Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej må adelskap, eller friherrelig eller grevlig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flere, än den, vilken adlad eller upphöjd blivit och, efter hans död, i rätt nedstigande led efter led, hans äldste manlige bröstarving av äldsta grenen, samt, efter dennas utgång, stamfaderns närmaste manlige avkomling, av då levande äldsta släktgren, och så vidare. Om, genom arv, adeligt stånd tillfaller den, som redan blivit däruti själv upphöjd, eller genom närmare arv insatt, upphöre hans eget adelskap, såframt detta icke är av högre värdighet, i vilken händelse stamfaderns adelskap övergår till närmaste släktgren; finnes ingen sådan, utslockne ätten. Förklaras någon sitt adelskap förlustig, tillfaller detsamma den, som därtill, enligt här stadgade grunder, närmast berättigad är. Då vederbörande utskotts förslag rörande antingen statens reglerande eller bevillningens därefter lämpade hela belopp, eller vad till riksgäldskontorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för riksgäldskontorets styrelse och förvaltning till prövning hos riksdagen förehaves, gälle vad angående behandlingen av utskottens avgivna förslag uti riksdagsordningen stadgas. Varje riksdag skall för ärendenas beredning tillsätta dessa utskott: ett utrikesutskott, ett konstitutionsutskott, ett statsutskott, ett bevillningsutskott, ett bankoutskott, fyra lagutskott, ett jordbruksutskott samt ett allmänt beredningsutskott med den sammansättning och de uppgifter, som i riksdagsordningen bestämmas. Stadgandet om bevillningsutskottet i § 70 uteslöts ur regeringsformen med 1865-66 års grundlagsändring och ersattes av det nytillkomna stadgandet om riksbanken.
Linströms, om Lag för pröfning af Ven '1; Maji fm. 647 JLamlsSecreterares och Corjsistorii Notariers förhållande i afseende på den dem anförtrodde uppbörd; samt angående skärpning af Lagarne mot tjenstledighet för Embetsoch Tjenstemän utan råtter nöd; af Herr P. Winbladhs, om upphörande af Kongl. BorgRåtterne och af RiksMarskalksEmbetes befattning med skuldfordringsniål; af Herr C. F. Lundmans, örn bestämd Lag lör Konungens Befallningshafvande att upptaga och handlägga Mål, som genom Promotorial från anrlra Orter inkomma; af Herr J. H Ekstrands Memorial, om handstråcknings upphörande vid fastighets köp, jemte Herr M. Bagges dervid gjorde tillägg; af sistnämnde Ledamots Motion, i anledning af väckt fråga om skärpning af Lagarne mot tjenstledighet för Embetsoch Tjenstemän; af Herr E. W. Montans Memorial, om ändringar i ConcoursLagens stadganden angående Boskillnad, tillika med Herr M. Bagges dervid gjorde tillägg; af sistnämnde Ledamots Memorial, angående tillägg i 4 Capitlet 6 §, UtsökningsBalken rörande in visningar, jemte flere Ledamöters i anledning deraf afgifne yttranden; af Herr M. Bagges Memorial, om ändringar i Kongl. Expeditions-taxan den i5 Maji 1821, jemte de af samma Ledamot och Herr Ullbergs dervid gjorde tillägg; af Herr J. Westins, örn Husesyner å ÖfverOfficers Boställen, af Herr A. J. Hiesleiters, om inskränkning i rättigheten att åt Fabriks-Folk utborga förtäring; af Pierr B. H. Santessons, om böters aftjenande med arbete i stället för valten och bröd, och om BrottmålsDomares anställande vid hvarje Läns häckte; af Herr G. A. Brorns’s, om förändrad ordning vid jaen 'lf Mufi j m.
