Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
elveckade, släta, föga uppuffade drägter, harmoniska, vackra färger och otaliga ' variationer af paranta garneringsartiklar i snörmakeri och perlor bidraga alla i rikaste mått att höja årets sällskapstoaletter. Hvilken betydande plats frågan om en drägts klädsamhet ständigt intager, behöfver troligen ej framhållas. Der vid lag måste ju smak och öfverensstämmelse med hvars och ens egen personlighet komma till sin fulla rätt och verka afgörande i hvilket fall som helst. Att detta nu för v r tiden, må hända mera än hittills, vinner gehör hos äfven våra damer, orsakas otvifvelaktigt af de idéer, som röjas i vår tids framåtsträfvanden, i synnerhet med afseende å helsa oeh verklig komfort. Att bära modejournalens noggrant utarbetade drägter, sak samma om dessa äro för den enskilde klädande eller ens med smaken öfverensstämmande, sådana uppoffringar uppskattas föga öfver värdet af tänkande menniskor. löst och medels knappar lätt afhäktadt sådant, hvarigenom drägten för öfrigt blir fullkomligt oberoende af denna nya prydnad. En egendomlig effekt erbjuder ett släp af mörk sammet, plysch eller siden under en öfverklädning af ljus väfnad, tyll eller spetsar. Den harmoni, som vid dessa tillfällen måste råda i färgsammansättningarna framträder aldrig med en så lycklig verkan, som just i anordningen af en dylik drägt. Hvita eller crémefärgade spetsöfverklädningar afslutas med mörksort, kunna framställa en smakfull supé- eller salongstoalett. De alltjemt omtyckta svarta drägterna förfärdigar man företrädesvis af randig moirée, säsongens älsklingstyg, men äfven af randig eller slät atlas, samt garnerar dem med svarta ehantilly spetsar, perlbroderier och snodder. Vid större anordningar, såsom t. ex. vid släp, föredrages oftast det snibbigt, så väl baksom framtill urringade klädningslifvet, hvilket i så- dant fall, i synnerhet på allvarligare, icke baltoaletter fullständigas med isättningar af samma tygsort som släpets, hvarvid man otvifvelaktigt ofta kan finna auvändning för mången gammalmodig baleller supédrägt.
Jag är förekommen af Herr Hjerta, och tror lika med honom, att 5 §. gifver tillkänna, att StatsSecreteraren är StatsRådsLedamot. §:n innehåller, att StatsSecreteraren skall äga säte och stämma i StatsRådet; hvar och en, som har säte och stämma, måtte väl också vara ledamot. Jag anser det derföre vara fördelaktigt, att antaga den nya redactionen, enär man derigenom ålägger de för tillfället Föredragande samma ansvarighet sorn de Ordinarie. Friherre Cederström: I anledning af Herr Hjertås framställning, att Svenska språkbruket skulle medföra den verkan, att StatsSecreteraren vore Ledamot af StatsPiådet, får jag fästa upmärksamheten dervid, att i 5 §:n efter stadgandet, att StatsIlådet skall bestå af 9 Ledamöter, kommer 120 Den 23 Februarii e. m. upräknandet af desse 9 Ledamöter, och bland dem finnas ej SlatsSecreterarne nämnde. Således lärer ingen, efter Svenskt språkbruk, kunna få honom till Ledamot af StatsRådet; men väl är det tillagdt honom rösträttighet vid föredragningen. Det är dock skillnad emellan att äga rösträttighet vid föredragningen, och att vara Ledamot. Detta är tydligt, och ingen förtydning kan göra honom till Ledamot. Om förslaget varit lika med det till nya Redactionen af 107 §., hade ändamålet kunnat vinnas, och. intet hinder varit för antagandet derigenom, att SlatsSecreterarne ej äro nämnde. I nya redactionen af 107 §. står nemligen: någon Föredragande; men i delta 1111 under pröfning varande förslag står: någon jör tillfället förordnad Föredragande. Jaganhåller alltså om proposition till afslag å den nya redactionen. Herr von Hartmansdorff, August: Inga ord äro så svåra att tyda ifrån deras bestämda bemärkelse, som de, hvilka innehålla ziffror. Ett. sådant ord är nio, som står på första raden af 5 §. RegeringsFormen, och som bestämmer StalsRådets Ledamöter till detta antal.
