Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. och kronan af fynd och hittegods qvarstår dock i 48:de kap. 2:dra §:n Missgernings-Balken. Denna stadgar, att gammalt mynt, guld, silfver, koppar, metall eller andra konststycken skola Konungen hembjudas. Det är således icke blott fynd af ädla metaller, utan flera andra slags fynd som skola Konungen hembjudas. Om någon förändring häri afses, torde denna icke af Sammansatta Statsoch Ekon.-Utsk:t kunna framställas, utan Den 14 Febrnari f. m. 379 torde Lag-Utsk:ts åtgärd få anlitas, för att få en i detta syfte föreslagen ändring i allmänna lagen ntredd. Hvad sjelfva saken beträffar, ber jag att få lemna den upplysning, att, enligt hvad jag känner, från det allmännas sida aldrig, sedan tillkomsten af 1828 års författning, blifvit lagdt något hinder mot enskilda samlingars bildande. Sorn bevis härpå, kan anföras, hvad Utslct sjelf upplyst, att ett icke obetydligt antal privata samlingar blifvit af Staten inlösta. Flera sådana finnas ännu i vårt fädernesland, dels hos enskilda personer, dels hos associationer, som bildat sig, och hvilka, långt ifrån att från det allmännas sida hejdas i sin verksamhet, tvertorn rönt all den uppmuntran, som kunnat lemnäs. Det har blifvit sagdt, — och det är alldeles rigtigt, — att en enskild samlare i Skåne genom rättegång blifvit tvungen att afstå en funnen fornsak, men delta fynd hemföll under allmänna lagens stadgande, emedan det var ett fynd af en bronssak. Jag bör äfven nämna, att den rättegång, som mot honom blifvit väckt, anställts, icke från det allmännas sida, utan af en granne, med hvilken nämnde samlare råkat i osämja, och som begagnade sig af tillfället till en rättegång, som aldrig blifvit från det allmännas sida väckt. För min del tror jag, att lagens stadgande i detta fall erbjuder en verklig fördel, icke allenast för det allmänna, utan äfven för den enskilde, i det den gifver honom en trygghet att erhålla icke blott det funnas värde, utan ^ derutöfver.
— N:o 247, med förslag till en § i det nya reglementet för RiksgäMs-kontoret: B. VII. 391, 392, A. 3*92. — N:o 248, angående öfverlemnande till Kongl. Majit af det nya reglementet för Riksgälds-kontoret: B. VII. 391, 392, A'. 392, E. 393. Stats-Utskollet, det Förstärkta, i anledning af väckta motioner om tryckning af åtskilliga hos nämnda Utskott förda protokoll: B. VI. 243, 273, A. 274. Stats-Utskottets, det Förstärkta, Ledamöter, angående val af:V. 357; VII. 249. — förrätladl: V. 581, 582; VII. 254. Stats-Utskottets, det Förstärkta, Memorialer: — N:o 143. angående verkställd omröstning i anledning af RiksSlåndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till stals-regleringen hörande frågor: B. VI, 57, 135, A. 135, E. 162, 213; VII. 15, 156. 237. — N:o 167, angående verkställd omröstning, i anledning af RiksSlåndens skiljaktiga beslut, i fråga om anskaffande af medel till jernvägs-byggnader: B. VII. 22, 34, A. 34, E. 15.
M:t i Nåder gillade skäl, blef förslagssumman oförändrad bibehållen och byggnadsarbetet åt Byggmästaren Årsell, som derå gjort anbud med 27,000 R:dr men sedermera förklarat sig villig nedsätta detsamma till nyssnämnde förslagssumma, utan vidare Entreprenad-auction öfverlemnadt. Allt ifrån denna tid hafva byggnads-förslagen icke undergått någon granskning af Öfverlntendents-Embetet, utan har denna Authoritets befattning med Allmänna GarnizonsSjukliusbyggnaden varit inskränkt till besigtigande! och godkännandet af redan verkställda arbeten. 2:0 För uppförande af 3:ne flyglar, utaf GarnizonsSjukhuset hölls väl den 2 Juli 1825 en EntreprenadAuetion, men då, utom Bygmästaren Årsell, som ingifvit skriftligt anbud att verkställa byggnaden för 33,ooo R:dr, med förbehåll att, i händelse lägre anbud af andre skulle göras, äga optionsrätt, blott en S t a t s - U t s k o 11 e t s tpeculantj såsom orden i Protocollet lyda, infann sig, men intet anbud gjordes, beslöt Directionen vid nästpåföljande sammankomst den 5 i samma månad, under åberopande af K. M:ts tillstånd i Nåd. skrifvelse d. 21 November föregående året, hvilken dock innehöll: ”sedan behöriga Entiepi enad-aiictiöner blifvit haline”, Utan a)| vidare auction, att antaga Byggmästaren Irsells anbud, sedan han nedsatt detsamma från 33,000 |t:dr, sorn först blifvit hegardt, till 3i,44° R:dr och hvilket, såsom orden i Protocollet lyda ”något skulle Understiga” Architeeteps, till beloppet ej åberopade, förslag.