Pojken tänkte inom sig sjelf, att det också kunde ha sina sidor att bli prest, ty han hade en stark stämma för sina år och hade flera gånger fått stryk, för det han med sin sång tidigt om mornarna stört husets pigor i deras morgontunga sömn. Det var, kan man se, en sorts fiendtlighet rådande emellan Mikko och de fullvuxna jungfrurna och tryggt kan man påstå, att felet låg hos de sednare. Ty herrskapspigor tycka i allmänhet inte om små betjentgossar ... Mikko var till sin natur icke hämdgirig, men visst hade han en och annan gång fått i sig den fantasin, att han just genom denna röst och stämma, som de hakade sig fast vid, möjligen kunde förödmjuka hela sällskapet. Det förstås, att denna fantasi hade att göra med svarta kläder och elfva under hakan. När nu gamla doktorn ville göra honom till doktor, så fattade pojken ögonblickligen det hjeltemodiga, sjelfuppoffrande beslutet att lemna den presterliga banan. Ty se, han tänkte: «den gamla gubben vill helst göra mig till doktor, för att han sjelf är det. Om jag nu skulle envisas att vilja bli prest, så skulle han göra mig hvarken till prest eller doktor.» Så tänkte den nioårige pojken och dummare tankar kan väl en nioårig stundom ha för sig. – Men – sade pojken – om doktorn skall göra mig till doktor, så blir jag väl en herre också. Men de som äro herrar, bruka ju ha tillnamn. – Ja det kan du snart få. Du skall taga namn efter det der medikamentet, du skall heta Chinin. – Lika roligt för det. Om jag lefver tills att jag blir doktor, så skall alla tro, att jag måste vara en duktig doktor, som har ett medikament till namn. Michael Chinin låter temmeligen grannt. Den gamle doktorn lät det icke stadna vid blotta löftet. Samma år han afled, så hade han glädjen att se sin fosterson bära doktorshatten. Må man derföre icke tro, att Michael Chinin var något särdeles ljus, oaktadt han hade den tvetydiga äran att «ha bragt sig upp ifrån intet.» Tvetydiga säga vi om det, som i vissa menniskors ögon är en ren och otvetydig ära.
En ung man, i tjuguåren, blond, medelstor, träder ut och ned för trappan samt ger sig till att lösa betslet och spänna bukgjorden på hästen, allt utan att så mycket som se sig om. Efter honom, i dörröppningen, visar sig hufvudet och ofvandelen af en kvinna. Hon lutar sig fram i glänten, säkerligen rädd för att förkyla sig i morgonluften: bröstet är naket ofvanför lintygslinningen, och i det ymniga håret sitta ännu sängfjun. Ansiktet tillåter ej att bestämma åldern: det äger nämligen denna groteska fulhet utan uttryck, hvilken bibehåller sig oförändrad från tjugonde till fyrationde året, – ett ansikte med negermun och tvenne klotrunda, gulgrå, glupska ögon. Den unge mannen sätter foten i stigbygeln och svingar sig i sadeln utan att säga ett ord; och han vänder sig icke ens till hälften tillbaka emot kvinnan i dörren, när han, liksom själsfrånvarande och halft i sömnen, kastar en nick åt huset till, i samma ögonblick som han sätter åstad i språng utåt vägen, ut på slätten, hvarest tjänstpojkarne redan flytta kreaturen till morgonbete och pigorna mjölka korna, medan solklotet rullar upp på himlen, enormt och strålfullt, bådande en het dag. En halftimme senare blir ryttaren synlig å en af de pillummiga vägar, som leda fram öfver slätten ned mot hafvet till. Han vrider af från stora vägen och tager in på en mindre, hvilken löper ut ifrån den förra i rät vinkel samt vidare snörrätt ut öfver markerna och vid hvilkens bortre ända en gård i sin dunge synes. Pilarna stänga utsikten till bägge sidorna, och grenarna slå honom oupphörligt på hatten, i ansiktet. Med ens upphör allén, och en vägsträcka med nysatta träd vidtager, med öppna vyer öfver slätten och hafvet. Ryttaren öfverblickar all sin tjudrade boskap, hvilken med början invid vägen sträcker sig i en lång brokig linie ut öfver klöfverfältet; en pojke går utmed linien med tjuderklubban på axeln, och tvenne pigor sitta nerhukade vid hvar sin ko med mjölkstäfvan mellan knäna.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, i anledn. af denna Hr Cederschiölds hemställning, torde få begagna tillfället att afgifva en förklaring med afs. på behandlingen af gi undlagsfrågor efter den förändring 50 och 81 S§:ne Reg:sF:n under innevrde Riksdag undergått, R. o. Ad. torde erinra sig att förut hade RiksStin endast rättighet att antaga säborn sina gemensamma tankar ett eller flere framställde förslag till förändring i Ulskis framställning, och h i ef, derest något sådant förslag icke antogs, Utskis förslag af sig sjelf hvilanda till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Genom den förändring, som numera skett, hade ltiksShn fått rättighet att genast förkasta elt grundlagsändrings-förslag, att