Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer hafwa til Oonst!- tutions-Ntstottet remitterat Kongl. Majus Nådiga proposition af den 7'.de i denna manad, hwarutl Kongl. Maj:t, som i Nader antagit den til Dest Bifall och >anck on j underdånighet öfwerlemnade Riksdags-Ordning, likwal ansett sig böra, tilwinpande af en ytterligare fullständighet i denna Grundlag, derwid göra nagra anmärkningar, at, efter en Den 8 Mars. 4N ra Laglig beredning under denna Riksdag, witz hen nästföljande ril pröfning företagas. Med den pä en lycklig erfarenhet grundade öst werrygelsen om Kongl. Majus wälwiliarde asagter, och dä de af Kongl. Maj:t Nadigst jrmn^ällde päminnelser, ulan at werka någon rMwmng i LonstitutjonenL wäsenteligare delar, endast ästsios bestämdare uttryck af bibehallne föreffristcr .ll.r ock ZeAlcmentLrjste förändringar, ledande tili.lsdag :- ärendernes lugnare och ordenteligare gang, kan Utffottet ej draga i betänkande, at med tilstyrkan af Riksens Sränders underdäniga bifall til högst» berörde Nädiga ^opogition, pä det sätt här nedanföre närmare upgifwes, wördsammeligen söresiä i Riksdags-Ordningen följande tillägg och ändringar, at wid nästkommande Riksdag ai Kongl, Waj:t och Riksens Ständer genrensamt afgöras, I 17 §. utgä orden: "med tillämpning af-ue capirlet 4:de §. Straff-Balken, kropps-pligten swarande emot Tjugufem til och med Sextio Dalers böter," och meningen siyliseras salunda: Utan sträft fes med fängelse wid watton oä) bröd ifrån Atta til Sexton dagar efter omständigheterne:. 19 §. Meningen frän och med "och äligge Lands-Höfdingen" til och med "afgäende post öft wersända" erhåller följande fullständigare eecluökion:
Jag vågar påstå, att de qvinnor, som ligga på en soffa och läsa romaner, göra sina fattiga medsystrar — och med dem qvinnornas framtidssak — icke huudradedelen så stor skada som de förmögna eller bergade flickor, hvilka arbeta för en allt för låg arbetslön — likgiltigt om de göra det med redligaste allvar och uppsåt eller af den i våra dagar så moderna lusten att » vara nyttig » — » sjelf förtjena de ännu något ». Qvinnornas oförmåga att tänka längre än från näsan till munnen och den fullkomliga frånvaro af beräkning i deras göranden ha blifvit ett omdöme pm dem, hvars giltighet de ännu ej lyckats vederlägga. Låtom oss ett ögonblick se till, huru en man värderar sitt arbete (synnerligast intelligensarbete), så skola vi kanske förstå, hvarför en man kan försörja en hel familj, der en qvinna med nöd försörjer sig sjelf. Först beräknar han, hvad hans uppfostran har kostat; den är en vexel dragen på framtiden, en skuld, som måste amorteras. Det betyder intet, om en annan redan betalat denna skuld för honom, han måste i alla händelser motse möjligheten att i sin ordning få förskottera en ny generations uppfostran. För det andra skall hans arbete betäcka hans lefnadsomkostnader, och dit räknar han allt, som för honom af vana eller smak betraktas som lifvets nödtorft:. ett godt hem, ett godt bord, ett tillräckligt antal tjenare och detta icke blott för sig, utan äfven för den qvinna, som i egenskap af hans hustru är oförmögen att försörja sig sjelf. ett nummer i veckan under hela qvartaiet. För hvarje 5-tal abonr, som samlas, och för hvilka afgiften insändes till Redaktionen af För han det tredje första mögen att förtjena komma en tid, dom att liksom sitt uppehälle, så då derför, han, af sitt lif varit han att oförkan det af sjukdom och ålderåter blir förhindrad fordrar ett beräknar tredjedelen att hans göra det.
