Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras följeslagare äro vidare: atlas, satin merveilleux, faille frangaise, surah veloutine och öfriga sidentyger, hvilkas speciella benämningar alltid stå i öfverensstämmelse med de här ofvan nämda. Här framställes en drägt, hvars kjol består af grå fasonerad étaminc. Denna är lagd i djupa veck å ena sidan och för öfrigt slät. I kanten är anbringadt ett 30 cm högt soutachebroderi. Öfverklädningens lif, som utgöres af liknande, dock något mörkare nyanseradt tyg, är öppet framtill och leranar ett spetsformigt soutachebroderi synligt och på dess begge sidor ordnas löst veckade uppslag af samma tyg som öfverdrägten. Den långa bakvåden, som sedermera löst anbringats å klädningslifvet, är draget litet till baka på höger sida och låter underklädningen synas, under det den deremot på venster sida hänger fritt ned. De släta armarne bära epauletter af soutachebroderi och nere vid handen är en liknande prydnad anordnad. Bedan i moderevyn hafva vi påpekat fördelen af dessa soutachebroderier. Det visar sig nämligen, att de kunna både förenklas och omordnas, och äro sålunda lätta att åstadkomma. Kostnaderna derför blifva jemförelsevis ringa, i synnerhet om man beräknar, hvad som inbesparats med afseende å annars erforderlig sammet eller garneringstyg. Kapotthatten framställes af faille frangaise i samma färg som klädningen, och monteras med bandöglor kring en fogelaigrette, hvars färg måste öfverensstämma med hattens. (Se mönsterbilagan!) Bland ylletyger märkas en ännu rikare samling, hvilken i afseende på färgernas skönhet och klarhet ingalunda står till baka för sidentygerna. Sammansättningar deraf åstadkomma i år oftast god effekt, på grund af de rena nyanser, hvilka göra sig mest gällande bland årets modefärger. Så vurseblifver man t. ex. svarta toaletter, hvilka, alltid comme il faut, utgöras af crépe och virginé, en crepeartad tygsort, blandade med batist do laine å jour, cheCToJväfnader, etamineoch diagonaltyger.
N:o 40, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens l:sta HufvudTitel; och förekom nu Usta punkten, ang:de Frik. Anders Cederslröms och Riksdagsfullmähtigcn Anders Erikssons från Elfsborgs län, motioner om bestämmande af förändrade grunder för fördelningen af HufvudTitelns anslag under särskilda rubriker. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik, anförde dels mundtligen dels skriftligen: Ständernas Utskott intaga i vårt riksdags-machineri ett så väsendtligt rum genom det tillfälle, som inom dem yppas för de fyra särskilda Stånden att genom delegerade samråda sins emellan, att man med anledn. deraf skulle synas böra föreställa sig, att målen 212 Den 21 Mars f. m. borde komma sa förberedda derifrån, att It. St-.r inom sina särskilda rum nära nog icke skulle hafva något annat att göra, än blott yttra sig för eller emot de af Ut,sk:n afgifne Utlåtma. Det är således med verklig ledsnad som jag finner mig försatt i nödvändigheten att förklara mig mindre belåten med Jivad Stats„Utsk:s närvande Utlåt, i afseende på Usta HufvudTiteln innehåller. StatsUtsk. yttrar: l:o Genom remiss från K. o. Ad. samt BondeSt. äro till Utsk. öfverlemnade 2:ne af Hr Frih. Anders Cederström och ltiksdagsfullmäktigen Anders Eriksson från Elfsborgs län väekta motioner, hvaruti anföres, att af den konstitutionelt monarkiska styrelseform, som Svenska folket antagit, följde, utom andra förpligtelse)- för nationen, äfven den, att på ett med Rikets värdighet och ett tarfligt folks tillgångar öfverensstämmande sätt bekosta underhållet för Statens Chef, Konungen, för Thronlöljaren och, vid deras frånfälle, för de höge personernas efterlefvande gemåler, men att denna förpligtelses utsträckning till öfrige medlemmar af Konungens eller Thronföljarcns familjer, enligt motionärernes åsigt, saknade all rättsgrund.
