Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han var just sysselsatt att, i Oxenstiernas namn, besvara en framställning af spanska sändebudet Corral, då Badin, efter vanligheten oanmäld, inträdde i konungens kabinett. Morianen stadnade tyst midt på golfvet, då han fann konungens tankar så upptagna af hvad han skref, att han ej ens gaf akt på Badins närvaro. – «Hvad vill du?« frågade Gustaf, temligen snäft, då han omsider blef varse morianen. – «Förtälja majestätet någonting,« svarade denne. – «Är det strunt, så gå och kom igen, då jag är mindre sysselsatt; är det angeläget så tala, men korrt och begripligt.« – «Riddarne af Försoningskorset voro i går samlade hos hertigen och .« – (Konungen lägger genast bort pennan, stiger upp, kastar sig på divanen, fäster genomträngande blickar på morianen och, fallande honom i talet, utbrister:) «Ja så Det var en annan sak. Fortfar!« – «Sammankomsten var stormig. Hertigen ville bevilja inträde i orden åt en ung handelsbokhållare Wahrendorff, svåger till öfversten baron Ruuth; men baron Carl De Geer satte sig emot det, med mycken hetta, såsom stridande mot både ordens-stadgarna och riddarnes värdighet. Då hertigen icke desto mindre beviljade Wahrendorffs upptagande i Helenæförbundet, under yttrande, att närmandet till Stockholms Börs vore en fördel för orden och visst icke under dess värdighet; svarade De Geer, att fördelen sannolikt vore beräknad för någon som behöfde låna penningar. Detta stack hertigen, som lärer trott sig personligen åsyftad, och han befallde mig «ge baron De «Geer ett glas kallt vatten, emedan qvalmet i rum«met gjorde honom så het.« Nu blef De Geer alldeles utom sig, höjde rösten och svarade: «Då jag är «törstig dricker jag vin, och deraf har jag tillräckligt «i mina egna källrar, och troligen lika fint, som «Eders Kongl. Höghet«; hvarefter han sköt stolen från bordet och gick sina färde 113. – «Bravo! Kanske detta uppträde är signalen till ordens upplösning?« – «Det tror jag icke.
Att för öfrigt Lappska Nybyggare, sorn, visserligen icke till förmån för Iandets äldre invånare, inkräktat betydliga landtsträckor, dem de nu nästan utan alla afgifter besitta, uti sina villkor och ekonomiska förhållanden befinna sig pä lika fördelaktig fot, som invånarne i de angränsande Svenska Församlingarne, har Utskottet väl funnit bestriddt, men icke vederlagdt; Och, som hvarje medborgares skyldigheter till Staten böra vara jemnt i förhållande till dess förmåga, att draga sådane, samt det torde vara lika obilligt, att derifrån alldeles befria någon, hvilken dertill icke är oförmögen, som att pålägga en annan större bördor, än han mägtar utgöra; så, och enär Utskottet icke i förväg antagit, att Lappska nybyggare böra vara ovillkorligen förbundne till enahanda skyldigheter, som Svenske medborgare åligga, utan endast ansett en undersökning om deras tillstånd och villkor böra föregå, hvarvid de omständighetar, som möjligen kunna föranleda till 762 Eesv. o oh Ekon. XJtsk, Betänkanden. deras befrielse från andre onera, än dem de hittills fått vidkännas, äfven måste utredas och bedömas, finner Utskottet icke något skäl vara för handen till ändring af hvad Utskottet uti det afgifne Betänkandet föreslagit, och dermed Utskottet äfven åsyftat vinnandet af en närmare kännedom om Lappmarkerne i statistiskt och ekonomiskt afseende, än som för närvarande eges., Stockholm den 16 Juni 1823. Antom den 23 Juni 1823» Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar, vid Utskottets afgifne Betänkande, angående lämpligaste tiden för tjenstchjons flyttning. TT J-öglofl. Riddersbapet och Adeln har genom Protocolls-Utdrag, den 15 nästlidne Maj, återremitterat Utskottets ofvannämnde Betänkande, hvilken återremiss blifvit föranledd af trenne dervid gjorde anmärkningar, nemligen : 1:0 Att tiden omkring midsommar (kulle vara den lämpligaste lör tjenstehjon} Beni. och Ekon, Utsk.
