Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En referent, som skall kunna sammansätta en vidlyftigare diskussion, måste ega en ovanligt snabb upfattning och skarpsinnighet samt en serdeles förmåga att i en viss stil upställa sina referater, emedan i annat fall, jag belviflar, alt hans bemödanden komme att röna någon belåtenhet. Att erhålla sådana personer med dessa egenskaper, torde vara svårt nog, och i alla fall fordras det alt förberedande åtgärder vidtagas, på det att personer, som skola egna sig åt detta arbete, må dertill kunna bereda sig, för att sedermera under riks - 182 Den 29 Mars f. m. dagen oafbrutet fortfara dermed. Dessa referenter måste dessutom pröfvas, för att utröna den skicklighet de ega, och om detta bestyr updrages åt kanslierne inom hvarje Stånd, tror jag man lättast kommer ifrån saken, särdeles om, på samma gång, som en person anlages, öfverenskommelse äfven kan träffas om del arfvode honom bör tillkomma. Kunde man vinna del åsyftade ändamålet att få under en eller anDan riksdag fullt tillfredsställande referater, skulle må hända för StalsVerket upkomma den besparing, hvilken Hr Rosenblad omförraält, men sådant mäste öfverlennäs åt framliden, eirmdan endast erfarenheten kan gifva vid handen, huruvida sådane referaler kunna ersätta prol:s tryckning. Denna fråga, såsom i motions-väg väckt och till Utsk. remitterad, är en allmän fråga, och jag betvifla!', att den vid denna riksdag kan erhålla ett sådant slut, att äfven om den blir afgjord, referenter kunna inom Stånden antagas. Man mäste öfverlemna den till framtiden eller en ny riksdag, hvartill ärendet kan blifva förberedt och genast sättas i verket i följd af R. St:s vid denna riksdag nu fattade beslut, och kostnaden härför ingår i riksdagskostnaden.
Om förhållandet verkligen vore sådant och derest den myndighet, hvilken tillförlitligast och med största sakkännedom bör kunna bedöma nyttan och behefvet 30 S ta Is - lils folie ts Ullålande, N:o 1G3. aF det ifrågakomma hamnarbetet, nemligen Styrelsen för Väg-och Vattenbyggnader i riket, ej annorlunda betraktat denna allmänna angelägenhet samt, pä grund af noggranna undersökningar, afgifvit särskilta yttranden i alldeles motsatt syftning, hade säkerligen hvarken Kongl. Maj:t aflåtil nådig proposition i ämnet eller Rikets Ständer vid en föregående riksdag beviljat elt, fastän ringa, understöd lill hamnens istandsättning. Det har icke varit från den inskränkta synpunkten af behofvet endast för Landskrona stads handelsrörelse, som hamnens försättande i ett bättre skick under längre tid blifvit påyrkadt, ehuruväl besagde rörelse häruppå äfven mäste komma att stödja sin förkofran och tillvext, utan man har egentligen afsett de stora och allmänna fördelar, som denna af naturen särdeles gynnade hamn erbjuder, förmedelst sitt utmärkta läge midt i Sundet och såsom varande på samma gång den rymligaste och, med undantag af några grunda bankar, den djupaste samt tillika den säkraste å hela kuststräckan emellan Götheborg och Carlskrona, så att, efter bankarnes upprensning, den största ilotta af såväl krigssom handelsfartyg der skulle kunna inlöpa och ligga tryggad mot både fiendens och stormars anfall. Häraf är uppenbart, hvad äfven Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen jemte ofvan anförda yttrande om hamnens beskaffenhet vitsordat, nemligen att hamnarbetet väsentligen är af vigt för landets sjöfart i allmänhet äfvensom måhända för dess lörsvar. Också visade sig under krigsrustningarne år 1848, att Landskrona hamn företrädesvis blef begagnad ej mindre såsom hufvudstation för de då utkommenderade kanonsluparne, utan äfven för den större och tyngre krigsmaterielen.
