Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enda vinsten af ifrågakomma lagförändring är måhända den, —om sådant karr kallas för en vinst, och hvilket mine värde vederparter inäga besvara, — att den som köpt en egendom och icke genast derå kan söka uppbud, nödgas, ehuru sjelf redbar och ordentlig, till sina borgenärers förnöjande afstå all sin egendom, endast derföre att förre ägarens af honom okända borgenärer sökt och erhållit inteckning i den köpta fastigheten. Sålunda kunde verkligen mångå olägenheter uppstå. Jag för min del vidblilver således deri sats jag yrkat, och tror ytterligare, att delta LagUtskrs betänk, skulle öppna dörren för mångfaildiga bedrägerier och svek samt medföra många vida större olägenheter och svårigheter än det lagstadgande i delta afseende, som vi nu hafva, hvilket i sig sjelft innebär ett corrretiv emot missbruken. Hr Printzensköld, Carl: Jag anser mig böra förklara, alt jag hörer till deras antal, hvilka icke funnit sig öfvertygade om riktigheten af de skäl Hr Cederschjöld anfört, och jag kan således icke på dem godkänna det betänk., som nu är för handen. Såsom ett ytterligare bevis på de svek och bedrägerier, som kunna uppkomma genom antagande af detta lagför slag, bör jag nämna, att då köp af fast 1 Den i5 Augusti e. ra. egendom vanligen uppgores genom upprättande af en köpeafliandling eller sjelfva köpecontraclet, oell Hvilket köp sedan fullbordas genom utfärdande af köpebref, såsom varande den handling, i hvilken köpeskillingen är cpvitterad, och utan hvilken lagen bestämdt lörbjiider att lagfart må beviljas; så kan det bända, att, om en köpeafhandling upprättas, deruti köparen eller säljaren förbinder sig att uppfylla åtskilliga villkor innan köpebrefvet skall utfärdas, säljaren, innan uppfyllandet af dessa villkor, vare sig på bans egen eller köparens sida, upprättar en ny köpeafhandling med en annan och gör den sådan, att köpebref derpå genast kan utfärdas.
Uppgifver häktad person, som för brott under tilltal står, eller fånge, som till fästningsstraff eller allmänt arbete på längre eller kortare tid dömd blifvit, att han föröfvat missgerning, för hvilken han ej redan är tilltalad, eller dömd, utan att dertill pint, skrämd Den Jo Mars e. m. skrämd eller svikeliga förleUd vara, oeh förekomma dervid sådane omständigheter, som gifva skälig anledning, att sätta uppgiftens sannfärdighet i tvifvel, då skall lian först underrättas om det ansvar, som å falsk bekännelse följa kan; fortsätter han ändå sin bekännelse, och befinnes den sedan vara .falsk, plikte med fängelse vid vatten och brod, spö eller ris, efter omständigheterne. Om denna redaction antages, tror jag, att den skulle stå i närmaste förhållande med i3 Cap. MissgerningsBalken. Grefve Posse: Jag har börjat mittanförande med erkännande, att straff bör bestämmas för ifrågavarande förbrytelse; men jag har icke ansett Utskottets förslag antagligt. Jag kan således icke förena mig med Friherre Ehrenborgh deruti, att Betänkandet bör bifallas eller afslås. Jag förutser väl, att Betänkandet kan återkomma i samma skick; men då kan Ridderskapet och Adeln antaga det med modificationer. Herr Ribbings nu uppgifne förslag synes mig vara antagligt, helst om man tillägger penningeböter, och använder denna Lag, som är enlig med i3 Cap. 5 §, äfven då den brottslige icke förverkat lifvet. Friherre Anckarswärd har, lika med mig, fast troligen mera tydligt, fästat uppmärksamheten på den omständighet, då den brott 18 H. 24 Den io Mars e. m. slige gjort sig förfallen till högsta kroppspligt; och det är just i den händelsen jag föreslagit särskild, men lämplig, bestraffning, på det att den gröfre brottslingen ej må blifva ostraffad för osanna uppgifter. Herr Hjerta, Gustaf: Jag har blifvit förekommen af de siste Talarne. Jag tror, att orsaken till de många transporter, som äro ifråga, hufvudsakligast är, alt våra fängelser äro så illa inrättade.
