Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter ett Riksmöte, håde långvarigt och vigtigt, samt, i anseende till de mest brydsamrua och till sina blifvande verkningar ytterst magtpåliggande öfverläggningar, särdeles utmärkt, emottager Ridderskapet och Adeln det Högvördige PresteStåndets afskedshälsning med så mycket större till» Den 19 Mars e. m. 407 fredsställelse, som Ridderskapet och Adelil under loppet deraf rönt ojäfaktiga bevis pä det Högvördiga Ståndets alltid ådagalagde Fosterlandskärlek och rena nitälskan för allmänt väl. Ridderskapet och Adeln får derföre hembära det Högvördiga Ståndet siu lifliga och oskrymtade gärd af taksamhet och högaktning. Det är en ärofull och hög bestämmelse PresteStåndet äger, att, genom religionens heliga läror, i folkets hjertan inplanta kärlek för dygden, Konungen och Fäderneslandet. Högvördige Ståndet återkallas nu till denna upphöjda verksamhet. Måtte dess ädla bemödanden derutinnan krönas med framgång. Derigenom skall säkrast Fäderneslandets sjelfbestånd, under alla skiften, förblifva tryggadt, samt det urgamla Svea Folk fortfara att vara sällt och lyckligt. Med dessa tänkesätt innesluter Ridderskapet och Adeln sig i det Högvördiga PresteStåndets hågkomst, samt försäkrar detsamma om fortfarandet af sin vänskap och högaktning. Sedan Deputationen blifvit på vanligt sätt utbeledsagad, afgick, under anförande af Hans Excellence Herr Grefve Piper, Carl Claes, den Deputation, som borde till de öfrige RiksStånden framföra Ridderskapels och Adelns afskedshälsning. Grefve Brahe, Magnus'. Vördsammast får jag hemställa, om ej Ridderskapet och 4o8 Den 19 Mars e. m. Adeln skulle täckas förena sig med mig i anhållan hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken alt de tal Hans Excellence hållit å RiksSalen samt vid AfskcdsDeputatiouerne hos de Kongl.
Men så kom det för mig med ens, och det så lefvande, som om någon ropa’t i örat på mig, att de där två hade nog ingen och intet kunnat skilja åt, och då kände jag mig lugnad. Emellertid beslöt jag att höra mig för litet, och så sa jag så där frågande: »Moster vet väl ?» »Naturligtvis. För henne har vi inga hemligheter.» »Och hon tillråder?» »Nej. Men hon förstår oss.» Det föll en riktig sten från hjärtat på mig. Hade mostern reda på förhållandet och förstod dem, så behöfde jag ju inte alls oroa mig. Nu gick vi en lång stund och mol teg, men Ester hade tydligen kommit i jämnvikt igen, ty nu följdes vi åt riktigt snällt. Hade hon varit en vanlig flicka, så hade jag nog inte chenerat mig att fråga om litet af hvarje, men jag vet inte hur det var, nu kom jag mig inte för. Det kändes allra naturligast att tiga. »Kära tant Lova», sa Ester vänligt, när vi väl var nära framme, »jag var riktigt stygg nyss. Tant Lova hade väl behöft få vara i fred för mina angelägenheter, men brors bref kom strax innan jag gick, moster var ute, och jag måste tala!» »Tack barn», sa jag. »Du var visst inte stygg, tvärtom. Jag är glad du talade. Jag har nog sett – jag tycker så bra om honom – jag önskar – med ett ord –» Nog är det bra eget och förargligt, att man jämt ska ha så svårt att finna ord, när man vill säga något vackert! Eljest kan de nog passa på minsann, isynnerhet om man är ond. Då störtar de ju fram som om de löpte i kapp och begagnar sig af alla möjliga mojänger för att ställa till villervalla. Ja, visst är, att den mänskliga mekanismen är den mest invecklade mekanismen som finns, men så är det också en Stor Låssmed som funnit upp den! Nu var vi emellertid framme, och sedan vi stått en stund i förstugan för att rinna af, började vi att stiga uppför trappan. Framför oss gick en herre med uppvikta byxor, stora guttaperkagaloscher, lifrock och paraply, som han höll rakt ut från ryggen, så vi fick oss en liten extra dusch för hvart trappsteg han tog.
