Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om hon visste, hur eländig jag är, skulle hon dö af sorg.» »Men hur är det möjligt, att hon ingenting vet?» »Du glömmer, att vi i Tyskland ega en välsignelsebringande inrättning, som kallas censur», smålog han. »Vi ha användt systemet på privatlifvets område. Den gamla är öfver 80 år och går aldrig ut. Min syster Charlotta bor strax i närheten. Hon konfiskerar alla tidningar, som innehålla något meddelande om mitt helsotillstånd. Och ingen får besöka den gamla utan att först ha mottagit förhållningsorder af min syster.» »Men dina böcker?» »Det tryckes en särskild upplaga för min mors räkning, en liten upplaga, bestående af ett enda exemplar, deri alla häntydningar till min dåliga helsa äro omsorgsfullt borteskamoterade.» Han fortsatte att diktera sitt glädtiga bref. Men medan hennes hand mekaniskt fäste hans ord på papperet, sysslade hennes tankar oupphörligt med detta underliga förhållande mellan en mor och en son. I sju år hade han nu hvarje månad diktat ett liknande bref. Hvilken rörande sonlig ömhet låg det icke bakom de bedrägliga orden. Hvilken uppmärksamhet, hvilken andens friskhet hade icke fordrats för att så på alla punkter kunna vilseleda en mors fina öra! Och hvilken karaktärsstyrka hos honom, som aldrig låtit minsta klagan, minsta suck af otålighet undfalla sig!» Brefvet var färdigt. »Läs nu upp det för mig», bad han. Hon gjorde så. Det var ett belåtet leende, som lekte kring hans läppar, när hon slutat. »Låna mig pennan, så skall jag skrifva mitt namn under.» Han reste sig mödosamt upp i sängen, och hon höll honom kring axlarne, medan han sakta skref sitt namn med stora, ansträngdt säkra bokstäfver. Det var sista akten af det fromma bedrägeriet. »Jag har skrifvit till henne, att mina ögon äro svaga, och att det är derför, jag använder sekreterare.» Han lutade sig tillbaka mot hufvudkudden och blef länge liggande så, tyst och orörlig. Margots hjerta började slå med oroliga, häftiga slag. Nu var stunden kommen; nu måste det ske. Hela eftermiddagen hade hon haft bekännelsen på tungan, men hon hade icke kunnat få fram orden.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskot/ets den 23 och ‘2/ -November på bordel lagda betänkande, N:o 11, angående grunderne foi den blifvande allmänna beviliningen, samt föreskri fterne för tillämpningen deraf, liit Ridderskapet och Adelil bero, såväl vid Utskottets, med anmälan, att alla i det vid betänkandet fogade förslag till beviliningsstadga förekommande procenteller zifFer-belopp endast, förslagsvis blifvit upptagne, gjorde förbehåll, ali, sedan Rikets Ständer fastställt bevillningsgrunderne och stalsbrist-summan blifvit bestämd, få uppgifva och föreslå de belopp, hvarefter bevillnings-afgifterne i hvarje fall skulle komma alt beräknas, sorn ock vid Ulskollels anmälan, atl, innan Rikets Ständer fastställt grunderna för den blifvande allmänna beviliningen samt bränvinsbrännings-rättighetens utöfvande, och deraf sig visat, i hvad nion de vid Be vill - Piot.-Utdrag, deri jo Nov. samt 2 och 4 Dcc. 1844' 361 Bevillnings-sladgan fogade formulär till debet-sedlar, mantalsoell taxcrings-längder m. rn. böra undergå förändring icke var i tillfälle alt derom meddela utlåtande; oell blef, hvad Utskottet i öfrigt yttrat, föreslagit och tillstyrkt, af Ridderskapet och Adela bifallet, med undanlag af nedanupplagne delar utaf förslaget till Bevillnir.gs-sladga, hvilka ansågos erfordra följande förändringar och rättelser:
På grund häraf hafva Rikets Ständer, sedan dessa 43,000 tunnor blifvit tillökta med de i nästföregående punkt omförmälde 5,000 tunnor, funnit denna inkomst-titel böra upptagas till 48,000 tunnor å 6 R:dr 32 sk. tunnan, hvartill Rikets Ständer, med afseende å ej mindre sednaste årens samt nuvarande spanmålspriser, än det höga försäljnings-värde spanmålen, till följd af flera förhållanden, åtminstone under den närmaste framtiden kan antagas komma att bibehålla, beräknat förlagspriset å Kronans behållna spanmål, med 3:o. Tionde-spanmålen. De af denna lill vissa stater, personer och inrättningar utgående indelningar beräknades vid sednaste statsreglering till ett värde af 627,120 R:dr, men hafva nu, till följd af deruti beslutade förändringar, upptagits till 104,414 tunnor, utgörande, efter det af Rikets Ständer antagna förslagspris af 6 R:dr 32 sk. för tunnan, Den Kronan behållna andelen af tionde-spanmålen, beräknad vid sednaste statsreglering lill 18,200 tunnor, har utgjort för åren 1847—1851 i medeltal endast 17,181 tunnor; men då vid sednaste riksdag denna del af tionde-spanmålen, genom den af Rikets Stän Transport - 1,676,490: — 648,000: — 320,000: — 696,093: 16 3,340,583: 16 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, A’:o SIS.
