare, nej — lyckligtvis ser hon omkring sig en annan fylking, som helt är anhängare af hennes goda sak, en fylking som med stolthet " och glädje sluter sig kring henne, förlitar sig på henne och i henne ser vår saks » bedste vrern og bedste faeste ». Kristiania, sommaren 1898. V. Bättre fly än illa fakta, I duns nummer 32 ligger framför mig. En uppsats däri, kallad » Brutna förlofningar », har fäst min uppmärksamhet. Icke som skulle de tankar den innehåller vara mig nya, tvärtom hör man ofta samma klagan öfver » tidens lösa seder ». N e j, — m e n då jag läser dessa, utan tvifvel mycket välmenta råd om resignation, fördragsamhet och pliktkänsla • — då jag vet hur detta blad flyger vårt land rundt, hur många unga hufvuden som böjas däröfver, ofta därur hämta sin snart sagdt enda själaspis — då blir jag illa till mods. Ty ett råd, helst ett tryckt, kommande från någon af de » lärda kvinnor som skrifva i tidningar », kan af den naiva landsflickan tagas rent af som ett orakelsvar. Och ej att undra på, ty litet hvar veta vi nog, hur fallen för mystik man blir i sitt lifs kritiska stunder. Ett ord yttradt i allmänhet och kanske helt obetydligt blir då — • » ett ord just för mifp&gt;. Och hur många svenska flickor, ty det var ju till dem uppmaningen var riktad, hur många stå ej just nu inför denna kritiska stund, då det gäller att afgöra för hela lifvet.
Skulle åter vid voteringen öfver grundsattsen den mening, hvilken innefattas i Nej-propositionen, vinna, lärer, för den händelse Preste-Ståndet icke biträder det af Bonde-Ståndet antagna sätt för användandet af de inflytande och hos Banken reserverade vinstmedlen, samt sistnämnde Stånd ej eller frångår dess gjorda tillägg, votering böra verkställas efter en sådan proposition: Den, som, i likhet med Preste-Ståndet, anser, att följande föreskrift skall i Banko-Reglementet inlagas: ”Det belopp af Banco-vinsten, som frun innevarande års början till nästa Riksdag inflyter, reserveras för Bankens ändamål ’, röstar Ja; Den, det ej vill, Nej. Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, följande föreskrift att ingå i Banko-Reglementet: ”Den del af Bankens vinst, som från och med detta års början intill slutet af det år, då nästa Riksdag inträ Har, kan blifva Banken behållen, skall Banken reserveras, och må af Styrelsen, så vida den finner sådant för allmänna rörelsen nödigt, användas dels till förstärkande af den metalliska nassan, dels i sådane grenar af Lånerörelsen, hvarifrån medlen, i händelse af behof, lättast kunna indragas, dels till inköp af räntebärande förbindelser af nuvarande eller under Banco-Utskotlets Memorial, N;o 55. 7 litlen blifvande Hypotheks-Föreningar eller andre offentliga Inrättningar, hvilka erbjuda nödig säkerhet”. 9:de §, deruti tillstyrkes:
Jag skulle då tro, att det icke vore hvarken rätt eller billigt eller ens förnuftigt, att vägra en undersökning för hvarje särskildt fall, der sådan person uppträder, och att denna undersökning då måtte få omfatta alla de omständig he - Den 1 M a r s f. m. 417 heter, som behöfdes för att pröfva ärendet; men jag förnyar hvad jag nyss yrkade, nemi. alt jag begär afslag å SlatslJtsk:s ifrågavar. betänk., oell afslyrker helt och hållet det tillägg dervid, som PresteSt. beslutit. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth: Då jag förmodar, alt vederbörande (d. v. s. kyrkan å ena sidan och äboerne ä den andra) icke, efter det 182(1 års föreskrifter ang:de kyrkohemmanens utarenderande utfärdades, kunna vara belåtna med något jemkningsförslag, som åsyftar att rubba de förhållanden, hvilka i följd af nämnde föreskrifter uppkommit, utan att tillika återställa dem, som af gammalt och ursprungligen ägt rum, så hyser jag den öfvertygelse, alt, för alt kunna bevara hvars och ens rätt i ifrågavar. afseende, linnes ingen annan utväg öfrig, än att, på sätt 11. St. vid förra riksdagen beslutade, låta saken, genom stämning till laga forum, i domslolsväg undersökas och utredas. Jag kan således icke hafva något emot, att, såsom SlatsUlsk. föreslagit, en förberedande undersökning äger rum, pä sätt K. M. linner tjenligast, för alt samla de malerialier, hvilka skola läggas lill grund för stämningen och bidraga lill frågans slutliga afgörande.
