Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten om de kostnader och förluster, som varit förenade med den redan verkställda aktie-teckningen för detta företag, lärer äfven, åtminstone under den närmaste framtiden, göra bildandet af ett nytt bolag för samma jern vägs-anläggnings öfverlagande och fullföljande nära omöjligt, så vida icke ett ytterligare statsbidrag dertill kan af detta bolag påräknas. Dessutom förekommer härvid jemväl den omständigheten, att Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 167. 459 de väsendtligaste fördelarne af oftanämnda företag samt någon betydligare afkastning af rörelsen på jernvägen först äro att förvänta sedan ombyggnaden af Strömsholms kanaloch sluss-verk blifvit fullbordad och de med transporterna på denna kanal, under dess ombyggnad, förenade tidsödande och kostsamma omlastningar kunna undvikas. Skulle nu fortsättningen och afslutandet af arbetena å jernvägen uppskjutas under den förlängda tiden för kanal-byggnadens fullbordande, eller intill 1859 års slut, komine sannolikt under denna mellantid de redan verkställda arbetena att förfalla och förstöras, hvarigenom derpå använda betydliga kostnader alltså blefve till största delen förspillda. i betraktande af dessa jemte öfriga upplysta förhållanden, särdeles hvad beträffar företagets fördelaktighet, hvilken både i allmänt och enskildt hänseende blifvit nu och tillförene vitsordad, hafva Rikets Ständer ansett sig icke böra vägra beviljandet af det ytterligare bidrag utaf allmänna medel, som numera ovilkorligen erfordras för fullbordandet af den omkring 28,000 alnar långa jernvägen mellan Norbergs malmfält och sjön Åmänningen, af hvilken jernväg nära 8,500 alnar redan skola vara färdiga, helst genom detta företags utförande väsendtliga fördelar komma att tillskyndas en bland Sveriges hufvudnäringar samt både den allmänna rörelsen inom en särdeles verksam landsort och produktionen af rikets förnämsta export-artikel onekligen komme att ökas och befrämjas.
Ex Protocollo A. G, Silverstolpe. S. D. Anmältes, det Constitutions - Utskottets Secreterare författat Tabeller, innefattande en kort och tydlig Öfversigt af alla de förslag till förän drin - Zten 8 Juni. dringar eller tilläggr.ingar i Grundlagarna, sorn sedan de irenne sistiörflufna Riksdagar till afgörande hvila: och som Ridderskapet ocii Adeln ansåg till mycken ordning ledande,'vid dessa förslags, till nästkommande Måndag, utsatte upptagande, om hvarje Ledamot af Riks - Sianden ägde för handen ett exemplar af berörde Tabeller; ansåg Ridderskapet och Adeln för siri del tjenligt, att de måtte till trycket skyndsamt befordras, för att i Riks-Stånden utdelas, anseendes derjemte trycknings - utgifterna böra af den anslagna Riksdags - kostnads - summan bestridas: i hvilket beslut de öfriga respectiva Stånden skulle vänligen anmodas att instämma. Ut Supra. Ex Trot o co Ilo A. (j. Silverstolpe. S. D. S tats - Utskottets följande Betänkanden af den «26 Maj, hvilka den 29 i samma månad blifvit på bordet lagda, blefvo nu änyotill afgörande föredragna; r:o I anledning af Kongl. .Majds Nådiga proposition om Stats-Verkets tillstånd och helmi, under Riks - Statens Lörsta Hufvud - Titel; Hvilket till Utskottet återförvisades. 2:o I anledning af samma Varliga proposition, uti hvad sorn rörer Eiles - Statens andra hufvud - Titel eller Civiloch Ilands - Ötaterne; 3:0 I anledning af samma Nådiga proposition, uti hvad som rörer Idiks - Statens Sjette Hufvud - Titel. 4:0 I anledning af samma. Nådiga Proposition, uti hvad som förer Piks - Statens åttonde Hufvud-Titel elier Allmänna och Extra UtgiftsStaterne; Och blefvo dessa 3:ne sednare Eetänkanden af Höglofl, Eidderskapet och Adeln bifallne.