Men är hon inte rik, då tror jag näppeligen att hon blir gift. En gång skulle Marianne Nordqvist gå ut med Clausen. ”Vänta ett ögonblick, jag skall gå på gården först,” sade han fullkomligt trankilt och gick. Mariannes frökenförbittring var gränslös. Hon rusade genast in till Anna och klagade. – ”Paul Cristian är då en riktig bonde, så och så sade han.” Det var då lustigt hvad vår trygge gamle dräng kunde prata i går. Hela sin lefnadshistoria gaf han mig, enkelt, naturligt, öppet och utan att jag behöfde fråga honom.366 Hans far hade varit en förmögen bonde uppe i Köinge. Det fans så många snokar på gården. Hela knippen af dem gräfdes upp ur gödselhögen och följde med lassen ut på åkrarne. De gingo in i uthusen, in i stallet. De skulle gå. Husfolket hade stränga befallningar att icke ofreda dem. Men de slogo ihjäl af dem ibland. Och ”för hvar snog som slos ehjell, dö der ett kreg,” försäkrade Ola med den trovärdigaste öfvertygelse. – ”Ja det går tillbaka med mig, det går tillbaka,” sade fadern, sköt skulden på snokattentaten och lade sig till att supa. ”Jag har en påg som ä tolf år,” sade Ola. Jag visste knappt om jag skulle tro mina öron. Talade han om det med! – ”Han ä’ hemma hos mor om vintrarna, och om somrarna ä han hos min bror och vöjtar kregen. – De ville moren skulle ut och tjena, men det ville inte jag, för jag ville ente ha pågen hos mor. Jag betaide 50 kronor i kommunalskatt för han i tre år.” ”Hvarför ville Ola inte ha honom hos sin mor?” ”Hm, då tyckte jag, jag ente kunde gå hem. Och jag var den ende af syskonen som frågade efter mor.” ”Ja men hvarför skulle Ola inte kunna gå hem fast pojken var der?” ”Jag skämdes. Och så skulle en alltid höra för det. Dumheder, de’ kan en nock göra, en ä’ ente klog för än bagetter. Men ded ä’ ente nåd å höra för.” Ja så emellertid kom pojken hem till modern.
Ridderskapel och Adelil af den 3o:de September, från Högvördiga PresteStåndet af den ayrde i samma Månad, samt från Vä Hofi. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet af den 3:djo Oclober, under förblifva!! de vidderas föret yttrade meningar, godkänt, dea Vet* 4^0 Stut s-TJ ta kottets Jjeiäiikandea. terings-Proposilion, sora för omröstning inom de tili en nämnd af 120 personer Förstärkta Stalsoch Banco-Utskotten, tili afgörande enligt j3 §. Riksdagsordningen af denna fråga, med Rikets Ständers räll, blifvit föreslagen; Så hafva de Förstärkta Utskotten vid sammanträde denna dag en sådan omröstning, på sätt Grundlr.garne utstaka, förrättat, i anledning af berörde, af Rikets Ständer gillade Proposition; så lydande: Den som bifaller, att åt Banco-Fullmägtige må uppdragas, att, med fästadt särdeles afseende å Bankens säkerhet, samt i Öfverensstämmelse med de föreskrifter, som derföre särskildt meddelas, bevilja Lån efter samma grunder, som för lånen å exportabla metaller varit gällande, uppå alla inom Riket producerade, ej förskämning underkastade egenteiige exportvaror, under vilkor , att dessa skola vara i Stapelstäderna, antingen i Magazin af Sten, eller på Slädernes vanlige upplagsplatser, enligt intygande af vederbörande A utbo riter, förvarade, samt, med undantag af Metali-e*Tecter, brand försäkrade; Voterar Ja. Den det ej vill voterar Nej; S t a t s-U t s k o 1t e t s Betänkan den, 44* Vinner Nej, kommer lån att utgifvas endast å Exportable éffecter af de slag, sorn liitlills fått behihas; efter samma grunder, som derföre förut Varit gällande, eller med iakttagande af de deruti vid denna Riksdag fastställande förändringar.