om de så önskade, antaga ett eller flere förslag till gemensamma tankar i afs. på detsamma, som då borde till Utsk. hänvisas, och såsom 3:dje alternativet alt låta förslaget hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Om nu förslag till förkastande framställdes på samma gång, som ett, eller flere förslag till förändring, som borde hänvisas t ill Utsk., så blefve nödigt att frågan om förkastandet afgjordes på samma sätt, som förut de gemensamma tankarne, eller att man voterade om antagande eller förkastande af en sådan framställning, så att icke till kontra-propos. med förkastandet kunde framställas annat än att förslaget icke förkastades, emedan om flere gemensamma tankar voro ifrågaställde, med yrkande om deras hänvisande 432 Den 30 September 1. m. till Utsk., det kunde hända att ledamöter af Ståndet, som ville rösta för alla dessa gemensamma tankar, ej kunde få dem alla i kontraproposin, och man således råkade in i svårigheter i afs. på kontrapropos:n. , som ej på något sätt kunde lösas. Hr Gr. o. Landtm, ansåg således att frågan om förslagets förkastande måste behandlas, såsom förut skett med de gemensamma tankarne, och att följaktligen först borde voteras om förslagets förkastande eller icke förkastande, samt att sedermera, ifall det icke förkastades, de särskilde förslagen till sådane anmärknrr, som åsyfta ändring i förslaget, borde komma under Ståndets pröfning.
A. 38. XVIII. U. 46. 174. XIX. A. 236. — angående fri, samt om upphörande af bysättning. II. 5i7. III. 386. IV. R. 144, 41 *• XIII. B. 197, 296. Å. 5i2. A. 522. XVIII. U. 46, 168. XIX. A. 2.7. E. 355. — på ränta, angående upphörande af sådan beräkning i Banken. XIII. B. 110, 294, Å. 382. XIV. U. 453. XVII. A. 44- Räntan, ordinarie-, om bestämmande för 5 år i sender af lösningsprisen å. Se Ordinarie-räntan. Räntedagsvei ken, om upphörande af Kronans rätt att, till utgörande in natura, utfordra sådana på Wisingsö. VIII. B. 465. IX. 317. X. Å. 109. XIII. U. no. A. 292. XX. E. 574- A. 654. Räntekammarens cassör, om inventering af. lil. 106. Räntepersedel', angående deras förvandling till slående penningeränta. III. Se Markegångssättning. Räntor, indelta till Militäroch Civil-staterna, samt till ( 240 ) skolstaterna och andra allmänna ändamål, angående deras och kronotionde-anslags directa ingående till Riksgäldscontoret eller Statscontoret, m. m. III. 175. Rättegångar, om medel till påskyndande af deras slut. II. 441 • Rättegångs-balken, i3 cap. 3 §, om ändring i. II. 4^6. 502. XIX. B. 72. A. 398. — 8 cap. 2 §, örn ändring i. Se Forum. — 17 cap. 37 §, sista momentet, om uppliäfvande af. III. 219. IV. R. 347. XVIII.
Hr Mallander utförde titelrollen .bättre än man vågat hoppas; fröken Klefberg, alltid tillfredsställande, spelade Geske till åskådarnes belåtenhet, om kritiken ock kunnat önska litet mera kraft i hennes komik; hr Svedberg, den mångfrestande skådespelaren, gjorde en mycket lustig tenngjutarelärling, och om han ej alltid förmådde hålla lustigheten inom behöriga skrankor, så lände detta hos flertalet af åskådarné icke till någon skada för stycket, sannolikt tvärtom, och likväl kunde ej häller denna komedi hålla sig länge på spellistan. Oaktadt den i ekonomiskt afseende föga lyckade utgången af Holbergsföreställningarna på de fre förnämsta Stock-holmsteatrarne, torde den uppmärksamme teatervännen dock hafva genom dessa föreställningar kommit till den åsigt, att Holberg ingalunda är för gammal för oss och att hans stycken, om ock bäst utförda på dansk scen, mycket väl kunna spelas af svenska konstnärer. Men det är svårt att strida mot inrotad fördom, och en sådan är otvifvelaktigt den, att, blundande för det myckna som i de Holbergska komedierna gäller för alla tider, påstå, att de i vår tid äro omöjliga att atergifva, synnerligen af andra skådespelare än danska.I sammanhang med Holbergsföreställningaraa erinrar man sig med nöje fru H. Nybloms prolog » Vid brasan », en ganska tidsenlig påminnelse om att verlden icke är så svart, som » vi henne utmåla » och att ett lustspel af gamle Holberg väl förtjänar att ses. Likaledes skall man ej glömma den norske författaren Henrik Jcegers tillfallighetsstycke » Ludvig Holberg », som gafs på Nya teatern och lemnade hr Hillberg tillfälle till en ny, verkningsfull karaktärsframställning. Då fru Nyblom författat förspelet till festföreställningen af » Erasmus Montanus », hade professor C. B. Nyblom lemnat en ny, lyckad öfversättning af själfva stycket samt skrifvit ett efterspel, som uppfördes jämte en ganska vacker » lefvande tafla ». Under hela december och en god del af januari lefde Dramatiska teatern på gamla småstycken, uppblandade med ett nytt danskt original.