Det vore visserligen sannt, att Herr Ofverståthållaren icke, ehuru han dertill varit berättigad, uti Poliskammaren handlagt något af dessa mål, i hvilka dylik försummelse timat; det skulle också kunna synas nog strängt att göra Herr Ofverståthållaren ansvarsskyldig för hvarje fel och försummelse, som af någon under hans lydnad stående person beginges vid handläggningen af dylika mål, under vanliga förhållanden, helst när i betraktande toges mångfalden af de ärenden och bestyr, som ägde anspråk på Herr Ofverståthållarens uppmärksamhet och åtgöranden, men i detta fall hade förhållandet icke varit vanligt. På sätt handlingarna utvisade, hade jag nemligen genom skriftvexling med Ofverståthållare-embetet, kort före Herr Ofverståthållarens tillträde till embetet, utverkat ett förklarande från bemälda embete, att dylika remisser skulle expedieras inom åtta dagar efter det de blifvit beslutade, och att, när längre tid åtginge, orsaken dertill borde i fångförteckningarna uppgifvas. leke destomindre hade jag fått anledning att i skrifvelse till Öfverståthållareembetet den 22 Augusti 1862 anmäla emellan femtio och sextio fall, i hvilka längre dröjsmål med dylika remissers expedierande ägt rum, utan att någon orsak dertill varit uppgifven, hvarföre jag i samma skrifvelse begärde för de särskilda fallen uppgift om nämnda orsaker. Att Herr Ofverståthållaren åtminstone derigenom erhållit kunskap om det öfverklagade förhållandet borde kunna för säkert antagas, destomer som han, enligt egen uppgift, någon dag under påföljande November månad meddelat vederbörande expeditionshafvande hos Öfverståthållare-embetet föreskrifter af alldeles enahanda innehåll, som ofvan anförda förklarande. Detta oaktadt måste jag i den skrifvelse, med hvilken förevarande åtal anhängiggjordes, anmärka dröjsmål af berörde art i 84 fall, af hvilka, enligt vederbörandes förklaringar, 63 icke kunde förnekas; och syntes flertalet af dessa fall tillhöra tiden efter det Herr Ofverståthållaren meddelat det förständigande till expeditionshafvandena, hvarom ofvan förmäldes.
På sådant sätt har Inrättningen så småningom fortgått och slutligen, efter det år 1815 Cliniska Institutet vid Academien blifvit dermed förenadt, allt mer och mer genom en verksam och nitisk Styrelse samt skicklige Läkare närmat sig det fullständiga och ändamålsenliga skick hvari den nu befinnes, bestående af: r:ö Eli Lazarettsbyggnad arne våningar hög, indelad uti 8 sjukrum, hvaraf de fyra innehålla hvardera 6 sängar, ett med fyra, och 2:ne med tvenne sängar i hvarje, ett extra rum med en säng, ett matlagningsrum, ett rum för bad och 2:ne dito för Lazarelts-Inspectoren jemte kök. 2:0 En Curhusbyggnad likaledes 2:ne våningar hög, innehållande 8 sjukrum med fyra sängar i hvardera, och ett extra rum med en säng, äfvensom tvenne rum för Under-Läkaren och tvenne för Vaktmästaren jemte Kök och Badhus. 3:o Tvenne flygelbyggnader af en vånings höjd, den ene innehållande tvenne Celler för vansinnige, Likrum, Obductionsrum, vedbod och ett ruin till Laboratorium för PharmaSeutiska Institutet; den andia anie ruin och kök för Vaktmästaren jemte någre mindre lägenheter: och 4:o Ett tvåvåningshus, likasom Öfrige uppräknade byggnader, uppfördt af bränd murtegel, inredt för Barnförlossnings-patienter på öfra och på nedra bottnen lill ruin för Directionens sammanträden och Archiv, samt Kök och andre behöfvelige lägenheter för Mathållningen vid Lazarettet. Årligen vårdas nu å Lazarettet och Curhuset omkring 5oo personer, och denna tillit är ett talande bevis på det förtroende Inrättningen tillvunnit sig bland Länets Invånare. Behållningen vid Lazarettet och Cnrhuset af fordringar och Con tan ler utgör tillsammans ungefärligen 21,000 R:dr Banco. Ordföranden i Lazaretts-Directionen, Herr Hofmarskalken, Friherre Gyllenkrok fortfar att åt denna vackra Inrättning göra uppoffringar af alla slag i förening med den ömmaste omsorg för de lidande som dervid vårdas.