St:rs Verk, då deremot de seS B. 11 162 S tats-U.tskottets nare ej på en gång inflöto utan på olika tider oell således ej eller kunde så bestämdt beräknas: attoni, lika väl för RiksgäldsCon toirets räkning, som för StatsContoirets, ifrågakomne medel kunde i Banken deponeras, sådant likväl icke skulle tjena til! någon nytta, enär RiksgäldsGontoiret i alla fall skulle utbetala desamma till StatsVerkets behof på StatsContoirets reqvisition; samt att någon fördeiför RiksgäldsContoiret ej eller skulle, såsom påstådt blifvit, uppkomma af förändringen, enär SlatsContoiret, på samma gång det lemnade bevis på ÖfverskotlsSummans insättning för PiiksgäldsGontoirets läkning, reqvirerade ett lika belopp af StatsbristSumman, som i annat fäll skolat af RiksgäldsContoiret utbetalas, hvadan desse lefvereringar verkade endast såsom en afskrifning på RiksgäldsContoirets förbindelser till StatsCoutoiret och på de stora räkningarne dem emellan, utan att för RiksgäldsContoiret bereda någon större tillgång för ögonblicket. Utskottet har, efter inhämtandet af desse redan yttrade åsigter af ämnet, tagit kännedom så väl af den underd. Skrifvelse R. St:r den 17 November 1823 till K. M:t afgåfvo, med underd. anmälan om deras beslut, det alla inflytande Tullmedel dädanefter borde aflemnas till RiksgäldsContoiret, som ock af det Nådiga Svar derpå, K. M:t under den 4;de derpåföljde December behagade R. St:r meddela. Utskottet har deraf funnit, att R. Shrs forenämde beslut grundade sig derpå, ”att hos R.
Courant, får, i nion af behof och efterfrågan, begagnas vid alla slags vexlingar och liqvider med Banken, vid utskylders betalande samt man och man emellan, lika med Bankens alla öfrige å Riksdaleroch Skillingtal ställde löpande Sedlar; 5:o att de större Sedlarne af nya slaget, derunder räknade valeurerne från och med 25 till och med 5oo R:dr Courant, skola i VexélBanken upptagas efter stycketal med numer och datum, och alltid så, att de, som tid efter annan i Cassorne inkomma och icke befinnas förnötta., må lill utvexling åter begagnas, samt icke förr blifva anullerade och i böck erne afförde, än då de genom nötning äro för vidare omlopp bland Allmänheten otjenlige; men att smärre Sedlar å Riksdalertal, derunder räknade yaleurerne 1, 3 och ro Riksdaler Courant, icke efter stycketal, numer och datum, utan endast till antal och summa, blifva i Räkenskaperne upptagne och afförde; 6:0 att till alla Sedlar å Riksdalers-valeur användes såkalladt la melieradt - Banco-Utskottets Betankande N;o 107. 9 melleradt papper, efter tle för Utskottet uppviste prof, Fullmäktige dock obetaget att gifva papperet all den ökade förbättring, ytterligare vunna insigter kunna påkalla; 7:0 att formaten blifva likaledes i öfverensstämmelse med de för Utskottet uppvisla prof, sålunda, att 5oo och 100 Riksdaler komma att förfärdigas af det största formatet, de å a5 och 10 Riksdaler af det dernäst, samt 3 och 1 Riksdalers Sedlar af det minsta; 8:0 alt alla dessa Sedlar tillverkas af färgadt papper, nemi. de å 5oo, a5 och 3 R:dr af blått, samt de å 100, 10 och 1 R:dr af gult; 9:0 att texten, på sätt de för Utskottet uppvista prof utvisa, trycke* i såkallad Stereotyperings-form, under iakttagande, ej mindre att typen till hvarje valeur är så olika de öfrige, att icke förfalskning från den ena till den andra kan verkställas, än ock, att å någon tjenlig plats å Sedeln kortligen för hvarje Courant valeur anlydes dess motsvariga belopp, så väl i Silfver-Specie som i Råneo, på sätt som följer:
Frågan om uphörande af det ifrågav:de förbudet framställdes efter hvad jag vill minnas, af Bevilln.Utsk. redan vid 1847 och 1848 års Riksdag, men förföll till följd af votering inom detta Stånd och PresteSt. Vid sista Riksdagen ingingo R. St:r till K. M. med underd. anhållan om borttagande genast af detta förbud, men, till följd af fabrikanternes framställda begäran, bifölls ej detta, utan K. M. upsköt. med verkställigheten af beslutet lill 1852 års slut, lill hvilken tid fabrikanterne lemnades rådrum, innan konkurrensen med utlänningen skulle inträffa. Dc försattes således i tillfälle att bereda sig på möjligheten att uthärda täflan med utlänningen, och en sådan möjlighet har K. M. vid denna Riksdag velat bereda äfven åt de af våra öfriga näringar, som hittills varit i ett likartad! undantags-förhållande. Småningon hafva under den förflutna tiden, mindre vigtiga förbud blifvit borttagna. De för vår industri mera vigtiga qvarstå ännu: och kan det väl dä synas så klandervärdt, om man vid deras borttagande söker att med varsamhet tillvägagå. Att ett ovilkorligt vidhållande af förbuden icke heller nu utgör Regeringens syfte torde något hvar kunna finna af den K. Propos:n likasom af det förhållande att Regeringen uti densamma föreslagit uphäfvande af ett nu existerande förbud, nemi. på vissa slag af jernplåtar. Vid de anmärknrr, som emot den K. Proposm blifvit framställda, har man förbisett detta förhållande, sorn dock torde förtjena att ihågkommas. Således har K. M i den afgifna proposm, redan gjort mera än hvad man velat medgifva, och tillika framställt ett i sammanhang dermed stående förslag, som antyder en syftning att i den bestämda rigt-, ningen vidare fortgå, och är af beskaffenhet att böra ingifva trygghet och förtroende hos så väl den ena som andra sidans förfäktare. Den K.
