Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För egen del 3ag tillägga, att de lere anföranden jag vid denna Riksdag hört göras om allmänna uppfostran, öfyertygat mg att man i allmänhet är böjd att leda den till mera sammanhang med det practiska orgerliga lifvet, en tanke som torde vara en öljd af vår fortgå«nde xonatitutionella utbilniog, men hvilken € 18 Dn 6 Martu, kanske fordrar nSgjn tid att mogna och genom publikt bearbetande erhålla en bestämd och säker rigtning Jag är derför nu mer än förr af den tankan, att inrättandet af en sådan Polytecknisk skola sorn jag omtaladt, torde böra hvila, till des en allmän öfversigt af alla publika underisningsverk kan på en gång företagas, och de stp egentligen äro ämnade för den theoretiske »ch speculative lärdomen, kunna sättas i nödi{ öfverensstämmelse med dera som äro eller lifva inrättade för practiske yrken: och hysr jag fullkomligt tillförsigt till Regeringen tt något sådant blir företagit, då det genoi allmänna tankens utveckling hunnit blita tillräckligt förbereda Jag anhåller slusligen att få begagna tillfället att tillägga näjra ord om KrigsAcaderinien på Carlberg. Utan att ogilla ivad Herr Montgomerie och Grofve Cronhjein anfört, om möjligheten att vid andra lärovei bilda militairer, hvilket jag anser både löjligt och som theorie rigtigt, tror jag iikvä att man gjorde ganska illa, att rubba inrättrngen af KrigsAeademien förr, än man hat nåpt annat som säkert uppj fyller ändamålet. Jag anser KrigAcademien hafva gjordt mycken nytta för Araéen, och hyser för mine yngre till största Jelen där bildade vapen* broder, en hög gradaf aktning, som jag är glad att offentligen i uttrycka. Sjelf bland Den 6 Martil', de äldre har jag med innerlig fägnad sedt huru kunskaper i allmänhet tiltagit, och huru ett kunskapsbegär utbildat sig, som i min ungdom alldeles icke var så allmänt som nu. Otviivelagtigt har inrättningen af KrigsAkademien, om icke ensamt, åtminstone i betydlig mån härtill bidragit.
Vidare är hos Rikets Ständer anmäldt, det föreskriften att konvoluten skola bestå af så kalladt lamelleradt eller tredubbelt hamp-papper > med vattenmärken af samma beskaffenhet, sorn å de nu brukliga bankosedlarne, befunnits mindre lämplig, alldenstund detta papper, såsom varande alltför starkt, vid konvolutets öppnande icke lätteligen ginge sönder, så att angeläget vore, att annan än hittills begagnad papperssort för tillverkningen af så väl kortkonvoluten, som hallstämpel-remsan användes; hvarjemte Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad dels derå att, så framt stämpel skall anbringas genom hål å kortkonvoluten, den nu brukliga gravyren å dessa konvolut bör i öfverensstämmelse dermed förändras, dels ock å lämpligheten deraf att, i anseende till Hall-Rätternes skedda indragning, ordet »Korthallstämpel», som förekommer i trycket å det så kallade hallstämpels-papperet, emot annat ord utbytes. Efter öfvervägande af detta allt, och då någon ej alltför betydlig förhöjning i kortstämpel-afgiften synes skäligen kunna ega rum, utan att föranleda frestelser lill underslef och insmuggling af utrikes tillverkade kort, hafva Rikets Ständer funnit skäligt besluta: att kortstämpel-afgiften skall förhöjas med fyra skillingar och således utgöra tolf skillingar banko för hvarje kortlek; att, utom hvad af denna afgift förut tillfallit Allmänna Barnhuset i Stockholm, den nu bestämda förhöjningen bör komma nämnde Barnhus ensamt till godo; att den hittills stadgade bevillnings-stämplingen å Hjerter äss icke vidare skall ega rum; alt kortkonvoluten, hvilka genom