Kostnaden å ofvan upptagne machinerier (deri inbegripne äfven pannorne) är i förhål lande till nuvarande höga pris antagen till 25 procent högre lin hvad 11150—1852 års å Flottans stationer uppgjorda kostnadsförslag angifva. 2:o. Kostnaden för ofvan upptagne reparationer är förslagsvis beräknad att uppgå: För skråfvet till 25 procent af dess primitiva kostnad. „ Timmermansoch Skepparc-inventariernc till 1Gf procent af deras primitiva kostnad. „ Artilleri-inv enlaricrne till 5 procent af deras primitiva kostnad. 3:o. Primitiva kostnaden å Skråf och Inventarier af ofvan upptagne äldre fartyg äfvensom nybyggnadskostnaden af nya ångskeppet och nya ångfregalten är, i anseende till förhöjdt pris, så på dagsverken som de Hesta skeppsmaterialier, i beräkningarne antagen till pr medium 25 procent högre, än hvartill denna kostnad, enligt 1850 års kostnadsförslag, för de förra uppgår och för de sistnämnde nva fartygen, i förhållande lill storleken, skulle uppgå. d:o. Nybyggnadskostnaden af Ångkanonslupen och snabbgående Chefsångfartyget öfverens stämmer med sednare gjorda kostnadsberäkningar. % Bih. till B. St. N:o i till Kongl. Maj:t.k Nåd. Prop. N:o /, o/n Statsverket 1856. Lill. Ä. Beräkning på det belopp, hvartill nu föreslagna nya Ordinarie Stat Jör flottans Underhåll och Nybyggnad kommer ali uppgå, samt de iriedel, sorn samma stal förslagsvis kan afse Jör den egentliga Sjökrigs-materielens Underhåll och Nybyggnad. k 5:le Ha !'v ud litel lis Ordinarie stat är för närvarande anslaget för Flottans underhåll och nybyggnad lt:dr R:nH 765,495 25 Härutöfver liro /ut föreslag/le följande tillökningar, nemi.: l:o. För högre aflöning m. m. åt Flottans Timmermansoch Handtverks. .. : . stater, deri inhegripnc deras inqvarteringspenningar, tillhopa .
Det är förvaltaren från något af de stora frälsegodsen i trakten. De omkringstående bönderna blotta ödmjukt sina hufvuden det är ju en af deras värsta busar som de skåda framför sig en påminnelse för oss om det feodala ok som hvilar öfver hela denna landsträcka. Och språket i den goda staden sedan! Ryskan och en förskämd finska öfverväga hos mängden af invånare; svenska hör man sällan och alltid rysligt rådbråkad. "Jag kom utaf landet med min kappa ifrån siden." Det egentliga salongsspråket är ett slags hemsk tyska. Bröderna Grimm skulle säkerligen ha stått alldeles handfallna inför massan af dessa underliga ljud, finska och ryska ord mod tysk ändelse och böjning etc. etc., som här strömma emot en. Kexholm har dock sina minnen, ehuru dessa icke äro af det glada slaget. Det gamla slottet begagnades nämligen såsom ett slags statsfängelse och mer än en förnäm ryss har förvisats till detta finska "Pustosersk". Underliga historier äro i omlopp i den lilla staden om sådana statsfångar. Sålunda omtalas isynnerhet såsom särdeles märkvärdig den "namnlöse" ("besimennij" på ryska). Denne man anlände någon qväll på 1820-talet med ett fyrspann för en heltäckt vagn, åtföljd af en kosack-eskort till slottet. En af de fastaste celler i ett sidotorn öppnades och fången, hvars ansigte "ingen fick se", inspärrades. Vagn och eskort återvände till S:t Petersburg. På slottet kallades fången "den namnlöse". Icke nog med att han i sjelfva verket var utstruken ur de lefvandes antal, han skulle icke ens få hafva lefvat han hade intet namn. Hans cell var trång. Så satt han i många, många år. Slutligen en dag kommer en hemlig ordre från Petersburg. Den hemlighetsfulle mannen får lemna sin cell, röra sig fritt, men icke lemna staden Kexholms område. Det var en mun med ett särdeles förnämt utseende och skick och talade flytande väl, vida flera språk än man kunde rådbråka i Kexholm. "Den namnlöse" var sällskaplig men ytterst förbehållsam. Han umgicks i några "hus" i Kexholm.
