Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stämmer ej käranden saken in och den fullföljer å den tid, som «nu är sagdt; vare svaranden för hans käromål fri.« Samma kap. 3 §: «Nu kommer käranden till första ting, eller i staden å föresatt dag, lill den Rätt, dit saken instämd är, men svaranden ej, och låter ej (daga förfall framte: visar käranden, att svaranden stämning i laga tid fått; döme »då Rätten i saken, efter ty, som sanning deri utletas kan. » 44 kap. 2 § samma Balk; »Kommer käranden till Rådstufvurätt å dag fö resatt, och gifver dess käromål vid offent ligt upprop skriftligen in, och svaranden «då när är; skrifve Rätten derå, att han åtta dagar derefter svara skall. Försum«mar han då att ställa sig vid uppropet in, men kommer med svar innan klockan »tolf; bote två daler. Blifver han alldeles ute, eller kommer han oberedd, utan «laga ursäkt; bote fyra daler, och gånge åter upprop i saken åtta dagar derefter. »Kommer han ej ändå med svar in; bote som sagdt är, och varde på kärandens »inlaga i saken dömdt; dock må han muntligen höras, om han det förut begärer »Försummar käranden den dag, då han sin vederparts svar emottaga skall, bote «två dalerM Samma kap 6 §: »Häfver den, som skriftligen sin talan eller svar företett, »sig deri förbehållit, att ock muntligen hörd varda; eller begärer han det sedan, »eller finner Domaren sjelf det nödigt: förelägge Domaren viss dag och tid der»till, om det ej genast ske kan. Hvar, som då förfallolös blifver ute, bote i Råd((Stufvurättan fern daler, i Hofrätten tio daler. Kommer han ej då han andra gån»gen tillsagd är; varde den hörd som när är och döme Rätten i saken.« 46 kap. 6 § samma Balk: »Nu söker endera parten uppskof i saken, förty 11 I »att han vill flera bevis skaffa eller för annan orsak; finner
Nu hafva Riksens Ständer öfverlemna! åtgärden af Instruetionens kungörande åt Konungen, och derigenom onödigtvis föranledt den underdåniga skrifvelsen, som kunde åstadkomma ett Ridd. o. Ad. Prot. XI. Band. a. Afd. 2. 18 Deri 16 December. obehagligt split emellan den Styrande och Lagstiftande magten, om ej den sednare gjorde afseendé såväl på närvarande politiska conjmtctur, som på den undersåtliga vördnaden för Konungens person. Att Ständerne nu sjelfve skulle utfärda en Instruction, hvilken de förut öfverlemnat åt Konungen, vöre en rak motsats i handling. Således återstår ingen annan tjenlig, och för denna tid passande, utväg för Riksens Ständer, än att de, ledde af undersåtlig vördnad för Kongl. Maj:t, medgifva, att 1812 års Instruction får gälla såsom rättesnöre för deras Revisorer intill nästa Riksdag, hvilket jag vördsamt föreslår; men jag yrkar tillika, alt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse icke måtte ingå i Riksdags-Beslutet, emedan jag anser det icke böra utgöra en Riksdags-historia, utan blott innefatta besluten, oell att således Ständerne bestämdt yttra, hvilken Instruction Revisorerne hafva att rätta sig efter intill nästa Riksdag. I följd häraf anhåller jag om återremiss af Utskottets Memorial. Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric: En Värd Ledamot Herr Grefve Gyllenborg bar i sitt nyss upplästa anförande erkänt, att tvenne olika meningar ägt rinn, mellan Konung och Ständer, uti 4 ganska vigtiga frågor, som åt Lagstiftande Magtens underordnade Auctoriteter skulle öfverlemnas till verkställighet. Deruti instämmer äfven jag, men just derföre anser jag, att till deras efterrättelse, som skola verkställa dessa beslut, endera meningen Den 16 December i 19 mäste stadgas som gällande. För denna orsak, har äfven saken blifvit Öfverlemnad lill det Utskott, som med alla dessa mål haft att skaffa, och Utskottets Utlåtande deröfver är nu till Riks-Stånden inkommit.
