Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan att vilja bestrida den nytta, som i många afseenden tillskyndats vissa orter genom en utvidgad handelsfrihet och den i sammanhang dermed stående rättig heten för landthandel, anser jag mig dock, med^kännedom om de missbruk, som egt rum inom den ort jag tillhör, böra framhålla det menliga inflytande i sedligt och ekonomiskt afseende, som den med denna handel förenade rättigheten att få försälja spritdrycker medför. Inom orter, der tillförene nykterhet och sedlighet varit rådande, finner man beklagligtvis nu, sedan landthandlaren öppnat sin bod och sina källare för att tillhandahålla allmänheten med dryckesvaror, och hvarigenom tillfälle beredes dea arbetande klassen att dagligen åtkomma bränvin, att välmågan och arbetslusten försvunnit och lemnat rum för alla de brott och eländen, som dryckenskapslasten medför. Att genom skärpta straffbestämmelser eller genom att till högre belopp bestäm ma den qvantitet spritdrycker, som får på en gång utlemnas, gagnar till intet, så länge landthandlaren får till afsalu hålla dylika varor, ty lika väl som man nu sökt och äfven lyckats kringgå gällande författningar i detta afseende, lika säkert skall det hädanefter lyckas, så länge man på landsbygden icke har tillräcklig polis för ordningens upprätthållande och som kan lemna tillsyn öfver författningars efterlefnad. Såsom bevis för hvad jag nu anfört, beder jag få nämna, huru, såsom jag har mig bekant, man går till väga för att lemna drinkaren tillfälle att erhålla bränvin i huru små qvantiteter som helst; detta tillgår på så sätt, att landthandlaren tillkännagilver gång efter annan för någon eller några af sine pålitligaste bränvins-kunder, att den eller den dagen böra alla de, som önska få bränvin i smärre qvantiteter, infinna sig der eller der i närheten af saluboden, och sedan samlingen blifvit fulltalig och: hvar och en till en bland sig aflemnat penningar för det bränvin han vill erhålla, anmäler sig denne, försedd med lämpligt kärl (vanligtvis en så), med begäran att få köpa minst 13 kannor.
Jag skall visserligen icke be strida den återremiss af förevar, punkt, som af åtskillige talare blifvit begärd; men jag utber mig dock att få tillkännagifva min öfvertygelse, att StatsUtsk. har ganska riktigt förfarit; ty då ett Stånds beslut sammanbundit frågan om anslaget af rotefrihets-afgifterna med frågan om materielanslaget, och ett annat Stånd äfven gjort detta, derigenom att sistnämnda Stånd afslagit frågan om rotefrihets-afgifterna, men bestämdt förklarat, att hela anslaget ej finge blifva mer än 666,666 r:dr 3a sk., så tror jag icke att StatsUtsk. kunnat framställa volens-propos. till RiksSt:ns antagande annorlunda, än i enlighet med denna uppfattning af besluten, och det är på sådan grund, som StatsUtsk. kommit till den här framställda voter:s-propos:n, hvilken också fullkomligen reder frågan och på intet sätt hindrar att i förstärkta StatsUtsk., om pluraliteten skulle vara af den meningen, i alla fall bestämma anslaget till 666,666 r:dr 32 sk. med särskild uppförande af rotefrihets-afgifterna. Jag anser anmärka.frågorna ej förtjena mycket begrundande af StatsUlskottet. Hr von Hartmansdorff: Om R. o. Ad. skulle återremittera delta betänk., månne vi, när det återkomma, voro i bättre författning att kunna bestämma propos. än nu? Det skulle ju möjligen kunna hända att StatsUtsk. vidblefve det förslag, som det nu gjort? Om nu ett annat Stånd också hade återremitterat förslaget, så kunde man icke veta huru samma Stånd komme att besluta. Då kunde det hända, att R. o. Ad. gjorde på ett sätt och det andra Ståndet på ett annat. Vi befunne oss då på samma punkt som nu. Men om R. o. Ad. anser det vara bättre att återremittera frågan, så vill jag visserligen icke vidhålla min mening längre.