Domare vägrade fastställelse a ett laga skifte, hvarigenom, af behörigen förordnad Landtmätare, i ett skifteslag en fastighet blifvit fördelad i sä många besutna delar, som egaren af denna fastighet önskat, Domrarne i ett annat län deremot vägrade sådan fastställelse, i de fall der skifteslaget egdes af endast en person, till 7:de kapitlet Skiftes-stadgan måtte läggas ytterligare en £, hvilken, enligt motionärens förslag, skulle blifva den 6:te i ordningen, samt så lydande: ”Der flere hemman, sorn hvar för sig, eller tillsammans utgöra skifteslag, äro uti en mans hand eller ego, njute linn samma frihet, som om de innehades af flere egare, att pä ofvan föreskrifna sätt gå i författning om dylika egoutbyten, som ock att få dessa hemman laga skiftade pä sätt, alla i så mänga besutna delar, han önskar; börande alla i Skiftes-stadgan tillämpliga föreskrifter för egoutbyte och laga skifte deivid iakttagas.” Förutom att det sålunda föreslagna lagrum utsträcker sina bestämmelser utöfver det ämne, nemligen egoutbyten, sorn i 7:de kapitlet Skiftes-stadgan afhandla*, förekommer ytterligare mot förslaget, att, genom detsamma, möjligheten skulle öppnas till skattskyldig jords förminskning, utan iakttagande af de föreskrifter, som Samrnans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JW 29. 13 för .-sådana frågor äro gällande. Något, hinder komme sålunda, då all jorden egdes af en och samme person, ej längre att möta mot en sadan fördelning af jorden och hemmantalet, att ali jord af något verkligt värde t il 1 folie en lott med ringa hemmantal, och de öfriga hemmansdelarne deremot erhöllo blott jord af så ringa, värde att de ej förmådde utgöra de onera och utskylder. som dem efter hemmantalet ålage.
Bibliotheket, ör kadt anslag för Minister-Staten, tillökning å Medicial-Staten samt å alla Läns-Staterne, tillökning i anslaget för skrif - material ier och expenser samt ved och ljus £öc Kongl. Collegierne och öfrige Publique Verken; från Åttonde Hufvud - Titeln och hit öfverflyttade anslag till kostnader för döda kroppars besigtning na. m. ; hvarförutan å denna Titel blifvit upptagne : Lagnaansoch Häradshöfdingeräntan till Justitise-Staten under Rikets 3:ne Hof Rätter, PostChartae-Sigillatae-, Controll-, Tulloch Nurnmer-Lotterimedel, samt indelda räntor och Spannemål, hvar - 27 af värdet i penningar blifvit högre beräknadt, m. m. Tredje HufvudTilela, Innehållande anslagen för Militaire-Staterne och Försvarsverket till Lands; Vid Regleringen af denna Titel, sorn hittills upptagit anslagen för samtlige Militair. e-Staterne och Försvars - verket, så vät till Lands som till Sjös, håfve Vi beslutit, att afskilja och under särskild Titel uppföra Flottornes AflÖnings - Stater samt den del af anslaget ' för Försvarsverket på det hela, som för floltorne erfordras, med iakttagande af samma proportion vid fördelningen, som de sednare åren egt rum i Kongl* 28 Majds dispositioner, efter hvilken fördelning denna Hulvud - Titel upptager. 3,072,530; a5. S. hvaruti inbegripas vid denna Riksdag beviljade: Husliyres - medel till Fortifications-Staten i Christianstad: Löner och Arfvoden för 7 st. nya Tygstats tjenster, samt Jnquarterings - penningar och Löne-tillökning till Gemenskapen vid Vermlands Fält-JägareRegemente.
