Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då tyckte jag mig – om det var i drömmen, eller just när jag vaknade, kunde jag omöjligt afgöra – höra en stämma, hvilken suckade som under trycket af en obeskriflig plåga. Denna stämma liknade på det underbaraste sätt, något, som jag tidigare tyckte mig hafva hört. Och stel af förskräckelse, låg jag stilla, medan jag ansträngde min yttersta nerv för att lyssna. Då jag intet kunde urskilja, reste jag mig upp och började gå omkring i mina rum, som om jag velat öfvertyga mig om, att ingen var därinne. Jag gick in i mitt sofrum, tände ljus, såg under möblerna, men fann naturligtvis ändå ingenting. Det besynnerligaste var dock, att jag hela tiden var alldeles öfvertygad om, att jag heller ingenting skulle finna. Mina undersökningar skedde för syn skull, jag visste det mycket väl, och jag stannade till sist framför dörren, som ledde till den tomma våningen, hvilken en gång varit mitt hem. Jag hade ju nu kommit in i maj, och på veckor hade jag ej ens tänkt på denna våning, hvars dörr jag själf stängt en afton i april. Den hade funnits bredvid mig stängd och öde, och inga röster därifrån hade förmått mig att öppna dörren ditin och gå fram genom de tomma rummen. De voro ju så tomma för mig, att de ej ens gömde på minnen. Nu föreföll det mig plötsligt, som om jag lämnat kvar därinne hela mitt lif för att därutanför begrafva mig själf. Och jag visste alldeles bestämdt, att därinnifrån hade den suck kommit, som väckt mig, eller som jag hört, när jag vaknade. Om det hade gällt mitt lif, skulle jag dock icke hafva vågat att gå dit in. Obeslutsam om, hvad jag skulle göra, tog jag en bok och försökte att fördjupa mig i dess innehåll. Men det var mig naturligtvis omöjligt att läsa, och plötsligt hörde jag åter denna djupa suck, som nyss hade förskräckt mig. Den var denna gång så tydlig, att jag ej ens hann försöka att betrakta den som en hörselvilla, och i det jag äntrade upp från min stol, gick jag fram till dörren för att bättre kunna lyssna. Då såg jag till min outsägliga fasa, att en nyckel satt i låset. Jag sprang tillbaka till skrifbordet, drog ut den låda, där jag en gång lagt ned nyckeln, och började leta efter densamma. Den fanns icke.
I Danmark har folkets tänkesätt härom i sednare lid taget en sådan riktning, att det sjelf afhjelper och lämpar de missförhållanden, sorn en senfärdig lagarnes utveckling ännu ej aflägsnat. I Norrige, det land der sjelfva grundlagen genom besynnerligt afsteg från sin i öfrigt frisinoande anda, hårdast uttalat sig emot Mosaiske trosbekännare och vägrat dem ali inflyttning, har redan en mäktig opinion visat sig för borttagandet af delta onaturliga hinder. Hvad Sverige beträffar, finnes intet skäl att befara, att det, om den Mosaiska befolkningen finge med den öfriga dela alla medborgerliga och politiska rättigheter och skyldigheter, icke kunde blifva lika belåtet dermed, som nyssnämnde länder. Sverige framgår onekligt med tillväxande intellektuella och moraliska krafter på bildningens och sedlighetens bana; det känner alltmer värde af dess krafter, och sådana finnas äfven inom alla religionsbekännelser. Sverige känner ock alltmer behofvet af industriens utbildning för en tillvexande befolkning, om en härd naturs hinder skola kunna upvägas; det öfvertyga!- sig alltmer, att handelsoch näringslifvets frihet utgör vilkoret för en sådan industriens utveckling; monopolierna äro redan i lag afskaffade; en omisskännelig syftning lill bättre beräkning i företagen och till mera sparsamhet i enskilda lifvet. förmärkes. Under ett sådant fortskridande på civilisationes bana och ett allmännare sträfvande till mera uplysning och trefnad, kan icke det verksamma biträdet af en integrerande del utaf landets befolkning vara likgiltigt.