Att åter kladeslabrikationen nedgått så betydligt, som de inkomne uppgifterne antydde, liarrorde derifrån, att flere klädesfabriker blifvit nedlagde; och ehuru man från denna omständighet kunde hemta skäl för den förmodan, att nämnde industrigren numera ej kunde bedrifvas med lika fördel för Fabrikanten, som förut, ansåg Collegium samma skäl förlora sin vigt och betydelse, c å, såsom iai vore förhållandet, åtminstone med den största af ifrågavarande fabriker, nedläggandet varit en följd af ägarens inträffade dödsfall. För ö ngt tiot ( c Collegium skälet till det förändrade förhållandet med klädesfabrikationen mindre ligga i någon under ifrågavarande quinquenmum uppkommen oioidelaktig konjunktur, än i tillfälliga omständigheter och tilläfventyrs äfven deruti, att, då i Stockholm lefnadskostnaden för arbetaren ar dyrare och tillgång på vattenkraft icke finnes för yrkenas bedrifvande, täflan ic e an 24 uthärdas med andre orters Fabriksidkare, som kunna åstadkomma sina tillverkningar med mindre arbetskostnad; hvilket omdöme Collegium ansåg gälla till större delen jemväl för de öfriga näringarne, hvilkas tillverkningsvärden befunnes hafva nedgått. ö Derjemte har Collegium yttrat sig hysa den öfvertygelse, att, då det visat sig, hurusom Fabriksoch Manufaktur-näringarne under de nästförHutna aien, i allmänhet taget, fortfarande förkofrats, sådant skall i ännu märkligare mån inträffa, sedan, genom den nya Näringslagen, de fjettrar blifvit brutne, hvilka före densammas trädande i verkställighet hämmade näringarnes verksamhet och fria utveckling.
Och åtföljes sistnämnda motion af ett deröfver af Herr Bohmansson afgifvet yttrande. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades nedannämnda motioner, jemte deröfver afgifna yttranden: JVs 42, Herr Alanders, om bestämmelser till åstadkommande af skyndsammare lagskipning å landsbygden m. m.; 28 Prot.-Utdrag den 15 November 1862. JVé 13, Herr Alanders, angående utbrytning och förflyttning till andra orter af särskilda divisioner utaf Svea och Göta Hovrätter m. m.; samt JVs 17, Herr Ekerots, om inskränkning af den lagliga edgången, revision af gällande edsformulärer och afskaffande af edsförpligtelsen i läkare-attester. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades nedannämnda motioner, jemte deröfver afgifna yttranden: JV2 15, Herr Dnhms, om anslag för uppförande af en byggnad till inrymmande af Kongl. Bibliothekel och Riksarkivet; och JVs 16, Herr Ditzingers, om anslag till årligt understöd för 1808 års landtvärnsmän, som äro i behöfvande omständigheter. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utskottet Kongl. Majrts nå diga Proposition af den 23 sistlidne September, om antagande af ny straff-lag, jemte deröfver inom Borgare-Ståndet afgifna yttranden. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Lag-Utskottet nedannämnda Kongl. Majrts nådiga Propositioner, af den 21 sistlidne Oktober: l:o om antagande af en författning, angående förnyande af Svensk myndighets beslut, som förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat; 2:o om antagande af en författning, angående giftermål emellan Kristen och Mosaisk trosbekännare; och 3:o angående ersättning till domare och målsegare i de fall, då flera härader hafva gemensam tingsstad i brottmål; samt af den II innevarande månad, med förslag till förordning, angående allmänt kyrkomöte.
Comm.eoil., som, för så vidt det legat inom möjlighetens gräns, velat utreda hvad den i lullspecialerne synliga införseln kostat och utförseln gifvit Sverige, har derföre loljt en annan grund, nemi, alt vid utförsel bertik - 572 Den 26 Augusti. nu varans värde i utländsk hamn, eller afdrag af lull och andra kostnader, när varan ullörts med Svenska fartyg och för Svensk räkning, men i motsatt läll endast värdet i Svensk hamn, med tillägg af lull och omkostnader, och efter samma grunder vid införsel. Dä del varit omöjligt känna när uteller införsel skett för Svensk eller utländsk räkning, har nian mäst antaga delta förra vara förhållandet, när Svenskt fartyg begagnats, och det sednare eljest, med undantag för Norrska lär ty g med trädlast lill ett 3:dje land, och torde denna förutsättning i de fleste fall vara riklig. Att på della säll olika siffror mäst blifva resultatet af Coniin.coll. och Tullverkets beräkningar är ganska gifvet. På samma säll hafva olika silfror uppkommit i 2:ne officiella tabeller, sou» i England utkomma. Den ena upprättas af tullkammaren efter en gammal taxa af 1698, med alldeles oförändrade lullvärden för alla artiklar, och den andra upprättas efter det verkligen gällande värdet, hvilket gifver eli helt annat resultat, (lomm.coll. berättelse redogör uttryckligen för de grunder, som Collegiuin följt vid sina beräkningar; och all Collegium vid dessa alltid osäkra beräkningar, sä vidt vid sådane slags beräkningar möjligt varit, närmat sig det verkliga förhällandet, torde synas deraf, all pä de 10 år, som nämndes i denna artikel, öfverskoltct lill fördel för Sverige, sedan man afräknat allt håde inoch ulfördt guld och silfver, skulle blifva, om jag rätt minnes, 17 millioner r:dr. Dervid har Collegium uttryckligen förklarat, att frän beräkningar undantagas icke endast de varor, som vid landtransport frän Norrige icke behöfva vid lullkamrarne uppgifvas, utan derjemte alla varor som smuglas in i riket. Anlager man smuglingen för 10 är hafva uppgått lill 17 millioner riksdaler, med tillägg af den fraktförtjenst
Beträffande den Kanslipersonal, som, utom Sekreteraren, varit hos Statsutskottet anställd, får Utskottet upplysa, att ehuru, på sätt Utskottets Memorial N:o 1 utvisar, Utskottet haft för afsigt att vid denna likasom under föregående riksdagar antaga en särskild Sekreterare för Riksgäldsverket rörande ärender, så enär någon sökande till denna befattning icke hos Utskottet sig anmält, uppdrogs åt en af de hos Utskottet anställda Notarier att å Utskottets Riksgälds-Afdelning tjenstgöra, hvarjemte Sekreteraren hos Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgäldskontor anmodades att med upplysningar och i öfrigt erforderligt biträde tillhandagå, Notarie-tjenstgöringen på Utskottets Utgifts-Afdelning öfverlemnades deremot åt en af Utskottets kanslister. Såväl den Notarie, hvilken, haft uppdrag att bestrida omförmälde Sekreterare-göromål, som äfven den kanslist, åt hvilken Notarietjenstgöring varit anförtrodd, hafva hittills uppburit förskotter, den förre endast såsom notarie och den sednare i egenskap af kanslist ; men för att åt dessa båda tjenstemän bereda en mot beskaffenheten af deras göromål svarande ersättning, har Utskottet, med fästadt afseende å härvid förekommande förhållanden, ansett sig böra föreslå, att den Notarie, som bestridt den ifrågavarande Selireteraretjensten, må, utom traktamente såsom Notarie intill början af innevarande år, ega att från den 1. Januari och tills vidare uppbära arfvode, motsvarande, såsom under föregående riksdagar för Sekreteraren å Riksgälds-Afdelningén varit vanligt, det arfvodcs-belopp, som kommer att för öfrige Utskottens Sekreterare bestämmas, samt att den Kanslist, som förrättat Notarietjensten å Utgifts-Afdelningen, må tillerkännas traktamente i sistnämnde egenskap från den dag han i tjenstgöring inträdt.
Hofrätten genom utslag den 15 Februari innevarande år sig utlåtit, hvad först anginge åtalet emot Geschwornern Lundhqvist, för det lian vid extra sammankomst med Bergslaget inför Grufverätten den 4 Juli 1846, då Lundhqvist i egenskap af tillförordnad Bergshauptman förde ordet, skall styrkt och uppmuntrat till beslut örn inställande af den lill den 11 i samma månad utlyste bolagsstämma angående Bergslagets enskilda verk och densammas införlifvande med den stämma, som var af Grufverätten utsatt, att ehuru frågan om den utlysta bolagsstämmans inställande icke uti kallelsen till sammankomsten varit omnämnd såsom föremål för öfverläggning och således, jemlikt reglementet för styrelsen af de enskilda verken, ej heller då bordt till pröfning förekomma; likväl och då samma fråga, hvilken blifvit af en utaf bergslagsdelägarne vid sammankomsten väckt, angått behandlingssättet af de enskilda verkens angelägenheter, och således varit af beskaffenhet, att någon beslutanderätt derom Grufverätten ej tillkommit, ansåge Kongl. Hofrätten Lundhqvists åtgärd alt, jemte det han uttryckt sin enskilda tillfredsställelse öfver det väckta förslaget, derå framställa proposition, icke kunna Lundhqvist såsom embetsfel till last föras; i följd hvaraf han från åtalet i denna del befriades; hvaremot beträffande Lundhqvists åtalade förfarande vid bergslagsdelägarnes sammankomst å den så kallade lilla magasinssalen i Fahlun den 11 Juli 1846, Kongl. Hofrätten funnit, att emedan, äfven om, sedan Kongl. Bergscollegium genom utslag den 7 förutgångne
Genom K. M:s Propos. uplyses, att antalet af mål, tillhörande CivilDepartitets handläggning, efter Departementalstyrelsens införande, redan ökats till nära dubbelt; och tager man i betraktande den inhemska industriens i mångfaldiga rigtuingar fortskridande ut - 782 Den 25 November e. m. vecklintr, är det mindre i detta, än i något annat Depart., möjligt att i afs:de på målens antal påräkna en återgång. Men, som jag haft äran antyda, något vidare försvar för det Konsl. Förslaget i denna del torde icke vara af nöden. Beträffande den Kongl. Propos:ns senare afdelning, eller frågan om inrättande af ett nytt konsultatift StatsRådsembete, utber jag mig att till en början tå bemöta ett af de inkast som i det Högloft. Utsk:s Betänk, förekomma. Med antagande att de 3:ne konsultative StatsRåden eller, såsom sorn skola öfvervara alla Regeringsåren deri s föredragning och dela ansvaret för besluten», kunna förordnas till föredragande under tider då Depart.Chef har förfall, anmärker Utsk. att, »då väl aldrig flere än 3:ne vikarier på en gång kunna behöfvas, så torde tillökningen vara öfverflödig.» Detta yttrande förråder en för mig knappast lörklarlig obekantskap med det sätt hvarpå Regeringsjirendena måste behandlas. Intet, af dessa ärenden, så vida åtgärd i anledn. deraf erfordras, kan eller bör till afgörande i Konungens konselj företagas utan föregide granskning och öfverläggning i den s. k. SlalsRåds-beredningen, en institution, hvilken, ehuru ej i någon författning föreskrifven, likväl under vårt konstitutionella statsskick alltjemnt, såsom enligt sakens natur absolut nödvändig, faktiskt existerat, hvadan jemväl vid särskilda tillfällen fråga varit å bane att derom införa ett stadgande i Grundlagen. StatsDepart:nes Chefer, såsom ofta sysselsatte med göromål inom sina respektive Depart. kunna icke bindas vid ständig tjenstgöring i StatsRåds-beredningen, äfven då de icke äro föredragande.
I mo gatta full åter, eller då, i följd af folkmängdens tillvext, ökad spanmåls-produktion och husbehofs-qvamnrs »tilläggande eiler genom lättade kommunikationer o. s. v., tillförselo vid skattlagd Bi A. lill R. St. haL tSSO $ ISSI. * Samt., i Afd., 3 Band., 19 lid [k & 34 Stats-Utskottets Utlåtande, Nio 207. qvarn eller såg betydligen tilltager, äfvensom då genom förbättrad konstruktion eller af andra orsaker inkomsten af sådant verk uppdrifves, och detsamma således borde och kunde draga högre beskattning, bibchalles icke dessmindre den åsatta grundskatten alltid oförändrad. Till undanrödjande af nuvarande ojemnheter och missförhållanden i beskattningen å qvarnoch sågverk anser derföre Utskottet önskvärd!, om grunderna för denna beskattning kunde bringas till likhet, för åstadkommande hvaraf lämpligaste sättet synes vara om grundskatterne å dessa verk utbyttes mot bevillning. Derigenom upphörde ock i framtiden nödvändigheten deraf att, såsom hittills, för skyddande af äldre qvarnoch sågegares rätt, på allmänhetens bekostnad, inskränka friheten att nya sådane verk anlägga. Visserligen möter, vid verkställighet af grundräntorues utbyte mot bevillning, ett hinder derutinnan, att räntorne af en del qvarnar och sågar äro till rustning och rotering äfvensom för andra behof' ir.delda; meta: detta hinder torde dock möjligen kunna utan allt för stor svårighet undanrödja». Likväl tilltror sig icke Siats-utskottet, alt, i saknad af erforderliga upplysningar och utredningar framställa definitivt förslag i ämnet. Emedlertid och da Rikets sednast församlade Ständers ofvanberörde underdåniga skrifvelse N.o 194 afsåg endast mjölqvarnar; mea, af ofvan anförde skäl, Utskottet anser behofvet af förändring i sågqvarnars beskattning påkalla lika uppmärksamhet, får Utskottet tillstyrka Riket» Ständer att genom underdånig skrifvelse anhålla att, efter det fullständig utredning af ämnet blifvit genom vederbörande embetsverk åstadkommen,. Kongl.
