Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Borgare Ståndets underdåniga anhållan, att Kongl. Majit täcktes i Nåder förunna Städerne i .Riket, utom Stockholm , prolongation å det med innevarande år tilländalupne Contract, som ifrån år 1792 berättigat dem, att, i stället för Båtsmäns presterande, erlägga i pen« ningar en årlig vacance-afgift af 10 Rldr Banco. Och täcktes Kongl. Maijt, sedan Förvaltningen af Sjö-Arenderne och Kammar Collegium afgifvit deras gemensamma underdåniga utlåtande, under den 2 1 Maji 1816, i Nåder bifalla, att Stä'derne i Itiket, utom Stockholm, må än vidare, och under loppet af lo år, ifrån det innevarande räknadt, Båtsmans-afgift i penningar utgöra, dock alt densamma förhöjes till ett belopp, svarande mot Båtsmannens hela contante lön, samt värdet, efter ortens årliga Markegång i hvarje Län, å de persedlar jemte beklädnad, som Båtsmannen hestås. Kommandes de Städer, hvilka ej antaglige funne de med vacancérättigheten sålunda förenade villkor, att, innevarande år, deras Båtsmän uppsätta. 3:0. BondeStåndets underdåniga anhållan, att Kongl. Majit täcktes tillåta, det BeväringsManskapet kunde, i stället att sammandragas å Begements-Excertitie-platsarne, fa, under freds tid, coinpagnievis, i vapen öfvas. Föredr. den 12 Mars 1816, och fann Kongl. Maj:t, med fästadt afseende vid vig - 36a justitia;Ombudsm. EmbetiBerdttelser. ten deraf, att det till hvarje Regemente anslagne Bevärings-manskap blefve till gemensam vapenöfning sammandraget, icke skäligt, att till Bonde-Ståndeis anhållan 1 Nåder samtycka. 450. Riksens Ständers underdåniga hemställan, att en Fyrbåk måtie på östra kusten af Gottland uppbyggas.
Väl kunde redactionen här möjligen behöfva någon jemkning, emedan man borde tillägga orden: ”för de corpser och stater, som sådant åstunda”. Den 11 § kan inleda en del af Sveriges allmoge uti den förstörande åtgärden att med contant årligen lösa alla sina räntor. Sådana omständigheter kunna inträffa, att det blir en ren omöjlighet för en hemmansägare att utgöra hela sin ränta i contant, och följden blir, att hemmanet försäljes till räntans liqviderande. Alt tillstyrka K. M., att deröfver höra hemmansägarne och taga deras bifall, dertill anser jag vara obelänkt af Svenska folkets representanter, som sannerligen böra veta, alt räntegifvarens rättighet att leverera in natura icke begagnas vidare än det är af behofvet påkalladt, emedan naturligtvis, om han kan sälja sina persedlar för högre pris än hvad penuingeräntan utgör, så levererar han dem icke in natura. Så snart räntorna deremot äro Staten behållna, så kommer aldrig i fråga att uppsäga dem lill inlösen, ty Slaten har afsagt sig rättigheten att uppsäga dem. Ensamt i afseende på persedelräntan synes mig nödvändigt, att för de corpser och stater, som önska att till K. M. och Kronan afstå sina räntor, vederbörande räntegifvare måste hörns, för alt medgifva, alt de vilja afstå ifrån sin optionsrätt, att leverera ränlepersedlarne in natura till räntetagarne, ty någon förändring deri kan icke göras utan rubbning i enskild mans rätt; men pä andra sidan är jag fullt öfvertygad, att samtlige räntegifvarne skulle med glädje ingå på alt betala persedelräntan i penningar, med bibehållen rättighet alt få uppsäga spanmålen, som utgör den drygaste persedlen till leverance in natura, då räntepersedlarnes pris icke svarar Den 15 Maj. 519 emot det i taxan bestämda. Således anser jag denna 11 § böra förkastas. Sedan jag nu genomgått Utsk:s betänk, anhåller jag att få yttra några ord om ordningen, för att vinna del mål, som sökes.