IlandelsBalk. ega företrädesrätt, njuta Ränta till Lyftningsoch Utredningsdagen; och 4:o har Herr Professoren med afseende på Edens afläggare LaglJtskottéts B et dukande». gil de, i synnerhet för sådane Publike Cassors fordringar hvars Administration ur Ambulatorisk och der den moraliska öfvertygelsen om fordringens vigtighet således ej kan vara större hos Administratören än hos fullmägtigen, nemligen endast efter Räkenskapernes och Reversens ordalydelse, föreslagit att denne sednare, heldst i Concours-mål, som äro anhängige vid Domstolar, långt hort belägne från Cassans station, måtte medgifvas rättighet, att BorgenärsEden gå. 3:o Af Herr Theologie Professoren Doctor Lundblad, som under åberopande deraf, att den mängd Concourser, hvilka i sednare tider stört förtroendet medborgare emellan, otroligen ökat besväret och omsorgen, att från förluster försäkra fordringsägare: att detta i synnerhet erfarits vid bevakandet af Kyrkooch FattigCassors fordringar; att det härigenom förorsakade äfventyr blifver till sine följder oberäkneligt, i synnerhet då ej sällan den ena Concoursen griper in i den andra, då Couratorer i en föregående Concours, sedan de i flera eller färre år handhaft dess Massa, sjelfve cedera och påkalla egna utredningsmän, samt att en och hvar önskar att icke, såsom någon gång hittills skedt, förmodligen, all Domares nit och vaksamhet oagtadt, man måste till och med 12 år och deröfver förgäfves afbida ConcoursDomar och ConcoursMassors vederbörliga utredning, ansett ett dylikt för - gil LagUt skot tits Bttmknndtn, hållande väcka misstänka om obestämdhet och felaktighet å sjelfva Lagen, och derföre, utan att föreslå något Gorrectiv häremot blott hemställt, om icke Concours» Lagen må anses påkalla någon vid detta Biksmöte företagen granskning och förbättring, 4;o Af Herr Professoren Bexell, som vid det för Borgenärer i Concours-mål fö» reskrifne EdgungsFormuIair anmärkt, att detta formulair innefattar flere betänkligheter, hvartill anledningar böra af Lagstiftaren sorgfälligt undanrödjas, emedan de aldrig böra, med öfvertygelsens uppoffring öfverses; i hvilket afseende Herr Professuren fästat uppmärksamheten derå , att alla fördringsegare måste efterstafva?
Anledningen härtill är den, att man eljest med någon advokatyr skulle kunna säga, att t. ex. stadgandet om tillståndsbevis för utgifvande af tidningar eller någon annan reglementarisk bestämmelse för bokhandeln m. m., skulle vara ett i tryckfrihetslagen lagdt hinder, och således strida emot Reg.Fm; 636 Den 13 December f, m. och just derföre alt dylika i tryckfrihets-lagen uptagna stadganden icke skola anses såsom några i förväg lagda hinder för utöfvandet af den hvarje Svensk man tillförsäkrade rättigheten att fritt yttra sig, hafva dessa ord blifvit uptagna i förslaget. Något nytt har således icke blifvit tillagdt, utan man har blott, mellan tvenne befintliga redaktioner, valt den som närmast öfverensstämde med sakförhållanderne. Detta hade Ur Cederschiöld, som är så kunnig i lagarne och så van att uttrycka sig rätt och skickligt, äfven bort inse, och allra minst hade han, enl. min tanka, bort gifva åt sin framställning en form, som kunde lemna anledn. att tro det någonting nytt och farligt vöre i förslaget på ett försåtligt sätt insmuget. Denna förklaring har jag med anledn. af Hr Cederscbiölds yttrande ansett mig böra afgifva. Gr. Anckarsvärd: Jag finner alltför väl, att tiden bort förbjuda mig att ånyo upträda; men Gr. Mörner har behagat företrädesvis vända sig till min person med några anspelningar, som lyckligtvis hafva det missödet att icke på mig äga någon tillämpning. Säkerligen finnes icke inom detta rum, mine Hrr, mer än tre personer, möjligtvis fyra, men den fjerde är mig obekant, som 1812 kunnat känna, hvad 1812 års Constit.Utsk. tänkte, och som der kunnat iakttaga hvad som skedde; Gr. Mörner antydde sjelf, att han då var en ung man, ochdetta förklarar tydligen, hvarföre den värde Gr:n icke kan känna, om jag var närvar:de vid 1812 års Riksdag eller icke.