— För de förändringar, som å denna Hufvud-titel ifrågakommit i följd af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, dels hos Riks-Stånden väckta motioner eller hos Utskottet gjorda framställningar, får Utskottet här nedan redogöra, följande dervid den ordning, deruti anslagen finnas i Riks-staten uppförda. l:o Departementets Expedition. 1 öfverensstämmelse med hvad Utskottet uti sina utlåtanden angående föregående Hufvud-titlar för motsvarande befattningar inom öfriga Departementer af Kongl. Maj:ts Kansli föreslagit, hemställer Utskottet: a) att Expeditions-chefens aflöning må fastställas till 3,000 R.dr; b) att lönen för Expeditions-sekreterarne bestämmes till 4,000 R:dr för hvardera ; samt c) att en kopist-befattning, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, må indragas, men atlöningen, 1,000 R:dr, qvarstå att användas till befrämjande af görornålens gång inom Expeditionen, samt att öfriga två k opisttjenster äfvensom de tvä kanslist-befattningarne å stat uppföras de förra med 1,000 R:dr och de sednare med 1,800 R:dr hvardera. Uih, till R. St. Kammar-Kollegium.
Kärleken måste vara varm vattnar kring dem, och slita vi med omild och stark hos båda makarne — ty det är väl hand i de späda bladen, är det ju klart, att äkta makar den gamla sentensen egentligen växten aldrig kan trifvas. gäller — om icke små tvister skola qvarlemna Hur mången, både man och qvinna, har ej en tagg, som länge sårar, eller ett litet ärr, med sorg och saknad tänkt till baka på de få som smärtar mer än man tror. Och stundom bittra ord, fälda i hastigt mod och fåfängt händer att så sker, äfven om » man älskar ångrade, som blefvo uppslaget till en tvedrägt, hvar ann ' ». hvars olycksbringande följder förbittrade hela Derför är det säkrast att icke så obetinderas lif! Derför — låtom oss aldrig glömma, gadt lita på det gamla ordspråket. Det vore att » ett mjukt svar afvänder vreden », och ej nästan bättre att ändra om det ungefär så här: heller, att det är oss qvinnor det i första rummet åligger att söka med ett mjukt svar » L i t e t g n a b b och g r ä l afvända den billiga eller obilliga » vreden ». Det s t u n d o m l y c k a n stjäl, d e r h o n eljes k u n d e trifvas väl. » måste medgifvas, att en obillig anmärkning är Kärleken är en ömtålig planta och hon svår att fördraga; men skulle det då vara allmåste vårdas väl, om hon skall blomma rikt. deles omöjligt att med saktmod upptaga den? Och hennes rot skall stå djupt och hennes Vore det icke åtminstone skäl att försöka? » Jag har försökt, » svarar må hända mången, stam skall vara kraftig, om hon skall stå emot de upprepade huggen af tvedrägtens skarpa » men det hjelper icke. » Försök om igen! egg. Ty af de små tvisterna blifva så lätt Mathilda Langlet. stora tvister. Och det blir så lätt en vana, att den ene ej tål ett ord eller en anmärkning af den andre. Och slutligen går det derhän, att äfven de allra minsta småsaker förorsaka Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. " Litet gnabb ".
