Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Lagerhjelm: Då Hr Dalman icke gjorde någor! anmärkning vid svaret å propos. till återremiss’, synes det afgjordt, att han numera icke äger rätt att deröfver begära votering. „ Den 2 October f. m. 33 Hr Lefren: Gr. v. Fersen synes grunda sitt yttrande derpå, att Hr Gr. o. Landtm, ännu icke skall hafva afgifvit sin förklaring, huru han fattat svaret på propostn till återremiss; men sådant har likväl verkligen skett. Gr. von Fersen: Först får jag erinra, att svaret ingalunda var så enhälligt, att ju icke något ja jemväl hördes, och dernäst anmärka, att rättigheten att begära votering är öppen, äfven om svaret i ropen är enhälligt. Vanligen har bruket varit alt begära votering, sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, huru han fattat svaret. Nu är votering begärd långt förut, och votering kan således omöjligen förvägras. Hr Dalman: Jag bekänner, att frågan är af för stor vigt, då den gäller en förvägrad voteringsrätt; och jag måste derföre begära propos., huruvida R. o. Ad. yrkar den propos. som blifvit mig förvägrad. Hr Hjärne, Harald: Någon discussion ang:de återremiss lärer nu icke kunna äga rum; och då Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att votering om återremiss icke får ske, har han altså vägrat propos. på återremiss. Gr. Frölich: Den siste talaren synes hafva lågt för mycken vigt vid Hr Gr. o. Landtnäs sednaste yttrande, och jag hoppas, att ej ens Hr Gr. o. Landtm, sjelf dervid fäster så stor vigt; ty saken i dess klarhet är, att Hr Gr. o. Landtm, icke genast förklarade, huru han fattat första svaret, och då är det Hr Dalmans ovilkorliga rätt att, sedan en sådan förklaring blifvit meddelad, men han dermed icke finner sig nöjd, få votering deröfver. Jag yrkar således, att Hr Gr. o. Landtm, må förnya propos. om återremiss.
Man har till de lägre Officersgraderne framställt den fråga, om de icke skulle heldre önska, att,de 24 Öfverstelndelningarne återlemnades till deras primitiva ändamål. Hvad detta skulle verka på de lägre graderne i pecuniärt afseende, kan jag icke Den 3o Sept e m ber f. in. 251 inse, men deremot skulle det afskära den utsigt lill avancement, som nu är möjlig. Kongl. Maj:ts afsigt har visserligen varit, att återföra lönerna, och derföre har Kongl. Majrt icke eller tillsatt de lediga BrigadChefsplatserne, hvilka Kongl. Maj:t icke vill tillsätta förr än man vet, hvad till följd af Rikets Ständers beslut kan blifva, att vid den nya löneregleringen påräkna. Man har sagt, alt Generalsplatserna skulle blifva Sinecur-beställningar. I det förslag, som är utarbetadt för dessa Generalers verkningskrets, är visserligen äfven ämnadt, alt de skola hafva en speciel tillsyn öfver de inom deras district varande fästningar och förråder; men då dessa för närvarande beklagligen äro i ett så dåligt skick, medger jag, att denna Generalernas, som jag förmodar, blifvande sysselsättning icke mycket bör tagas i beräkning; hvaremot deras egentliga sysselsättning blir, att inom deras district hafva en speciel tillsyn öfver allt, som angår de under deras Befäl stående Corpser, och synnerligen förhållandet mellan Rotehållarne och Soldaten. Man har vidare sagt, att det skulle anses såsom en caprice af Regeringen, om den ej antog den organisation, som under förflutna tider varit rådande inom Arméen. Jag tror verkligen, alt Regeringen skulle hafva svårt att vidtaga en sådan organisation, då den för en längre tid skulle stänga alla avancementer inom Arméen, ty de personer, som a5a Den 3o September f. m. nu innehafva amira Indelningar, än de enligt sin grad borde äga, kunna enligt Grundlagen icke beröfvas sina platser; och det är således ingen nyck, utan en olycklig nödvändighet, att söka på något annat sätt afhjelpa det onda.
