Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj.‘t i Nåder behagat infordra Dess Befallningshafvandes i nämnde Län underdåniga yttrande om sättet att uppmuntra Boskapsskötseln inom samma province, samt Landthushållningssällskapet i orten afven deröfver af - jfiéj -Beil cck Eåoit, Utsk. Betänknni»^ gifyit sitt betänkande, skall derigenom blifvit utredt, att, då slagtcreatur efter fredens återställande och ett deraf föranledt inskränktare behof, icke kunna så fördelaktigt afyttras, som svarade emot Örtens prodiietion, samt någon, säker afsättning med insaltadt kött icke vore beredd; så hade såsom följd inträffat dels att creaturens värde fallit ända till vanpris, och dels att denna gren af Landthushållningen, såsom icke behörigen uppmuntrad, ej heller blifvit uppdrifven till den höjd, sorn annars varit möjlig. J sådant fall anser Riksdagsmannen ' Boskapsafvel lämpligast kunna uppmuntras genom en förmonlig afsättning af saltadt kött; men tror ett stort hinder derigenom böra häfvas, att Finnarne förbjudas hit i landet föra antingen kött eller andra victualievaror, så länge sådana, med tillbörlig säkerhet om afsättning, inom oss sjelfva kunna anskaffas, eller ock så hög tull å deras varor bestämmas, att de icke vidare blifva i stånd, att, såsom hittills skett, vid mindsta täfling, genom prisets nedsättande tillskansa sig denna handel. Enär Utskottet äger sig bekant, att å flere orter af Riket, förnämligast i Blekingen, Boskapsskötseln utgör en hufvudsaklig näringsgren, på hvars förkofran dessa orters välstånd och trefnad i betydlig mon bero, har Utskottet fästat allt det afseende på den väckta motionen, som den tyckes förtjena; men då Utskottet vid målets pröfning inhämtat, att uti ij §. af det emellan Sverige och Ryssland den 17 September 1809 i Fredrics - Besv. och Ekon.
Man fingerede formel ige Intriger, der fra dansk Side skulde gaae nd paa at holde Norge i en aandelig slavisk Afhaengighed, man udsaae enkelte Norske, der stempledes og forfulgtes som Agenter for denne Propaganda, man forvanskede aabenbare Fakta, hvor det kun paa nogen Maade lod sig gjöre, man levereréde falske Beretninger om den Modstand og Kul de, Norges literaire Yirksomhed mödte i Danmark; man drev dette Uvaesen saa laenge det var muligt, indtil det maatte briste i sin egen Vindighed. Ingen skal med noget Held kunne benaegte denne Fremstillings Sandhed; thi den hviler, som sagt, paa Doku-menter, der ere alles Eiendom, og jeg kan hvert Öieblik frem-lsegge dem. # Det er ikke vanskeligt at forklare dette Phaenomen. Det intager ganske ligefrem sin Plads mellem vore Dages Udskeielser af en misforstaaet Patriotisme. Man vilde bortvise denne uomtvistelige Sats, at Norge, trots sin Emancipation som Stat, dog, i en Sprog-eenhed, er. amalgameret med Danmark, man vilde af vor politiske Selvstaendighed danne en barok konseqvense, og drage den som en Skranke gjennem et aandeligt Slaegtskab, der hvarken kunde for-ringe eller true Friheden af vor nye Forfatning. Anslaget var af-sindigt, om ei for andet, saa dog fordi det var uudforligt; men det var ogsaa i sin Grnnd fordaerveligt.