5:o samme man, derom att Staten måtte öfvertaga kronobrefbäringsskyldigheten; 6:o Åke Andersson från Malmöhus län, om ändring af Kongl Förordningen den 30 November 1855. angående expeditionslösen; 7:o Johan Henriksson från Göteborgs och Bohus län, om ändring af Kongl. Stadgan den 1 Juni 1850, angående fjerdingsmän; 8:o Ola Hössön 01 son från Christianstads län, om ändring af nu gällande stadga för rikets allmänna elementarläroverk; 9:o Jöns Andersson från Malmöhus län, om underdånig framställning hos Kongl. Maj:t i fråga om närmare utredning af den mjöloch sågqvarnar tillförene åliggande rustningsskyldighet, m m.; 10:o Anders Persson från Christianstads län, angående ändring af 12 i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862, om kommunalstyrelse på landet; och ll:o Carl Johan Svensén från Calmar län, om Smålands Husar-regementes förändring till infanteri. S. 1). Vid skedd föredragning remitterades till Stats-Utskottet motioner al: l:o Carl Johan Sköldberg från Nerikes län, om lån af allmänna medel för anläggande af jernväg från Dalkarlsbergs grufvor till sjön Möckeln; 2:o Anders Andersson från Skaraborgs län, om lån af allmänna medel för sänkning af de s. k. Kottholms-fallen i Ullervads socken ; 3:o Nils Olsson från Malmöhus län, om fortfarande statsanslag till understöd åt de sedan 1808 —1809 årens krig ännu qvarlefvande landtvärnsmän ; 4:o Peter Andersson från Blekinge län, om indragning af '/3;del utaf båtsmännen i Blekinge, m. m.; 5:o Johan Victor Lundqvist från Skaraborgs län, om upphäfvande af 5 § 3 mom. i Kongl.
Vi hafva sett t. ex. i Blekinge för två är sedan, huruledes man genom tidningarne föranstaltade allmänna sammanskott för att fylla de behöfvandes magar med bröd, under det att Stockholms skeppsbro låg full med bränvinsfastager komna ifrån samma landskap. Jag anhåller följaktligen alt R. o. Ad. ville låta denna punkt qvarstå oförändrad sådan som han blifvit föreslagen. Hr Lind af Hageby, Carl Au g. Ludv.: I sjelfva saken, hvad rörer den anmärkn., som Frih. Raab gjort emot första punkten, är jag hufvudsakligen förekommen af Hr von Hartmansdorff. Frih. Raab yttrade sjelf och medgaf sig anse det vara K. M:s rättighet, att göra ett sådant förbud emot bränvinsbränningen, då omständigheterna dertill föranledt. Jag kan således icke inse nödvändigheten af att utesluta detta stadgande, utan anser tvertom angeläget att det får qvarstå i författningen, på det att en och hvar må känna det, och på det att icke någon som bryter deremot, måtte kunna förebära okunnighet derom. Frih, Raabs andra anmärkn. afsåg att terminerna för bränvinsbränningen borde vara 6 i st. f. 3, men Frihm medgaf likväl alt Staten derigenom skulle komma att gå miste om en de! af den in - Den 1 Juli . m. 409 komst som kunde tillflyta densamma om terminerna voro trenne. Jag ser deruti ett skäl till bibehållande af det för Staten förmånligare stadgande, som Utsk. föreslagit, nemi. bestämmandet af 3:ne terminer. Frih. Raab: Jag har ingalunda kunnat finna mig öfvertygad af de skäl, som blifvit anförda af Hr von Hartmansdorff. Han säger nemi. att det icke är någon hotelse som står i författningen, utan det är en varning och det vore farligt att icke begagna sig af denna varning, emedan sådant skulle uttrycka, all man icke mera någonsin ämnade begagna säg af sjelfva rättigheten. Jag får föra Hrrrnes minne tillbaka i den tid som förflutit för två år sedan, d. v. s. år 1846 om vintern.