Medlet var lätt funnet, och en stund sutto röda, grå och rutiga flickor om hvar andra, ifrigt lyssnande till en underbar folksaga, men knapt var den slut, förr än den gamla splittringen infann sig. » Såret är så djupt, som jag trodde, » suckade min vän. » Gud gifve, att det måtte läkas med varsamma medel! Det är ej lätt att bryta gamla fördomar och förstenade vanor, » tillade hon tungt. » Är här någon, som har sett den unga björken borta vid Mossklint? » ropade då en ung fru. » Tänk, det unga trädet har sprängt den hårda graniten! Der är sannerligen lifskraft i ett sådant träd! » » Och det har från början blott varit ett litet frö, » sade fru Hänsel. Mina blickar sökte fru Haraldsons, hon nickade åt mig o.ch sade helt högt: » Ja, när fröet är godt, skapar det sig sjelf jordmon. » Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. " Vindöga ". x i x oj; ta Aagt m t - g, a t t &amp; c ?i UiHaéå, a t t 3 a mtoDafc, j; u£ 3u ä-t, (9Ctt et3it 0 C 3 a m * Aon j ?ät8IW3at inomen dTLen ^u » t go * otuchiic^t 6 a a tnt-g 3 å; åat, Ivuatj&amp;t mvtt D U) enl&gt;fte &amp; ut 3i.ua Ivtetta tuå éBEi / fc u a t m t ocfiSel / ta * t Sett. éwtätta, o j o i n. £å egen. AaZian 9TLen 3e * to m e t tände *, p å anSfca * j^oj / 3; 9Xåfc g {a3j-en 3å v ögat - Bfanliefc, 2Da i&gt;tn3a Så, ni. ©cH all / tu) » Jtatl! " jJibou ". Hur ' leds Stina-Lotta ändrade humör. Teckning ur folklifvet i Södermanland af Mathilda Langlet.
Läget har sin egen kyrka, kapellet, som den kallas, ett klumpigt blockhus, som ligger för sig själf, med maskstungen dörr af ek och de groft tillyxade bänkarna och predikstolen målade med de grannaste, numera halft utplånade rosor. Öfver den enkla altarringen hänger en altartafla, så svart och skadad af fukt och ålder, att det i sanning fordras lefvande tro, för att upptäcka frälsarens bild i det djupa mörkret. I taket, upphängdt på ett par rostiga krokar, frapperar ett skepp med last af spindelnät och damm; några snäckor, bilder af vax och fantasiarbeten af utländska fiskfjäll utgöra de öfriga prydnaderna. Jag har kanske aldrig sett en enklare kyrka än denna, men bestämdt aldrig någon mer rörande. Här föreläser hvarje söndag den af de äldre, som är ’styfvast i att läsa innan’, ett kapitel eller två ur bibeln, så sjunges ett par salmer, läses Fader vår och välsignelsen högt – och så är den enkla gudstjensten slut ’Läget’ har gamla anor, ja till och med så gamla, att ingen precis vet hur långt bort i forntiden de sträcka sig. Men hvad man vet är, att det var först på 1700- talet som hamnen blef ordnad till hvad den nu är. Dåvarande hamnbolag anhöll nämligen hos k. befallningshavande om ’lottning’ (d. v. s. om lottdragning, hvarigenom de fiskande skulle få sig fasta platser för notdragning anvisade), »då det visat sig, att split och oenighet samt för hälsan skadlig kappning (täflan) gärna ville uppstå, för att först hinna fram till de bästa varpen.» Denna begäran blef beviljad, och sedan dess ha frid och sämja rådt inom det lilla samhället. Ingen orättvisa kan numera ifrågakomma. Den båt, som är nr 1 den ena kvällen, blir båt nr 2 den andra, och så allt vidare, till dess alla varpen äro genomgångna. Hvarje Bartholomeidag sammanträda fiskrarna för att rådslå om sina och ’lägets’ angelägenheter. Då granskas räkenskaper, väljes fogde, bildas båtlag m. m. Allt göres upp i detalj.
12 § Skola böter förvandlas, de der genom flera domar ålagda äro; varde den förvandling efter böternas sammanräknade belopp gjord, på sätt i '10 eller i 1 § sägs. Har någon del af böterna redan blifvit till fängelsestraff förvandlad; vare den förvandling förfallen och förvandling af samtliga böterna verkställd, såsom nu nämndt är. Lag samma vare, om till verkställighet på en gång förekomma särskilda fängelsestraff, hvartill böter efter 10 eller di § förvandlade blifvit. 4 3 §. Om förvandling af böter efter 4 0, 11 eller 12 § förordne Konungens Befallningshafvande. 14 §. Är straff beroende af värdet å viss egendom; gälle det värde egendo men hade å den tid brottet föröfvades. 15 § Särskildt straff för embetsmän är afsättning, hvarmed, i de fall, som i lagen utsatta äro, förenas den påföljd, att den dömde förklaras ovärdig att i Rikets tjenst vidare nyttjas. 16 § Afsättning medförer förlust af det embete, hvari förbrytelsen skett, så ock af de rättigheter eller förmåner, som med cmbetet följa. Är påföljd, som i 15 § sägs, med afsättning förenad, håfve den dömde tillika förlorat annat embete, som han innehafver, jemte åtföljande rättigheter eller förmåner; och må han ej embete, tjenst eller annan allmän befattning vidare utöfva. Om rättighet till pension gälle hvad särskildt stadgadt är. 4 17 §. Är den, som till afsättning gjort sig skyldig, ej i besittning af det em bete, hvari lian sig förbrutit; då skall, i stället för embetets förlust, dömas till böter, efter ty i 25 Kap. 24 § sägs, eller till fängelse i högst sex månader. Han vare ock förfallen till påföljd, som i 15 § nämnd är, om brottet med sådan påföljd belagdt är. 48 § Hvad om embete i 4 6 och 17 §§ sagdt är, gälle ock om tjenst eller annan allmän befattning, ehvad den af förordnande eller medborgares val beror. 4 9 §. Vissa i lagen bestämda brott medföra den påföljd, att den dömde förkla ras hafva medborgerligt förtroende för alltid eller för viss tid förverkat.
Dessa punkter biföllos. 75:te punkten, ang;de anslaget lill rese-slipendicr samt läroböckers och lärda verks ulgifvande. Frih. Klinkowström, lindolf Mauritz: Jag finner det besynnerligt, att Utsk, icke kunnat komma till något annat resultat i denna vigtiga fråga. Det är visserligen sannt, att endast en medlem af BondeSt. genom motion fästat R. St:rs upmärksamhet på det ringa anslag, sorn sedan föreg:de Riksdagar för i fråga v: de ändamål är anvisadt; men jag tror att frågan talar tillräckligt för sig sjelf, synnerligast när man tager i betraktande det äfvenledes bekräftade förhållandet, att af dessa 10,000 Rdr, som äro afsedda till läroböckers och lärda verks lifgifvande, större delen utgår till för detsamma i det hela främmande ändamål, nemi. till rese-stipendier, dels åt läkare, dels åt lärare vid de begge Universiteten, hvilka stipendier utgjort en summa af omkring 6,000 lldr, så att blott 4,000 Rdr användts till stipendier åt andra personer samt till läroböckers och lärda verks utgifvande. Man behöfver icke ingå i några detaljförhållanden, för att inse, att denna lumpna summa är för ändamålet alldeles otillräcklig. Det är visserligen sannt, att på andra ställen 640 Den 23 November f. m. medel finnas anslagna för lärda verks utgifvande, men dessa verk äro redan under utgifning, och de dertill anslagna medlen få icke ryckas derifrån. Jag tror, att månget värderikt och allmännyttigt arbete skulle se dagen, om tillräcklig upmuntran funnes till deras utgifvande. Det är på grund häraf, och då jag förmodar, att ingen finnes bland R. o. Ad., som icke inser behofvet af anslagets ökande, som jag, under yrkande om afslag å Utsk:s hemställan, anhåller, att den af Nils Svensson begärda summa, 25,000 Rdr Rmt, måtte af R. o. Ad. blifva för ifrågav:de ändamål beviljad, och anhåller jag om propos. på denna min framställning.
Maj:t täcktes i Nåder anmana Kongl, tjppfostrings-Comitéen, att, det snaraste sig göra later, inkomma till Riksens Ständer med en fullständig berättelse om allt hvad intill denna dag blifvit vidgjordt, till undersökande af Uppfostringsanstalternas tillstånd och förbättring. 3:0 Om en förnyad Tacksägelse adress bör till Kongl. Majit i underdånighet aflåtas, för de mått och steg Kongl. Majit redan i Nåder vidtagit till vinning för Allmänna UppfostringsLV erket. Hvad såleles den första och hufvudsakeliga frågan beträffar, har Utskottet för att inhämta närmare kännedom af detta ämne, sorgfälligt granskat ej mindre de Handlingar, som, medelst Kongl. Uppfostrings-Comitéens omsorg, blifvit Allmänheten meddelade, än de upplysningar Herr Lector Silverstolpe lemnat Utskottet, genom - Den 14 Juli. 1205 nom en särskildt ingifven afhandling) rörande närvarande frågä; och får Utskottet nu häröfver afgifva följande vördsamma Utlåtande. Med fullkomligt medgifvande, af den stora nytta , sorn förbättrade Uppfostrings-anstalter medföra den uppväxande 'generationen , och med lika fullkomlig öfvertygelse, om nödvändigheten af en sådan förbättring inom Fäderneslandet , har Utskottet företagit pröfningen af det uppgifna förslaget till Folkoch Industrie-Skolors inrättande; men då ostridigt, ju vigtigare ett ämne är , ju större är faran af ett misstag , och då ett helt och hållet passift förhållande är bättre, än den verksammaste åtgärd, ledd af en falsk riktning, har Utskottet med den varsamhet, som ämnet kräfver, ansett sig böra betrakta det samma , utur alla] dess särskilta synpunkter. Det är, under en sådan granskning, som Utskottet trott sig finna, att ofvannämnde förslag, vid första ögonkastet, äger ett fördelaktigare utseende , härledt äfven ifrån det rena och varma nit , som röjer sig i framställningen 5 än det •vid närmaré pröfning torde bibehålla.
Eu tid skall komma, jag säger det till protoeollef för min åra, en tid skall komma, då man med; förvåning och medömkan skall låsa Riksens Ständers bemödanden att söka inskränka medlen till landets vä b tå ad i stället för att utvid-. ga dem. Herr Hjerta: dag tror att Herr von Ho~- henliaiisen uti mycken välmening framställt förslaget, att sätta en bestämd gråns för utlåningen; men jag ber honom fästa uppmärksamhet deruppå, att första alternativet innehåller bestämdt all belåning, således äfven jernbelåningen, och att det således ej, går an, att utsätta en bestämd norm, emedan jernbelåningen ensam ibland uppgått till 2. millioner. Jag år inom mig öf vertygad', att, om ock jernbelåningen uppgår tills 2 millioner, och man tillägger i million, till öfrige exportable effecter* så år det tillråckeligt-. Men om hvar och en år öfvertygad^ att jernet; utgör vår största export, synes det öfriga ej kunna uppgå till en million. Hvartill skall det då tjena att sätta en visa norm, ty då det åt bestämdt att utlåningen skall ske efter samma grund, som nu för jern, så sker den på full återbetalning vid en viss tidi, nemligen 9, månader. Jag tror att om man af Bankens Historia, gjorde sig underrättad om detta ämne, skulle ingen tveka att utsträcka denna belåning utöfver metaller. Jag anhålier således örn proposition på första alternativet, blott med förändring af ordet metalleffecter, Ret år ett fel, som lått; kari ändras. Den 13 September f, ni, 6g t Herr Rofenblad: Den anmärkning Herr Thum gjort år ett så mycket kraftigare bevis för min mening om otydligheten af usta alternativets redaction.
Det förut omnämnde upfostringssättet till bättre tro och lefverne bibehölls derföre visserligen och vi finna länge enl. kyrkans historia, en klass personer, d. s. k. Jlcntes, d. v. s. sådana, hvilka, under första stadiet af deras bere delse till en sannare kristendom, ej tillstaddes att bevista den offentliga gudstjensten, utan skulle stå gråtande vid kyrkodörren och anropa de ingående om deras förböner för hjertats förbättring. Sä vida jag icke missminfier mig, fortfor delta förhållande till slutet af 5:te seklet. Derefter började Kallio!icismen och Hierarkin altur kyrkans sköte, utveckla sig och kristendomen tog en mera papistisk riktning. Grundidéen af den fallnes återuptagande i församlingen fortlefde väl, men den första vackra andan var försvunnen och en annan form för den brottsliges försoning med kyrkan upstod i den s. k. öronbikten. Under hela den tid, vårt fädernesland bekände sig till den katliolska tron, fanns det väl icke heller något kyrkostraff, annat än denna bikt som vi måste anse värre än hvarje annan kyrkans bestraffning och sorn dessutom saknade det bästa af försoningens element. Då Reformationen under Konung Gustaf den Uste utfördes, förefanns, såsom vi af verldshistorien veta, mycket vacklande i tron och grofva öfverträdelse!-. Stora laster upspirade ur den då för tiden allmänt herrskande olion. Afven kyrkotukten reformerades då. Kyrkolagen af år 1571 anser åter, hvarje förbrytelse emot den borgerliga lagen hafva sin uprinnelse uti hjertats affall från sin första tro och närmar sig således i detta hänseende den tidigare kristna kyrkans ståndpunkt.
Jag reddes fast, at min Man thedh Skulle och förmerkia medh; Ty wandlades offta mitt modh, Mijn kinder rodnade som blodh, Jag hviskade wäl sachta fram Och sadhe: ”Han weet ingen skaam.” Doch moste jagh bekenna fritt, Att sådant war skrymterij mitt.” Paris söker nu öfvertala henne att fly med honom och uttalar sin förundran öfver Menelaus, som rest bort, då han lemnade en sådan gäst qvar. Helena berättar då, att hon ställt sig mycket bedröfvad öfver hans afresa och bedt honom åtminstone komma snart åter; detta hade fägnat Menelaus, och hade han vid afskedet bjudit henne fara väl med hans gäst; — ”Ther widh gick jagh uth, Eliest hade jagh öffuerliut Leet, och kunne honom eij meer Swara än et: ”Thet gierna skeer.” Paris. Hwij skulle wij tå hans godheet Icke bruka medh tacksamheet.” Helenas farhågor om upprigtigheten af hans kärlek bekämpas af Paris, och att dämpa hennes fruktan för mannen och bröderna talar han om sin fars magt, sin bror Hector och sig sjelf, som alltid af ungdomen bevisat sig som en man. Derpå svarar Helena: ”Ja, iagh seer edher derför an, Att j sku wara en godh krigzman, När som slachten hon gäller ther Som Venus sjelff fältherren är. Ther Mars uphäfver sitt Baneer, Är bäst Hector strijder för ehr.” Paris upptager ej detta illa och afvinner henne löftet att följa med. — Sc. 4. Helenas tvekan häfves ytterligare af tärnorna Clymene och Æthra. De sjunga en visa, hvaraf blott första versraden meddelas: ”Paris han var så rasker en dräng.” Femte akten. Menelaus och Achilles öfverlägga om fälttåget mot Troijenborgh; den sednare lofvar uppsätta en stor krigshär.
Mjölqvarn med 3 par stenar och gryn verk, I brandförsäkrad för 3,500 | — Frälsehemmanet Bergstorp, 1 mantal, värderadt år 1856 för lån utaf Hypoteksförening. Tegelbruket Nybygget med tillhörande boningshus, brandförsäkradt hos bolag för ... 2,600 — Skattehemmanet Brunnsäng, 4 mantal, köpt år 1859. Dito Pettersholm, i mantal, utarrenderadt emot årlig [arrendeafgift af rdr 50: samt arbetsskyldighet till Olsnäs, motsvarande » 120: Uppgift Formulär 5:o 137 UPPGIFT till bevillningstaxeringen inom socken och härad år 186 .. Undertecknad, egare af: Tveta fors bruk, bestående af 2 stångjernshammare, 1 knipphammare, 3 spikhammare ISO., års tillverkning, enligt brukets räkenskaper: 000 centner (skepp.d) stångjern, värda . rdr 000: 00 » » manufakturjern» . » 000: 000 kistor spik » . » 000: 000 Tvetafors såg med 2 ramar, hvaraf en med 2 blad 186 .. års tillverkning: 400 tolfter plank, värda enligt allmänt antagna försäljningspris rdr 000: 320 tolfter bräder d:o d:o ... » 000: 000 Mjölqvarn med 6 par stenar : tulltägt efter markegångspns rdr 000: 00 kubikfot (tunnor) spanmål, förmalda för egen räkning » 000: 000 Vid bruket anställde: 1 Inspektor med lön, utom fri bostad och kost, . rdr 700: 1 Bokhållare med d:o d:o . » 400: 1 » » d:o d:o . , . » 300: Bev.-Kom.
