Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prol. 1835 & 1854. 4 Sami. 1 Afd. 5 Band. 3 Haft. 1 2 Slals-Ulskoltcts Utlåtande, JJ? 289. enligt Kongl. Brefvet, den 17 September 1851, tillerkända ytterligare förhöjning i postskjuts-legan, för Postverket under år 1855 uppkommit, hos Fullmäktige i Riksgälds-koutoret begärt, att då sagde kostnader, på sätt ett häröfver upprättadt sammandrag utvisade, uppgingo till ett sammanräknadt belopp af 12,935 R:dr 23 sk., det för samma kostnaders bestridande å Riksgäldskontoret anvisade kreditiv å 15,000 R:dr måtte varda till General-Post-styrelsens disposition utanordnadt; så hafva Fullmäktige, enligt härom till Stats-Utskottet under den 22 nästlidne Juni äflåten skrifvelse, förklarat sig icke kunna bifalla den begärda ytterligare utbetaluingen af berörde, redan i Juli månad sistlidet år, till hela sitt belopp lyftade kreditiv, enär detsamma, jemlikt 150 § af Riksgälds-kontorets reglemente, icke vore beviljadt och anvisadt att årligen utgå, utan, till följd af Rikets nu församlade Ständers, Fullmäktige tillkännagifna, beslut, skulle hädanefter upphöra; men, med afseende å anledningen till och ändamålet med ifrågavarande krediti vs anvisande, hafva Fullmäktige hos Utskottet anmält den derå erhållna förnyade reqvisition, med tillkännagifvande derjemte, att Fullmäktige, innan de meddelade General-Post-styrelsen sitt svar å densamma, afvaktade underrättelse om det beslut eller den åtgärd, Utskottet, i anledning af denna anmälan, funne för godt vidtaga. Stats-Utskottet, som härmed får underställa Rikets Ständer afgörandet af den sålunda väckta och utaf Fullmäktige för Utskottet anmälda fråga om vidare utbetalning af ofvanberörde kreditiv-summa, har ansett sig böra upplysningsvis tillägga, att Kongl. Majit, i sammanhang med sin under sednaste
Maj bordlagda betänkande N:o 18, i anledning af väckt fråga, att octroyer för privat-banker icke vidare må beviljas, samt att s. k. hypotheksföreningar jemväl måtte upphöra, bifölls, vid ånyo skedd föredragning, i dess båda moment. S. D. Föredrogos nedannämnde Stats-utskottets den 3 dennes bordlagda memorial och utlåtanden, nemligen: Memorial N:o l85, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 131; Dito N:o i86j i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 153, och Dito JY:o i8y, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 165. Prot.-utdrag den 7 Juni 1848. 437 Siandet lät bero vid utlåtandena och lade memorialen till hand lingtirne. Utlåtande N:o i88j i anledning af erhållne återremisser å det under N:o 119 afgifne betänkande angående byggnadslån till staden Åmål. Bifölls; Dito N:o 18g, i anledning af väckt fråga om öfverlåtelse till staden Falkenberg af den kronan tillhöriga tullbro öfver Ethra strömmen. Bifölls; Dito N:o igo, i anledning af väckt motion, om anslag eller lån af allmänna medel till betäckande al kostnaderna vid laga skifte i Wemdalens kyrkoby i Herjeådalen; Ståndet lät bero vid Utskottets hemställan. Utlåtande N:o igij i anledning af väckt motion, om låne-understöd åt komministern i Ryd och Näs församlingar af erkestiftet för dels flyttning, dels nybyggnad af boställe. Bifölls; Dito N:o igz angående aflöningen för Rikets Ständers nu varande justilie-ombudsman samt hans vikarie. usta moni. bifölls; %-dra mom. rörande vikarierna återremitterades med anmärkningar, samt Dito JY:o ig3, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående stats-anslag till upprätthållande af den arméens pensions-kassa åliggande pensionering. Bifölls. Den 7 Juni. Från Högloft.
Jemte vidhållande af den förut, i fråga om anslag af Statsmedel till jettoner, yttrade åsigt, anser Utskottet, sorn, med föranledande af de handlingar, hvilka åtföljt Kongl. Majus Nådiga Proposition och på grund af enskild motion, för befordrande af Äcademiens verksamhet, föreslagit högre anslag, än Kongl. Propositionen upptager, sig icke kunna ytterligare förhöjning tillstyrka, hvaremot Utskottet ej eller, på grund af det endast inom ett Riks-Stånd gjorda yrkande, linner anledning föreslå någon nedsättning, hvadan Utskottet, i fråga om anslags-beloppet, dess förra Utlåtande åberopar; och vidkommande serskildt hvad, i afseende å tiden för det tillökade anslagets utgående, blifvit föreslaget; så finner Utskottet så mycket mindre anledning att detsamma frånträda, som, enligt den uti Preste-Ståndet meddelade upplysning, det bör vara att förvänta, att Academien snarligen erhåller en utvidgad local. 3:o Kongl. Academien för de fria konsterna. Vid Utskottets förra yttrande är hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet anmärkt, att, då Lärarnes aflönings-villkor för närvarande äro ytterst knappa, så att de i allmänhet, för den lid, de egna åt undervisningen till Äcademiens elever, icke ens njuta den ersättning, som vissa enskilde Lärare för lectioner utom hus erhålla, billigheten fordrar, att de, oberoende af förändringarne med Äcademiens byggnad, erhålla den åsyftade tillökningen, äfvensom att förhöjningen i öfrigt likaledes är för Academien nu genast oundgängligen af nöden lill rese-stipendier m. m., så framt
Lika obesmittad till förstånd och hjerta som till seder, har jag fulländat min akademiska bana och åtnjutit de oskyldigaste likasom de sällaste år af min lefnad, en förmån, hvaraf min ungdom efter dess ingång i världen ej vidare kunnat lika oafbrutit sig berömma. Efter slutade förrättningar förblef jag ännu två månader i Lund under afbidande af en tjänlig årstid för min resa till Stockholm. Ehuru brinnande min längtan att få omfamna mina föräldrar (än var), var dröjsmålet mig icke okärt, under hvilket mig tillfället lemnades att vänja mina tankar vid den syssla, jag skulle tillträda, och förlika mig med mitt öde. Efter några veckors fortsatt umgänge med mina älskade bekantskaper nalkades ändtlig tiden till vår skilsmässa. Jag tog afsked i Lund på en gång af mina lefvande vänner och af de döde, de klassiska auktorer, med hvilka – jag bekänner det till min blygd – jag föga förnyat min gamla bekantskap efter min ankomst till Stockholm. Skilsmässan mellan mig och Ebersten, då varande adjunkt med professors karaktär, var på båda sidor lika rörande. Efter tvänne års förlopp hade jag den glädjen att åter få omfamna honom i Vingåker, där han ingick ett fördelaktigt giftermål med en behaglig enka, probstinnan Strängbom, med hvilken han lefde i en förnöjd enslighet, intill dess han i sin hemort kallades till pastor31. Af tvänne ynglingar, de enda, med hvilka jag tillåtit mig något umgänge, hade den ena, Sten Ribbing, den enda behagliga bland fyra bröder, redan lemnat akademien och afled en tid därefter i sin bästa ålder; den andra Per Bring, Eberstens styfson32, följde mig till småländska gränsen, där vi åtskildes förnöjde, under det hopp att snart råkas i Stockholm. Han har i senare år tillika med sin farbror blifvit adlad och kallad Lagerbring. Under dess vistande i Stockholm har jag i flera år åtnjutit hans umgänge, intill dess jag äfven måst införa honom i antalet af mina aflidne vänner.
Erfarenheten ifrån föreg:de Riksdag hade lärt att det icke var någon utsigt att få fram ett förslag till förändring i skatteväsendet, hvilket afsåg skattens utgående i penningar. Det förslag, som K. M. då framlade för R. St:r hade också till föremål att jemka förhållandena till ömsesidig fördel för de skattdragande och för kronan. Detta förslag understöddes af StatsUtsk. och blef af R. St:r godkändt. Efter hvad sålunda föregått, kunde upgiften för StatsUtsk. vid innevar:de Riksdag icke blifva någon annan än att bygga på den grundval, som genom K. M:s och R. St:rs beslut redan blifvit lagd eller med andra ord, det kunde endast blifva fråga om tillämpning af redan fattade beslut. Jag vill icke säga, att det icke må vara R. St:rs rätt att nu åter frångå dessa grunder. Beklagligen saknas icke exempel på sådana hastiga omkastningar, men det vore icke dessmindre beklagansvärd! om sådant nu skulle inträffa. Man har motsatt sig den åsigt, som gjort sig gällande-inom , StatsUtsk., nemi. att en hufvudpersedel, då den icke kommer att bibehållas, borde omsättas till en annan, och man har dervid företrädesvis fästat sig vid dagsverksräntan. Det torde likväl icke kunna förnekas, att de grunder, som fastställdes vid sistl. Riksdag, voro deruti ganska bestämda att endast små-persedlarne skulle förvandlas ti|l penningar. Dervid må man säga och tänka i afseende på hufvudpersedlarne hvad man vill, så lärer väl dock deraf följa att dessa persedlar borde, i händelse de icke kunde bibehållas, omsättas till andra persedlar. Jag kan också icke inse, att meningen med deputerandes hörande i detta fall kunnat vara någon annan än den, att inhemta deras yttrande huruvida ibland hufvudpersedlarne den ene eller andre kunde utbytas eller om alla skulle qvarstå, ty icke kunde meningen vara att deputerade skulle yttra sig om hufvudpersedlarnes förvandling i penningar, sedan K. M. och R. St:r beslutat, att endast småpersedlarne borde till penningar förvandlas.
En annan talare, hvars yttrande förmodligen riktats emot mig, har uttryckt sin förundran deröfver, att den, som ifrar för beredande af likstämmighet i de Skandinaviska Staternas förhållanden, motsätter sig att i Sverige skall präglas underhaltigt silfver-skilje - 252 Den 22 Februari e. m. mynt, då sådant begagnas både i Danmark och Norrige. Denna förvåning anser jag mig böra tillfredsställa med det förklarande, att jag ingalunda sträfvar att bringa våra Svenska förhållanden i öfverensstämmelse med Danmark och Norriges i de fall du jag anser de sednare ländernas inrättningar vara sämre än våra. Man har vidare yttrat, att det lägsta silfvermyntet icke borde betraktas såsom sådant, utan såsom ett skiljemynt i allmänhet och lika med kopparmyntet. Det är just detta som jag och de med mig liktänkande vill motarbeta, ty jag anser det icke vara nyttigt att något silfvermynt nedsjunker till skiljemynt. Hr Björnstjerna har kalkylerat, att genom 10 Örestyckets titmynlning af 8-iödigt silfver en besparing i myntverkets kostnader af en sk. per stycke skulle upsla. Detta äger sin riktighet på så sätt att genom att prägla 10 Öres st. af 8-lödigt silfver skulle Banken vinna på hvarje st. 1 sk. b:kö; men om detta är en vinst hvarpå är att göra afseende då fråga är om en princip lemnar jag derhän. Lika obestridligt rigtig är dock äfven min upgift att förlust å hvarje st. endast blefve ett rst. Om nemi., såväl 10 Öres st., som de större mynten utpräglas af samma eller 12-lödigt silfver är svårigheten och arbetskostnaden vid det mindres prägling så pass mycket större' att det kostar 1 rst. mer per st. Det var härom jag talte. Det andra hör ej till saken. Jag befarar att Svenska folket ej skall såsom godt antaga skälet om kostnaden och ännu mindre om vin sten för införande af underhaltigt mynt i landet. Slutligen får jag fästa upmärksamheten på ett ganska välgrundadt yttrande af Frih. Tersmeden, som fälldes vid behandlingen af en föregående punkt. Han yttrade nemi. att myntet alltid till en viss grad är en opinioussak.
Hvad Utskottet tillstyrkt uti punkterna 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 litt. b, c, d, e, f, g, h, i, k och n, samt 8:de, litt. a, b, c, d, e, f, g, h, i, k och 1, blef af Ståndet bifallet; hvaremot Utskottets förslag uti punkterna 7 litt. a, 1 och m, samt 8:de, litt. m, återremitterades tillika med de dervid gjorda anmärkningar. Bill. till Ii. St. Den 17 Juni. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D.
Ridderskapet och Adelns samt de öfrige Refycclive Standens widsträckte kunskaper och högst uplyste tänkesätt, wagar jag likwäl tro, att, som pluralitetcn af Högloft. Riksens Ständers medlemmar hwarken warit elser äro Militairer, sa kunna De wäl inse", och böra sa widt möjeligt är, för kronan göra atla möjliga lönande indragningar, men jag wägar också tro art, för att i detta sall inse rätta nyttan och för framtiden beräkna de olyckliga följder som brist pä Cavallerie under ett Fälttåg kan medföra, lärer Högloft. Riksens Ständers pluralitet nödwändjgt med de Oeconomiska kunskaperna äfwen förena de militairiska, 06) sär jag i anledning häraf i ödmjukhet förestå om ej, innan uägon decisftvn öfwer denna i fraga warande wigriga sak widare tagcs en Comité sä wäl afMilikatrer som Oeconomer mä^te af Riksens Högloft. Skan - Den 28 November. i?sr der nedsättas, för att hwar för sig granska och Häröfwer afgifwa deras berankanden; sami att stukeliga afgöraudel ankommer pä Kongl. Majer. Jag gör mig försäkrad att Högloft. Ridderskayet och Adeln med Dest »vanliga tfwerseende godhet lämnar ofullstandigheken af detta memorial obemärkt.
I Utskott eller val till Ulskotts-ledamöter öfvervara. “ § 46 i:°) : 2:o) ”Stånden vare medgifvet, ali på ett rum till gemensam öfverläggning rö- rande allmän, vid Riksdagen under handläggning varande fråga sammanträda, likväl utan rättighet att der besluta ; och föres dervid ordet af Landlmarskalken, eller, då han är hindrad, af den närvarande Talman, som, enligt den i 21 § mellan Stånden iakttagna ordning, närmast är. Har Boktryckare, ulan Författarens eller Utgifvarens tillstånd, dess namn en skrift åsatt, straffes med fängelse å fästning från och med två månader till och med ett år.” 9:o. "Hvarje skrift utgifva. Utgifvare af Dagblad och periodiska skrifter häfver ej brutit emot Författares eganderätt, då han i dem insända anonyma skrifter utgifver. Hvilken som å en skrift 8 ExpcdiUons-Litskottets Förslag tili anderd. Skrifvelse, IS:o 5. bedrägligt titelblad eller orätt förlänareeller utgifvare-naion utsätter, straffes med fängelse å fästning från och med sex månader till och med två år. Diktadt namn —. hörnlad.’’ 10:o. ”Å hvarje skrift varde Boktryckarens namn, tryckningsorten och årtalet utsatta; uraktlåter Boktryckare sådant, piik le han första gången Trehundra Riksdaler och andra gången Sexhundra Riksdaler: Sker det tredje gången, vare lian silt boktryckeri förlustig. Utsätter någon å tryckt skrift falskt Boktryckarenamn eller orätt tryckningsort, skall han derutöfver dömas till fängelse å fästning från och med Två månader till och med Ett år. Hvad här — _. dylik beskaffenhet.” Hvilket allt Rikets Ständer fä i underdånighet anmäla, med anhållan, att ifrågavarande förändringar i Grundlagarne mätte vinna E. K. Maj:(s nådiga bifall samt sedermera varda i vanlig ordning kungjorda. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 11 Januari 1800. Wto 5 Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 14 Jan. 18fio.
Om man ej får denna dom lika hastigt, som man kumxat få häradsrättens utslag; sä utfaller den dock skyndsamare, än hofrättens dom, mot hvilken den svarar, hittills möjligen kunnat utfalla — att räkna från sakens början. Ibland länkbara inkast finnes visserligen äfven det, att i obetydliga saker, dem den rättsökande ämnat låta bero vid underrätts beslut, han nu skall tvingas att anlita en högre rätt, hvilket ej kan aflöpa utan större Jusl.-Ombudsmans Emb.-Berätt. till 1850 års riksdag. Detta inkast måste så vida medgifvas, som det blir oundvikligt att, enligt hvad här också är beräknadt, stadga protokollsoch domslösen högre, än den hittills varit hos underrätterna. Men denna högre kostnad blir en olägenhet endast under förutsättning af ett under nu varande förhållanden förut fatladt beslut att vid underrättens åtgärd låta bero; men på fullbordan af ett sådant beslut lärer dock föga kunna räknas; och blir man genom ett eller annat misstag hos underrätten nödsökad att söka högre rätt, i trots af sin föresats; så blifva både besvär och kostnad vid begge instantserna sammanlagda oundvikligen större, än de kunna blifva genom högre lösen för underrätts protokoll och landstingsrätts dom, sådana de i planen bär upptagas. I de fall åter, då parterne, efter sakens utförande, skulle åsämjas att låta den pröfvas af häradseller stadsrätten såsom domare utan appell, vore förhållandet enahanda, som det nu kan vara, om och när parter vid underrätt vilja träffa ett sådant åsämjande. Och hvad fattiga rättsökande beträffar, hvilka redan den fördelen är förunnad att gratis utbekomma domstolarnes expeditioner; så är denna fördel för dem enahanda, oberoende af domstolarnes förändrade organisation. De vinna blott en ny derigenom, alt de ej iner få så många domstolar att gratis anlita. För göromålens gång och undvikande af onödiga, staten betungande kostnader är det redan omtalta, mycket omtvistade sportelsystemet i min tanka nödvändigt, men icke mer oumbärligt för min plan, än för hvilken annan som helst.
De skola störta dig neder i kulona, så att du skall dö midt i hafvena, lika som de slagne. Hvad gäller, om du då för dina dråpare säga skall: Jag är Gud; ändock du ingen Gud äst, utan en menniska, och äst uti dina dråpares hand. Du skall dö, lika som de oomskorne, af de främmandes hand; ty jag hafver det sagt, säger Herren Herren. Och Herrans ord skedde till mig, och sade: Du menniskobarn, gör en klagogråt öfver Konungen i Tyrus, och säg till honom: Detta säger Herren Herren: Du äst det aldrahärligasta af ett skönt verk, full med vishet, och öfvermåtton dägelig. Du äst en Guds lustgård, och beprydd med allahanda ädla stenar, nämliga med sarder, topatser, diamanter, turkos, omchin, jaspis, saphir, rubin, smaragder och guld, och hafver af begynnelsen, sedan du Konung vardt, prålat med pipo och trummo. Du äst lika som en Cherub, den sig vida uträcker och täcker; och jag hafver satt dig uppå Guds heliga berg, att du ibland carbunkler vandra skulle; Och vast ganska dägelig af begynnelsen, tilldess din ondska funnen är. Ty du äst invärtes full med ondsko vorden, af dine stora handtering, och hafver syndat; derföre skall jag ohelga dig ifrå Guds berg, och skall bortkasta dig, du uträckte Cherub, ifrå de carbunkler. Och efter ditt hjerta förhäfver sig, att du så dägelig äst, och du hafver låtit dina klokhet bedraga dig i ditt prål; derföre skall jag störta dig till jordena, och göra ett vidunder af dig för Konungarna. Ty du hafver förderfvat din helgedom, med dine stora ondsko och orättom handel; derföre skall jag låta en eld utgå af dig, den dig förtära skall, och vill göra dig till asko på jordene, så att hela verlden skall se deruppå.
På denna grund hafva Riksens Ständer beslutit vidtagande af följande allmänna stadgande: att Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, må antaga tillräckligt antal Gevåldigerkarlar eller Fång'äktare, hvi ka blifva p’igtige, att, en eder flere, efter hvad omständigheterna fordra, atfo a och bevaka de fångar, sorn från den ena orten ti 1 den andra skola forslas, saint ftir sådan vård blifva ansvarige t att desse fångvaktr e, sorn utom lön få sig tiildeldt lämpligt dagtractarnente under nämnde försel, skola af de fångskjutsskyldiga fram och äter förhjelpas1', att Landshöfdingarne må hafva noga tillsyn derå, det fängvaktarne ej använda längre tid på dessa framoch återresor, än sorn nödvändigt erfordras, och derjemte i förpassningen ej mindre utsätta beskaffenheten af fångens brott, och huru han är fängslad, utan jemväl föreskrifva, att samma fängsel ej lår under forseln ombytas: att Fång vaktarne, som böra vara beväpnade, skola åtfölja arresfanterna från det ena kronohäktet till det andra, så vida Fångvaktare ifrån särskildta Län ej på vägen mötas, i hvilket fall, för Den 27 .Tuli. *63 för besparing 1 kostnaden, de ombyta bevakningen emot hvarannan, meddelande bevis derom, och med hvarandras fångar till deras stationer återvända: att då Fångvaktare skall fora fånge till någon Domstol inom Fänet,’ han skall, sedan han behörigen aflemnat fången, genast till sin station återvända, så vida
Stockholms län hittills icke utgjorts med mer än 51 sk. Hevillninrjs-Utsknttetts Betänkande, X:o 11. 3 af hvarje mantalsskrifven person, hvadan en förhöjning deraf med \ sk. efter nu stadgade grunder således kan ega rum, samt Utskottet inliemtat, att denna afgift inom de distrikt, der densamma till sitt maximi-belopp utgått, i allmänhet leinnat öfverskott, allmänna helsovården till godo, liar Utskottet, med afseende härå, ansett en förhöjning af berörde afgift icke vara af behofvet påkallad; hvarjemte, beträffande Herr Brodins ofvannämnde förslag, Utskottet funnit betänkligt att på en kommunal-styrelse öfverlåta rättigheten att obegränsadt bestämma beloppet af en personel bevillning, samt en dylik rättighet icke heller vara för Stockholms stad behöflig, då staden ©tvifvelaktigt eger att, utan hinder af de allmänna hestämmelserna angående Kurhus-afgiftens belopp, uttaxera de utöfver nämnde afgift erforderliga bidrag, efter samma grunder, som för kommunal-skat ters bestämmande äro i allmänhet stadgade; och får Utskottet, på dessa skäl och i betraktande af hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet innehåller, vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte, utan afseende å Herr Grefve Liljencrants’ och Herr Brodins ofvanberörde förslag, besluta, att den årliga afgiften till veneriska smittans hämmande och botande må, på sätt Kongl. Majit i Nåder föreslagit, till sam ma belopp och under enahanda vilkor, som vid sednaste Riksdag af Rikets Ständer bestämdes, fortfarande utgå till och med det år, då nästa Riksdag slutas.
H e n n e s första större arbete däruti var en textning af Frithiofs saga, som inköptes af änkedrottning Josefina och på världsutställningen i W i e n belönades med medalj. Snart följdes detta arbete af en lång serie dylika teckningar, som under de följande åren gjorde J u l i a Beck mycket b e k a n t. Bland de mera anmärkningsvärda af dessa i sitt slag mästerliga arbeten var en textning som skickades till kejsaren i Brasilien samt många som utfördes för svenska hofvet, frim u r a r e o r d e n, åtskilliga offentliga sällskap och enskilda föreningar, kronprinsens album, kronprinsessan Victorias album, en adress som sändes kejsar Wilhelm på hans 90:de födelsedag m. fl. arbeten af s a m m a slag. Så stor framgång J u l i a Beck än hade på detta område, kunde det likväl icke tillfredsställa hennes konstnärssträfvau. Textningen var alldeles för bestämd i formen och för begränsad i färgen. Hon måste röra sig friare. Bodan 1873 fick hon vid mycket unga är tillfälle att besöka W i e n, där världsutställningen då pägick, och under vägen dit uppehöll hon sig äfven i Dresden, hvars konstskatter gjorde på henne ett intryck, som vardt b e s t ä m m a n d e för hela hennes lifsriktning. H o n gjorde också i W i e n, på konstutställningen, värdefulla studier och kände sig gripen af beundran för Filoty, Makart och Munkaczy m. fl. storheter. Om också denna beundran sedan kanske ej litet försvagats under bekantskapen med de nya strömningar, som ryckt konsten med sig, är det dock troligt, att hos denna konstnärinna, liksom väl hos flertalet af människor, det kraftiga intryck, som ungdomssinnet erhållit, trängt djupt och lämnat outplänliga spår. J u l i a Beck hade tidigt fått skåda hvad de då stora hade åstadkommit, och detta har sannolikt icke varit u t a n inflytande pä hennes verksamhet som konstnärinna, äfven då hon k o m m i t in i cn helt annan riktning, den nyare franska målarkonstens. A t t hon under de första åren efter det hon slutat sin fullständiga kurs på konstakademien i Stockholm förekommer ganska famlande i sina framställningar, kan j u ej öfverraska.