Cap GiftormålsBalken , om beräknings-grunden för beloppet af Fördel; deruti Utskottet af anförda skäl tillstyrkt, det genom utfärdande Förklaring öfver berörde Lagrum, må till Vederbörandes efterrättelse förordnas, att efterlefvande Makas fördel, till det för densamma i Lagen utstakade belopp . icke må af annan det o - Dm 7 Martu. skiftade Boets Egendom beräknas och utgå, än af den i Boet b finteliga losa Egendom. 2:0 I anledning af erhållen Aterremiss af IJfskottets, den 8 sistkdne januarii afgifna Betänkande, angående yrkad förändring i stralfet för Hållkarl , som ford*ar Drickspenningar af Resande, eller deni med ovett ofredar ; deruti UiSKOttet, af anförda skäl, samt under åberopande af de flere uti dess förra Utlåtande uppgifna , förklarat sig icke kunna frångå ek ler förändra hvad deruti är vordet yttradt ; Och hafva de Utskottets Ledamöter , hvilka förut varit af skiljaktig mening, nu äfven dervid förblifvit. "—' 3:0 Öfver af RiksdagsFulImägtige Olof Wikström, J. J. Rutberg och J. Wiklund gjordt Förslag, om bestämmande af en viss afgift till RronoFogdarne i Westerbottens och Norrbottens Län, då de icke sjeifve, utan genom Länsmännen , låta verkställa Utslag i Utsökningsmål , äfvensom öfver den af RiksdagsFulJmägtjgen Anders Danielsson väckta fråga Om fastställande af Länsmännens , Nämndeoch Fjerdingsmännens rättighet , att, enligt KronoFogdens
Man kunde icke höra någonting bedröfligare än detta hjelplösa famlande efter något, som han aldrig kunde få tag i, dessa ansatser till välkända melodier, som icke fingo komma fram, emedan han genom att sudda öfver dem sökte inbilla sig att han komponerade, samt slutligen dessa på måfå-löpningar, som utgjorde vinsten af hans konsertbesök. Men det var otvifvelaktigt att han trodde sig åstadkomma någonting vackert, och att han njöt deraf. Det skymde i dörren. Han såg upp och fick se Selma. Konturerna tecknade sig skarpt mot den soliga bakgrunden; hon var klädd i en mörkblå klädning, som satt hårdt och kom henne att se ännu smärtare ut. »Jag skulle velat höra er spela, men jag törs inte för er mor», sade hon skrattande, i det hon fattade med en hand i hvarje dörrpost och lät kroppen väga framåt så långt armarne räckte. Hans ansigte lyste af glädje då han såg henne, men innan han kunde svara, var hon borta. Ännu då hon gått tyckte han sig höra ett dämpadt skratt och se en hvit tandrad skymta der borta i skuggan. Han lade fiolen på disken och betänkte sig ett ögonblick. Det var troligt att hon vek af vid grinden och gick hem om banvallen. Och i så fall . Det var en välsignad sak att de förvuxna vinbärsbuskarna skymde för moderns fönster! Han grep sin hatt, som låg på en af hyllorna, och smög sig ut, lemnande boden åt sitt öde. Efter att ha vikit om gafveln, gick han raka vägen öfver åkern ned till jernbanan. Han kom fram före henne, ty hon hade haft en vinkel att tillryggalägga. Det var inte värdt att gå henne till mötes; kanske kunde modern se det ändå. Han kastade sig ned i gräset vid sidan af banan och väntade. Snart såg han henne. Hon gick med sjelfsvåldig gång och höll händerna på ryggen. Hufvudet var nedböjdt och blicken fästad på vägen. Hon tycktes fundera. Herr Möller reste sig upp och helsade. »Usch, ligger ni här och lurar på folk!» sade hon skrattande. »Skrämde jag fröken?» »Åh nej, ni ser inte som värst anskrämlig ut, och inte är jag så rädd af mig heller.»
