Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palatsets gamle nattväktare, som på en gång var kyrkobetjent och biskoplig tjenare, satt insvept till näsan i en grof kappa, på samma bänk, funderande bredvid sitt timglas och sin hornlykta. Han dök med munnen upp ur kappan, vände sig till Eufemios och sade: – Broder, det har varit en ledsam natt, denhär. Jag har hört dernedifrån hans suckar och qvidande, och det var mig rysligt svårt att icke ge honom vatten. Hvad har han då gjort? – Han förnekar kyrkan, svarade Eufemios, i det han återtog lampan och gick ned för källartrappen. NIONDE KAPITLET. Filosofens hem. Nedanför Akropolis’ östra sluttning sträckte sig från norr till söder den vackra Tripodgatan, hvars vestra husrad, börjande vid Prytanernas palats och slutande vid Perikles’ Odeum, utgjorde en oafbruten kedja af monumentala byggnader, medan den östra raden bestod af privat-hus, uppförda i lätt stil och endast en eller två våningar höga, för att ej genom sin storlek minska intrycket af de förra, hvilka, likasom Hellenernas offentliga byggnader i allmänhet, utmärkte sig mer för ädla former än kolossalitet. Af Tripodgatans praktverk återstår ännu i dag en rund, tornartad, af korinthiska halfpelare omgifven byggnad med sirligt bjelklag, skulpterad fris, som framställer Dionysos’ äfventyr på röfvarskeppet, samt hvälfdt tak, som öfverst prydes af en akanth med yppiga, behagfullt fallande blad. En inskrift upplyser, att denna byggnad skall föreviga äran af Athenaren Lysikrates’ och hans stams, den akamantiskas, seger i en tragisk kortäflan. Denna smakfulla minnesvård af en triumf i skönhetens verld – och sjelf en sådan – har under sednaré århundraden stått inklämd mellan de dystra, smutsiga murarne af ett kapucinerkloster – liknande der ett leende barndomsminne, som fortlefver i en grubblande, mörk och sluten själ. Munkarne hafva begagnat honom till gisselrum och fängelse. Ödet leker, som en konstnär, med kontraster.
Ränte-Kammaren, Stockholms Metall-Våg och Rikets Ständers 4,325 16 — Rank Utgående Ealance, utgörande värdet af behållningen på Vågen för Stats-Verket vid årets slut, samt hvad påföljande året dels 72,084 4 7 7 är levereradt, dels utestår till indrifning . i4.5S2 37 3 Summa Stockholm den 8 November 1834- 9°>993 1 4 10 Reservation af Herr EkermanC. J.: ”Sorn det visar si g för mig, så liar slutbetalningen för inköpet af Inleressenternes i Gripsholmslförre fabriquer tillhörige byggnader icke något samband med underhållandet af Kronans publique hus och byggnader uti landsorterne, och följaktligen alt detta anslag till liquiden af samma inköp icke bort begagnas emot innehållet af 64 §• Regerings-Formen samt 3o §. 2 mom. af Riksdags-Ordningen, och får, med stöd häraf, jag reservera mig emot Högloft. Utskottets beslut, att denna fråga lemnäs ulan åtgärd.” STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, 1834* Siats-Utskottets Berättelse N.o 3js. i N:o 3a2. Ankom till Exped.-Utskottet den i1 Nov. Berättelse, angående verkställd revision af anslaget till Hennes Ma:it Drottningens Kröning. (I. A.) Den härför afgifne och i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkning granskade redogörelse upptager: i Debet'. Inkomst: Rikets Ständers Riksgälds-Contor anordnat, enligt Kongl. Brefvet den 13 Junii i83o, grundad t på Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den a5 November 1829, N:o 243 Rdr 3i,5oo: — —- Influtne medel för försålde materialier, som varit nyttjade lill Storkyrkans inredning 581: — r. Summa Rdr 32,o8i: — 1. i Credit: / Utgift'.
