Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Landtm., att den ordning för propositionernas framställande, som Hr von Hartmansdorff omtalat, varit den, som Hr Landtm, ämnat följa, men hvarifrån Hr Landtm, blifvit förhindrad genom Frih. Cederströms begäran att contra-propos:n skulle blifva sådan han önskade; och hade Hr Landtm, icke ansett sig kunna neka propos. å denna begäran, då ingen dervid gjorde någon anmärkning. Hr von Hartmansdorff: Efter den ledning, som detta ärende fått, öfverlemnar jag utgången deraf alldeles till Hr Frih. o. Landtm, samt Ståndet, och ämnar icke vidare deltaga i öfverläggningen derom, ej heller i den blifvande voteringen. Hr Frih. o. Landtm, lät uppläsa Hr Rosenblads förslag, så lydande: ”att R. St. hos K. M. anhålla, att K. M. ”täcktes förelägga nästkommande Ständer en omfattande plan "till försvarsverkets organisation i dess helhet, på ett sätt, ”soro med möjligaste afseende på de skalldragandes fördel ”bäst kan uppfylla det stora föremålet, fäderneslandets för”svar, med uttryck derjemte af den önskan, att vid denna ”plan ett särskildt afseende göres å en utsträckning af be”vär:s-manskapets öfningar;” och hemställde Hr Landtm, derefter, örn R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga detta förslag. Bifölls. Upplästes till justering och godkändes följande voterts proposition: Den som bifaller StatsUtsk:s förslag till tind. skrifvelse ang:de framläggande till R. St. af en plan till försvarsverkets organisation, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. att denna skrifvelse skall innehålla, att R. St. hos K. M. anhålla, att K. M. täcktes förelägga nästkommande
Uti öfriga delarne af Länet förekomma endast enstaka berg, ibland hvilka må nämnas: Kinnekulle, uti Kinne och Kinnefjerdings härader, som ifrån Wenern höjer sig i flera, trappvis liggande fält, öfverallt odlade eller skogbeklädda, samt är utmärkt för sin naturskönhet och hvars högsta plan ligger 941 fot öfver hafsytan; Mösseberg i närheten af Fahlköping, samt Hunne-och Hällebergen på vestra gränsen emot Elfsborgs Län; äfvenså förtjena!’ Lugnåsberget att anmärkas, i anseende till de särdeles berömda qvarnstenar, som der bryias och föras lill åtskillige delar af riket. På vestra sidan om Billingen och dermed sammanhängande bergshöjder, eller omkring städerne Lidköping, Skara och Fahlköping, utgöres Länet till det mesta af en stor och bördig slätlbygd. Dock finnas äfven stora slätter emellan bergstrakterne, så att det antages, att halfva Länet utgör slättland och hälften skogsbygd. Hemmantal och folkmängd äro likväl nära dubbelt så stora på det förra, som på den sednare. Länets beskaffenhet är följaktligen särdeles gynnande för ett vidsträckt åkerbruk, hvilket ock i sednare lider, och, i den mån som ökade kommunikationer underlättat utvägarne lill afsättning, blifvit betydligt både utvidgadt och förbällradt. Derjemte finnes rik tillgång på vissa mineralier, såsom kalk och skiffer, och uti åtskillige delar af Länet är äfven ej obetydlig tillgång på skogseffekter. Länet erbjuder således rika tillfällen till bergning för dess invånare och till betydligt ökad industriell förkofran, derest alla utvägar dertill blifva rätt begagnade. Då, för befrämjandet häraf erfordras, att de odlingsiägenheter, som inom Länet förefinnas, blifva ändamålsenligt begagnade, samt kommunikationerne underlättade, bör ock i sammanhang härmed omförmälas hvad i sådant hänseende blifvit åtgjordt, nemligen: l:o