blifva uppförd å allmänna indragnings-staten till årlig pension af Tvä Tusen Femhundra Riksdaler Riksmynt. Detta har Kongl. Maj:t låtit Sig föredragas, Och då, vid det förhållande, att Regislratorstjenslen i Hof-Rälten kommer att vid nuvarande innehafvarens afgång indragas, något förslag om bestämmande af pension för denna tjenstebefattning icke blifvit af Kongl. Maj-.t, i sammanhang med stats-regleringen, hos Rikets Ständer framstäldt, men Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition N:o 121. 9 men den ringa ordinarie lön af omkring Fyrahundra Femtio Riksdaler banko, som Thulin nu innebar och enligt gällande författningar är berättigad att vid afskedstagande såsom pension bibehålla, synes vara alldeles otillräcklig till hans och hans talrika familjs underhåll, vill Kongl. Majit, med afseende å hvad Stats-Kontoret, på sätt ofvan berördt är, yttrat, härmedelst föreslå, att Thulin, som uppnått sjuttio års ålder, deraf han varit femtio år i Statens tjenst, och är obemedlad, måtte tillförsäkras att vid afskedstagande från Registratorstjensten varda uppförd å Rikets allmänna indragningsstat lill åtnjutande årligen af Två Tusen Riksdaler Riksmynt. De till ärendet hörande handlingar skola tillställas det Rikets Ständers Utskott, till hvars behandling frågan varder öfverlemnad; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. Under Hans Majits, Wår Aller Nådigste Konungs och Herres frånvaro, Dess tillförordnade Regering: CARL. C. E. Gunther. N. F. Wallensteen. A. t. N. Gyldenstolpe. Victor Cramér.
Efter att med en blick är eder och att den bringar eder obestridlig rätt ha gjort sig förvissad om, att ingen otillbörligt att välja. » ser eller hör dem, skyndar sig assessorn att fatta Naturligtvis blef Edvard dekorerad med en Elins hand och föra den till sina läppar med vacker ros af Elsa. Deras blickar skvallrade om ungdomlig värme. hvad ord ännu ej sagt. » Doktorns påhitt » togs » Tack, alltid lika varmt älskade Elin, för din som skämt, men nog fanns det flere än en af dauppmaning, att jag skulle komma och glömma merna, som lade en smula allvar däri och gaf det gamla barnsliga grollet! Var viss om, att den en särskild betydelse åt rosen, som förärades den dumheten för länge sedan är glömd, men jag utvalde kavaljeren. Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Hvem vill handla, hvem vill handla!? Gå mig icke stram förbi. Stufvar har jag, rara stufvar, Som jag nu realiserar Att tidsenligt det må bli. I minut blott går affären, Ty den är ej stor, min vän, Hela lagret bort jag slumpar På en dag; när den är ändad Stängs butiken väl igen. Fästering jag har åt flickan, Brudkrans, slöja, ja, därtill En förtrollad prins, om hon blott, Som den väna mön i sagan, Lösningsordet säga vilt. Passa tiden, passa tiden, Ty till nästa » occasion » Ligger åratal emellan, Och för ifrig väntan blifver Kanske tiden då för lång. Nu öppnas butiken, Hvar har jag publiken? Idun Byrå: Prenumerationapris p r å r: Idun ensam kr. 5: — E l ä r a södra feyrkog. telef. Iduns Modet., fjortondagsuppl. &gt; 5: — Iduns Modet., mänadsuppl. » 3: — Prenumeration sker å alla postBarngarderoben » 3: — anstalter i riket. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktioussekr. : Nordling. Tryckeri Aktiebolag. 9: de årg. Annonsprisi: 35 öre pr nonpareillerad.