Stander, förelagde sednare alternativ , nemligen att ifrän Niksgälds-Contoiret uttaga den derstädes innestäende Fond, hwarigenom all re. lation Werten emellan således komme att uphöra; hwarjemie Direclionen insändr en afffrift, som härhos medföljer, af Directionens till Kongl. Maj:t under den z innewarande aflätne underdäniga Skrifwelse i detta amne, säsom innehällande de öfrige och hufwudsakliga dithörande omständigheter, dem Directionen, jemte Delägarne, ansett sig böra hos Kongl. Maj:t i underdänighet anmäla, för att öfwer flere af dem erhälla Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition till Riksens Högloft. Stander, innan ett afgörande Beslut deröfwer tages. Och - IZ46 Dett 26 Zsbtttlkni Och dä hos Riksens Högloft. Stander SratsUtftotcet nu fär äran anmäla detta af Allmänna Brandförsäkring,s-Werket meddelade swar, harStatsUtstottet med åberopande af Dest under den 27 December förledik är uii ämnet redan afgifne Betänkande, hwilket, enligt till Staks-Utstok'et inkomne ProtocollsUtdrag af den z och iz sistl. Januarii, uti Högwör» Lige Preste-Siandel samt Hederwarda Bonde-Stan. det till alla delar blifwit gilladt och bifallit, ansett sig böra till Riksens Högloft.
Jag har i dag erhållit upplysning derom, att införseln af caffe är 1847 uppgick till omkring en fjerdedels procent lägre belopp än året förut, hvilket visserligen är högst obetydligt, isynnerhet som caffeimporten sistnämnde år var den högsta som någonsin ägt rum. Importen af socker har visserligen stigit något, men deremot har införseln af tobaksblader undergått en ganska stor minskning. I Danmark haiman i och för krigets skull beslutat en förhöjning af 33^ procent i tullen pä dessa artiklar, men dervid bör jag dock nämna att tullbestämmelserne i Danska tulltariffen äro bland de lägsta som jag känner i något Europeiskt land och äfven med 33| procents förhöjning förblifva de lägre än de Svenska. Jag tillstyrker icke den ifrågavar. afgiftens läggande på tullen utan instämmer med Bevilln.Utsk. i dess åsigter derutinnan. För den händelse att återremiss kommer i fråga, så, jemte det jag nu anhåller att hvad jag yttrat måtte få åtfölja remissen, får jag särskildt fästa uppmärksamheten derpå, att då billigheten icke mindre nu än förr fordrar att låntagaren får åtnjta bevillningsafdrag för den ränta som öfverstiger 5 procent, ett proportionerlig! afdrag å räntan må honom tillkomma för den tillökning som nu är i fråga, likasom för den gamla afgiften efter 2:dra art:n. Hr von Hohenhausen: Hr von Hartmansdorff har anfört att om en förökning i bevillningen för år 1848 vore rättvis så borde den äfven vara det för de följande åren, så vida nödvändigheten icke tvingade oss att göra det orätta för innevar. år. Så förhåller det sig också verkligen ty dä man för det innevar. året icke kan ändra hvarken bevilln.-förordningen, bränvinsförfattningen, eller tulltaxan, så måste man ju lägga den ifrågavar. tillökningen i bevillningen på den så kallade allmänna bevillningen. Att lägga den på tullen låter sig inte göra emedan den dageligen uppbäres, då deremot den allmänna bevillningen först nästa år utgår.
Två omgångar Jägerunderdräkter, tre ä fyra par ylle eller halfylle strumpor, ett par starka, helst något begagnade snörläderkäogor och ett par turistskor. Största vikt ligger på att skodonen passa väl — bli fötterna i olag, är det slut med allt nöje! Fyra ä fem näsdukar, två par tvättskinnshandskar, annotationsbok, aseptin (koncentrerad), konjak — tron ej detta är ett dåligt råd, ty blir man våt och frusen, räddar man sig därmed från förkylning. Het mjölk med konjak uti anbefalles för sådan händelse som bästa medicin. Vidare kex, choklad; en liten burk zinksalfva (för fötterna) eller talg, några senapspapper, ett par linneremsor, litet toalettsaker och syattiralj. Glömmen ej stoppgarn, ty man sliter duktigt på strumporna! EQ bärrem, som äfven har lifrem, ty när koftan och schalen icke äro i bruk, hoprullas de hårdt och spännas kring lifvet så, att ränseln lätt hvilar mot rullen, under det man vandrar. Hela packningens vikt bör ej gärna öfverstiga 5 ä 5 / - ' kilo. Vanligen är man ju flere i sällskap på en sådan färd, och då plägar man fördela förråden så, att t. ex. en tager aseptin, choklad och kex, en annan konjak och senapspapper o. s. v., ty huru litet man än tycker sig taga med, vill det dock lätt öfverstiga den omnämnda maximivikten, och det bör undvikas. För ekonomiens skull lämpar sig bäst att fyra slå sig tillsamman. Två fä nämligen åka på ett åkdon efter en häst och betala blott för halfannan skjuts. Är t. ex. ett skjutshåll för långt att gå, gör man så, att två af kamraterna gå en eller ett par timmar före de tvä, som skola åka, stanna så halfvägs och invänta de åkande, som nu stiga ur och lämna plats för dem, som gått. På tre timmar kan man gå en nymil (10 kilometer), ooh härefter gör man sina beräkningar. Två kunna bo i ett rum o. s. v. Är man fler än fyra personer, är det ibland svårt att få logis, isynnerhet om man anländer sent på aftonen till stationerna.