Efter detta alternativ skulle väglängden från Westmanland till Stockholm blifva 4,859 fot kortare, men kostnaden 63,294 R:dr större, hvarjemte från föreningspunkten vid Brista linien till Upsala blefve 6,322 fot längre och 134,440 R:dr dyrare, än efter det förut omnämnda Arnberga-alternativet, och hvilket, synnerligast mod afseende å kostnadsbesparingen af 197,734 R:dr sammanlagdt för båda linierna, vore att föredraga; samt c) en alternativ-linie emellan Erikssund och Warpsund förbi Finstaholm, nordligare än den förut omnämnda linien, som är gemensam för både Märstaoch Odensala-förslaget samt går söder om Markeby. Efter detta alternativ skulle väglängden blifva 789 fot mindre, men kostnaden 32,952 R:dr större, än efter det förutnämnda förslaget, hvarföre detta, oaktadt det icke, likasom det nästföregående alternativet, medgåfve anläggning af station invid segelleden vid Erikssund, dock borde föredragas. Följande tabell underlättar jemförelsen emellan de olika liniernes längd och kostnad. 30 StatsUtskottets Utlåtande N:o 87. Stockholm—Märsta Märsta—Upsala Märsta—Gran Våglängd. Anläggningskostnad. Summa. Mil. Fot. R:dr R:mt. Våglängd. Anläggningskostnad. Mil. Fot. R:dr R:mt. R:dr upptagits till 60,000 R:dr i stället för 6,000 R:dr, utgör kostnadssumman rätteligen 4,950,867 R:dr. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 31
Vid förnyad föredragning biföllos; Banco-Utskottets Memorial, N:o, 207, med förslag till reglementariska föreskrifter i afseende på ert skyndsam utmyntning af Bankens tillgångar i silfver och guld och hvad härmed för öfrigt gemenskap eger sol Prot,*Utdräg den 19 Februarii 1830, N:o 108* med förslag till förändring af hittills antagna bokföringsvärde för guld uti Bankens räkenskaper, jemte grunder för inoch utvexling deraf; och Nto 111, med förslag till föreskrifts-rj att inflyta i det blifvande Baneo-Reglementet, såsom en följd af Rikets Ständers vidtagna beslut, rörande inlösning och utvexling af Bankens sedlar, förstärkning och utmyntning af Bankens metalliska tillgångar, och hvad mera härmed gemenskap eger. X anledning af en gjord anmärkning, hvilken Ståndet förklarade för att utgöra dess gemensamma tanka, återremitterades, vid ny föredragning, Constitutions-Utskottets på bordet hvilande Memorial, Nto 56, med förslag till ändrad redaction af 7? §. Regeringsformen. S. I> Föredrogos å nyo och biföllös Bän co-Utskottets Utlåtanden t NJo 117, i anledning af återremiss af Memorialet N:o go, innehållande förslag, angående vissa förändringar af Bankens sedlar till deras valeurer, text, format m. rn., garantierne emot missbruk och förfalskningar Prot.'Utdrag den ^9 Februarii 1830. 305 samt ordningarne inom Banken för olika sedelsorters utbyte och förvexling; och •Nfo H8, med förslag, angående vissa bestämmelser, sorn Utskottet anseit böra finnas tydligen uttryckta i texten åde nya sedlar, hvilka, efter dess gifna förslag, komma att af Banken utgifvas, i följd hvaraf Hög» lofl. Bidderskapets och Adelns, genom ProtocollsUtdrag den 3 i denna månad, gjorda inbjudning i förutnämnde ämnen ansågs förfalla. S. D.
Hus eller Tomt i Staden gällande, äga Widerbo och Nabo-rätt, att inom rq:ton dagar derefter en sadan Egendom till sig läsa, syres häraf wara ostridigr, att Widerboendes och NaboS lösnings - rätt är owilkorlig till ali stags fast Egendom i Staden, som säljes, da Bördeman icke will sig den tillwinna. Färsta anledning till den Widerboende och Nabo tillagde lösningsrätt mäste otwiswelaktigt haswa warit, att en trångbodd Granne skulle sa bättre utrymme, och denna grund är också lydeligen stadgad uti Kongl. Brefwet den 2o:de April l?z6. Ca billigt och rätiwist det a ena sidan äk, att en Granne i sadane sall, da han har del i den försålde Tomten, eller da Hus och Tomt blikwit fran Nabo styckad och söndrad honom till mehn och trängsel, eller de händelser inträffa, hwarom 4 §. af ?:de Capitlet Jorda-Balken handlar, eller da han för idkandet as sin Näring eundwikeligen behöswer mera utrymme, än hans egen Tomt erbiuder, äga rätt, att genom inlösen af den salida Tomten befria sig fran detze olägenheter, eller bereda sig en nödwändig beqwämlighet, lika mycket synes det wara obilligt, att blotta tillfälligheten af ett grannskap stall medföra företrädes, rätt till inlösen af en Tomt, den Nabo icke under något hänseende behofwcr, och hwarigenvm osäkerhet beredes i aftal om ägande ratt enskildte personer emellan, utan allt annat ändamål, än att lemna rum för chicaner, och sätta Nabo i stand, att onödigtwis, utan allt märkeligt behof, sta under sig ägande rätten tili hela Qwarter i Staden.