Beträffande återbetalningen af sjelfva LånKapitalet, : finna Riksens Ständer reglering derom bjära anstå till nästa Riksdag, då de blifva i tillfälle att, efter sig företeende omständigheter och i jemförelse till Kanaloch Sluss-Verkets afkastning, grundad på en lämplig pröfvad Taxe-sättning, i detta hänseende meddela behöriga föreskrifter och utstaka återbetalnings-terminerne. Till nödig säkerhet för enskildes Aktieteckning, vilja likväl Riksens Ständer härmedelst bestämdt stadga och förklara, att någon Kapital-afbetalning ej kan komma i fråga, förr, än Aktie-Egarne på sina insatta medel erhållit Sex procents årlig ränta. Emellertid, och på det Banko-Styrelsen må vara i tillfälle att bedömma Byggnadens fortgång och Verkets belägenhet , bera tid efter annan till denna Styrelse meddelas de uppgifter, som i sådant ändamål pröfvas af ni dén, samt Styrelsen, enär densamma godt cynes, kunna genom Ombud i de årliga Revisionerne deltaga. lia på detta sätt Banken, Stats-Verket och Enskilde verka gemensamt, föreställa sig Riksens Ständer, att saken skall vinna en önskad framgång. Riksens Ständer framhärda 8Cc. N:r 122. Uppl, och godt. hos Ridd. och Ad, d. 8 Maj 181§, Öfriga Riks-Ståmlen d. 9 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse Underdåniga Skrifvelse.!', j avgående ett serskildt förskott till utgifter för Götha Kanal-arbetet under för fl ut ne Vin termå n ader. Uti den Nådiga Proposition om Gotha Ka-1 nal-Arbetets fortgång och befrämjande, som Eder Kongl. Majit under den 17 December nästlidet år till Riksens Ständer aflåtit, och hvarå Riksens Ständer i sjelfva hufvudsak.en framdeles få meddela sitt underdåniga svar, har Eders Kongl. Majit jemväl i Nåder framställt, att, då Götha Kanal-Direktion, såsom en följd af den inträffade förlägenheten uti Diskontens rörelse, vid slutet föregångne Oktober
Jag har fästat mig dervid, att i författmn ingenting är nämndt om husbehofsqvarnar, och det har blifvit sagdt, att man med flit undvikit röra vid dem, emedan sådana finnas, som mala för tull, men deremot åtskilliga andra finnas, som icke mala mot tull. Jag skulle dock tro, att i författmn bör intagas om undantag för husbehofs-inrättningar från taxering, hvilket stadgande äfven funnits i den gamla författmn. Af sådan anledning yrkar jag att §:n åter måtte blifva pröfvad. Hr Stuart: Jag har ingalunda begärt ordet för att be strida återremiss af 4:de §:n, ty den står i sådant samband med åtskilliga i författmn förekommande §§, som blifvit återremitterade, att jag anser nödvändigt att lemna Utsk:t fria händer att lämpa de i instruktionen förekommande stadganden efter dem, som TJtsk:t i afseende på författmn kan finna förmånligt uppställa. Men då Hr Hjärne yrkat, att denna § skulle innehålla snart sagdt ingenting, så får jag förklara, att vill man icke hafva någon instruktion, då må man säga, att bev:stax:s-komitécn har endast att ställa sig till efterrättelse beredningens uppgifter; vill man återigen hafva en instruktion, och komitéen är af den tanke, att för undvikande af allt för stor vidlyftighet, vore särdeles fördelaktigt, om stadganden, som icke berodde af bev:s-afgifternas belopp, iufördes i en särskild författa., som kunde för en längre tid blifva gällande, så måste den innehålla någonting, och de vigtigare föremålen för denna författa, måste väl vara påpekade, äfvensom de omständigheter, som vid taxeringen å den synlige förmögenheten böra i första rummet tagas i betraktande. Då man besinnar, att bev:s-förordningen kommer att tillämpas af åtskilliga personer, för hvilka en sådan fingervisning ingalunda kan anses öfverflödig, så tror VI B. Maj e. ra. jag man måste medgifva att det erfordras att närmare uppgifva grunderna för den fasta egendomens beskattning. Hr Hjärne liar sagt, att man i vissa fall icke uttalat sig tillräckligt bestämdt i denna §.