63 af flera borde delas, ej lämpligen kunde i olika fora pröfvas, men Magistratens ledamöter, att döma af Kongl. Hofrättens utslag i denna sak, af mig rätteligen ansågos böra tilltalas vid Hofrätt och icke kunde dragas till Rådstufvurätt, måste, enligt min tanka, saken anhängiggöras vid den domstol, som för de öfriga tilltalade och jemväl för Magistratssekreleraren, för så vidt han tillika vore Magistrats-ledamot, utgjorde ett slags forum privilegiatum. Jag hade mig likaledes bekant, att Kongl. Svea Hofrätt förut i likartade inål handlat enligt en sådan åsigt. I följd häraf torde jag finna mig föranlåten att i detta utslag söka ändring genom underdåniga besvär. Med begäran om Justitie-Ombudsmannens embetsåtgärd hade Arrendatoren Erik Lindblom vid Lullehof skriftligen klagat deröfver, att, sedan Apothekaren Jacob Widgren till Färentuna Häradsrätt låtit instämma Lindblom, för det denne skall om Widgren utspridt rykte, sorn å heder och ära gått, men Widgren ej gittat sitt käromål bevisa, hvarföre ock hans talan i alla instanser blifvit ogillad, Kongl. Majits nådiga utslag i målet, ehuru Lindblom ej varit till rättegången vållande eller af berörda utslag begärt del, likväl blifvit, genom Kronofogden i orten, Lindblom tillstäldt och denne betungad med Tio Riksdaler 50 öre lösen i slämpladt papper, hvarför äfvensom för förklaringskostnaden hos Kongl Majit någon ersättning icke är vorden i det nådiga utslaget Lindblom tillagd; förmälande klaganden sig ej kunna annat fatta, än att påtrugandet af nämnda utslag, deraf.han ingen nytta hade, och uttagandet af berörda lösen saknade laglig grund; hvarföre han yrkade anmärkning emot vederbörande tjensteman, som onödigt belastat honom med nämnda stämplade pappersafgift, för hvilken likasom för omkostnaderna vid hans förda klagan, Lindblom fordrade godtgörelse. Sedan Justitie-Ombudsmannen lemnat Kongl.