Med undantag af lackjernspannor, skall på alla pannor och dertill hörande hatt eller stängseJ-skifva, lösa pannebröst, reclifiealions-apparater och mäskvärmare, ehvad desse senare äro af metall eller träd, justeraren å hvarje af dessa delar med stämplar utmärka initialbokstäfverne af si! t namn och årtalet, då uppmätningen skett, samt derjemte å pannan redskapens uträknade pannerymd. Stämpeln på panna sättes å halsen elier dess öfversta del; på de öfriga ofvan uppräknade delarne, å de ställen, der de» bliv väl synlig ulan all skada redskapen. G 4 Bev.-, Lag-, samt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, S.o 1. § 18. Justerare, som, för alt mäta och stämpla bräuv insbrännings-redskap, kallas från sitt hemvist af enskild man, åtnjute derföre af denne sistnämnde resekostnads-ersältning och arfvode såsom för andra embetsförrättningar. Kallas han åter till uppmätning och stämpling af flere redskap på ett och samma ställe eller hy eller socken, der flera redskap vid ett och samma tillfälle af honom kunna mätas och stämplas, tillkommer honom resekostnads-ersältning och arfvode endast såsom lör en resa; jemte den serskilda betalning, som han bör erhålla, då mätning och stämpling sker i hans hemvist. Sker mätningen och justeringen å det ställe der justeraren bor och vistas, uppbäre han sex runstycken för hvarje kanna, som den inätna och stämplade redskapen innehåller. Erforderligt handllangarebiträde vid förrättningen må justeraren kunna af panne-egaren äska; men med behörigen justerade och krönta målkäril bör han sig sjelf förse.
Diskont-lånefonden, om förökande af den åt lånekontoret i Göteborg anvisade, eller om bibehållande vid nuvarande belopp af den allmänna diskontfonden. Motion N:o 411. Banko-Utsk. Betänk. DiskOlltverket, angående revision af. Se Revision. Domkapitlens embetsbref, angående fortskaffning af. Se Klockare. Dop, angående tiden och stället för. Se Barndop. 20 Döfstumma och blinda, om anslag för tillökning i lärarepersonalen vid institutet för. Motion N:o 221. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139 oell Mern. N;o 170. R. St. underdån. Skrifv. N:o 169. om förhöjning i anslaget till institutet för. Motion N:o 412. Stats Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. underdän. Skrifv. N:o 169. om pension å allmänna indragningsstaten åt Handtverkslärarne J. Nordfeldt, J. P. Gustafsson och E. Grönstedt vid institutet för. Motion N:o 450. Stats-Utsk, Utlåt. E. Ede forssarSe Luieeif. Edgång, om ändring i föreskrifter rörande embetsmanna-eden och upphörande af de vanliga edsförsäkringarne i läkare-attester. Motion N:o 66. Sammans. Lagsamt Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 23. R. St. underdån. Skrifv. N:o 142 EgOgradcring, om förändrade föreskrifter i fråga om tiden och sättet för pröfning af. Motion N:o 422. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 29 och Utlåt. N:o 53. R. St. underdån. Skrifv. N:o 197. om ändring i Kongl. Skiftesstadgan den 4 Maj 1827, i fråga om tiden för klander å egogradering. Motion N:o 427. Sammans.
St. de skäl, på hvilka det anser åtal icke böra göras; i hvilket fall R. St. äga att antingen underkänna Ut slas skäl, eller göra sudan anmälan, so/n i nästföljande § omtalas, eller förklara, att ingen anmärka, äger rum. Riksrätt, hvarom denna § stadgar, vare sammansatt pä sätt, sorn i 101 § sägcs, dock så, alt i stället för Statsråd der säle taga, oell gånge för öfrigt, som i 101 och 102 §§ sägcs. Sådan Riksrätt dömme efter allmän lag och den ansvarighet s-tag, hvilken för delta ändamål utaf Konungen och R. St. faställd är. Undertecknad t. f. Ridd.Secret. hade äran tillkännagifva, att det nu föredragna förslaget, enligt ankommet prot.utdr., blifvit af Hilgv. PresleSt. förkastadt. Förslaget i 13 punkten blef derefter jemväl af R, o. Ad. förkastadt. Förslag, ang/de tiden för riksdags fortfarande. Den S5 September. II eg erin g s fo r m c n. § 109. Ej md riksdag utan Honungens och It. Sl:s sammanstämmande beslut kunna upplösas, förr än sex mannder tilländagutt från den dag, dä Konungen låtit 0111 statsverkets tillstånd och beltof II. St. eller deras StatsUtsk. underrätta. Efter nämnde tids förlopp skola It. St. ät skit jas, sä vida icke Konungen och samtlige RiksSt. minst fjorton dagar förut hafva öjverenskommit om riksdagens förlängning pä bestämd lid. Der så oförmodadt hända skulle, att, när riksdagen skall upplösas, II. St. icke^hade staten reglerat utfärda. Riksdagsordningen. § 80. Ang:de tiden för R. St:s sammanvaro och villkoren för deras ätskiljande, äfvensom huru förhällas bör, om riksdagsmäl då ännu äro oafgjorde, stadgas i Rcg.F:s 10g §. Undertecknad t. f. Ridd.Secret. upplyste, all flögv. PresteSl. förkastadt äfven det i 14 punkten anmälda förslag.
