Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I de fall, då Konungen eller Statsrådet sammankallar Riksförsamlingen, fastställes tiden lill riksdagens begynnelse efter trettionde och inom femtionde dagen från den, då kallelsen blifver uti hufvudstadens kyrkor kungjord. Riksdag, till hvilken Riksförsamlingens fullmäktige i Riks-banken och Riksgälds-kontoret kallelse utfärdat, skall sammanträda å femtionde dagen efter den, då Statsrådet sist bort kallelsen i hufvudstadens kyrkor kungöra låta. § 93. Derest Riksförsamlingen är å lagtima riksdag samlad, eller tiden lör sådan riksdags början inom femtio dagar tillstundar, då något af de i 87, 88 och 89 §§ omtalade fall inträffa, må kallelse till urtima riksdag icke utfärdas. § 94. Riksdngarne skola hållas i rikets hufvudstad, ulom i de fall, då fiendes framträngande, eller pest, eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt eller för riksförsamlingens frihet och säkerhet vådligt. I sådane fall må Konungen, efter samråd med riksförsamlingens fullmäklige i Riksbanken och Riksgäldskontoret, en anmn riksdagsort utsätta och kungöra. Riksförsamling-ens sammansättning. § 95. Riksförsamlingen utgöres af tvänne afdelningar: Folk-tinget och Lands-tinget. § 96. Till folk-tingel väljas, på sätt i serskild val-lag föreskrifvet är, ett hundradetjugo riksdagsmän för hvarje lagtima riksdag: och vare valen gällande ej blott för den riksdag, ulan äfven för urtima riksdagar, der sådane komma att hållas, innan ny lagtima riksdag inträffar. § 97. Lands-tinget skall utgöras af sextio ledamöter, hvilka af folk-tinget väljas fölen tid af sex år och af hvilka hälften hvart tredje år ombytas. Vid hvarje lagtima riksdags slut skall folk-tinget, inom sig eller ock ibland andra, som efter val-lagen till riksdagsmän valbare äro och som fyllt tretiofem års ålder, medelst öppen omröstning utvälja trettio män: städernas riksdagsmän för sig, sex, och landsbygdens för sig, tjugofyra, att vid nästpåföljande två lagtima, samt under tiden förefallande urtima riksdagar såsom riksdagsmän i lands-tinget inträda.
Vidkommande Revisorernes anmärkning derom, att genom konverteringsoperationen i sjelfva verket två särskilda lån, i stället för ett, blifvit upptagna, eller åtminstone komme att vid kursbestämningarne såsom tvä noteras, hvilket Revisorerne förmenat kunna blifva ofördelaktigt för Statens kredit, hafva Fullmägtige erinrat, att, då sjelfva kontexten till premie-obligationerna uttryckligen förklarade dem utgöra en del af hufvudlånet, och tillika angfåve deras belopp, en hvar, som det önskar, således kunde genom sjelfva obligationerna öfvertyga sig om, icke allenast att de utgöra, utan ock huru stor del de tillsammans utgöra af det större lånet; hvadan Revisorernes fruktan i denna del, enligt Fullmägtiges tanke, vore öfverflödig. I afseende på Revisorernes erinran derom att Riks-banken komme att. deltaga i ett lån, lydande på mindre totalsumma, än det lån skulle ega, som Rikets Ständers beslut afsåg, anföra Fullmägtige, att om Revisorerne i sammanhang härmed hade sökt visa, att någon slags skada, eller omöjlighet för Riksbanken att fullgöra sitt uppdrag, eller någon rubbning af eljest bestämda förhållanden genom den klandrade operationen uppkommit, skulle denna anmärkning åtminstone kunnat anses ega något fog; men, då Riks-bankens andel i lånet likaväl inrymmes i 21 sorn i 25 millioner, då de för Riks-banken bestämda lånevilkor icke heller af den klandrade åtgärden på något sätt förändras eller rubbas, och för öfrigt ingen olägenhet eller skada densamma tillskyndats, blefve denna anmärkning endast genom sin innehållslöshet anmärkningsvärd. Beträffande slutligen hvad