Så väl Fleming sjelf, som isynnerhet fru Ebba, hade med nöje fattat tillfället att göra herr Erik Liljeholm en tjenst, genom det vänliga anbudet att beskydda Sigrid. Klas Fleming hyste mycken godhet för sin blygsamme vän, som följt honom i många faror och alltid varit att lita på. Herr Erik åter, å sin sida, beundrade och ärade Fleming af hela sin själ, kanske så mycket mer, just emedan dennes stolta, rastlösa sinne var så olikt hans eget lugna inre. Sjelf af lägre adel, kunde han aldrig göra anspråk på någon slags jemnlikhet med sin gynnare, i denna tid, då en högre adel ansåg sig stå nästan lika högt öfver den lägre, som denne öfver en ofrälse. Ej heller sökte herr Erik något tillfälle att svinga sig opp; och hans lugna mod under striden, hans nyttiga verksamhet deremellan, gick allt för sig på ett så tyst och anspråkslöst sätt, att just ingen kom ihåg att han uträttade något. Men detta bekymrade föga herr Erik. Någon yttre utmärkelse föll honom aldrig in att önska sig. Tillbudet att få hemta Sigrid till Åbo, var deremot högst välkommet. Han kunde sålunda sjelf ofta bli i tillfälle att få se henne, och framför allt skulle Sigrid sålunda få se verlden och lefva i den förnämsta krets, som, i något hus i Finland, samlades. Framför allt var det säkert att ingen, icke ens den nitiske biskopen, skulle, då hon stode under ståthållarens omedelbara beskydd, antasta henne för den föregifna religionsförändringen. Sigrid hade nu en tid vistats på Åbo slott, och hade hunnit vänja sig vid mycket, som förut föreföll henne underligt. Det fremmande krigsfolket, som rördes på slottet, och för hvilket hon i början högeligen fruktade, skrämde henne ej numera. Tillochmed polackernas underliga språk och långa mustascher, hade hon blifvit van vid. Fru Ebbas godhet och hennes döttrars vänlighet, hade ock kommit Sigrid att glömma, att hon dock i verkligheten endast var en liten hoftärna i detta finska hof, och hon kände sig aldeles icke besvärad med de förnäma damerna. För Fleming sjelf bar hon dock fortfarande räddhåga, och hade svårt att vänja sig vid tanken, att på hans befallning så många menniskors blod flutit.
101 » Det är kvaft härinne, så jag tror, det gör er godt att få upp fönstret. » Hur strålade icke hans ögon af tacksamhet, och hur hjärtligt klingade icke hans: » Tusen tack, fröken. » Det hade kommit en glädje öfver honom, ty han kände, att hon ville honom väl och hade omsorg och deltagande för honom. Således beror allt på detta grannlaga i ord och handling, som en sjuk så väl känner och begriper. Ja, det behöfs ofta ganska litet, en vänlig hälsning, en liten blomma, ett deltagande ord, så lämnas mer hjälp än mången tror. Och hvem är det, som kan vara så god, så beständigt deltagande, om inte kvinnan? Hon har, i detta som i många andra fall, en stor plikt att fullgöra. O. 1 V a r grannlaga mot de sjuka! j f j e t skrifves så mycket om människors plikter i allmänhet, men om våra plikter mot de " stackars sjuka, därom skrifves rätt litet. Jag vill i all enkelhet redogöra för ett par erfarenheter, jag haft i den vägen, och det vore en stor glädje, om några af Evas döttrar — ty det är egentligen till dem, dessa ord riktas — ville mottaga mina råd och omsätta dem i praktiken. Hur ofta ser man inte, att en stackars sjuk människa får mottaga besök af vänner och bekanta, som under timslånga samtal alldeles trötta ut henne genom berättelser om sina egna eller andras sjukdomar. Sådant plågar den sjukes nerver och hans krafter, så att han känner en verklig lättnad, när besöket är förbi, i stället för att detsamma borde ha varit en vederkvickelse för honom. Sök därför att vid sjukbesök orda så litet om sjukdomar som möjligt, utan tala hellre om något behagligt och angenämt, som kan förströ och uppmuntra ett sjuk sinne. Framför allt icke för stor mångordighet, utan detta lagom, som är det gyllene i alla lifvets förhållanden! Jag såg en gång, hur en stackars influensapatient blef alldeles förtviflad efter ett långt samtal med en fru, som i all välmening satt och slamrade hos henne i öfver en timmes tid. Frun berättade om influensan, och hur många sorgliga följder den hade med sig. Bland annat yttrade hon, att en man nyligen skjutit sig af svårmod efter influensan.