Det fälle, hwaref Den, före ©ocfenfämman, blifmer för ©ocfnemännen till genomfeenDe att tillgå. ^HBiD ©ocfenfätnman företep, eller, om få begäreP, uppläfeP SftatualPlängDen, hvarefter, och feDan genom roeDerböranDe f}>aforP od) troänne ©ocfnemänP unDerfrifter, utan eller meD anmärfniugar, hmilfa å färftlD förtecfning upptagaP, Dej? en» ligbet niet» merfliga fi5rf)ållanöct blifmtt fyrft, Denfamma af haftor till §ape< ring&€ommitteen för ytterligare granling öfmcrlemnaö. 0m Cöjcertngs^Commirté på Hanöer. §• 49. åDärabefFrifmaren åligger att författa odj tia konungens SÖefallntngöbaf manDe, itttDer loppet af januari månaD, infänDa förflag till terminer för £a Det åligger Den jfattjfylDtge att aflemna, font ocf b^aD af QEommittéen fjelf iafttagaé bör. 5Då Denna $3emillningéjtaDga förila gången (fall länDa till efterrättelfe, bör af konungen* föcfallningébafmanDe i fungörelfen tillfännagifmaö, att Den mi# nimi-tartjf för bemmanömärDet i bmarje San, fXifeté ©tänDer år 1823 faft* flällDe, nu å nyo flaDfäflaD od) miD S3emillning&fkDgan fogaD, ffall länDa till efterrättelfe ocb i intet fall får unDerfligaö, famt att €ommittéerne ega rät» tigbet att, när bebofmet Det mcrfligen forDrar, meD iafttaganDe
Personliga skvddsafgiften fastställdes till 40 öre för hvarje mansperson och 20 öre för hvarje qvinna. Bevillningen för den kyrko-och kronotionde, patroni ecclesiarum i Skåne, Halland och Bohuslän åtnjöte, samt för kyrkornas i nämnda provinser tionde, äfvensom för domkyrkornas inkomster i spanmål och hemmansräntor, nedså!tes till 2l procent af tiondespanmålens och räntornas värde. Deremot höjdes minimiafgifterna för handlande, fabriksegare och handtverkare samt med dem jemförlige manufakturister och andre borgare till .amma belopp, som dessa afgifter utgjorde, innan desamma genom 1854 års bevillningsstadga nedsaltes. För städernas fartyg af mer än 5 svåra läster bestämdes lästetalsafgiften till 12 öre, utan afseende å den klass, dertill staden hörde, och för landtmäns, fiskares samt köpingar och lastageplatser tillhöriga fartyg af enahanda storlek till 6 öre för hvarje läst. Lotsar och lotsdrängar befriades från bevillning efter 2:dra artikeln. Bevillningsafgiften tor utlänningar, som reste i handelsärenden, utsattes till 50 rdr, då de inom riket uppe hölle sig högst tre månader, och till 20 rdr för hvarje månad derutöfver. För rättigheten till skogsfång på kronans till bruk eller hyttor emot rekognition upplåtna allmänningar höjdes afgifteri från G sk. till 25 öre för hvarje stafrum ved eller 18 tunnor kol. Testamentstagare och arfvingar frikallades från skyldigheten att erlägga bevillning för testamenten eller arf', då den testamenterade eller arffallna egendomen ej uppgick till ett värde af 1,000 rdr rmt. Den förut meddelade föreskriften, att två ledamöter i Stockholms stads Taxeringsoch Pröfningskomitéer skulle vara från de förvaltande verken, uteslöts. Det lill taxeringskostnader anslagna beloppet ökades till B procent af hvarje läns och 2^ procent af Stockholms stads hela bevillningssumma.
R:dr 32sk., h v i 1 - ”ka skulle serskildt å 3:dje Hufvudtiteln upp”föras, ett motsvarande Creditiv å Riksgäldskontoret anvisas, att, efter föregången pröfning och Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, be”gagnas i mån af behofvet.” Ett Creditiv, som motsvarar ett föregående årligt anslag, och skall i mån af behofvet begagnas, kan komma att flera år uttagas, i fall det behöfves. Det var således ett mellanting mellan Creditiv och årligt anslag. Rikets Ständer hade ej anslagit något visst för hvarje 88 Den 4 Maji e. m. år, emedan det var osäkert, om det hvarje år behöfdes, och de icke ville göra anslag, som troligen icke skulle alla 5 åren begagnas. Visserligen är det en otydlighet i detta anvisningssätt, och jag vill erinra mig, att 1825 års Revisorer äfven gjort samma anmärkning, utan att ändock kunna ändra förhållandet. För egen del behöfver jag visserligen icke försvara andra lyftningen af Creclitivet, emedan jag, då den egde rum, var, likasom Friherre Åkerhjelm, frånvarande; men jag har ansett mig skyldig mina medbroder i RiksgäldsConloret den förklaring, att om jag varit tillstädes, hade jag i detta fall handlat lika med dem. Hvad angår Herr Hjertås ofta upprepade anmärkning om oriktig bokföring, anhåller jag, för att, om möjligt är, en gång göra slut på denna villfarelse, få uppläsa 6 §. i 2:dra Afdelningen af Fullmägtiges Instruction.