Dessa trenne befattningar innehafvas e] af andra elever än sådane, som med räkne-kursen äro sysslosatte, och ej längre an tillden tid de börja med bokföringen,.emedan hvarje elev då får sin egen cassa att förvalta, i sam manhang med sina öfriga affärer. Förmiddagarna undervisas i Franska, Tyska och Engelska språkens läsning, talande och skrifvande, äfvensom i modersmålets rättskrifning, historia, geographi, (den politiska, mathemätiska och fysiska), geometri, logik, grundlagen, allmänna lagen, samt inoch utrikes vexelstadgan. Eftermiddagarna fullständig undervisning i arithmetik efter grundlig och lättfattlig metod, samt hufvudräkning, det dubbla bokhålleriet, varu-calcul och vexel-arbitrage öfver alla kända handelsplatser på jorden. Dessutom kunna de, som sådant önska, få läsa Euclides, algebra, trigonometria plana, fysik och mekanik, samt öfriga Europeiska lefvande språk. Inga andre lärare antagas än sådane, som äga så väl praktisk sorn theoretisk kännedom i sina yrken, och således äro sina åtaganden fullkomligt vuxne. Hvarje elev får offentligen aflägga så väl inträdessom utgångs-examen, i närvaro af föräldrar eller målsmän, hvilka äfven vid inträdet bestämma de ämnen, hvaruti eleven skall taga undervisning. Tiden för lärokursens genomgående beror på hvarje elevs flit, ordentlighet och naturliga fattnings-gåfvor, samt de ämnen, hvaruti han tager undervisning. Genom min ifrågavar. praktiska metod kan en elev, äfven med vanliga naturgåfvor, i fråga om arithmetik, bokföring, transactioner eller mercantila affärer, arbeta med nöje och lätthet, emedan allt hvad han härutinnan skall verkställa på detta praktiska sätt framställer sig för honom tydligt och begripligt. Stockholm den 20 Febr. 1840. A. P. Bromander. (Härefter följer betyg af en del af elevernes föräldrar samt deras nuvar. principaler, äfvensom af de personer, som om Hr Bromanders institut tagit närmare kännedom.) Lades på bordet. Hr von Heyne, Georgi Det är för remiss til! Bevilln.
CLARA. Ni har länge nog utprässat mina. FABRIKÖRN ( fattar i hennes hand och kysser den med häftighet ). Du kan då ej älska mig tilbaka. Ack ! säg, jag ber än en gång . CLARA. Nej, Barbar, aldrig; släpp mig! FABRIKÖRN ( faller på knå och rä ker henne en dukat-börs ) . Döm af min djupa förnedring, hur högt jag älskar dig , Clara. Tag denna skänk! tag mit lif! CLARA. Olyckliga! hvarföre så förnedra er? Fö r Guds sk ull, stig opp! det kommer någon. FJORTONDE SCENEN. F R U GRÅSTEN. CLARA. FABRIKÖRN. FRUN ( kommer inrusande ). Ah! Nedriga sj älar. CLARA ( skyn dar sin väg ) . Gud! Jag är förlorad. FA 35 FABRIKÖRN ( vän der sig borrt ). Hvar skall jag dölja mig för den Plågo-andan? ( Rideaun faller. ) Slut på första Acten . _______ ANDRA ACTEN. Theatren föreställer Fabrikörns Trägård. FÖRSTA SCENEN. FRUN. AGATHA. FRUN. Ja nu sannar j ag dina ord, Agath a. Jag h ar sett dem med egna ögon. Håren resa sig på mit hufvud, när jag tänker på, i hvad ställning jag fann dem. Min mann g råtande, på knä, kyssa en Spinnerskas hand och säg a: döm, hur högt j ag älskar dig ! Henne blek och darrande be honom sti ga opp Ack ! Hvilken förnedring utan like för mig, för honom och hela huset! Ängslan och raseri vil qväfva mina ord. Med hvad hämd skall jag börj a eller sluta? Hu r h ar jag kun 36 kunnat v ara så blind, så grufligt blind på hela två åren? Men den trolösa, den nedriga karlen har så väl förstått at mas quera sig. _ AGATHA. Ja, det är aldeles förskräckligt. Men Guskelof, at Nådifrun fått erfara, at j ag inte far med osanning .