Huru en sådan anno domini 1896 bör vara inredd för att motsvara då rådande mod och smak, vilja vi nu så noggrant som möjligt söka redogöra för. Salen hålles helst i renässans. Kring väggarna gå höga mörka ekpaneler, slutande i en rundt kring rummet löpande hylla; väggytorna mellan denna hylla och taket täckas af gobelänger — äkta eller imiterade * — af marketeriarbete eller gyllenläderstapeter, eller ock målas de i vertikala fält med blommor, t. ex. tulpaner, i krukor (se hertig Karls sängkammare på Gripshölms slott); varmt, djupt rödbrunfärgade eller mossgröna väggar äro äfven, så vidt vi kunna förstå, ganska stilenliga och kunna af flere skäl förordas. Taket bör utgöras af .eller imitera bjälklag, golfvet vara inlagdt och bonadt samt eldstaden helst bestå af en öppen spis. Kulörta fönster med figurer i blyinfattning göra särdeles ' god effekt. De sättas på gångjärn och så att de kunna öppnas inåt. Dörrarna i mörk ek som panelerna. En krona i vanlig kyrkstil, ehuru egentligen i regel barockstil, stämmer dock ganska bra, så mycket mer som på detta område denna stil tidigt gjorde sig gällande. Belysningen utgöres af vax-, nej — stearinljus. Den som vill kan i kronan låta inleda elektriskt ljus. Lampetter och stakar böra så- ledes ock vara senast i barock, hvilket äfven är lättast erhålla. Väggarna dekoreras, utom med nu nämnda lampetter, med sköldar och vapen, hvilka dekorationer göra sig bäst mot den enfärgade, släta bakgrunden. Ganska vanligt är att pryda väggarna med grupper af gammalt dyrbart porslin, sådant som i generationer gått i släkten och som af våra mormödrar för profana blickar svartsjukt inlästes i skåp och skänkar för att en gång om året vid den stora nyårsmid dagen eller vid barnsöl och bröllop framtagas och presenteras i all sin ståt. Prydliga äro nog sådana porslinsbesättningar, men de hafva det felet, att de ofta verka kyligt, hvarför vi ej förorda dem. Att en del af nyss omordade väggbeklädnader ej tål någon som helst dekoration, förstås af sig själft.
För min del anhåller jag vördsamt om bifall lill denna punkt i Betänk. Hr Printzensköld: Efter de grundsatser, som på f. m. af åtskilliga talare blifvit framställda och försvarade, och hvilka jag i allo delar, anser jag, att anslag till hvilket företag som helst af sådan beskaffenhet sorn detta, icke böra ega rum, innan behörig undersökning om företagets verkställbarhet, och alla dervid inlöpande omständigheter försiggått, samt vederbör:de embetsmyndigheter blifvit hörde, och K. JM., ang:de saken i hela dess vidd meddelat R. St. Sitt beslut. Således utgör saknaden af allt delta för mig ett giltigt skäl att afstyrka StatsUtsk:s förslag i förevande fall. Man bar här till försvar för detsamma åberopat, alt uppå tillstyrkan af en myndighet, som fanns till före den nuvar:de Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen, K. M. för ifrågavande ändamål hade beviljat ett anslag utan återbetalniugs-skyldighet, således vida förmånligare än del, hvarom nu är fråga. Jag känner detta förhållande, och anser mig äfven derom böra meddela R. o. Ad. några uplysningar. Det valden fordna Strömrensnings-komitéen, som yttrade sig om nyttan af sluss-anläggningarne vid Dejeforss och Forsshaga. Denna komitée tillstyrkte det begärda aoslaget af 100,000 R:dr b:ko, emot vilkor, att ett bolag skulle bildas för arbetets utförande. Så skedde väl också, men när bolaget skulle börja sin verksamhet, så var det icke bättre ställdt med de förberedande undersökningarne än att detta samma bolag genast måste anmoda en sakkunnig person, dåvande Majoren Ekström, att vara sig behjelplig vid upgörande af icke allenast kostnadsförslag, utan äfven planer för sluss-anläggningen, och sättet, huru de skulle byggas. Innan ännu Majoren Ekström hade fullgjort detta bolagets updrag, så uphörde Strömrensnings-komitéen, och det då inrättade Stor-Amirals-Embetels 3:dje Afdeln. öfvertog alla frågor, ronde Hamnoch Vatten-kommunikationernas förbättrande inom landet. Chefen för denna afdeln., StalsRådel