Antalet af stadens köpmän, som under år 1850 ulgjorde 30, har nn ökats lill 42; och ehuru deras handel i länets norra socknar minskats genom anläggning af Skellefteå stad och landthandel» i samma socknar, har, oheräknadt den lifliga varuomsättningen med Finnlands invånare under sista kriget, köpmännens handel under sednast förfluine fern åren varit i tilllagande, särdeles med skogsprodukter. Handl* verkarena, hvilkas antal år 1850 ulgjorde 42, voro vid 1855 års utgång endast 30, lill stor del falliga. Anlalet af personel1, som i staden hafva så kallad sjelflörsörjningsrätl, är lika stort soln år 1850, eller 30, hvilkas lefnadsvilkor äro ändå knäppare än flertalets af handtverkare. Uti staden finnes eli apothek och ett boktryckeri, men inga andra fabriker äro derstädes anlagda än Ivänne färgerier, en kardfabrik, en spegelfabrik, en urfabrik och några garfveriet1; hvartill kommer ett Bayerskt ölbryggeri. Till förmån för staden finnas inga prohibitiv» författningar. Med undantag af lägenheten Kainrers-fabodarne, 9 tunnland 25-^ kappland, hvaraf fem tunnland 30 kappland äro odlade, innehafves stadens omsorgsfullt brukade jord af enskilde personer under full ägande-rätt, med åliggande, att ansvara för derför belöpande kronoutskylder samt så kallade vedpenningar och andra af-gifter till staden; hvarförutan densanunas invånare icke allenast hafva åtskilliga jordägor inom Öhus och Tegs samt Ytterhiske byars områden, utan ock, emot afgäld, motsvarande i skatt -4 mantal, fått sig till full ägande-rält upplåten af Ytterhiske bys utmark en areal af 173 tunnland 9| kappland, hvaraf nästan alltsammans nu är uppodlad t. Utom Saridahemmanet, äger staden det så kallade Carl Carlshemmanet N:o 2 i Grubbe, mantal, hvaraf mantal är anslaget till aflöning åt stadens Borgmästare, samt återstående T9-f. mantal för stadskassans räkning utarrenderadt.
När tiden är bestämd för hvarje mil, och hvarje Gästgifvare ålagd att på stället pröfva om någon häst blifvit illa medfaren, så synes mig all säkerhet för den skjutsande vara vunnen, i synnerhet då han får vara med till stället; men att han skall äga rättighet att sjelf köra , det går alltför vida. De flesta, som resa i vagn, hafva egna och vanda kuskar; andra, mindre förmögne, köra bäst oell rådligast-sjelfva. Att lemna lif och lem, hustru och barn i handen på en ofta halfrusig Bonde-dräng, det bör ingen Medborgerlig Lag kunna befalla; ty det strider både emot Guds och naturens. Straffa eller ålägga ersättning om något af hvad den skjutsande tillhör tagér skada, men bjud icke, att den resande, under räddhöga och mångfaldiga faror skall lemna sitt lif och sitt åkdon i den okunniges, ofta mindre vetandes, fria , det vill säga, egenvilliga disposition. g:o Uttryckligen bör stadgas, att, så snart dén skjutsande åker, bör han alldeles icke få fordra gångpenningar. Ehuru detta är mot Förordningens både afsigt och lydelse, så händer det likväl ofta och väcker gräl på många ställen. 3:0 Om sommarn och vintern borde 2 personer få åka efter en häst. Hela detta stadgande leder till prejningar och ledsamheter. En far rerer med sin unga son, en mor med sitt späda barn, Den 16 Juli. 1417 barn, en inan med sin hustru i godt slädföre. En enda är ofta tyngre än tre. Bonden står bakpå , vill både köra och få gångpenningar. Obilligheten i dessa stadganden synes så klar, sorn middagssolen. 4:0 Sjelfva Bonde Ståndet borde lika med alla andra önska bestämdhet och billighet i alla . hit hörande anstalter. Högst sällan reser husfadren sjelf till Gästgifvaregården Hans tjen* stedräng vänjer sig der vid sturskhet) afvighet och egensinnighet , och jag försäkrar att en sådan blir obändig och svårstyrd hemma, närhan blifvit* van, att egenmägrgt och obeskedligt uppföra sig borta. - Ut sdpra.