Och, enär sådant synes desto nödigare, sorn i annat fall tillgangarne , såsom hitintills för Hospit a Isoch Lazaretts-Inrättningarne, , icke beräknas i sammanhang utan till obetydlig del igenfinnas Uppå. Riks - Staten samt till en vida större utom Stat eller Riksens Ständers kännedom disponeras, men, i händelse af brister eller tillökte behof, mäste af Staten fyllas; så hat, på desse grunder, Stats-Utskottet ansett sig böra tillstyrka Rik säns Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Maj:s i underdånighet anhålla, att ifrågavarande Stats-Verkets Intrader måtte ifrån och med nästa års början varda uppförde och beräknade bland Stats-Verkets öfrige tillgångar Uti Riks-Staten och Räkenskaperne, samt derifrån till det bestämda ändamålet disponeras; äfvensom att, i följd häraf, Kongl. Maj:t i Nåder täcktes meddela Sanction åt det Beslut, att Räkenskaperne öfver så väl desse, sorn öfrige till Kospitals-Inrättningarne hörande medel och förvaltningen derutaf af Riksens Ständer eller de-> ras Revisorer Öfverse® och granskas vid samma tillfällen, sorn Stats-Verket på 'det liela Revision Undergår: Hvilket dock vördsarnligen hem. ställes till Riksens Höglofl. Ständers bepröf« vande. Stockholm den 36 Maj iSiS» Uihr.r.g till Riks-St. PrOt. 1817*1818' 4-de Sami. N:r jcj, zot» 16 31 Stats Utskottets Betänkandem Litt. A. Riksens Högloft. Ständers KammarEkonomioch Commerqe-Deputations Berättelse angående Krono - Hospitalerne i Sverige. i:o Danviks Hospitalet. Är ibland alla Hospitaler i Riket det steir* sta och ansenligaste.
Uti hvilken motion, vid den i anledning deraf uti Preste-Ståndet uppkom ne discussion, åtskilliga ledamöter sig förenat, hvaremot Herr Biskop Heurlin, med hvilken en stor del af Ståndet instämt, yttrat, att, efter dess åsigt, tiden för första Nattvardsgången icke. borde bestämma mantalspenningarnes vidtagande, ulan fast heldre uppnåendet af fyllda 17 år, samt Herr Biskop Holmström, på anförde skäl, förmenat ändring uti nu gällande grun - Bil till Stats-Ulskotlets Utlåtande, N:0 64. der för berörde afgifts utgörande icke böra ega rum, hvilken mening jemväl åtskilliga af Ståndets ledamöter biträdt. Då Utskottet för dess del icke anser lämpligt, att ifrågavarande afgift, hvartill alla skattskyldige, utan afseende å stånd och vilkor, med få undantag, lika bidraga, varder borttagen, helst, i sådant fall, det betydliga belopp af öfver 300,000 R:dr, hvartill denna afgift uppgår, vid en jemn fördelning af skattebördor ne, skulle, under annan form, drabba samma skattskyldiga, finnér Utskottet si<r O böra afstyrka förslaget örn mantalspenningarnes upphäfvande; hvaremot, och då den personliga skyddsafgiften, efter 1111 gällande Bevillningsförfattning, icke vidtager förr än ifrån och med fyllda 17 år, samt mantalspenningarne, om detta bibehålies, ej eller skäligen synas böra vid en tidigare ålder erläggas, hvarigenom äfven större enkelhet uti räkenskaperne uppkomme, Utskottet, i likhet med dess sistlidne Riksdag afgifne yttrande uti Utlåtandet N:o 54, Bil. Litt. E., tillstyrker, att mantalspenningarne, ifrån och med år 1841, icke må erläggas förr än efter fydlda 17 år.