Dä, enligt författningar, ett sädant förbehåll emot en recruterande, eller med märfningöanspräk under krigstider icke kan äga rum, tyckes der warg räktwist, att en conscriberad, som med hälsa och friska lemnar sjelf bör förswarq sitt fädernesland, när han derifrån med förmögenhet genom legning fär undandraga sig, icke bör, utan ersättning fä bortköpa en annans lagstadde dräng eller hemmansbrukare. 4:0 Atr wid reermerirrg, ys indelta armSen nä - 2z6 Den 15 Naji. något wist gifwit mål pä karlens längd ej mä äga rum, utan dä han befianes wara frisk och äga nog styrka att handtera gcwär och exercera, han mä appröbcras utan hinder af witz saknad kroppsstorlek, som hittills mer i den swenska, än nägra andra större armäer, förhindrat recruteringsskyldtghcken. För öfrigt da Kongl. Majit täckeS sjelf nadigft bestämma och stadga alla reglemeutariska författningar wid det nya urikrifningssärtel kill landels förswar, hwilar mill hopp i alt wid Ko, nungens wisa omsorg. Herr Landt-klkarskalkeir frägade om Rid. derskavet och Adeln ansage öfwerläggningen fulländad ? Swarades allmänt Ja. ^err Lsndt-Marfkalken: s°>n det särffilia Utskottet yttrat sig un 2:ne olika betäntanden, det ena i afseende pä Riksens Ständers till fattande beslut öfwer Konungens nädiga proposition, det andra i afseende pä de önskningar Riksens Ständer till detta beslut kunna foga, sä fär jag, efter de anledningar jag af discourserne kunnat hemta, först framställa följande proposition: Bifaller Högloft. Ridderskapet och Adeln Kongl. Majus proposition rörande förstarkningsmanskapets utgörande, pä sätt Riesens Ständers särskilta Utskott litt bet första af betz betänkanden tillstyrkt? Ropades ett starkt JaHwarefter Herr Lanot-Marskalken gjorde följande proposition:
Det skulle spörjas snart i staden Och baras världen kring till slut; T y hon var ' vidt berömd den döda, Det visste jag, s2 ung jag var, I tvenne hemisfarer firad - Och nu var minnet ensamt kvar. Jag velat fråga mer, nien budet Var re ' n p i väg med tunga fjät. Det var ckn första gang som döden Stod för mig 5 sitt majestät: För icke många dagar sedan Jag henne sett - en vecka blott! Och s å var re ' ti den mun förstummad, Hvars glada halsning då jag fått. Jag stod dar länge soni bedöfvacl Och såg ti~ot slottets fönster opp: Därinnanför, jag visste rummet, Dar lag nu hennes döda kropp: Fran detta hem en gång hon dragit I härnad ut kring land och sjö; Och nar sin garning hon fullbordat, Kom hon tillbaka dit att dö. Men hvad * förstod jag väl den tiden Af hennes garning, hvad det var Det niål hon kampat för s5 troget, Hvad l~eimes ctrafvan innebar! Hvad visste jag om hennes strider, Oni hennes höga hjältemod! - Jag såg blott hur hon stads var vördad, Jag visste blott att hon var god. - ' Nu hördes klockorna i fjärran, Jag vände åter 15nparnt om. En skara - fattigt folk de flesta - Stod kvar vid kyrkan, nar jag kom. De taltes sakta vid, jag tyckte Mig beras mening så förstå: 3 och firad Hon var berömd som f Me ' n älskad mycket mer andå. Det ar nu lange se ' n. - inen minnet Vill (Iter dit pk pilgrimsthg, Det lefver upp likt Jeriko-rosen. Som jag en g5ng hos henne sag; Slår ut i blom, se ' n halft förgätet Det hvilat fem och tjugu ár - Och fastan ringa ar min blomma. Till hennes graf med den jag g5r. Ur dikten " Veronica " Belönad ined Svciisk: ~ Akncleini ens 2: drn pris.
Hela försäkringsvärdet utgjorde, vid slutet af det brandstodsår, som til lä ndagick den 14 Mars 1831, för byggnader 8,247,590 R:dr och för lösegendom 5,518,360 R:dr, tillsammans 13,765,950 R:dr banko. Länets Hushållnings-Sällskap, bildad t år 1847, har med nitisk verksamhet vändt sin omtanka lill befordrande af flera allmänt nyttiga företag och deribland medverkat till inrättande af en Ränteoch Kapilalförsäkringsanstalt för Stockholms stad och Län, för hvilken reglemente blifvit den 11 Januari 1850 af Kongl. Maj:t i nåder fastsläldt. Till Rofdjur ens utödande har under dessa tre år vinterskall endast en gång, nemligen år 1848, blifvit hållet, dervid dödades 4 vargar. Till rofdjurens förminskning bidraga mest de premier, som, enligt af Länets invånare träffade och af Kongl. Maj:t stadfästade öfverenskommelse!’, erhållas till visst belopp för hvarje rofdjur af olika slag. Sålunda hafva, emot premier, blifvit fångade under alla tre åren 12 vargar, 60 lodjur och 45 räfvar, hvilket dock är betydligt mindre än under nästförflutna tid, då på fem år emot premier fångades 77 vargar och 120 lodjur. Det oaktadt har icke försports någon särdeles olägenhet af rofdjur, hvaraf kan slutas, att deras antal inom Länet betydligt minskats. Utmätningar hafva blifvit verkställda för belopp, som för landet och städerna tillsammans utgjort: För Kronans intrader. För privata fordringar. Att utmätningar för Kronans intrader år 1848 skett till så betydligt större belopp, än de öfriga åren, lärer härröra af indrifningen utaf sista afbetalningen å det Länets invånare förut beviljade undsätlningslån. Under ifrågavarande Lre år hafva endast 7 fastigheter å landet och 2 i städerna inom Länet blifvit utmätningsvis försålde.
Björnköttet är kokadt. Dansen upphör. Eitel delar fettet åt gästerne. Köttet ätes sedan. Eitel sjunger för björnens hufvud. Han smeker det, han talar till det med vänliga ord: „Du vackre, du skogens gyllne bär! Se huru väl vi hålla dig! Gå, säg åt dina kamrater, dina slägtingar huru vi älska dig. Bjud dem komma till grannskapet af våra jurter. Bed dem gerna lemna sig i våra händer. Tro alldrig att det äro vi som dödat dig. Ånej, Kamtschadalen älskar dig, han vill fästa blommor i dina lockar. Nej, Kossakerne, de der fremlingarne som kommit och hålla på att inrota sig hos oss och blifva oss öfvermäktige, det äro de som döda björnen. Till dem skall du icke gå vänligt. Det äro de, som tvinga oss att döda dig. De vilja hafva ditt skinn“. Hvarföre sitter den unge Reka så alfvarlig. Hvarföre synes han ej höra på hvad Eitel sjunger. Hvad söker Rekas blick? Söker den ett mål för skottet? Nej då skulle han gå ut i marken. Söker den laxens blänkande fjäll? Nej, då ginge han ned till stranden. Söker den flickan, hvars drägt siras af filfrasens skinn? Amulamela är skön, hon är präktigt prydd. Filfrastassarne på hennes hufvud glänsa hvita som snö. Två nätter förgå. Till Eitel kommer Reka. „Husbonde, jag är här för att tjena dig“. Qvinnorna se på hvarandra, de taga Amulamela emellan sig. De omsvepa henne med kläder, att blott hennes anlete synes. „Stå på dig, Amulamela, du är skön, du är stark. Icke skall du säljas för ringa tjenst. Akta väl, låt ej friarn vidröra dig. Vi skola vakta dig noga“. Året gick, isen smalt, gräset växte, vissnade och drifvan lade sig åter. Ännu tjenade Reka. Ännu hade han ej lyckats få vidröra flickan. Om blott en fingerspets syntes undan kläderna, stodo qvinnorna vakt.
Hr Mannerskantz har nemi. förklarat, att om man gifver förslaget en sådan tolkning, som, enl. min åsigt, man fruktar för att det skall få, vore detta icke ett fel hos förslaget. Jag åter tror att, då en sådan tolkning kan gifvas förslaget, det icke eger den tydlighet, som är nödvändig för detsamma, för att vinna kraft af grundlag. Jag har icke heller kunnat inse någon möjlighet att genom en serskild lag tillintetgöra sista punkten i grundlagsförslaget, hvilken är tydlig och klar deruti, att en naturaliserad utländning skall åtnjuta alla de förmåner och rättigheter, som enl. våra lagar blifvit infödde Svenske män tillagde; och lill dessa förmåner och rättigheter hör, såsom jag förut visat, att blifva befordrad till alla tjenster inom Staten på grund af skicklighet och förtjenst. Deraf måste följa, att enl. sista punkten i förslaget en naturaliserad utländning ovilkorligen skall erhålla samma rättigheter. Man kan icke, jag uprepar det ånyo, genom en civil-lag ändra grundlagen, och hade sista punkten aldrig funnits, hade förslaget varit både nyttigt och ganska oskyldigt, ty dä hade man i civil-lagen alla de vilkor och rättigheter, hvarunder ulländningar kunna naturaliseras, men Utsk. har gjort ett pluss af de rättigheter och intagit detta just i grundlagen. Hr Cederschiöld: Då ingen talare yttrat sig mot behofvet af en naturalisations-lag, synes mig frågan, huruvida förslaget bör bifallas eller icke bero deraf, huruvida man vill medgifva utländnigar rättigheten, att bekläda Stats-Råds-platser eller icke. Jag anser sådant vådligt och vill icke medgifva att, på sätt Gr. Lagerbjelke yttrat, sådant kan bestämmas i den blifvande lagen; men jag tror, hvad äfven Hr Printzensköld visat, att det är ett misstag, att den blifvande lagen endast skall innehålla vilkoren och sättet, hvarunder naturalisation skall erhållas, ty hafva vi engång antagit detta förslag, är det påtagligt, att alla sedermera lia Den 8 Mars f. m. naturaliserade ega just på grund af sista mora. rättighet alt, likasora infödde Svenske män, kunna blifva till Siats-Råd utnämnde.
Enligt Bergs-Collegii gamla Stat 1,300. — 15,7o2: 6. 6. Mynt-Verkets D:o 534. — 11,969: 16. - Controll-Verkets, sorn blifvit fly ttadt från Commerce-Collegii till Bergs-Collegii Stat, enligt Eder Kongl. Maj:ts nådiga Bref den cpde Februarii i833 309. — 5,0/0: 8. - Tillsammans 1,965. — 31,296: 3o. 6. och har altså utfallit med ett öfverskott af 78 Tunnor Spanmål under lönerne, samt en brist i penningar af 86 R:dr 33 sk. 6 r:st., som borde å Stat uppföras. De vid berörde reglering öfverflödige blefnc personer äro: Spanmål un^ ^ ... Pennins ar. der lonen. 3 ÖfverDirecteuren m. m. Schvartz med lön 100: — 1,030: — —- Notarien Nordblad D:o . 2o:— 264: 8.— • Penningeräknaren Broling D:o . 17: — 179: 24- — Tillsammans 142: — 1,495: 32. — hvilka lönebelopp torde höra å Allmänna Indragnings-staten uppföras. 5* ( 36 ) {:o CommerceCoIlegii Stat, har äfven blifvit reglerad, på sätt Eder Kongl, Majrts Nådiga Bref den a3 April 1831 innehåller Collegii gamla Stat, utom Controllverket, Spanmål under lön erne. uppgick till 2,027: — hvaremot nya Staten allenast upptager 1,744: — Penningar. 21,926: 27. 4- 18,400: och uppkommer således en besparing af 285:— 5,526: 27. 4- soln vid den blifvande Stats-regleringen lärer böra observeras.
Fru Nordenflycht sparade visserligen ej det vänliga ordet. ”Ömma Frese”, säger hon, Du, som härmar lärkans läte, I din drill och blida sång! Ja, du lockar dock vårt öra: Dina qväden sakta gå; Smyga sig, att hjertat röra, Förr än snillet tänkt derpå. Sannt och vackert! Men hvem skulle vänta, att sjelfva denna närmare själafrände, i samma stroph, ställer honom i jemnbredd med rimmaren Eld, och kallar ”bägge ljufva, bägge matta, som ej högt sin harpa spännt”? Måhända var denna tillsats ett berigtigande, utgånget från hennes vittra umgängskrets; men ingenting kan då visa tydligare, både huru osäkert hennes eget omdöme var, och huru det allmänna omdömet bortblandade honom i hopen af dagens versmakare. Till yttermera bevis på det sednare, finna vi Sahlstedt (i sin ”Samling af Verser på Svenska”) sätta honom vid sidan af Broms, och tro sig prisa honom nog genom den bägge lika innefattande dom, att ”deras poetiska arbeten berömma sig sjelfva”. Det får ej heller förgätas, att man mera hos de andra poeterne – och mest hos Runius – träffade den friskhet och munterhet, som esomoftast påståtts vara det äkta svenska skaldelynnets uteslutande kännemärke; hvarvid alla de toner, som ej tyckts passa till det begrepp man gjort sig om denna kärnfriskhet, plägat fördömmas såsom blotta inympningar af t. ex. tysk hypochondri. Det är sannt, att Freses sorg ej är en ”sorg i rosenrödt”: den enda, som för det närvarande förlåtes det svenska snillet, emedan Bellman tillåtit sig den. Freses är en sorg i himmelsblått; men svårt är att förstå, hvarför denna, – om den än väcker färre sympathier, – skall vara mindre svensk. Om han nu alltså, redan bland sina medlefvande och närmaste efterlefvande, var känd och prisad vida under sin förtjenst: hvad är förklarligare, än att, sedan Dalin, Creutz, Gyllenborg uppträdt, dessa blygsamma själs-utgjutelser från en half-barbarisk tidsålder skulle bortglömmas?