Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bäst i hela sällskapet är den genomhumoristiske basen mr Caldaell, en charmant stämma för öfrigt, samt sopranen mrs Cole, hvilken sjunger förträffligt, ehuru hennes stämma dock börjar verka något nött; den måtte emellertid hafva varit särdeles präktig för åtskilliga år sedan. Sällskapets samsjungning och nyansering, särskildt dess pianissimo, äro beundransvärda. Musikföreningens trettionionde konsert har utsatts till torsdagen i denna vecka, och hinna vi sålunda ej omnämna densamma förr än i nästa nummer. Oupplösliga band. (Forts.) K ^ v a d man vidare talade uppfattade jag icke. Ig™ Jag visste förut, alt min far ej förstått samla några skatter, men då tant nu vidrörde detta ämne, kände jag en nästan skä- Södra teatern har föranstaltat en repris af den rande smärta. I denna stund fattade jag fullvälbekanta vådevill-operetten » Clairette i dragonlägret » för att låta sin populära unga primadonna, komligt den stora tacksamhetsskuld, hvari jag fröken Lindscn, lysa i en ny bravurroll. 1 den stod till farbror Gabriel. Att störta in till honom, vackra Clairettes käcka skepelse utvecklar också falla på knä och kyssa hans hand, därtill kände den begåfvade artisten alla sina goda egenskaper: jag ett starkt begär. Men om man här i huset lif, friskhet, grace och en, med de jämförelsevis små röstmedlen, ingalunda föraktlig natursångafskydde något, så var det en scen. Uppkonst. Hennes aktier äro tydligen alltjämt i stifostrad af tant, insåg jag också, att det lingande, och det bifall, som hvarje kväll hälsar drigast sagdt var indiskret att ha åhört ett denna nya Clairette från välbesatta salonger, gränsamtal, som hade den mest förtroliga anstryksar till entusiasm. Af öfriga rollinnehafvare ge vi främst vårt erkännande åt hr Hirschs gemytlige ning. Jag lade därför band på mina känslor kvartermästare och hr Lamberts olycksfågel till och smög mig sakta ut, i det jag lofvade insockerbagare.
Visserligen hos några naturer, för hvilka umgänge, rörlighet och ombyte utgöra deras lifsväsende och motsatsen följakt ligen en plåga, värre än döden; men detta endast för minsta delen ; ty det sociala i menniskonaturen uttrycker sig äfven deruti Den 18 December f. m. 245 alt blott man känner det ett större antal dela samma öde, är detta en tillräcklig tröst att uthärda mycket svårare belägenhet än denna, som för mången utgör en förbättring i välstånd, förskönad af hoppet om slut, icke blott vid bestämd tid, utan möjligen långt förr, genom nåd, hyckleri eller rymning, verkställbar äfven utur mönslerbyggnaderna. Också har Sveriges hela allmänhet häröfver fällt sin dom. Hvarje brottsling beskraltar detta slags straff, och ordningsvännerna förskräckas öfver dess otillräcklighet och kostnader. Alt uppgifva huru stora dessa redan äro, erfordras icke; vi se det nog af statens uttömda tillgångar. Att beräkna den ofantliga summa som ytterligare erfordras är omöjligt, och derjemte till intet tjenande, enär hon icke kunde anskaffas genom annat än skuldsättning, en utväg som endast af krigets nöd kan ursäktas. Om eu gäng, när landets ställning blifvit lyckligare, tukt och seder blifvit återförda, och när dessa emellertid uppförda kostbara fängelser blifvit obeböfliga, de kunde lill annat och ädlare bruk begagnas, vore öfver de använda medlen mindre att klaga; men dessa bus äro så inredda att de till intet annat ändamål kunna blifva brukbara, endast qvarstå såsom minnesvårdar af eli tillstånd, hvaruti vi aldrig behöft komma. Från utlandet höras en mängd uppgifter, än lastande, än prisande fängelsestraffet; än berömmande det ena, än det andra af dess olika systemer; motsägelser som bevisa att ingen säker erfarenhet ännu vunnits, och, der denna bäst utfallit, bekräftande, att hvad som för det ena landets och folkets seder och lynnen är passande, kan vara tvertom för det andra, hvarom Sveriges förulnämda allmänna omdöme bärer ett ojäfvaktigt vittnesbörd, bättre all efterfölja än drömda theoriers irrbilder. Icke förkastar jag fängelsestraff; sådant har i alla tider funnits och lärer städse blifva behöfligt.