Afven efter detta anförande hördes åtskilliga bifallsrop. Hr Gunther, Glaes Ephraim: I afseende på motiverna för det Kongl, förslaget och de allmänna grunder, hvarpå det blifvit byggdt, skall jag icke utöfver behofvet förlänga diskussionen. Den K. Skrifvelse, som är förslaget följaktig, synes mig i detta hänsesande vara tillräckligt talande, och de deri uttryckta åsigter hafva dessutom redan blifvit af andra talare utvecklade på sådant sätt, att jag i denna del blott behöfver hufvudsakligen hänföra mig till hvad af dem blifvit anfördt. Lika litet som man, dä man önskade att i denna vigtiga och djupt ingripande fråga komma till ett lör den stora majoriteten inom nationen antagligt resultat, kunde eller borde i förslaget inrymma ett bibehållande af den nuvar. ständs-indelningen, eller något annat dermed närbeslägtad! klassvals-system, lika sorgfälligt har man sökt undvika att lemna lösa tyglar åt de ohejdade theoder, som vilja, med lika rättigheter för alla, snart sagdt till en enda val-urna sammanföra hela rikets folkmängd. Förslaget har till följd häraf blifvit Ingi It på grundsatser, som varit ämnade att emellan nyssnämnde tvenne ytterligheter utgöra' en förmedling — och jag ber de föreg:de talare, som isynnerhet stött sig på delta ord, icke förtycka, att jag ännu en gång begagnar det, för att beteckna hvad jag derunder förstår, nemi. den åsigt, som utan att sälta sin hela och enda förtröstan till en minutiös och i tillämpningen alllid overkställbar eller vacklande afvägning af hvarje serskildt klass-intresse, dock söker att inom vissa allmänna, rymliga och naturliga kategorier tillförsäkra alla stora i samhället lefvande och för dess bestånd eller förkofran verkande intressen icke blott ett säkert deltagande, utan äfven ett önskvärd! inflytande i representationen.
Den 17 Juli. 17 0'j egentligen för att afhjelpa det stora förfall, hvari Lasjskipningen den tiden befanns och i hvilken ställning det var mycket nog, att få tre såkra Ting om året, sedan all ordentlighet i Sessio* nema nästan hade försvunnit; så lärer det blifva lika svårt, att utfinna någon giltig och, till bibehållande för alltid, antaglig princip för denna inskränkning i Härads-Rättens årliga Sessioner, som det torde ur en sådan princip låta förklara sig, att samma 1614 års Rättegångs-ordning stadgade, det Lagrnans-Ting kunde endast hvart tredje är förrättas. Att detta sednare stadgandet inneburit ett verkligt misstag, synes nu mera vara utom all fråga; men 66 år förbigingn likväl, innan det fullkomligen insågs; och det rättades först genom Kongl. Brefvet den 25 Augusti 1680. När man nu icke kunat undgå att finna, huru nödvändigt det blefve, i fall Lagmans-Rätterna skulle bibehållas, att återställa hvad de äldre Lagarne om dessa Rätters Sessioner innefatta, eller att Lagmans-Tingen , om så fordrades, borde flera gånger om året förrättas, tror Utskottet det häraf vara en icke otydligen anvisad consequence, att Härads-Rätternas Sessioner äfvenledes behöfde närmas till deras urgamla antal, och att det således åtmindstone ej vore förmycket, om,på sätt Utskottet föreslagit, ett Ting hölles i månaden,under de tvänne utstakadeRättegångstiderna. Olägenheterha af de genom 1614 års Rättegångs-ordning inskränkta Sessionstider för Härads-Rätterna, hafva väl ej så uppenbart fallit i ögonen, som det stora uppehållet genom Lagmans Tingens förrättande endast hvart tredje år, hvarföre ock denna I7°4 Den 17 Juli, denna Rättegångsordning i afseende på Härads.» Rätterna kommit att längre gälla; men att klagomål ofver långsamheten med Rättegångarna icke saknats, derom vittnar den redan på 1750-talet och således blott 20 år efter utfärdandet af 1734 års