Hvartill nyttar all statistik, om skolan själf ger anledning till ögonens försvagande. Huru mänga tusen komma ej med normal synförmåga in i skolan, men få plikta för sina J A K O B K U L L E ' S D U 343 N ansträngande studier med svaga ögon och närsynthet. Likasom i de vanliga skolorna och pensionerna syndas ock mot ögonen i syoch slöjdskolorna. Där räknas tråd efter tråd, styga efter stygn på den fina bomullsväfven. Är det väl i våra dagar förnuftigt, då den exakt arbetande symaskinen trängt bandsömnaden så mycket i bakgrunden? På samma gäng erinra vi om de fina broderierna och virkningarna såsom svåra fiender till ögonen. Vi högakta det konstmessiga kvinliga handarbetet. Det är ett vackert bevis på kvinnosläktets skicklighet, tålamod och uthållighet, men vi kunna ändå ej bli kvitt den tanken: flickor det är för mycket af det goda, skonen edra ögon. Lärarinnor våren måttliga i edra fordringar, edra elevers ögon låta sig icke ersättas. Låtom oss åtminstone så mycket som möjligt skona våra barns ögon, så att de ej redan vid 1 5 — 1 6 års ålder, ja redan vid 12 — 13 år måste anlägga pincenez och klaga öfver smärtor i ögonen, närsynthet o. s. v. Pöljande punkter böra vid barnens undervisning i skola och hem särskildt uppmärksammas: 1. God hållning af kroppen; vid läsning och skrifning bör skriften hällas 3 0 — 3 5 cm från ögonen. Vid läsning bör boken hållas i handen, och läsning i skymning måste helt och hållet förbjudas. Större skrifstil än förut; därför bör stor, kraftig stil fordras af såväl flickor som gossar. Böcker med fint tryck böra undvikas, och särskildt böra skolböckerna vara tryckta med lättläst, grof stil. Vid undervisning i handarbeten bör mera vikt fästas vid färdighet i tillklippning än vid vid den pedantiska räkningen af trådar och stygn. Hemmalexor böra ej gifvas i småskolorna, så att barnen bli tvungna att arbeta vid ofta mycket sparsamt ljussken. Barnen böra öfvervakas i hemmet liksom i skolan, så att de sitta raka, icke hålla arbetet för nära o. s. v. Under ett helt, kanske långt lif få ögonen aldrig neka sin tjänst.
Man skall kanske invända, att i denna uppfattning ligger öfverdrift, emedan flerstädes allmogen är ganska förmögen, emedan på det hela det visar sig, att det är just denna class, som allt mer och mer tillegnar sig jordäganderätt, under det l)en 14 Augusti f. m. 107 den dass, Adeln, som förut hade i besittning nära 7'f:del af det liela, nu alltjemt afhänder sig jord; men härå skulle jag dä svara, att då goda hemman undantagsvis der och hvar linnas, ja då vissa orter utgöra sådana undantag från det hela, så blir nyssnämnde förmögenhetsförhållande, der det verkligen linnes, deraf förklaradt; dernäst, att vid en närmare uppmärksamhet å förhållandet i de orter, der allmogen verkligen ökar sin jordbesittning, det snart röjes, att det just är hemmanens alltför höga beskattning, som utgör en af orsakerna, hvarföre de af Adeln och andra possessorer afhändas, att dessutom en ökad jordbesittning är långt ifrån detsamma som ökad förmögenhet, då man dermed rätteligen borde mena endast sådan sjelfständig utkomst, som medgifver högre callur, både i agronomiskt hänseende för jorden samt fysiskt och moraliskt afseende för dess ägare. Denna ökade collectiva jordbesittning kan tvertom mycket väl stå tillsammans med ökad fattigdom hos individerne, och just allmogens fattigdom på vissa orter, hvilken sätter den ur sländ alt börja och fullfölja annat näringsfång, drifver folkmängden, hvilken bland denna class starkast tillväxer, till att uteslutande eftersträfva jordtorfvan, såsom dess enda tillflykt, den må vara huru litet gifvande och huru mycket betungad med onera som helst. Man ser derföre, att i fråga om jord lill salu en bonde sällan eller aldrig frågar efter köpesummans belopp, ej eller besinnar, att lian kanske icke äger tiondedelen af hvad som erfordras för att köpa jorden och bosätta sig. Och af sådan jordbesittuing är det då,som jag sagt, att skuldsätlningssystemet uppspirat till dess i detta land fruktansvärda höjd.