Kammar-rätten, hafva dessa räkenskaper ej heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida; och redovisas inkomster och utgifter sålunda: öfverståtliållare-embetets Kanslis räkenskaper, 20 - 154 — Debet. Uppbörd: Enligt Kongl. Stats-kontorets anordningar > 19,016: 8. 9. Credit. Utgifter: Aflöning till en del af Ofverståthållare-embetets tjenstemän och betjening 8,732: —• — Lysoch renhållning m, m. för Kronans hus 9,262: 32. 9. Balans till år 1857: Ofverståthållare-embetets depositions-räkningar äro i Kongl. Kammar-rätten granskade utan anmärkning och hafva ej heller föranledt till någon erinran från Revisorernes sida. De utvisa följande förhållande: Debet. Balans från år 1855: Credit. Stock kohus studs krono-räkenskaper och länens redogörelser. § L Vid flera föregående revisioner liar uppmärksamheten blifvit fästad derpå, att dessa räkenskaper varit afslutade efter en bokförings-metliod, som icke öfverensstäinmer med riks-hufvudbokens uppställning, hvarigenom granskningen deraf, så vidt densamma åsyftat jemförelse med nyssnämnde räkenskap, försvårats och ej kunnat utan särskilde omslut verkställas. Detta förhållande skulle dock, enligt hvad sednast församlade Revisorer förmält, komma att upphöra genom införandet af de under utarbetning varande nya formulärer för ifrågavarande räkenskaper, hvilka förmodades vinna tillämpning redan vid afslutaudet af redogörelserna för innevarande år; —• men i afseende å denna fråga få Revisorerne hänvisa till hvad här ofvan, i berättelsen om Kongl. Stats-kontoret (§ 2) är anfördt angående det afbrott med formulär-arbetet, som uppstått genom den härtill förordnade tjenstemans sjukdom och nyligen inträffade död, i följd hvaraf dessa formulärer ej förr än under loppet af nästkommande år torde blifva fullbordade. § 2. Uti nådigt bref af den 17 Januari 1854, kungjordt genom Kongl. Styrelsens öfver fängelser och arbets-inrättningar cirkulär den 16
Jag begär derföre, att ämfiet måtte återföras till sin primitiva natur9 Den 22 Juna e. m. 391 och befrias bån den otillbörliga vidd, den in* constitutionella vidsträckthet, sorn Utskottet behagat deråt gifva. Hvarefter Friherre Boije tilläde mundtligen: Det torde vara utur ordningen, att begära någon uppmärksamhet på den förändring till godt eller ondt, som tänkesättet fått sedan 1809. Då intogs i en §• af RegeringsFormen ett förbud, att ingen StatsRåd tillika fick in* nehafva något civilt Embete j och man stödde detta förbud på ett skäl, som sunda förnuftet nog gillarj det nemligen, att ingen menniska bör kunna vara, på en och samma gång, både redofordrande och redovisande j och bör allraminst varå det på en så upphöjd plats, att den af ingen controlleras. Nu åter vet man ej, huru många Embeten, huru mycken magt man skall kunna sammanhopa hos StatsRåder-j ne. Collegier skola försvinna, Allmänna Be* redningen upphöra, och allt, allt bero af Mi* nistrarnes magt, på hvilken någon controll synes icke ens nödig. Vid jemförelse af dessa contraster föres man lätt till den tanka, att antingen förJ stodo 1809 års Ständer, som gåfvo Nationen friheten, icke alls hvad frihet var, hvad till ett fritt Styrelsesätt fordradesj eller också vill man icke mera, vid 1818 års Riksdag, förstå det. I anledning af allt hvad jag haft äran anföra, anhåller jag om proposition till bifall på Betänkandet i alla de delar, som icke stri« da emot vår nu gällande RegeringsForm* Grefve Spenss Jacob Melcher:
Undertecknade, som dela ofvan antydda åsigter, anhålla vördsamt hos provinsens riksdagsmän, att de ville vid det tillstundande Riksmötet söka göra deni gällande, så att det kleive genom lag bestämdt: l:o att lönerna vid komministraturer och med dem jemförliga lägenheter icke finge understiga ett visst minimum, äfvensom huru lönen skulle utgöras, i fall godvillig öfverenskommelse derom icke kunnat träffas; 2:o att vid tillsättningen af ifrågavarande tjenster, en större valfrihet finge ega rum. It. Cederström. Carl Nordenankar. F. Helin. Carl 0. Löwenhjelm P. v. Rosen. C. Wikström. .). v. Eckstedt.. C. G. Weinberg. B. A. Geijer. G. F. Lilliehöök. Th. Brelin. Nils Jonsson. Anders Nilsson. Anders Nilsson. B. Unger. G. Ullman. A. Renström. P. Ericsson. J. H. Groth. John Ahlström. Franz v. Schéele. A. F. Björlin. J. O. Geijer. Götrik Myhrman. C. J. Wallroth. J. M. Planting-Gyllenbåga. A. R. Olander. J. P. Carlström. A. L. Sundqvist. H. G. Geijer. A. M. Brattén. P. G. Vict. Pallin. Fr. Wångenberg Carl Rhodin. Svante Fleetwood. J. M. Blomén. L. Bengtsson. A. F. Åberg. A. M. Lagerlöf. J. v. Axelsson. C. H. v. Axelsson. D. W. Lilljehöök. A. Örtendahl. Gust. Lilljehöök. Carl M. Bratt. C. Montgomery. Sv. Mattsson. P. A. Nilsson. Johannes Mattsson. Jonas Persson. Nils Andersson. Joli. Nilsson. Lars Olsson. Petter Andersson. Johannes Olsson. Anders Mattsson. L G. Larsson. A. G. Wallman. N. Wimnell. O. Th. Lennartsson. L. G. Carlmark. L. G. Bengtsson. C. F. Uggla. J. H. Åberg. Oscar Örn.
De inom denna klass utdelade prisen tillföllo dock till största delen hundar af blandad (oftast utländsk) härkomst Men äfven några få hundar af inhemsk härkomst prisbelöntes; särskildt erhöll löjtnanten grefve A. P. Hamilton H. M. konungens hederspris (om hvilket det var stadgadt af den höge gifvaren, att det skulle utdelas bland stöfvare) för fyra hundar af Fiholms-ras. Samme grefves hederspokal för bästa inhemska stöfvare utdelades ât godsegaren R. J. von Essen för tiken Tyra. Dp långhåriga hönshundarne voro fåtaliga och med få undantag icke vackra. Laverackoch Gordon-setters höjde sig dock långt öfver sina kamrater inom klassen. Oss synes, att inga hundar på hela utställningen kunde i utseende mäta sig med dem. Inom denna klass tillföll H. K. H. kronprinsens hederspris Bandit of Braunfels, tillhörig med. doktorn J. Nordström. De korthåriga hönshundarne voro nästan tre gånger så många som de långhåriga, hvaraf framgår, att de förre äro mera omtyckta af vårt lands fogeljägare. Också torde dessa korthåriga hönshundar bättre än de andra lämpa sig för vårt land. Endast ett fåtal kunde dock belönas, ty ras-karaktererna voro ofta icke rena, och utseendet mindre tillfredsställande. Fjerde klassen, vindthundar, omfattade blott ett tiotal, och af dem var ej anledning att fasta sig vid andra än friherre F. von Blixen-Fineckes, som långt öfverträffade de öfriga. Derför erhöll också nämnde utställare både pris för sin förnämste vindthund och ett hederspris för hela samlingen af sådana. Taxar torde numera ej vara så sällsynta som för ett tiotal år sedan i vårt land. Men endast få pris tillföllo dem, ty något felades hos de allra flesta i fullt utvecklade raskarakterer. De svarta taxarne voro mycket talrikare än - * de röda. — Fox-terriers blefvo med hänsyn till pris ännu sämre lottade än taxarne.