Då genom Protocolls-Utdrag af den 19 sistledne Maji, Ridderskapet och Adeln inbjudit sina Med* Ständer, att med Ridderskapet och Adeln sig förena om det tillägg till StatsUtskottets af aH la Stånden gillade Betänkande, angående Be-^ Ven 23 Maji. 203 villningsSummans belopp, att, såsom orden ly» da, ”om vid Allmänna FinanceRegleringens bestämmande, utvägar framdeles skulle finnas, ”hvarigenom den nu antagna BevillningsSum”man kunde till någon del minskas , på sätt ”att de af Riksens Ständer fastställde Statsan”slag likväl komma att fyllas, och med säkerhet utgå, en sådan minskning af Bevillnings”Summan, utan hinder af det fastställda belop-' ”pet, då må kunna äga runi;” synes mig ej mindre consequencen , än de skäl, hvilka då anfördes, att man nemligen alltid borde förbehålla sig, så länge ske kan, möjligheten att lindra Nationens bördor, nu fordra, att det i dag på bordet lagda Bevillningsutskottets Betänkande med förslag tilf BevillningsStadga må förblifva hvilande till dess i sammanhang med FinanceRegleringen varder afgjordt, om några utvägar till undvikande af en ökad BevillningsSumma finnas; och får jag härå utbedja mig Eders ExJ cellence. Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition, med,anhållan tillika, att våra Med-, Ständer måtte inbjudas, att uti enahanda beslut med Ridderskapet och Adeln instämma. Begärdes på bordet. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Högh Rid» derskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 23 Maji 1818.
Jag tror, att man vid granska ningen af besluten skall finna att Riksens Ständer då ej blott förstodo hvad 5-procents-obligationer vilja säga, utan ock iniågo olägenheterne af ett sådant system, då ej fond finnes för hela heloppet att vid anfordan använda. Den supposition Herr Hjerta framställt, att ej motsvarande fond behöfves till deras fulla inlösen, utan blott en mindre fond, är alldeles samma grundsats som antogs för FilialDisconternes credit-rörelse, men sorn slog felt, förnämligast derföre, att Malmö Discont utlånte sådane 3-procentssedlar, för hvilka ej någon fond till inlösen fanns. Troligen skulle följden äfven nu blifva att PuksgäldsContoiret invecklades i enahanda!för-, lägenhet, hvari f, d. FilialDisconterne vid 18 j 8 års Riksdag sig befunno, derigenom att de saknade tillräcklig fond för inlösen af deras utgifna 5-procentssedlar. Den farhåga Herr Hjerta yttrat, att 5, 6 å 7 gånger så stort capital som Staten jbehöfde, skulle uppsägas af enskilte, i afsigt att i RiksgäldsContoirets lucka kunna erhålla öpro - J40 Otn 18 September /, ni. cents-obligationer, tror jag blifva så mycket omöjligare, som sådane lån alltid äro på längre tid. Om nu Riksens Ständer fatta sitt beslut om upptagande af sådane lån, så införes i Tid ■ ningarne en annonce af det innehåll, att den eller den dagen blifver teckning till Iåns upptagande till så och så stor summa. Inom en kort tid, kanske i4 dagar, är denna fullgjord, och då vet hvar och en om han får lenina sådane lån eller icke, och först efter en sådan teckning kan fråga bli om uppsägning af capitaler, svarande emot hvad som tecknadt blifvit, och således är dermed ingen fara. Det har äfven blifvit yttradt, att för 3- procents-sedlarne behöfdes ingen amortissementsfond, då den deremot behöfdes för 5-procentsobligationerne.
På grund häraf, och då emot hvad Utskottet i 2 och 3 punkterna hemställt, någon erinran icke förekommit, får Utskottet sitt förra Betänkande, oförändraclt, ånyo vördsamt öfverlemna till de Biks-Stånds pröfning hvilka återförvisningen meddelt. ' • 't ' ; Ankom till Exp.-Utsk, den 26 Jfor, Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 122j i anledning af väckta motioner, angående förändring i vissa delar af nuvarande lagstadganden om giftorätt och aifsrätt m. m. Omförmälda, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln afslagna, men ad Vällofl. Borgare-Ståndet bifallna Betänkande har af Högvördige Preste-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet, på grund af gjorda anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitterndt. Hos Preste-Ståndet hafva, emot införande af principen om likhet i giftorätten och arfsrätten, yttrat sig: Herr Contracts-Prosten Nibelius: att skälen för den tillstyrkte lagförändringen icke syntes nog gällande, och att densammas antagande ofelbart skulle föranleda till en mera utsträckt hemmansklyfning, Man hade såsom skäl för afskaffande af den olika arfsrätten anfört, alt den naturliga rättvisan fordrade, det barnen, hvilka egde lika anspråk på föräldrarnes kärlek och omvårdnad, också borde få lika dela föräldrarnes qvarlåtenskap; men Herr Prosten trodde föräldrarnes pligt emot barnen egentligen bestå deruti, att Sörja för deras uppfostran, och sedermera fördela sin egendom dem emellan etter behof; varande, efter hans tanka, behofvet lör allmogens söner större än för döttrarne. Herr Lector Bergqvist: att det enda uppgifna hufvudskälet för lagförändringen vore att afhjelpa en förment orättvisa. Innefattade nuvarande Lag verkligen en orättvisa emot qvinnokönet, så vore visserligen detta skäl ensamt tillräckligt, men Herr Lectorn hyste en annan åsigt.