Hur han nu bearbetade, öfvertalade, tubbade — slutet blef, som han ville hafva det, och vid en Marthaföreställning en vacker novemberkväll samma år förvånades operans eleganta parterrpublik af att nere i orkestern, inom de välbekanta hornmynningarnas guldglänsande sköldborg, midt bland fagottpipor och violoncellhalsar se resa sig ett nytt instrument och bland de manliga artisterna finna en kvinna: Pauline Ahman och hennes harpa! Älskvärda läsarinnor, ännu i dag äro de damer lätt räknade, som vågat på att ägna sin musikaliska talang åt ett offentligt teaterkapell, och du må betänka, hvad det ville säga den tiden, för mer än fyrtio år tillbaka! Stockholmspubliken, för hvilken den intagande artisten förut, om ock på mera enskilda vägar, var välkänd, vande sig dock snart att se henne på sin plats i kapellet; och då hennes harpas sällsynt klara och välljudande toner trängde genom de öfriga instrumentens stämmor eller ensamt ledsagade något vokalt parti, spelade hon sig allt mera och närmare in i sina åhörares ynnest och hjärtan genom den själfulla innerlighet, som alltid kännetecknade hennes spel. Den plats som ledamot af hofkapellet, Pauline Ahman intog om hösten 1 8 5 1, bibehöll hon med aldrig svikande plikttrohet och under en aldrig afstannad konstnärlig utveckling i trettio långa år. Hon grånade på sin post, men åren förmådde lika litet samla något af sitt damm öfver hennes lifliga, vakna och intelligenta sinne som med en enda bråkdel af en ton nedstämma strängarne på hennes instrument. Tvärtom. Harpans roll inom orkestermusiken, som var jämförelsevis obetydlig vid tiden för Pauline Ahmans första engagerande vid k. operan, har med åren alltjämt växt och i den wagnerska operan slutligen kommit till en förut oanad betydelse, något som alltjämt tvang utöfvarinnan framåt och på den framskridna ålderns dagar förelade henne de svåraste uppgifterna. År 1871 anställdes fru Ahman som lärarinna vid den då nybildade harpkl assen vid Musikkonservatoriet, en plats som hon ända till förleden jul med oförminskadt nit bestridde. Och ännu i denna dag ägnar hon sina sena krafter och sitt brinnande intresse åt undervisningen af ett par privata elever.
Utaf de för ifrågavarande lån utgifna obligationer är följaktligen ett antal af 23,287 st. ännu räntebärande och oinlösta, nemligen: 2,866 obligationer af serien A, utfärdade å 1000 Thaler hvardera eller tillsam - mans å • Thlr 2,866,000: — 6,091 obligationer af serien B, dito å 500 Thlr, eller tillsammans å » 3,045,500: — 4,777 obligationer af serien C, dito å 200 Thlr eller tillsammans å » 955,400: — 9,553 obligationer af serien D, dito å 100 Thlr, eller tillsammans å „ 955,300: — Summa 23,287 st. obligationer å Thlr 7,822,200: — bommande efter nästa års ingång det nu uppgifna antalet utelöpande obligationer att ytterligare minskas med 136 st. utlottade och då förfallande obligationer å ett sammanlagdt kapitalbelopp af 45,700 Thaler, för hvilkas inlösen erforderlig tillgång i meranämnde myntsort redan är anskaffad.