— På grund häraf och då församlingen förklarat sig beredvillig att, om ett särskildt läroverk i Carl Johans församling inrättas, på egen bekostnad anskaffa och underhålla lärohus, äfvensom embetsgård åt blifvande Rektor, hade Domkapitlet underdånigst anhållit, att Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer göra nådig Proposition om statsanslag för sådant ändamål, hysande Domkapitlet desto mera förhoppning om behjertande af denna anhållan, som det tvifvelsutan syntes med billighet öfverensstämmande, att Göteborgs stad, hvilken sammanräknadt med Carl Johans församling, eger omkring 40,000 innevånare, klefve försedd med ett lägre läroverk jemte det högre, då Stockholm, som ej räknar tredubbel folkmängd, egde ett högre och 8 lägre läroverk. Genom hvad sålunda blifvit anfördt, hade väl Kongl. Maj:t funnit beliofvet af den ifrågasatta skolan fullt ådagalagdt, men då Statens tillgångar redan för olementar-läroverken tagas i så betydligt anspråk, ansett sig ej kunna för närvarande i vidsträcktare mån vid den gjorda anhållan fästa afseende, än att Kongl. Maj:t täckts föreslå Rikets Ständer att, för inrättande af en tvåklassig skola inom den vid Göteborgs stad belägna, Örgryte pastorat tillhörande, Carl Johans församlinganslå löner till en Rektor, 2,000 R:dr och till en Kollega 1,000 R:dr, eller tillsammans 3,000 R:dr Runt. I betraktande af hvad uti denna fråga sålunda förekommit, har Utskottet ansett äfven denna nådiga framställning böra af Rikets Ständer bifallas. 50:o. Sedan Rikets sednast församlade Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, huruvida icke skolan i Skenninge, med endast en lärare, må vid dennes afgång kunna indragas, hade — enligt hvad af 16 punkten i StatsRåds-protokollet inhemtas — Kongl. Maj:t anbefallt Domkapitlet i Linköping att i ämnet afgifva underdånigt utlåtande, som ock den 27 September 1858 inkommit, sedan
Hos Krigs-Hof-Rätten funnos förstnämnde år 2:ne KrigsJustitiarier, 2:ne Krigs-Fiskaler och 2:ne Notarier, hvilka tillhopa innehade det pappersanslag, som numera, efter det berörde tjenstebefattningar blifvit sammanslagna till en af hvardera, af dem åtnjutes; och då enahanda göromål, som förut handlagts af 2:ne personer, sedermera öfvertagits af en enda, samt göromålen efter tjensternas sammanslagning icke minskats, synes det, efter Krigs-Hof-Rättens underdåniga förmenande, vara med billighet öfverensstämmande, att det pappersqvantum, som oklandradt innehafts, i och för en del af ofvannämnde tjenster, uti mer än 40 år, och för de öfriga, eller Ordförandeoch Militaire-Ledamots-befaltningarne, redan liera år före den tid, Revisorernes nu framställda anmärkningar omfatta, oförändradt bibeliålles. I fråga om förändring af det hittills befintliga anslaget af ljuspenningar till extra ordinarie tjenstemän, så att ett belopp, motsvarande hvad som, efter beräkning i medeltal, under de sisla Fem åren blifvit för sådant ändamål ulbetaldt, finge användas till gratifikationer åt sådana extra ordinarier, som flitigt tjenstgjort, kan Krigs-Hof-Rätten, för sin del, ej annat än instämma i Revisorernes härom, på sätt ofvanberördt är, gjorda framställning, såsom, efter Krigs-Hof-Rättens underdåniga tanke, grundad på goda skäl och ledande till större nytta „ 6 Ledamöter „ Tillsammans 10 exemplar. — 460 — för så väl Verket i allmänhet, som enskilt extra ordinarierna sjelfva, än hittills kunnat påräknas af det obetydliga belopp, som, under benämning af ljuspenningar, hvar och en extra ordinarie tillfallit. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Storm äk tigs te Aller nådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, C. F. LORICHS. Carl Akrell. D. Silfverstolpe. U. Koskull.