Vid föredragning al' Konstitntions-Utskotlels den 25 dennes bordlagda Memorial: 566 Prot.-Utdrag den 28 April iS60. N:o 17, med förslag lill den ändring i 5 § 5 moni. Tryckfrihets-förordningen alt hinder icke må vara för Mosaiske trosbekännare alt kunna lill Jurymän utses; samt N:o 19, med förslag till den ändring i 55 § Riksdags-ordningen, alt beslut icke må i något Stånd fattas, derest icke minst trettio Ledamötet tillstädes äro; blefvo ofvanberörde förslag af Ridderskapet och Adeln förkastade. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en af Herr Lefrén, Johan Pehr, denne dag väckt motion om beviljande af pension på Allmänna Indragnings-staien åt fraluida e Öfverste Löjtnanten Otto Magnus von Fieandls enka. Hedvig Guslafva Aminoff. Frän Högv. Presle-Slåndet. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt utdrag, N:o 250, af Höglofl. Ridderskapet och Adelns Protokoll den 23 dennes, innehållande inbjndning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti Ridderskapet och Adelns beslut, angående Rikets Ständers sammanträde till gemensam öfverläggning med afseende på Lag-Utskottets Betänkande N;o 21, i anledning af ej mindre Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till förordningar angående dels ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder lill eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare och deras religionsöfning, än äfven enskilda motioner i samma ämne; och fann Preste-Ståndet, som inhemtat, att Vällofl. Borgare-Ståndet berörda beslut biträdt, till följd hvaraf frågan redan vore genom tvänne Riks-Stånds sammanstämmande beslut afgjord, förevarande Protokolls-utdrag icke erfordra annan åtgärd, än alt läggas till handlingarne.
Stereotyperingsoch Tryckeri-Föreståndaren C. A. Broling, sorn, jemlikt Höglofl. Banko-Utskottets Protokolls-Utdrag af den 28 December 1840, blifvit berättigad att erhålla lön på Stat lika med Bankens 10 äldste Kommissarier, vid samma tid, då högre Kommissarie-lön tillfölle eller bordt tillfalla den Kommissarie, som näst före Brolings förseende med 1,600 R:dr löneinkomst, erhållit lägre Kommissarielön inom Verket, har, till åtlydnad af denna föreskrift, den 28 April 1842, undfått 400 R:drs förhöjning i redan ägande löneinkomster, att utgå från aflöningsstatens Indragningsstat, å hvilken Stat Broling sålunda nu uppbär 800 R:dr B:ko. § 17. Någon så beskaffad ansökning, sorn omnämnes uti 39 .<§. af BankoReglementet, har icke blifvit till Fullmäktiges Expedition inlemnad* Tillhör Banko-Utsk. Mern. 1844, N;o 2. 2 JO Berättelse af Banko-Fullmäktige. Befordring s-yrunderne. § 18. Då, vid fastställandet af den nu gällande uti 34 och 35 §§. af BankoReglementet intagne Aflönings-stat, Rikets Höglofl. Ständer förordnat, att fullmakter borde utfärdas för samtlige Embetsoch Tjenstemännen, utan att Bankens vaktbetjening dervid omnämndes; hafva Fullmäktige, på sätt uti 1841 års Revisions-Berättelse pag. 6 är vordet omförmäldt, uppå derom af Bankens Under-Styrelse gjord hemställan, tillåtit Under-Styrelsen att utfärda fullmakter för icke allenast dem af Bankens ordinarie Vaktbetjente, hvilka då vore endast tills vidare förordnade, med tour från deras Konstitutorialers data utan ock för de vaktbetjente, som derefter blefve befordrade.