Hvad det ärliga underhållet vidkommer, så lärer det inom detta lius, som räknar så många sakkunnige män, icke behöfvas några vidlyftiga utläggningar för att bevisa, att en kommendering af några officerare jemte afpassadt antal under-officerare och manskap, samt måhända ett civilt biträde och en uppbördsman, kostar mindre än underhållet af Götheborgs station. Försäljningen af nya varfvet och skärgårds-eskaderns förläggande till Marstrand, blefVe således en besparing i st. f. en ökad utgifL Hvad jag nu i korthet haft äran anföra, anser jag utgöra tillräcklig vederläggning af StatsUtskis utlåt. l\':o 9. Men ämnet är af så stor vigt för fäderneslandet, att jag utbeder mig H. R. o. Adis uppmärksamhet för ännu några ögonblick. När jag säger att ämnet är af stor vigt för fäderneslandet, menar jag icke dermed den underordnade frågan om försäljning eller icke försäljning, om några 1000 ridrs besparing för 5.te hufvudtiteln; utan med ämnets vigt menar jag hvad som egentligen här är hufvudfrågan, nemi. om, lämpligheten att förflytta vestra sjöförsvaret till Marstrand. 8S Den 12 Januari. Denna fråga, eller, måhända rättare, den om olämpligheten af en station för flottan i Götheborg, är icke ny. Utom de flere förändringar som denna station undergått, redan innan är 1770, anförde R. St. detta år, såsom skäl för en då åsyftad förändring, att ”då man känner belägenheten af Götheborg och Elfsborg, så 'olifver det oemotsägligt att, när desse äro belägrade, kunna de ej beskydda ett fartyg, mindre en eskader; och att om en eskader vore nödvändig för Bohuslänska gränsens försvar, så hade försigtigheten äfven kräft, att dess förläggande borde blifva på ett ställe der den ej i härda vintrar varder infrusen, der sjömasken kunde förekommas, och der eskadern kunde hafva protektion, hvilka alla omständigheter saknas i Götheborg”. Sä tänkte man för 78 år tillbaka! I ett af Secreta-Utsk.
Enär således gevärsförrådet, oaktadt den tillökning detsamma årligen erhåller, likväl ännu är otillräckligt för arméens i främsta rummet angelägna behof af vapen, skulle det af motionären åsyftade ändamål kunna vinnas endast genom anvisande af ytterligare anslag för gevärsförrådets ökande utöfver hvad Kongl. Majit ansett vara för arméen erforderligt. Anskaffandet af endast en tiondel utaf det antal gevär, motionären uppgifvit, skulle emellertid medföra en så betydlig årlig utgift, att Utskottet, med hänsigt till Statsverkets för andra oundgängliga behof anlitade tillgångar, anser sig för närvarande icke kunna förorda något förslag i sådan syftning; och torde derföre befrämjandet af omförmälda angelägenhet tillsvidare hufvudsakligen få ankomma på enskildt nit och omtanka.