Genom en sådan af Nedre Revisionen meddelad tillåtelse, vore äfven om, såsom jemväl med det nu brukliga förfaringssättet vid dylik tillåtelses meddelande kan inträffa, Högsta Domstolen sedermera, vid sakens slutliga pröfning, skulle finna den åberopade och tilläfventyrs tillvägabragta bevisningen icke medföra den af parten åsyftade verkan, ingen annan skada skedd, än att parten, som tillgodonjutit den tillfredsställelsen att hafva fått förebringa all den bevisning, han förmenat vara erforderlig och kunnat åstadkomma, icke i och för sin sak haft något gagn af den kostnad, han genom det honom under sakens behandling i högsta instansen tillåtna vittnesförhöret sig ådragit ; _ och till följd af den nu föreslagna åtgärd kunde destomindre någon tidsutdrägt med målens föredragande i Högsta Domstolen föranledas, om tillika stadgades, att tillåtelse till vittnesförhör och vederbörliga föreskrifter angående detsammas verkställande borde af Nedre Revisionen meddelas så lång tid förr än, målet komme i tur att i Högsta Domstolen hufvudsakligen föredragas, att vittnesförhöret dessförinnan kunde vara verkstäldt och, om detta försigginge vid annan domstol, protokoll deröfver till Justitierevisionen inkommet. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utskott anhålles vördsamligen. Af Herr IjovilF Om utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, alt hvad redan gäller såsom lag, i afseende å kommunikation af besvär hos Hofrätt i skuldfordring smål, jemväl bör tillämpas pä alla andra mål, som genom besvär dragas under Hofrätterna och icke angå , häktade personer. Man klagar understundom öfver långsamhet i lagskipningen, men man besinnar icke alltid, att orsakerna till denna långsamhet ofta äro att söka i beskaffenheten af de processuela stadganden, domstolarne måste iakttaga. — Rikets Ständers Justitie-ombudsman har uti sin berättelse till innevarande riksdag fästat uppmärksamheten på åtskilliga missförhållanden, i afseende pä rättegångssättet hos underdomstolarne.
Vi för vår del skola icke underlåta att till herr v. Q vantens framställning foga en den skarpaste protest mot detta djerfva försök att i Sverige införa den hemliga censuren. Och härmed låta vi hr v. Qvanten relatera fakta. Den 6 maj fick hr v. Qvanten besök af danska legationssekreteraren grefve Schulin. » Man * hade berättat honom att Q. ämnade utgifva en redogörelse för det skandinaviska unionsförslag, som 1864 blef å bane bragt, och han tillät sig i anledning deraf fråga om detta vore sant. — Ja, svarade Q., — och jag har redan lemnat manuskriptet till utgifvaren af » Dagens Krönika », i hvilken tidskrift min uppsats kommer att inflyta. Men af hvad skäl framställes denna fråga? — Jo, danska regeringen befarar, att publikationen inne-hölie något, som kunde kompromettera Danmarks ställning till Tyskland eller ock en eller annan person i Danmark. Q.: Hvad det första vidkommer, kunna danska regeringen och legationen vara fullkomligt trygga. Någonting som komprometterar Danmark gent emot Tyskland förekommer i min uppsats absolut icke. Jag är en så god vän till Danmark, att jag blefve den siste som ville föranleda några ledsamheter. Hvad det senare beträffar, är det lika litet fallet. Det torde visserligen förekomma omdömen, som ej äro alldeles behagliga för dem det gäller. Men sådant måste ju hvarje politisk person, till och med en konung, underkasta sig. Men, att kompromettera eller skandalisera någon, ligger långt ifrån mina afsigter. Allt, som kunde göra detta, har jag sorgfälligt uteslutit ur min framställning. Enda afsigten med min publikation är den att framställa ifrågavarande sak och den andel jag har deri i deras sanna ljus. När en så obetydlig person som jag är död, skall måhända ingen annan befatta sig dermed för min räkning. S. med någon förlägenhet: Skulle det vara möjligt att ni godhetsfullt tilläte oss genomse * er uppsats innan den of-fentliggöres? Q.: Jag skall tillåta mig erinra, att man ej i Sverige har någon preventiv censur, och att man ej här kan på förhand lägga några hinder i vägen för trycksaker. S. med ytterst förbindliga och älskvärda axelryckningar: Ja, ja, utan tvifvel, jag vet det.