Utskotten sjelfva anmärka vara behäftad t med brister, eller att begära, det Ständerne skola i en Civiloeconomisk Lagstiftningsfråga hos Kongl. Maj:t underdånigst begära: ”alt, sedan de rättelser eller förändringar, sorni Ständernas förslag fannos nödige, blifvit verkstälde, Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta utfärda de af Motionairerne äskade Lagar.” Är förhållandet verkligen så, att 1823 års förslag till Lagar för näringarne icke nu kunna antagas för fullständige och hvilket jag gerna medgifver, hade, efter min tanka, Utskotten bort ej mindre anmärka dessa brister, utan ock söka dem fylla. Inom Utskotten afgaf jag ett förslag, sora skulle ledt till det mål man söker, eller ordning och säkerhet i medborgares rättigheter och skyldigheter, i afseende på näringarne i samhället. Detta förslag var grundadt å de 1809 och 1810 af Ständerne ingångne aftal, vanligen benämnde concessioner, och började således med, att i enkla ordalag visa skilnaden emellan stadsoch landtmanna-näringar, samt stadsmannens eller borgarens onera i och för rättigheten att utöfva stadsmannayrken. Genom concessionerne, hvilka äro att hänföra till Grundlagar, är en hvar tillåtet, att utöfva hvarje yrke i stad, emot utgörande af borgerlig tunga, d. v. s. skatt till Staten och staden i och för hans rörelse och handtering, och, i fortsättning härmed, syntes mig lätt, att i en utkommande Författ - Zagsamt Allm.
Är tiden för betalning af vexel utsatt i visst antal dagar efter utgifvandet, Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, A’:o 69. “23 eller efter uppvisandet, vare den dag oräknad, då utgifvandet eller uppvisandet skedde. Ar betalningstiden bestämd i vecka, månad eller år ef ler utgifvandet, eller efter uppvisandet, lände till efterrättelse hvad om sådan lids beräkning L 94 § sägs. 37 §. Vexel, som lyder å betalning vid uppvisandet (sigt), varde vid uppvisandet inlöst. Om tiden, inom hvilken sådan vexel skall till betalning uppvisas och om påföljden för uraktlåtenhet deraf, vare lag, som om förevisning till godkännande af vexel, den der lyder å viss tid efter sigt, i 19 § sagdt är. 38 §. Vexel skall betalas i det myntslag, hvarå den lyder. Ar det mynt inom landet ej gångbart, då må vexelsumman gäldas uti inländskt mynt, efter det värde, sorn å den ort, der betalningen erlägges, eller närmast derintill belägne vexelpiats, för det utländska myntet gäller, vid den tid liqviden sker, enligt vexelkurs för vexlar, sorn lyda å betalning vid uppvisandet, eller om sådan vexelkurs saknas, enligt vexelkursen för vexlar, sorn äro ställda att betalas viss tid efter utgifvandet, med tillägg i ty fall af ränta under sagda tid, efter fem för hundrade om. året. 39 §.. Är förfallotid inno, och varder godkänd vexel ej af godkännoren inlöst, då den honom till betalning förevises, vare han skyldig att för hvad han enligt 38 ^ betala skall, gälda ränta efter sex för hundrade om året från den dag vexeln till betalning honom förevistes; så ock att för de genom dröjsmålet innehafvaren åbragta kostnader gifva full ersättning. Skall betalning ske efter vexelkurs, och har den fallit sedan vexeln godkännaren till betalning förevistes,. varde den kurs beräknad, som gällde när förevisandet skedde.