N:o 68), för att förskaffa “Grundlagsborgen för bankförskrifningarnes enahanda giltighet med det motsvarande myntel“, ett så lydande tillägg till berörde Grundlagsparagraf: ”Rikets Ständers Banks sedlar skola, vid anfordran, med metallisk valuta, efter ordalydelsen inlösas.” Detta tillägg blef dock ej af Rikets Ständer antaget alt hvila till grundlagsenlig behandling vid följande Riksdag, ulan ett annat, hvarigenom paragrafens slut skulle erhålla denna lydelse: “egande Riksens Ständer allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas, så länye de, efter deras lydelse, af Banken med silfver inlösas.“ (Mern. Della förslag blef ock af Rikets Ständer vid följande Riksdag godkändi och i underdånig skrifvelse den 29 April 1840 (N:o 6) till Kongl. Maj:t öfverlemnadt, men Kongl. Majit vägrade dertill Nådigt bifall den 27 Maj 1841 (N:o 2). 1844 och 1845 årens Riksdags Konstitutionsutskott ansåg det för beredande, af ’’en säkrare borgen för bankförskrifningarnes enahanda giltighet med det motsvarande myntet, vara af stor vigt, att i Grundlagen inrymdes ett stadgande, som, genom egenskapen att icke kunna utan alla Riks-ståndens beslut och Konungens samtycke förändras, vore egnadt att stärka det allmänna förtroendet till Riks-banken och dess myntrepresentativer.’’ Utskottet föreslog af denna anledning (Mein. N:o 22) ett så lydande tillägg till ifrågavarande paragraf: Dessa sedlar skota vid anfordran, efter deras lydelse, af Banken med silfver inlösas.'1'1 Förslaget godkändes a,tl hvila till nästa Riksdag (Mern. N:ris 31, 39 och 51), men förföll då genom ett Stånds ogillande beslut (Bihang till Riks-ståndens prot. vid Riksdagen 1847 Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 15. 7 och 1848, 9:dc saini. sid. 19, 22, 27).
Men häftar han förut för ett mindre eget Odlingslån, må det ej hindra honom, att jemte de öfrige Hemmansegarne, eller Byamännen, underteckna Förskrifningen för samfäldt Lån. §• 3- Det må i öfrigt vara Lånsökande tillåtet, att i stället för Borgen låta för Lånesumman inteckna sin fasta Egendom, så framt icke densamma förut häftar för intecknad skuld .till det belopp, att då Odlingslånet dermed sammanräknas, Eanco-TJtsköttets Betiinkanden. 365 hela InteckningsSumman öfverstiger hälften af 1823 års Taxeringsvärde; kunnandes äfven annan af någon bland ofvannämnde Auctoriteter godkänd säkerhet, efter BancoStyrelsens bepröfvande, antagas. §• 4. Då Eånsukande, i stället för Borgen, later inteckna sin Fastighet, bör samma bevis företes, sorn i afseende på Fastighets - lån är föreskrifvet. §• 5- Vill något Hushållningssällskap åtaga sig, att emot stahl, nöjaktig säkerhet, uppbära de beviljade lånen för hela Fänet, och dem, enligt Departition, utdela, stånde det fritt, och åtnjute då af Konungens Befallningshafvande och öfrige Ämbetsmän vid lånens bevakande den laga handräckning, som för Bjincolån är föreskrifven. §. 6. Enär delegare i samhällighet upptaga lån, böra de samfäldt Skuldebref till Banquen utgifva, hvaruti de en för alla och alla för en ansvara för lånets återgäldande, men deremot vare de från borgens ställande frie, derest desse Låntagares gemensamma vederhäftighet af Konungens Befallningshafvande, eller Domaren i orten, fullständigt vitsordas, dock vare de förbundne, att ett förnyadt VederhäftighetsBetyg inom hvarje års förlopp anskaffa och till BancoStyrelsen insända* a66 JSanco-Utskottets Betan/tanden. Art. Om BdncoStyrdsens befi afseende pä §•