Fången kan emellertid vara helt olagligt och af ren kitslighet eller misstag häktad, och då må det väl vara tillräckligt skydd för statens rätt att, om han sätter sig till motvärn, bevakuingen får mot honom använda våld. Man har t. ex. berättat att den utmärkte vetenskapsmannen Professor Fries, under det han botaniserade i Lappmarken, var nära att häktas af en kronobetjent, som ansåg honom för tjufskytt; om Hr Professorn nu verkligen blifvit häktad, men sökt undkomma, hade det således kunnat hända att han, med stöd af en så beskaffad lag, som den nu föreslagna, kunde hafva mistat lif eller lemmar. Men äfven om man vill medge rättigheten att bruka våld mot en person, som redan är dömd och insatt i fängelse, bör likväl denna rätt under intet vilkor få användas mot den, som är häktad, utan att vara till brott förvunnen. Denna distinktion anser jag vara af högsta vigt att vid en återremiss tagas i betraktande. För öfrigt är jag af den tanke, D en 24 Mate e. m. 359 att äfven i afseende på straff-fånge, som rymt, det icke är rimligt att hvilket våld som helst skall vara tillåtet att hindra rymningen. Det kan Ilända att, i följd af bevakningens uppenbara försummelse, en fånge lemnäs tillfälle undkomma, och då detta observeras, han är så långt borta att bevakningen icke mot honom kan använda något annat fysiskt väld än att ganska beqvämt lägga bössan till och skjuta. Jag anser sådant vara omenskligt grymt. Också erinrar jag mig ganska väl hvilket motstånd ett dylikt förslag rönte vid en riksdag redan för 37 år sedan, då likväl ännu många sedermera afskaffade drakoniska straff qvnrstodo i lagen. Jag hoppas således att Höglofl. Ståndet nu icke måtte visa sig mindre månt om menniskorätt än då. Afven Högsta Domstolen afstvrkte den tiden en lag i enahanda syftning, som den nu föreslagna. Frih. Armfelt: Till alla delar instämmande med Hr Carleson, vill jag endast i afseende på den siste talarens yttrande nämna några ord.
Ofvanriämde yttranden komma att åtfölja Högloft, Utskottets afgående Betänkande till Bi kets Högloft, Ständer. Ut supra. Ex Protocollo P. Rainhold, Palm. N;r 4, Rikets Högloft. Ständers Bevillningsutskotts Utlåtande, angående anslag af Bevillnigs-medien till understöd för KronoUppbördsverket i Stockholm. Sedan Kongl. Maj:t täckts i Nåder bifalla Bikets Högloft. Ständers i underdånig skrifvelse af den 23 Julii 1815 gjorde hemställan , atty i anseende till det serskildta förhållande , som inträffade med Stockholm, emot de öfrige Städerne i Biket, den då nyligen för Kröno-betjeningen derstädes reglerade aflöningen skulle , med en summa af 7,648 R.-dr på Biks-staten uppföras 5 under vilkor , att då Ordinarie eller oför' bättrade aflöningen korn att af Allmänna medlen bestridas, borde Stockholms Stad derjemte bestå en lika summa med den , hvartill UppS börds-verkets. aflöning då uppgick ; för att bereda enahanda löne-förhöjning för denna betjening, sorn Bikets öfrige Embetsman med penningelöner då skulle erhålla, så har Biksdags* fallmägtigen för Stockholm Herr J. L. Lund - BevillningsUtsk. Betiinianden. 23 gren i ett till Vällofl. BorgareStåndet ingifvit, och till Rikets Hoglofl. Ständers Statsutskott remitteradt Memorial , anmält, att genom dessa åtgärder har Stockholms
17 nu följden häraf endast skulle blifva den, att arbetarne lemnade all tanka på och allt hopp om det egna hemmet, samt nöjde sig med att ensamma och i ett flyttande tillstånd tillbringa ett beroende lif, så vore detta, huru hårdt det än är, den minsta olägenheten; men nu kunna de ej kufva behofvet att sjelfva, såsom husfäder, hafva ett eget hem, och för att tillfredsställa detta behof, så blifva de statdrängar eller stattorpare, gifta sig och tillskapa ett hem och en lycka, som hvila? på ingen annan grund än husbondens godtycke, en i sanning lös grundval. Att här framlägga de för samhället vådliga följderna af stattorpare-systemet, anser jag öfverflödigt; de äro tillräckligt bekanta, och de kringvandrande familjer, som irra utan hem kring landet, äro derpå ett bedröfligt bevis. För att förekomma detta onda, känner jag ingen bättre utväg än den, motionären föreslagit, hvarvid jag dock vill göra den modifikation, att jordafsöndringen å landet ej må tillåtas till mindre del än ett tunnland. Emot detta förslag hafva tvänne hufvudsakliga invändningar blifvit gjorda. Man har för det första sagt, att man derigenom skulle tillskapa proletärer, då man lockade arbetaren att sätta sig ned på en jordlott, som vore allt för liten för att kunna föda honom med hustru och barn, äfvensom att man på detta sätt skulle indraga inom socknarne oordentligt folk, som blott skulle förfalla i sedeslöshet och uselhet, samt att den sannolika följden af allt detta skulle blifva fattigvårdens betungande med nya fattighjon. Härtill svaras, att meningen med den begärda lagförändringen ingalunda kan vara, att arbetaren skulle försörja sig genom afkastningen af det afsöndrade tunnlandet, ty detta vore verkligen en orimlighet, utan meningen är, att arbetaren skall hafva till sitt hufvudsakliga försörjningsmedel sitt arbete, men att han dertill skall hafva dels ett eget hem och en fast bostad, dels ock någon, om ock ringa, hjelp för sin föda af det tunnland, på hvilket han nedsatt sig.