Där var motivet samma djupt personliga, som redan förut är framhållet. Den plikttrogna, resignerade Arla sliter sig lös från samhället, icke drifven af någon oemotståndlig erotisk lidelse, men af hänförelsen öfver att hos en annan finna uttryck för oppositionen mot de förhållanden, under hvilkas tryck hon känt sig förkrympas. Men författarinnan säger själf i det biografiska utkast, som delvis varit min ledning vid dessa uttalanden om det personliga i hennes diktning, att hon då ännu trodde att ett sådant lösrifvande ej kunde sluta med annat än förblödning. Och därför blef skildringen just så objektiv – vågskålen stod i handlingen alldeles jämn mellan individualitetens och samhällets kraf, om än i orden en starkare harm än vanligt riktar sig mot de senare. En enda erotisk erfarenhet – och vågskålen skulle ha sjunkit åt ena hållet. Men denna erfarenhet fans icke. Ännu vid denna tid står författarinnan i verkligheten alldeles häpen inför kärlekens outgrundliga, hemlighetsfulla makt, när den griper någon af hennes närmaste och gör dennas själslif till ett okändt land för henne, som – med en till det otroliga gränsande naivitet – genom sin reflektion söker begripa huru de äro till mods och hvad som tilldrager sig inom deras känslovärld. Emellertid vardt hon allt från denna tid af kvinnosakskvinnornas grupp märkt med etiketten misstänkt. När hon sedermera skrifver Sanna kvinnor blir hon visserligen strax från manligt håll gjord till kvinnosakskvinna och, emedan hon var en af de ytterst få kvinnor, som utan all fråga nämdes bland betydande författare, var man inom kvinnosaksfalangen glad att kunna räkna henne med i dennas led, men det skedde dock med mycket väsentliga reservationer. Från hennes egen sida voro reservationerna mot att räknas till kvinnosakens målsmän ännu större. Hon kände redan då, men godkände ej programmet för en sann »kvinnosakskvinna» – det program hon sedan definierade sålunda: »En författare, som fått denna etikett, bör alltid skildra kvinnan som stående öfver mannen i sedligt afseende och bör alltid slå sig till riddare för hennes värdighet, dygd, stolthet, själfständighet. Brister en kvinna i någon af dessa egenskaper bör han skildra henne med indignation eller också bör han påvisa att hennes svaghet i detta fall berott af mannens orättvisa behandling eller på det förvridna samhället.»3
Då Stockholm för närvarande endast har några fartyg mer än år 1697, bevisar detta att Skrålagar hos oss icke behöfvas för handelns upphjelpande, utan tvärtom skada densamma: •) CommerceCollegii berättelse till Konung Carl XII upplyser detta. 612 Den II Junii e. m. Erfarenheten har klart ådsgalagt, att dessa författningar icke bidragit till handelns tillväxt. De i förflutna århundraden oafbrutit rådande skråprinciper, enligt hvilka man trott sig böra afmäta och föreskrifva idoghetens alla förkofrings-vilkor, borja lyckligtvis att allt mera förlora sin Credit. De flesta Europeiska Nationer hafva mer och mindre dessa olyckliga inrättningar, följaktligen är deras förödelse mindre eller mer verkande i dessa Stater. I Preussen hafva nyligen alla dylika stadgar blifvit upphäfne. Stora Snillen och Statsmän hafva klart framlagt upplysande sanningar rörande den politiska Oeconomien. En af dem bevisar: ”att hvart och ett systeme, som bemödar sig antingen att genom ovanliga uppmuntringar gynna någon viss Industrie, eller att genom tvångsmedel beröfva någon annan Industrie den del af SamhällsCapitalet, hvilken eljest skulle derpå blifva använd, aflägsnar i sjelfva verket just det 6tora ändamål, som det bemödar sig att hinna. Det tillbakahåller Samhällets uppstigande i rikedom och storhet, det förminskar det verkliga värdet af jordens och arbetets årliga produet.'’ Men äfven utan åberopande af Auctoriteter, hvem inser icke, att det är oklokt och obilligt, att belasta exporten mera. än importen; att då Staten fordrar ett särskilt understöd, detta snarare bör hämtas utaf afgifter på de varor, hvaraf en minskad tillgång skulle endast för - Den ii Junii e, m. 613 utsätta en inskränkning i njutningar, än af dem, hvilkas minskade tillverkning skulle vålla en minskning i National-förmögenhet. Sverige är bland de få länder, som hastigt skulle kunna uppstiga till välmagt. Dess obegagnade rikedomar, dess för konstflit och slöjdskicklighet stora tillgångar äga sitt läge nära hafvet.