Såsom af det uplästa Mern. synes, tillstyrkte jag förra gången bifall till förslaget, likväl med den förändring Utsk. deruti vidtagit, och följaktligen kan jag nu icke annat än anhålla, det R. o. Ad. behagade godkänna det förslag, Utsk. afgifvit och som nu är föremål för pröfning. Jag utber mig emellertid att få till vederläggning uplaga några af de motiver, som den föreg:de talaren framställt för sitt yrkande om afslag å ifrågavar:de Mern. Hr Bildt har velat betrakta saken icke ur någon annan synpunkt, än den financjella. Hr Bildt har nemi. sagt, att då ingen talare kunnat bevisa att den ifrågaställda tryckningen af R. o. Ad:s prot:r endast för Ståndet sjelft vore af nytta, men icke jemväl för andra medborgare, så borde icke R. o. Ad. ensamt draga en tunga, som egentligen tillhörde Staten, hvarföre också motionen borde hafva till StatsUtsk. blifvit remitterad. Då en ledamot i PresteSt., nemi. Prof. Carlsson, väckte motion derom, att dylika urkunder som dessa skulle tryckas på allmän bekostnad, och att Statsmedel till ett belopp af 5000 R:dr b:ko dertill måtte beviljas, blef denna motion afslageu. Nu är frågan, huruvida R. o. Ad. skall bekosta ett arbete, som kan vara nyttigt för andra medborgare. Mig synes, att detta Stånd, som i fordna tider upoffrat så betydliga summor och, hvad mera är, sina egna personligheter för fäderneslandets bästa, väl icke helter nu skall draga i betänkande att göra en liten financiel upoffring för att gagna andra medborgare. Frågan blir således endast, huruvida R. o. Ad. bar råd dertill.
1 sådant afseende och enär 2:ne Stånd, eller Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, hufvudsakligen gillat mom. litt. a); får Utskottet inbjuda de öfriga Riks-Stånden, att med förstnämnde Stånd sig förena; börande för den händelse nämnde inbjudning icke af etdera Ståndet antages, samt Presteoch Bonde-Stånden icke eller finna skäligt sammanjemka deras, endast hvad redactionen angår, skiljaktiga beslut; frågan afgöras genom omröstning i Förstärkt Banko-Utskott, hvarvid, till utrönande af contrapropositionen votering först torde böra anställas efter följande proposition: Banco-Utskottets Memorial^ N.o 55. 13 Den, sorn lill conlra-proposition i den blifvande votering cnanlager det af Preste-Slåndet fattade beslut, röstar Ja; den, det ej vill, Nej. Vinner Nej j blifver contra-propositionen sådan, Bonde-Ståndets beslut innefattar. Derefter röstas i hufvudsaken öfver en så lydande proposition: Den, sorn, i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet beslutat, anser en så lydande föreskrift böra i Banko-Reglementet inflyta: vatt från och med år 1846 inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i den Stad, der disconteringen sker och ställde på högst sex månader, disconteras emot 4 procents ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka hädanefter som hitintills, belånas emot 5 procent”, röstar Ja; den, det ej vill, Nej.
I allmänhet torde också erfarenheten gifva vid handen, att obefogade käromål icke sällan förekomma. Någon presumtion till kärandens förmån bör derföre icke ega rum. Men ett konseqvent genomförande af den sats, hvarom nu är fråga, måste tydligen lända till kärandeparternas förmån och öka olägenheterna af rättegången äfven för oskyldigt angripna svarandeparter, helst domaren ofta nog ålägger dessa personlig inställelse äfven i fall då sådant icke varit nödvändigt. En hvar kärande kan då genom stämning tvinga sin motpart att sjelf eller genom ombud inställa sig vid domstol för bemötande af de mest orimliga påståenden eller ock att äfventyra höga vitén och andra förelägganden, om hvilka han ej eger kännedom; och, om äfven följderna häraf äro mindre vådliga för svaranden, i de fall då han kan få ersättning af käranden för det besvär och det obehag, som honom derigenom tillskyndas, så ligger häruti uppenbart en orättvisa för den händelse att käranden saknar tillgång att gälda den ersättning, som kan blifva honom ådömd. Dessa följder för svaranden har man velat förekomma genom kärandens åläggande att kommunicera uppskofsbeslut och genom tredskodomar. Ej sällan äro nemligen käromål af beskaffenhet, antingen att käranden i ingen mån kan fullgöra sitt åliggande att styrka detsamma, eller ock att svarandens bestridande icke skulle ega någon verkan emot kärandens bevisning. Om uteblifven svarande fortfarande är utsatt för äfventyret att kunna tredskovis dömas 12 Lag-Utskottets Betänkande N:o 1.8. på den bevisning käranden företer, så torde svarandens närvaro i intet af ofvannämnda fall vara af nöden; och detta förhållande har älven lagen förutsett, då den antagit möjligheten af tredskodomar. Vill svaranden underkasta sig, att kärandens bevisning pröfvas, utan att han sjelf yttrat sig öfver densamma, så torde också sådant böra ske. Är bevisningen ofullständig, åligger det domstolen att underkänna densamma, och någon inqvisition med svaranden bör aldraminst i tvistemål komma i fråga.