– «Uppränningen har Gustaf lånat från mina egna tillställningar, den tid jag var regerande drottning. Jag förunnade likväl mina nådevedermälen åt helt annat folk, än Munckar och Armfeltar. Jag utmärkte i stället Linnéer, Daliner och Klingenstiernor.« – «Med Ers Maj:ts nådiga tillstånd – tog riksrådet Ribbing till ordet – torde böra nämnas, att bildhuggaren Sergel blifvit införskrifven, skalden Lidner utskickad, skalden Bellman och unga Kellgren rikt uppmuntrade, en annan ung hoppgifvande man, vid namn Leopoldt, uppsökt i landsorten, och, oberäknadt statssekreteraren Schröderheim, som ej kan frånkännas snille, ett par yngre tjenstemän af sällspord själsodling, Adlerbeth och archiater Rosensteins son, fästade nära konungens höga person. Äfven har Hans Maj:t i sin, drottningens och kronprinsens närvaro låtit sångaren Karstens vigningsakt försiggå i Drottningholms kapell, då han gifte sig med ett pohlskt fruntimmer, som hitkommit från Warschau i sällskap med engelske envoyén Whrougton 67. – «Nero – återtog enkedrottningen – utmärkte också skådespelare och sångare och uppträdde sjelf offentligt, för att täfla om priset, och Nero slöt med att låta afdagataga sin egen mor.« – «Denna sammanställning – föll prins Fredrik lifligt i talet – är för hård. Min mor gör ofelbart Gustaf orätt. Stora misstag falla honom visserligen till last, och bland dem främst hans uppförande mot sitt lifs upphof; men annat är att brista i aktning och tacksamhet, annat att begå den oerhördaste af alla missgerningar. Derifrån frisäger jag Gustafs hjerta: än mer, jag är öfvertygad, att han länge ångrat det framfarna och gerna skulle söka en försoning, som ej alltför mycket förödmjukade honom i allmänhetens ögon.« – «Du tror men beviset att du irrar dig är, att Gustaf hittills icke gjort ett enda steg till närmande.« – «Han har tvekat om min mors beredvillighet; och ett afslag skulle förvärra missförhållanderna inom vårt hus.«
H os Riksens Ständer hafva likväl härvid komr mit i öfvervägande någre i detta amne nudig.i tillagg, detn Riksens Ständer nu få i underdånighet anmäla. Enar uti Rikets nu gällande Lag icke ät nog tydligen bestämdt hvad å Landet såsom fast gods bor beräknas, kan detta förhållande lemna tillfälle till olika begrepp hoe Domstolarne att under sådane benämningar äfven låta komma Hus, annan Byggnad och Vattenverk å Landet, hvilkas innehafvare icke hafva ständig egande-rätC till grunden , hvarå de äro uppförda, och för en sådan slutsats kan anledning hemtas af Lagens lydelse i io:de Kap. 2:dra §:ri Giftermåls Kalken. Lanna tydning finna val Riksens Ständer desto mindre lämplig, som begreppet om fast gods gör vara, att rättigheten till så val grunden och jorden, som hvad derå finnes, äro i egarens hand förenade, från hvilket begrepp Riksens Ständer tro den tanka icke kunna föranledas att hus å o» fria tomter i Städerne ej böra såsom fast gods anses, då skyldigheten till årlig Tomtöre-afgifts erlägä gande för egarne medför en så ständig rätt till grunden, att de ej annorledes kunna från den skiljas, utan genom det lösen för husen till dem betalas. Riksens Ständer anse, i grund häraf, nö - XJnderdaniga Skrifcélser. digt ett förordnande, hvarigenom förelcommes ^ att uti nämnda a annors grund på Landet uppförda Hus, JBvggnader och Vattenverk Intekning, liksom uti fast gods derstädes, må beviljas och såmedelst försträckningsgifvare förledas till förtroende för en säkerhet , sorn genom sådan Inlekning icke är dem förvarad.