Herr Nauckhoffi C. H. G. »Emot Utskottets beslut i afseende på Olof Nilssons från Westerbottens län motion, angående uppbörden af militie-tjenstemännens löner inom samma ort, får jag mig på följande grunder reservera: 1:o Då motionären genom förhållandena uti en särdeles glest befolkad ort och deraf följande vidt utsträckt roterings-område, synes haft skäl för uppbördens förändrande, har Utskottet föreslagit det uppbördssättet för hela indelta arméen tillhörande kronotionde och hemmansräntor likaledes, oaktadt lokala förhållandena varit helt olika, bör från Regements-skrifvarne öfverflyttas på uppbördsmännen för kronouppbörden. Indelta arméens löneinkomster bestående uti kronotionde, hemmanräntor och boställs-arrenden utfalla ej för än först året efter sedan lönen varit intjent och har, för att till någon del afhjelpa detta, Regements-skrifvarne genast efter verkställd uppbörd kunnat tillhandahålla löntagarne någon del af de för förra året intjente lönerne; skulle nu deremot uppbörden ske af Kronofogdarne, komma medlen af dem att inreverseras till länets ränteri och derifrån till Regements-skrifvaren remitteras. Det dröjsmål, som deraf blifver en följd, är tydligt och skulle genom denna åtgärd ytterligare ungefärligen 3 månader fördröja utbekommandet af den intjenta lönen. 2:o Kronofogden, som skulle uppbära kronotionde och hemmansräntorne, skulle naturligtvis derföre åtnjuta den provision som Regements-skrifvaren genom Kongl. Brefvet den 2 Februari 1833 är tilldelad, hvarigenom, då Regements-skrifvaren ej Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JYl 61. 3 billigtvis kan mista denna inkomst, helst hans normai-lön endast utgör 750 R:dr Banko, en utgift för Statsverket skulle tillskyndas, hvars fördel skulle medföra att arméens befäl ytterligare fick vänta på utbekommandet af lönerne.
Maji afgifvit och berörde dag till Banko-Utskottet remitteradt anförande , har Herr Grefve Spens, Cart Gustaf, 1 sammanhang med en hos Höglofl Ridderskapet och Adeln dä förehafd fråga , rörande publicité af Banko-Verkets tillstånd, yrkat att, då i Banken vore förvarao en af Banko-Commissarien Fredrik Silfverstolpe i lifstiden författad fullständig Historia om Bankens Oden, hvilken, genom det samband , som alltid varit emellan Bankens och Rikets Financiella affairer, förmodades innehålla en utförlig Financiel Statistik öfver Fäderneslandet under olika perioder; och, enligt Herr Grefvens åsigt, den hufvudsakeligaste orsaken att yrka Bankens publicité vore behofvet för Sveriges Representanter att äga Statistiska och Historisla kunskaper, om de rätt skola bedomina de allmänna ärenderne, samt nödvändigheten för Sveriges Allmänhet att äga samma insigter för bedöm mandet af Dess Representanters åtgärder, nyssnämnde af framlidne Commissarien Fredrik Silfverstolpe författade Historia måtte på Bankens bekostnad tryckas ; anseende Herr Grefven att, om ock ett ringa antal exemplar deraf blefve försålde , utspridandet af Statistiska uppgifter om Landet likväl skulle betala delina kostnad mer äiv tillräckligt, samt att, enär detina Historia förmo* Silning till Riki-St, Prat, 1817 — 1818. fett Sami, N:r gr. 714 Banko-Utskottets Betänk and. en) deligen lomme att stadna flere år före rtarvaran» de tid , någon våda för Bankens credit icke vöre att befara, isynnerhet om man, der sådant funJ nes nödigt, uteslöt hvad till röjande af den näri varande Silfver-fondens belopp kunde gifva anledning.
Den, som vill, att till contraproposition i hufvudsakliga voteringen om artikeln Böcker skall antagas Ridderskapets och Adelns samt Presle-Ståndets beslut, enligt hvilket redactionen och tullbestämmelserna skulle blifva följande: Böcker, samt Chartor, Musikalier, Not-och Ritböcker—Fria Fria. Med inbundet, rent eller linieradt papper100 Rdr v. — 25.— Fria, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer att till contraproposition i hufvud voteringen antagas Bonde-Ståndets beslut, att för artikeln böra bibehållas nu gällande taxas bestämmelser, nemligen: Böcker: på främmande språk, samt Chartor, Musikalier, Not och Ritböcker - Fria Fria. på Svenska tryckte 100 R:dr v. —20.— Fria. Biblar gifne till Svenska Bibelsällskapet Fria Med inbundet, rent eller linieradt papper iooR:drv. —25. — Fria. Voteringen i hufvudsaken kommer sedermera att ega rum enligt följande proposition: 23:o. Den, som instämmer i Borgare-Ståndets beslut, att för artikeln Böcker skola antagas följande redactions och tullbestämmelser, nemligen : Böcker: på främmande språk samt Chartor, Musikalier, Not och Ritböcker - Fria Fria• på Svenska tryckte: i Finland, Finska original-arbeten Bria ^ . i andra länder 100 R:dr v. —20.—J "a' Biblar, gifne till Svenska Bibelsällskapet Fria 20 Bcvillnings-Utskottels Memorial, N'.o 3o. Med inbundet, rent, eller linieradt papper 100 R:di v. — a5. — Fria. röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages (ira Alternativet) Ridderskapet och Adelns samt Presle-Slåndets beslut. (2:a Alternativet) Bondeståndets beslut. Caffe. Presteoch Bonde-Stånden hafva bifallit