Af den 5 sistlidne Februarii: N:o 58, öfver väckt Motion om ändring af 3 §. i 21 Cap. RättegångsBalken; N;o 40, i anledning af Kongl, Majits Nådiga Proposition, angående Strafflag emot Negerhandel och delaktighet deruti; N:o 41, öfver väckta Motioner om ändring af 2 och 3 §§. i 14 Cap. Missgerning#* Balken J a6 Prot. Utdrag den 9 April 1829* N:o 42, i anledning af väckta frågor rörande tillägg 1, eller förtydligande af 1686 års Kyrkolag, samt flere i anledning deraf utfärdade Kongl. Författningar. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Utskottefs den 27 sistlidne Mars, under Nio 28 , afgifne, samt den 1 dennes e, m. på bordet lagda Utlåtande , öfver några föreslagna åtgärder till förekommande af missbruk med enskildes assigneringsrattighet på Banken. S. D. Då nu å nyo föredrogs Uagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 18 sistlidne Mars, under N;o 9, afgifne samt den 3o i samma månad e. m. på bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckta Motioner om jemkningar och rättelser i den af Kongl. Majit, under den 15 Julii 1827, i Nåder utfärdade Taxa på arfvode för Landtmäteri-Förrättningar , blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslaget. S. D. Föredrogs ExpediiionsUtskottets Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Ut. skottets, underN:o 41, uppgjorde Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående afskrifning i Räkenskaperne utaf Numer Kotteriets fordran hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg, deruti lillkännagif» Prot.
Tonen lät afgjord och tvär och modern anade icke, att der just i denna forcerade tvärhet dolde sig en inre obeslutsamhet. »Nå som du vill då.» Och de talade icke vidare derom. Med afseende på hur de skulle tillbringa julaftonen hade de haft ett par öfverläggningar. Hon hade frågat honom om han ville fira den hos henne; men han hade betänkt sig. Det hade en elak bismak af familjelif, tyckte han. Men för en gångs skull kunde det väl gå. Han närde en inrotad fördom mot allt som kunde rubriceras under titeln familjelif. Han hade varit i familj jemt så pass mycket, att han med sin yrvakna kritik kunnat haka sig fast vid institutionens brister; att der i den vid sidan om allt det konventionella och tryckande också kunde rymmas något annat det fina och varma och trygga, som är hemmets quinta essentia hade han aldrig förstått. Mor och son voro numera mycket tillsammans. Hon renskref hans utkast, hvilka han sedan öfverarbetade och utfyllde. Romanen skred framåt, långsamt men säkert och der rådde det allra bästa förhållande dem emellan. Han var som oftast vid godt humör och den enda liktornen på hans tillvaro var för närvarande tanken på att nödgas lemna sin bostad. Han hade bott der i två år och den förestående förändringen pinade honom. Från sitt fönster han hade en vacker utsigt öfver Humlegården. Ovissheten om hvar han nu skulle komma att hamna lemnade honom ingen ro, den förestående förändringen verkade på hans alltför sensibla temperament som ett aflägset, formlöst hot och födde en känsla af beklämning. Under sådana omständigheter blef den från början oklara förnimmelsen af att behöfva vara på sin vakt emot den frestelse, som låg i moderns tillbud, allt starkare och starkare. Hvad grundorsaken var till denna förnimmelse, gjorde han aldrig riktigt klart för sig sjelf. Först och främst var det nog fruktan att friheten i deras förhållande på detta sätt skulle gå förlorad. Hon skulle få anspråk på honom och dessa anspråk skulle han icke kunna tillfredsställa. Men der låg också något annat under: en slags alltför ömtålig hederlighetskänsla.