Sugare af ©feppdroarf, gabriFer od) Sttanufacttirier 13: 16. ©FeppSrebare jc. — 6. 3 £re6je <Lla$ens 0t46er: Jqanblanbe, SÖtdFIare, ©fepp^clarerare od) StpotbeFare 15: — sigare af ©Feppöwarf, gabriFer od) SDtanufacturier 12: — ©feppdrebare :c — 6. 3 gjerte <£lagens 0t46er: £antlanbe, SttdFIare, ©Feppéclarerare od) Stpctbefare 13: 16.
”Om Sanningen uppoffrar mig, skall jag se min undergång med förtjusning. Den, som lefver i hemligt förstånd med den stränga gudinnan, har dock af henne ingenting att frukta. Jag söker fullkomligheten; det är nog naturligt, att i ett så stort bemödande misslyckas. Man försäkrar, att jag det har. Väl! Jag skall då åtminstone ej göra mig någon ära af ofullkomligheten. Till ädel Menniska, ha alla rättighet; till stor Poet, en bland millioner. – Jag skulle tagit en belöning, som jag i min själ ogillade? Icke nöjd med belöningens sätt, säker på det origtiga i belöningens grund, skulle jag varit nog låg, att fästa mig vid dess blotta räkne-värde? Detta vill man. I loppet, skulle man sedan alltid sett mig förklara mig emot Sällskapets omdöme. Man skulle då funnit i mig en föraktlig, som begrep, att ett accessit var ock pengar. Usel den varelse, som är mindre menniska, än poet; som hellre vill vara artig med fara att heta låg, än ädel med fara att kallas högmodig! – Må hela verlden dömma! De partiske, skeft; de kortsynte, trångt; de blott qvicke, fjolligt; och de ädle – rätt. Jag skall akta mig, att gå in i mina motparters stridssätt. Jag skall lemna den partiske hela förbannelsen af sin låghet, löjliggöraren hela föraktligheten af sin konst; jag skall hedra allas fördelar: men min egen skall blott vara en ädel”. Så talade han i sina tillgifnes krets; och vi se, huru egnade detta språk, denna ton voro, att utvidga den. I allmänhet måste det ha varit hans muntliga utlåtanden, kringspridda af hans beundrare och förmodligen af dem försedda med egna tillägg, som hädanefter uppeggade Kellgren att då och då, i sitt dagblad, ihågkomma honom med slängar; ty man kan, en lång tid framåt, ej dertill upptäcka någon offentligt gifven anledning. Man finner tvärtom, i samma årgång något längre fram (N:o 178), att Thorild gjorde Kellgrens Ode öfver Drottning Lovisa Ulrikas Död till ämne för en uppsats, full af loford, och i sjelfva sitt sparsamma klander stämplad af beröm76.