Resorna till staden följde tätare och tätare på hvarandra; han for hvar fjortonde dag, han for slutligen en gång i veckan. Han bekantskapskrets ökades. Han träffade unga officerare från ortens regemente — och han hade alltid haft en svaghet för officerare. Det var gladlynta ungdomar, han trifdes i deras sällskap, och han drack för sällskaps skull. Snart kunde han icke undvara denna hvarje vecka återkommande omväxling i den enformighet, hvaraf hans lif eljes bestod. Maria anade ingen fara i dessa nu så ofta påkommande resor. Hade hon anat någon fara, skulle hon ha afvändt den, ty ett ord af henne skulle hållit honom kvar. Men just därför, att hon var medveten om sin makt öfver hans sinne — just därför var hon så rädd att missbruka den; och kanske var hennes makt så oinskränkt just därför att den aldrig missbrukades. Och så unnade hon honom af hjärtat hvarje förströelse. Hon hade en dunkel föreställning om, att män i allmänhet ha ett mycket starkt behof af omväxling i sina yttre lefnadsförhållanden, därför att kärleken aldrig kan fylla en mans lif så helt, som den fyller hvarje kvinnas — om den är äkta. Därför gladde hon sig åt hans resor — så mycket mer som Casimir alltid återvände från staden i strålande humör; och det var som om hans kärlek skjutit nya, friska skott under denna skilsmässa, som icke sträckte sig öfver mer än ett dygn. Det var först på den allra sista tiden, som det blifvit regel, att han dröjde längre borta. Han stannade nu ofta i staden ett dygn och en dag; och, som om detta icke vore nog, reste han först med nattåget därifrån. Han ankom då icke förr än vid 4-tiden på morgonen till Aspinge. För att icke behöfva väcka sin hustru vid denna tidiga timme, hade han brukat sofva i nedre våningen, i sin fars rum, hvilka han låtit inreda åt sig. En morgon sistlidne februari hade han åter rest in till staden. Maria hade som vanligt tillbringat en dag i ensamhet, därpå en natt och därpå åter en dag. Hon gick till sängs om aftonen och hon slumrade in; men vid 4-tiden väcktes hon af bullret från vagnen, som körde upp. Strax därefter tyckte hon sig höra en röst som ropade. Hon var ensam i hela våningen. Tant Sofie bodde på nedra botten, i närheten af köksdepartementet.
Hvad kunde således vara behagligare än ett par timmar under hafsbotten? Liksom man i gamla tider gick ut till Lorensberg, for man nu till Okeanos’ trädgårdar. Där trängdes hvarje sommarafton en lefnadsglad skara. Där hade man förlustelseställen af många slag. På dansbanorna svängde muntra par, utan fornmusik, det är sant, men deras steg och hopp lifvades af en särskild dansmekanik, hvilken ersatte tonerna och på samma gång förekom trötthet hos de dansande. I förfriskningssalarne, som glänste af en lika stark som för ögonen välgörande upplysning, samlades man omkring de af musslor och snäckor praktfullt sammansatta borden, förtärde möjligtvis ett och annat ostron, hvilket ögonblicket förut skördats på stället, men njöt vanligtvis ej annat än kolsyradt hafsvatten eller en bit hafsalgspastej. Det slägte som drack punsch och toddy samt åt smörgåsar hade länge sedan försvunnit från jorden, bortryckt af den kroniska magkatarren, hvilken visade sig i synnerhet på adertonhundratalet och utbredde sig som allmän farsot under det århundradets sista fjärdedel. Ett skådespelshus fans äfven hos Okeanos. Man uppförde där likväl blott mindre maskinstycken, men hoppades kunna utveckla den sceniska konsten så långt, att stycken äfven af större betydelse kunde där gifvas och med ett maskineri som ej vore mycket underlägset de teatrar hvilka funnos i själfva staden. Svårt var det likväl att täfla med den store Handelsoch Luftfartsteatern hvilken hade sitt palats på det ställe, där rådhuset och den gamla börsen stått, omfattande hela det forna torget med det område som i forntiden upptagits af Torggatan och en del af Östra Hamngatan. Den teatern var kanske den förnämsta i hela Skandinavien, att ej säga i hela norra Europa och Asien. Han hade ett maskineri af tio tusen hästars kraft. Något sådant kunde skådespelshuset i Okeanos trädgårdar ej åstadkomma, men så var det också blott en lätt sommarteater. Det som på senare tiden mest lockat folk till underhafsträdgårdarne var ett i en af dem uppfördt nytt palats, kalladt Psykäon. Dit strömmade den talrikaste mängden af lustfarare, och där var den största trängseln. Så var det också i fråga varande afton.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 15 Jemte underdånig hemställan, att Kongl. Maj:t uppå särskild anmälan ville meddela nådigt beslut i fråga om tryckning af redan upprättade häradskartor och föreslagen förändring i uppställningen af den tahellariska beskrifning, som borde åtfölja hvarje karta, yttrade Stats-Rådet, som ansåg arbetena för karteverket i Norrbottens län böra fortsättas till enahanda omfattning, som under den förlidna tiden, sig icke för närvarande finna anledning förorda den af Styresmannen ifrågasatta förhöjning i de lill kartograferne utgående arfvoden, hvaremot, i händelse förökadt anslag beviljades och arbetenas utsträckning deraf blefvo en följd, Styresmannens arfvode syntes böra med 500 Riksdaler förökas; hemställande Stats-Rådet att, med afseende å ena sidan af det önskvärda i karteverkets fortskyndande, men å den andra derå att besparing i kostnaderne för kartornas gravering och tryckning syntes kunna ernås, Kongl. Maj:t måtte föreslå Rikets Ständer, att till karte-arbetenas fortsättning, så väl i medlersta Sverige som i Norrbottens län, för instundande stadsregleringsperiod anvisa en tillökning i det å Sjette Hufvudtiteln för Ekonomiska karteverket upptagna anslag af 6,000 Riksdaler, icke blott med de från Riksgälds-Kontoret för närvarande utgående 15,750 Riksdaler, utan äfven med ytterligare 18,250 Riksdaler, så att det hela komme att utgöra 40,000 Riksdaler årligen. Ofverstålhållare-Embetet. Öfverståthållare-Embetets underdåniga skrifvelse af den 23 sistlidne Augusti, hvaruti anförts, att, tili följd af den vid 1856 —1858 års Riksdag, jemlikt Kongl.