Asp inlemnade, af läkaren vid bruket, Medicine Licentiaten C. F. Ericson, på aflagd embetsed och under vanlig edelig förpligtelse, den 24 nästlidne Oktober utfärdade intyg innehåller, att Asp insjuknat i början af förra året i symptomer af sinnessjukdom, så att han redan då var oförmögen till hvarje ansträngande arbete; att denna sjukdom sedermera småningom utbildats till s. k. förlamande sinnessjukdom, samt att hans helsotillstånd nu är sådant, att han med säkerhet kan antagas för sin återstående, troligen helt korta, lifstid oförmögen att sig, vare sig genom kroppseller själsarbete, försörja, så och då anledning icke synes vara för handen, att Asp framdeles kan blifva för brukets tjenst användbar, återstår ej annat än att, på sätt Förvaltaren föreslagit, meddela Asp afsked från sin vid bruket innehafvande bokhållarebefattning. Då emellertid Asp saknar förmåga att sig sjelf försörja, har fråga uppstått huruvida icke af brukets medel borde honom tilläggas något lämpligt årligt anslag till tarflig framtida försörjning. Asp är visserligen icke, på grund af hvarken uppnådda lefnadsår eller tjenstetid, berättigad till erhållande af pension, emedan han är endast 38 år gammal och varit vid bruket anstäld sedan hösten Bih. till R. St. Brot. 1865 & 1866. 6 Sami. 1 Afd. 4 Baft. 2 6 Banko-Utskottets Memorial J/s 8. 1853, men enär det Asps sjukdomstillstånd, som, efter läkarens förmenande, gör honom oförmögen att sig vidare försörja, åtminstone i någon mån kan hafva framkallats af hans trägna och ansträngande arbete vid bruket under sednare delen af år 1863, då han förrättat alla de, enligt instruktionen och arbetsordningen för tjenstemännen vid bruket, förutvarande l:a och 2:a bokhållarne åliggande göromål, med undantag af hufvudbokens förande och afslutande, hafva Fullmägtige ansett billigheten tala derför, att något understöd honom beredes och fördenskull tillstyrkt, att Bokhållaren
H u r skulle h o n kunna afstyra det, s o m h o n fruktade mest af allt, fanns det då intet m e d e l? — Måhända e t t. Det fanns ett, s o m varit h e n n e lika dyrbart o m möjligt som hennes barn, det var — hennes tadelfria rykte. Skulle h o n offra äfven d e t? H o n satt med sammanpressade läppar. Då ljöd plötsligt dotterns stämma klar o c h fyllig ut till henne, o c h under det hon lyssnade, föll svaret i hennes inre likt ett obevekligt d o m s l u t: ja, äfven d e t! Lys sjöng s o m alltid m e d detta dramatiska föredrag, s o m var henne eget o c h s o m alltid griper åhö- rarnas hjärtan o c h sinnen. T o n e r n a svällde ut o c h sjönko, tills sången slutligen d o g bort i en klagande hviskning. M e n h v a d var detta? Det lät ju s o m en snyftning! H o n visste, att nu skulle det k o m m a, m e n nu ville h o n också göra sitt yttersta. » Mitt barn, mitt stackars barn, » m u m l a d e denna darrande, m e n på samma gång outsägligt lycklig att åter få kalla h e n n e så, utan att Lys i sin upprörda sinnesstämning gaf akt därpå. För första gången höllo mor o c h dotter hvarandra fast i en lång, innerlig omfamning, o c h bådas hjärtan klappade kännbart m o t hvarandra, det ena af vild fröjd, det andra i d o f smärta. Det var Lys, s o m först sakta lösgjorde sig. Ni ser, hur omhuldad jag lefver här, ja, hur nära n o g bortskämd jag blir, o c h ändå. Jag tror ni icke kunnat undgå att märka, att j a g icke är lycklig. Förr bar jag icke vetat, hvad det var, s o m fattades mig, men alltsen jag sett fru Landori, vet jag det. Det har blifvit m i n d r ö m, mitt enda önskemål att — få gå in vid o p e r a n!