Och deras mening var, att Petter Nord borde draga upp till småstaden och ge Halfvorson stryk. Men Petter Nord var klok och besinningsfull och utrustad med denna världens visdom. Han ville alls icke inlåta sig på något dylikt. Pettrarna spridde ut historien i hela arbetarkvarteret. Alla människor sade till Petter Nord: »Gå dit upp och ge Halfvorson stryk, så kommer du i häkte, och det blir rättegång, och saken kommer i tidningarna, och karlen blir utskämd öfver hela landet.» Men Petter Nord ville inte. Det kunde nog vara roligt, men hämnd är ett dyrt nöje, och Petter Nord visste, att lifvet är fattigt. Lifvet har inte råd med dylika förlustelser. Då hade de tre sjåarna kommit till honom tidigt en morgon och sagt, att nu ville de gå i hans ställe och klå upp Halfvorson, »för att rättvisan skulle bli gjord på jorden», som de sade. Och så hade Petter Nord lofvat att slå ihjäl dem alla tre, om de ginge ett steg på vägen till småstaden. Då höll en af dem, som var liten och kort och hette Långe-Petter, ett tal för Petter Nord. »Denna jorden,» sade han, »är ett äpple, som hänger på en tråd öfver en eld för att stekas. Med elden menar jag det ondas rike, Petter Nord, och äpplet måste hänga nära elden för att bli sött och mört, men om tråden brister och äpplet ramlar ned i elden, så blir det fördärfvadt. Därför är det mycket viktigt med tråden, Petter Nord. Förstår du hvad som menas med tråden?» »Jag gissar det måtte vara en ståltrådslina,» sade Petter Nord. »Med tråden menar jag rättvisan,» sade LångePetter med mörkt allvar. »Om ej rättvisan sker på jorden, så ramlar alltsammans ned i elden. Därför får ej hämnaren undandraga sig att straffa, eller om han ej vill, måste andra gå.» »Det blir sista gången jag bjuder någon af er på ’gök’,» sade Petter Nord, alldeles oberörd af talet. »Ja, det hjälper inte,» sade Långe-Petter, »rättvisan måste ske.»
Jag wille i början icke widröra huru obelpdelig denna Ees - Den Z September. CeSsron är, emedan jag trodde, akt den utan swäs righct af Ridbcrskapct och Adeln skulle bifallas; men nu utbeder jag mig att fä anföra, att för ett hus, som finnes asseeurcrat till sto a 40,000 Riksdaler, är afgiftcn för det närwarande omkring ist. Af husen i Slockholm tillhör en sjundedel Ridbcrskapct och As deln. Om äfwen dche skulle deltaga i inqwarteringen, blcfwe afgiftcn, fördelad pä alla, minskad till omkring lo R:dr. Om Rivbcrskapct och Adeln skulle behaga förena fig utan votering, wunnes ätminstone derigenom mycken lid, svin till flera angelägna mäl torde bchöfwas. Jag för derföre ä nyo hemställa , om ej Niddcrskapet och Adeln uppä de goda skäl, som blifwct anförda af Herrar ksteijfienlkoist, Lcfiu!t2?nfieim och Grefwe ve la Laräie, ffulle behaga ätaga fig Inqwartsring för fina hus i Städerna linder fredstider. Ropades Ja blandadt med Nej. Hcrrvoricfig, Vstil8. Om det tillätes mig, att bryta ben tystnad jag wid öfwerläggningartia bär hitintill iagttagit, sä fär jag förklara, att derest Niddcrskapet och Adeln skall ätaga fig nu i fräga warande Jnqwarkcring, den befrielse derifrän, som genom särskilta författningar är förund andra, kj Stora Sjötulls - Betjente mätte tillika uphöra , och i alla fall Jnqwartering ej utgöras till andra, än hyn, som äro upförde pä Hofwcks och RegementcrA«s Stat, samt ej haswa rum fig anflagne pä Slottet eller i Kronans hus. Herr 1? k r» m, kefir:
Efter N:o 7Q2 Herr Lagerhjelm, Pelir; och N:o 861, Herr von Gegerfelt; Fullmägtig Herr von Schantz, Carl Petter Ulric Otto. Herr von Post, Jdolph Ludvig; och N:o 1861. Herr von HartmansdorffAugust. Efter N:o 2285. Herr Boy, Johan Fredrik; N:o 102. Herr Oxehufvud, Olof Philip. Föredrogs ånyo BevillningsUtskottets, ej mindre den 7 sistlidne Mars under N:o 12 afgifne, och den 23 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, om inskränkning i Kongl. KammarRättens befattning med Bevillningsärenden, och inrättande af en RikspröfningsCommittee; än ock den 25 sistlidne Junii under N:o 35 meddeldte, och den 3 derpåföljd-e Julii på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. Herr af Billbergh, Johan Petter: Då jag vid Utskottets sednare Utlåtande förnyat och åberopat min Reservation vid Betänkandet N:o 12, anser jar mig inför Ridderskapet och Adeln böra redovisa för denna min fortfarande skiljaktiga mening. Hufvudfrågan angår, att Utskottet viii frånkänna Kongl. KammarRättens RevisionsCon - Den 12 Augusti f. m. i63 tor all rätt alt granska Taxeringsåtgärderna i Bevillningsmål. Anledningen Lill de härom väckta Motioner är, dels anmärkningen emot verkstäild allmän nedsättning af liemmansvärdet i vissa Län, dels anmärkningen derå, att BränvinsMinuteringsafgiften icke blifvit! påförd Källarmästare och Spisqvartersldkare i Stockholm. Båda dessa frågor hafva likväl så väl af Konungen, som nuvarandeBevillningsUlskott, blifvit ansedde hufva varit riktigt behandlade. Äfven ifrån detta rum har jag haft äran ådagalägga, huru olika borgerliga rörelsen blifvit taxerad ej mindre emellan olika Släder, än inom samma Stad.
Då, i mån af den kännedom, Rikets Ständer tagit af detta förslag, allt mindre anledning visat sig att beräkna dess slutliga framgång; har en klok omsorg tor lagreformens befrämjande synts mig kräfva, att jemte det redan färdiga lagförslaget något allernalif framlägges, så vidt möjligt öfverensstämmande med de åsigter, som hos Ständerna visat sig rådande. I annat fall skulle resultatet af ännu en riksdags arbete i ämnet kunna stanna vid ett afslag, hvilket ej blott i och för sig vore för Regeringen ett obehag, ulan ock måste blifva för den vigtiga angelägenheten ganska menligt. Reformen i Kriminallagen blef vid sista riksdag stillastående. Men det var ock först nu, som skiljaktigheten i de båda Statsmakternes åsigter öfver detta ämne korn att bestämdt yttra sig. Hvad sorn, i anledning häraf, från Regeringens sida hör göras, torde lätt nog blifva ett föremål för villrådighet. Då emedlertid de åtgärder, som hos Ständerna voro vidtagna, innefattade beslut, hvilka väl, genom tillfälligheter vid ärendets behandling, icke till Regeringen inkommit, men dock onekligen voro af definjlift innehåll; har jag trott dessa åtgärder icke kunna blifva utan inflytande på lagreformens gång, och följaktligen ej heller böra undgå att blifva föremål för Regeringens uppmärksamhet. Möjligtvis hade, utan min åtgärd, Sländernes beslut blifvit af Regeringen bemärkta; men så vida ovisshet härom äfven var möjlig, fann jag någon tvekan om mitt åliggande desto mindre äga rum, som min åtgärd i allt fall ej kunde skada. Och en sådan ovisshet förefanns, åtminstone i afseende på innehållet och antalet af de yttranden, som vid öfverläggningen i ämnet hos hedervärda Bondeståndet förekommit, och af hvilka inhämtades flertalets af detta Stånd mening i sjelfva hufvudsaken, ehuru denna bos Ståndet ej kom till afgörande. Jag sammanhämtade derföre dessa yttranden jemte de af öfriga Riksstånden fattade beslut, och företog mig att, med framläggande der - 6 It. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1848. af för* Kongl. Maj:t, göra underdånig hemställan om den behandling af ärendet, hvartill jag trodde förhållandet föranleda.