Samma nådiga instruktion innehåller att, på det verkställigheten af ifrå gavarande låneförhandling måtte vara ovilkorligen betryggad, hvilket vore så mycket mera nödvändigt, som, genast efter dess afslutande, en derpå grundad sedelutgifning från RiltsBanken komme att ega rum, finge någon underhandling icke inledas med andra, än sådane bankir-hus eller penninge-anstälter, hvilkas soliditet och förmåga att uppfylla åtagna förbindelser vore fullt säker, samt att, i detta 19 afseende, efter omständiglieterne, der sådant lämpligen kunde ifrågasättas, tillräckliga garantier bordo genom kontraktet beredas. Jemte nyssnämnde, serskilt för ifrågavarande lån gällande skäl, finnas äfven andra orsaker, hvarför det är af synnerlig vigt, att Svenska statslån icke afslutas med andra, än de största och i finansiel mening mest aktningsvärda bankir-hus eller penninge-anstaltcr i Europa, ehuruväl lånen naturligtvis derigenom blifva dyrare än örn obligationerna, på statens egen risk, direkte tillhandahållas allmänheten, eller om lånen, utan vidare pröfning, lemnäs till den mestbjudande. Vites-bestämmelser eller andra materiela garantier skydda visserligen staten till större eller mindre del för den direkta penningeförlust, sorn uppkommer i händelse kontraktet icke kan af långifvarne fullgöras; men den oberäkneliga förlust och indirekta skada, som tillskyndas statens framtida låne-operationer, genom en mera eller mindre misslyckad transaktion, godtgöres ej medelst dylika garantier. Om Sverige egt en under många år väl vårdad statsskuld och på detta sätt förvärfvat en stadig kredit, skulle dess obligationer, lika med andra staters, i den Europeiska marknaden hafva ett visst värde, som kunde vägleda bankirerne och allmänheten i fråga om vilkoren för ett nytt lån. Nu saknas en sådan ledning och man har endast att rätta sig efter värdet på Hypotheksföreningarnes 4 % obligationer, som under Januari månad i London noterades 81 å 83 % och i Hamburg betaltes med 86 %, då Norska 4 % statspapper derstädes gällde 95 %.
Sparre föreslagit, och hemställde H. Ex. fördenskull, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förevar, betänk., med den förändring, att, i st. f. det uti ingressen till det nya lagförslaget begagnade uttryck : ”att, med ändring af 4, 5 och 6 §§ i 24 cap. byggn.b:n, det varder stadgadt som följer”, skulle införas följande mening: ”att, i afseende ä lagens föreskrifter i 24 cap. byggn.b:n i fråga om brandstod, det mätte varda genom särskild författning förklaradt, att.” Ropades ja. Hr Cederschjöld, Rob. Theophron: anförde skriftligen : Sedan General-directeurcn öfver Rikets fängelser och arbetsinrättningar Hr Claes Livijn d. 12 nasti. Oct. allidit, anser jag, med afseende pa det tjeusteförhällande, hvaruti jag stått 174 Den 9 November e. m. lill ilen aflidne, det vara en helig pligt för mig, att, med begagnande af den rättighet, som 56 § Riksd.Ordn. dertill lemnar, påkalla II. II. St:s uppmärksamhet på den nödställda belägenhet, hvaruti hans eflerlemnade enka och sex oförsörjda barn sig helluna. Om det icke kan bestridas, att det i allmänhet mäste vara Statens pligt, att låta sig vårda om hvarje afliden redlig och nitisk em hetsmans i fattigdom efterlcmnade enka och harn, så synes denna pligt uti nu ifrågavar. fall vara mer än vanligt förbindande. För en hvar, som personligen kände Generaldirect. Livijn, behöfver det ej sägas, att han, i förening med högst sällsynta kunskaper, ägde en ovanlig och aldrig hvilande arbetsförmåga. Under de nio sista åren af sin lefnad innehade han en af de mest mödosamma, maktpåliggande och ansvarsfulla af alla chefsplatser i Iliket. Till följd af en öfverdrifven ansträngningför uppfyllandet af alla de vidtomfattande åligganden, som på sednare tiden öfverflyttades lill det embetsverk, för hvilket General-direct.