Det är sannolikt, att en stor mängd förslag skulle inkomma till en sådan committé'; men då såväl R. o. Ad. som de öfriga Stånden hafva afslagit förslag, som grunda sig på allmän valrätt, och en sådan committé' således skulle finna sig befogad att undanrödja alla sådana förslag, som ägde likhet med dem, Stånden afslagit, och härtill kommer, att Styrel-* sens närvar, medlemmar, enligt de yttranden de inom Re-, presentationen afgifvit, nästan samfäldt äro emot en representationsförändring i den liberalare anda, som, efter min förmodan, Nationen åstundan, så fruktar jag, att alltsammans skulle upplösa sig uti ett onödigt besvär, och resultatet således blifva ännu en committé' till de många onödiga, sorn äro nedsätta, Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Hvad Gr. v. Fersens motion beträffar, betviflar jag, att ett bifall till densamma Vore af någon nytta; hvaremot jag icke hyser samma öfvertygelse i afseende på Gr. Horns tillägg dervid. Jag Hor nemi, icke, att den föreslagna committe'en blefve så onödig, som den siste värde talaren föreställer sig. Frågan om en förändrad Nationalrepresentation har nu så länge sväfvat på ytan, att jag tycker tiden vara inne att undersöka densamma på ett mera grundligt Sätt, än som kan äga rum i dagbladen, På beskaffenheten af cornmitte'en kommer naturligtvis halten af arbetet att bero, Men då Styrelsen icke längre kan blunda för Nationens önskningar i detta afseende, då det icke längre lärer kunna bestridas, att Nationen önskar representationsförändring och att motståndet endast ligger 1 svårigheten att öfverenskomma om något sätt för denna förändring, så tror jag, att det vore gagneligt och bidragande till alt få de särskilda opinionerna öfver ämnet Den 21 October. utredda, om Regeringen, för att få frågan fullständigt bedömd af sakkunnigå och upplysta märi, nedsatte en committé', sådan sorn Gr. florn föreslagit* Jag förenar mig således på det fiffigaste i Gr.
Bättre hade varit, om StatsUtsk. tillstyrkt jordens uplätande till Götheborgs stad utan alt ens ifrågasätta något byte, då hade SlatsUtsk. åtminstone icke äfventyrat, all möjligen hafva, för sin del, såsom valuta för hvad Staten afstår, godkänt en egendom, som redan är Slaten tillhörig, och sålunda gjort hela bytet lill ett spegelfäkteri. Man har till försvar för betänk, åberopat den stora skönhet hvarmed staden sig omgifvit, man har anfört huruledes staden skulle i välmåga och industri hafva med jättesteg gått framåt och att Staten således vore skyldig till upoffringar, för all än vidare befrämja den industriella utvecklingen inom delta samhälle. Jag kan icke godkänna dessa åsigter. Jag anser ett samhälle, sådant som det ifrågavar., med den stora rikedom det besitter, lika väl som hvarje annat samhälle, vara skyldigt att sörja för sig sjelf Den 17 April. 5U3 och alt icke begära understöd utaf Stalén. Sådana böra endast lemnäs dem, som behöfva upmuntran och hvilkas företag ligga i linda; men der icke barnet utan den fullväxla mannen finnes, som eger förmåga att utveckla sina krafter och bringa sig upp till den högsta fullkomlighet i alla möjliga hänseenden, der är något understöd ej heller af nöden. Såsom skäl har man vidare anfört, att Krigs-colhm afgifvit tvenne särskilda ulluttn, hvilka skulle vara af olika innehåll. Förhållandet är visserligen sådant; men den värde talaren, sora härvid fästade sig, har förbisett, hvad som likväl år ganska väsentligt, nemi. att Krigs-colhm i sitt utlåt, af d. 3 Maj år 1S50 förklarat dess tillstyrkan uti ett föreg:de utlåt, af d. 30 Januari 1849 af jordens uplåtelse hafva förfallit derigenom att Magistraten i Götheborg bestridt, såsom eldfarliga, upförandet af de byggnader och andra inrättningar, i och för hvilka jorduplåtelsen skulle ske. När alltså skälet för sjelfva tillstyrkandet förföll, så lärer man väl icke kunna tillägga della tillstyrkande egenskapen, all förtjena afseende.