Beklagligen har det blifvit en sjukdom i vart fädernesland att vilja förändra bestående lagar i alla samhällsförhållanden. En lag har icke viii hunnit utfärdas förr än man säger, att den icke duger och derföre böra Komitéer nedsättas för att föreslå förändringar. Den nu ifrågavrde lagen har icke varit tillämpad mera än i några veckor, och ehuru man ännu icke hunnit förvärfva sig någon erfarenhet af dess fördelar eller olägenheter, drager man likväl icke i betänkande alt klandra densamma. Detta klander har utgått från förutsättningar, af något sorn skulle vara bättre än de bestående, men med all aktning för menniskans förmåga i detta hänseende, påstår jag dock, att erfarenheten, som visar hvad som i verkligheten är bättre eller sämre, är för omdömet en långt säkrare grund än dessa förutsättningar och föreställningar. Jag förenar mig derföre med Hr Tersmeden och Frih. Alströmer. Lika med dessa Hrr anser jag det ännu vara allt för tidigt att uttala en förkastelsedom öfver den nyligen utkomna Skol stadgan, och jag är öfvertygad, att, sedan, såsom Frih. Ahlströmer yttrat, denna författning några år varit tillämpad och man erfarit dess nytta och möjligen äfven dess skadliga verkningar, ingen skall heldre än Regeringen vara villig att göra de förändringar i författningen, som erfarenheteu visat vara af behofvet påkallade. Man har fördömt denna lag derföre, att enl. densamma Latinska språket skall läsas i de lägre klasserne, och man säger, att detta språk bör såsom läroämne förekomma, först då barnet blifvit upflvttadt i 2:dra eller 3:dje klassen uti skolan. Hrr Tham, Hjerta och Cederschiöld, hvilka uttalat förkastelsedomen öfver lagen, hafva likväl alla gått den klassiska bildningsvägen. De hafva tillbragt sina spiidare år i skolor, hvarest klassiska studiet företrädesvis blifvit idkadt inom de lägre klasserne. När nu så är förhållandet, huru kunna de då af erfarenhet veta, att ett motsatt förhållande med deras undervisning varit bättre. MA det tillåtas mig att döma efter erfarenhet, ty jag hör till dem, hvilka i den spädare ungdomen icke läst latin. Först vid fyllda 12 år fick jag, som icke genomgått någon allmän skola, en lärare, hvilken ibland mina läroämnen införde äfven Latinet.
Fru W. Strandberg, aom äfven varit en med skäl applä-derad Jemmy, hade nu som svärmodem Charlotte före henne öfvergått till Jemroys mor, den beskedliga fru Hedvig, der hon med sin säkra aktristalang och musikaliska säng gjorde en mycket god figur trots stämmans aftagande, väl icke i styrka, som tvärtom tyckes ökad, utan i smekande välljud, ett årens verk, som äfven de största sångerskor måste underkasta sig. Hr Lundmark förtjänar loford både for att han åtagit sig Ruodis lilla parti, hvarigenom han visar sig sätta konsten of-vanom konstnärsfåfangan, och äfvenså for det lyckade sätt, hvarpå han löser sin uppgift, det ar: sjunger sin barcarola, der hans falsett icke illa kniper sitt höga C. Ett annat väl utfördt biparti är Leutholds, hvars vackra dramatiska recitativ t. o. m. lockat en Arlbergs förmåga. Hr Qrafströms röst kom ovanligt väl fram häruti och gjorde jemte föredraget« och spelets sanning en uteslutande god verkan. Äfven hr Rundberg lyckades få fram några starka och klara toner som Kudolph, ställande hans tenor i ovanligt fördelaktig dager. Han spelade som alltid berömligt. Deremot gjorde hr Lom-berg slät effekt som Gessler, der hr Edberg troligen varit att föredraga. Hr Lombergs talang ligger mer åt jeune-premier-hållet och hans röst likaså, som bättre passar älskogscavatinor än tyrannrecitativ. Baspartien gåfvos af hrr Strömberg och Seller gr en, begge lyckade, med undantag af den senares intonation och gestikula-tion, hvilka täflade med hvarann i pungande hållningslöshet. Operan var denna gång klanderfritt inöfvad, endast bristen på flera och bättre stämmor gjorde sig stundom pinsamt gällande, enkannerligen i manskörerna. Orkesterns ackompagne-ment var lofvärdt, utom i allegro tid måtten, då det gamla doms-basunandet gerna ville slå ihjel duett-, terzettoch kör-sluten. Regien var något bättre än feista gången operan framfördes, men erbjöd också nu svaga punkter.
När nu afvesta 4950 man,under ett krig,kommer art afgä kill Högqvarters-Wakter samt Ordonancer till alla uptänkeliga Adjutanter, och om den högst Cavallerie ödaude kjensigöringen af Bref-poster afwen bibehälles och af Cavalleriek utgöres, fä är redan denna styrka reducerad till en rest af högst 4500 man. Denna förminskning (större eller mindre, hwilket beror af Localen as Landet) är redan nykommen wid Fälttagets början, sjukdomar och kulor hafwcr ännu ej bidragit till någon förminskning. <W>s« serligen och mycket probabel! kan Swerige äter fä krig, dä äfwen veste 4950 man äro till hälften öfwerflödige, men man kan wäl icke neka till att jn Swerige lika lätt kan blifwa nödsakadt utföra ett krig, der Krigö-Thearren fordrar hela denna styrka ja torde hända mycket större; More dä hälften af Cavalleriek rednceradt, sa inser jag icke möjligheten, och det af mänga orsaker, att under elt fälttåg vrgani fe - ,790 Den 2 8 November. sera något dugligt Cavallerie: Och jag tror söv öfrigt alloin än möjeligheten härtill gass, sa blefwe det kanske Kronan wida kännbarare än om Hon under fredstiden saknat inkomsten öf den föreslagna reduction, alla andra olyckor oberäknade som brist pä Cavallen? kan medföra under ert Fälttåg. Jag tycker att blotta ätankan af den olyckan att under ekt Fälttag wara i brist af Cavallerie skulle afskräcka Riksens Högloft. Ständer ifrån att inskränka detta nyttiga wapen, som tillika är sä swart akt anskaffa, till en fä obetydelrg rest af omkring Z090 man, hwilken styrka blir under ett Fälttåg liter att påräkna, solange wart indelta Cavallerie ej annorlundaorganiseras. Med all möjelig öfwerrygelfe om, samt aktning för Högloft.
Deri förekommer nemligen: ” Han skall sökja och främja efter yttersta förmåga Konungens och Rikets gagn och välfärd, men hindra och afvärja ail skada, förderf och fara och i tid gifva tillkänna, om han märker något sådant å färde vara, aldeles som en trogen undersåte egnar och bör och han inför Gud, Kongl. Maj:t och Rikseris Ständer kan till svars stånda. —• 4 Stats-Utskottets Memorial, N.o U. \idare innehåller den i samina § föreskrifne Landshöfdinge-eden: På det högsta skall jag ock låta mig angelägit vara, att främja och befordra allt hvad, som Kongl. Maj;ts höghet och Ständernes frioch rättighet, uti en eller annan måtto, till trogen tjenst eller nytta länder, — _ ff Af ordställningen: ”och han inför Gud, Kongl. Maj:t och Riksens Ständer kan till svars stånda,” visar sig tydligen, att härmed åsyftats moralisk, icke juridisk, ansvarighet; och något serskildt stadgande, som skulle häntyda derpå, att'Landshöfding kunnat, i juridisk mening, stånda till svars för Provincens förvaltning, eller del af förvaltningen, direcle inför Riksens Ständer, finnes icke i 1734 års Inslruction, oagtadt Ständernes den tiden öfvervägande magt. Än mindre kan sådant ske under närvarande Stats-skick, ty Rikets Ständers Grundlagsenliga rätt, att genom Delegerade (Ständernes Revisorer) granska räkenskaperne för Statens inkomster och utgifter, innebär icke någon vidsträcktare rättighet, i redofordringsväg, relatift till Landshöfdingarlie, än den, som gäller för hvarje annan, sorn eger at tdisponera, controllera, uppbära eller emottaga och anordna, utgifva eller utgifva låta Statens och Allmänna medel. Rikets Ständers Revisorer kunna väl göra anmärkningar emot den ena eller andra af dessa åtgärder; men det tillkommer ej Rikets Ständer att bestämma om hallen, verkan och påföljden af anniärkningarne; utan beror sådant af Rikets Domstolar och Collegier samt ytterst af Konungen.
Re - Constitutions-Utskotlets Memorial, N:o 35. Af Herr Grefve Gyldenstolpe A. G.: ”Det af Constitutions-Ulskottet här framställda, af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag förkastade grundjagsändrings-förslag liar jag inom Utskottet sökt motverka. Jag reserverar mig alltså emot detsamma, såsom varande, enligt min förmening, oriktigt till sin grundj skadlig i sin tillämpning och vådligt till sina följder. Förslaget är oriktigt till sin grund, ty det är bygdt på den obevista förutsättning att den Svenska National-Representationen genom sin nuvarande talrikhet och fyrkamriga fördelning är oförmögen att grundligt pröfva och i sammanhang antaga en af Kongl. Majrt framlagd vidlyftigare Proposition angående förbättringar i våra nu gällande Lagar, och att denna Representation alltid skall komma att förrycka Propositionens detaljer ur deras inbördes sammanhang och öfverensstämmelse. Denna förutsättning jäfvas af r^34 års Lagbok, som af Rikets Ständer antogs utan biträde af något Förstärkt Lag-Utskott. Hon jäfvas äfven af åtskillige vid sednare Riksdagar af Rikets Ständer sjelfve uppgjorda och af Kongl. Majrt godkända vidlyftigare Lag-förslag t. ex. Concurs-lagen af år i83o, med sina 12g paragrafer. Jag anser således att Rikets Ständer förmå att sjelfve pröfva och godkänna Konungens framställningar i Lagfrågor, och att Rikets Ständer icke heller skola sönderrycka desamma, om de ega ej allenast ett inre sammanhang, utan äfven ett praktiskt och historiskt samband med Svenska Folkets häfdvunna begrepp och åsigter. Dessutom, hvar finnes någon sä kerhet att icke de 48 Ledamöter, hvaraf det projecterade Lag-Utskottet komme att bestå, skulle förrycka sammanhanget i den Kongl. Propositionen fullt ut så mycket som de Fj^ra särkilda Riks-Stånden.
Då vidare ett annat sådant grundvilkor utgjorde de obolades skiljande från hospitalet, så snart deras obotlighet och åskådlighet kunde anses konstaterade, syntes detta vilkor blott ofullkomligt fullgöras genom den nu vanliga tillämpningen af Kongl. Serafimer-Ordens-Gillets Cirkulär den 13 Januari 18o8, enär det vore en känd sak, att hospitalerne ännu lill stor del upplyIlas af så beskaffade oskadliga fånar, hvilka utan någon våda kunde annorstädes vårdas, och att hospitalerne just härigenom fasthållas vid deras gamla ståndpunkt. Ehuru Motionären ansåge dessa två exempel tillräckligt visa behöfligheten af en revision af våra författningar rörande sinnessjukas behandling och vård ville han dock tillika fästa uppmärksamheten derpå att dessa författningar, vid jemförelse med andra länders, hvaribland Norriges Lov om Sindssyges Behandling och Forpleining, hvilken, såsom upplysande i sak, blifvit motionen bilagd och finnes här efteråt aftryckt, syntes vara alltför ofullständiga och otillräckliga, för att, så som sig borde, både bestämma hospitalernas yttre karakter och inre verksamhet och tillförsäkra de sjuka tidig och tjenlig vård och behandling samt i allmänhet betrygga dem mot godtycklig medfart, misshandling eller försummelse; och har motionären, i den öfvertygelse att, utan en fullständig och genomgripande reorganisation af ifrågavarande angelägenhet samt en ny lagstiftning till dess ordnande, alla anslag och förbättringar måste blifva, ehuru icke fruktlöst förspillda, dock i mer eller mindre mån förfelade, föreslagit: att Rikets Ständer matte till Kongl. Maj:t ingå med underdånig hemställan, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes låta genom sakkunniga personer granska alla till förevarande ämne hörande förlattningar samt med stöd deraf och med hänsigt till landets egenheter och behof, uppgöra ett förslag till förordning om sinnessjukas behandling och värd, hvilket sedermera vederbörligen godkändt och efter meddelad Nådig sanktion, kunde tjena till allmän efterrättelse.