Der står: ”Sker ej detta, skola sådane lägenheter till den ”främmande magtens undersåtare inom lika lång ”tid derefter utbjudas på offentlig auction, Btn I l Augusti f. m, ”hvilken efter 6 veckor förut, i närmaste Kyr”kor kungjord termin, bör in loco verksfållas ”utaf vederbörande Embetsman, i det Riket, ”hvarest jordägaren bor, på fogad anstalt der”om af Landshöfdingarne j Nori bottens och (J”leåbörgs Län, till hvilka förteckningar a öf”verioppsjorden af Cheferne för Landimätarne, ”i detta afseende komma att meddelasDock ”sorn vid dessa auctioner, de Hemmansinnebaf”vare, sorn egenteligen förvänta sig nytta af de» ”till försäljning upplåtna jorden, möjeligen kun* ”de sammanslå sig, och öfverenskomma om så”dane anbud, hvilka icke vore svarande emot ”värdet deraf, förbinda sig de Höga Monarkerne, att i sådan händelse och der auctionspriset ”dertill, icke uppgår, erlägga lösen enligt föl - ”jande tariff.” Detta tyckes bevisa, att man i möjligaste måtto afsett desse medborgares intresse. Om priset är för litet, det är ett annat öfverläggningsämne; men det är stadgadt emellan båda Hofven, och efter det är ömsesidigt, så kan det ej anföras som bivis deruppå, stt våra medborgare blifvit sämre lottade, än de som qvarblifvit på Ryska sidan. Om den olyckan, att mista sine ägor och se dem skiljde, kan blott en tanka vara, men det var en följd af allmänna händelser, af Rikets olyckor. Derifrån i afseende på glömskan i smått, om laxtunnan för dervarande Församlingens Pastor, kan jag icke gifva någon upplysning. }ag tror verkeligen, att då siörsta delen af Pastoratet stannade inom Ryska gränsen, ansågs laxtunnan dithora.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda mern., N:o 210, angide förskott å innevarande års statsfyllnadssumma. Prot.utdr. rör:de delta beslut biet genast uppläst och af R. o. Ad. justeradt. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 19 oell 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 199, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse, atig:de åtskilliga kyrkoherdars und. ansökningar om löneförbättring af indragen behaglig tids förläningsspanmål. Frih. Cederström, Jacob: I detta betänk, förekomma tvenne misskrifningar, som böra rättas, nemi. namnet Häfvero till Hafverö och Lerberg till Lexberg. För det sednare af nämnde pastorater har visserligen icke någon förhöjning blifvit föreslagen, men det går i alla fall icke an alt namnen derå är oriktigt. För lillvägabringande af rättelse härutinnan behöfves icke någon återremiss, lika litet som för den ändring i redaclionen, som Hr Silfverstolpe i sista plenum begärde, ty jag förmodar, att de öfriga Stunden thy förutan jemka sig efter hvad R. o. Ad. i detta hänseende beslutar, såsom blott ang:de redaclionen. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Jemte det jag instämmer med Frih. Cederström rör-.de rättelse i de namn på paslorater, som lian uppgaf, får jag förnya den anmärkn. jag i sista plenum gjorde för de nu närvar, ledamöter af R. o. Ad., som då icke voro tillstädes. Det säges nemi. i delta betänk, pag. 15: ”Utsk., som i följd af ofvanåberopade K. circulärbref d. 9 Nov. 1840, anser fråga om lönefyllnad numera icke kunna uppstå för flere än innehafvarne af ofvannämnde 20 pastorater, får, beträffande de” etc.
LandtMarskalkens proposition var, att företaga Betänkandet till afgörande punktvis; den blef ined Ja och Nej besvarad och votering deröfver begärd; det är således endast preliminaira frågan om sättet att afgöra Betänkandet, hvaröfver nu Ian voteras, och det är i anledning deraf sorn jag uppsatt propositionen. Herr Påhlman: Tåg får den äran erinra, att i alternativpunkterna innefattas just de vigtipaste frågorna, nämligen om summan af biträdet, och om tiden för dess fortfarande, m. fl. Dessa frågor måste nödvän - Den 29 Juli e, m. *475 digt efter den föreslagna contra propositionen komma att företagas och kunna komma att företagas punktvis. Allt det öfriga som, enligt contra propositionen, skulle framställas på en gång, innefattar hemställningar af ringare betydenhet. Jag inser således icke hvad hufvudsaklig förmån härigenom kan vinnas, och tror för öfrigt ej att propositionen är formlig. Friherre Boye, Ludvig: Höglofl. RiddeYskapet och Adeln synes lägligt hafva fattat att tvänne frågor här äro föremål för öfver läggningen, den ena om saken som skall afgöras, den andra om sältet att behandla saken. Dessa frågor böra icke sammanblandas; men jag utber mig fä göra Höglofl. Ridderskapet och Adeln uppmärksamma deruppå, att blotta behandlingssättet äfven företer tvänne frågor. Den första alden om Betänkandet skall punktvis företagas. Det är ej förr än denna är afgjord, som man kommer till den andra, nämligen den, hvilkendera meningen af de uti alternativerna framställda punkter bör till bifall framställas. Denna distinction är uti den af Friherre Jacob Cederström föreslagna proposition, efter min öfvertygelse, ligtigt observerad: och jag kan således ej annat finna än att denna proposition är fullkomligen constitutionel. 1476 Den 29 Juli e. ra.
Under sådana omständigheter måste hvarje sann fosterlandsvän erfara en väckelse, att emot framtidens okända skiften vända en förtänksam blick, äfvensom det för honom bör vara högligen önskvärdt att se rikets försvarsverk ordnadt så starkt och aktningsbjudande, som landets tillgångar det medgifva; ty ju starkare försvarsanstalterna äro, desto säkrare är utsigten för fredens bibehållande, samt desto kortare och för landets välstånd, mindre förstörande, blifver striden, om den ej kan undvikas, likasom äfven desto vissare segern. Deså idkeiigt upprepade och begärligt trodda theorierna, enligt hvilka en krigshär, bevärad, öfvad, försedd med sina mångfaldiga behof och vuxen sitt höga kall, skulle i behofvets ögonblick kunna likasom framtrollas, mäste vika för den lugna pröfningens domslut, historiens vittnesbörd och de sednare krigens erfarenhet. I)e i Sveriges försvarsverk befintliga brister och luckor måste derföre afhjelpas, medan fredens lugn ännu lemnar rådrum dertill. Måhända skall omfånget af de lör detta ändamål nu af mig ifrågaställa anslag hos en eller annan väcka ej mindre häpnad än betänklighet; måhända skall min afgifna underdåniga framställning om hvad för rikets försvarsverk till lands behöfves, förefalla mången afskräckande genom de uppgifna stimmornas betydlighet; men må det besinnas, att ett lands sjelfständighet och oberoende ej försvaras med ord, utan med handling och uppoffringar. Sveriges förmåga till dem, jag nu ifrågasatt, kan för öfrigt icke dragas i tvifvel, då dess tillgångar och inre bjelpkällor under intet föregående tidehvarf varit större än i det närvarande. Jag har emellertid nu fullgjort min underdåniga pligt medelst behofvens oförbehållsamma framställande. Jag har velat frigöra krigsförvaltningen från allt ansvar för de olyckor eller förödmjukelser, som kunna blifva följden af en till äfventyrs misstydning underkastad liknöjdhet om fosterlandets heligaste intressen. Jag hyser ock den säkra ölvertygelsen, att nationens ombud skola lika allvarligt behjerta som fördomsfritt afgöra hvad Sveriges sjelfständighet kräfver och dess ära fordrar.» Efter uppläsandet hvaraf
V Ark Litt. A-E. io5. -JArk - till 6:te Samlingen: till 8:de Samlingen: Afskrift, (Bilagot lill Revisorernes Berättelse N:o 6 i Bihsnget till RiksStåndens Prof. rgi7~ 1818. 2:dra Simi. sid. 138)- JemforelseCalcul för År I8IO. Jemförelse med hvad StatsVerkets Inkomster uti RiksStaten för Är I810 påräknas och hvartill de efter Summa* riske Calculationer uppgå. Enligt Summariske Calculationerne. Uti RiksStaten för Sr 1810 påräknade. [Utöfver RiksSta-llindre '“Butit-kr 1810 influtne dl ten influtne. 1 än RiksStaten iYer,if.räntor, hvilT I påräknar. |ka RiksStaten ic-j Sjö- och LandtTullsMedel samt Accisen lii. ChartasSigillatseMedel , ... I . PostMedel Bäkoch LotsMedel ... ControllStämpelMedel ... NumrnerLotteriMedel ... Krutoch SalpeterförsäljningsMedel Indragne och besparde Militiae-, Löningsoch BoställsRäntor, hvaraf en del ingått till f, d. GeneralForrådsCassan . KneckteRotefrihetsMedel Cavallerioch DragonRegementernes HästsVacanceSpannmål 13,250 T:r Summa Uti Summariske Calculen N.*o I äro de särskildte Räntor specifikt upptagne, hvilka uti RiksStaten icke äro påräknade, utgörande Således med förestående Öfverskott 693,924: Ii:_ Hvarifrån bristen afgår. *1,728: 9: 4 Utgör StatsVerkets opåräknade Inkomst — Anmärkning.