Majit i underdånighet insändt särskilda belänkanden, ibland hvilka ett ”angående de straff, sorn i ny allmän Kriminallag borde bestämmas,” samt derefter den 23 November 1844 till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnat ett fulländadt förslag till sådan lag, jemte förslag till särskild lag öm verkställighet af de i den förra antagna fängelsestraff, äfvensom lill de öfriga författningar, hvilka Beredningen ansett böra i sammanhang med den föreslagna nya kriminallagen införas. Afvikande ifrån Lagkommitteens reviderade lagförslag, hvad straffsystemet angår, hufvudsakligen deruti, att bestraffning med fängelse vid vatten och bröd blifvit utesluten samt den af Lagkommitteen, i afseende å de så kallade frihetsstraffen, utmärkta skillnad emellan ”straffarbete och fängelse” likaledes upphäfven, omfattade Beredningens förslag för öfrigt samma straffsystem, som det förra, och uppställde således, såsom ”allmänna straffarter”: l:o Dödsstraff; 2:o Frihetsstraff, eller fängelse i sju grader, i den första på lifstid, i de följande på längre och kortare Lid intill den i sjunde graden bestämda af minst trelio dagar; och 3:o Böter; samt dessutom såsom ”särskilda straff för embetsman:” a) afsättning och b) mistning af embelet; hvarjemte, i afseende å vissa brott, den särskilda påföljd skulle stadgas, att de dömde ej må i allmänna värf brukas. Slutligen och enligt hvad förhandlingarne vid sislförlidna riksdag gifva vid handen, hade Kongl. Majit, genom nådig Proposition till Rikets Ständer af den 17 December 1844, till Rikets Ständers antagande föreslagit en ny Strafflag, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med nyssnämnda af Lagberedningen i underdånighet insända förslag lill sådan lag, nied de få afvikelse;1 i öfrigt, hvilka Kongl. Maj:t, enligt bilagdt utdrag af Statsrådets protokoll, B. St. Just. Ombudsm.
Om man vill införa nya grundsatser i en lag, så är man som lagstiftare sig sjelf så mycken aktning skyldig, att man icke motsäger sig sjelf, och jag kan icke finna något mera motsägande än Utsk:ts förslag och Giltermålsbalkeris 6 kapitels l:sta §, hvilken Utsk:t velat bibehålla och som säger: »gifter sig mö mot faders vilja eller moders, håfve fader eller moder våld att göra henne arflös.» Detta är, säger Utsk:t, en förträfflig utväg, som fader eller moder har qvar, ifall dottren gifter sig mot dess vilja. Ja! i sanning en förträfflig utväg. Sedan min dotter har gift sig mot min vilja med en person, som bringat henne i nöd och fattigdom, skulle jag såsom läder hafva qvar rättighet att öka denna hennes nöd, så att hon skulle svälta ihjäl Har man tillåtit dottren att gifta sig utan fadrens bifall, så må hon dock åtminstone få det lilla arf, D«n 13 Maj e. ra. 355 hon kan erhälla efter honom. Om man vill att lagen skall medgifva qvinnan att gifta sig utan att det angår hennes fader, så bör man icke intaga i lagen, att, ehuru hon har denna rättighet, har dock fadren rätt att straffa henne, när hon begagnar sig deraf. Jag tror således att det stadgande, som Utsk:t föreslagit, endast skulle leda till förvecklingar, osäkerhet och förvirring, hvarföre jag anhåller om afslag på Betänkit. Frih. Armfelt, Magnus: Då jag för min del biträdt och till alla delar gillat Utsk:ts förev:de Betänk., så anser jag mig skyldig att uppträda till försvar för samma Betänk, och gendrifva de skäl, som Hr Gr. Sparre anfört emot icke allenast Betänk:ts uppställning, utan äfven sjelfva saken. Jag ber derföre om ursäkt, om jag kommer att söka att steg för steg följa Hr Gr:ns anförande.
Jag vill blott taga bort ordet ”företrädesvis.” Egenteligen ville jag yrka att ingen undsättning borde lemnäs åt någon utan äterbetalningsskyldighet, utan borde det vara stäldt så, att de kommuner som uppgifvit sig hafva många nödställde, men icke hafva tillfälle alt sjelf underhålla dem, må fä kontanta medel till fyllande af deras behofver och produkten af det arbete som de fattige dermed verkställt, bör användas till återbetalning af den lemnade undsättningen. Frih. Tersmeden har yttrat att vid föreg:de undsättningar hafva medlen till största delen användts lill uppköp af spanmål, ehuru de dock äfven kontant utdelats. Man mäste väl medgifva att om kontanta medel ullemnas till enskilde personer sä är det klart alt ingen kontroll finnes deruppå ali dessa medel användes till uppköp af spanmål eller till verklig undsättning, utan de kunna användas till skulders betalande eller till drifvande af hvilken industrigren som helst och fördelen af räntefria lån är för samtlige innevånare af landet så stort, att om det är möjligt för dem att visa en ställning som är tryckande och svår, äfven om det icke vore med verkliga förhållandet öfverensstämmande, så sker det i afsigt alt förvilla styrelsen och förskaffa sig länetillgångar på så beskaffade vilkor. Det går derföre icke an att låta detta mora. få förblifva sådant det nu är föreslaget. Det kan betydligt förkortas, [frågavande undsättningsmedel böra komma den fattiga klassen ensamt till godo, antingen det lill fullt belopp är beräknadt på dess arbetsförmåga eller icke är det; men för det arbete de fattige prestera bör af kommunen lemnäs godtgörelse åt samhället, som dertill förskjutit medlen. Hr von Hohenhausen: För min enskilta del skulle jag kunna vara belåten med den diskussion öfver i frågavande punkt som jag genom min anmärkt), framkallat och med de åsigter äng:ilo meningen med mom. b), som blifvit uttalade af StatsUtsbs ordfide och åtskilliga af dess liärvande ledamöter. Jag ansåg likväl nyss och anser ännu — (synnerligast då det uppgifvits att en redaktions*.
9 jan , och intill dess fonden blifvit nedsatt till det bestämda beloppet af 3oo,ooo R:dr, alltför litet lärer komma att utgå till dessa skifteslån, samt att jemväl sedermera endast 20, a 3o,ooo R:dr kunna komma i fråga intill nästa Riksdag, hvilket, pm räntan skulle bibehållas vid 2 procent, gör på sin höjd för åren 1833 och i834 en fördel för det gemensamma jordbruket af omkring 200 R:dr om året; och jag hemställer vördsamt, örn denna fördel kan anses på ett så verksamt sätt bidraga till skattebördornas lindring, att man derföre bör bryta ali ordning för Bankens lånerörelse. Jag anhåller ånyo om proposition till bifall af förevarande punkt. Friherre Boije: Då jag sist yttrade mig, afsåg jag låneanstalten sådan den ursprungligen varit, och stadnade der, men trodde 111ig äga skäl till den slutsatts, att clå man för låneanstaltens första ändamål medgifvit en ränta af endast 2 procent, ägde man ännu starkare skäl, att stadna vid dessa 2 procent, sedan man beslutat ett nytt lånesätt med ett annat ändamål; ty till odlingar har ingen varit tvungen, men till utflyttningar förbinda Författningarne, och odlaren har hopp att återfå något af den jord han odlat, då deremot de dryga utflyttningsoch nybyggnadskostnaderne icke gifva någon ersättning. Jag hoppas, att detta skäl inses af en hvar, och att således, F 30 I)en 27 November. afven med den förändring man nu gifvit låneanstalten, flere skäl än förut tala forén lindrig ränta; ty odlaren har hopp, att återfå något af det frivilliga företag, hvaruti han ingått, då deremot den, som tvingas till utflyttning, icke har någon sådan förhoppning, och snarare behöfver understöd. Hvad Herr Ribbings yttrade farhåga beträffar, så tror jag, att den kan lemnäs utan afseende; ty ingen lärer begära skifte endast för det understöd han kan påräkna till utflyttning och nybyggnad; det skulle vara en ren förlust. Hvad åter angår den förmodade öfver-productionen, så torde detta års production Öfvertyga Herr Ribbing, att vi ännu icke behöfva frukta för någon sådan.