1 öfverensstämmelse med hvad jag nu yttrat, lager jag mig friheten tillstyrka: att R. o. Ad., under förklarande alt det af Hr Printzensköld anmäldte förhållandet är af beskaffenhet att böra komma under öfvervägande vid pröfningen af Hr Munck af Rosenschölds ifrågasatta rätt att ega säte och stämma å Riddarhuset, beslutar, att, med undanrödjande af det Riddarh.Direkt:ns förordnande, hvarigenom Hr Munck af Rosenschölds begäran om inträde å Riddarhuset såsom Riksdagsman blifvit bifallen, frågan om lians rättighet dertill skall återförvisas till den auktoritet, som det tillkommer att derom i första rummet sig yttra, samt att Hr Printzenskölds nu föredragna mern. och det dervid fogade utslaget Den 0 December. S7 lill följd häraf skola öfverlemna» till Riddarh.Utsk., med öppen lemnad rättighet för Hr Munck af Rosenschöld, att, derest lian anser nämnde utslag ej böra lägga hinder i vägen för honom att hafva säte och stämma å Riddarhuset, vända sig till Riddarhus-Utsk. för att få frågan derom i behörig ordning pröfvad och afgjord. Då härvid Hr Printzensköld åter begärde ordet, förklarade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Printzensköld skulle blifva upropad så snart den af Hr Munck af Rosenschöld omnämnde handling blifvit upläst, samt att hvad anginge Hr Printzenschöld» framställning, att samma handling icke vore lagligen bevittnad och derföre ej borde få upläsas, ett sådant förhållande kunde inverka på omdömet om handlingens authencitet, men icke på rättigheten för en Ståndets ledamot att få den upläst, ehvad den vore hevittnad eller icke, hvilket Hr Gr. o. Landtm, icke kände. Den ifrågavande handlingen blef härefter upläst och hefanus sålydande: ”Till Kongl. Hofrin öfver Skäne och Blekinge!
O! hvad jag led när jag såg dig, icke halfuthvilad, lemna din bädd vid första tuppgal hvar enda morgon, när jag såg dig icke halfmätt lemna den dåliga måltiden, när jag såg huru du aktade dina fina kläder, din uniform, och hur de sletos och förnöttes ändå slutligen, hur du nekade dig hvarje lifvets beqvämlighet och njutning, och hur du sjelf marterades af att ej kunna bjuda dem till mig; när jag hörde hur du suckade då posten ankom och blott medförde bref, som påminde om pengar, pengar och alltid pengar, eller bref som qvitterade sådana, och icke en enda tidning till dig, som ändå hade detta, den bildade och i verlden uppfödda mannens behof att följa sin tid och dess tilldragelser; att se dig, som alltid törstat efter vetande och själaspis, sakna alla böcker, all möjlig tillgång på dessa snillets utgjutelser, som för mången har makt att ersätta bristen af allt annat, och när dina kamrater kommo till oss, när dessa bättre lottade sågo sig omkring, och du märkte att deras blickar blott möttes af vårt armod, och du så väl visste hvad de skulle tänka! O hvad jag led! jag ville gerna sjelf hafva vakat, hungrat och törstat, kunde jag bara dermed afhjelpt en enda af de tusende bristerne; men huru jag än sträfvade, så tjenade det blott negatift, eller till afböjande af ett ondt, men aldrig till förskaffande af något godt.» »O det skall du icke säga,» svarade henne Waller. »Just din styrka, ditt mod, din kraft att bära tyngden af vårt armod, gåfvo äfven mig mod och krafter att arbeta för oss. Om du dukat under för vårt oblida öde, så hade jag måhända äfven gjort det. Således gagnade ditt hurtiga sträfvande mera än du tror, och mitt hopp på framtiden växte alltid af ditt förtroende till min förmåga. Men nu skola vi ej mera tala om de mulna dagar, utan om de ljusare som gry.
<2Bilja flera vfjäraDer, ^ranöe till famina iDomfaga, för* ena ftg om en, inom Dennas områbe boenbe od; befuten §ul[* mägtig, ware fåDant Dem obetaget, ©fulle någon iDomfaga inne* bålla färre ån Ättbunbrabe tvalbcråttigabe bera bemman, må Den funna, meD ett eller flera inom annan iDomfaga belägna ^araber, om gemenfam Sullmågtig ftg förena. ZiU, forråttanbe af walen för alla ^»åraDerna inom en iDomfaga, ffola Älectoretne på famina Dag od; fUUe famman* tråDa. - 5 24 §. lifta mom. 4;be punften. §iH nämnbe betjening, b wilden af ©tånDen fjelf* iva tiUfåttes, räfttaö bo3 OviDDerjfapet ocb 2lDeln fpra Canjlifter, i Prefle*©tånbet en Motarie ocb twå Canjltfler, i $3orgare*©tån* Det fammaleDeé, odj i $8onbe*©tånbet traå Notarier ocb fpra €an* jlijler. 52 §. Utaf alla Memorial od; 2lnforanDcn, forn äro af egenjfap att böta till något 3lifetö ©tänberö Utjfott remittera^, ffola till ©tånDet ingtfwaö twå exemplar, bwaraf Det ena fiabnar wtb Protocollet, ocb Det anDra till UtfFottet afgår.