Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om ej kall eller bestämd förpligtelse uppfordra oss till tvifvel i fråga om det, som påstås eller berättas, så lemne man en hvar i sin mening, och undvike äfven skenet af att hysa en annan. Ingenting strider till den grad mot höflighetens reglor, som att vilja upphäfva sig till domare och synas veta något bättre än andra. Låt gerna osmakligheterna, fåvettet och osannolikheterna passera; vår motsägelse, vårt tvifvel skulle här, långt ifrån att gagna, endast skada oss; man skulle tillvita oss oartighet, kanske tillochmed grofhet. Men derföre är icke nödigt, att rentaf gifva bifall deråt och styrka gäckar och dårar i deras villor. Det gifves hundrade svar, vi kunna gifva dem, utan att hålla med eller motsäga dem, och utan att hos förnuftigt folk ådraga oss skenet af att gilla och dela deras fåkunnighet. Fall gifvas, då man vid plattheter måste visa den mest spända uppmärksamhet, då man ingalunda får tvifla på sanningen af det som yttras, och då bifall rent af erfordras. Nå väl! man kan i slikt fall gerna tillstå sig undra, att man hittills ännu icke gifvit tillbörlig akt på en så vigtig sak. Detta offer är man andras svaghet och omständigheter skyldig. Höfligheten ålägger oss vidare, att ej sätta någon bland sällskapet i förlägenhet. Det gifves ämnen, som ej få vidröras i sällskaper, der man ej noga känner hvarann. Hit höra trosbekännelser, religionsbruk, stundom tillochmed politiska åsigter, kroppslyten, vissa älsklingstycken, och dylikt. Så gifves det äfven menniskor, som i sällskaper vilja hafva sina ögon öfverallt, kasta spejande blickar åt alla håll, vilja se allt, ja äfven begå den oklokheten att underrätta sin granne, det ingenting undfallit dem. De bemärka just det, som andra icke vilja ha märkt, t. ex. hemligt samspråk, oordningar i rummet, fel i klädseln, förseelser emot modet, fel mot etiketten och ceremonielet m. m.
Socknestämma skall hållas i hvarje församling årligen i Maj eller Juni månader, och eljest när nödvändigheten det fordrar. 2 §, Kungörelse om socknestämma utfärdas af Kyrkoherden eller den, lnns embete förrättar, eller af Contracts-Pi ost för serskilde mål, som det tillhörer honom att behandla, då Consistorium derom förordnar. Lag-samt Allm. Besv.- och Elon.-Uinkottens Betänkande, N:o 2g. 21 3 §. 1 Morn. När socknestämma äskas af Konungens Befallningshafvande eller Dom-capitlet, eller af vederbörande Sockne-nämnd , eller dess Ordförande, eller i stad af Magistrat, må kungörelse derom icke vägras. Kronobeljente och den, som i socknestämma rösträtt eger, vare ock berättigad att begära dess sammankallande, för uppgifvet ärende, dock eger Kyrkoherden att pröfva nödvändigheten deraf. Finner Kyrkoherden ej skäl att sitt bifall lemna, meddele, om så äskas, sitt afslag skriftligen, samt skälen dertill, och ege sökanden att deröfver klaga, på sätt för besvär öfver socknestämrno-beslul stadgas. 4 §- Socknestämma skall hållas i sockne-stnga, eller der förut vanligt varit, och pålysas å helgedag från predikstolen i socknens kyrka fjorton dagar och minst en vecka förr än den hålles. Är helgedag lill socknestämma bestämd, skall å stämmodagen derom påminnas. För ärenden, som fordra så skyndsam handläggning, att kallelse icke medhinnes så tidigt, som nu är föreskrifvet, må socknestämma hållas efter kortare kallelse-tid, och äfven å samma dag, då den pålyses; dock måga beslut om algifter icke vid sådan stämma fattas. Kungörelse om socknestämma skall alltid innehålla bestämd uppgift om tid , ställe och öfverläggningsämnen för sammankomsten. Är ämne af den beskaffenhet, att det fordrar gemensam öfverläggning af flere socknar inom samma pastorat, måge socknarne till gemensam stämma å det ställe, som finnes lämpligt, sammankallas. I andra mål utlyses serskildt stämma för hvarje socken.