Kopparberget utgjorde en väsendtlig del af det lill Drottning Margareta år 1388 öfverlemnade lifgeding, och hvad som äfven kan historiskt visas, alt afraden deraf utgjorde ett fullvigtig! hypothek i och för Konungarne Magnus Erikssons och Albreehts af Meklenburg lånenegociationer; den förre med Romerska Stolen, och den sednare med riks-drotset Bo Jonsson Grip, samt Grefvarne af Hollstein, hvilka för en försträckning af 3500 # silfver skulle i årlig ränta fä uppbära 100 Sk# af detta bergverk; dels deraf, att tillverkningen derstädes, redan år 1633 var uppstigen lill 7857 Sk#, hvilket äter utmärker att produktionen under nästföreg:de åren, särdeles från de sista på 1500-talet intill det förutnämnda, varit i successivt tilltagande, och att följaktligen Statsverkets inkomst deraf under samma tidsperiod äfven mäst hafva varit rätt betydlig. Den 2:dra anmärkmn är, alt H. Utsk. icke tagit i nog full - 538 Den tö Februari e. m ständig beräkning den förlust, som blifvit bergslaget tillskyndad, derigenom att medelst den år 1805 beviljade förmedlingen i koppartionden, åtskilliga förläningar och förmåner frångingo bergslaget: äfvensom den vinst, som derigenom uppkom för Statsverket. Hvad den förra beträffar, visar det sig då, alt bergslaget ifrån och med år 1806 t. o. m. år 1845, efter beräkning dels af förut gällande lösningspriser, dels af dessa års markegångsvärden, förlorat ganska betydligt, nemi.: På vedräntan r:dr 00,008: 8. — på dagsverks d:o 24,929: 8. — på e. o. grufvehjelpen 130,107: 45. t. hvilket belopp utgör i medeltal för hvarje år 15,261: 16.
Medan man väntar på ankomsten af de hundra representanterna för Världens kvinnors nykterhetsförening, hvilfea den 1 oktober anträda sin resa kring jorden med petitionen om rusdrycksförbud, har en del högre stående kvinnor börjat organisera ett » Svenska kvinnornas nykterhetsförbund » med ledning i Göteborg och lokalföreningar öfver hela landet. Förbundet vill verka på sätt, som lämpa sig för svenska åsikter och förhållanden, och hoppas, bland annat, kunna » motverka det bland vårt lands kvinnor allt mera tilltagande bruket af berusande drycker », men » får icke under några villkor sysselsätta sig med politiska frågor eller deltaga i valagitationer eller sluta sig till petitioner, ställda till riksdagsmän, myndigheter, korporationer m. m., » och utgör således på sätt och vis en protest mot » världens kvinnors » agitationsresa. o.ta, öto I D U N 1894 Till den stora hvilan. I söndags afled härstädes änkefru Maria Sofia Sjögren efter ett par dagars sjukdom i den höga åldern af nära 96 år; hon var nämligen född den 13 november 1798. Den gamla var för sina år ovanligt kry och rask, och ingen kunde märka på gumman, att hon närmade sig så nära hundratalet som hon gjorde. Ända intill det sista företog hon promenader, och de tre trappor, som ledde upp till bostaden, besvärade henne icke synnerligen. Själsförmögenheterna voro i det närmaste bibehållna, och ur sitt rika minne kunde hon framdraga den ena historien efter den andra om förhållandena i forna dagar i Upsala, där hennes fader, rådman Lindroth, var boende, och där hon själf vistats under största delen af sin lefnad. År 1829 änka efter kyrkoherden i Vesslands pastorat G. O. Sjögren, fick hon vid 30 års ålder ensam öfvertaga vården och uppfostran af fem små barn. Af behållningen på den inkomst, som pastoratet under nådeåren lämnade, köpte hon ett hus i Upsala och mottog inackorderingar. Därmed fortfor hon ända till 1 80, då hon flyttade till Stockholm. En god hälsa, ett gladt och gemytligt sinnelag samt en aldrig tröttnande arbetsförmåga voro utmärkande för den gamla. Hon efterlämnar barn, barnbarn och barnbarnsbarn.