Ridderskapet och Adeln tillåt» mig förklara, att om jag förmodade att min motion möjeligen kunde beröfva Hans Excellence StatsMinistern ett prerogativ, som i något afseende kunde vara honom angenämt, skulle min enskilta tacksamhet möjligen kunnat förlama mina åtgärder i denna fråga, mec jag har denna gång varit lycklig nog finna mina önskningar för det allmänna vara i fullkomlig harmoni med de enskildte, ty hvad kan väl vara mera motbjudande för en högt uppsatt Embetsman, än att som skyldighet nödgas utföra, hvad som endast af en slump kan blifva väl eller illa verkställdt. Hvad undantagen för de favoriserade Na* tionerne beträffar, är det temmeligen klart äfven för dea mäst korrtsynte, att tillfälligheten mera än någon stor politisk anledning, förskaffat dessa nämnde fördel, och att vissa andre Nationer derifrån blifvit uteslutne. Till exempel härutinnan får jag anförs, att Freussare, Hanoveranare och Ryssar äga fritt inträde i Riket, men ej deras grannar, Polackar, Mecklenburgare, Lybeckare och Hamburgare, och hvad ovilja eller stämplingar hafva vi väl att vänta a.f desse senare framföre de förra? Jag tror att det i allmänhet bör falla den resande Utlänningen besynnerligt, att han först ser Statens portar på det sträogaste tillbomma - 1® Den 5 Jwitii. de ock sedan finnér den privat» mannens dö?s ständigt Öppen En sådan skiljaktighet mellan Regeringens åtgärder och Nationens böjelse, bör väl serdeles i en representativ Stat, så mye< ket som möjligt undvikas, ty mången skull® derigenom kunna komma till den slutsats, att antingen Folkets representanter föra en allt för svag röst, eller att Regeringen alltför litet lyssnar deitill.
Motionärernas framställningar skilja sig emellertid från hvarandra i fråga om vidden af den arfsrätt, som borde de oäkta barnen tillerkännas. Så har blifvit föreslaget: af Herr Dalman: »att, med ändring af 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken, oäkta barn, utom det som är alladt i hordom, eller i skyldskapsoch svågerskaps-led, hvari äktenskap ej får äga rum, må taga arf efter sin moder, derest hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar;» af Erik Olsson: att 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Oäkta barn, utom det, som är alladt i hordom eller skyldskap eller svågerskap, hvari äktenskap ej får äga rum, må taga arf efter sin fader och moder, der han eller hon offentligen inför Rätten eller i vittnens närvaro inför vederbörande prest sådant erkänt, och han eller hon ej efterlemnar äkta barn eller bröstarfvingar.» af Per Östman: att Rikets Ständer måtte besluta följande förändring af 8 Kap. 7 § Ärfda-Balken: »Allar man barn i lönskaläge utan äktenskapslofven, eller i hordom, eller i förbudna leder; de barn må ock arf taga efter fader och moder, der de efter eget medgifvande eller laga kraftvunnen dom kända äro, i hvad de i lösöre äga. Hafva fader eller moder barn af äkta säng, tage dessa dubbelt mot oäkta barn: oäkta barn njute ock af fader och moder nödtorftig föda och uppfostran tilldess de sig sjelfva nära kunna. Dör endera af föräldrarna och lemnar ej gods efter sig, lode då den barnet, som elterlefver.» — men att, om en sådan lagförändring icke kunde antagas, omförmälde § måtte erhålla denna lydelse: »Allar man barn i lönskaläge utan äktenskapslofven eller i hordom eller förbudna leder; de barn må ock arf taga efter sin moder, der hon efter eget medgifvande eller laga kraftvunnen dom Bih. till B. St.