I anledning af de framställningar, som inom tvänne Riks-Stånd förekommit, alt Utskottet måtte meddela upplysning, rörande åtskilliga med ifrågavarande ämne gemenskap egande omständigheter, får Utskottet, med ledning af de handlingar, som i sådant afseende varit för Utskottet att tillgå, anföra, att Riddarholms-kyrkan, hvilken före Reformationen tillhört det å Riddarholmen varande Franciscaner-kloster, sedermera begagnats af en serskild församling till år 1807, då denna församling förenades med Storkyrko-församlingen; att de tillbyggnader och reparationer, som från äldre tider derstädes egt rum, synas hafva blifvit bekostade af kyrkans egna medel, hvaremot den senast år 1811 verkställde reparation 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N\o 435. blifvit bekostad, utom af kyrkans egen fond, jemväl af behållningen utaf Kungshus-bygguads-medlen samt andra af Kongl. Maj:t dertill disponerade medel, äfvensom af ett serskildt af Konung Carl XIIl:de anslaget belopp, stort 2000 R:dr B:co; alt kyrkan derefter ej kunnat erhålla någon ny fond, emedan de dertill anslagne inkomster af ring-peuningar, graföppningar m. m. upphört, efter det kyrkan icke mera till allmän Gudstjenst blifvit begagnad; att kyrkans egande silfver och andra dyrbarheter blifvit år 1824, med undantag af en större silfver-ljuskrona, som ännu finnes qvar i kyrkans ebor, enligt Kongl. Majrts Nådiga förordnande, öfverlemnade till Kongl. Kammar-Collegium, för att i skatt-kammarebvalfvet förvaras; att för underhållandet af enskildes grafvar några serskilda medel icke finnas anvisade, utom ett för Torstensonska grafven deponeradt capital, stort 133 R:dr 16 sk. Brco, löpande med 4 procent årlig ränta, hvilken uppbäres och förvaras i Kongl.
Säkrast ledes man till detta stora ändamål derigenom , att denna behållning i productif väg, såsom den säkraste grund lör all realisation, begagnasj och de andag, som vid föregående Riksdagar dertill blifvit lemnade , saint till uppbjelpande af näringar, och biträde åt enskildte, vid Större ekonomiska företag, hafva redan visat väsendtlig nytta. I främsta rummet bland dessa anslag, står det credit-:! på 100,000 R;dr Banco, som blifvit lemnadt regeringen, tili strömrensningar och lättade transporters öppnande, med hvad mera som kan leda till uppmuntran och befrämjande af en ökad produedon m. m, Jag tror ej att något tillskott af allmänna medel, kan vara mer fruktbärande. Det är allmänt kändt hvilka skatter i metalloch skogseffecter ligga obegagnade i det norra Sverige, endast derföre, att inga vägar lör deras transporterande finnas, och de större strömmarne, i anseende till täta vattenfall, ej kunna dertill begagnas. Genom dessa försvårade transporter, fjättras i högsta grad all utveckling af industrien, då sällan enskildtes förmåga är tillräcklig att undanrödja hindren. Den ökade produetionskostnad de förorsaka , borttager betydligaste delen af den vinst på varan, som varit påräknad att fylla producentens egna behof, äfvensom dess andel i statsbidragen, och hindra honom att undersälja Den 3 Martti. 421 utlänningen. Detta har visligen blifvit af föregående Ständer ingett, och denna sanning torde ej af de närvarande misskännas. Det är af sådan anledning jag får proponera: att det anslag af 100,000 R:dr Banco hvilket blifvit lemnadt, måtte än vidare, till befrämjande af economiska företag, af ett större omfång och allmän nytta, fortfara; och anhåller jag vördsammast, att detta mitt memorial, måtte till vederbörande Utskott remitteras, och med de andra Stånden comnmniceras. Grefve von Rosen, Carl Axel; En af de mäst välgörande inrättningar för Brukshandteringen, är den af Ständerne lemnade rättighet att emot 3 procents ränta, få beläna, på våg inkommit jern och andre metaller.