19 1833 under de förutgångna tio åren egt runa, skulle under Styrelsens öfverinseende af stadens Hamn-direktion ombesörjas, men det af flera skäl vore nödigt att från Statens sida kontroll fortfarande utöfvades derå, att hamnen bibehölles vid behörigt djup och i öfrigt med noggrannhet vårdades, Kongl. Majit måtte i nåder förordna, att administrationen och vården af denna hamn borde under ytterligare tio år handhafvas på förut stadgadt sätt. Sedan uti häröfver infordrade yttranden så väl Hamn-direktionen som stadens Magistrat och Borgerskap biträdt Styrelsens berörda hemställan, incn Borgerskapet likväl dervid fästat det vilkor att, som erfarenheten visat, att hamnen i sitt dåvarande skick icke fullt motsvarade sitt ändamål, enär inloppet till densamma vid stormig väderlek så uppfylldes urindrifvande hafstång, att icke ens en lastad mindre båt kunde bana sig väg derigenom, och flera veckor åtgingo till tångens bortskaffande, Staten borde sednast inom två år derefter gå i författning om hamnens ändamålsenliga förbättrande samt i sådant afseende, till nämnde olägenheters undanrödjande, låta verkställa tillbyggnad å norra pieron, förklarade Kongl. Majit, den 8 Januari 1853, att hamnen skulle under ytterligare tio år, räknadt från samma års början, af Hamndirektionen underhållas och administreras under fortfarande kontroll af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader; hvarjemte, för vinnande af tillförlitlig kännedom huruvida, till förminskning af tångindrifningen i hamnen, en tillbyggnad derstädes bcliöfde utföras, eller om, i enlighet med hvad Styrelsen föreslagit, tången skulle hastigare och på ändamålsenligt sätt kunna med ångmuddervcrk uppfordras, Kongl. Majit anbefallde Styrelsen att, under loppet af år 1853, låta på hamnkassans bekostnad genom Chefen för södra vägoch vattenbyggnads-distriktet verkställa de i afseende härå erforderliga undersökningar, på det att de åtgärder, hvartill samina undersökningar föranledde, måtte kunna bringas till utförande i den mån hamnkassans tillgångar sådant medgåfve.
Enär Rikets Ständer, oaktadt sedelinnehafvarne försutit den genom 1845 års preskriptions-författning bestämda tid, bifallit de enligt ofvanberörde utlåtande under denna riksdag gjorda och af Utskottet tillstyrkta ansökningar, om inlösandet af deruti omförmälde riksgäldssedlar, och då, efter hvad vederbörande intygat, jemväl de sedlar, hvarom nu är fråga, derest de före preskriptionstidens förlopp blifvit för sådant ändamål till Riksgäldskontoret ingifna, varit ovilkorligen inlösningsbara, har Utskottet, i öfverensstämmelse med dess, rörande enahanda ämne redan afgifna yttrande, ansett sig äfven böra tillstyrka, alt nu ifrågavarande 29 st. riksgäldssedlar må med deras saromanrnanräknade belopp 276 riksdaler, eller Ett hundra åttatiofyra riksdaler banko, af Riksgälds-kontoreL inlösas; hvarjemte Utskottet, under åberopande af det i utlåtandet N:o 176 anförda förhållande, och enär den af Rikets Ständer nu beslutade inskränkning uti Riksgälds-kontorets framlida assigneringsrält å nedunnämnde behållning först efter utfärdandet af det nva reglementet lör detta veik kommer att vidtaga, tillika ansett sig böra hemställa, att jemväl den for besagde sedlars inlösande erforderliga summa må, på enahanda sätt, som vid verkställigheten af dylika sedlars infriande tillförene iakttagits, få utassigneras af den på Riksgälds-kootolets räkning N:o 2 i Rikets Ständers Bank innestående behållning. Stockholm deu 2U Juli 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 21 Juli, kl. 10 r. nu Memorialmed förslag till 2: dr a afdelningen af det nya reg lementet får Riksgålds-hontoret. Rgs Afd.
Skulle det ock blifva nödigt för en eller annan theaterdirectör att, för att subsistera, arbeta i den lägre theatern, så finner jag intet ondt deri, enär man såmedelst kunde skapa ett tidsfördrif för den mindre bildade massan, hvilket alltid hade företräde för dess nu vanliga förströelser, deni detta då kunde afböja. Men att nedsätta den theater, vi äga, och dermedelst jemväl afvända den goda tonen, sorn hos oss betyder så mycket, från att besöka theatern, det kan icke annat än vara olämpligt. Det är just i och för ett sådant misstag, som man nu så ofta ser de bättre platserna på vår theater lediga; och det är derifrån förlusterna härleda sig. Jag får ännu en gång fästa uppmärksamheten uppå, att det är den lyriska scenen, som ej kan bära sig här, såsom den bär sig i andra länder. Vi hafva ju sett privattheatrar bära sig ganska väl, såsom t. ex. den pä Djurgården, och jag tror således, att flera kunna uppstå utan menlig inverkan på stora theatern, så vida nemi. denna höjer sig utur den apathi, hvari den för närvar. belinnes. Härtill åter är täflan det säkraste medlet; ty det gifves icke någon starkare stimulus för ens ansträngning, än att se någon vilja gå sig förbi, med hvilken man competerar. Dessutom har saken en annan sida, hvarifrån den jemväl ådrager sig consideration. Det är nemi. sjelfva rättsfrågan. Jag vet då icke, huru det kan med stöd af lag försvaras att neka andra, än den monopoliserade theatern, att här representera. Polismagten har icke något annat att skaffa med företag, af hvad natur som helst, än så vidt ordning och sedlighet kräfva dess mellankomst.
Perssons motion, om anslag för upprättande och tryckning på allmän bekostnad af Register till Riks-Ståndens Protocoll vid innevarande Riksdag, bifölls; N:o 376, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Directionens öfver Hjelmare Canal och Slussverk underdåniga ansökning, i afseende på sättet för fullgörandet af det beslut, Rikets Ständer vid sista Riksdag fattat, om afsätlande afen reparations-fond, såsom vilkor för erhållande afskrifning af Canal-Bolagets skulder, för lönebidrag från Banken och Riksgälds-Contoret, blef bifallet; N:o 377, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen Andert Danielssons från Elfsborgs Län motion, att det i General-Cassan vid Riksgälds-Contoret varande förråd af Riksgälds-sedlar matte få utgifvas, samt blanketter få stämplas och utskrifvas, och i raan af behofvet under nästkommande år från RiksgäldsContorets Cassa utlemnas, bifölls. Den 29 Dec. 1834* Från H ö g 1 o f 1, RmDERSKAPET 0 c h Adhlw.
Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers åren 1863 och 1864 församlade Revisorers berättelser, angående granskning af Statsverkets samt andra utaf allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltninq under åren 1861 och 1862. Till Stats-Utskottet hafva samtliga Riks-Stånden remitterat ofvanberörde tvänne revisionsberättelser, jemte vederbörande embetsverks och myndigheters i anledning deraf till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtanden och förklaringar. Vid den till följd häraf utaf Stats-Utskottet företagna behandling af samma berättelser, utaf hvilka den år 1863 afgifna redogör för 1861 års samt den år 1864 för 1862 års förvaltning, har Utskottet, till vinnande af tid samt korthet i framställningen, ansett lämpligast att samtidigt handlägga båda dessa berättelser, och, efter att hafva inhemtat sådana upplysningar, som för ärendenas utredning funnits nödiga, dervid den af nästlidet års Statsrevisorer afgifna, ännu icke till trycket befordrade berättelse äfven varit att tillgå, får Utskottet härmedelst underställa Rikets Ständers pröfning de utaf Revisorerne framställda ämnen, hvilka Utskottet ansett från dess sida påkalla yttranden. Utskottet följer härvid den uppställning, som af Revisorerne blifvit iakttagen, och yttrar sig härnedan särskildt för hvarje af de uti berättelserna omförmälda verk och inrättningar, hvilka påkallat sådant yttrande; men då några af de utaf Revisorerne meddelade framställningar och förslag nu icke äro af Utskottet upptagna, hör Utskottet anmäla att dessa, såsom stående i nära sammanhang med andra frågor, om hvilka Utskottet framdeles vid uppgörande af förslag till statsregleringen kommer att särskilda utlåtanden afgifva, af sådan anledning blifvit här förbigångna. Bih. till B. St. Kongl. I afseende å fortgången med det af Kongl.
14 uppifrån står norn » 3 )) 16 nedifrån » d m )) 4 » 3 d:o » utan » 5 )) 8 uppifrån )) frågorna, )) )) )) 9 d:o » komme )) 6 » 11 d:o » det förmenta )) 10 » 1 d:0 » formulärer, läs inom » dem » utgör » frågor » komma » det högre anseende » formulären. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. Banko-Utskottets Memorial (il. i N:o 61. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Sept. 1863, kl. 6 e. m. Memorial, nied förslag till ändring af åtskilliga föreskrifter i 4:de Artikeln af Banko-reglementet. Utskottet har, vid granskning af föreskrifterna i ofvannämnda artikel, funnit åtskilliga förändringar i desamma erforderliga och går nu att dertill afgifva förslag. Första afdelningen af berörda artikel omfattar under §§ 76—90 Diskontverkens organisation, jemte föreskrifter i afseende på förvaltningen af dessa verk. I följd af Rikets Ständers beslut, med anledning af framställningarne i Betänkandet JV° 35, kommer Banko-diskonlverket att förvandlas till en afdelning af Bankoverket, under benämning: »Diskont-kontor», och ordet »Direktion» att utbytas mot »Styrelse», hvilket föranleder det förslag till förändrad uppställning af motsvarigheten till § 76, hvilket härmed underställes Rikets Ständers bepröfvande: 1:o. Jemf. § 76. De för Bankens diskontrörelse anslagna De fonder, som äro anslagna för Banfonder stå under förvaltning af Styrelserne kens diskontrörelse, slå under förvaltning öfver Diskont-kontoret i Stockholm samt af Direktionen öfver Diskontverket i StockLånekontoren i Göteborg, Malmö och holm, hvilken benämnes Banko-diskontWisby. direktionen, samt Direktionerne öfver Di skontverken eller de så kallade Lånekontoren i Göteborg, Malmö och Wisby. I sammansättningen af Diskont-styrelsen är den ändring föreslagen, att två af Bankens verkställande
Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N-.o 27. 1.3 14:o Uti H, 12 och 13 §§ af nu gällande författning äro föreskrifter meddelade, angående fattigvårds-styrelsens skyldighet alt uppbära samt ansvara för och redovisa faltigvårdsafgifterne; och har i sammanhang med det här ofvan vid 3 § 2 mom. anförda förslag, att Kyrkoherden eller den hans embete förrättar skulle vara ordförande i nämnde styrelse, blifvit yrkad t, att fattigvårds-styrelsen skulle ega att på sitt ansvar och mot den säkerhet, som kunde pröfvas nödig samt mot det arfvode, som församlingen bestämde, antaga en räkenskapsförare, hvilken tillika skulle förvalta faftigvårdsmedlen, vara fattigvårdsstyrelsens ombud i rättegångar och, eldigt styrelsens beslut och på ordförandernes anordningar, göra utdelningar till de fattige och utbetalningar ur kassan samt derjemte vara ledamot i styrelsen: varande af motionären yttrad den åsigt, att om detta förslag antoges, något hinder icke borde mola för Pastor att allestädes vara’ordförande i fattigvårds-styrelsen och åt denna angelägenhet egna en ledande omtanka. Under förutsättning, alt motionärens mening varit, att den lättnad uti fattigvårdsbestyrens handhafvande, sorn nu anförda förslag har till ändamål, skulle komma fattigvårdsstyrelserna till godo, äfven för den händelse, att icke Kyrkoherden blefve styrelsens sjelfskrifne ordförande, hafva Utskotten ansett sig böra, fastän det i sistnämnde afseende framställda yrkande icke kunnat af Utskotten understödjas, serskildt besvara motionärens nu ifrågavarande framställning, hvilken Utskotten dock icke kunna biträda.
Vid i dag anstäldt val af Ledamöter jemte deras Suppleanter i Förstärkt Stats-Utskott, utföllo rösterna sålunda, att följande dertill utsägos, nemligen: till Ledamöter: Olof Pehrsson från Gefleborgs län med 92 röster; Carl Ifvarsson från Hallands län » 89 » Nils Magnus Petersson från Calmar län » 83 » Carl Tholsson från Skaraborgs län »71 » Sven Heurlin från Kronobergs län » 71 » Olaus Ericsson från Göteborgs län » 70 » Eric Johan Rudberg från Calmar län » 68 » Sven Nilsson från Christianstads län » 67 » Gustaf Bolin från Upsala län » 63 » Olof Lagergren från Gotlands län » 63 » Per Östman från Wester-Norrlands län » 64 » Nils Svensson från Blekinge län » 64 » Paul Hedström från Wester-Norrlands län » 62 » Sven Gustaf Johansson från Jönköpings län ... » 61 » Herman öbom från Norrbottens län » 39 » Ola Jönsson från Malmöhus län » 38 » Erik Hansson från Gefleborgs län » 32 » Josef Holm från Stockholms län » 31 » Olof Olsson i Slängserud Irån Wermlands län » 31 » Paul Andersson från Jemtlands län » 49 » och Lars Ersson från Södermanlands län » 43 » samt till Suppleanter : Ola Olsson från Blekinge län med 70 röster; Nils Peter Bäckström från Calmar län » 66 » Prot.-Vidrag den 25 Juli 1863. 485 Anders Persson från Christianstads län Johan Gustaf Dahlgren från Calmar ian Olof Larsson frän Jemtlands län Fredrik Hallström från Stockholms län Olof Thorell från Elfsborgs län Per Olof Hörnfeldt från Wester-Norrlands län Jöns Andersson från Malmöhus län med 65 röster; » 50 » » 50 » » 47 » » 47 » » 45 » och » 36 » hvarom protokoll genast uppsattes och justerades; och skulle utdrag deraf varda i vanlig ordning expedieradt. S. I). Föredrogos och godkändes följande af Expeditions-Utskottet afgifna förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelser till Kongl. Maj:t, nemligen: JVs 97, i anledning af Kongl.
Juli. e. nt, nadt hopp och Löften att utaf öfverskott och besparingar kunna blifva hulpen , utan alt bestämdt blifvit grunderne till deras Lönförbättring; men alldenstund de militaiie Enibetsmännen, äfven sa val som de Civile, äro Statens Embetsmän, äfven så väl sorn dessa äro berättigade till Riksens Ständers omedelbårliga bestämmande afderas lönbi: bättring, och jemväl framför dem, i politiskt afseendeförtjena varda ihogkomne för gjorda tjenster för Fäderneslandet, samt för framtiden till samma nit till uppoffring af lif och helsa, för Fäderneslandets gagn varda uppmuntrade, så finner jag mig föranlåten att begära, det StatsUtskottet måtte få sig uppdraget att uppgöra bestämdt förslag till lönförbättring För Militairen ; hvarvid intet arbitrium må äga rum , utan alla de, som antingen dels äro på värfvad fot, dels blifvit från indelta satte på stat med penningelöner, samt Kronan, till sitt gagn och nytta , indragit Boställen och indelda löner, måtte på samma tid och i samma förhållande samt utaf samma tillgångar, som för de civile äro föreslagne, åtnjuta lönförbättring — de stora öfverskotten lemna tillräcklig fond, sedan de behof, hvarför de öfverlemnades till Konungens disposition 1812 till nästa Riksdag — ml mera upphört. Herr Mannerstam, Johnn: Jag har endast en anmärkning vid StatsUtsottets bé» Den t Juli. e. m. 99 tänkande att underställa Ridderskapet och Adeln, den nemligen att Utskottet, vid uppgörande af den allmänna förhöjningen på penningelöner, afdragit den tillökning, sorn vid 1812 års Riksdag blifvit särskildt tillagd och förmoueligen på stat uppförd för några Embetsverk ,såsom Kongl. Justi* tieExpeditionen , HofRätterna och ivanunarCollegium.
Ett verksamt medel för husflitens förmånligare riktning äfven åt tillverkningen af helylleväfnader, vore upphäfvande af förbudet mot införsel af kardullsgarn, otvinnadt och odubbleradt, under namn af dels klädmakaregarn, dels slreiehgarn, Den 24 Augusti e. m. 4C1 mot en för inhemska tillverkningen afpassad skyddstull, hvilket i enskilda fall redan medgifvits och hvartill särskildt gilltiga skäl förefiunas i den höga importtull, hvarmed råämnet, ullen, är belagd och som ej tål nedsättning, men hvarå man redan, för inhemska ullproduetionens skydd, icke ulan skäl yrkat förhöjning. Den i 3 och 4 punktcrne föreslagne drawback eller restilulion af tullen för i n förd t utländskt bomullsoell kamullsgarn, vid uiförsel af bomullsoch halfylicväfnader, som af utländskt garn blifvit tillverkade, anser jag, hvad bomullsgarnet angår, icke slå i conseqvens med uppmärksamhet på den inhemska bomullsgarustillverkningens befordrande, och hvad kamullsgarn beträffar, vara obehöflig, om den begärda nedsättningen å inlorselstullen derå beviljas. Lämpligare är det premium af tullmedlen, som i 18 § af tulllaxeunderrättelserna redan finnes bestämdt för utförsel af bomullsväfnad och åtskilliga andra väfnader, hvartill äfven kunde oell borde tilläggas halfylleväfnad. Genom en felaktig redaclion står premium för bomullsväfnad der upptaget till endast 4 sk. för 1 st. af 50 alnars längd, sorn bör rättas lill 4 sk. per få, såsom meningen synes hafva varit, i enlighet med det vid 1839 års tullcomite förda och i dessa hänseenden följda profocoll.
Jag fortfar således att yrka det \ af anslaget måtte bestämdt determineras åt de norra provincerna. Grefve Gyldenstolpe , Anton Gabriel: Äfven jag förenar mig med dem, som anse olämpligt att till fördel för de norra provincerne fästa vilkor vid detta anslags beviljande, hvars hufvudändamål är alt befordra communicationerne öfver hela Riket. Men jag måste ändock yrka återremiss, ehuru af helt andra skäl än dem, som redan sökt göra sig gällande. Min anmärkning grundar sig nemligen på en åsigt, som finnes utvecklad i Herr von HartmansdorfFs reservation vid Statsoch BancoUtskottens Utlåtande N:o 32, pag. 328, der det heter, ”att de extra anslagen böra fortfara, intilldess en ny Statsreglering vidtager, derest Den 8 J a n u a r i i f. ni. 219 ”nemligen extra tillgångar finnas, och extra ”anslag behöfvas.” Denna åsigt verkade äfven återremiss af Utlåtandet N:o 22, för att sätta Utskotten i tillfälle att till Fästningsarbetena vid Stockholm, Wanås och Carlscrona anvisa medel äfven för år 1835- Man ansåg nemligen, att, i händelse kommande Ständer, hvilket äfven är ganska troligt, icke lill slutet af 1834 hade uppgjort en ny Statsreglering, så skulle, genom saknad af anslag, antingen ofvannämnde ar* ‘beten alldeles afstanna under år i835, eller ock, om äfven anslag beviljades, åtminstone förberedelserna till detkommande årets arbeten hämmas, och således, i hvilketdera fallet, förluster tillskyndas Staten. Idelina åsigt instämde med Herr von Hartmansdorff, Friherrarne af Nordin och Sparre, och som jag äfven tror Grefve Brahe. — Enahanda förhållande inträffar nu med Strömrensningarne; anslag dertill äro endast beviljade från och med i83o till och med 1834, men de arbeten, som dermed skola verkställas, kunna ingalunda anses att vara alla afslutade med sistnämnde år. Några af dem komma således att efter 1834 fortsättas.
Sådan hade Gunnar varit, och nu hade han, med en ifver utan like, anmodat alla de sina: den gamla älskade modern, den förmildrade och nu icke af Gunnar afskydda Lena, Elin – hans hjertas idol, och den godsinte, tillgifne Abraham, att tillsammans med honom begå Herrans nattvard, många gånger upprepande: «Hvem vet om vi någonsin mera göra det tillsammans!» hvilket alla – utom Gunnar sjelf – trodde hafva afseende på den gamla, hvars krafter aftogo för hvar dag, och hvars lefnadstråd tycktes blifva allt mer och mer hårfin. Lena hade väl gjort en och annan liten invändning för sin del, talat om att stanna hemma, om ej «svärmora» eller Elin gjorde det, haft litet svårigheter, med ett ord; men på Gunnars enträgna uppmaning följde alla med, och Lena gaf Lotta för första gången förtroende att allena se till huset och lille Gustaf, likväl icke förglömmande att sjelf före afresan läsa kistor och skåp samt väl förborga nycklarne; ty – hur det var – Lena trodde ej Lotta mer än jemt och satte ej särdeles lit till hennes förbättring. Lena visste bäst huru bebändigt det gick ibland att i en hastig vändning låta en liten sak flyttas ur en annans ego i sin egen. Nu led det likväl emot middagen. En ljusblå vänlig rök uppsteg rak och spenslig från stugan, ty Lotta hade blåst upp elden, och lille Gustaf, hvilken länge stått i fönstret som utkik, utropade ändteligen: – Där komme famo’ och Abra’m och Bläsa, och dä’ komme mamma och Elin. Men hvar ä’ falle? Hvar ä’ falle? Och Gustaf hade rätt. I kärran satt mor Ingrid med röda, förgråtna ögon, och den gamla silkesduken långt neddragen öfver dem, och till kusk hade hon Abraham, icke litet stolt åt detta stora förtroende. Ett långt stycke bakom dem kommo verkligen Lena och Elin samt några andra af allmogen, som äfven varit i kyrkan och hade sin kyrkväg förbi Viken.