Wid ?re8läii nedläggande i Kongl. Wettenstaps^caäemien har en wärd Ledamot af detta Ständ, 858 Den 17 Mars» Stand, Herr ^rckuatern och Oommeriöemen von LcKuItLenK-nm redan ar 1799 förklarat, at tydelig underrättelse saknades för Klockare och Landcboer, ivid hwilka tilfällen åderlåtning ar nyttig, samt dä kräkmedel och andra allmänna kckecljcrtmenter med fördel kunna anwändas til frälsning af tusendetals mennistors lif, jag äberopar mig nu pa denne uplyst och förtjenre Medborgares yttrande, dä jag has Herr Grefwen och Landtmarstalken i ödmiukoher wägar förestå, at hos Kongl. Maj:c i underdånighet anhallas matte, ac genom Kongl. Lolle^ii leleclici föranstaltande, en Författning eller ke!>Ie-ments mä Utgifwas, som innehaller enfaldige föressrifrer, huru hälsan i allmänhet bör wardås, tvid hwilka tilfällen de mäst enkla curLi nyttigt kunna brukas, och huru med skötsel och cli^t förhalles, at wisa föreskrifna ^Löicainenter hos Prästerskapet i hwarje Socken stola wara at tilga, som meddelar råd huru desamma anwändas. huru wist ordning stall iakttagas wid sjukas skötsel, begrafningar, samt bruket eller försäljning af deras husgeråd och kläder , lil förekommande af smitta, samt i hwilka händelser Prästerskapet owägerligen äligga bör, at genom Konungens Befallningshafwande anlita krovinci-U-^clici besök och föreskrifter, hwarförutan oumgängeligen nödigt är, at desse Läkares OirariAer bättre reZIei-^cles och deras Löne-wilkor förbättrades, til et belopp af minst zzz R:d. 16 st. Lsrico, da prackiguen pa Landet komme at Utgöra deras hufwud-yrke.
Jag skulle tro, att ConstitutionsUtskollet, i afsende på Herr Bexells motion, rätteligen förfarit, då det förklarat sig ej kunna upptaga målet, emedan frågan behöfde i Grundlagsenlig väg väckas, för att komma till slut; och att således all slags remiss af Herr Bexells motion, eller ConstitutionsUtskottets Memorial, vore emot formen, och ej ledande lill något godt resultat. Det torde tillåtas mig alt göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme på ExpeditionsUtskottets ändamål och befattning. 36 §. Riksdagsordningen innehåller i detta afseende: Utom förenämnde i Regerings Formens 53 <S*. omför malde oell föreskrifne Utskott, äge Riksens Ständer att välja och förordna ett Expeditionsutskottj bestående af Tolf Ledamöters för att uppsätta ej mindre de expeditioner, som under Riksdagen af Stånden gemensamt utfärdas, än äfven RiksdagsReslutetj och alla sålunda författade Handlingar till Riksens Ständers justering öfverlemna; och äge HofCanzlereiij, eller den hans Embete företräder_, rättighet att i Utskottet öfvervara RiksdagsBeslutets justerings i de delar derafsom röra Konungens yttranden. Af de för ExpeditionsTJtskottels befattning intagne stadganden synes, alt Ulskullet ej iir berättigadt alt in - Den 19. Februarii f. m. komma mod utlåtande öfver Herr Bexells motion. I RiksdagsBeslutet kan ej intagas någon reglementarisk föreskrift i det afseende!, emot tydliga ordalydelsen i 11 §. Riksdagsordningen; ty denna §. börjar med definition på hvad med ifrågavarande föreskrifter förstås. Jag anhåller om proposition derå, att ConstitutionsUtskottets Memorial må läggas lill handlingarne. Hvarje Ledamot är öppet att, om han det åstundar, i ConstitutionsUtskottet väcka fråga om ändring af ii §. Riksdagsordningen; och det är den enda lagliga vägen att kunna tillvägabringa något stadgande i förevarande ämne. Herr Crusenstolpe:
Den 11 Martii, fallen, om hvilken Protocollernesedan förvarat att den blifvit besvarad med blandade ja och nej samt votering yrkad. Visade sig då med dörren tillstängd, med, såsom nu, åtskilliga Soldater utanför, Ståndets physiska styrka och säkerhet större, än den skulle varit, om på Läktaren funnits åhörare? Dess moraliska styrka var mindre och derföre måste det vika. 5toDemagoger JJtulle, om motionen bifaller 2 lättare kunna verka pä sinnesrtdmmningen i landet; och derigenom verka farliga oordningar., I ett land såsom Sverige; der den constitutionella formen icke genom vulcaniska utbrott och på ruinerna af enskiltas dyrbaraste intressen, uppkommit, utan samtidig med nationen, fortgått i utvickling och utbildning fastän må hända