Skulle berörde personella bidrag icke räcka till Skol-lärarnes aflöning, skall det åligga församlingarne att dertill sammanskjuta det, som brister, efter de i 2:dra Art. af Bevillnings-Förordningen bestämda grunder, så framt ej frivillig öfvenskommelse derom annorlunda träffas. 7:o Derest någon församling ■— -—. ändamåls-enligt inrät tande af sitt skolverk, enligt 5 mom. i Utlåtandet. §. 5. i:o Med underkännande af Utskottens förslag i denna del, fann Ståndet, att momentet borde erhålla följande lydelse: ”Skol-lärare och Klockare-beställningarne må vid inträffad ledighet kunna sammanslås, när Pastor och församlingen derom öfverenskommit och DomCapitlet dertill bifall lemnat.” 2:dra 3:dje och 4:de momenten fann Ståndet böra utgå. 5:o mom. ogillades, och blef i dess ställe följande antaget; 2:o (5) A id tillsättandet af Skol-lärare-beställning, med hvilken den af Klockare icke är förenad, skall, sedan tjensten till besättande i behörig ordning hlifvit kungjord, och documenterade sökande sig anmält, det åligga Prot. Vtdr. cl. 27 Fehr. 1841• Skolstyrelsen att till Lärare utse och förordna den, hvilken utmärkt sig för största skicklighet, gudsfrugtan och christelig vandel. §• 6. Ståndet, som underkände denna §., bestämde för densamma följande lydelse: De kunskapsämnen, som, enligt 3 §. 5 mora., fordras, för att till Lärare vid Folkskola blifva antagen, skola ock utgöra föremål för undervisningen i sådan Skola. Dock må de Skolbarn, som af fattigdom hindras att undervisningen längre tid begagna, eller sakna nödig fattningsgåfva att förvärfva det fulla kunskapsmått, som undervisningen erbjuder, kunna ur Skolan utskrifvas, sedan de uppnått nödig kunskap i följande ämnen: a) Ren och flytande innanläsning af Svenska språket, så latinsk som svensk stil. b) Biblisk historia och christendomskunskap, efter de läroböcker, som vid Skolan äro antagne. c) Kyrkosång. Föredragningen afbröts, för att i näst inträffande plenum fortsättas.
In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. ^ 12 f. m. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelse-förslag: N:o 208, ang:de ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord; N:o 209, ang:de förändrade stadganden i afseende å frejdebetyg; 210, med öfverlemnande af ny bevillningsstadga; samt N:o 211, ang:de upprättadt nytt reglemente för Riksgäldskontoret. Anmältes och inbeledsagades Öfverste-Kammarjunkarne, Gr:ne Robert Axel von Rosen och Johan Alexander Arthemis Sparre, hvilka på K. M:s Nåd. befallning bjödo och kallade Hr Gr. och Landtm, samt R. o. Ad. att i morgon bevista Gudstjensten i Storkyrkan och derefter infinna sig å K. Slottet för att åtfölja H. M. Konungen till Rikssalen och öfvervara riksdagens afslutande. Sedan Hr Gr. o. Landtm, svarat, att R. o. Ad. komme att ställa sig K. M:s Nåd. befallning till efterrättelse, blefvo Hrr Ofverste-Kammarjunkare utbeledsagade. Upplästes och godkändes följande, från Exped.-Utsk:t inkomne förslag till §§ i riksdags-beslutet, nemi.: N:o 49, ang:de statsregleringen m. m.; N:o 50, ang:de Riksgäldskontorets ufgifter och inkomster; N:o 51, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster; N:o 52, ang:de i R. F:s 63:dje § föreskrifna kreditivsuminor; N:o 53, ang:de skrifvelser rörande statsregleringen m. m.; N:o 54, i frågor rörande rikets allmänna hushållning m. m.; N:o 55, ang:de allmänna bevillningen; 394 Den 7 December.
I Banken företedde och infriade, Assignanten skulle åter erhålla Blanketter till motsvarande belopp; att., såsom följd af en sådan förändring och med iakttagande deraf, alt maximum bestämdes, huru mångå gånger under årets lopp Assignanten finge omsätta den summa, bans primitiva Assignationsrätt innehölle, Banken skulle af Assignanten godtgöras omkostnaden för papper, tryckning, postporto, m. m. och måhända ränta ä 2 procent genom lämplige afgifter, hvilka, såsom vinst, tillföl le Banken och Ökade dess fonder; hvarr medelst Banken sålunda finge egenskap af en slags Hypotheks-inrältning af större art och på solidare grunder upj^gjord, än de, sorn, af behofvet påkallade, bildades uti visse orter. Herr Lake: alt hvarje privat person och hvarje Province-Bank eller Hypotheks-förening, som å Banken assignerar, borde erlägga för ingående Assignationer af till och med , 20 R:dr \ sk. stycket , derutöfver till och med . 5o „ 6 „ „ „ derutöfver lill och med 100 , .8 „ „ och derutöfver för hvarje 5o „ 2 „ , hvilka medel, vid räkningens afslutande, skulle innehållas och i räkenskaperne såsom vinst redovisas, hvaremot Assignationer, som, ehuru ställde på Banken, likväl icke dit ingingo, borde vara ifrån afgift fria, enär Banken för dem icke haft något besvär. Herr Nordenankar: alt man borde besinna, att sedan vexlingen vöre beslutad, efter ena eller andra cursen, man måste uppoffra allt för att betrygga den och bevara eganderättens helgd, äfven om ett tvångslån uti Silfver från Landet blefve för ändamålet nödigt. f/err Skogman: att hvarje väl ordnad Bank borde och måste ega rättigheten att vägra lån och förminska lån, men att detta dock mäste blifva den sista utväg, sorn af en klok Bank-Styrelse vidtages.
Om dessa olika texters förhållande till hvarandra yttrar Klemming: ”Den tyska och svenska följa här temligen den franska, men metod och verslag äro i alla 3 helt olika; omväxlande förekomma längre och kortare behandlingar af samma scen; med ett ord, de kunna svårligen kallas öfversättningar, utan måste anses som fria bearbetningar”426. Helie Poirier, hvilket namn Hammarsköld ansåg som ett pseudonymon för Stjernhjelm, är namnet på en person, som verkligen funnits och hvilken är rätte författaren till balletten. Han har utgifvit ett i Amsterdam 1646 tryckt och Christina tillegnadt arbete med titel ”Les Soupirs Salutaires de Helie Poirier.” Denna ballett dansades på Stockholms slott d. 1 Nov. 1649, enkedrottning Maria Eleonora till ära; och Mårtensmessodagen blef den ”återigen dansad på stora riks-salen, hvarest enkedrottningen tillstädes var sampt h. ex. grefven med grefvinnan med en otalig hop folk”427. Orsaken, hvarföre icke drottningen nämnes som åskådarinna, är den, att hon sjelf var en bland de dansande. Enligt en förvarad förteckning öfver personerna i balletten, utfördes Dianas roll af Christina; hennes kammarpage Appelgren spelade Cupido, Ebba Sparre Venus, hertig Adolf Apollo, Gösta Soop Bacchus, Svante Banér Æskulap428. Ballettens innehåll är följande: 1:sta inträdet. Cupido uppträder och omtalar, huru hans välde sträcker sig öfver jord, haf och himmel, och att, om mången än högljudt talar illa om hans väldes stränghet, ära de honom dock i sitt hjerta; men de, som ej vilja underkasta sig och neka honom lydnad mera med hjertat, än munnen, dem hotar han att de med gråt och suckan skola lära känna huru mägtig Gudom han är. 2:a inträdet. Diana inkommer med sina nymfer, prisar sig lycklig att ega ett hjerta, som är fritt för Cupidos träldoms list, uppmanar nymferna att icke dyrka någon utan dygden allena och att under det lif de föra i grönan lund och vildan skog bevara friheten.
Likasom de apokryfiska böckerna i gamla testamentet personifierade Visheten, behandlade fortfarande de kaldeiske parafrasterna och snart äfven de alexandrinske judarne „Ordet“ allegoriskt som en personlighet; de förre hade i Mimrah (מימרא), de sednare i λογος (logos), som betyder både ordet och förnuftet, funnit en beteckning, som omfattade begge de andra, och i en språksymbol försinnligade Guds sjelfuppenbarelse till vilja (ordet) och väsen (förnuftet eller visheten). Redan i Vishetens bok, som är ett alexandrinskt alster, brukas „Ordet“ omskiftande med „Visheten“ (9, 1; 16, 12; 18, 5), och begge uttrycken betyda detsamma. I judisk-alexandrinska filosofien, hvars förnämsta representant för oss är Filon (född omkring 20 år före Kristus), spelar „Ordet“ en vigtig roll. Filon betraktar den ene o-delbare Gud ur tvenne synpunkter: såsom urgrunden (το ὀν), det abstrakta varat, Gud i och för sig, hvilken som sådan är utan relation till något annat, således bestämningslös och obegriplig; samt såsom den sig uppenbarande, ur sitt abstrakta vara utträdande, i verlden immanente Gud. Betraktad ur denna sednare synpunkt benämnes Gud af Filon logos eller Ordet. Skilnaden mellan Gud i och för sig och Gud som logos är ej en reell skilnad, utan en tankeakt, och den sig manifesterande aktuelle, lefvande andens utträdande ur den abstrakta urgrunden (hvilket ej får betraktas som något i tiden skedt) försinnligas af Filon under bilden af ett alstrande, ett framfödande, hvarför ock han ofta kallar logos den förstfödde sonen (πρωτογονος ὑιος). Andra benämningar hos Filon på logos äro „Guds namn“, (ὀνομα ϑεου) emedan det abstrakta varat är utan bestämningar och namnlöst, samt „Guds bild“ (εἰκων ϑεου), emedan det absoluta gör sig i logos uppenbart.