Den 23 December e. m. 471 Till undanrödjande af denna tvetydighet, vågar jag föreslå en sådan lagförklaring, att 16 cap. 5 § jorda-balken icke må anses tillämplig till städjeeller arrende-aflal om jord å landet på viss bestämd tid, utan att, i sådane fall, så väl jordägaren som landtbon eller arrendatorn måsle rälta sig efter hvad i städjo-brefvet eller arrende-kontraktet aftaladt och stadgadt blifvit. 2. Om än medgifvas må, alt skäl icke saknas till den klagan som nog allmänt föres öfver visad liknöjdhet och vårdslöshet i underhållet af allmänna vägar och tillsyn deröfver, torde dock till någon del åtminstone orsaken härtill vara att finna i del ringa ansvar, som, med afseende å nuvar. penningevärde, finnes stadgadt; men genom den tillämpning åt 25 cap. 11 § byggn.balken, som af en del domare gifves, sålunda nemi., att om flera särskilte jordägare hafva ett dem emellan odeladt vägstycke som ogildt är, fällas de icke hvar för sig, utan gemensamt, till de i ofvan åberopade l3grum bestämda 3 dalers böter, upphör detta ansvar att som sådant kunna betraktas. Jag vågar derföre föreslå sådan ändring i 25 cap. 11 § byggn.balken, att böter för ogild väg lämpas efter vägstyckets längd och bestämmes lill 3 daler för hvarje famn ogild väg, samt hvarje deltagare deri, ehvad vägstycket är deladt eller icke, må till sådana böter förfallen vara. Dessa motioner remitterades till LagUlsk. Upplästes följande af Hr Manners t arn, Fredr., inlemnade mern.: Redan vid förra riksdagen, väcktes fråga om ett förtydligande af den nya redaktionen i cap. 10 § 2 giftermåls-balken, hvilken då blifvit af R. St. antagen och vunnit Konungens sanktion.
Den i3 April. 287 Länen, anser jag äfven högst otillräcklig, om frågan skulle utsträckas äfven till Luleå Lappmark, hvadan Motionären visserligen åsyftat ökadt anslag i och för berörde ändamål; detta är så mycket nödvändigare som det är lätt att finna, hvilken tidslängd skulle åtgå för 3:ne Landtmätare, att afvittra de nedre socknarne af Norrbottens Län, de der icke utgöra ringare vidd än 33o qvadratmil, och innan arbetet i dessa vöre fullbordadt, kan man ju ej vänta, att Konungens Befallningshafvande kan låta anställa afvittringar i Lappmarken, såvida ej särskilta föreskrifter mellankomma. Tidpunkten, då Lapparne genom dessa afvittringar skulle få njuta något hägn, och ej mera behöfva frukta Nybyggarnes öfverdrifna och hvarken på verkligt odlingsbegär eller odlingsförmåga grundade pretentioner, skulle således blifva ganska aflägsen. Vi hafva sett, att i Gellivare socken Lappska folket på 45 år minskat sig från 915 till 4^5 personer, eller med 45o personer; af de nu återstående 465 personer skulle, om folkmängden ej ökar sig, hvartill inga förhoppningar äro för handen, således efter en lika tidepunkt blott återstå 15; vid ett så beskaffadt förhållande hemställer jag vördsamt, om ej det är skäl att vidtaga lika skyndsamma som kraftiga åtgärder för detta folkets fredande, isynnerhet som det icke kan betviflas, att ju deras tillväxt och trefnad äger på den nu varande och blif - a88 Den 13 April. vande Bergshandteringen inom kustlandet ett bestämdt inflytande. Ett långvarigt vistande inom Luleå Lappmark har öfvertygat mig om nödvändigheten af sådana åtgärder, hvilka, skyndsammare än annars ske kunde, leda till ändamålet, och om nyttan af ett anslag i och för detsamma, så att minst \ Landtmätare kunna inom Luleå Lappmark sysselsättas.