St. 1 ©rdnlunbé ©fenfarl&ga&rif Sra(fe*3?dnfor af 3tne tantal J IO 1 i I r. £ägenfjeter, <3Becf od) ^nrättnfnaar, femte ^nnefjafware af 35efittnins$/ 2ft. ©ocfen för åc 18 . Xnycnngé. ~ Stfgift. $).'antteri)mb. ca »•* 3 *“S 3 » O 3 «,£ & s 73 Z1 Ö ~ o «-» «-*• (SPattfFcifteen [i n. n. £<fo. Sfnmdrfning.. S&r oda S)em Sajreringé . (£oramitteenö idtgdrb. Remman; Edgenfjekt-/ SBcrf etf> Snrdftningar m. ttt. $3 c 3 3 to TO \é ;.£> 71 «“* tL gafi SlgenbontfJ tnnrbe. 1 f ^ 3 » 1 3 2. 3 to' P * G)<Z? 3 3 C » cr • * Slfgift. SR. SR. ‘In^fing&SMfTt-kf. SR. SR. ©ocfen. Si nm a tfn in 3: hitåt be ?5«!nbditt« forn tfltrtfffa ttfri srfgiftec eftetgfljt-erinskMttsbeme To t 2, yf 4 c# S, umdfla# l^itbn Wnaberv fft« be ctilcbnttisflr b^tta ecb éfdge SwMiölfltrtttmifi!, 3Z:o r. £emmmt, Zfotxfym, 2Bert cd) Snrdftnfosar, jemte Snnefiafmnte äf uti 9w 2R. ©ocfen fot ar 18 $Prdfttmgé*@ommff'te cnö förrättning. c
Dessutom vill det synas Utskottet, som en åtgärd, hvarigenom, enligt sistnämnde motionärs förslag, fastigheterna inom olika län skulle, om ock endast öfvergående, träffas af olika afgiftsprocent, vore föga egnad att tillfredsställa anspråket pä rättvis och jemn fördelning af skattebördorna. Kunde deremot en på sorgfällig utredning grundad anvisning erhållas sä väl om det ungefärliga medelvärdet af läsligheterna, sorn om desses och städernas ömsesidiga skattebidrag, jorde visserligen alla hufvudsakliga anledningar till klagomål öfver taxeringarne dermed kunna undanrödjas. Till en dylik utredning saknar Utskottet dock erforderliga upplysningar. Men då frågan onekligen är af högsta vigt, anser Utskottet sig böra, med afslyrkande af Herrar Sandslrömers, Stolpes och Tegnérs motioner, föreslå att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj.t mätte läckas, antingen genom en för sådant ändamål nedsatt kommitté eller på sätt eljest kan finnas lämpligt, låta efter gemensamma grunder verkställa en fullständig undersökning och utredning om så väl den fasta egendomens verkliga värde, som örn städernas och landets ömsesidiga skattebidrag, förmäner och onera samt sedan i Nåder låta förelägga Rikets Ständer resul taten af denna undersökning, med ledning hvaraf Rikets Ständer blifva i tillfälle att bestämma den bevillning, som skäligen kan anses böra för framtiden utgå. §§ 72 och 73. Under uppgift att dessa §§ uti så väl Taxeringssom Pröfnings-kommittén på olika sätt lästes och förstodesaf så väl de i kommittéerna deltagande bruksegare, som af öfrige ledamöter, äfvensom af Kronans ombud, samt för det mesta föranledde mer eller mindre diskussion och tidsutdrägt, har Herr Kontraktsprosten Tegnér hemställt, huruvida icke §§:ne kunde erhålla någon förkortning utan att tydligheten derpå förlorade; men dä motionären ulf förevarande hänseende icke uppgifvit något förslag och Utskottet icke heller för sin del funnit behof af något förtydligande, torde å ifrågavarande hemställan något afseende icke böra fästas. Men som Kongl.