Sveriges inblandande under seklers lopp uli Euroropas stora angelägenheter, har fört vårt land uti den bekymmersamma ställning, hvaruti det sig befinner. Under det jag till det måsta instämmer uti Herr Grefve von Plåtens åsigter af hvad, som verkat den närvarande förlägenheten, önskade jag blott någon liten del af dess förmåga, för att åt mina tankar kunna gifva den utveckling, som ämnet påkallar. Jag instämmer fullkomligt med den värde talaren deruti, att en sådan öfvergång ifrån ett politiskt verldstillstånd, till ett rakt motsatt, sorn under den sednare epoken inträffat, nödvändigt måste medföra starka och kånbara brytningar, Ridd. o, Ad. Prot, I. B. 354 Den 10 Februarii, och jag anser verkningarne så mycket kånbarare för vårt arma land, som vi aldrig synas vilja lämpa oss efter tidsfordringarne till dess inråt* tande efter dem. Vid blicken på den stympade Statskroppen kan man ej undgå, att med bekymmer se de blödande såren, till hvars helande, otjenlige eller kanske rättare sagt inga läkemedel blifvit använde. Vi hafva sett huru Sverige under ett förflutet århundrade, tid efter annan förlorat) sin styrka, uti sina inkomstgifvande provincer, utan att derföre någonsin vilja afträda sin politiska inflytelse, den man städse förfäktat, med åsidosättande af all åsigt å Statshushållningens fordringar för möjligheten af ett nationalvälstånd. Den Statsrepresentation, hvars börda fordom var delad uppå större krafter, bäres nu ensamt af öfverlefvorna af det fordna Sverige. Det häraf uppkommande missförhållande emellan skatterne, och förmågan att utgöra dem, är utan all tvifvel en, den mäst verkande orsak till den förlägenhet, som hos den mindre jordbrukaren, lätteligen blir nöd, örn ock ej för det närvarande, i ordets yttersta bemärkelse, dock alltid tillräckligt för att, uti den onekligt allt för tryckte skattejordsågarens belägenhet påkalla ett med tidsfordringarne, mera öfverensstämmande och bättre tillstånd.
Lslväkkancls alllsa kovsl 6e ikvägaliomna anslagen lill n)-'a eanal-leilnin-' gavs öjljanamle, an8ev Kongl. IVIaj:l ilen koveslagna oanalen einellan sjöavne lXovva Lavlien oed ^Vessman koveli ätlesvis döi a liomma i alan lia, i anseencle lill cle 8 lo va kövclelav, clensamma, i tovening meck 8lvömsdolms eanal-leil, 8liulle domina all meilkova, ej allena8l lov ike ovlsv ileiomlii ing, dvillia ävo all valina dlanil ile me3l vigliga köv 8ieiiges Levgve, ds-Inilusli i, nian oeli såsom en loljil ileiak kov Liliel i allinändel; livailan oeli mecl Iiänsigl till ilen evsov5evligo lioslnailen 8aml en8liil(le8 eil>jucina di5vag, Kongl. !V1aj:l nu kove släv, clel Liliels 8länilev, emol to, dinilelse kov dlil vanile Lolag, all canal avdelel eklev ilen jalan, 8om ileikov vavilev ak Kongl. 5Iaj:l kaslsiällil, nlköva, unclev iagllaganile ak cle eonlvollev oed odiga vildoi', som liomma all loveslivil vas, — ina de vilja ell anslag ak L^vadunilvasexliolve ln8en (465,000) LiliSilalev M/d. ^Vi-o 1. 33 Hiliscluler till sördelninA ä tols ur, med en tolftedel ärligen, ut»örunde för tre är Ibdr 115,750: Deremot, du i »sseende ä ösriAU nu isruAustulldu eunulledninAur, ooli deriblund eunulen emell!,» Djelmuren oeb Vagner», eller den 8.