– Tack och heder! Nå, där ha vi rhummen! Det har tagit lång tid för lilla sötnosen att skaffa fram den. Baron Koskull tog buteljen från den vackra uppasserskan och passade med detsamma på tillfället att kyssa henne. Flickan lät sig ej bekomma. Hon var van vid att herrarne på Bachelors’ club togo sig små friheter. – Lägg nu i sockret, lilla grynet, så smakar groggen dubbelt så bra. Hvem ser ut som en moskovit, bror Malm? Ingen i det här sällskapet, hoppas jag. – Unge John Hall. Jag såg honom i går morse, när han kom hem från sin utländska resa. Gud sig förbarme! Han såg ut som en veritabel skäggbuse. Jag tror inte hans egen mor kunde känna igen honom. Han har skägg ända upp till ögonen och långt ner på bröstet hänger det. – Fi donc, så snuskigt! Det är inte värdt, att lilla sötnosen låter kyssa sig af honom, det blefve skråmor på det fina hullet. Nej, ännu en bit! Visst inte blir den för söt. Jag tycker om allt som är sött. Först och främst lilla sötnosen. Hvad skratta herrarne åt? Nå, gå då, efter det ändtligen skall vara, men kom snart igen, den här groggen är all inom en halftimme, och då får lilla vännen hjälpa till med att laga en ny. Nå, hvad var det, som var så amusant, berätta, berätta! Herrarne vid de två andra spelborden hade kommit till. Baron Koskull slog sig också ner och läppjade på groggen. – Fi donc! Satungen hade rätt. Groggen är slisksöt. – Jo, min dräng har talat med den skurken Sebastian, Hallens kusk, och han berättade att, ha, ha, ha, ja, den stollen kan man tro om allt. Jo, tänk er, mina herrar, när de kommo ner till Öresundet, blåste en ganska frisk vind, och den kujonen, unge John, blef så rädd, att han burdus vände om och for landvägen öfver Torneå till Petersburg, sade Björnberg. – Det är något djäfvulstyg, som Hallens illmarige kusk sökt slå i brors dräng.
Län ännu ej ägt rum, så att Herr Grefven ej varit i tillfälle, att i anledning deraf vinna någon erfarenhet om förhållandet med dessa skogar. — Man har klandrat, att jag påstått, det den rättighet till Allmänningarne, som de skoglösa hemmanen äga, ej vore, såsom Utskotten säga, en företrädesrätt, utan en uteslutanderätt. Jag håller mig emellertid vid hvad Förfaltningarne innehålla om Allmännings begagnande. Jag har ej sett någon, som bestämmer, att, om Allmänningens årliga skogstillgång öfverskjuter behofvet, utsyning derifrån kan tilldelas de skogsägande hemmanen, och det är på denna grund jag anser, att de skoglösa hem - Den 10 September e. m. i45 hemmanen hafva till skogarne en uteslutanderätt. — Man har frågat, huru det skulle tillgå, att vid delningen lemna ersättning åt de hemman, sorn hittills fått utsyning till allmänna Broar och Byggnader. Jag för min del ser icke någon svårighet dervid; deras ersättning kan sammanslås, och en särskild lott åt dem derför afskiljas. Man har anmärkt, att jag sagt, att ingen Häradernes äganderätt finnes till Allmänningarne; och man har velat citera 1824 års Kongl. Bref om Kronoskogarne, som skulle derigenom en sådan äganderätt vara Bestämd. Detta Kongl. Bref uppräknar de särskilta allmänna skogarne, och definierar förhållandet med hvardera af dem. Om Häradsoch Landsallmänningar, heter det att nyttjanderätten deraf tillhört intressenterna deri, med förbehåll för Kronan af Bärande träd ochmasteträd, af ränta för derå gjorda uppodlingar och intagor, äfvensom af dessa Allmänningars begagnande till vissa allmänna Behof, och hvilka Allmänningar således böra såsom Landets och Häradetstillliörighet anses. Det bevisar dock ingen äganderätt för alla Landseller Häradsinnevånare, minst då dermed jemföres hvad i det Kongl. Brefvet vidare förekommer rörande grunden för delningen af dylika Allmänningar eller att det skall ske emellan dem, som deri anses äga del.
Banco; 2i:o att utlåningstiden, ! afseende å larl emot Hypothek af Actier och Documenter, må hädanefter, såsom hittills, förblifva 6 måna? der utan omsättning; ö2:o att räntan å lån emot Hypothek af Actier eller Docutlienter må hädanefter, såsom hittills, förblifva 5 procent årligen; BanCo-Fullmägtige likväl förbehållet, att, om så nödigt skulle anses, kunna höja räntan till 6 procent. Från Högvördige Preste* Ståndet, S. D. Vid nu å nyo skedd föredragning biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden : N:o 326, angående yrkad befrielse för Kihls, Axberg* och Hofstads Frisocknar från utgörande af åtskilliga prestationer till Dylta Svafvelbruk j Prot. Utdrag den 7 December 1829. J9 Nto 3*27, rörande liqvidationen af åt* ski Iliga medborgares i de förenta NordAmericanska Staterne fordrings-anspråk hos Svenska Stats-Verket i Nto 331, i anledning af verkställd gransk* ning af Tull-Verkets Räkenskaper och för^ Vältning år 1826 ; Nto 332, i anledning af väckt Fråga om anordnandet efter Stat från Stats-Contoiret af löner och pensioner vid al la förvaltande Verk och Inrättningar j Nto 333, 1 anledning af verkställd granskning af den så kallade Lappmarks»EcclesiaStique-fonden ; samt Nio 534, i anledning af Hans Janssons från Elfsborgs
Emot detaljerne i Utskottens förslag i afseende å Ekens friköpande, får jag an - Den i5 Junii e. m. märta, att jag ej med en värd Ledamot kan finna detta friköpande villkorligt, då det heter: ”Utskotten få alltså vördsamt ”tillstyrka, att egare af Kronoskattehemman inom nedannämnde, af Herr Öfversten af Borneman åren 1819—1822, i afseende å Ekeskogen, besigtigade Län, och ”hvilka skola omfatta den del af Sveriges ”område, hvarest Eketrädet i allmänhet trif”ves, nemligen Blekinge, Christianstads, ”Malmöhus, Calmare, f. d. Ölands, Kronobergs, Jönköpings, Linköpings, Nyköpings, ”Westerås och Örebro Län, äfvensom inom ”Stockholms, Skaraborgs, Elfsborgs, Götheborgs och Bohus, Hallands och Gottlands ”Län, hvilka sistnämnde, med undantag af ”Stockholms Län, sedan år i8a3, under”gått en lika beskaffad, men till sina när”mare detailler Utskotten icke meddelad ”undersökning, skola, för hvarje helt Kro”noskattehemman, och i proportion för de ”mindre, deribland inberäknade så dane Kro”noskattelägenheter, som ehuru lill hemmantal icke uppskattade, likväl kunna alices motsvarande -j%:del, erlägga tjugofyra ”skillingar Banko, såsom ärsättning till Sta”ten, för det den afstår dess nu gällande ”oinskränkta anspråk å den Ekeskog, som ”framdeles kan af sig sjelf, eller som följd ”af verkställde planteringar, å Kronoskatte”jord uppväxa.” För min del kan jag ej finna något mera positift uttryck för skyldig - Den i5 Junii e. tn« digheten att betala blott för möjligheten, att jorden kan bära Ek.
BorgareStåndet hafva Ledamöterne varit af sä skiljaktige meningar, att någre likaledes yrkat pensionens förhöjning, andra ansett den föres!. gne Summan lämplig, men åtskillige, dels ifrågaställa dels bestridt bevilljandet af någon pension, utur skäl, att den af Löfving uppgifne c eli använde method, att mtd en särskildt jernblandning gjuta ammunitionspersedlar på ett skyndsammare sätt, än förut, icke ovedersägligen hade varit någon af honom gjord uppfinning, samt att outredt vöre, om icke Directeuren Löfving, sorn sjelf varit Bruksidkare, för egen del dragit någon betydlig nytta af sine förmente upptäckter i denna väg, m. m. q Samt, q Band, 22 338 Stats-Utslcottets Betänkanden: Hvad nu angår de i sistnämnde hänseende gjorde aiimärkningarne, så får Utskottet åberopa de uti dess förra Utlåtanden redan anförde skäf, på hvilka pensionen blifvit tillstyrkt, samt dervid tillägga, att då Directeuren Löfving, enligt föresedde Handlingar och bevis, samt i synnerhet det af framlidne General Fält-Tygmästaren m.m. Friherre Cardell meddeldte betyg, ostridigt eger den förtjenst att hafva i riket infört begagnandet af ett förbättradt gjutningssättningssätt för artilleriepiecer och ammunitionspersedlar, hvarigenom mycken besparing och nytta, blifvit riket tillskyndad; finner Utskottet, med anledning för öfrigt af de nu gjorde framställningarne om en högre pension åt honom, sig icke kunna frångå dess förra vttrande och förslag, att Löfving, som dessutom är i knappa vilkor och vid högre ålder, må för sådan sin medborgerliga gagnelighet belönas och understödjas med en lämplig pension för sin lifstid; men beträffande beloppet deraf,' anser Utskottet de i afseende på den föreslagne summans förhöjning, gjorde framställningarne, icke heller föranleda till någon förändring i den tillstyrkta summan af 333 Rd. 16 sk., såsom skäligen lämpad efter de härvid sig företeende förhållanden.
Det lärer icke kunna begripas, huru en sådan fullständig undervisning i de lill allmän medborgerlig bildning hörande ämnen, som afses i det Stats-råds-protokollet bifogade förslaget till skol-ordning, skulle kunna, såsom i 6:te punkten föreskrifves, meddelas i hvart och ett elemenia r-lär overk , utan att de så kallade båda bildnings-linierna förenas i en gemensam undervisnings-anstalt, skillnaden mellan lärdomsoch apologist-skolor upphäfves, ämnesläsning allestädes införes, de lägre läroverkens undervisning i läroämnena ordnas så, att de kunna tjena till förberedelse-anstalter för inflyttning i den högre skolan, der den fullständigare medborgerliga bildningen skall meddelas, o. s. v. Huru med annat vilkor det åberopade förslaget till skolordning skall kunna tillämpas, förmår, jag icke fatta. Mig förekommer således här anslagets och vilkorens egentliga syfte vara klart uttaladt.
Ilos Revisorerne hafva Banco-Fullmägtige, i sammanhang med yppad fråga om förhöjning i de Bankens Casseurer beviljade missräkningspenningar, framställt huruledes, vid tillämpning af föreskriften i 33 §. af nu gällande Banco-Reglemente, der det vilkorligen vore Banco-Fullmägtige öppet lemnadt, ”att, intilldess förslaget, angående de nya organisations-förändrängarne, kan ”blifva af Rikets Ständer stadfäsladt, under litlen, för nya eller förändrade ”tjenstebefatlningar, anordna de lönevilkor, Banco-Fullmägtige finna af rättvisa och nödvändighet påkallade;” men sådant ”under det förbehåll, att 'Totalsumman af Bankens nu varande ajlöningsstat ej, i något fall, öfver"skrides, ” tvekan hos Banco-Fullmägtige uppstått, huruvida detta förbehåll bör så förstås att, i den omnämnde allöningsstat, bör inbegripas ej allenast de till verkligt tjenstgörande Embetsoch Tjenstemän samt Betjente utgående löner och årlige arfvoden, äfvensom de i och för tjenstgöringens bestridande nödige ansedde tillfällige Extra Arfvoden, utan äfven de lönemedel, som utgå till åtskillige, i följd af den, i visse delar, till verkställig - het redan befordrade, organisation af Banco-Verket, på Pcnsions-Stat förflyttade Embetsoch Tjenstemän; eller om, med ordet "Aflönings-Stat J’ endast bör förstås hvad till den i eflfecliv tjenstgöring, efter nya organisationen, begagnade personalen, samt Expectanter vid Banco-Verket, vore i Löner och Arfvoden bestämdt; vid hvilket förhållande, och då, enligt hvad Banco-Fullmägtige tillkännagifvit, betydliga svårigheter, genom hittills följd tillämpning af berörde stadgande i dess inskränktare bemärkelse, mott för den nya organisationens befordrande till full verkställighet, Banco-Fullmäglige, i desse afseenden, begärt Revisorernes råd och yttrande, innan BancoFullmägtige meddelade slutligt utlåtande öfver ofvanberörde, af Bankens Casseurer ingifne, ansökning.
Utl.-de N.o 101. summa utgår ur Riket; hvarföre Motionairerne föreslagit, att nödiga mått och steg måtte vidtagas, till hämmande af omnämnde Hästars införsel i Riket, antingen genom upphäfvande af Kongl. Majrts den io Augusti 1820 lemnade Nådiga tillstånd, att från Danmark införa Hästar , eller genom åläggande af eli ganska betydlig tullafgift å dylika kreaturs införande; grundande Motionairerne denna anhållan äfven hufvudsakligen deruppå att, sedan Kongl. Majit, genom utvidgade Stuteri-inrättningar, och gifven föreskrift om Race-hingslars afsändande till åtskilliga Provinser, beredt Landtbrukare tillfälle att skaffa sig god och tillräcklig Häst-afvel för landets behof, tillgångar på dugliga Hästar dels redan vore, dels genom en sådan åtgärd snart skulle blifva tillräcklig, då det derigenom blefve uträkning att beflita sig om uppfödande af antaglige Remont-Hästar. Utskottet, som visserligen är öfvertygadt att Danska Hästar i allmänhet ej ega den styrka och härdighet som Svenska Hästar af motsvarande storlek, förmodar detta likväl mera böra tillräknas olika climat och olika uppfödelse-sätt, än något fel uti racerne, helst erfarenheten ofta visat att Hästar födde i Sverige efter Danska föräldrar varit Desv. och Oecon. Utsk. varit af cn utmärkt godhet. Något elakt inflytande på den Svenska Hästracen i allmänhet torde således icke införseln af Danska Hästar medföra, utan tvärtom möjligen dertill medverka, att afveln bibehåller sill storlek eller möjligen förhöjes.
EVALD (lifligt, i det han fattar hennes hand). Hvilken lycka att jag träffade dig, Alma! Jag har hela dagen sökt att få säga dig utan... EVALD. Ja, jag mötte honom nyss ... han ämnar i morgon resa till Köpenhamn ... Ack Alma, hvilken lycka! EVALD. Nej ... jag vet det utaf Stjerne ... han reser verkligen! ALMA (som förut). Sade Valter det? ALMA (utan att höra honom). Har du sett Valter? DEN FÖRRA. EVALD. ALMA (afsides). Det är således intet tvifvel mera! (högt) Och det gläder dig ... hans bror! EVALD. Rospiggarna ROSPIGGARNA. FOLKLUSTSPEL MED SÅNG I FYRA AKTER AF FRANS HEDBERG. ALBERT BONNIERS FÖRLAG. STOCKHOLM. Personer. LARS ÖSTERMAN, hemmansegare. HANNA, hans dotter. VESTERBOM, fiskare. LINA, hans hustru. KALLE, ångbåtsmatros deras barn. ANNA, tjenstflicka FRU ÖSTERBERG, fiskköpare-enka. LAURA, hennes dotter. BLOMMÉN, överkonstapel vid flottan. BLUM, grosshandlare. AXEL, hans son, kontorist. KNUT, hans brorson, student. LÄNSMAN SÖDERHOLM. JANNE BOMAN, storbåtsskeppare. ANDERS, hans besättningskarl. BERG, länsmannens skrifvare. HULTING, f. d. gardist. THILDA i tjenst hos Österman. VICTOR EN POLISKONSTAPEL EN GARDIST. EN HAMNSERVIS. EN POJKE. TVÅ ARBETARE. EN FLICKA. PROMENERANDE. POJKAR. SKÄRGÅRDSFOLK. Handlingen dels i Stockholm, dels i Roslagen. Tiden: strax före midsommar. STOCKHOLM. ALBERT BONNIERS BOKTRYCKERI, Första akten. Vid Nybrohamnen. Platsen strax till höger om Grefve Magni-gatan.
För min del tillstyrker jag för öfrigt åtgärden, att låta frågan afgöras genom förstärkt Statsutskott; ty om frågan förföll, skulle det kunna hända, att anslaget Elef draget endast till de lärda Skolorna på Tionde Hufvudtiteln, och de Tillämpningsskolor, som finnas upptagne så väl på Tredje som på nuvarande Fjerde Hufvudtiteln, skulle få intet. Jag tillstyrker derföre, att saken remitteras lill StatsUtskottet för Yoteringspropositionens uppsättande. Herr Crusenstolpe: Om Ridderskapet och Adfeln remitterar saken till Förstärkt Statsutskott, stanna, i fråga om remissen, två Stånd emot två, och ConstitutionsUtskottet måste då utlåta sig, hvart remitteras bör. Jag hemställer derföre, om icke man snarare bör instämma med Borgareoch BondeStånden i remiss till Statsoch EkonomiUtskolten för att undvika omgången - Den 26 F e L r u a r i i f. ra. t<)3 gen alt förfråga sig hos ConstitutionsUtskottet, som måhända svarar, att saken skall gå till Förstärkt SLatsoch EkonomiUlskolt, livarigenom ytterligare omväg skulle åstadkommas. Herr Cederschjöld: Jag får till Protocollet anmäla min reservation emot Herr Grefvens och LandtMarskalkens åsigt och denna Riksdagens praxis, att alla frågor, sorn aldrig så litet röra någon uLgift, skola, då två Stånd stanna emot två, gå till För-__ siärkt Statsutskott. Jag anser blott sådane Cardin al frågor, utom hvilka Statsregleringen ej skulle kunna verkställas, böra afgöras genom Nämnd; men alla sådane småsaker, som icke inverka på det hela, böra förfalla. Grefve Horris Claes Fredric: Jag skulle gerna instämma med Herr Cederschjöld, att frågan borde förfalla, om den ej rörde ett anslag, sorn redan är beviljadt, och jag tror att de talare, som förut fästat sig vid denna invändning af Herr Cederschjöld, redan vederlagt honom.
* Saaledes maerke man, foruden Undertegnedes Skrivter, ogsaa Stor-varket ” Samlinger til den norske Historie ”, Bjerregaards og tildels M. Han-sens Arbeider, mangfoldige Avis-articler, men isasr det af en Unevnt udgivne og i ” Svenska Medborgaren ” for störste Delen citerede Skrivt * 17: de Mai og Politiet ”. Ur dagens krönika. 6har derför i Danmark, men ligesaa forgiaeves, försögt, om ikke plumpe Grovheder skulde kunne nedtynge denne ” Vildhedens Aänds ” Vinger, til hvis Sseregne det ogsaa hörer, at den ikke har. mind ste Rest af ” Kjserlighed til overs for Kjaerlighedsfolket og det gamle Kjaerlighedsrige ” dernede, og at den er befaengt med liberale politiske Ideer, som ere ” Troskabsfolket ” en Yederstyggelighed. En Uvilje, som begyndte at blive national, formörkede selv Videnskabs-maends Klarsyn, og man hörde Rask og Rafn (hvilken Sidste bedst af alle har realiseret Kajens Idee at pynte sig med andres Fjaer) med Invectiver at bestride Normandens Ret til at kalde sit Sprog norskt og til at have eller nogensinde at kunne have en egen Lite-ratur. Maadeligt dansk Gods oversvömmede Bogladerne og fandt Afsaetning hos den endnu fordanskede Deel af det norske Publicum, medens selv et Yerk, som vore Historikeres ” Samlinger til den norske Historie ” ikke fandt en Subscribent i Danmark, hvor Historien siges at blomstre og hvor de fleste af vore Oldskrivter og historiske Documenter ere i usurperet Behold — til bedre Tider —. Disse vare de almene Repressalier, som toges i Danmark mod Norges Fremstraeben til Uafhengighed i Sprog og Literatur.
Hunnen till midten af denna promenadplats, som just icke var så kort – ty bron gick öfver en bred å – lutade han sig tankfull ned mot barrieren och betraktade först det klara blå vattnet, i hvilket skummet från ett fall vid qvarnen högre upp nedstörtade och yrde omkring, och sedan himlens blå fäste, der stjernorna sutto så sköna och glänsande, med sina millioner ögon blickande ned på jordens dårskaper och lumpenheter. Allt var tyst, och om några steg genljödo på ömse sidor om bron, bortdogo de i forsens brusande dån. Den unge mannen kastade sin blick åt den lilla stadens båda sidor, och då han tyckte sig vara fullkomligt ensam, höjde han sin panna modigt upp, och stjernorna sågo då ett ansigte, hvilket bar en ovedersäglig prägel af lidande, tvifvel, oro och obeslutsamhet, och dessutom sågo de huru stora tårar rullade nedför de manliga kinderna, tårar, som kommo så omedvetet att den, som fällde dem, sjelf icke syntes gifva akt derpå. Det var en egendomlig kontrast mellan denna naturligt fria rörelse, der hvarje band brustit, och den person, som deråt öfverlemnat sig. Då man betraktade hans kroppställning, gestalt och utseende, såg man prägladt på hvarje särskilt parti en djerf och vårdslös sjelfständighet, och ett drag öfver munnen bevisade att hån och retlighet icke voro främmande beståndsdelar i hans själ. Emellertid förrådde läpparna ej ett ord af hans tankar och känslor, men den strålande Venus-stjernan såg dem fullkomligt klart. Hon såg att det i hjertat fanns en kärlek, som fördömde sig sjelf, som ville slita sig lös från en framtid full af anadt elände, men att der fanns en af samma kärlek bestucken falsk hederskänsla, hvilken oupphörligt lade sig emellan, förklarande att det vore fegt, ja nedrigt af en man att bryta med en qvinna, som älskade honom, blott för ... för några egensinniga nycker och fruntimmers-barnsligheter. Var det väl för en man att låta pina sig af dylikt? Hvartill egde han då kraft, lugn och vilja? Snart hade vinden fläktat bort tårarna. Denna natts ömkliga vekhet skulle blifva endast ett minne.