En sådan tvist, angående i fi mantal Lyngåkra i Harplinge socken och Halmstads Härad , har varit dragen under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, sedan Kongl. Majlis Befallningshafvande i Halmstad, och Kammar-Collegium sammanstämmande förklarat: att, som det i LandsConloiret förvarade bestyrkta Utdrag af i56p års Lunds Landsbok upploge för Harplinge socken ibland Bonn Ecclesice, alt 'dill kyrkan gifves årligen af Ljungagne gåård Landgille smör Två pund” och derefter finnes antecknadt, ali ”dominium utöfver alla f inskrifna thessa kyikogaarder häfver Kongl. Maj:t, samt att, under rubriken: Bona mensse pastoris, förmäles, att, ad mensain Pastoris årligen gifves af Ljungagne gård, Landgille smör lvu pund”, men dervid icke om nä innes, att Pastor tillika öfver denna jord egde dominium; alltså och då hvarken å Kyrkans eller Pastors sida vore ådagalagd!, att Kjnkan eller Pastor egde disposilions-rält öfver hemmanet till håde jord och ränta, samt en förmodan, att så tillgått, derjemte vore undanröjd, dels genom det förhållande, att viss andeli Jordeboks-ränlan funnes håde för Pastor och Kyrkan bestämd, hvilket varit öfverflödigt och ulan ändamål, då den, sorn egde full dispositions-rätt öfver hemmanet, sjelf kunde bestämma och, efter omständigheterne, förändra afgälden , dels ock derigenom, att Corporalen vid Adelsfane-Regementet hade af Hemrnantals-räntan sig på lön anslagna 6
S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Statssamt Almänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 3o sistlidne Julii e. m. på bordet lagda Betäukanden och Utlåtanden: N:o 5, i anledning af väckt fråga, om förändring uti nu gällande stadgnn\len, angående de till Brukens tjenst anslagna rccognilionsskogar; !N:o 6, i anledning af väckt fråga, att transporterande af Båtsmän samt Kronans effecter hädanefter, i stallet att ske med Kronoskjuts, måtte verkställas sjöledes, då sådant kan ega rum; N:o 7, i anledning af väckta motioner, dels att den afgift, som tilt Svenska Kyrkan i London erlägges för fartyg, hvilka besöka stora Britalliden s hamnar, måtte upphöra, dels ock alt nämnde Kyrka måtte försäljas; N:o 8, i anledning af väckta motioner, om behofvet utaf nya Provincial-Läkares tillsättande i åtskilige delar af Riket; N:o 9, i anledning af väckt motion, om rättelse i det förhållande, att Kronofogdarna i Bohus Län och Städernes Magistrater lemna bidrag tili tryckning af Läns-Kungörelserne; N:o ro, i anledning af väckt fråga om KronoskjiVtsens afskalFande; N:o ii, i anledning af vackt fråga om Artillerihästars begagnande i stället för Kronoskjuts till forsling af Kronans spanmålsoch mjölförråd för vissa Garnisonsorters behof; Bih. till R. S, Fröt. iS34 9 Sami. I2. l\:de Raft et. Fröt. Utdr. d4 dug. 1834- Nros i3, i"fråga oro inrättande af enskilda spanmålsförråd i Riket. S. D. Föredrogos
Till stadgandet i 73 §, att vid uppskattning af bruksegendom skall till serskildt värdering upptagas beloppet af såväl den för hvart bruk tillåtna tillverkning, beräknad efter brukets privilegierade smide, som äfven, vid de bruk, der rekognitionssmide är tillåtet, den tillverkning, sorn, i följd af sådan tillåtelse, för det föregående året, utöfver det privilegierade smidet, blifvit å våg levererad, har funnits nödigt foga serskild föreskrift, efter hvilken grund värdering skall ske af de bruk, vid hvilka, i följd af Kongl, förord - 36 Bevillnings-U tskotlets Betänkandej 2V.-0 g. ningen den 27 April 1846, angående stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen, obegränsad smidesrält begagnas; och som genom Kongl, kungörelsen af samma dag angående hamraarskattens utgörande är stadgadt, huru ti 11- verkningsbeloppet vid dessa bruk skall för bestämmande af hammarskalten utrönas, har Utskottet ansett samma tillverkningsbelopp böra ligga till grund för uppskattningen äfven af brukens värden, och i öfverensstämmelse dermed uti förslaget intagit erforderliga rättelser och tillägg till den förevarande paragrafen. § 75. Sedan, genom Kongl, brefvet af den 12 Maj 1819 och Bergs-kollegii derpå grundade kungörelse af den 12 Juli samma år, den af nämnde kollegium den 17 Juli 1810 utfärdade uti 75 § åberopade kungörelse, angående rättighet för bruk att nedlägga smide, med befrielse från derå under liden belöpande kronoutskylder, förklarats hafva till kraft och verkan upphört, så hemställer Utskottet, att berörde §, hvari medgifves befrielse fråu bevillningsafgifter för sålunda nedlagda smiden, under den tid, desamma icke begagnas, må ur författningen utgå, samt, i sammanhang härmed, alt, för undvikande af rubbning i de följande paragrafernas numerordning, sista momentet i den nästföregående må komma att utgöra en serskild paragraf. § 86.
Personalen är dock icke större — snarare mindre — ty vid Alnarp finnas 3, vid Ultuna 4 betjentgossar. Orsaken är att söka dels i det dyrare kosthållet, dels i den högre aflönirigen vid Alnarp, hvilken sednare omöjligen kan nedsättas, så framt man till dessa platser vill hafva ordentligt folk, ty äfven i detta hänseende äro, såsom jag redan antydt, förhållandena väsendtligt olika i Skåne och i Upland. I afseende på kostnaden för kol och ved har visserligen ingen direkt anmärkning af Kommittéen blifvit framställd. Men då äfven denna utgift vid Alnarp är föreslagen betydligt högre än vid Ultuna, 4,850 R:dr å det förra, 2,520 R:dr å det sednare stället, och detta förhållande utan tvifvel kommer att ådraga sig Statsutskottets uppmärksamhet, har jag infordrat den beräkning, som för förslaget legat till grund, och får med ledning deraf upplysa att institutet har att lemna bränsle till: 7 kök, nemligen: entreprenörens; föreståndarens; veterinärens; trädgårdsmästarens; vaktmästarens; smedens; snickarens; samt till 36 elevrum; » 8 lärlingsrum; » 2 matrum; » 4 serveringsrum; » 5 rum till entreprenören och hans tjenstefolk; » 2 betjentrum; » 7 rum till föreståndaren; » 4 » f» veterinär-läkaren; » 3 » » kemisten; » 2 » » kamereraren; » 4 » » den praktiska läraren; » 4 » trädgårdsmästaren; » 2 kontorsrum; Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Ett har jag glömt att omtala, och det ä att flickerna alltid kan sina läser bgttre än pojkarne. " Med denna ädla bekännelse slutar den unga förf: n sitt opus. * * * Under rubriken " Intellectual " finner nian ett gräsligt sainmelsurium, som bevisar att den amerikanska hottenskolan förutsätter hos sina elever ej blott kännedom om Shakespeare, Milton och Walter Scott, utan ocksi bekantskap med en Bacons, Addisons, Johnsons, Gibbons, Popes Swifts, Ricliardsons, Fieldings, Burns, Byrons, Dickens ', Thackeray ' s, George Eliots m. fl: s verk. Främlingen är troligen ej alltid nog bevandrad i den engelska literaturen för att fullt kunna genomskåda den häraf iippstiiende konfusionen eller kunna följa den arma fullproppade barnahjernans tankesprång. Dock niå några prof meddelas: Lord Byron var son till en arftagerska och en fyllhund. Sir Walter.Scott, " Charles Broute ", Alfred den store och Johnstone vor0 de första stora romanskrifvarne. Honiers skrifter utgöras af Horners skizzer, Virgilius, ' Änaiden " och Det förlorade paradiset; dock påstå somliga, att dessa dikter icke vore af Homer utan af en annan karl med samma namn. Till sist må anföras den oväntade underrättelsen att George Eliot efterleninade hustru och barn, hvilka på det högsta beklagade hans snille. * * * Mark Twain lär i en amerikansk tidskrift hafva egnat den lilla boken en längre artikel. Han förklarar dess offentliggörande vara högst nyttigt, så till vida som den på ett slgende sätt bevisar felen i det hestiende lärosystemet. " Ord! - Ord! - Ord! Största delen af den s i kallade undervisningen syries bestå i att fullproppa barnens minne med ordrika regler och definitioner, som de icke kunna forstå, och som läraren Dagng. 236 icke fAr tid att förklara. '
Men knappast hade Riket erhållit Kronprins förr, än Konungen ansåg sig, under den då inom Europa rådande politiska förvecklingen, böra åt Rikets styrelse förvärfva stödet af Kronprinsens namn och kraftiga ombägnad, samt för detta vigtiga mål offra den bokstafliga lydnaden af en grundlag, hvilken, nyss antagen, ej ännu vunnit helgden af en långvarig häfd. Åt Kronprinsen uppdrogs, den 17 Mars 1811, att under Konungens sjukdom öfvertaga vården af fäderneslandets angelägenheter. Långt ifrån att denna åtgärd medförde ansvar för Rådgifvarne inför Rikets nast derefter sammanträdande Ständer, funno sig äfven de af ögonblickets tvingande kraf föranlåtna alt bekräfta den, i det de åt Kronprinsen uppdrogo alt föra Riks-styrelsen vid alla de tillfällen, då Konungen af sjukdom derifrån vore hindrad. Kort derefter uppkommo genom Sveriges förening med Norrige nya konstitutionela förhållanden, som af 1809 års lagstiftare icke hade kunnat förutses. Det starkaste och hufvudsakiigaste bandet i organisationen af denna förening var bandet af en gemensam Konung. På det att föreningen ej skulle blifva så godt sorn alldeles upplöst, så ofta Konung ej kunde föra Rikenas styrelse, biel' det derföre oundgängligen nödigt att göra mellantids-styrelsen gemensam för båda Rikena. Men svenska grundlagens bud om svenska Stats-Rådets rätt och pligt att föra mellantids-styrelse, ehuru för tillfället för ett enda läll suspenderad!, kunde dock ej utan vådlig tidsutdrägt upphäfvas, hvarföre del icke fanns någon annan utväg att bevara på en gång svenska grundlagens bud och båda Rikenas lika rätt, än att förena båda Rikenas Stats-Råd till en gemensam Mellantidsstyrelse; och sålunda uppkom genom yttre omständigheters tvång en så olämplig inrättning, sorn den svensk-norrska Interirns-Regeringen.
Att genom tjenliga föreskrifter tillse det förslag dertill upprättas, grundadt på verklig insigt i jordbruksnäringen i förening med upplyst omdöme och nit för det allmänna bästa, egde, efter Kollegii mening vida större vigt, än att för kronogodsens förvaltning inrätta en särskild styrelse, hvilken tanke Rikets Ständer på goda skäl förkastat. Men i frånvaron af sådana föreskrifter bestode den hufvudsakliga brist, hvilken för närvarande med skäl kunde tillvitas 1847 års författning. Enligt denna författning åligger det Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att, sedan vederbörande kronobetjente blifvit hörde, utsätta ett minimum, hvarunder och ett maximum, hvaröfver det årliga arrendet ej får gä samt att underställa Kammar-kollegii pröfning de föreslagna beloppen. Denna föreskrift hade sålunda tillämpats att Kronofogden, stundom biträdd af Häradsskrifvaren, stundom ensam eller, för mindre gårdar, Länsmannen, fått sig af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppdraget att uppgöra erforderligt förslag, hvilket Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, med eller utan anmärkningar, inskickat till Kollegium. Ett så beskaffadt förslag innefattade oftast beräkning dels öfver utsädet och afkastningeu med tillägg af inkomster utaf ladugård och trädgård m. m. och dels öfver erforderliga kostnader för egendomens bruk och skötsel efter afdrag hvaraf behållningen, förvandlad i spanmål enligt markegång, föreslagits till minimibelopp, uti hvilket någon lämplig tillökning derpå skett för att erhålla maximum. Otillförlitligheten af dessa beräkningar, hufvudsakligen grundade på arrendatorns egna uppgifter och icke sällan uppgjorda af yngre tillförordnade tjenstemän utan egent - 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 105. lig kännedom af landtbruk, insåges lätt. Dock hade äfven de i 2:dra punkten af Kongl. Kungörelsen den 17 December 1799 gifna föreskrifter om spanmålsafgiftens minimibelopp blifvit följda samt afkastningarne af ladugård och trädgård m. m. derpå blifvit tillagd för erhållande af maximi-afgiften.