Preste-Siåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet åtskilliga framställningar gjorde, som åsyfta vederläggning, ej mindre af berörde skäl än af de grunder, sorn i öfrigt till stöd för den nya delnings-grunden blifvit åberopade; hvarförutan RiksdagsFulimägtigen Daniel Danielsson från. Örebro Län, under förmälan, att hart icke å sine mot Kongl, Majrts Nådiga Proposition, uti väckt motion, framställde anmärkningar erhållit svar, upprepat samma anmärkningar och begärt Utskottens, Utlåtande deröfver. Likaledes har Botvid Jonsson från Östergöthland yrkat, alt 1802- års. Stängsel-Förordning måtte bibehållas, med rättelser och förändring i dessa delar: af B de S3-jdér orden ihoch ut-egor eller ålier,_ äng:j silo g, utmark och beteshage f örekomma, böra desse utbytas emot. orden; inoch afnösnmgsjord: bf 5 §. bör upphäfvas och i dess ställe följande stadgandeinföras: stängsel-skyldighet bestämmes byar emellan efter hemmantal och jordens Lngsnrnt Mm. Besv. sch Oecon.-JJtshttetn Utlåtande Nio 4r> beskaffenhet. Jnr östlings-jord eller sådan, som med egarens verkliga fördel dertill användas kan, hålle hägnad allena emot afrösnings-jord. Yppas tvist om jordens beskaffenhet och. skyldighet att st änga, yttre sig deröfver gode män, pä grund af jordens godhet och den större eller mindre fördel, hvardera jordegaren af stängseln erhålla kan. Nöjes endera eller hägge icke deråt, skilje egodelnings-rätten dem emellan å den dag Ordföranden efter skedd anmälan utsatt och kungöra låtit, c~) 6 §. borde rättas sålunda: Emellan grannar och delegare inom samma hy, gård eller hemman, der storskifte till efterlefnad ännu fortjur etc. d')
Det första Mom. handlar om de tillfällen, då ConstitutionsUtskottet sjelf gör anmärkningar, och i RiksSlåndens Plena desamma anmäla. Det andra angår sådane anmärkningar, som från RiksStåndens Plena remitteras till Utskottet. Men Utskottets Utlåtanden kunna i så måtto lika behandlas, att de i båda fallen kunna återremitteras. Då anmärkning hos Utskottet är gjord, kunna Stånden finna skälen otillräcklige; och lika som Ständerne kunna förkasta en sådan gjord anmärkning; lika så äga de full frihet att finna ConstitulionsUtskottets skäl otillräckliga till en rådgifvares urskuldande, mot hvilken anmärkning ifrån Stånden till Utskottet inkommit. En annan värd Talare har menat, att våda och förföljelse skulle kunna uppstå, om man lemnade Ständerne en så oinskränkt rättighet. Jag har svårt att tro, det pluraliteten af ett helt Folks Representation skulle, sig sjelf öfverlemnad, och sedan saken blifvit vederbörligen utredd, besluta någon förföljelse. Jag är öfvertygad, att dess beslut skulle vara rättvisa. Men så fullkomligt jag är öfvertygad om Rikets Ständers rätt att återremittera Utlåtanden i anmärkningsfrågor, kan jag likväl ej annat än förnya mitt tillstyrkande, att detta Utlåtande måtte bifallas; och jag vill såsom skäl blott tillägga några ord. Man har sagt, att båda tillbuden man gjort Rotehållare antingen att 73 Den 17 Ju lii f. m. återgå till det fordna förhållandet , eller att ånyo antaga Passevolancen, varit olagliga j emedan skyldigheten ej är grundad i KneckteContracterne. Men, efter hvad jag kunnat finna, Sligger det enligt contracten antingen Rotehållarne att underhålla Soldaten, eller också skall Soldaten underhålla sig sjelf. Detta sednare faller naturligtvis äfven indirecte tillbaka på Rotehållaren, lika sora ali skatt på barn och tjenstehjon drabbar föräldrarne och husbönderna; hvarföre ock Rotehållarne således i båda fallen verkligen underhöllo Soldaten. År 1812 erhöllo Rotehållarne den förmon, att lemna penningar i stället för natural-praestationer.