StatsUtsk. yttrade nemi. då: att det, med frångående af dess förut yttrade åsigt, ansåg sig böra tillstyrka, att ett anslag för gevärstillverkningen finge äga rum; men som det vid föregående riksdagen beviljade anslaget vore uppgifvet vara tillräckligt, t. o. m. för år 1H36, ansåg Utsk. tillfyllestgörande att anvisa medel för 3 års tillverkning, och om den, genom på förhand vidtagande åtgärder, förminskades från 5,000 till 3.000 åi ligen, blefve ett anslag för 9,000 gevär erforderligt, hvilket Utsk. tillstyrkte med 180,000 r:dr. SlalsUtsk:s utlåt, filo 11 blef af R. o. Ad. återremitteradt. Ånyo föredrogos och bi föl lös StatsUtsk:s den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda utlåCn: N:o 12, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om medels anvisande till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad; N:o 13, i anledn. af vackt fråga om Riksg.conCs befrielse från chartas-sigillatas-afgift och expeditionslösens erläggande. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Då jag icke var tillstädes, när StatslJtsk:s utlåt, rörande anslag till gevärsfabrikationen återremitterades, anhåller jag att nu få bifoga den anmärkning, alt jag icke finner det vara någon nödvändighet, att ett extra-anslag beviljas för fullgörande af äldre contracter om gevärsleverancer från Husqvarna och Norrtelje. Då redan på ordinarie-stat finnes ett anslag af 696,000 r:dr för armeens materiel, torde deraf kunna afsältas en erforderlig sum - Den 20 Mars f. m. 433 summa för fullgörande af de gevärs leverancer, liv ar om contracter blifvit ingångna. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel:
I följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut den 17 Mars 1837 och den 26 October i838, hafva serskilde, dels af Eders Kongl. Maj:t i Nåder förordnade, dels af Hufvudstadens församlingar valde Comiterade haft det uppdrag, att tili Eders Kongl. Maj:t i underdånighet afgifva Betänkande och Förslag tili Stadga för Fattigvården härstädes. Bemälde Comiterades underdåniga Betänkande och Förslag, uti hvilka jag deltagit, äro ock den 5 sistlidne Juni till Eders Kongl. Majit i underdånighet afgifne, och hafva, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, blifvit till trycket befordrade; hvadan Öfver-Ståthållare-Embetet, med åberopande i underdånighet af den utförliga Berättelse, sora angående Fattigvården i Stockholm i nämnde Utlåtande förekommer, anser sig här böra blott upprepa underdånigst några hufvudsakliga momenter i detta ämne. Jemlikt hvad Eders Kongl. Majit, genom Nådigt bifall till ett af Församlingarnes Deputerade i underdånighet afgifvet Förslag, uti skrifvelse den i5 Juni i833, förordnat, hafva Hufvudstadens Territoriul-Församlingar, inom hvilka afgifter till deras Fattighus förut blifvit erlagde efter serskilda olika förhållanden till Brand vakls-afgiften, efter 1836 års ingång betali stadgad Fattighus-afgift till ett belopp, motsvarande hel Brandvakts-afgift; och efter denna grund har berörde afgift för år i83j, eller det sista, som närvarande Berättelse omfattar, utgjort för samtlige Territorial-Församlingarne ett sammanräknadt belopp af 23,5oi R:dr.
Jag vill icke yttra mig om den föreslagna proc:n, ty den kommer att bero på huru stor summa som skall genom bevillningen utgöras, men nog tycks det vara billigt att alla medborgare betala bevillning efter samma proc., vare sig den ene har sin inkomst genom lön, och den andre genom bergsbruk, handel eller rörelse. Jag kan icke gilla Gr. Ugglas påstående att man borde taga 2 proc. af näringsidkare, men 1 proc. af löntagare, derföre att man alltid kan få reda på den sednares inkomst, hvaremot den förre ofta inlemnar orätta upgifter. Denna supposition, hvilken genomgår hela författningen är enligt min tanka falsk. På sätt Hvr:ne torde veta har man i åtskilliga städer bildat Komitéer för en s. k. fattigvårdsbeskattning, och dessa Komitéer hafva i allmänhet kommit inkomst-siffran bra mycket närmare än våra TaxeringsKomitéer. Dessa FattigvårdsKomitéer hafva funnit vigten af att en så betydlig afgift som denna utgår efter en rättvis grund, och i allmänhet är man ense om att den ene får betala lika mycket smn den andre. Det ligger ett fel i BevillmsFörordmn, och det måste man taga reda på. Den inkomst en näringsidkare haft det sednaste året kan man icke rätta sig efter; ty om det t. ex. är en handlande, så veta vi, huru det ena året kan aflöpa med stor behållning, och det andra året deremot med förlust. Hr Stolpes förslag att till grund för taxeringen lägga den inkomst han under viss tidslängd i medeltal haft, synes derföre vara rigtigare. Jag ber nu att få säga några ord om jordens taxering. Man har sagt att Hr von Koch vid förra Riksdagen föreslog att bevilln:sproc:n skulle nedsättas till 1 proc., förutsatt att vi fingo en rättvisare taxering af jorden. Till en sådan rättvisare taxering hafva vi ännu ej kommit; ty om man granskar den ifrågav:de §, så finner man väl att Utsk. borttagit några ord sorn först funnos der, men, jag kan icke inse hvad man dermed har vunnit. Må det tillåtas mig att genom ett exempel uplysa det sätt, hvarpå jorden för det närvar:de är taxerad.