Om man skulle låta tillbakahålla sig af starkt ogillande taflor, mot allt som icke instämmer i vissa Go H. i3* Den 3 Februarii e. m. Talares philantropiska idéer, sä vågade inan icke begära ordet, för att yttra sig; inen om man vill hålla sig lill sak och icke till floskler, så säger man sin tanka rent ut, utan alt bry sig om de blommor, sorn strös till lockmat för dem, som icke genomtränga ytan. Friherre Cederström har glömt alt göra en anmärkning, nemligen att bär icke är fråga om deni, som äro blott dömde lill lifstids fängelse, utan äfven, att denna dom skall vara laga kraftvunnen. Det är således endast positiva brottslingar, som, här komma i fråga. Har inträder således samhället i sin rätt och pligt att fullgöra, hvad sjelfhämnden i den råare tiden åstadkom, och på den grund är det samhällets rätt och pligt att värna och skydda dera, som icke få skydda sig sjelfva. Herr Cederschjöld har sagt, alt en fångförare kunde komma att skjuta ned dem, som icke äro i denna categorie. Fångföraren får instruction af Embetsmaunen, som öfverlemna!1 fången till honom, och han skall då säga, om fången är af den art, alt det är tillåtet skjuta på honom, i händelse han lösgjordt sig och löper undan sin vaktare. Jag tror mig hysa lika varma känslor för menniskorätt, som någon annan, och just på den grund yrkar jag bifall på Utlåtandet, sedan man vederbörligen inskränkt rättigheten till hvad närvarande förslag innehåller. Hvad slutligen de utfall beträffa, som Lag-Utskottet fått emottaga för sina moliver och sin Den 3 Februarii e. rn. f. ■97 syftning, så lior detta numera till Riksdagstaktikens vanliga former, och den sorn arbetar på målen, får anse detta som sportsler för besväret. Herr Rosenqvist: Den värde Talaren på läcktaren, Herr Lefren, liar ansett mina philantropiska tänkesätt ej vara passande i nu varande tid.
Deremot har Utskottet, om också meningarne någon gång kunnat vara delade rörande lämpligheten af ett eller annat mindre vigtigt regeringsbeslut, i Rådgifvare-personalens samteliga tillgöranden med synnerlig tillfredsställelse varseblifvit det allvarligaste bemödande att upprätthålla Grundlagarnes helgd och befordra ”Rikets sannskyldiga nytta”; hvilket förhållande Utskottet härmedelst får för Rikets Ständer tillkännagifva.” Uti denna reservation instämde Herrar Th. Munck af Rosenschöld, C. L. Reuterskjöld och G. Törnebladh samt Biskopen J. A. Butsch, Hofpredikanten Th. Wensioe och Protessoren N. II. Selander. Af Herr Kontraktsprosten K. M. Tegnér: ”Konstitutions-Utskottet, som, efter granskning af de i Stats-rådet förda Protokoll, förklarat anledning icke förefinnas, att mot någon af Stats-rådets ledamöter tillämpa 106 § R. P., har likväl ansett sig böra "anmäla” några mål, utan att likväl till stöd för denna åtgärd andraga något Grundlags-stadgande, och det är mot sistnämnde åtgärd, som jag Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 5. 13 till protokollet anmält min reservation, så hvad formen angår, som saken, samt utbeder mig nu att för denna, från pluraliteten afvikande mening få andraga några skäl. Hvad då formen angår, kan jag ieke finna, att den eger något stöd i Grundlagen, ty enligt den äro med hänsigt till förevarande fråga, Utskottets åtgöranden inskränkta till valet mellan 106 och 107 §§ Eegerings-formen, efter pröfning af de särskilda omständigheterna.