Då fuktar man blott frånsidan af papperet och spänner fast det medels häftstift vid en skifva af tjock papp eller tunnt trä eller en tunn men stadig ram af trä, som man har lös med sig och skjuter in mellan bladen i boken. För resten torde man ej behöfva bråka så mycket med det i alla fall mer eller mindre besvärliga spännandet af papperet, då fråga är om mindre stu dier. Om så befinnes lämpligt, kan man i ena permen af skizzboken anbringa en ficka eller dylikt till förvaring af penna och stomf eller annat. af Idun. U P notisboken. Lifförsäkring för barn från 0 till 15 år är ett nytt försäkringssätt, hvarmed Allmänna lifförsäkringsbolaget härstädes gjort början. Att detta försäkringssätt skall omfattas med det lifligaste intresse inom de familjer, där man lärt sig inse nyttan af att i tid äfven i ekonomiskt hänseende sörja för sina efterkommande, taga vi för alldeles gifvet. Försäkringen kan tagas antingen som vanlig lifförsäkring med premiebetalning för hvart år under den försäkrades lifstid, på 5, 10, 15 eller 20 år eller på en gång. Men man kan också taga en blandad lifosh kapitalförsäkring med premiebetalning på en gång eller under vissa år och med kapitalets utbetalande vid en bestämd lefnadsålder eller vid tidigare inträffande död. Utom det nöje man, såsom ofvan antyddes, kan Med det senare försäkringssättet komma fördelar ha af sin skizzbok, kan man ock ha vissa fördena i allmänhet den försäkrade till g o d o, med det lar af densamma därigenom att en liten, i sig förra den försäkrades arfvingar. Ingen läkasjälf kanske ganska obetydlig skizz kan gifva reundersökning behöfves vid detta försäkringsupphof till en större teckning eller lavering vid sätt. Försäkringen är dock ej giltig, förrän den ett annat tillfälle, såsom utgörande den egentliga försäkrade uppnått 20 års ålder. Dör han dessgrundvalen därför. Mången gång kan man nämförrinnan, äro de inbetalda premierna förlorade, så vida man ej särskildt försäkrat äfven dem, Juvel-, guldoch s l l f v e r a r b e t e n, passande till lysningsoch hederspresenter.
Jag vill härigenom hafva blott den slutföljd dragen, huru svårt, om ej omöjligt, det är att uti en utbildad stat genomgripande ändra gamla lagar eller inflicka nya, utan att de i många fall skola strida mot dem, som man nödgas qvarlemna. Men detta ämne är ganska rikt. Jag torde få återkomma dertill, då jag utbeder mig att vid dagens öfriga remissärender fa inom kort meddela hvarjehanda upplysningar, dem tiden nu ej medgifvit affatta. IJr Rääf tilläde derefter muntligen: Detta anförande anhåller jag måtte få åtfölja till det Utsk., till hvilket målet blifver liänvisadt; och sorn åtskillige , hvilka öfver fattigvårdsfrågan yttrat sig, uppgifvit, att åtskilliga delar af detta mål äfven dermed hafva gemenskap, anhåller jag, att mitt nu afgifne anförande äfven måtte få åtfölja till det Utsk., som kommer att behandla den frågan. På Hr Dalmans, Wilh. Fredr, begäran blef den nåd. skrifvelsen uppläst, hvarefter Hr Dalman yttrade: R, o. Ad. torde af den nu upplästa K. skrifvelsen hafva inhemtat, att K. M:t icke heller i detta ämne afgifvit någon propos. till en blifvande författning, eller huruvida det förslag till lag, som blifvit aflemnadt, öfverensstämmer med Regeringens åsigter i frågan. Härvid förekommer visserligen det i någon mån skiljaktiga förhållande, att R. St. Den 12 Februari c. m. IT r Frih. o. Landtm, yttrade, att då, under loppet af öfverl;iggningen, flere ledamöter begärt ärendets remitterande lill Ekon.Utsk., och en ledamot, hvarmed flere sig förenat, föreslagit, alt K. M:s nåd. skrifvelse skulle endast läggas till handlingarna, Hr Landtm, aiisåg sig böra framställa proposm i den ordning, som öfverläggningen föranledt, oeh således först på remiss; i anleda, hvaraf lian föreslog, att K.