För öfrigt har jag ingenting emot författningen, men jag begär återremiss på betänk., på det att Utsk. måtte åtminstone ändra denna, om jag så får säga, capitalbrist i författningen, denna uppoffring af sjelfva rättsbegreppet, på det att den må blifva kärande, som bör vara det, och till förekommande att den, som är i besittning af andras lösa egendom, må finna utvägar till credit, till följe af den lösa egendom, hvaraf han är innehafvare; ty sådant är billigt att förekomma och kan ej på annat sätt förekommas. Ilan må med sjelf sins ed styrka, att afhandlingen är riktig, d. v. s. att den som är lagsökande och begär utmätning på gäldenärs egendom men mötes med ett tillkännagifvande, som med köpeafhandning styrkes, att lösegendomen är försåld, den bör få qvarstad derå, intill dess rättsfrågan är afgjord, men i rättsfrågan bör han blifva kärande och icke den som förutsattes hafva handlat i ärligt uppsåt. Jag begär’ således återremiss, eller på det att Utsk. måtte rätta delta misstag, dels derföre att ett kungörande måtte äga rum och en utväg finnas för allmänheten att få veta om innehafvaren rår om lösegendomen, eller icke. Detta kungörande är föreslaget i Ilr von Hooks Den 17 Oclober f. ra. reservation, likväl längre än jag skulle vilja gå; ty en tillåtelse är felaktig, när den inom sig innebär ett hinder för tillåtelsen. När Hr von Röök begär kungörandet från predikstolen, så lägger lian ett hinder för sjelfva tillåtelsen; ty hvem vill göra allmänheten bekant med den befattning man tager med sin lösegendom ? Jag begär att i afseende härå må vidtagas samma utväg, som med fast egendom, alt sådana afhandlingar uppspikas på tingseller rådstufvudörren och förblifva der sittande ett år. Vill man då veta hvem en viss persons lösegendom tillhör, så behöfver man blott gå dit, så får jag veta det. — Jag begär återremiss samt att dessa mina anmärkntr måtte få remissen åtfölja. Gr. Frölich, David:
Enligt hvad upplyst blifvit, har omförmälda lån med borgen af två personer blifvit utlemnadt innan Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref den 9 Januari 1849, föreskref, att utlåning från salpeterfonden skulle ske mot säkerhet af antingen inteckning i fast egendom, eller i sådane egendomar intecknade skuldsedlar, eller ock räntebärande, i det Kongl. Brefvet uppgifne, obligationer, hvarefter och sedan i afseende å de båda löftesmännen, hvilka vid lånets meddelande ansågos säkra, år 4 848 ett annat förhållande inträffat, Kongl. Kommittéen tiil säkerhet för lånet, som då icke kunnat af gäldenären eller borgesmännen utbekommas, emottagit ofvanberörda handlingar. Ehuruväl Utskottet, för sin de], erkänner Kongl. Kommittéen hafva genom vidtagande af nyss omförmälde åtgärd iakttagit hvad på Kongl. Kommittéen ankommit, för att försäkra fonden emot förlust, får likväl Utskottet, enär sådana säkerhetshandlingar, som de ifrågavarande, icke lämpligen böra af allmänna kassor emottagas, hemställa, att Rikets Ständer ville aflåta underdånig skrifvelse med anhållan, det Kongl. Majit täcktes meddela Kongl. Kommittéen nådig före - Stals-Ulskottets Ullålande, M 21. 29 skrift att, så vidt möjligt vore, genom realisering af till säkerhet för ifrågakomne från salpeterfonden utlemnade lån emottagne assuranspolis och öfverlåtelse-handling, åter till fonden införskaffa lånebeloppet och detsamma derefter i föreskrifven ordning göra fruktbärande. Norrbottens läns Arbetshus fond. § 44. (Rev.-ber. pag. 169. Fork), pag. 313.)
