Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De förlidet år inträffade allmänt kända tilldragelserna i Wärschälls kyrkor, och den i förliden Januari inträffade s. k. rekryteringen, d. v. s. fängslandet af alla utmärktare, äfven de mest bildade yngre män, för att med knut förfäas till Ryska soldater för återstoden af deras olyckliga lif — dessa tilldrageD ser äro endast ett uttryck i större skala af de förföljelser, för hvilka befolkningen i långa år var utsatt, i ett land, der allt berodde på gunsten — och gunsten ofta på mutor. Det var ej utan orsak, som alla Polens qvinnor buro den djupaste sorgdrägt och som befolkningen, under sednare åren, afsade sig alla nöjen, äfven i enskilda samqväm, så att hela landet liknade ett stort sorgehus. Det var efter nyssnämnde rekrytering, och sedan folket ytterligare blifvit hånadt af Ryska auktoriteterna, genom deras offentliga tillkännagifvanden att Polska ynglingar med entusiasm strömmade såsom rekryter till Ryska fanorna, som upproret, om det så skall kallas, utbröt — och hvilken frihetsälskande man önskar ej framgång åt detta deras djerfva företagl Man har klandrat Polackarne för deras fordna tvedrägt, och dertill har man tyvärr ej saknat skäl. Men, då det högsta väsendet icke straffar längre än tili 3:dje och 4:de led, synes som skulle straffdomen nu hunnit att vara utkräfd. Man har framhållit den mening att äfven under sednare tider visat sig spår till samma oenighet, men i hvilken revolution, under hvilken frihetskamp, har ej i alla länder olika meningar om beskaffenheten af de nya former, man velat införa, uppenbarat sig och sökt göra sig gällande? Jag behöfver endast erinra om tillståndet i Frankrike under alla dess revolutioner; och påminna om de rörelser, som oupphörligt oroa det nybildade Italien. Men till odödlig ära för Polens folk kan åberopas det nu der pågående förhållande att en s. k.
"Ja, det går ja, det är lätt sagt, men sannerligen något går om jag står här. Och den Sigrid sen, der står hon och ser så märkvärdigt from ut, men för gu om det går med att bara se beskedlig ut, när något skall uträttas. Hade jag ändå en drifvande menniska att hjelpa mig. Nog kan flickan vara snäll och from och ett kärt barn, men se en som kommer sig till att uträtta något, det blir hon väl aldrig här i verlden." Med de orden gick fru Metta bort, snart syntes Storsvarten stå förespänd, fru Metta satte sig sjelf i slädan och begaf sig till grannarne, for att uppspana hvad som kunde fås till mats, genom köp, byte eller tillochmed lån. I dessa tider då den mest obegränsade gästfrihet öfvades öfver hela landet, hände stundom, att, ehuru visthusen hos de förmögnare voro öfverfyllda med mat, man dock icke ville för mera ärade gäster framställa endast spickefläsk, ofta öfverårigt, torra gäddor eller dylikt, och då hände väl att en grannfru råkade vara försedd med något färskt, och så hjelpte man hvarandra. Att hos en god vän låna en hare eller en fogel, var derföre icke alldeles ovanligt. Innan kort återkom fru Metta, och var snart så i sitt element med alla de brådskande bestyren, att hon icke mera syntes tänka på någon fruktan att anrättningen blefve för simpel åt herr Klas. En dräng utskickades för att skaffa fisk ur träsket, en gosse från närmsta torp skulle till skogen för att vittja harbrännorna och hjerpsnarorna, en piga knådade deg, en annan stötte opp lingon som nedlaggts att frysa och som nu skulle användas. Det bakades, det bultades, det stöttes, det slamrades i alla knutar. Lakan framtogos från vinden och glättades, sängkläder framsläpades derifrån, hvilka förr aldrig oftare störts i sin hvila, än för att dammas och piskas. Under allt detta bestyr syntes Sigrid lugn och stillsam som vanligt. Man märkte knappt att hon sysslade med något, men under hennes händer antogo rummen småningom ett trefligare utseende. Fru Metta hade sjelf, i yngre dagar, spunnit och väfvit tapeter till ett par rum.
Den kan ofta uppstå af en ren tillfällighet, från samma stad, så böra de åtminstone bo så att folk förlofvar sig — man kunde nästan i hvar sin ända af staden. » Han ville därmed beteckna, att något främmande, friskt säga — utan att de själfva veta af det. och obekant alltid bör ingå i en förbindelse Man bor i samma hus, man ses dagligen, den unga damen har inga vidare herrbekanta, mellan en man och en kvinna. En fransman har sagt: han är en blyg ung man, som icke kan tala med andra damer än dem han känner, och » L ' amour, c ' est 1 ' inconnu, » och däri ligger hon är ungefär den enda. en stor sanning. Följden blir, att de förlofva sig. Man skall Det väcker alltid mest vårt intresse, som ju förlofva sig med någon, oeh detta var nä- vi ha att » upptäcka », och de människor, som stan den enda möjligheten för dem båda. Där beständigt hålla vårt intresse varmt, äro just är hvarken fråga om kärlek eller vänskap, de, som beständigt visa oss nya sidor af sitt utan endast om en bekantskap af vana, som väsen. Det kan ju visserligen låta sig tänka, sakta glider öfver i en förlofning. att en barndomsvän just kan äga en sådan Det är alldeles icke något inspirerande eller outtömlig naturel, som hvar dag och hvar poetiskt vid detta slags förlofningar, och bägge period af lifvet kommer med nya överraskparterna se därpå med en viss generad sarningar. Men sådana människor höra öfver kasm. allt till sällsyntheterna, och två barndomsDet var en sådan förlofning en ung man vänner, som sedan bli ungdomsförlofvade, ha, Huru man förlofvar sig. J ä; d i de flesta fall, intet nytt att meddela hvarandra. De skola kanske svara: » Vi behöfva intet nytt. Det gamla är oss det käraste. Vi finna vår högsta lycka just i hvad vi alltid ha känt och älskat tillsammans. » Ja, i så fall är ju allt godt och väl, men som regel tror jag dock, att » de blandade racerna » innehålla de rikaste framlidsmöjligheterna. Vår tid sträfvar för en samuppfostran mellan gossar och flickor, och i Amerika existerar ett fritt samlif mellan unga män och kvinnor, hvartill vi i Europa icke känna maken.
Om vi ännu en gång få fatt i ditt kull, då skall du ta mig f n ha betalt för gammal ost. Snart rådde åter frid ock stillhet på den vida fjärden. Nattvakten ensam vandrade uppe på däcket, uppmärksamt späjande omkring sig för att varsko om nya "ugglor lurade i mossen." En gammal bekant. Bland Finlands få mera bemärkta städer i medlet af femtonhundratalet intog Raumo ett af de främsta rummen. Ock för sin förkofran hade staden helt visst mycket att tacka det där förlagda franciskanerklostret. År 1442 hugnades dess borgare med tillstånd att bygga ock bo, sälja och köpa med samma rätt och förmåner som borgarene i Åbo åtnjöto. Sist nämda stad hade i nämda afseende erhållit privilegier, hvari bl.a. stadgades, "att fartyg från Nyland, Egentliga Finland ock Bottniska vikens kuster skulle besöka Åbo ock Stockholm, med förbud att i sydligare orter eller i utlandet afsätta sina varor, hvarigenom Åbo vid sidan af Stockkolm blef en hufvudstapelort i riket. Icke häller fingo utländska fartyg segla norrut förbi Åbo för att i de bottniska kustorterna försälja sina varor." År 1444 erhöllo Raumo stads borgare köpstadsrätt. De skulle nämligen hafva borgmästare och rådmän. Jämväl förordnades, att en byfogde skulle sändas dit för att uppbära konungens skatt. Är 1476 beviljades staden både inoch utrikeshandel mot en årlig skatt af 80 mark. Ju större privilegierna sålunda blefvo desto lifligare blef jämväl affärsvärksamheten å orten och vid sidan af denna växte välståndet. Bengt Lydikeson var en af stadens mera burgna borgare på 1480-talet. Han stod i affärsförbindelser ej blott med kustborna långt upp i norr, utan talrika af hans farkoster plöjde äfven Bottenhafvets böljor och hemförde från Sveriges hufvudstad klingande mynt eller nödvändighetsartiklar i utbyte. Ja t.o.m. de tyska hansestäderna mottogo ofta besök af hans skepp.
Man tror emellertid att fennomanerna, hvilka, såsom jag ofvan framhållit, funnit, att denna inskränkning i den förut oinskränkta rösträtten ej är nog för att gifva dem pluralitet, skola framträda med yrkanden på ytterligare begränsning eller också på totalt upphäfvande af det nuvarande på inkomstbeskattningen hvilande systemet. Antagligen komma de fennomanska stånden att förena sig om något beslut i denna riktning, medan de två öfriga skola antaga regeringens förslag. Ett ännu lifligare mottagande väntar regeringens förslag om finska språkets likställighet med det svenska i lagstiftningen och vid landets myndigheter, beträffande hvilket partierna äro af olika mening rörande tidpunkten för finskans slutliga officiella likställande med svenskan. Det ser dock ut, som om landtdagen skulle komma att gå miste om denna kardinalfråga, hvaraf partierna äro så lifligt intresserade och hvilket sä genomgripande berör allmänhetens intressen. Ett rykte under årets första dagar visste nämligen berätta, att senatens propositionsförslag i denna fråga skulle blifvij be-grafvet i generalguvernörens kansli, medan den sistnämde i samråd med ministerstatssekreteraren skulle företagit sig att på egen hand utarbeta en administrativ författning i frågan samt förelagt densamma till stadfastelse af kejsaren-storfursten. Huru konstitutionsvidrigt än ett dylikt totalt förbigående och åsidosättande af Finlands senat svnes, har dock rvktet vunnit gehör, och det emedan man alltsedan den nye generalguvernörens och den nve ministerstatssekreterareus anställande * haft sig bekant, att ett missförhållande är rådande mellan desse höge styrelsefunktionärer och den inhemska rådkam-masen. Medan deras föregångare uppfattade sin. ställning närmast såsom tolkare af senatens beslut inför monarken, betrakta sig de nuvarande innehafvarne såsom något slags österländske mandariner, de der framför allt vilja genom-drifva sin personliga vilja och sina personliga syften utan afeeende på landets bästa och önskningar. Under den mot vårt land vänlige kejsar Alexander H: s tid skulle något dylikt icke kunnat komma i fråga, men under den nuvarande monarkens instängda styrelseregim är det lättare för ett kammarillasystem af denna art att göra sig gällande.
Reservationer: af Herr Helsingius, D : ”Lika varmt som upprigtigt deltagande i den allmänna önskan, att en gång få se vår nuvarande trefaldiga eller rättare fyrfaldiga myntoch räkne-enhet utbytt emot en enda för vårt land och våra förhållanden passande, samt lifligt öfverlygad, att, under afvaktan deraf, det nu är af största vigt, att det begrepp man i hela landet länge fästat vid de vanliga enkla benämningarna 100 R:dr, 5o R:dr, 41 Rld-r, 3 R:dr, eller en trea, en R:dr, en 24 sk., en 18 sk , en 16 sfe., en 12 sk., 3 daler, en 6 styfversslant, o. s. v.; nemi. begreppet om Riksgäldsvärdet, oförändradt bibehålies, — såsom jemt qvadierande med de myntstycken Kongl. Maj:t efter senaste Riksdag låtit prägla, och än vidare låter utmynta, då det synes vara allmänt erkändt, att deruppå till stor del be - BancoUtskottets Utlåtande N:0 >35. »9 ror ett oförändradt bibehållande af nuvarande egendomsoch varuvärden, löner och arbetslöner, m. m , — har jag inom Banco Utskottet med min röst bilrädl alla hittills fattade beslut, hvilka jag ansett åsyfta detta vigliga ändamål; och ehuru, med skyldigt underdånigt afseende på Kongl. Majrts skrifvelse lill Rikets Ständer af den 6 dennes, som blifvit Utskottet meddelad, jag icke kan undgå att finna, det llöglofl.
M 107. att skogsåverkan eller tillgrepp af vexande träd borde såsom tjufuad anses och bestraffas, samt hemställt, att Eders Kongl. Maj:t måtte täckas låta utarbeta och för Rikets Ständer framlägga förslag, ej mindre till en lag i sådan syftning, än äfven till de flere förändringar, som med anledning deraf blefve nödige i lag och författningar. Enär derjemte såväl hos Rikets Ständer, som vid det år 1853 hållna sjette allmänna svenska landtbruksmötet, fråga förekommit om möjligheten att förebygga ödeläggelse af enskild skogsegendom, samt om statens rätlsenliga åliggande och befogenhet att vaka öfver begagnandet och behandlingen af de skogar, som tillhöra enskilde personer, har Eders Kongl. Majit den 20 Juni 1855 behagat uppdraga åt en kommitté att, efter delfående af till ämnet hörande handlingar, till Eders Kongl. Maj:t afgifva underdånigt förslag, om och hvilka åtgärder från lagstiftande eller verkställande maktens sida vore att vidtaga i ändamål att förekomma den öfverklagade, till framtida skogsbrist och menliga klimatiska verkningar ledande, förödelsen af skogarne i landet samt att i allmänhet befrämja en förbättrad skogshushållning. Då kommittéens betänkande, hvilket för Eders Kongl. Maj:t anmäldes den 26 sistlidne Augusti och då remitterades till Högsta Domstolen, för afgifvande af utlåtande, angående de af kommittéen uppgjorda förslag dels till ny Förordning om skogarne i Riket, och dels till ändring i vissa delar af skiftesstadgan, nu, efter det nämnda utlåtande inkommit, i underdånighet framlägges af mig, som i egenskap af ledamot i kommittéen deltagit i dess arbete, hänvisar jag i underdånighet till hvad kommittéen yttrat angående den stora och vigtiga betydelsen för fäderneslandet af cn förbättrad skogsvård, samt torde i öfrigt, för undvikande af vidlyftighet, blott böra hufvudsakligen åberopa kommittéens betänkande och förslag jemte derför anförde grunder.
Jag bestrider derföre Utskottens grundlösa föregifvande i senare Betänkandet, att genom stadfästade contractsvillkor all möjlig utväg blifvit stängd att afhjelpa de upprepade klagomålen, och föreslår, alt llidderksapet och Adeln, med förkastande af Utskottens förslag till en Ratejemkning i Skåne, hufvudsakligen grundadt på ett lagstridigt upphäfvande af de villkor, hvarförutan ingen ordinarie Rotering blifvit af Skånes Jakande Roteringsskyldige åtagen, måtte, med samvetsgrant iagttagande både af contracters helgd och de Nekandes rätt, för sin del förklara, att Ridderskapet och Adeln icke kan tillstyrka någon annan åtgärd, än en förnyad öfverenskommelse mellan Kronan och Skå nes Roteringsskyldige om ordinarie Roteringens frivilliga åtagande, mot de villkor och på det sätt jag ofvan föreslagit, som uti Den 22 Februarii e. m. en framställd proposition lämpligast torde kunna sålunda uttryckas: Att en ny, af rättvisa och billighet påkallad, och af föregående Ständer begärd, allmän jemkning i den år 1811 verkställda extra Rotering äfven måtte öfvergå provincen Skåne, utan afseende på den derstädes för närvarande provisoriskt bestående ordinarie Rotering, hvilken sålunda upphäfves; men att, efter skedd och i laga ordning stadfästad jemkning med hela extra Roteliållsskyldigheten för 2572 nummer inom de 2:ne Länen, de extra Roteringsskyldige måtte sockneeller häradsvis höras, hvar och en för sig öfver den proposition: att, emot erhållande af en tredjedels minskning i sin extra Rotehållsskyldighet, åtaga sig det ständiga kneckteliållet, sålunda till fi numeraira beloppet nedsatt; och att den, som från de utlyste sammankomsterna för detta ändamål uteblifver, lemnar intet eller villkorligt svar, måtte anses icke hafva uppå förslaget ingått, utan alltså vilja förblifva vid den oförmedlade extra Roteringsskyldigheten; dock att under tiden den närvarande ordinarie Roteringen komme att orubbad förblifva. Friherre Cederström, Jacob:
Och huru har Dordej fått dem? Jag såg icke till dem i går. Ja, stackare hon där borta, hvad skulle hon hit att dö i den kalla vinternatten? Men det var Guds vägar, kan jag förstå, och så får jag väl taga vård om ungarna, till dess att någon förbarmar sig öfver dem. Vördig mästaren kom nu som efterskickad att kristna barnen. Hvad säger Dordej? Är deras mor död? Gud tröste, ja. Här ligger hon. Och därvid pekade Dordej, lysande med blosset, på ett undanskymdt hörn bakom väfstolen. Mäster Sigfrid trädde närmare och såg vid eldskenet gestalten af en kvinna, utsträckt på halmen. Det var tiggerskan, som fått härberge i torpet. Den gamle pastorn var en lika anlitad läkare som själaherde och spåman. Han fattade kvinnans hand, undersökte pulsarna, lyfte något litet de slutna ögonlocken och öfvertygade sig, att detta lif hade flytt från jordens elände för att icke mer vända dit tillbaka. Så tyst, så ensligt hade det flytt, att af sju som sofvo i stugan hade värdinnan ensam förnummit dess sista suck. Det måste hafva skett för knappt en timme sedan, ty den döda var ännu varm. Men hvarför blef jag ej väckt, medan det ännu var tid? frågade nu den gamle läkaren, upprörd öfver en sådan likgiltighet. Tårarna begynte tillra på Dordejs kinder. Vördig mästaren förstår, att detta är kvinnfolks göra. Så fort gick det; jag måste ju taga vård om barnen, och när jag åter såg till henne, hade Gud fått sitt. Hvem var hon? Hvarifrån kom hon? Fråga den vind som blåser om natten på sveden, hvadan han kommer och hvart han går! Utsockne var hon, så mycket vet jag, och bröt på utrikes tungomål. Tiggare ha vi sett Gudi nog; nödigt går här en dag förbi utan en eller flera. Hon, stackare, var ej som de andra, utom att hon var eländigare än någon af dem. Hon klappade på vår dörr en stund förrän mästaren kom. Det var en rädd klappning; jag trodde det var ett barns.
137:o af den 26 Mars 1863, i anledning af de under åren 1860 och 1861 verkställda revisioner af Statsverkets m. fl. allmänna fonders förvaltning under åren 1858 och 1859. (61.) Beträffande först Rikets Ständers underdåniga anhållan om tillstånd för allmänna verk och inrättningar samt myndigheter med fribrefsrätt att vid penningeförsändningar begagna postremissvexlar, utställda af enskilda Banker eller Filialbanker, har under den 10 April 1863 Kongl. Majit anbefallt Statskontoret att sig deröfver i underdånighet yttra; hvarefter och sedan bemälda embetsverk med sålunda infordrade underdåniga utlåtande inkommit, Rikets Ständers ifrågavarande framställning blifvit, i sammanhang med deras ofvanomförmälda underdåniga skrifvelse den 18 förutgångne Februari angående post-remissvexlars begagnande vid försändande af penningar från och till Riksgälds-kontoret, under den 3 Juli samma år af Kongl. Majit slutligen afgjord och bifallen, samt nådig Kungörelse i ämnet utfärdad. Vidkommande dernäst Rikets Ständers anhållan att Kongl. Majit måtte utfärda ett stadgande, hvarigenom föreskrifves, att ledamot i Styrelse, som har sig anförtrodd förvaltning af allmänna medel, eller der anställd tjensteman icke, på sätt dittills förekommit, må kunna erhålla lån af dessa medel, har Kongl. Majit, med nådigt bifall härtill, låtit under förstnämnda dag i ämnet utfärda Kungörelse. Beträffande derefter Rikets Ständers hemställan angående utfärdande af ett nytt fullständigt och tidsenligt afskrifningsreglemente har Kongl. Majit den 6 November 1863 anbefallt Statskontoret, Krigs-kollegium och Förvaltningen af Sjö-ärendena att utarbeta förslag till ett nytt sådant reglemente, hvilket dock ännu icke till Kongl. Majit inkommit. Slutligen har i anseende å öfriga delar af Rikets Ständers ifrågavarande skrifvelse Kongl.
Befolkningen utmed den östra linien vore ock talrikare, än invid den vestra, räknad till Örsundsbro; hvarjemte den förra linien skulle i rakaste sträckning framgå mellan de två städer, den är ämnad att förena, och genom den åkerbrukande del af området, som bäst vöre i behof af lättade komunikationer. En sådan förbindelse mellan hufvudstaden, med mera än 100,000 invånare, och Upsala, med nära 10,000, hvilka ömsesidigt hafva behof af en liflig kommunikation sinsemellan, kunde ej annat än åstadkomma den måhända största passageraretrafik, som på någon lika lång jernväg i Sverige uppkommer; men härtill fordrades det vilkor, som ensamt den östra linien kunde uppfylla, nemligen minsta längd och, till följd deraf, billigaste afgift. Genom de många vägar, som från (lera sidor leda till Upsala och äfven från den östra delen af Stockholms län träffa samma linie vid Rotebro och Norrsunda jemte flera ställen, måste denna trafik dessutom väsendtligen ökas i jemförelse med den, som tillstöter den vestra linien, hvilken på 12 Kongl. Maj:t Nåd. Prop. JVs 47. samma våglängd icke föir än mot ändpunkten träffar de två der sammanfallande landsvägarne från Westerås och Sala. Då sålunda, enligt Kommitténs tanke, alla förhållanden öfverensstämmande visade fördelarne att medelst jernväg öster om Siglunafjärden förbinda Stockholm och Upsala, vore det också naturligt, att för norra stambanans fortsättning borde sökas den kortaste linien till Sala, på sätt densamma blifvit af Kommittén utstakad.
Bil. M 1 lili Särsk. Ulsk. Bet. Vid beslag skall, lill säkerhet för de böter, som ådömas kunna, det i bränneriet och dertill hörande förvaringsrum befintliga, lofligen tillverkade bränvin i förvar tagas. I bränneri skall under tid, då bränvins tillverkning eller destillering der verkställes, städse vara i bevitnad afskrift anslaget vederbörandes bevis, att tillverknings afgiften för samma tid blifvit erlagd. Beviset bör derjemte i hufvudskrift vara att tillgå, när dess uppvisande påfordras af brännerikontrollör eller den, hvilken tillsyn vid bränneri såsom tjenstepligt eljest åligger eller som är skyldig att förbrytelser mot denna författning åtala. § 105 (97). De i denna författning utsatta afgifter och böter beräknas i bankomynt. 10 Art, Om redskaps inlåsning. § 106 (98). Enkel redskap, med eller utan mäskvärmare, skall, till de delar densamma utgöres af koppar eller malm, för allmänna medel inlösas, med en tiondedels förhöjning utöfver det värde af gammal koppar och malm, Konungen bestämmer. Redskapsägare, som vill sig af sådan förmån begagna, skall dock, inom tre månader efter det denna författning trädt i verkställighet, redskapen anmäla och aflemna å de möten, Konungens Befallningshafvande för sådant ändamål utsätter. 11 Art. Särskilda stadganden får den bränvinstillverkning, som ntåfvas i Mindre bränneri är 1855. § 107 (99).
Hvad Utskottet i Irsta och 4rde punkterna föreslagit dels angående benäm ningen »lod» och dels angående taxerubriken bifölls, hvaremot Ståndet afslog den i 2rdra punkten tillstyrka nedsättningen i tullafgiften för »grytor, pannor, kittlar m. fl.», hvilken afgift bibehölls oförändrad sådan den finnes stadgad i nu gällande Tulltaxa, äfvensom de i 5:dje punkten till införande i Taxan föreslagna orden »till jernvägsmateriel» uteslötos. Ari. jern, smidt eller valsadt. Bifölls, med undantag af den i Irsta punkten föreslagna tullsats, som beslöts skola utgå till lika belopp med den i nu gällande Taxa bestämda. Art. kassakistor. Bifölls. Art. kläder. Ståndet afslog de i Irsta punkten föreslagna tullbestämmelserna, som bibehöllos oförändrade eldigt nu gällande Taxa. Hvad Utskottet i öfrigt vid denna artikel tillstyrkt, blef af Ståndet godkändt. Art. knallhattar—knytningar. Biföllos. Ari. koeffyr er. Med förkastande af Utskottets hemställan i denna del af Betänkandet, lemnade Ståndet sitt bifall till Kommers-kollegii och General-tullstyrelsens förslag rörande tullbehandlingen af ifrågavarande artikel. 384 Prot.-Utdrag den 27 och 28 Maj 1863. Art. krinoliner, krita, pastell-. Biföllos. Art. krukmakarearbeten, ej specificerade. Afgiftsnedsättningen ogillades och bibehölls tullsatsen vid sitt nuvarande belopp. Art. krut. Bifölls. Art. ljus• iiYoY-H Ståndet biföll i sin helhet Embetsverkens förslag rörande denuo artikel, med förkastande af den ändring deruti, som Utskottet tillstyrkt. Art. lump. Bifölls. Ari. läderarbelen. Utskottets förslag i lista punkten ogillades, och bibehölls nu gällande Taxas bestämmelse för denna artikel oförändrad. Tillstyrkandet i sednare punkten bifölls. Art. madrasser. Bifölls.