Just derföre att rättsgrund dertill saknas, har också frågan derom, hvarje gång den varit väckt, blifvit afslagen och måst förfalla. Frågan är här ingalunda att betrakta så, som om man nusåge sig böra göra en ny reglering af samtliga Sveriges kyrkors inkomster, oell på grund deraf taga ifrån den ena och lägga till den andra. Delta blefve ett annat förhållande, än det som här är för handen, Hernösands stad måtte väl ej vara i så knappa omständigheter, att den ej kan bereda tillgångar till byggande af sin kyrka. Annorlunda är förhållandet med Upsala domkyrka. Med de få domkyrkor vi i Sverige äga af detta större omfång, denna dyrbarare byggnadsstil och kostsammare underhåll, är det omöjligt för den stad, dit de höra, att besörja deras underhåll och behöflig ombyggnad. Derföre och ifrån äldsta tider, då af Gustaf I vid reduclionen tionden indrogs, blef den likväl bibehållen vid de kyrkor, der byggnaden var af en större stil, men alldeles icke vid andra stiftskyi kor, hvilka ej nro af en sårdan mera kostsam byggnadsstil, utan hvilkas byggnadssätt är lika med andra kyrkors. Pä sådan grund afstyrker jag bifall till delta betänk, och begär, lika med Frih. von Kraemer, afslag derpå. Hvad åter beträffar en motion 0111 ersättning lill Upsala domkyrka för hvad som skulle förloras, i händelse, genom R. St:s och K. M:s beslut, det skulle fråntagas Upsala domkyrka hvad den lagligen äger att årligen uppbära, så ser jag ej huru någon fråga derom skulle kunna väckas förr än K. M:s bifall till hvad R. St. i detta fall önskat blifvit meddeladt, och K. M. lärer lika litet på de skäl, som af R. St. nu anföras, som på de skäl, hvilka afföregtde Ständer blifvit framställda, kunna tillåta en sådan förryckning af medlen från Upsala till Hernösand. Frih. Hamilton, Hugo: Den siste värde talaren har yttrat, att inga rättsgrunder finnas att ifrån Upsala borttaga de domkyrkotunnor, som dit utgå af Hernösands stift och egentligen blott utgöra en del af kronobonden.
extra-ordin,-tjenstemännen måste öfvergifva ett verk, hvilket, om StatsIIlskts betänk, bifölles af Riksstrn, ej skulle hafva att erbjuda dem någon vedergällning för der använd tid och möda, eller någon uppmuntran att med ett så lönlöst arbete fortfara. Andre i deras ställen kunde ej vara att förvänta, efter en oskälig vägran af det äskade anslaget. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag delar fullkomligt den önskan Utsk. uttryckt, att Riksarchivet måtte få en ändatnålsenligare local; jag delar likaledes Utskrs åsigt, att ett embetsverk måtte finnas, som det tillkommer att disponera alla Kronans byggnader och använda dem på det ändamalsenligaste sätt; antingen ett sådant embetsverk eiler tvänne, hvaraf det ena för de Kronan, och det andra för de civil—listan egentligare tillhörande byggnader. Allt sådant är principenligt, det är en önskvärd, ja nödvändig organisation; men jag hemställer, om det är rätt sett, att, under den tid, som åtgår innan detta, och som, oaktadt all skyndsamhet, kan blifva lång, genom en otillräcklig lönestat låta dem , som tjenstgöra vid Riksarchivet, vara strängt och snäft behandlade, och genom denna otillräcklighet i lönerna försvåra räddningen af Riksarchivet. Jag sade räddningen; ty när jag sednast var i Sverige, för i år sedan, då möglade de till Garl IX:s regering hörande handlingar. 102 Den a Maj e. m. Huru långt möglet nu hunnit, är mig obekant; men efter regula de tri kan man ungefärligen beräkna, när handlingarna för vår tid äfven i sin ordning skola förmultna. Wig synes således hjelp bär vara af nöden påkallad, och dertill bör verkligen den föreslagna anslags-tillökningen. Men jag upprepar mitt fullkomliga medhåll åt Utskts önskan af centralt organiserad förvaltning af Kronans byggnader, och att under tiden skickligare loe;fl må beredas Riksarchivet. Hr Riben, Carl Willi.: StatsUtsk. bar afstyrkt R.