Då jag således på intet sätt kunde finna utväg till en med lag förenlig behandling af de nu beskrifna läll, och erfarenheten dessutom visat, att äfven utan den här upptagna konkurrents af olika brott lagens särskilda stadganden för hvartdera brottet esomoftast missförstås och orätt tillämpas, dels så, att barnaföderska, som vore skyldig att om sex veckor undergå straff, ställes på fri fot, för att afbida årets utgång, och dels att hon hela året qvarhålles i häkte, för att derefter straffas; leddes jag häraf på den tankan, att hos Kongl. Majit i underdånighet föreslå en åtgärd, hvarigenom de eljest oundvikliga Jagöfverträdelserne skulle kunna förebyggas, och föreställde mig, att eu härtill nödvändig förvandling af straff, hvartill i särskilda fall Konungamaktens behörighet aldrig varit i fråga ställd, kunde äfvenså väl en gång för alla införas genom en lagförklaring, och följaktligen utan förnärmande af Rikets Ständers lagstiftningsmakt, enär beståndet af en dylik förklaring beror af Deras förfogande vid nästa riksdag. Utan tvifvel irrade jag mig häruti, så vida lagförklaring ej bör i annat fall eller på annat sätt meddelas, än att den mening, som derigenom uttryckes, är den, som lagen anses redan i sjelfva verket hafva innehållit; och då icke genom en sådan ändamålet af mitt underdåniga förslag kunde vinnas; borde försöket att på denna väg afhjelpa det öfverklagade onda misslyckas; hvilket ock rättvisligen inträffade. Om likväl för mitt misstag gifves någon ursäkt; så torde det vara den, att ehuru jag begärt, hvad som ej kunde beviljas, jag dock icke begärt annat, än hvad som borde kunna det. Ty icke kan jag inse, att det vore skadligt eller olämpligt, om i de fall, der genom lagens motsägelser dess efterlefnad blir omöjlig och dess öfverträdande såmedelst oundvikligt, Konungen ägde att med Dess Högsta Domstol och under enahanda vilkor, som för lagförklaringar gälla, om en möjlig och med lagens ändamål öfverensstämmande tillämpning deraf förordna. Min irring bestod deruti, att jag ansåg makten till ett sådant förordnande verkligen vara inbegripen i den lagförklaringsmakt, som finnes.
Till bangård för ifrågavarande stambana, har ock 1856 års Jernvägs-komité föreslagit en plats i närheten af Nybrohamnen, hvaremot 1859 års jernvägs-undersöknings-komité antagit, att bangården borde anläggas vid Clara sjö, förnämligast med afseende på möjligheten af vestra och norra stambanornas sammanbindning och förening vid en för begge gemensam bangård. Förstnämnda Jernvägs-komité har, i afseende på bestämmande al läget för norra stambanans bangård, erinrat: att af de tvänno platser, som för sådant ändamål kommit ifråga, den ena vid Clara sjö och den andra vid Nybron, hade den förstnämnda befunnits mindre tjenlig, dels emedan bangården måste anläggas på mark med lös botten, dels emedan varutransporten emellan densamma och stadens upplagsplatser vid Mälaren och Saltsjön måste ske på längre väg, antingen med grundgående pråmar eller på axel, enär särskilda jernbanor för detta ändamål svårligen skulle kunna anläggas genom Norrmalm och sjelfva staden. Utgångspunkten vid Nybrohamnen syntes deremot ega alla fördelar. Bangården kunde i dess närhet å fastare grund anläggas på den nu för tegeltillverkning begagnade tomten emellan Sperlingens backe och Humlegårdsgatan, samt banan derifrån ledas till Nybrohamnen och sålunda komma i direkt beröring med den större skeppsfarten. Allt efter trafikens stigande behof kunde dessutom kajen derstädes jemte jernbanan utsträckas längst stranden af Ladugårdslandsviken ända fram till Andra Gardets kaserntomt, hvarigenom beqväm och rymlig plats kunde beredas för den lifligaste trafik, emedan de största fartyg kunna lägga till vid denna kaj längs jernbanan, och platsen närmast innanför densamma bebyggas med magasiner.