Jernvägen från Slockholm till Malmö skulle deremot kosta 21 milhr R:dr. Om R. St. tinder fyra statsreglerings-periodér ansloge 5 milhr R:dr till den förra jernvägsbyggnaden, skulle denna dermed sä mycket sannolikare blifva fullbordad, sorn förslaget uptager den förutnämnda lägre summan. Om man än antager, att någon missräkning kunnat insmyga sig i de hittills gjorda kalkylerna, i följd hvaraf verkliga kostnaden komme att öfverskjuta den gjorda beräkningen, samt att således anslaget under de fyra statsregleringsperioderna skulle åtgå, så blefve denna summa 20 milhr R:dr, och efter 5 proc. skulle räntan på detta kapital utgöra en millin R:dr. En millin skulle utgå till amortering under loppet af 42 år; 'och denna summa är icke betydligare, än att Sverige skulle med ett väl ordnadt fondsystem kunna bära den. Men skulle Sverige dessutom bära kostnaden för en jernväg emellan Slockholm och Malmö, som upgår till 21 milhr, så skulle ytterligare en milliu eller något mer erfordras, som Slaten tinder dessa år skulle nödgas årligen utbetala; och detta torde vara alltför mycket. Ar det väl alltså nu rätta ögonblicket att besluta, det en sådan skuldsättning på eu gång skall göras för båda banorna? Ar del då icke klokare, att den ena först afslutas, innan den andra påbörjas? Skördar Slaten redan fördelarne af den enes anläggning, och har Slaten redan tinder dessa arbetsår afbetalt en del af den härför iråkade skuld, då försl kan det vara lid att tänka på anläggningen af den andra banan. Jag anser fördenskull mindre lämpligt, att nu påbörja båda stambanorna. Då man således har att afgöra, huruvida den ifrågavarifie punkten bör bifallas eller återremitteras, bör man göra sig reda för hvad ett bifall dertill innebär, och hvad en ålerremiss betyder. Ett bi - Den 25 September. 303 fall till SlatsUlskis förevande Uilåt. utesluter ingalunda frågan, alt äfven vid denna Kiksdag bevilja anslag till en jernväg mellan Jönköping och någon punkt uppåt.
Dernäst böra Ständerne auetorisera Fullmäktige att begära Konungens bemyndigande för vederbörande Svenska beskickningar att bemedla de behötlige vexelcreditivernes erhållande, med garanti af Ständerne för fullgörandet af de contract, Fullmäktige kunna komma att å utländska orter med enskilda banker afsluta. Ilr Lefre'n: Det är första gången efter realisationens verkställande, som fråga uppstår att utställa nya sedlar, utan motsvarande valuta i R. St:s Bank. Det är således ett grannlaga ärende, som vi hafva före i detta ögonblick, ty det är icke utan, att de, som tänka i sådane saker, t. ex. utländningar, med hvilka vi bafve affärer, tvifvelsutan skola fästa uppmärksamhet på en sådan nyhet som denna. Man skall säga, att hittills den grundsats varit följd alltsedan realisationens början, att icke utställa nya sedlar utan motsvarande valuta; och som Svenska Banken försyndat sig mot denna regel i fordna tider, och derigenom ådragit sig bankrutt, synes han nu vara på vägen att falla i sina gamla synder. Banken är väl icke alltför nära detta tillstånd, men det är att förvänta, emedan, när man börjar synda, brukar förhållandet vara att man dermed fortfar. Här är nu fråga om att öfvertaga privatbahkernes rörelse; Disk. har upplyst, att dessas utelöpande sedlar belöpa sig till ungefär 7 millioner. Utsk. har äfven upplyst, att privalbankernes cassör i riksmynt, tillsammanlagdt, kunna beräknas till omkring 2 millioner r:dr. Det är då gifvet, att dessa 2 millioner r:dr alltid äro bundne, d. v. s. äro icke i rörelsen pä samma gång som de 7 millioner r:dr privatbankssedlar, som ulelöpa. Den verkliga tillökning i bytesmedel, som privatbankerne åstadkommit, är således icke 7 millioner r:dr, utan endast 5 millioner r:dr. PresteSt. har också på sådan grund inskränkt sig till att föröka den af Utsk. föreslagna summan 4 millioner till 5 millioner.