med något långsammare steg, der har Nationen med Regeringen genom Grundlagen, bildat den starkaste ligitimitet; ömsesidigt behof och stöd af hvarandras kraft och intressen. I ett sådant land måste i vaDliga tider Demagogers stämplingar vara vanmägtiga, ty de revolutionaira gnistorne måste slockna der inga bränder finnas att antända. Men äfven i detta land kunna tidepunkter inträffa, då en mer än vanligt stark jäsning i sinnena, och spänning af de enskilta passionerne måste uppkomma, och söka alla utvägar att verka på Lagstiftningens organer. Sådane äro de i Riksdagsord - Den t1 Martil',- ningens 4 till och nied 7 §. §. förutsedde händelser , och vår Grundlag har visligen för dem utstakat särskilta försigtighetsmått. Deras inflytande på våra öfverläggningars offentlighet, i händelse af dess införande, torde Utskottet längre fram få tillfälle vidare omnämna. Men äfven under förutsättande, att Demagoger skulle kunna verka farliga oordningar inom landet, hvilka kraftigare medel dertill lemnar dem den föreslagne publiciteten? Må hän-, da det inflytande en förförande vältalighet kunde äga på åhörarneg sinnen? Detta inflytande måste likväl vara af en vida farligare egenskap på 500 beslutande representanter, än på 100 åhörare; och det förra inflytandet kan äfven nu finnas.
Majits Nådiga Skrifvelse N:o 26. *9 förhållande hvarken varit med rolejemkningen åsyftadt eller ens skulle vara af behofvet påkalladt, helst Länet, jemförelsevis med andra, icke vöre för strängt onereradt, isynnerhet då i krigstid all förbindelse för RuslhållarIie att recrutera upphört, och manskaps legning dessutom, under senare tider, i anseende tili folkmängdens förökning i provincen, der andra Corpser äro förbudne att värfning anställa, icke heller kunde anses vara försvårad. Collegierne underställde alltså till Nådig pröfning, huruvida 1821 års Instruction skall i denna del anses förbindande, då den för riket medför den känbaraste förlust af sjömän för flottans behof. Vice Talmannen Jon Jonssons serskilda underdåniga hemställan kunde Collegierne alltså icke i annan del understödja, än hvad angar hans begäran, att tillskottsgifvare måtte åläggas lika tunga med Stamhemmans-åboerne , att deltaga i BåtsmanshålleC men hvilket deltagande Collegierne i underdånighet tillstyrkte för liela Länet; och för öfrigt åberopade Collegierne i underdånighet, hvad de i målet redan förut yttrat.
Betänkande, N-» i8. gon minskning i de allmänna utgifterna för landtförsvaret, eller någon öfvervägande fördel för Rikets försvarsverk i allmänhet, anse Utskotten sig, i anledning af Herr Stjernsvärds ifrågavarande motion, icke böra tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd, utan hemställa, att densama må förfalla. Stockholm den 27 Juni 1851. Reservationer anmäldes: l:o af Herr Petre’: ”Under förutsättning, att Kongl. Majt i Nåder täckes fästa afseende vid Borgareoch Bonde-Ståndens i decharge-frågan fattade beslut, och att följaktligen chefskapet för LandtförsvarS-departementet omsider anförtros en man, förtjent af Konungens och nationens förtroende, samt i besittning af vilja och kraft att genomföra den försvarsverkets oeftergifliga ombildning, som Kongl. Majt redan vid 1844 års Riksmöte förespeglat, anser jag mig, utan hinder af närvarande, för alla reformer serdeles ofördelaktiga omständigheter, böra fästa Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet på den försvarsverket rörande progressiva allmänna missbelåtenhet, som, alstrad sedan längre tid tillbaka, hämtar ny näring af Rikets Ständers fortfarande undseende, så väl för försvarsverkets mångfaldiga allmänna brister, sorn serskildt för statsanslagens förspillande på de lyxens och fåfängans attributer, hvilka, utan nytta för försvarets egentliga ändamål, absorbera en icke oväsentlig del af landtförsvarets budget.