Och så de här starkt belysta snöbergen i bakgrunden. Mazère förklarade »tekniken» för de nykomne. — Går du, Skog? frågade Säfve. — Jag skall in och se hvad damerna hålla på med. — Det får jag väl också göra, när detta är färdigt, sade Wanda. Stör jag kanske? — Nej, vi ha slutat. Betjänten kom in och anmälde, att tébrickorna bjödos i salongen. Nästan samtidigt hade Wanda fått färdig sin Dovrefjälls-platå. — Se här har ni er tallrik igen, herr Säfve, låt tvätta af den. — Åhnej, nu har ni förstört den för mig. Nu kan ni ej utplåna ert svarta dåd. Hör ni, fru Kurt, ni får spara fernissan litet på er andra handled, och i stället använda den på den här tallriken. — Det är ingenting att gömma på! Vill ni verkligen ha den? — Visst vill jag. Men jag vill också att ni skall skrifva något under den. — Signera? Nej, jag tackar. — Det behöfs heller inte. Sätt er ner, skall jag diktera. Skrif: Lys over fjældet! — En sådan idé! Han tog tallriken och låste in den i skåpet med handskrifterna. — Och så kommer ni upp i morgon och fernissar den? — Ja. — Det är den första idéella behållning, jag haft från någon af våra stora middagar. Tack! — Kom nu Wanda, sade Kurt i dörren. Och lägg bort cigarretten för all del. När de gingo genom kabinettet, sågo de Clara Mazère sitta i ett hörn i ifrigt samtal med unge Skog. På hennes mans förfrågan, hvilka viktiga saker de afhandlade, sade hon skrattande, att de »talade affärer». Det gjorde de också. — Nå, det var ju mycket trefligt hos Säfves i afton, sade Kurt, under det han och hans hustru gingo nerför avenyen. — Ja, där var så trefligt där kunde bli under sådana förhållanden. Hör du, Wilhelm, lofva mig en sak, riktigt på din heder, och det är, att vi aldrig skola behöfva ha sådana där middagar, efter hvilka jag måste sitta inne hos herrarne för att inte ställa till skandal hos fruarna. — Och det tror du inte, du gjort nu?
Att summan för lärlinge-dagsverkena förts jordbruket till last och Institutet till godo, har skett och sker för att visa, huru Institutet och jordbruket hvar för sig bära sig, och då Ultuna landtegendom godtgjort Institutet för lärlinge-dagsverkena under året med en summa af 2,135 R:dr 67 öre, så är detta icke heller någon utgift för Staten, och dessa dagsverken äro, af ofvanuppgitne med flera skäl, på långt när icke till så stor fromma, som man förmodar, för Institutets landtbruk. Att detta sednare åter med sin årliga afkast - — 331 — ning skall bidraga till Institutets underhåll, är ju en gifven sak, då Ultuna kungsladugårds afkastning just är härtill disponerad. Det är sannt, att utgående balansen, jemförd med den ingående, utvisar, såsom Revisorerne anmärkt, en minskning i tillgångarna med 2,045 R:dr 1 öre, men denna minskning är endast skenbar, och uppkommen deraf, att vid räkenskapsårets början den 14 Mars 1858 öfverfördes inneliggande spanmål till högre priser, än densamma sedermera kunde afyttras. Tillgångarne vid årets början upptogos sålunda till högre värde, än det de sedermera visade sig äga. Prisskillnaden i detta fall blef icke mindre än 3,342 R:dr 56 öre, hvaraf salunda visar sig, att ingående balansen för räkenskapsåret varit upptagen just så mycket för högt, relativt till hvad sädesprisen sedan blefvo. Hade den från 1857 inneliggande spanmålen kommit att upptagas till samma priser, hvartill den våren 1858 realiserades, så hade sålunda den påpekade bristen icke förefunnits, utan i stället ett öfverskott af 1,297 R:dr 55 öre. Då det emellertid är omöjligt att på förhand kunna veta, huru spanmålsprisen skola komma att gestalta sig, så skall det alltid komma att inträffa, att en landtegendom på den från ett föregående är inneliggande skörden kan komma att göra en förlust, likasom den åter ett annat år kan komma att göra en vinst. Ett landtbruks-institut, som är förenadt med ett större jordbruk, kan i detta fall icke utgöra något undantag från det, som är gemensamt för alla landtegendomar.
