Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annunciada biljetten, derpå gömde hon den under sitt skärp och återvände till fönstret. En skugga gled i detsamma förbi, men den syntes otydlig, så noga insvept som den var. Annunciada tyckte sig likväl, i villa eller verklighet, se ett finger tryckt mot läpparne. Hennes svarta ögon blixtrade, ett stjernskott flög utåt den dunkla platsen framför palatset, och hennes klara bernstensfärgade hy blef öfvergjuten af en ännu klarare purpur, het som söderländskans hjertblod. Hon väcktes af sin brors röst. Han hade ändtligen lyckats att få återtaga sina öfriga pligter, och nu lemnade han systern åt den välvillige lorden, hvilken genast på en barbarisk blandning af fransyska och italienska började underhålla henne med sitt tilltänkta besök hos den remarkabla åsnan, något som så synbart roade Annunciada, att vikomt de Ville-Rosny kunde hafva bitit sönder sina läppar i förtreten. Men nu torde vi haft nog af prinsessans soiré. Hennes sista ord, då hon tog godnatt af sonen, för att återvända till sina smårum, voro dessa: – Kom ihåg, det går icke an att fortfara med dylika depenser, om ingenting uträttas. Jag är rädd, Guilio, att du obetänksamt inledt ett vågspel, som försätter oss i ännu värre omständigheter. – Tro icke det, min mor! Vikomten är kär, allvarsamt intagen, och han är rikare än lord Stouthead – åtminstone blir han det i framtiden, då han efter sin far ärfver markistiteln och egendomen. – Nå, jag vill ännu lita på dig. Men Annunciada såg ej uppmuntrande ut. Tänk om ... – Ack, min mor, låt oss nu icke sjelfva skapa mörker, då himlen vill ljusna! Mellan lorden och vikomten. Samtal under hemvägen. – Prinsen är en verklig gentleman, utlät sig lorden. Skada blott att han talar så dålig engelska! – Den är icke sämre än vår italienska, svarade vikomten. – Jo, tio resor. Men det är äfven skada att hans affärer äro ännu sämre än hans engelska.
Herr af Billbergh har upplyst, att General Tull-Styrelsen uti skrifvelse den ii September 1833 förklarat, att Rullgardiner af målad bomullsväfnad, Hvilka icke finnas i Taxan upptagne, borde tullbehandlas såsom tapeter andra slag än Gobelins; i anledning hvaraf Herr af Billbergh hemställt, om icke denna vara borde i Taxan intagas. — På grund häraf får Utskottet vördsamt tillstyrka, att rubriken Gardiner, Rullaf målad bomullsväfnad må uti TullTaxan under behörig Litt. intagas samt tullbehandlas lika med Tapeter, andra slag, och således draga 10 sk. införseltull, fri utförsel och ett tull värde af 4o sk. skålpundet. Garn, kar dulls, otvinnadt eller odubbler adt, eller så kalladt klädmakare-garn: af Herr Rydin, alt detta slag garn borde bibehållas vid förbud till införsel. Till besvarande af denna anmärkning, får Utskottet endast åberopa den första af de hufvudgrunder, Utskottet nu föreslagit att vid Tullbevilluingens bestämmande följas. Hattar, Italienske: af yJ. Brisman och Lars Larsson från Skaraborgs Län, att tullen å desse Hattar borde höjas 5o procent. — Som likväl för denna anmärkning något skäl ej blifvit anfördt, har Utskottet icke kunnat i detta fall frångå dess förslag. —• Läder, Fiskben, Papper, Träd eller Rötter: af Herr af Billbergh, att dervid borde tilläggas Pappeller snarare m. m.
Banken inkomne Lån-ansökningar i denne väg, blefvo, enligt förr vanlig praxis, och under åberopande af 63 Banko-Ordningen, som stadgar, ’’att inge Norrköpings Beslutsoch Länegods, eller de som dependera af någon Special Kongl. Confirmation skola uti Läne-Banken till , Pant emottagas’’ hos ZBankens Commissarier afslagné; hvaremot Herrar Banko-Fullmägtige, sorn uppå häröfver inlomne Besvär, och i enlighet med Banko-Fiskals-Embetets infordrade utlåtanden, ansågo berörde stadgande ej varä till ifrågavarande fall lämpligt, i ämnet tneddelt så beskaffad Resolution, att, så vida Lån-handlingarne i allt öfrigt vore i det skick Författningarna föreskrifva och Bankens nödiga Säkerhet fordrade, något gällande skäl till vägran för sådane Egendomars beläaaing éj kunde hämtas af deras ursprungliga, men 1 mon af Intecknings-beloppet förändrade, FideiCornmiss-Natur, enär det ej kunde antagas, att en inteckning, meddelad i grund af serskild Nådig tillåtelse, skulle för Banken eller Långifvare i gemen , medföra mindre säkerhet och rätt att vid bristande betalning söka sin ersättning och förnöjelse utur Panten ärt sorn enligt Lag ager rum i fråga om annan intecknad fastighet; Och skulle Bankens Commissarier sålunda äga, Banko-Uiskottets Be t'dnh anderC. 103 alt 1 förhållande till de af Kongl. Majit vid In-’ tecknings-rättens meddelande, för hvarje serskidt fall i Nåder föreskrefne vilkor, efter Fiskals-Embetets hörande, vidtaga och till iakttagande befordra de säkerhetsmått som i ett eller annat afseende pröfvades vara af nöden, och i öfrigt så begå, att de serskilde omständigheter, livi I k a, såsom en följd deraf, vid dylike Låns bevakning i framtiden kunde erfordras, ej genom bristande anteckningar marte komma i förgätenhet.
Augusti på nådig befallning afgifvet utlåtande, under anförande af de så väl å ena som andra sidan sig företeende omständigheter, och med stöd af hvad ofvanbemälde Besigtningsmän yttrat, jemväl för sin del understödt Herr Friherre Löfvenskiölds underdåniga ansökning, såsom innefattande ett både för Kronan fördelaktigt och på billighet grundadt anbud; hemställande Collegium likväl att, om den sökte förlängningen af arrendet blefve beviljad, det uttryckliga vilkor dervid måtte fästas, att sökanden vidmagthölle de lionom enskildt tillhöriga byggnader, anläggningar och inventarier, dem han uppgifvit såsom ämnade att till Kronan framdeles afträdas, samt att sökanden ställde vederhäftig borgen för fullgörandet af förbindelsen att, när arrendet upphör, samma byggnader, anläggningar och inventarier, tillika med det nya caractershuset, varda i fullgodt skick till Kronan aflemnade, utan ersättning eller afräkning på den, enligt Lag och Syne-Rätts-beslut, Arrendatorn åliggande byggnads-skyldighet, utom hvad anginge det nya boningshuset, hvilket, såsom karaktershus vid Kungsgården, i det nedrifnas ställe komme att anses. Efter öfvervägande af hvad i denna fråga blifvit i underdånighet upplyst och yttradt, har Kongl. Maj:t, som funnit allt skäl vara för handen till bifall å Herr Friherre Löfvenskiölds förrberörde anhållan på sätt och med de vilkor, Kammar-Collegium i underdånighet föreslagit, af sådan anledning och med hänsigt till det härvid från Rikets Ständers sida erforderliga medgifvande, jemte Nådig Skrifvelse af den 17 sistlidne September, till Stats-Utskottet öfverlemnat de till målet hörande handlingar.
Anledningen till denna förändring är, att, sedan Kongl. Maj:t, jemlikt bref af den 26 Maj 1852, i nåder tillåtit, att åtskilliga af de i aflidne Professoren J. N. Byströms tafvelsamling befintliga, mest utmärkta och värderika, taflor finge, emot en summa al 10,000 R:dr, för Kongl. Musei räkning inköpas, och derjemte, bland annat, förordnat, att, till betäckande af kostnaderna för omförmälda inköp, hvartill i första rummet en del af Kongl. Musei egna tillgångar borde användas, ett belopp af 2,500 lt:dr skulle förskjutas af besparingarne å riks-statens 7:de hufvudtitel, emot efter hand skeende godtgörelse, under fyra års tid, af det Kongl. Museum årligen tillkommande stats-anslag, Kongl. Stats-kontoret, på grund af högstberörde nådiga bref, utaf 1853 års anslags-summa innehållit 625 IRdr; hvadan endast återstoden af berörde anslag, eller 375 Rulr, som Kongl. Museum sagde år fått uppbära, blifvit i dess räkenskaper uppdebiterad. Hony!. Akademien för de fria konsterna. Räkenskaperna äro i Kongk K,ainmar-rätten granskade för båda revisions-åren utan anmärkning. Inkomster ech utgifter redovisas sålunda: Debet. år 1852. år 1853. Balans från föregående året: Uppbörd: Stats-anslag 7,100: 7,100: Till veds anskaffning För inköpta taflor och böcker » taflors renovation Diverse omkostnader — 193 — Credit. Betjeningens beklädnad — 89: — 4. Vid dessa räkenskaper hafva icke heller Revisorerne funnit något att erinra. Siony!. Musikaliska Akademien. Af räkenskaperna, som för båda revisions-åren blifvit granskade i Kongl. Kammarrätten utan anmärkning och icke heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida, inhemtas följande förhållande: Debet. år 1852. år 1853. Credit. Säkerhetshandlingarne hafva, vid anställd inventering, befunnits i god ordning.
Då emellertid ansvarsbestämmelsen för brott mot enskild jagträtt fått sin plats i det slrafflagsförslag, sorn vid innevarande riksdag varit föremål för Rikets Ständers pröfning, har ansvaret för öfverträdelse af de stadganden, som röra fridlysningen, och af öfriga förbud, som i stadgan innehållas, bort bestämmas i enlighet med det i berörda förslag antagna latitudsystemet, dervid det i alla fall står domaren öppet att vid straffets mätande taga, jemte andre omständigheter, äfven antalet af dödade djur i betraktande. Rikets Ständer, som ansett de af E. K. Majit föreslagna straffbestämmelser för ändamålet lämpliga och funnit dem med motsvarande stadganden i strafflagen öfverensstämma, hafva Exjj e d it i o n s-Lltskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 488. 31 likväl i afseende å 20 och 21 §§ föreslagit en från det nådiga förslaget afvikande redaktion, hvarigenom större tydlighet blifvit beredd. Sistnämnda § har fått en lydelse, som står i öfverensstämmelse med Rikets Ständers i skrifvelsen den 21 Februari 1857 uttryckta åsigt, att den, som under fridlysningstid köper fridlyst vildt, skall straffas lika med den, som olofligen fällt detsamma, och har genom denna §, jemförd med 14 §, samma ansvar blifvit stadgadt äfven för den, som under sådan tid från ort till annan forslar vildt af omförmäld beskaffenhet, hvarförutan det icke lärer vara möjligt att hålla allvarsam hand öfver författningens efterlefnad, i hvad fridlysningen angår.
– Vid ljudet af hans röst sansade hon sig hastigt, och en hög rodnad efterträdde den dödlika blekheten; den höjda handen föll ned till sidan, och hufvudet sjönk mot det flämtande bröstet. «Det var en gruflig dröm,» sade ändtligen främlingen med sakta röst, i det hon bortströk ångestdropparne från sin panna; «dock blott en dröm likväl!» «Lugna Er, Arabella!» bad baronen och förde henne till soffan, der han nödgade henne sätta sig. «Sansa er, dyraste! – Det måste hafva varit en förskräcklig dröm, som så upprört er – så ni darrar.» «Och ändå,» afbröt honom Arabella, «är verkligheten mycket förskräckligare! Men säg, hvad sade jag?» tillade hon med en orolig frågande blick på baronen. «Ni tycktes föreställa er,» sade denne, «att någon person, som – som är er kär, var i fara och ni ville skydda hans lif. Rör honom ej sade ni, och så, för att värja honom, gick ni löst på mig med er blanka dolk der.» «På er? – Huru sällsamt – det var er man ville mörda!» «Mig?» sade baronen, vid det han kände en ljuf rörelse öfver det deltagande, hon visat honom, fastän blott i drömmen. «Mig, – och mig ville ni försvara, är det möjligt?» «Ganska visst» sade Arabella vårdslöst; men i detsamma, då hennes blick föll på baronen, hvars ansigte i detta ögonblick betäcktes af en hög färg, sprang hon upp. «Hvad är det, baron!» utropade hon, «hvad betyda dessa blickar – skall äfven ni förråda mig!» Hon gömde sitt ansigte i sina händer. En lång, en qvalfull paus uppstod. Icke utan möda tvingade baronen sitt upproriska hjerta till tystnad, och tillbakaträngde ordet, som sväfvade på hans läppar. Han släppte hastigt den hand, han höll i sin och böjde sig tillbaka. Han kände att detta ögonblick, då tusende smärtor tycktes sönderslita hennes hjerta, icke var hans. Det tillhörde henne, och han ville icke tillrycka sig det, för att söka en lindring för egna lidelser.
Utskotten begära en närmare utveckling af deras Betänkande, som i bifallet till Utskottens Betänkande, sådant det nu är, jag icke i flere delar skulle fullständigt hafva kändt hvad jag bifallit och möjeligen öfverlemnat hufvudsakeliga åtgärder åt uppsättandet af det Reglementariska, får jag sluteligen förklara det jag i allo instämmer i Utskottens Yttrande i sista Strophen af Betänkandet Pag. 3q, att nemligen de financiela åtgärder äga en ringa verkan, derest icke i bredd med dem, går den allmänna och enskildta hushållningens reglering, hvilken jag anser, till ernående af ändamålet, vara så mycket angelägnare, som jag ifrån de af Utskotten föreslagne åtgärder icke kan hämta den öfvertygelse, att vår Financielle ställning derigenom blifvit förändrad eller förbättrad. Det är således ifrån Opinionen om allmänna hushållningen, och de åtgärder den åsyfta, som stadga i Myntvärdet säkrare skall förväntas än ifrån inskränkning i RörelseCapitalet, hvilket i flere afsecnden icke 490 Ben i5 April. jnedgifver någon inskränkning, dels emedan den nyligen för flere år tillåtne fortsättning af Finska Handeln, med sådana JordbruksProducter som vårt eget Land kan tillvägabringa och icke behöfdes att utifrån sökas, årligen så mycket säkrare minskar vårt RörelseCapital, som Utskotten Pag. 18 förklara, det Finska Handeln utfaller till vår förlust; dels ock emedan Allmänna Penninge-förlägenheten styrker med erfarenheten, att allmänna Penningerörelsen behöfver hvad i densamma nu begagnas, och hvaraf hehofvet upplyses af det ansenliga belopp, hvartill Skattbördor under mångfalldiga benämningar nu uppgå, som väcker förundran huru i ett vidsträcktare mindre befolkadt Land, med deraf uppkommande trögare Circulation, så många millioner R:dr bunna i Utskyldsväg utgå.
Den li) Mnvlii, 2 833 Skälen för bifall tili en så föga betydlig förändring kunna naturligtvis icke heller vara af stort värde, och jag skulle mindre förundra mig, om den indifference, för eller emot en saks framgång, sorn vid publicitetsfrågan troligen fäldt utslaget, här mera lämpeligen blef användbar såsom skäl emot min motion; likväl inser jag icke; hvarföre, då hjelpmedlet är så enkelt, en uppenbar felagtighet skall bibehållas och såsom sådan har jag af flere hört anses, att Bänkarne icke med afseende på deras läge igenfinnas i vanlig arithmetiskt ordning af i, 2, 3 &c-, utan att det förvillande Räkningssättet af 1, 3, 5 och 2, 4, 6 kommer mången att leta efter sin plats; äfvensom då det icke kan nekas, att "den nu så kallade andra bänken är främst intill skränket lika så väl som den på andra sidan varande, båda ‘tyckas mig böra bära samma namn af första bänkarne och så vidare. Det motskäl, på sätt jag ofvanföre anfydt hade kunnat uppstå, om , med antagande af projectet att inrymma Läcktaren åt främmande åhörare, man befarat, att de nu å Läcktaren sittande Ättemäns förflyttning ned i Salen skulle hafva till den grad minskadt det aljest goda utrymmet, att trängsel kunnat upp. stå, i den händelse flere än hälften af de som fått sig platser anviste på de tvenne bänkarne af samma nummer, velat sitta på högra eller venstra sidan. Detta inträffar säkerligen icke nu, då publicitetsfrågan är afslagen, och lår jag, sorn en bland minoriteten, alltså trösta ?4» Den ig Martil. tr.ig med det gamla ordspråket: intet ondt, som ej tiar något godt med sig. jag anhåller att detta mitt förslag måtte till RiddarhtisUtskottet iemitteras.
November, under N:o gg, afgifna och, den 35 i samma månad e. m., på bordet lagda vtterligare Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottens , under N:o 72, förut meddelade Betänkande, rörande Mötes passevoltjncen för Indelta Regemente» 58 Pret.rUtdrag den 4 Februarii 1S30; na, fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 3 6 sisth October f. m. af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottens ifrågavarande Utlåtande boede läggas till handlingarna, S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 10 sistlidne Januarii, under hho 174, afgifna och, den 15 i samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af väckta fradgor om förändringar i Befordringslagarne, S. Xh Föredrogs å nyo och bifölls Uagi Utskottets, den 19 sistlidne Januarii, under !N:o 160, afgifna och, den 27 i samma månad e. m, på bordet lagda Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 127, förut meddelade Betänkande, i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg i Allmänna Bagens och serskilda Fölfattningars stadganden, angående Bysättning. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats-, Ban* cosamt Allmänna Besvärs, och Oeconomie* Utskottens, den 9 sistlidne Januarii, undee N:o 113, afgifna och, den a? isamma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande, 1 anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anvisande af erforderlige medel till anskaffning af Spannmål vid inträffande missväxtår, blef be» rörde Utlåtande, på grund af dervid gjorda an* märkningar, till Utskotten återremitteradt.
Troligt är således, att, när Hr Bildt anser afgiftens förhöjning till 20 r:dr, träffa det önskvärdaste beloppet, den värde ledamoten framdeles vid mera gynnande tillfälle, om han det kan, genomdrifver sin mening; likaså tryggt som jag för min ringa del kan försäkra, att jag ej tänker lenina obegagnadt något tillfälle, derest sådant sig yppar, till hela den, i min tanke, oljenliga terminsafgiftens afskaffande. Ty som här är en allvarsam principfråga, kan man å ingendera sidan påräkna någon eftergifvenhet, utan man må vara förvissad derom, att de motsatta sidorna komma att efter förmåga göra sina åsigter gällande. Den, som befarar afgiftens ökande, må derföre vara på sin vakt, och besinna huruvida de fleste föräldrars tillgångar medgifva dessa dryga afgifter. Likaledes har Ilr Bildt sagt, att den gällande författningen om läroverkens organisation så nyligen utkommit, att det af detta skäl icke vore rådligt, att uti densamma nu redan göra några förändringar. Denna författning är det mycket omtalade K. circuläret af d. 6 Juli 1849. Äfven jag räknar mig till dem, de der icke äska ett idkeligt ombyte i lagstiftningen; men i frågan om läroverkens ändamålsenliga ordnande äro åsigterna så delade, föreskrifterne så elastiska, så mångfaldigt skiljaktige å olika orter, lärarnes omdömen så betänksamma, allmänhetens föreställningssätt så vacklande, att hela denna fråga med skäl kan f. n. liknas vid ett brusande haf, hvars vågor häfvas af vinden hit och dit utan rast eller ro.
Denna fråga år mycket compliquerad; och jag känner den ej nog för att bedömma den; dock tyckes det, att tackjern måtte lemna samma säkerhet, som stångjern. Hvad trådvarubelåningen angår, så, enär varorne skola vara brandförsåkrade, och Phoenixcompagniet i London assurerar dem, är det ej eller någon fara för Bankens solidité, som åger fullkomlig garantie för sina utgifne sedlar i de för.) säkrade varorne. Jag tror det således vara emot all princip att bestämma ett maximum, i synnerhet då vissa år jernbelåningen gått till 5 millioner. Herr Munck af Rofenjkjöld: Uti det första alternativet år stadgadt, att de sårskilte reglementariske föreskrifterne sedan skola uppgöras. Desse åro ej nu föremål för beslut, och i dem kan man ju stadga den summa, sorn man nu yrkar skall bestämmas. Man har åberopat framlidne Grefve Liljencrantz, såsom en authoritet emot den utvidgade låneråtten. Han, säger man, inskränkte belåningen på effecter efter realisationen. Deruti gjorde han rått, ty ef. ter realisationen var ej Banken ensam förläggare af bytesmedlet för nåringarne. Ja tror, att 'f)tn 13 September /, m'. vi kanna antaga första alternativet, utan att vaa ra bundne till någon oinskränkt lånerått, och att suraman kan bestämmas, genom framdeles blifvande föreskrifter. Jag anhåller således om proposition å första alternativet oförändradt. Herr Grefven och LandtMarJkalken yttrade, att då första alternativet innehöll, att åt Banco
Herr fVijks framställning om upphörande af stapelstädernes åliggande att fylla allmänhetens spanmålshehof, har Utskottet funnit berörde åliggande vara grundadt på Kongl. Förordningen den 16 Mars 174* samt Kongl. Circulaire-brefven den i3 Oct 1772 och 12 Julii 1781, hvarigenom de handlande i samtlige Rikets städer blifvit ålagde, att, serdeles när dyr lid inträffade, vara försedde med spanmåisförråd till afsalu; hvilka stadganden ytterligare finnas vara förnyade genom Kongl. Circulairet d. 2 Julii 1798, hvilket innehåller, i afseende på stapelstäderne, att dessa borde tidigt och medan segelfarten dertill lemnade tillfälle, vara betänkte på Rikets förseende med spanmål; och beträffande de öfrige städerne, att handlande Borgerskapet borde från stapelstäderne och der, hvarest eljest utväg kunde gifvas, förskaffa sig sådana förråd af denna vara, som för hvarje orts behof befanns af nöden. Vidare förekommer, att Kongl. Majit, i anledning af Borgare-Ståndets vid 1818 års Riksdag, underdåniga anhållan om frikallelse för städernes handlande från skyldigheten att, vid inträffande behof, hålla spanmål Rikets invånare tillhanda, genom Nådigt Bref af den 1 Mars 1820, förklarat; ,J,att, ehuru Kongl. Majit icke funnit Borgare-Ståndet hafva saknat skäl till sin anhållan, enär icke allenast spanmålshandeln vore fri, ulan äfven uppköp deraf i större qvantiteter till länens undsättning genom Magasins-Inrättningen besörjdes, Kongl.
Hennes intryck från fattigmanshem, i hvilka hon var väl hemmastadd, och från välgörenhetsbazarer i Stockholm, där hon var mindre hemmastadd, var det verklighetsstoff hon ägde. För öfrigt voro gestalter och konflikter danade med hänsyn till syftet: att uttala en protest mot samhällets missförhållanden. Dramat blef härigenom den första, utpräglade tendensdikt författarinnan skrifvit, i fall man nämligen ger ordet tendensdikt dess riktiga betydelse, den af en dikt, där författarens afsikt att uttala någon viss idé, icke hans fantasi eller verklighetsiakttagelse, varit det afgörande för diktens tillkomst. Känd var visserligen harmen mot de sociala missförhållandena, men iakttagelsen hade ej varit grundlig och, som den dramatiska framställningen var svag, blef tendensen än mer påtaglig; dramat gaf ej intryck af en äkta lifsbild annat än i den kraftiga akt, som spelade i arbetarhemmet. Från denna tid började åsikterna bli mera delade om det litterära värdet af A. Ch. Lefflers produktion, ehuru på mycket olika grunder, allt efter som de bedömande tillhörde den äldre eller nyare litterära riktningen. Individualitetens inflytande på diktningen. Den som klar, dogmatisk och reflekterande ansedda fru Edgren var i själfva verket så olik denna uppfattning som möjligt. Hon var ytterst impressionabel, hade i en mängd frågor alls inga »principer», endast impulsiva tycken; var mycket mottaglig för andras åsikter, försökte sällan motbevisa dem och slutade vanligen, sedan hon åhört två stridandes meningar, med att ge båda rätt, såvida icke endera fört konventionalismens talan, ty där var hon alltid på det klara. Hon sade en gång missmodigt om sig själf: »Jag är riktigt rädd att tala med människor, som äro djupt öfvertygade om motsatsen till hvad jag tror mig tänka, ty jag är ett vax, som hvarje stark öfvertygelse kan ge sin prägel. Lyckligtvis för mig finnes det så få starka öfvertygelser.» Hos Anne Charlotte Leffler hade man svårt att upptäcka några af de brister, dem man plägar kalla karaktärsfel. Men man märkte lätt åtskilliga tomrum. Det största var denna frånvaro af motståndskraft mot dem, som stodo henne nära.