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adelil behagade tillåta, att Bänkmansval nu linge företagas, Grefven von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Jag har en mindre behaglig pligt att uppfylla, då jag nödgas till rättelse hos Ridderskapet och Adeln anmärka ett förhållande, som, i min öfvertygelse, afviker från Grundlagens föreskrifter. Sedan Riksdagsordningen uti 41 §• uppräknat de Embetsman, öfver hvilkas rådslag och åsigter i administrativa eller Lagskipningsmål nationalrepresentationen äger en opinionsrätt, stadgar den, att säte och stämma icke kan dessa män i deras Stånds plena förnekas, men att i Utskott eller val till UtskotlsLedamöter ingen af förenämnde personer må deltaga. I följd af detta stadgande, som på intet sätt af 19 §. i RiddarbusOrdniugen motsäges, har jag trott, att desse Em betsmäns namn bordt förbigås i den till Bänkmansvalet uppgjorda förteckning på Ridderskapets och Adelns Le - Den 17 November. 89 clamöter. Jag ämnar icke uppehålla Ridd. och Adeln med den äldre eller nyare historien af detta ämne; den är korteligen, att första afvikelsen från Grundlagens innehåll skedde vid Riksdagen i Örebro år 1812. Detta blef ett prsejudicat för Riksdagarna 1815 och 18 r8. Vid Riksdagen 1823 fördes Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ämnet, och valen gåfvo ett helt annat resultat. Hvad som då häröfver anfördes, föranledde Ridderskapet och Adeln, att taga RiddarhusOrdningen under en närmare granskning, och som af RiddarhusOrdningen bör vara affattad i öfverensstämmelse med Grundlagarna, och hvarje Stånd inom sig utse Electorer, blef det beslut fattadt, att Bänkmansvalen skulle upphöra. Ännu saknas dock Kongl. Majrts sanction på Ridderskapets och Adelns beslut, och förmodligen är det i följd deraf, som Riddarhusets Tjenstemän, vid förteckningens uppgörande, förfarit efter förra liders vanliga praxis.
Föregående talare har uplyst, hvilket äfven af motionen synes, att denna bataljon har 2 Kaptener mindre, än motsvarande bataljoner i den öfriga arméen. Denna brist tror jag har länge känts och nu naturligtvis starkare än förut. Jag kan således för min del icke annat än uttrycka den önskan att K. M;t måtte vid en blifvande Riksdag härå fästa upmärksamhet och ställa så till att, befälet inom de niia korps blir organiseradt i öfverensstämmelse med hvad för arméen i allmänhet är stadgadt. Hr Montgomery, Robert Nils Germund: Jag vill icke bestrida möjligheten af att en sådan förändrad organisation eller tillökning i befälet vid LifRegds Gren.korps vore af behofvet påkallad, men jag hemställer till hvar och en, om det vore lämpligt och om man kan begära att StatsUtskd skulle ingå uti eller besluta öfver frågor, som angå arméens organisation, utan föranledande af K. M:s TO I> e n 11 April t. m - Propos., blott på enskildas motioner. Jag åtminstone kan icke finna detta lämpligt och har derföre inom StatsUtsk:t afslagit dylika motioner. Jag yrkar bifall till Utskits hemställan. Hr Björnstjerna: Det är otvifvelaktigt fullkomligt sanet att LifReg:ts Gren.korps är i ett påtagligt behof af ett större antal befäl, och att detta befäl borde tillsättas derigenom att fl:dre kaptener blifva vid korpsen anställde. Detta har också K. M:t behjertat och en framställning derom hade säkerligan skett till 11. St:r, såvida det icke varit att förutse, det bristen skulle kunna på annat sätt fyllas. Redan vid 1833 års lönereglering erkändes att LifEegt:s Grenadierkorps borde hafva 2:dre kaptener vid korpsen anställde, och man beräknade att desse gul re kaptener skulle kunna aflönas med vissa ingående räntor, så snart de blefvo disponibla.