Utskottet hade derföre förväntat sig att finna någon synbar åtgärd af Herr Justitie-statsministern för tillvägabringande af lagförbättringar åtminstone i frågorna Kon»titutions-Utfkottets Memorial, N:o 6. 49 frågorna om de brott, i afseende på hvilka det anmärkta beliofvet af ändring framträder mest synbart, t. ex. angående stöld, bedrägeri, våld å person o. s. v. Den tid för beredning af lagförslag, som Departements-chefen emellan riksdagarne låter förflyta obegagnad, kan icke, dd fråga är om förslag af större omfång och betydenhet, ersättas genom trägnare verksamhet å Rikets Ständers sida under riksmötena, der ärendenas mängd och mångfald, och den, i förhållande dertill, korta tiden för Ständernas sammanvaro icke medgifva det lugna, sorgfälliga utarbetande af lagförslag, som under liden emellan riksmötena kan ega rum inom Justitie-departementet, der jemväl en särskild embetsman för sådana ärender är anställd. I anseende härtill och då Rikets Ständer icke heller hitintills under riksdagens lopp fått emottaga någon från Kongl. Maj:t aflåten nådig proposition, som kunde anses utvisa, att den nu anförda overksamhet vore till sina följder afhulpen genom åtgärder efter den lid, hvartill Utskottets granskning af Statsråds-protokollen sig sträcker, l.ar Ulskottet, som sålunda funnit Hans Excellens Juslitie-statsministerns Herr Grefve Sparres förhållande gifva anledning till anmärkning om bristande nit och drift i embetets utöfning, ansett sig böra sådant hos Rikets Ständer anmäla. 18. Angående underlåtenhet att påkalla åtgärder för ordnande af Sveriges och Noriges unionela förhållanden i afseende pä dessa rikens inbördes handelsförbindelser. Uti det inför Hans Maj:t Konungen i sammansatt svenskt och norskt Statsråd den 8 Juli 1853 hållna protokoll öfver Civil-ärender förekommer en fråga, som påkallar synnerlig uppmärksamhet på förhållandet i afseende å de förenade Rikena Sveriges och Noriges inbördes handelsförbindelser. Sedan Rikets sednast församlade
Af här förekommande förslag återremitterades det lista alternativet sub N:o 1 till ändring af ofvanberörde grundlagsparagraf, med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanka, att detsamma vore hvarken nödigt eller nyttigt, hvaremot såväl andra alternativet sub N:o 1, sorn det sub N:o 2, framställda förslag till tillägg af ett nytt moment af meranämnde grundlagsparagraf antogos att hvila till Grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag. Från Vallo/l. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 9, med förslag till ändringar och tillägg i 28 § Regerings-formen. Ståndet antog till Grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag de tvänne alternativa förslagen under N:o 1, till förändringar och tillägg uti 28 § Regerings-formen; hvaremot förslaget under N:o 2, pag. 12, återremitterades, med förklarande af Ståndets gemensamma tanka, att uti Grundlag äfven böra inflyta den ordning och de vilkor, under hvilka naturalisation till Svensk medborgare bör ega rum. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets Memorialer: N:o 57, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o 39. Förslagen, enligt Memorialet, N:o 57, pag. 4 och 5, godkändes, och 1 öfrigt lades detta Memorial till handlingarne. N:o 58, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut öfver Utlåtandet, N:o 44. Ståndet vidblef beslutet och godkände voterings-propositionen. N:o 59, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7:de artikeln af gällande Banko-reglemente. Förslagen i detta Memorial gillades; och N:o 60, med förslag till ett lättadt sätt för inbetalningars verkställande å Bankens fastighets lån, bifölls. Bih. till R. St. Från Heden. Bonde-Ståndet.