Förordningen den 29 Juni 1833 utmärkte, måste efter min tanka destohellre sakna all grund, som åberopade stadgandet, deri omtalades person dömd och straffad för bedrägligt eller ärerörigt förhållande, eller tjufnad och andra gröfre brott, icke afsåge sådana gerningar, hvilka kunde med böter försonas och ej medförde förlust af rättigheten att tillhöra borgerskapet; en rättighet, hvarvid, efter hvad upplyst blifvit, Döling ännu var bibehållen, oansedt de flera åtal, för hvilka han varit blottställd, ocli de domar, som öfver honom blifvit lalida Häraf och enär ingen torrle vilja påstå, att blott fattigdom utmärkte vanart, visade sig äfven, att ej mindre Hr polismästarens ifrån en oriktig lagtolkning härledda erinran om Konungens befallningsbafvandes och polismyndigheternas makt att afgöra, om vanartiga personer finge vistas på fri fot eller icke, än Hr polismästarens bedömande af Dölings fordna lefnad måste för närvarande fall befinnas utan vigt och tillämpning. Då sålunda de särskilda af Hr polismästaren Bergman anförda omständigheter lagligen icke kunnat hafva någon inflytelse å behandlingen af ifrågavarande sak, med hvilken Öfverslåthåliare-embelet rätteligen ej ägt att sig befatta, och samma omständigheter ej heller inneburit giltig anledning att beröfva Döling personlig frihet, q vars tori, utan förändring, den anmärkta lagstridigheten af Öfverståthållare-embetels förfarande att inmana Döling i häkte och låta honom derstädes förblifva. Ett sådant förfarande, om än tillkommet af orätt fattadt förstånd om lagen och dess föreskrifter samt utförd t af missledt nit i embelets utöfning, innebar likväl en lagöfverträdelse O 7 O 54 af den eftertänklig» ari, all den icke borde utan beifran lemnäs.
Med afseende å de svårigheter, tillämpningen af sistupptagne 3:ne mom. skall hafva medfört, har Utskottet, tid efter annan, fått emottaga följande framställningar; n) Directioncrne öfver Handelsoch Närings-Disconten i Stockholm samt öfver Låne-Gontoret i Malmö hafva, uti deras till Utskottet afgifna Berättelser, samt Herr Kyrkoherden Bergvall, uti en från Kögv. PresleStåndet till Utskottet remitterad motion, hemställt, dels att mom. 4 matte erhålla ett förtydligande eller en närmare förklaring, i afseende å antalet af de namn, hvilka erjordras såsom hypothek för Baneo-Utskottets Betänkande, N:o 155. 5 lån utöfver 10,000 R:dr, enär rätta meningen af detta mom. vore desto svårare att tolka, som, då det, å ena sidan, der låne-summan icke öfversteg 10,000 R: ir, ansetts tillräckligt att såsom hypolhek antaga en, låne-summans hela belopp motsvarande, förbindelse med allenast ett namn, och följagtligen jemväl utan borgen, det, å andra sidan, syntes icke kunnat hafva varit lagstiftarens mening, att, när låne-summan öfversteg 10,000 Ridr, hypotheket skulle utgöras af icke mindre än tre personers namn, som hvardera ansvarade för länets fulla belopp, synnerligast, enär föreskriften derom lätt kunde tillintetgöras, genom den större summans fördelande, eller uttagande i flere serskiide lån; dels ock, att stadgandet' uti Järsta punkten af 6 mom. antingen helt och hållet mätte utgå, eller ock cn närmare förklaring gifvas åt de deri förekommande orden ”genom omvägar omsatta,” emedan den mindre bestämda föreskrift, delta mom. innebära, kunde tydas derhän, att en låntagare ej allenast under någon tid före förfallodagen af ett erhållet lån, utan äfven under någon tid efter, sedan detsamma blifvit behörigen återbetaldt, borde anses utestängd från erhållande af nytt lån, oagtadt säkerheten för öfrigt vore den bästa och mest antagliga, endast på det att icke det senare lånet måtte kunna betragtas som omsättning af det förra; b) Directionerne öfver Handelsoch Närings-Disconten i Stockholm samt Låne-Contoret i Malmö hafva dessutom, hvar för sig, fästat Utskottets uppmärksamhet på olägenheterna af det uti mom. 4 förekommande stadgande, angående Vexlars belåning.