Tersmeden, vilja anse denna punkt icke stå i något sammanhang med de föreg:de, och i detta afseende icke hafva något emot att bifalla densamma; men då icke kan nekas, på sätt Gr. Lagerbjelke också påpekat, att den grundar sig på samma förutsättning, som StatsUtsk. ansett ligga till grund för de föreg:de vilkoren, tror jag att E. o. Ad. handlar rättast uti att återremittera äfven denna punkt. Jag gör det under den förhoppning att StatsUtsk., vid närmare besinnande och öfvervägande af alla de skäl, som under discussionen blifvit framställda, skall finna att den lämpligaste tiden för detta Betänk:s behandling icke är då löneregleringsfrågan skall komma före, utan då fråga blir om embetsverkens omorganisation. Hr Stjernsvärd: Om jag rätt upfattat afsigten med förev:de Betänk., så innefattar det förslag till vissa förbehåll, som borde fästas vid de blifvande löneförhöjningarne, och hvarföre jag äfven tror, att det af mig anförda förhållandet är af den beskaffenhet, att det bör föranleda återremiss äfven af denna punkt. Det är vanligtvis icke fallet att personer, som innehafva 2:ne eller flera tjenster, innehafva sådane inom samma lönegrad, utan händer det ganska ofta, att innehafvare af tjenst inom högre lönegrad, innehafva Den 23 Mars f, m. 319 bredvid en tjenst inom lägsta lönegraden. Detta är i alla fall i för sig sjelft redan ett missbruk, och hvilket skulle blifva ännu större, om samme person skulle vara i åtnjutande af löneförhöjning för båda dessa befattningar. För min del anser jag att ingen löneförhöjning bör ifrågakomma för personer, som innahafva 2:ne eller flera tjenster, utan att dylik förhöjning först bör ifrågakomma, då samma tjenster komma att erhålla olika innehafvare, Af denna anledning yrkar jag återremiss. Hr Bildt: Då jag förra gången hade ordet, vederläde jag en oriktig upgift, som en talare framställt såsom skäl till återremiss.
Vid Lyceum, som nyss åberopades, behöfver man icke underhålla hästar, stallmästare, gevär, excercis, officerare o. s. v. och i öfrigt icke heller den materiel, som erfordras för ungdomens - öfning i topografi, artilleri och ingeniör-väsendet. Vid Lyceum bör undervisningen icke blifva så dyr, enär detsamma icke är en tillämpnings-skola. Detta är så påtagligt, att jag hade trott, det man icke skulle behöft påpeka det. Någon jemförelse kan således icke äga rum emellan KrigsAkademien och dessa skolinrättningar, uti hvilka sednare, lärare och lärjunge endast behöfva rum, bord och bänkar, ljus och ved. Om Hrr:ne gjorde sig mödan, att taga kännedom om årliga staten för KrigsAkademien och om det belopp, som deraf utgår såsom löner eller arfvoden till personer samt till materialier, skola de helt säkert komma till resultat, hvilka visa, att KrigsAkademien, i jemförelse med andra Skolor, ej är så dyr, som man nu velat påstå. Då en sådan undersökning ännu icke är anställd, har jag grundade skäl för min klagan öfver okunnighet om förhållandet vid denna skola. Jag vill icke vara vidlyftigare. Jag erkänner mycket gerna att ett läroverk, vid hvilket jag tillbragt nära nog mina fleste lefnadsår, måste utgöra föremålet för min aktning, för min kärlek, och att det sårar mig att höra, att jag under 28 år fortsatt ett arbete, som afsett att lemna ynglingar en sann medborgerlig upfostran utan att deri hafva lyckats. Äfven Den 10 December f, m. r.61 Äfven i detta fall tror jag, att man bättre kunnat se sig före innan man yttrat sig, och jag hemställer till R. och Ad:n, hvad vigt må tillerkännas mina motståndares anfall, och vill blott fästa upmärksamheten derpå, att jag ingalunda erkänner någonderas befogenhet böra vara gifven deraf, att de båda varit Kadetter. Hr Adelborg: