Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot, och på de skäl Utskottet anfört, tillstyrker jag, att en sådan förklaring af ofvanberörde Beslut, som Utskottet föreslagit, må af Rikets Ständer meddelas, samt hädanefter blifva gällande.” Häruti hafva instämt Herrar von Post, A. L., Tamm, P. A., Biskop Thyselius, Prosten Nordin, samt Lundgren, L. J..; ochafHerrSantesson, B. IL: ”Emot pluralitetens, med 16 röster mot i3, fattade beslut i den del af Betänkandet, som rorer den Friherre Fock tillkommande pensions-summa, reserverar jag mig, då jag anser det väl vara ett vigtigt åliggande för Rikets Ständer att hushålla med Statens medel, men lika vigtigt är ock det, att honorera de af Rikets Ständer Statens Embetsman gifne löften: sådant är oslridigt Rikets Ständers år 1818 fattade beslut', att Landshöfdinges pension skulle utgå till lika belopp med en Stats-Secreterare-Iön på Stat. Tillämpningen deraf kan, i afseende på Friherre Fock, ej blifva annan än den, att dess pension måste bestämmas till hvad StatsSecrele rare-lön en på Stat utgjorde, det. år han afsked tog. Dervid har Friherre Fock egt trygga sig, och bör ej finna sig missräknad igenom en annan tydning nu af Rikets Ständers Beslut år 1818, än den, som efter ordalydelsen ej kunde honom i rättsväg förvägras. På sådane skäl, och med åberopande af Stats-Conturels, yttrande i saken, anser jag, lika med Herr Hofmarskalken Gyllenhaal, att Friherre Focks pension får utgå med årliga 4,öoo R:dr; hvaremot den ändring uti nämnde stadgande, som Rikets Ständer nu kunna finna skäl föreslå, må blifva gällande hädanefter.” Vid 4;de punkten, i anledning af Kronofogden, Assessoren Hällstens ansökan om pension. Af Herr Langenberg: ”Jag kan ej förena mig i Utskottets Betänkande, som afslyrkt bifall å f.d.
Sannolikt finnes ingen ledamot af detta Stånd, med sannt nit för christendomen inom vårt land, som icke med nöje afhört det varma och sakrika anförande den siste värde talaren afgifvit, hvilket torde tillräckligt hafva ådagalagt den stora nöd, som inom vårt land blifvit föranledd genom det obetänksamma utgifvandet af den Lindblomska katechesen. För att leda oss ur dessa brydsamma förhållanden till ett önskligt resultat, tror jag, att Ståndet bör återremittera detta betänk. Jag är visserligen icke älskare af återremisser, men en sådan synes mig i förevar, fall lämplig, på det att denna fråga måtte af Utsk. uptagas till pröfning i sammanhang med den motion, som inom PresteSt. lärer blifvit väckt, ronde utarbetandet af en ny kateches, öfver hvilka båda frågor Utsk. sålunda försättes i tillfälle att afgifva ett gemensamt utlåt. Jag anhåller således om återremiss af betänk. Hr Bråkenhjelm: Mot läseriet, likasom mot allt annat religionssvärmeri, har man ett vapen, som beslår deruti, alt man icke söker hämma det, utan låter det af sig sjelft dö, och att, så godt man kan, bibringar sina medmenniskor uplysning. Att Lindblomska katechesen är dålig, deruti hafva läsarne rätt; men deras påbörjade verksamhet, likasom följderna deraf, fruktar jag ej, utan tror jag, att vi kunna vara lugna i det afseendet. Den talare, sorn förmodat sig se faror för det gamla bibelspråket, torde tillåta mig att fästa hans upmärksamhet derpå, att inom detta rum någon ledamot, för bibehållandet af dessa bibelspråk, icke anfört så starka motiver som jag, då jag förklarade, att den moderniserade bibelöfversättningen till Lindblomska katechesen, är på väg att uttränga bibelläsningen ur familjen. Jag hade väntat mig, att de ledamöter, som yttrat sig i enahanda riktning, fästat upmärksamheten vid den, i hvilken jag anser mig böra verka, och att jag önskar samma mål som de, likasom öfrige ledamöter i Utsk.
Om å ena sidan man med tillfredsställelse finner hurusom possessicnater i allmänhet sörja för ängs förbättring, särdeles sålunda, alt aftorka mosslina eller skadade ängar, äfvensom urtappade och uppröjda mossar och kärr Plöjas, besås med hafra intilldess tolfven ruttnat, då jorden tdlräckhgt godés Och besås med råg och gräsfrön; hvarefter, och sedan rågen blifvit skördad, hö i ymnighet erhålles i 6 till 10 år, allt efter jordens godhet, då plöjning och enahanda behandling åler vidtager; hvarigenom, äfvensom genom bränfinsbräilning, tillfälle gifves alt framföda nödigt antal kreatur; så upptäcker »ian deremot å den andra att allmogen, med få knappt märkbara undantag, oaktadt det goda efterdöme, som förut är nämndt, har särdeles håglöshet för ängs-förbättring. Dess enda åtgärd häri stannar vid ölverflodiga buskars Wth ligga lide i ängar och hagar. Någon gång ser man val allmogen plöja eller ^norlunda upptaga en af torka eller mossa skadad mark och afven beså den Md bafra några år; men i allmänhet igenlägges elen derefter, ej med gräson efter gödning, utan öfverlemnas åt sig sjelf att i sådant skick framstiga gräs, naturligtvis ej mera än förut. Fodertillgången är således på det Ma knapp hos allmogen, utom i bättre årsväxter då halm ej saknas; men Oied blott halm till foder kail ladugården ej särdeles förbättras. Då vanligen slMimålsförrådet ej medgifver att deraf användas åt kreaturen, är drank M enda, som utom halm och hö åt dem gifves. Det återstår för erfarenhe[en att ådagalägga om, såsom nian tror, drank är genom sin skarphet, skadS för kreaturens inälfvor och således ej bör användas annorlunda an åt Södboskapen. Således kan antagas att hos possessionater fodertillgangen 8 motsvarar dea öppna jorden; men allmogen, örn än numera öfvertygad om nyttan deraf, tyckes ännu icke hafva insett dess nödvändighet.
Slureligen da säledes Bewillnings» Förordningen blifwit granstad och stadfÄstad, beflörs äfwen, ar den nya NeäsLtionen, med de nu beflutna rättelserna, stulle anses gillad. Högloft. Ridderstapet och Adeln ärstiljdeS klockan z ril z. In ilclsm protocolli 6. /I. Lilverstolps. Lördagen den 3i Mars. plenum kl. ; eftermiddagen. ^usteraäes följande: Utdrag af protokollet, hållet i Högloft. Ridderstapets och Adelns plenum, den zo Mars I8IO. S. D. Biföll HögloftRidderstapet och Adeln den jemkning i Lxpoclitions Utstottets författade underdäniga strifwelse til KonglMaj:t, angående ^rren6e-rättigheten af Nyqwarns, Brooch Qwarn, at i stället för de deri uptagne uttryck, som stulle Riksens Ständer ansett ^rronäe-Jnne. haft Den zi Mars. e. m. 1567 hafwarne hafwa förwerkat ^rrmräe-förmanen, sä wida de ej genom inteckning i Nygwarns Gastgifware-gard ställt den dem älagoe säkerheten för ^ireiiciets Utgörande m. m., ffulle såsom med rätta afsiglen och en laglig Lxpk-äKion Form införas, at pa ^vederbörlig pröfning och undersökning stulie ankomma, huruwida den stadgade föreffriften om berörde inteckning wore iakttagen och i hwad man sadant kunde til ^rrencle Contrr>cket8 förwerkande föranleda; hwarom de öfrige rcspeckive Standen ffulle genom Utdrag af krokocollet underrättas samt inbjudas, ar denna jemnkning äfwen bifalla. lät supra. Utdrag af ?rotoco1Iet. häller i Högloft.
Förklaring över 19 § 5 momentet i Kungl Maj: ts nådiga stadga rörande avträdes-, boskillnadsoch urarva mål av den 28 juni 1798, angående s k årsproclama, som begärs av förmyndare för omyndigförklarade personer. Högkvarteret Stralsund den 16 juli 1807. Omyndig äldre person skall vid arv erhålla s k årsproclama, för att få fullständig säkerhet vad gäller boets tillgångar. Den som är satt under förmyndare får inte sätta sig i ny skuld. Högkvarteret i Stralsund den 16 juli 1807. GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående uppskov med svenska lagens införande i de tyska staterna till den 1 september 1808, Högkvarteret Stralsund den 1 augusti 1807. Med avseende på denna viktiga förändring, där dock själva lagboken redan finns i tysk översättning liksom stadgar och författningar, men upplysning av lagbokens innehåll behöver längre tid för att bli kända, förordnar Vi att de inte träder i kraft förrän den 1 september 1808. Högkvarteret i Stralsund den 1 augusti 1807. GUSTAF ADOLPH. Förordning om en förbättrad polisinrättning i staden Göteborg, Högkvarteret Stralsund den 19 augusti 1807. För att vinna ordning i en stad, med så stor folkmängd som Göteborg och dess förstäder kan inte polisärendena blandas med hela magistratens. Därför är nödvändigt att det blir en förbättrad polisinrättning i Göteborg, vilket Vi vill förordna och stadga. Om poliskammarens ämbetsmän och betjänter. Polisen i Göteborg kommer att handhavas av en särskild poliskammare, ledd av en polisborgmästare, biträdd av två rådmän, vilka utses för varje år av magistraten. En av dem bör var litterat. Har man olika åsikter i ärendena antecknas dessa i protokollet, men borgmästarens mening blir gällande. Är borgmästaren förhindrad närvara, träder den äldsta av rådmännen i hans ställe och vid olika mening gäller hans vilja. Staden delas i två delar, så att de båda rådmännen kan ha närmare uppsikt över var sitt område. Landshövdingen i Göteborg och Bohuslän äger rätt att i poliskammaren föra ordet. Hans vilja gäller vid skiljaktighet. Poliskammaren får så mycket betjäning den behöver.
Thorsten satte sig bredvid flickan, slog armen om hennes lif och hörde med en känsla af rysligt välbehag på de vilda elementernas dån. Det var majestätiskt att höra det åsklika dundret, som återskallade på alla sidor. Emot bergets sida, under deras fötter nalkades ett mörkt moln sällsamt afbrytande sin färg emot det ljusa snömolnet uppe på fjellspetsen. Då hördes ett häftigt genomträngande tjut lifsom af hundradetals de gräsligaste röster. "Min Gud! det är en skock vargar", utropade Bolla, full af ångest. "Låt oss hålla oss stilla!" Thorsten spände sin bössa och gjorde sig färdig att försvara sig till det yttersta, men det låg något så rysligt förstenande i de hungriga villdjurens läten, att det icke var honom möjligt att öfvervinna en rysning, som isande lopp honom genom märg och ben. Nu visade sig ett par glänsande punkter ett stycke framför honom i dunklet af snöyran. De tvenne lysande punkterne liknade ett par eldkol, men deras sken var grönaktigt, fosforiskt. "Det är en vargs ögon!" hviskade Bolla och den annars modiga flickan slöt sig nu krampaktigt intill Thorsten liksom för att söka skydd hos honom. Han upplyfte sitt gevär. Då visade sig flera glänsande punkter, beständigt två och två tillsammans, framför honom. Det förskräckliga tjutet ökades. Med krampaktig ångest lade Thorsten bössan till ögat, men hade likväl nog köld att väl rikta skottet just emellan tvenne punkter. Den skarpa knallen upprepades af echo. De öfriga villdjuren tycktes hafva blifvit skrämda då ett föll. I detsamma vidrörde också det mörka molnet bergets sida och en lång blixt hoppade i uddiga vinklar öfver snöfältet. Det var ett åskmoln, som urladdade sig i fjellen, just under de ängsliga resandes fötter. En syn mera majestätisk än den af ett sådant, sedt ofvanifrån, kan man knappast föreställa sig; det sköna i detta skådespel förtog, till och med i den farliga belägenhet, hvari Thorsten och flickan befunno sig, för några ögonblick, deras känslor af fasa.
19 9 moni. stadgade förbud mot spridande genom tryck af ett utaf annan person författadt eller förlagdt arbete, äfven uti ifrågavarande fall är i viss mån tillämpligt, anser Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att dramatiskt arbete, utan afseende derå om delta arbete varit genom tryck allmängjordt, icke må utan rälla egarens tillstånd uppföras pa skådeplats, förr än fem år förflutit efter det samma arbete med författarens begifvande blifvit första gången uppfördt. Stockholm den 4 Februari 1851. Häremot anmältes följande reservation af Herr Bråkenhjelm P. B.: ”Emot detta Utskottets utlåtande får jag reservera mig, såvida, som jag anser, att samma rättigheter må tillerkännas författare, i afseende på deras arbetens uppförande på scenen, som Tryckfrihets-forordningen medgifver dem i afseende på eftertryck.” Häruti instämde Herr Rosensvärd J. //., samt Herr Lektor D. Söderberg. Ank. till Exp. ötsk. d. 5 Febr. 1851, ki. 1 e. njf. Utlåtande, i anledning af väckt motion, om bestämmande af vilkor joe kringvandrande väfskeds för sälj ares Jörpassning.
Jag har haft orätt, jag ser det! och känslan för det passande borde hafva föreskrifvit mig absolut tystnad; men finns det väl en man, han må vara huru blaserad och misstrogen som helst fel som äro långt ifrån mig, det försäkrar jag er; finns det väl en man, som då han ser sig vara föremålet för en ung, skön och älskvärd qvinnas hemliga tankar CECILE. Stanna min herre jag förstår visst inte meningen med edra ord, men om denna qvinna är jag, så lånar ni mig känslor som jag aldrig hyst! ERNEST. Skulle jag varit olycklig nog att förolämpa er? CECILE. Nej min herre, inte om ni inte velat det! . Men ni säger att mitt hjerta kommit ert till möte, då det tvärtom ERNEST. Tvärtom? CECILE. Ja visst! När ni ledde bort bäcken från vår trädgård, var det inte för att få ett tillfälle att komma hit? ERNEST (med börjande munterhet). Tillåt mig det är ju ni, som med tillhjelp af er tant, börjat processa med mig, för att CECILE. För att ERNEST. Ge mig anledning all komma hit! CECILE. Ack min Gud! och det har ni kunnat tro! ERNEST. Ja, ni trodde ju att jag vändt bort bäcken! CECILE. Men det är inte jag som trott det! ERNEST. Ja, och det är inte jag som trott det andra! CECILE. Men hvem då? ERNEST. Ja, mamsell! hvem? CECILE. Åh jag kan inte säga det, jag har lofvat då ni deremot ERNEST. Jag har svurit, jag! CECILE. Och om den person, som fått mitt löfte, nånsin skulle få veta ERNEST. Det kan den aldrig få veta. CECILE. Huru så? ERNEST. Om vi här afgifva ett nytt löfte att aldrig tala om att vi ha talt om hvad vi hade svurit att aldrig tala om! CECILE (leende). Ja, det är sannt! Och jag lofvar det! ERNEST. Jag också! Vill ni nu vara så god och börja? CECILE. Nej, ni måste föregå mig med det dåliga exemplet!
M. blifvit kallade, för alt på det noggrannaste och sorgfälligaste sätt yttra sig om och i hvad mån de inom åtskilliga församlingar framträdda klagomål, rör:de lämpligheten af våra nuvar:de ritual-böcker, kunna vara grundade eller ej, så och då de afgifvande förslagen säkerligen komma att noggrannt pröfvas innan de fastställas, afslås eller modifieras, synes mig alldeles otillrådligt och oförtjent å Utskis sida, att vi genom en återremiss skulle, på sätt 2:ne värde ledamöter tillstyrkt, uttrycka ett ogillande af Utskis, efter mitt omdöme, välbetänkta förfarande; utan får jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad. ville, liksom Borgareoch BondeSun redan lära gjort, benäget godkänna ifrågavande Betänk. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Jag är ledsen öfver, att vid detta tillfälle nödgas upträda emot personer, hvilkas åsigter jag är lycklig att i andra hänseenden gilla, och för hvilkas omdömen jag hyser aktning. Då jag ansett det af motionären framställda förslag vara oskyldigt och billigt, så hade jag i sanning väntat mig ett helt annat utlåt, från Utsk., och jag bekänner upriktigt att jag, 30 Den 1 Juni. oaktadt all möda, liar svårt, att för mig göra klart, hvilken anledn., som kunnat framkalla ifrågavarrde Betänk. Det kan icke för Utsk:s ledamöter i allmänhet vara obekant, alt en stor del af den oro inom församlingarne, som på vissa trakter af landet npkommit, hai sin grund deruti, att de alltifrån början af den tid, då den nya handboken blifvit, till begagnande, an befalld, hufvudsakligen riktat sill missnöje så väl emot densamma, som emot katechesen och psalmboken, men om nu deremot de församlingar, som sådant önskade, finge begagna de gamla böckerna, hvilka förut varit godkände, och som af dem nyttjades innan de nya infördes, och om denna oro, hvars utbredning man icke kail förutse, härigenom kunde slillas, sä kan jag icke finna annat än det vore stort skäl, att göra ett sådant medgifvande.
Att lagen med afseende på dessa förhållanden tillagt enka, som icke eger barn efter sin aflidne man, rättighet alt antingen under lull eganderätt bekomma lösören till en tjugondedel af mannens lott i boet eller, der morgongåfva lemnäs i fast egendom, intilldess hon träder i annat gifte, bibehålla nyttjanderätten till en sjettedel af mannens behållna lott i löst och fast, kan icke anses annat än för billigt, och då, på sätt ofvan är anmärkt, i anseende till den väsendlliga olikheten emellan enklirigens och enkans sociala ställning och försörjningsförmåga, dessa stadganden icke strida emot den i afseende på giftorätten antagna principen af likhet makar emellan, samt, Utskottet veterligen, någon olägenhet aldrig följt af ifrågavarande lagbud, så har Utskottet icke ansett sig kunna understödja motionärens förslag, utan får hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, att motionen må lemnäs utan vidare afseende. Stockholm den 15 December 1865. Reservation: af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län. Lag-Utskottets Betänkande No 7. N:o 7. Ank, till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m Betänkande, i anledning of vackt möllan om förändrad lagstiftning angående äktenskapsförord samt mannens målsmansrätt för hustrun. Genom en hos Vällofliga Borgare-Slå lidet vackt och lili Lag-Utskottet remitterad motion liar Herr L. J. Hierta hemställt om en sådan förändring i förra delen af 8 Kap. 1 § och i 9 Kap. 1 § Giltermåls-Ralken, att den oinskränkta målsmansrätt, som mannen nu eger öfver qvinnan, sedan de med hvarandra ingått äktenskap, mätte kunna genom äktenskapsförord så inskränkas, att egendom, som hustrun eger före äktenskapet, ställes under hennes egen förvaltning eller rättighet att derom förordna; och har Herr Hierta i sådant afseende föreslagit, att Rikets Ständer ville för sin del besluta en författning af följande innehåll: „Med ändring af 8 Kap. 1 § Giftermåls-Balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl.
Bref, att Borås, med förskonande från utskrifning och rotering för hemmanen borde utgöra en båtsman för hvarje fem gårdar; och då, genom antagande af föuslaget att indela dessa hemman till ständigt knektehåll vid Regementet i orten, endast en opåräknad och af behofvet icke påkallad tillökning i knektehållet, på städernes bekostnad, skulle uppkomma, anse Rikets Ständer, att ifrågaställde hemman böra till Båtsmanshållet roteras; äfvensom Rikets Ständer, hvad Borgholm angår, ej funnit något skäl, hvarföre denna stad, för dess egande jord, ehuru ringa den ock må vara, skulle från rotering befrias. På grund häraf hafva Rikets Ständer funnit de Borås stad frånskiljde ofvanberörde hemman, lika med stadens ännu be hållna 6| mantal stadsjord, böra vid fördelningen af Båtsmanshållet på städernes jord tagas i beräkning, deraf dock upphörandet utaf hemmanens afgift till staden kommer att blifva en följd; samt alt Borgholm äfven för dess innehafvande jord bör i Båtsmanshållet dellaga. Till följd af de upplysningar Embets-Verken meddelat angående köpingarne, hafva Rikets Ständer ansett dessa böra vid den föreslående regleringen af Båtsmanshållet tills vidare upptagas och beräknas på följaude sätt, nemligen: 1:0 för så väl innehafvande jord, som förhus och tomter samt för borgerlig rörelse: Gamleby, Bjurvik, Båtstad och Mönsterås, dock, hvad den sistnämndes jord beträffar» endast för den det 34* Expeditions-Utskottels Förslag till und. Skri/velse IV:o 188. deraf, eller aTTj mantal, som äro oroterade; 2:0 allenast för
Jag tror icke det finnes någon enda § af Utsk:s förslag, som kan lämpas till de af Frih. Hamilton framställda anmärkmrna, utom den, att det finnes fyra Stånd i begge förslagerna. Delta är således ett alldeles nytt förslag. Det har dessutom den besynnerliga egenheten, att, lika med Gr. Anckarsvärds i förmiddags af R. o. Ad. förkastade förslag, den öfre kammaren här, emot 60 af de 4 Stånden valda ledamöter, fått 40 af K. M. tillsatta. Om man tror sig göra konungamakten en tjenst med en öfverlåtelse till densamma alt tillsätta 40 ledamöter af 100 uti den högre kammaren; så bedrager man sig på det besynnerligaste sätt. Kan man väl vara blind för verkan af en sådan institution uti en representativ författning? Måste man icke se, att sådana af K. M. utnämnda ledamöter i öfre kammaren skulle af Svenska folket blifva ansedda såsom K. M:s Statsråds herrar adjutanter? En sådan organisation vore rent af förstörande och skulle upplösa allt förtroende emellan folk och Konung. K. M. kan nu med säkerhet påräkna förtroende af Svenska folkets representation i sådant skick som den är, och med den förnuftiga organisation, som den nu har, om man bibehåller dess nu varande former. Jag yrkar, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. till afslag på instämmande af Frih. Hamiltons förslag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Vi hafva nu fått Frih. Hamiltons förslag uppläst. I går, då Frih. Hamilton yttrade sig i anledn. af Hr von Hartmansdorffs förslag, fattade jag hans mening så, att han instämde med Gr. Anckarsvärd i det hela, med några få förändringar. Nu åter är hans förslag innefattande helt och Den II Mars e. m. 137 och hållet skiljaktiga åsigter ifrån Gr. Anckarsvärd.
Nan vill liafva ett vackert och godt handarbete i en viss historisk stil, en fiirgstallning, som passar in i en viss oingifning, verkar diinipandes eller ~liöjandek, nian ' vill skicka en gåfva till litlandet, iiatiirligtvis med svenskt niöiister och svensk teknik. Ingeiitiiig naturligare eller enklare. 3hii behöfver ju blott g&amp; upp p&amp; Handarbetets Vänner. Och att man dar får ej blott iiiigot &gt;stiligts utan afveii stilfiillt, det vet man nu af egen och sina vän iiers erfarenhet; det har man dessutom last i niangen fördelaktig aiimälaii af föreningens iitställiiingar, ja, trott sig skönja niellan raderna i en allvarlig konstkritik. J a, ni1 låter detta lätt sig göra. Och likväl visste för blott 1 7 kr sedan kiiappast nggon, att det fanns en speciellt svensk textilslöjd med särskilda mönster ocli egna tekniker, Iivilka, oiii an nrspriingligen geinensamnia för maiiget både östesoch vesterlandskt folk, dock SR länge i. landet idkats iitan ut.landskt inflytande, Btt de hunnit hos sig utveckla något för vårt land alldeles egendomligt och karakteristiskt. Väl tecknade redan då en och annan handarbetets vän med god vilja ocli mer och mindre smak sina mönster oeli utförde dem omsorgsfullt nog; men nian mh fiirlåta oss om vi tro att dessa arbeten, sedda friiii %de konstens ocli det sunda förnuftets synpunkt, i allmiinliet liiiiriiade htskilligt öfrigt att önska. De flesta kvinnor af den bildade Itlassen nedlade ej ens SH niyckeii tanke p % sina prydnadsarbeten utan nöjde sig med a t t utföra de tarfliga utländska arbeten af aiidra eller tredj ' e * rang, de enda soin då stodo dein till buds. För deii förändring tifl det bättre soni sedan dess inträdt liar den svenska allniänheten i främsta rimmet att tacka frii Adlersparre, Iivilken redan soni fröken Leijonli~~fvud.
> SS v z 2. as • ca: cd c 3 3 as tr r. O > 3 as Med lä- stetal. C/) c 1 r arra 7» > 3 as Med lä- 1 stetal. CD C 3 3 3 r as: ra r' > as Med lä- stetal. CD c 3 3 as r* orra 7» > 3 M Med lä- stetal. hvarigenom lästetalet minskades med hvarigenom lästetalet ökades med 5 1 1,061 — j 1,810 5 ] 1,408 87 j 3,524 — ] 3.734 — 3 860 _ 1,477 __ _ 1,556 30 Harvid anmärkes att, enligt hvad upplyst blifvit, fartyg finnas, Stockholms skeppsrederier tillhörige, hvilka ännu icke besökt Stockholms hamn och, af denna anledning, icke varit vid härvarande sjömanshus antecknade. Vid jemförelse emellan antalet af fartyg och lästetalet under nästföregående tre år, å ena, och dessa antal under sednare åren, å andra sidan, visar sig det gynnsamma resultat, att ej obetydlig tillväxt inträffat både i det förra och i det sednare afseendet, liksom obestridligt är, att skeppsrederi-rörelsen i Stockholm inom den tidrymd, som nu är i fråga, varit i stigande. I afseende å grosshandeln anföres, angående handeln lill Brasilien: att exporthandeln, i anseende till betydliga fluktuationer i prisen på svenska produkter derstädes, varit omvexlande, hvaremot importhandeln under de sednaste två åren varit ganska ansenlig, men för importörerne i allmänhet ej vinstgifvande, i följd af inflytanden af politiska förhållanden; angående den Ostindiska handeln: att importen i någon mån ökat sig, men alt, hvad angår exporten, densamma varit högst obetydlig; angående handeln pä England: att den under de två sednaste åren varit ganska liflig; angående handeln på Norra Amerika: att den icke varit i stigande; Och angående handeln i det hela: att den i allmänhet, i synnerhet under de tre sista åren, varit fullt tillfredsställande.