Doctorn yrkat och fortfar att yrka äktenskapets upphöjning öker alla slags öfriga Samhälis-betingningar, enär hvilka accorder som hälst kunna uppgöras, på denna heliga anstalts bekostnad, skola endast leda till Samhällets skada och slägtets förfall; att det icke längre kan fördöljas på hvflken grund den olyckliga Författningen hvilar, nemligen på äktenskapets fullkomliga likgiltighet, att den läctsinniga tiden har skyndat att så förstå och tillämpa den; och att, om ej Religionen egde starkare makt ån Lagen, så borde vål äktenskap småningom aldeles upphöra i ett Land, der man anser dess ohelgande icke ens böra Vara tillgängligt för Religions-Lärarens förmaningar, der man gjorde anstalter, att 2i6 Lagutskottets BctHnkanden, undangömma Fader från Moder, Föräldrar irån Barn, Syskon från Syskon, Förfå* der från efterkommande, der man gjordt allt, för att utplåna den sköna genom ak* tenskapet helgade caracteren af menniskans animaia lif; att så snart Lagen medUfvit något enda vilkor, att kunna vara Fader pcb Moder, utan att vara Makar, så må* ste, om idéen conseqvent genomföres, äktenskapet även blifva ett ovilkorlig ting; och att det så blifvit ansedt, skall visas af så väl'nu ifrågavarande, som flere andra i de sednare åren utur samma rot uppväxte Författningar. På dessa, med flere anförde grunder, har Herr Dccrorn, som, ibland de många obetänkta stadgar, hvilka nedsatt äktenskapets värde och helgd, ansett 1778 års Författning vara den forsta till åldern och mahanda grunden till dem alla, ytterligare yrkat dess upphäfvande* icke för att derigenom draga de vilseförda i dagen till Dom och straff, hvarom det yttre
Delande den vid flera tillfällen uttalade af Departements-chefen upprepade åsigt att planen för vårt sjöförsvars ordnande bör hvila på den grundsats, att detsamma är att anse såsom en länk i kedjan af våra försvarsanstalter, af hvilka landtförsvaret utgör hufyudbeståndsdelen, synes det Utskottet som vore det nu, då frågan gäller att från grunden nybilda vårt sjöväsende, af aldra största vigt att, med bibehållande af denna grundsats och med fästadt afseende å de lokala förhållanden, som vårt land och våra skärgårdar förete, i främsta rummet anskaffa starka, snabbgående och kraftigt bevärade, med ångkraft försedda fartyg af jern, så konstruerade att de med lätthet kunna användas och manövrera i alla de vatten, som närmast omgifva våra kuster samt äfven kunna uppträda utom skärgårdarne, då omständigheterna dertill äro gynnande. Detta synes vara vårt behof och bör utgöra den väsendtligaste och starkaste delen af vårt sjöförsvar. Att närmare angifva beskaffenheten af denna sjökrigsmateriel, äfven om sådant Amre för Utskottet möjligt, torde icke vara behöfligt, då dessa åsigter hufvudsakligen öfverensstämma med den mening Departements-chefen härutinnan yttrat. Föröfrigt och då, enligt hvad kändt är, Regeringen redan afsändt en både i skeppsbyggeri och maschinväsende kunnig officer till Amerika, hvarest för närvarande sannolikt försök i alla rigtningar anställas, för att bringa denna materiel till den högsta fulländning, torde det kunna antagas att de upplysningar, som dervid erhållas, och de iakttagelser, som derunder göras, blifva af väsendtligt gagn och jemväl komma att noga öfvervägas vid bestämmandet af planen för vårt sjöförsvar, helst detta lands lokala förhållanden förete åtskilliga likheter med våra egna.