under Commissariatets och serdeles RevisionsCommissariens tillsyn och öfversigt, 5- 6' De inom hvarje Departement anställ* de Tjenstemäns dagliga göromål och be* fattningar utstakas uti Arbetsordningen, §■ 7\ (Dika med 6. §. i i823 års Banco* Reglemente, pag. 28) med tillägg vid slutet af §:n: Dessa berättelser skola till Banco* Fullmägtige så tidigt ingifvas, att Fullmägtige kunna hinna att genomgå desamma, före deras öfverlemnande till Rikets StändersBanco-Utskott eller Revisorer, som af Banco-Fullmägtige besörjes, Bf Sjunde Artikeln, innefattande allmänna föreskrifter om Revisionerne af Banken_, dess Discont och ProvinceRåne-Contoiren, på sätt som följer ; af Banco-Revisionerna, De Ordningar, som inom hvartdera Riks-Ståndet blifvit uppgjorda och stadga* 6 Banco-TJtskotlcts Memorial AT:o ij-4- de i fråga om Ledamöters utväljande till Revisionerna öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, intill nästkommande Riksdag, upptagas å en vid detta Reglemente bifogad Tabell. §. a. I enlighet med Banco-Ulskottets gjorda framställning, hafva Rikets Ständer beslutat, att Ledamöter i Directionerna öfver Province-Låne-Contoiren icke må kunna väljas elRr behörige anses till deltagande i Revisions-förrättningar öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken. b") Banco-Discont-Re visionerna. §• 3.
Hvad jag åsyftade med min önskan, att målet måtte komma till Conslit.Utsk:s bedömande, var all, i fall [-Jr Gr. o. Landtm, förklarade den af mig begärda propostn vara grundlagsvidrig, erhålla Constit.Utskts föi klarande, att denna propos. icke står i strid med grundlagen, och att Hr Gr. o. Landtm, således ej ägde att längre vägra, utan borde framställa densamma. En sådan sakens behandling måtte vara både constitutionsenlig och det enda sältet att komma ifrån denna fråga. Jag kan således ej afstå från mitt yrkande af den propos., jag begärt, och jag får tillägga, ali jag anser Frih. Palmstjernas förslag oformligt och i högsta måtto olämpligt, emedan, enligt detsamma, intet svar skulle meddelas på den fråga, som nu är föremål för Ståndets pröfning. Hr von Troil, Emil: Jag är visserligen nyss uppkommen och har således ej haft tillfälle att afhöra hela denna discussion; men jag kan likväl omöjligen föreställa mig, att förhållandet är sådant, som Hr v. Hohenhausen framställt, nemi. att Hr Gr. o. Landtm, vägrat propos. derföre, att förevar, ämne vore ett önskningsmål. Jag skulle deremot föreställa mig, att propos. blifvit vägrad helt enkelt derföre, att saken i I3ancoUlsk:s betänk, kommit att se ut, som om fråga vore, att IL St. skulle besluta en förklaring öfver grundlagen. Jag förmodar således, att lika litet som Hr Gr. o. Landtm, kan göra propos., alt detta är ett af båda Statsmagtei na beroende lagstiltningsämne, lika litet kan Hr Gr. o. Landtm, göra propos., att det är ett önskningsmål , emedan i hvardera fallet en grundlagsförkla - Den ai Augusti. aG3 ring skulle äga rum och, antingen Ståndet ville förklara grundlagen i noggrann öfverensstämmelse med Hr Gr. o. Landtnäs åsigt eller med afvikande derifrån, saken ej kunde behandlas annorlunda, än grundlagsändringslörslag i allmänhet.
Län anförde skäl för ännu oroterade, men, enligt sin natur ständig rotering underkastade hemmans fertfarande befrielse-från detta besvär, i Utskottens j Statssamt Oeconomie-TJ (sköttens Ulla!ancha N:o 31. sköttens tanka, icke äro af ilen beskaffenhet, att de förtjena något afseende, samt egarne af sådane öfverroterade hemman, hvilka från 'Ca pellana» boställen fått sig ålagd ständig rotering, sorn icke kan på andra hemman öfverflyttas, synas sakna skäl till klagan, enär de för denna roteling, sorn tillkommit i följd af Kammar-Collegii laga kraftvunne beslut, skulle, enligt Kongl. Maj:ts Förslag, hädanefter komma att blifva fullt ersatte; hafva Utskotten funnit sig böra tillstyrka Rikets Ständer att, med antagande af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, för deras del besluta: att ej m-ndre alla de Capellans-boställen i Riket, som, antingen i brist af närbelägna oroterade hemman, måste qvarstå i roteringen, eller, som fått 10- teringen år 1826 orätt förflyttad på hemman, som redan af ålder äro roterade till fullo, än ock de i gammal rotering förut deltagande hemman i Jönköpings och Kronobergs
som tillhör alla de nyare författarne, och det bör derför ej heller tilläggas nutiden i allmänhet. Vi hafva t. ex. aflbsen pjeser sådana som » Gengangere », » Vildanden » eller » En Folke-fiende », men vi hafva också » Et Dukkehjem », der slutet nogsamt visat, hur brännande skaldens längtan varit efter att gifva en ljus horizont. Vi hafva Jakobsen, Bang, m. fl., hvilka äro verkliga pessimister. Men vi ega också Björnson, som aldrig varit mindre pessimist, än han är nu, när han i sin sista roman med glödande inspiration tolkat mensklighetens. innerligaste förhoppningar om en sedlig framtid, som skall föra oss ut ur den prostitution, i hvllken vi nu lefva. Och hos honom är denna optimistiska åskådning en grundåskådning. Den • är en nästan dogmsäker öfvertygelse och ingalunda endast en svag-obestämd tro-på en osäker möjlighet Eller Strindberg, hvilken kanske hr H. vill anse som pessimisten par préférence? Slutade icke hans » Sömngångamätter » med ett det mest optimistiska framtidsperspektiv? Eller » Giftas »? Låt oss frånse, huruvida den är osedlig och guds-bespottande eller ej. Det kan väl ej falla en menni^ka med sundt förstånd in att kalla den pessimistisk eller förebrå författaren att här hafva målat » grått i grått ». Der finnas ju dystra taflor. Men tänk på det morgondagerns friska solsken, som strålar öfver de båda makarnas uppvaknande i » stora barkassen » på Dalarö, eller på skildringen af äktenskapslyckan i » Reformförsök » eller på hela den af sprittande lefnadslycka genomandade berättelsen » Måste ». År detta pessimism, sä är den åtminstone bra lik, hvad andra menni-skor kalla för en varm och mensklig kärlek till lifvet och menniskorna, en innerlig glädje öfver den lycka lifvet bjuder, och en stark känsla af denna lyckas eviga källa, som är och förblir naturen — utan att man derför precis behöfver bekänna Rousseau.
Ått det icke eller instämmer med de allmänna grunderna för rättvisans skipande, då dertill utan tvifvel hörer, att den bör vara lika för alla, synes mig deraf, att antagandet af nyssnämnda princip innebär för serskilda personer den märkliga olikhet i följderna af försummad klagan öfver UnderRätts Utslag i brottmål, att då en, som blifvit tili högre ansvar fälld, än Lagen stadgår, skulle genom försummelsen att anföra besvär, ovilkorligen vara det ådömda ansvaret underkastad; vore deremot en annan, som blifvit ej blott för enahanda förbrytelse dömd, utan äfven skäligen misstänkt och derföre anklagad, ehuru ej förvunnen att hafva begått det svårare brott, hvarföre Utslaget är vordet Hof-Rättens pröfning underställdt, i den, som mig tyckes , mindre förtjent lyckliga författning /Jo Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 8l, att, utan egen åtgärd, till sin förmon vinna en rättelse i Utslaget, som icke kan med* gifvas den förre. Från en motsatt sida betraktad, skulle ock samma grundsatts medföra den stridighet i tillämpningen , att när, efter det första exemplet, den för brott angifne tilläfventyrs frikännes, eller finnér sig vara lindrigare dömd , än han efter Lag bordt vänta, lian likväl är säker, då icke någon åklagare eller målsegare sig besvärat, att det fällda Utslaget får gälla honom till den fördel, som dess innehåll bestämmer; hvaremot, efter det senare, den lindrigare dömde skulle äfventyra skärpning i det af Under-Domaren honom ålagda ansvaret, ehuru hvarken Actor eller Målsegande, genom anförda besvär, sådant yrkat, och endast derföre, att han, änskönt på möjligtvis ogrundade anledningar, varit tillika anklagad för sådant gröfre brott, som borde underställas Hof-Rätten, och att Utslaget för sådan orsak blifvit dit öfver* lemnadt.
"Skäms ni inte, era pjextossare, som så der stöfla in till hederligt folk", skrek fru Metta i detsamma åt några inträdande bönder. "Vet du inte Jöns, att ha bättre vördnad för din nabo fru? Åh skäms din långa slyngel, har du gett dig ihop med det der följet, och står med skinnkarpusen på hufvut inför mig. Mössan af på fläcken, Jöns." Jöns hade stormande och stormodigt inträdt, men blef så häpen när fru Metta, alldeles med sin vanliga öfverlägsna ton, tilltalade honom, att han hälft förlägen strök mössan af hufvudet och ej rätt visste hvad han skulle företaga sig. Enevald hade trängt sig in jemte bönderna och stod, äfven han, ett ögonblick helt förvånad öfver fru Mettas courage, men i detsamma varsnade han Sigrid, som bäfvande smög sig så nära hon kunde till sin mor. Till henne hviskade han sagte: "Följ mig, jungfru, jag vill försöka att föra er härifrån." Då hon ännu qvarstod invid fru Metta sade han: "Jag är Enevald Fincke. Dröj icke jungfru, följ mig." "Jag kan ej", svarade Siri lika sakta, "min mor." "Har för ögonblicket ingen fara, jag skall hemta henne, så snart ni är i säkerhet." Han tog henne i handen och förde henne genom en liten dörr ut i ett rum invid, dit ännu ingen inträdt. Der kastade han öfver henne bondrocken och den ludna mössan, hvars öronlappar han bad henne tillknyta under haken, och tillika neddraga sitt hår i pannan. "Tag det der täcket i famnen, håll det högre för änsigtet, så gömmer det bättre. Siså. Vi måste gå genom farstun, der är mörkare. Denna dörr går väl dit?" Genom farstun trängde sig nu Enevald fram, den darrande Sigrid följde. "Si på den, som fått ett sånt prägtigt täcke. Hvar fick du tag i det?" frågade en bonde. "Dit åt, der finns mycket goda saker", svarade Enevald, och pekade åt det håll, hvarifrån han kom. "Dit har ännu ingen hittat."
Askersund, jernväg från ♦ „ 274. B. Baggens stäkets upprensning, anslag till 301, 330, 351. Barken och Vessman, jernväg mellan 274, 334. Barnbördshus, anslag till ... 73. Stockholms, byggnads-anslag. för .. 160, 241. Barnmorskor, aflönings-anslag för 73. Barthelemy S:t, anslag till, f örvaltningskostnader för 13y 159. understöd till brandskadade derstädes .. .. 60. dess skiljande från Svenska kronan 203. Befrämjande af jordbruk m. m., anslag till 71. 3 Nummern å Betänkandet, m. m. B e n mjo Is -fabr i k, lån för inrättande af 79. Bergsfogdar, löne-ersättning till 287, 314. Bergs-kollegium med Bergslagsstaterne, reglering af 71, 183. j Beklädnad och Beväring vid Indelta Kavalleriet 173. Berättelse, Fullmägtiges i Riksgälds-kontoret 3. Kainiuar-kollegii, ont Sala Silfververks ränte-ersättningsfond 166. om utarrenderande af • kungsgårdar, m. m. 165. R. Beväringsmanskapets beklädnad, anslag för 09,151,152, 238,256,276 vapenöfning, anslag för » 69. Bibliothek, Kongl, och Universitets, anslag för . 160. Björk, A-, Pension för 360. Blinda och Döfstumma, anslag till institutet för. 160. Borgholms hamnbyggnad, anslag till 158. Bohus läns Regementes Södra Bataljons Rusthålls-räntor 69. Borås, anslag för teknisk skola derstädes 262, 313, 336, 366. Boställshafvares berättigande i afseende å odlings—lan .. 41. Brobyggnader, anslag till , 158, 4 Nummer» å Betänkandet, m. m.
Med tillbörlig uppmärksamhet å dessa förhållanden och efter föregången skriftväxling emellan mig och Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län, hvarunder jag anmärkt och velat visa, att Konungens Befallningshafvandes förrnämnda, den 17 Januari i836 till ÖfverStåthållareEmbetet aflåtna, skrifvelse, hvarmedelst Sergeanten Gegerfeldts häcktande blifvit äskadt, inneliölle ett förordnande, sträckt utöfver gränsen för Konungens Befallningshafvandes Embetsverksamhet och dessutom saknande laga skäl; men Konungens Befallningshafvande deremot sökt försvara behörigheten af dess anmärkta åtgärd, hufvudsakligen med åberopande af hvad AdvocatFiscalen Greiffe, angående Gegerfeldt och hans föregifna brottslighet, anmält, och yrkat; har jag, slutligen, icke kunnat undgå, att fullfölja de af mig emot Konungens Befallningshafvande väckta anmärkningar och sålunda lägga densamme till last, att hafva, genom skrifvelsen den 17 Januari i 836, beslutit Gegerfeldts häcktande och af annan Embetsmyndighet äskat verkställighet derå, hvartill Konungens Befallningshafvande desto 9 - ( 66 ) mindre ägt laglig anledning eller behörighet, sorn, utom det att GreilFes förrberörde anmälan varit alldeles obestyrkt och öfver ett års tid lemnats utan all åtgärd, Greiffe vid tillfället icke uppträdt eller kunnat uppträda i egenskap af målsägare eller rätter åklagare, och Gegerfeldt, hvars liäcktande följaktligen obefogadt blifvit ifrågasatt, ej eller vistats inom Länet, eller blifvit för något derstädes, begånget brott angifven; på hvilka grunder, närmare utvecklade dels under skriftväxlingen med Konungens Befallningshafvande, dels uti min sedermera, den 20 Juli samma år, till AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt aflåtna skrifvelse, jagansett Konungens Befallningshafvandes anmärkta förfarande uppenbarligen strida emot Lag, samt derför och då detta förfarande haft den påföljd, att Gegerfeldt är vorden häcktad, utan att laglig anledning dertill förekommit, anmodat bemälde AdvocatFiscalsEmbete, att inför Kongl.
Gack in, och tala med Pharao, Konungenom i Egypten, att han släpper Israels barn ut af sitt land. Men Mose talade för Herranom och sade: Si, Israels barn höra mig intet, huru skall då Pharao höra mig? Dertill hafver jag oomskorna läppar. Och så talade då Herren till Mose och Aaron, och gaf dem befallning till Israels barn, och till Pharao, Konungen i Egypten, att de skulle utföra Israels barn utur Egypten. Desse äro hufvuden till deras fäders hus. Rubens, dens första Israels sons, barn äro desse: Hanoch, Pallu, Hezron, Charmi; det är Rubens slägte. Simeons barn äro desse: Jemuel, Jamin, Ohad, Jachin, Zoar och Saul, den Cananeiska qvinnones son; det är Simeons slägte. Desse äro Levi barnas namn i deras slägter: Gerson, Kehat, Merari. Men Levi vardt hundrade tretio och sju år gammal. Gersons barn äro desse: Libni och Simei, i deras slägter. Kehats barn äro desse: Amram, Jizear, Hebron, Usiel. Men Kehat vardt hundrade tretio och tre år gammal. Merari barn äro desse: Maheli och Musi. Det är nu Levi slägte i deras ätter. Och Amram tog sina faders syster Jochebed till hustru; den födde honom Aaron och Mose. Och vardt Amram hundrade tretio och sju år gammal. Jizears barn äro desse: Korah, Nepheg, Sichri. Usiels barn äro desse: Misael, Elzaphan, Sithri. Aaron tog sig hustru, Elizeba, Amminadabs dotter, Nahessons syster; den födde honom Nadab, Abihu, Eleazar, Ithamar. Korahs barn äro desse: Assir, Elkana, Abiassaph. Det äro nu de Korhiters slägter. Men Eleazar, Aarons son, tog sig hustru af Putiels döttrar; den födde honom Pinehas.
231 nämnde personer ulfärdas, och till den underdåniga skrifvelse, hvilken rörande ifrågavarande val bör till Kongl. Maj:t afgå. S. D. Remitterades till Konstitutions-utskottet 3:ne denna dag i den ordning, 29 § riksdags-ordningen föreskrifver, af lier Munck af Rosensköldj Nils Rudolfa anmälda anmärknings-anledningar, nemligen: l:o emot stats-rådet; 2:o emot stats-rådet och stals-ministern för utrikes ärendena; samt 3:o emot Konungens rådgifvare samt cheferne och föredragande stats-råderne för finans-, krigsoch civil-deparlementerne. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-utskottets den 19 och 28 sisth Februari på bordet lagda betänkande N:o 20, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition med förslag till förordning angående handelsboks vitsord. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Siats-utskottets den 26 och 28 sisth Februari på bordet lagda utlåtande N:o 76, angående godtgörande af förskottsvis utbetaldta understöd, i anledning af dea sisth år i Christianstad inträffade eldsvåda. S. D. Föredrogs ånyo Banko-utskottets den 26 och 28 sisllidne Februari på bordet lagda utlåtande N:o 24, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående serskilde jemkningar uti det af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer antagna mynt-system; och blef detta utlåtande, på grund af deremot gjorda anmärkningar, af Ridderskapet och Adeln återremittera dt. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-utskottets den 26 och 28 sisth Februari på bordet lagda utlåtande N:o 25, i fråga om tillverkning och utgifning från banken af sedlar å 16, 12 och 8 skillingar samt 14 och 10 skillingar kopparmynt. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Upplästes inkomna protokoller, hållna vid de den 1 dennes, jemlikt 97 och 98 §§ R.
Skrifvelse N:o 80. 171 sen den 17 December 1799, tiden för utarrendering af Kronans egendomar mätte framgent blifva till tjugu år inskränkt, hvarigenom äfven den förmån för Kronan skulle ernås, att, i händelse någon hennes egendom annorlunda än hittills skett behöfde disponeras, sådant kunde inom en jemförelsevis kortare tid låta sig göra. Efter tagen kännedom af de lill denna fråga hörande handlingar, hafva Rikets Ständer, med afseende å de i den nådiga Propositionen anförda förhållanden, funnit skäligt bifalla hvad Eders Kongl. Maj:t i ofvanberörde hänseende täckts i nåder föreslå. Hvilket, till besvarande af den nådiga Propositionen, Rikets Ständer få hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc. Slockholm den 20 Juni 1860. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1860. Preste-Ståndet den 20 Borgare-Ståndet den 20 Bonde-Ståndet den 20 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående afstående af jord till Marstrands stad och dess elementar-läroverk. (Stats-Utsk:s Utlåtande N:o 99.) S. A. K.