Genom de af Kommittérade sedermera föreslagna och den 8 Maj 1846 af Kongl. Majit fastställda stadgar, hvilka dock först med är 1848 trädde i verkställighet, bestämdes att den närmaste ledningen och tillsynen vid institutet tillkomme Föreståndaren, samt att denne skulle af Kongl. Majit bland institutets lärare utnämnas. Någon förening af föreståndareoch lärare-befattningarne har likväl icke sedermera egt rum. Redan vid första tillsättningen af de nya lärarne i slutet af år 1847 anmälde Styrelsen, att ingendera af de tre till professors-befattningarnes erhållande föreslagna personer vore lätt, tjenlig och passande att bekläda föreståndareplatsen, hvadan Styrelsen hemställde, att nämnde plats skulle tills vidare lemnäs obesatt, hvartill Kongl. Majit äfven samtyckte. Uppå Styrelsens sedermera år 1848 äfgifna förslag konstituerades Notarien L. Wallmark till Föreståndare, utan att honom dervid ålades skyldighet att i något läroämne meddela undervisning, hvarom fråga icke eller derefter förekom under den tid Wallmark intill sin är 1855 inträffade död innehade föreståndare-befattningen. Rikets Ständer, som vid 1844 års riksdag ansågo sig icke böra uppföra anslaget till institutet för längre tid än till nästpåföljande riksdag, intilldess genom den äskade undersökningen sig visat, huruvida inrättningen motsvarade sitt ändamål, samt vid 1847- 1848 års rikdag likaledes medgåfvo anslagets utgående endast under (ien tid, för hvilken den vid samma riksdag fastställda statsreglering blefve gällande, funno dock omförmälda förhållande icke gifva anledning till någon betänklighet emot instituts-anslagets uppförande å ordinarie stat, hvilket skedde vid 1850—1851 års riksdag; och derifrån detsamma allt sedermera intill 1856—1858 års riksdag utgick. I sammanhang med den vid sistnämnda riksdag af Kongl. Majit framlagda plan till Teknologiska institutets utvidgning och lärarepersonalens förökande, i än damål att åt undervisningen derstädes bereda den utsträckning, som af industriens fortgående utveckling och elevernas ständigt vexande antal påkallades, gaf Kongl. Majit, Rikets Ständer tillkänna att, äfven efter det den år 1848 förordnade
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förevnle hemställan och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till LJtsk:ts hemställan, hvartill svarades några ja och nej i blandning, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utlöllo med flere ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 42:dra punkten. Gr. Cronstedt: Beträffande denna punkt, har jag icke varit af lika mening med L)tsk:t, och har, på de af motionären, Ilr Lagerhjelm, anförda skäl, ansett lämpligt, att Ii. Sl:r ingå till K. M. med den af samma motionär föreslagna underdåniga skrifvelse. Om man nemi. anser det vara af vigt, att hästafveln i vårt land upphjelpes, och finner åtgärder derför vara af behofvet på - Den 3 Juni f. m. 21 kallade, synes det mig såsom borde deraf ovilkorligen följa, att man önskar en utredning, huru sådant kan låta sig verkställa. Jag anhåller således om bifall lill Utsk:ts hemställan, för så vidt molionärernes framställningar om anslag till hästafvelns förbättrande derigenom blifvit afslyrkta, meri alt It. o. Ad. mätte besluta aflåtandet af en sådan und. skrifvelse i ämnet, sorn den af Hr Lagerhjelm föreslagna. Sedan öfverhiggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder endast hade yrkats, att It. o. Ad. skulle bifalla Utsk:ts hemställan, för så vidt motionärernes framställningar om anslag till hästafvelns förbättrande derigenom blifvit alstyrkta, men i öfrigt för sin del besluta, alt It. Sl:r skulle hos K. M. i und. anhålla, det K.
Att, såsom yrkadt blifvit, bestämma till beloppet olika lindringar för man och qvinna, gift eller ogift, skulle dock i betydlig grad försvåra och inveckla taxeringsoch debitei ings-bestyret, samt för Statsverket medföra ökade kostnader. Deremot har Utskottet ansett sig, på grund af hvad i öfrigt förekommit, böra, med frånträdande af sitt förra förslag, hemställa, att Rikets Ständer måtte besluta, att, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett tusen åttahundra Riksdaler, Trehundra Riksdaler deraf skola vara fria från bevillning. Dessutom eger skattskyldig, i sådant fall, att för hvarje hemmavarande äkta barn under tolf års ålder åtnjuta befrielse från bevillning för Femtio Riksdaler af den taxerade inkomsten. Hvad åter angår frågan om bibehållande af de i 145 § af nu gällande Bevillnings—förordning stadgade lindringar, så har Bonde-Ståndet inbjudit de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Ståndets rörande denna fråga fattade beslut. Ehuru denna inbjudning icke blifvit af något Riks-Stånd antagen, har dock Ridderskapet och Adeln, vid behandlingen af § 91 i förslaget till Bevillnings-stadga, hvilken § angår afkortningarne, beslutat att till Utskottets ytterligare pröfning öfverlemna frågan om lindring i utgörande af bevillning för innebyggarne i Näsgårds och Wester-Bergslags fögderier af Kopparbergs län, så länge de utgöra den s. k. kungsgårdshjelpen vid Näs kungsgård
Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. De härefter förekommande punkterne N:ris 33 till och med 37 blefvo utan diskussion bifallne. 38:de punkten, ang:de anslag till undersöknings anställande i afseende -pä en kanal emellan Hjelmaren och Wetlern. Frih. Cederström: Det förslag Frih. Rudbeck, Reinhold, Carl Gabriel, i förevar, hänseende framställt, hade, såsom jag tror, StatsUtsk. haft skäl alt mera, än som skett, omhulda. Motionären synes mig hafva framställt ganska behjertansvärda motiver för detta, flersidigt vigliga ärende. Han har ej allenast anlydt de i allmänhet välgörande verkningarne af kommunikationernes utvidgande och förbättring, samt speciellt af cn förening mellan Wetlern, deri Götha kanal inoch utgår, och Hjelmaren, som redan är med Mälaren förenad; utan han har jemväl fästat serskild upmärksamhet vid den ur politisk och militärisk hänsyn serdeles angelägna förbindelse, som skulle mellan Stockholm och Carlsborg i det inre af riket genom ifrågavar. Nerikes kanal beredas. Utsk. har icke heller underkänt dessa motiver; det är nog, att det ej behjerta! dem tillräckligt. Emedlertid bar Utsk., såsom skäl för dess hemställan om afslag, anfört, att undersökningar för ändamålet tillförene egt rum, utan att föranleda någon verkställighet af företaget. Denna utgång torde likväl lill en betydlig del böra lillskrifvas den omständigheten, alt afl. Gr. von Platen i lifstiden företrädesvis bestämnt sig för den lill förenande af Östersjön och Kattegat åsyftade kanalens, säkerligen välbetänkta sträckning genom Österod) Westergöthland. Denne nitiske och insigtsfull befordrare af kanaler i Sverige insåg nogsamt svårigheten alt af R. St. erhålla medel lill alla de företag, han såsom i och för sig gagneliga, dock naturligtvis af sinsemellan skiljaktig betydenhet, hade omfattat. Han ville icke splittra sina bemödanden i denna del, förmodligen emedan han egde grundade farhågor, alt han då icke skulle kunna vinna ens det mål han närmast hade i sigte: — utförandet af Götha kanalbyggnad.
Eleverna vid Gymnastiska centralinstitutet ha nämligen ingått till k. m:t med ansökan o m rätt för dem att ulan genomgående af volontärskola blifva befordrade till reservunderlöjtnanter, o c h då man vet, att vid nämnda institut äfven finnas kvinnliga elever, har man j u grundad förhoppning o m att få verkliga » löjtnantskors — för så vidt nämligen k. m:t finner skäl bifalla ifrågavarande ansökan. En kvinnoutställning, afsedd att omfatta alster af kvinnlig verksamhet på alla områden, förberedes i Köpenhamn. För närvarande agiteras lifligt för att från statens sida erhålla ett anslag af 20,000 kr. I hufvudstaden arbeta 80 kvinnor dagligdags på förberedelserna, i Jylland ett 50 tal — kvinnor i de mest skilda ställningar, författare, konstnärer, skolfolk o c h handtverkare. Någon bestämd tid för utställningens öppnande är ännu ej fastslagen; knappast torde den hinna bli färdig till sommaren, då man önskar få Sverige o c h Norge med s o m deltagare. Emellertid drifvas förarbetena med stor energi. Teater och musik. Kungl. operan uppförde i måndags Wagners härliga opera » Tannhäuser » med i hufvudpartierna ny rollbesättning. Det mycket fordrande titelpartiet innehades nu för första gången af hr Bratbost, hvilken rätt förtjänstfullt löste sin uppgift, om ock här liksom i andra uppgifter det ansträngt skrikiga i hans höga toner ofta verkar störande. Någon god representant för Tannhäuser har vår k.opera på länge ej haft, o c h svårt torde alltid bli att finna någon i detta parti fullgod sådan, hvars stämma på en gång äger ' det erforderliga omfånget, den värmande glöden o c h det smekande välljudet. Hr B. skilde sig emellertid som sagdt ganska väl från sin uppgift. 1 Elisabets parti, som senast på det förträffligaste sätt utfördes af fru Östberg, uppträdde nu fru Brag. Med vanlig samvetsgrannhet har hon sökt sätta sig in i den henne anförtrodda uppgiften. Att hvarken hennes stämma eller hennes yttre fullt lämpar sig för ett så maktpåliggande parti s o m detta, rår h o n ej för. Hon förtjänar emellertid erkännande för sina bemödanden, s o m kröntes med en viss framgång.