Kungörelse angående tullfri utförsel av spannmål till utrikes orter, samt tullavgifter för vissa spannmålsslag som från utrikes orter införas; Stockholm den 11 september 1820 Med avseende på årets ovanligt rikliga skörd samt angelägenheten att bereda tillfälle till en vidsträcktare avsättning på spannmål, och att därigenom underlätta för jordbrukaren att klara sina kronoräntor och övriga utskylder, har Vi funnit för gott att stadga att vete, korn, råg och havre tullfritt får utföras till alla utrikes orter. För spannmål från utrikes orter betalas denna tull: en tunna vete 4 riksdaler 24 skilling en tunna råg 4 riksdaler en tunna korn och en tunna malt 2 riksdaler och 32 skilling vardera en tunna ärter och en tunna havre 1 riksdaler16 skilling vardera Vetemjöl och rågmjöl har samma tull som tidigare. Stockholm den 11 september 1820 SALOMON LÖVENSKIÖLD Cirkulärbrev till samtliga befallningshavanden angående någon förändring för framtiden vid förefallande seqvestrering av prästerskapets s k förlänings spannmål. Stockholm den 27 september 1820. Prästeståndet ha anhållit vid senaste riksdagen, att den s k vederlags spannmål, som sedan 1809 blivit belagd med kvarstad, tills undersökning blivit gjord, skall få njutas av vederbörande pastorer. Man kan också insätta den i krono magasinen tills vidare eller lösen efter markegångspriser i lantränterierna. 1814 bestämdes att spannmålen fortfarande skulle vara förläning. Dock har flera förlorat denna inkomst, särskilt i Strängnäs stift. Nu förordnas att då någon spannmål blivit med kvarstad belagd till dess undersökning är gjord inte skall upptas i kronans räkenskaper eller av kronan användas utan ersättning. Därmed mister inte prästerskapet något. Prästernas anhållan att få behålla spannmålen under undersökningstiden vill Vi inte gå med på, då de skulle bli återbetalningsskyldiga om det fastställs att indragning skall ske. Detta skulle för sterbhus och arvingar bli mycket betungande och vid bristande tillgång orsaka kronan förlust. Stockholm den 27 september 1820 SALOMON LÖFVENSKIÖLD
Att alla Assignationer af löpande natur, ställde på Banken, måtte förbjudas, helst intet funnes, hvarföre Banken utan egen förmån skulle belastas med onödiga utgifter och besvär, blott för att lämna tillfälle till en skadelig förökning af pappers-valuter. Sistnämnde Memorial tillika åtföljdt af Herr Commerce-Radet Santessons dervid gjorde anmärkningar. Hvad först angår enskildes invisningar på ^ndra enskilde, tillhörer väl denna fråga icke 5,te Bani#.. iSa Den 3 Juli. egenteligen Banko-Utskottets åtgärd. Utskottet bör likväl yttra dess öfvertygelse, att rättigheten till incasserande af en fordran hos annan Man, medelst invisning, svårligen lärer kunna någon betagas. Till förekommande af missbruk med denna rättighet äro åtskillige Författningar före detta meddeldte, som ofelbart blifva tillämpade, enär klagomål i sådant afseende å vederbörlig ort anmäles. Assignerings-rättigheten på Banken, vare sig af private personer, publique Verk, eller Di sconterne, är af alldeles enahanda beskaffenhet. Den är införlifvad med Bankens första Inrättning, och stödjer sig på dess Grundförfattning; i följd hvaraf en hvar äger frihet att öppna Bakning i Banken, och när som heldst, under iakttagande af meddeldte föreskrifter, utassignera de medel, han på samma Bakning utan renta deponerat. En sådan anstalt'har för vigheten i Penninge-Börelsen ansedts nödig, utan att Bankens fördel dervid borde komma i fråga. Assignering får icke äga rum, utan att den Summa som utassigneras, blifvit mindst en dag förut, i Banken insatt; och i händelse af ringaste förseelse härutinnan, blifver icke allenast Assignationens protesterande och öfverkorssning, till betydlig men för Assignantens Credit, utan jämväl en betydelig plikt, samt vid itererad förseelse, Assignerings-rättens förlust en oundvikelig följd. En Assignations mer eller mindre löpande natur, beror helt och hållet af Allmänhetens mer eller mindre förtroende till Utgifvaren.
M. täcktes i Nåder förordna, att hvad nu blifvit föreslaget om .Folkpassets uppvisande å Tullkammaren och påtecknande derstädes, innan Fartyget får till utrikes ort afgå, eller besättningen afmönstras, då ett med nytt Folkpass försedt Fartyg återkommer, behörigen iakttagas bör, samt att derjemte måtte i Nåder stadgas, det Skeppare, som, efter återkomsten, anlöper en hamn, der Tullkammare finnes, men ej kan förete Folkpass och icke eller, på annat sätt, förmår visa, alt han ej seglat längre, än till uppgifven destinationsort, må af Tullkammaren anses hafva besökt Medelhafs-hamn,samt läste-afgifterne derefter debiteras och af honom utgöras, dock att Rederiet lemnäs öppet, att, derest ett motsatt förhållande, eller att Skeppets kosa varit med uppgiften om destinationsoch anlöpnings-ort öfverensstämmande, sedermera kan i bevis ledas, Exp. Utsi. Förslag till und. Skri/p. 245 söka och erhålla restitution af hvad sålunda i läste-afgifter befunnits Vara för högt debiteradt och er lagd t. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 16 Julii 1829* Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 27 Bonde-Ståndet d. 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse_, i anledning af K. M:ts Nådiga Proposition om ökadt anslag till understöd för utflyttningar vid egoskiftenj, m. m. S. A. K. Uti Proposition, aflåten till Rikets Ständer den i3 Nov. sisth år, har E. K. M., efter framställning dels om nödvändigheten att då, till följd af E. K.
Inom Constitutions-Ltskottet har motion blifvit gjord, att, sedan i Rättegångssättet i mål rörande förbrytelser mot Tryckfrihets-Lagen en Jury nu blifvit antagen, ett steg måtte tagas hvarigenom, i den händelse att erfarenheten bevisade denna inrättning icke uppfylla sitt ändamål eller vara stridande emot Nationens lynne, det blefve möjligt att densamma lagligen afskaffa och det förut gällande Rättegångssättet åter införa. Då Constitutions-Utskottet insett vigten af den anmärkning, som blifvit gjord, och är öfvertygadt, att erfarenheten vid lagstiftningsföretag alltid bör noga rådfrågas, har detsamma, ehuru öfvertygadt, att den antagna Jury, såsom sann i dess grund och lämpligast att befordra rättvisa vid sådana frågors afdöinande, der bestämd lag ej kan vara nog utförlig, skall vara af största nytta, likväl till förslaget gifvit sitt tillstyrkande och får derföre till Riksens Ständer härmed föreslå, att, derest Riksens Ständer framdeles skulle tinna, att den antagna Jury ej uppfyllde dess ändamål eller vore stridande mot 916 Riksdagen 1815. Nationens lynne, det må vara öppet, sedan frågan vid denna Riksdag blifvit väckt, att i laga ordning denna inrättning vid nästa Riksdag afskaffa, och den förut faststälda Rättegångs-Ordningen åter införa; hvilket förslag till Riksens Ständer ofverl emnås, för att efter 56 § RegeringsFormen behandlas. Stockholm den 13 Julii 1815. På Högl. Ridderskapet och Adelns Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. På Högv. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Vällofl. P)Orgare-Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar A. J:son Hyckert. It. A. Silverstolpe. Rilaga lill Meni. N:o 26. Vördsamt Memorial. I anledning af mitt förbehåll i Vällofl.
Directe i Dcif*gälDe£ontoret, bmareft betäfningené rifttgfjet granjfa*. 23e\vtUittng af Ceflamenten, (Båfroor, ^iöet-Commtfer, 2frf od) SynD. §. 36. $ör Seffamente, ©åfma od) $iDew£ommi§ af lö* od) faft egenDom, capi» tal od) forDringar, flall, Då Det gifna uppgår i märDe till SrebuuDcaDe 3t:Dr £5:co od) Deröfmer, ^SemiUning erlägga* meD ©ep för bunDraDet; från bwilfen afgift lifmäl befria* mafa odj ffplDemän i rätt upp» od) neDfriganDe leD, fpjfon od) Dera* barn, famt SlUmänna UnDerroiéning** od) ©djola^Sntättningar, ifprfor, ©tipeuDtUfonDet, ^enftoneSnrättningar, Slrbetébu*, djofpital od) §attigförförjningeanjfalter od) i allmänhet fromma ©tiftelfer, äfmenfom fonft' od) metenffapliga famlingar. Slrfmingar i fjermare leD, än ofman fagDt är, betala lifa SBemiöning af Det Seffamente ellet ©åfmoroärDe, forn öfmerftiget Dera* egen arf*Del, få mtDa Det öfmerftiganDe beloppet uppgår tia SrebunDraDc 3{if*Daler £>anco. $öt Seffamente eller ©åfma af årlig ränta ellet affomft, utan eganDemätt till fjelfma egenDomen, mare SSemiUning
Den skall läras i sina minsta, ända till dess mest omfattande detaljer genom öfning. Huru kan man då ens ifrågasätta en förening med Universiteterna af en inrättning, som förutsätter praktisk handläggning af yrket. Derom behöfver man väl icke mycket orda och jag förmodar, att tankarne i det afseendet icke äro delade. Hr Adelborg, Anders Otto: Förevarande ämne är af ganska stor vigt för vår Armée, emedan en stor del af dess befäl utgår eller utgått ifrån den anstalt som nu omordas och det tyd ligen mycket beror af dennas sammansättning och verksamhet hurudan den anda och duglighet blir som derifrån sprides. Alla de bemödanden som göras, för att få KrigsAkademiens ställning till samhället mera öfverensstämmande med det allmännas rättmätiga fordringar, böra således ej afvisas utan fastmer upmuntras och behjertas. Denna discussion tyckes dock visa ett motsatt förhållande. En af K. KrigsAkademiens egna lärare har helt kathegoriskt afspisat Den 10 December f. m. en föregående talare dermed, att han ansåg honom sakna kännedom i det ämne hvarom han yttrat sig. Att sätta sig på sina höga hästar och helt stolt utan några vidare skäl förklara sin motståndare okunnig i den sak hvarom det tvistas är mycket lätt, men ej bevisande; dylika argumenter dräpa ingen. Mig tyckes dessutom att Hr Tersmeden visat sig äga fullkomlig kännedom i det ämne hvarom han talat, enär han ej rört vid do speciella förhålla nderna af K. KrigsAkademiens sammansättning utan blott sett den ur synpunkten af allmän b i ldn i ngs-a nsta 11 och i sådant afseende bedömt dess förmåga att upfylla sitt ändamål. Hans åsigter i denna väg tyckas mig icke vara så oriktiga och tager jag mig derföre friheten, med Hr Bråkenhjelms tillåtelse, att, såsom för 27 år sedan sjelf utgången ifrån denna militära undervisnings-anstalt och sedermera i beständig beröring med densamma, genom ett ej obetydligt antal Kadetter, hvars målsman jag varit, samt således ej utan special-kännedom om förhållanderna, uttala min tanka i denna fråga. För K.