Det bör noga härvid märkas att vi hafva begärt det icke någon rubbning må ske i de föreskrifter, som nu äro gifna; sålunda komme ifrågavar. räkenskaper i vissa delar af riket att pröfvas af landskontoren, i andra åter att undergå vederbör, kontraktsprostars och konsistoriernes granskning, dock, i hvilketdera fallet som helst, först efter att hafva blifvit underkastade revision af inom församlingarne valde ombud, hvilkas omdöme skulle atlåtas innan församlingen sitt yttrande afgåfve, hvilket ock skulle föregå den ena eller andra af ofvanberörde ytterligare pröfningar. Församlingens egen granskning mäste väl helt visst vara en fördel för densamma, likasom ock den blifver lugnande för dem som räkenskaperne fört och förvaltningen förestått. Ty förvaltaren, vare sig prestman eller annan, måste, så sannt han är redlig och samvetsgrann, icke frukta alt se sina åtgärder pröfvade, utan önskar det fasthellre. För mig synes således önskligt och skäligt, att betänk, blefve bifallet; hvartill jag vördsammast anhåller om propos. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Ingen lärer kunna neka, att det är med god ordning öfverensstämmande, att en sådan granskning af kyrkornas räkenskaper, som här är föreslagen, kommer att äga rum. Jag hade verkligen för min del ända hittills trott, att en sådan förordn. redan fanns, emedan åtminstone i de församlingar, jag haft något alt göra, det alltid så tillgått; men sedan Utsk. nu upplyst, alt det ej är förhållandet, och 506 Den 10 Maj. att på flera ställen granskningen af räkenskaperna endast sker på sockenstämma, utan någon föreg:de revision, så kan jag ej annat än instämma i Ulsk:s betänk., och tillstyrka en tind. skrifvelse i sådan syftning. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns ifrågavar. betänk. N:o 4, ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det lian funnit denna propos. besvarad med öfvervägande ja.
General-poststyrelsen få i underdånighet upplysa, att i hyra för ett ångfartyg, att under tiden användas i Aktivs ställe, begärdes minst 2,000 R:dr Ranko per månad, men att Styrelsen, enär posten till och ifrån Gottland kunde emellertid öfver Öland fortskaffas, ansåg Postverket, för några passagerares öfverförande med beqvämlighet, icke böra vidkännas en så betydlig kostnad under ett år, då, som ofvan omförmäldt är, brist i Verkets tillgångar ändock yppades och post-kommunikationen med Gottland dessutom med ej ringa årliga förluster för Verket underhålles. En så kostsam anstalt hade, om den vidtagits, med mera skäl kunnat anmärkas, än den, att efter räkning, utan anställande af entreprenad-auktion, låta måla ett litet ångfartyg, som snart behöfde användas. Vidkommande slutligen det af Revisorerne anmälda förhållandet, att kostnaden för förändringen och inredningen till lokal för Stockholms Paket-post-kontor af ett i posthuset varande stall och vagnshus, hvilken kostnad, enligt upprättadt kostnads-förslag, blifvit till 666 R:dr 32 sk. beräknad, skall hafva uppgått till 945 R:dr 35 sk. och således med 279 R:dr 3 sk. öfverstigit förslags-summan; så bör General-post-styrelsen — 199 — härvid anmärka, att berörde kostnad icke uppgått till 945 R:dr 35 sk. utan till 870 R:dr 27 sk., samt upplysa, att skillnaden emellan sistnämnde och den i förslaget uppgifna summa uppkommit genom åtskilliga, vid detta förslags upprättande, ej beräknade, men sedermera nödiga befunna inredningar m. in., derom, vid jemförandet af förslaget med de afgifna räkningarne, Revisorerne kunnat inhemta kännedom. Stockholm den 25 Januari 1850. HAMILTON. A. JV Grundelstjerna. — 200 — K o 11 g 1. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Då nu » den snalle gossen, är en riktig miistare i ett humoristiskt skrifsiitt, så blir man] bra förvanad öfver, att han ej en g&amp;ng kan skrifva så enkla ord som ~ s n a l l » och nhoppa. utan skrifver ~ s n e l l och ~ ~h %ppa *. Hvad bokens innehall betriiffar s % ar den full af akta amerikansk humor från början till slut. Ofversattarens namn är ju en borgen för en förtriifflig och ledig öfversattning och den märkviirdiga stafningen är myclzet väl &gt;gjord D. Gamla människor kunna verkligen med nöje och under stor munterhet lisa om, huru den snälle gossen söker att tillämpa de vishetsreglor han fiir höra i hemmet och skolan; men som barnbok kunna vi ej anse den liimplig. Vi vilja ur högen taga ett kapitel och omtala hrad den sniillo gossen h k i hinner att utföra. Låt oss taga det 5: tel Husets tjanminna, Margret, har p % ett ögonblick gått ifråa sitt str~kjiirn. Var hjälte kommer in i köket och börjar att stryka, men springer ifrh det heta järnet, som st8r på en bordduk. Vidare har han druckit ur sin sjuka systers buljong, ätit upp en pudding och lagt en smällare i kolboxen, denne smäller af i spisen, dar denne sedan slicker elden. Vidare tar han bort sidenparaplyet för en af husets gaster ochsiitter dit ett pappersparaply i stället. Så tar han fjiidern ur sitt bolster för att sedan, tjära och fjära&gt; grannens katt; denna katt skall han sedan skjuta, men skjuter i stället sönder en gammal klocka. Och detta är ingalunda en af hans » bästa$ dagar. - I slutet af bokon uppträder han på ett frälsningsmöte och bekänner d&amp; högt en hel rad af sina förseelser. Att allt detta och mycket mer är berattadt med en oförliknelig hrunor, vilja vi ej förneka, men denna humor kommer aldrig att af barn uppsl~attas och förstås - ty den passar ej för barn. O Blnlid fiilt och iingar af Amanda Xerfstedt.
Hon stöttade sig i väg på k ä p p a r n e och kom fortare än mången a n n a n. S å d a n t inbringade också då och då en silfverslant. Det var en glädje och en högtid. Inte gick det så fort, m e n und e r tiden var A n n a ej ledsen, det tyckte h o n sig ej h a skäl till, u t a n hon frodades, var tjock och rosig och duktig i sina göromål. Nu skulle h o n k u n n a t köpa till ny bomullsklädning, m e n det gjorde h o n ej — » vill inte mer te! » Hon såg ä n d å alltid snygg ut i de gamla kjolarne. » Botade » voro de visserligen, men därför höllo de o c k s å ihop, och mor Stina var den s o m ej aktade besvä- ret. Mest arbete h a d e hon dock m e d den gamla stickstubben, ty den var så ofta botad att hon rätt k u n d e s k ä m m a s för den. Hon att underlätta arbetet för tjänarne allra helst serveras inne i hvardagsrummet på ett serveringsbord; sköter frun själf om sitt tekök, gör detta det hela ofta nog mycket angenämare och trefligt. Då man äter middag så sent som half 5, behöfves icke heller någon kraftigare supé. Sönoch helgdagar serveras till middagen alltid en liten efterrätt. Då några vänner helsa på om aftnarne göres ej annan skilnad än att man möjligen serverar kaffe med dopp, punsch och vatten samt till supén ett rikligare smörgåsbord samt litet små biffar, kotletter eller dylikt därtill. Ytterst sällan hafva vi serverat särskildt lagad kötträtt till kvällen, och åtminstone inom de yngre familjerna börjar allt mer och mer försvinna uppbullandet af en massa mat, så snart någon kommer och helsar på. Hvad tjänarne beträfla, så få de kaffe, smör och bröd till frukost, middag kl. 1 bestående af något från föregående mål öfverblifvet, fläsk, pannkakor, sill, ärter o. 8. v., på eftermiddagen kaffe med skorpor, på kvällen mjölk, smör ocb bröd.
V. B. 698. A. 704. — N:o 35. lill Rikets Ständer, i fråga om förre Deparlementschefcrnes vid General-Tullstyrelsen, Presidenten af Billberghs och Cancellirådet Walerii befriande frän ådömdt ersättningsansvar i målet rörande den efter aflidne Uppbördslullförvaltaren Finér yppade halancc. II. 178. R. 297, 318. V. B. 197, 355. A. 636. VII. U. 435. A. 460. IX. B. 687. X. A. 335. E. 460. — N:o 36. till Rikets Ständer, angående ändring af 4, 5 och 6 ( 11? ) §§ 24 Capillel ByggningaBalkem II. R. 178. VII. E. 336. Propositioner oell Skrifvelser, Konungens nådiga: — N:o 37. lill Rikets Ständer, med förslag till förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof. II. R. 178. VI. B. 188, 576. Å. 623. X. B. 91. A. 337. E. 460. — N:o 38. till Rikets Ständer, angående förhöjning af årliga anslagen af allmänna medel lill folkundervisningens befrämjande. II. R. 327. X. B. 45. A. 336. E. 485. — N:o 39. till Rikets Ständer, angående pension å Allmänna Indragningsstaten för aflidne Statsrådet Grefve Hårds enka. II. R. 327. lil. B. 427. IV. A. 40. Å. 137. U. 622. V. 176. A. 238. VI. U. 294. A. 381. VII. E. 68. — N:o 40. till Rikets Ständer, angående pension för f. d. Justitie Statsministern m. m.
Utom dessa blefvo följande, för ådagalagd tapperhet, hos Kongl. Maj:t rekommenderade; vid Savolaks infanteri: öfverste-löjtnanten och riddaren Lode, kapitenerne Ladau och Ehrenroth, löjtnanterne Meinander, Furumark, Fabritius, Tigerstedt och Reiher; vid Savolaks jägare: major Furumark samt kapitenerne Aminoff och Brunow; vid Karelska jägarne: öfverste-löjtnanten och riddaren G. Aminoff, kapitenerne von Wright och Burghausen; samt vid brigadens artilleri, kapiten von Born. Men major Martinau, hvilken genom sin ankomst bakifrån, med en bataljon Savolaks jägare, egentligen afgjorde utgången af striden, hade sannerligen också förtjent någon belöning. För öfrigt anser jag mig skyldig att bestyrka, det hvar enda officer, så väl högre som lägre, ådagalade vid detta tillfälle utmärkt köld och tapperhet, hvilket ock ganska väl behöfdes, då man skulle anfalla, utan minsta kännedom om belägenheten eller fiendens ställning och verkliga styrka. Många togo för afgjordt, att Ryssarne skulle förstärkte återkomma, och söka hämnas det nederlag de lidit; brigaden stod derföre hela dagen under vapen, och då den mot aftonen intog qvarter i Revolaks, fick den tillsägelse, att hela natten hålla sig färdig, att på första vink kunna rycka ut. Men allt förblef lugnt. Den 1 Maj sjöngs Te Deum, och segern firades med mycken glädje. Maj uppbröt brigaden och marscherade till Wihanti, tre mil; den 4 till Oulais kapell under Pyhäjoki, tre mil; den 5 till Merijärvi, två mil; samt den 6 till Kalajoki, två och en fjerdedels mil; hvarest äfven på samma gång inträffade 3:dje brigaden, hvilken hade tågat allmänna landsvägen. Ryssarne, som natten efter träffningen vid Revolaks dragit sig till Brahestad, stodo nu uti Kalajoki; men vid Svenskarnes ankomst drogo de sig genast tillbaka. Endast rytteriet af vår förtrupp fick se den flyende fienden.
Och så bildades partier här, partier, sQm nu stå oförsonligt emot hvarandra med slipade vapen, af många olika slag och fardiga till strid, ibland till knytnäfvestrid eller spjutkastning, någongång till öfvertygande utredning af hvad man i sjelfva verket vill. Från min ståndpunkt tycker jag mig se, huru den unga riktningen i det stora hela slår in på den sist antydda vägen, medan de oftast mötas endast med öfversitteriets vapen. Alldeles som om motståndaren skulle känna sig för svag att på allvar försvara sin sak. Det ser så ut. Och jag tycker äfven, att man nu blandat bort korten så, att det egentliga målet blifvit bortskymdt genom massor af små ovädersmoln, som urladdat sig eller gått öfver utan annan följd än att ha rört upp litet smuts, som snart tor-kat. Man talar så mycket om realism och använder detta ord både der det passar och der det är omöjligt. Och man stakar ut sinr bestämda gränslinie mellan sanningsdik-tare å ena sidan och verkliga skalder å den E^ndra, det vill säga mellan dem, som “ ställa literaturens medelpunkt i det menskliga “ och dem, som flaxa upp i det blå och tappa bort sig der utan att bevärdiga den syndiga jorden med minsta uppmärksamhet. Det är en dumhet att tro, att en sann realist — och dylika ha funnits i alla tider — ej tilllika vore i bästa mening idealist, — äfven om den väg, hvarpå han sträfvar, skiljer sig från den vanliga moderna allfartsvägen. Ett ord i ' parentes, innan vi gå vidare! Konst och literatur gå gerna hand i hand. Tänk på, när romantiken blomstrade i Frankrike i detta århundrade, eller på hur nära beslägtade upplysningstidens klassiska skalder äro med den antikiserande riktning, som samtidigt herskade inom konsten. Eller mins, hur i Norge för ett par årtionden sedan den folkliga diktningen inverkade på målarne och tvärtom. Eller hur denna literära rörelse i Danmark inföll samtidigt med det, den danska konsten började får en helt ny prägel, tack vare den “ kinesiska murens “ sprängning. I Sverige har den bildande konsten, skulpturen liksom måleriet, fått blifva så modern, så revolutionär, den någonsin velat.
Rest^rkta ömanele förRallanelen, skulle l Meler ReRaga tlllstvrka l lif el. 8 näst sammanträelanele 8täne1er, att /)cr/r/6,vc>r frun att ersättnings-sk^lcligRet l eleija lull Ref, ia; läran6es elen eftergift, 8vni ujl^u säelant säle le un klifva föreinnacl, ^e en väl enligt llvael llogste; Doiustolen ,e clun föreslagit, fä tillgoelokomma elen unelre Lontrollanten i orclningen, f. cl. Kxtra-Divil-Declamoten uf Krigs-Lollegii Artilleri-Departement, Krigs-Räclet //arc^/cra?r, kvilken näst D<r/r/e^u§ lioxlt för kalaneen ansvara, men clertill saknar unnun tillgäng, un sin till inelragning upplorela oell af Ireclje Illufvucl-litelns kesparingar utgäenäe lön Råneo, otillräeklig lör cless egen oell familjs oumkärliga lefnaclskekof. Kmeellertiel oell intill cless Rikets 8länclers keslut olver clennu afskrikningsfräga leån llinnu meeielelas, lo reslog 8tats-Räelet i unclerelänigljet, alt nägon ätgärel för verkställigketen al Dögste Domstolens oell Kammar-Rättens olvanlörmälela mot Kamereraren oell Krigs-Raelet alliunnaele Utslag leire mä ega rum, samt att Kongl. Naj:ts nncler clen 8 T^pril i836 ntlärclacle lXäeliga Resolution alltså matte till veelerkörancles unclercläniga elterrättelse fortfara att tillsviclaie lörklifva gällanele, äfvensom clen Kamereraren
Proposition, N:o 26. för stadsjord, hvartill enskild person liar full egandeeller ständig besittningsrätt, må brännvinsbränning af egaren eller inneha tVaren utöfvas med panna af minst 3a kannor utan, eller minst a4 kannor med mäskvärmare, så vida jordens taxeringsvärde, utan någon beräkning af derå uppförda byggnader, för en eller flera sammanslagna sådana jordlotter, uppgår till minst iooo r:dr; och må pannerymden, för högre jordvärde, på lika sätt beräknadt, ökas, enligt förestående tariff, till högst 63 kannor utan, eller 47 kannor med mäsk värmare; hvaremot, för den stadsjord, som icke på nämnde sätt är afsöndrad, utan för stadens gemensamma räkning brukas, eller är anslagen lill tjenstemäns aflöning, eller på viss tid utarrenderad, bränvinsbränning icke må utöfvas. För att ytterligare för dem, som nu hafva bränvinsbränningsredskap, hvilken till form och beskaffenhet icke är lika med den för denna klass i förslaget afsedda, underlätta öfvergången till begagnandet af dermed i allo öfverenstämmande redskap, bär det synts Kongl. Maj:t lämpligt, att följande stadgande meddelas:
Kammaren har sålunda i verkligheten iklädt sig ett oerhördt ansvar och ställt sig i proprieborgen för följderna, om en sådan utrikespolitik skulle komma att följa, som interpellanten synes vilja afböja, och kammaren måste vara beredd på alla konseqvenser, såsom ökade anslag till fästningar, kanoner, gevär och pansarbåtar, for att möta faran, och om kriget utbryter, till hundratals millioners bevillning för krigskostnader och krigsskadeersätt-ningar, för oberäkneliga förluster af lif och egendom samt att gamla Sverige, såsom — er — uttrycker sig, » med hull och hår utan förbarmande lemnas i den östra kolossens våld » — För vår del befara vi visserligen icke ett så radikalt slut på » Sveriges sista strid », ty det öfriga Europa kan lyckligtvis icke tillåta Östersjöns förvanling till ett ryskt » mare clausum »; men deremot anse vi ingalunda otroligt att Norrbotten med Luleå-Ofoten-jernbanan, medelst hvilken hela ryska jernvägsnätet kan ställas i förbindelse med Ofotens ständigt öppna hamn, samt de rika grufvorna och skogstillgångarne jemte någon lämplig skadeersättning till betäckande af de ryska krigskostnaderna och näpsandet af vår kitslighet, skulle kunna tänkas såsom en del af förlusterna i följd af ett obetänksamt krig med Ryssland, liksom Elsass-Lothringen och 5 milliarder gingo förlorade förFrankrike till följd af Napoleon III; s lättsinniga krig med Tyskland - Ingen må nemligen invagga sig i den illusionen att den » östra kolossen », om vi ännu en gång vore nog vansinniga att angripa honom, skulle visa sig så nådig mot oss som kejsarinnan Katarina mot » tjusarkonungen » för 100 år sedan, eller att vi slippa så lätt undan som efter Gustaf VI Adolfs krig mot Ryssland, hvilket, utan att tala om hurusom den uppbådade beväringen fick frysa och svälta ihjel, likväl bragte Sverige till randen af ekonomisk ruin, medförde förlusten af Finland och kostade honom — upp-hofsmannen till detta dumdristiga krig — Sveriges konunga-krona —
» Duon » är full af vackra drag, ett rysligt att säga påminnande om pjelfva — Donizetti; den sjöngs med bravur, ehuru Gina Oselios röst här passat bättre, fru ÖBtberg var ej nog bred för jättinnan i fråga, höjdtonerna slungade hon fram ypperligt; detta gick litet sämre däremot för moitiéen, som dock i andra momentm ypperlig som älskare, brodor ooh hjelte och bjeltetenor. Hr Lundmark sjöng väl tjusande gamla visor ooh fick därför lika mycket bifall som damernas kände favorit i damernas nyaste hyllningsdikt i 6 åttondelar af den artige prof. Hallström. Bä — a — ä — sjöng favoriten, s&amp; det kunnat väcka döda, » bä — ä — ä — Ila Sorrentina ». Nästa gång är det bäst att gå rakt på saken: Bella Stockholmina! Matinéen var lyckad, folk stod på hvarann, trots slutet ej var godt: duon ur Den Stumma i kör gjorde ingen effekt. Publiken ansåg den som utgångsmarsch. För resten: Längt hellre g&amp; än trängas uti skockar! Ingen trängsel herskade deremot denna dags afton i k. operan, symfonikonsert trots matinéen. Början var litet si och så: en dansk ouverture, nonchalant framhasplad af k. bofkapellet, som gaf katten den olycklige unge komponisten-dirigentens nervösa intentioner. Arbetet var dock ej allfbr förkastligt: dess koralartade början var ej oäfven, allegromotiven rätt flytande och eleganta, viol-figurationerna vid slutet likaså. Men det hela var för monotont, utan stegringar, med allt för enahanda orkesterbrak. Utförandet hjelpte som sagdt icke upp kompositionen det minsta grand. Föga framgång. Hr Henneberg framförde därefter sjelf en » pianokonsert med orkester ». De gamla formerna för en » konsert », sådan som t ex. Beethoven fixerat dem, hade komp. alldeles öfvergifvit. Statyn stod i orkestern, piedestalen på pianot.
Höghet Hertigen af Östergötland, i egenskap af Chef för Lifgardes-brigaden, öfverlemnadt och förordadt memorial Sekund-chefen för Lifgardet till häst hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, att Kongl. Majit täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om ordinarie Trumpetaren vid regementet Johan Magnus Wahlqvists öfverflyttande på rikets Allmänna Indragningsstat med bibehållande af dess nuvarande löneförmåner, 400 R:dr årligen, enär Wahlqvist, hvars hustru äfvenledes vore sinnessvag, sedan år 1862 lidit af sinnessjukdom samt, enligt bifogadt läkarebetyg, efter all sannolikhet vore obotlig och således måste anses icke vidare kunna blifva till helsan så återställd, att han i tjenstgöring åter kunde inträda; har Kongl. Majit, uti särskild nådig Proposition af den 27 öktober nästlidet år (N:o 14), då styrkt blifvit att Wahlqvist, som lör närvarande vårdades å Stockholms hospital för sinnessjuka, efter all sannolikhet vore obotlig, med anledning af Rikets Ständers Siats-Utskottets Utlåtande N:o 74, 17 vid 1854 års riksdag meddelade förklarande om obotlig ansedd sinnessvag, lam eller blind tjenstemans skiljande från ordinarie beställning i rikets tjenst, föreslagit Rikets Ständer, att Wahlqvist må med månaden näst efter den, i hvilken han erhåller afsked från krigstjensten, få på Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension af 400 li:dr, motsvarande trumpetarelönen på stat; och får Utskottet, med afseende å de af Kougl. Maj:t anförda omständigheter, hemställa, att Kongl. Majus ifrågavarande nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. 13:o. Uti en från samtliga Riks-Stånden till Dtskottet remitterad nådig Proposition (N:o 6) auföres, hurusom Regements-stallmästaren vid Lif-regementets Husar-korps, Ryttmästaren i arméen, Riddaren af Kongl.