Stad måtte befrias från Krono-Uppbörds-Betjeningens derstädes aflöning, utgörande 2000 R:dr derstädes årligen, samt undfå ersättning af hvad hittills för detta behof blifvit erlagdt, som af Herr Borgmästaren Nordströms Motion, att de mindre Städernes Tjenstemän , som verkställa Krono-Uppborden, kunde på Rikets Stat Löner tilläggas eller någon ersättning af allmänna Medel, för deras dervid inträffande Besvär och omkostnaderj Stajs-Utskottet icke ansett sig kunna till - Den 17 Februaräi 483 styrka att någon aflöning på Rikets Stat bestås för dessa Städers Uppbörds - Betjening: Dock har Utskottet , då Riksens Ständer vid 1812 och 1815 årens Riksdagar funnit billigt att tili ersättning och belöning för Besvär och tiliökta utgifter i och för Skattskrifning, Debitering samt Uppbörd och Redovisning af Bevillningsmedien, anslå viss Procent af samma Medel, ansett det skäligen böra komma under öfvervägande, huruvida ej någon förhöjning i denna proCent må beviljas, hvarföre Utskottet hemstält till Riksens Ständer, om icke, i afseende derå, denna fråga kunde till Bevill* nings-Utskottets Utlåtande öfverlemnas. 7:0 Af den 12 dennes , angående RiksdagsFullmägtigens för Stockholms Stad Herr L, J. Lundgrens hos Välloflige Borgare-Ståndet väckte Motion, att, sedan Stockholms Stads Cassä, genom beslut vid tgif års
Flyr, vid hans skall! Än mer vet Vala: Längre fram ser hon, – Ända till Gudarnes afton och fall. Bröder bröders Bane varda, Sysslingar slita Slägtskaps band; Hård är verlden; Hordom mycken, Split-tid, svärds-tid, Sköldar klufna, Vind-tid, varg-tid, Skoning ingen, Båda verldens brand. Ur-trädet antänds, Jätt-söner dansa, Klangen från Gjallar Hornet blir spord; Högt blåser Heimdall, Häfver basunen; Odin ber Mimers hufvud om ord. Forn-trädet suckar, Loke är lössläppt; Yggdrasill skälfver, Ståndar dock än: Allt börjar rädas Helhem, när Surturs Låga sig närmar till gudar och män. Skäller ur hålan Garmer än högre; Fjättrarna remnat, Ulfven är fri; Hrymer från östan Åker på hafssvall, Ormen der vältrar i jätt-raseri. Dönar nu vågen; Skriar nu örnen, , Blek, vid sin lik-kost; Döds-skeppet syns: Nagelfar skjuter Gungande kölen, Tåget af Muspels söner begyns. Sunnan de komma, Hafvet dem vräker, Loke vid rodret Styr öfver fjärd; Talrika fränder, Vidundren alla, Följa med Loke och Ulfven på färd. Hvad sker bland Asar? Hvad sker bland Alfer? Ting de hålla, vid Jättverldens dån! Utanför klippdörr Dvärgarne qvida – Asarnes Vise! månn’ än J förstån? Surtur från söder, Med svajande flammors Svärd nu fördunklar Härgudars sol! Fjällarna braka; Hjeltar få Hel-sot; Himmelen remnar, från pol till pol. Nu griper hjertsorg Hlina ånyo: Odin sig väljer Ulfven till strid; – Strålande Frey går Fram emot Surtur; – Friggas gemål sjelf faller dervid. Då kommer starke Segerguds-sonen, Tigande Vidar, Att mord-djuret slå: Svärdet han stöter Djupt i dess hjerta; Herrlige fadern hamnar han så. Då kommer sonen