Till följd af fröken Bförkegrens olyckligtvis förlängda sjuklighet samt fru Hartmans fördröjda tillfrisknande från en allvarsam sjukdom och hr Hartmans plötsliga insjuknande, har teatern nödgats umbära dessa tre betydande krafter. Bet var först mot slutet af maj, som fröken Björkegren kunde åter visa sig på scenen. Hon utförde då några gånger Silvias roll i François Coppée ’ s intagande komedi på vers » Förbi! » och väckte åter förhoppningar på att vår sceniska konst ej längre skall nödgas undvara fröken Björkegrens så länge saknade, alltid verksamma biträde. Enär hr och fru Hartmans fullständiga tillfrisknande nu synes bekräftadt, bör man också kunna hoppas, att de med nästa spelårs början å nyo förmå uppträda. Emellertid har spellistans upprätthållande under de senaste månadernas olyckliga förhållanden naturligtvis varit förenad med stora svårigheter. Till lycka för teatern fick män dock redan i böijan af april ett nytt stycke färdigt, och med detta drog man sig sedan fram under återstående delen af spelåret eller åt minstone till medlet af maj, då den i hr Fredriksons kontrakt honom tillförsäkrade tjänstledigheten tog sin böijan. Det nya stycket, kalladt » Profpilen », är ett efter förebild af de franska intrigstyckena af tysken Oscar Blumenthal förfardigadt lustspel i 4 akter, hvilket med all sin dramatiska otillräcklighet dock är ganska underhållande och i flere veckor fylde Dramatiska teaterns salong med åskådare, som funno sig mycket roade och oupphörligt gåfvo sitt bifall till känna. Till det goda intrycket bidrog också det förtjänstfulla utförandet. Ehuru hr Fredrikson många gånger förut spelat sådana där, enligt gängse uppfattning, men kanske icke efter sedelärans fordringar, ganska » hederlige » gamle gossar som fört en mindre stadgad vandel, ser man dock hans baron Leopold von der Egge i » Profpilen » med lika mycket nöje, enär skådespelaren alltid med samma omsorg utarbetar sina karaktärer och gifver lif åt figuren.
Ian hädanefter ingå, eller ock jjjt annan lämplig förda lån. person uppdraga att, emot enahanda godlgörelse, indtifningsoph bevajtning^-ålgärderne för samma lån besörja.» 13 Banko-Diskont-Direkfionen, som genom utdrag af Banko-Utskottets protokoll för den 2 September 1851 härom underrättades, beslöt den 26 Februari nästlidne år, att bestyret med ifrågavarande låns bevakning och indrifning skulle åt Ombudsmännen fortfarande öfverlemnas, men ansåg, hvad beträffade frågan om ersättning af 25 procent å hvad som kunde komma att å dessa lån ingå, en dylik ersättning icke skäligen kunna medgifvas för sådana belopp, som till Verket ingått eller dädanefter kunde inflyta, vare sig pä grund af redan träffade, af Rikets Ständer, BankoUtskott eller Direktionen gillade eller fastställda aftal, eller i följd af åtgärder, som af Ombudsmännen blifvit vidtagne före den tidpunkt, då Rikets Ständers omförmäldta beslut fattades; i följd hvaraf Direktionen förklarade sig vilja vid hvarje års slut pröfva och bestämma om och å hvilka under året influtna belopp, godtgörelse af 25 procent må Ombudsmännen tillerkännas ; Och bar vid nästlidne års utgång, sedan så väl Förste som Andre Ombudsmannen, under åberopande af Rikets Ständers beslut i ämnet, äskat godtgörelse, den förre å lefvererade 4,359 R:dr 10 sk:r med 1,089 R:dr 38 sk:r 3 r:st., och den sednare å lefvererade 2,644 R:dr 24 sk:r 11 r:st. med 661 R:dr 5 sk:r 11 r:st., Direktionens pluralitet, med tillämpning af ofvananförda åsigter, ansett Ombudsmännen icke böra åtnjuta den beräknade godtgörelsen af 25 procent för ingångna och till Verket lefvererade inbetalningar å 13 st. lån, samt, på sådan grund, bestämt godlgörelsen för Förste Ombudsmannen lill 727 R:dr 17 sk:r 11 r:st. och för Andre Ombudsmannen lill 343 R:dr 23 sk:r 1 r:st., allt Banko.
401 den 95 i sistnämnde månad e. m. på bordet lagde Betänkanden: N;o 93, Angående yrkad ändring uti Kgl. Förordningen den 22 Julii 1803, om Tiondeoch Räntegifvares samt Egares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. N;o 94, I anledning af gjorde Förslag, i afseende på byggnads - skyldigheten vid Kyrkoherdeboställen. S. D. e. m. Wid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets den 7 Junii, under N;o 10, afgifne, samt den 25 i samma månad e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets, den 28 sistlidne April, under N:o 6 meddeldte Betänkande, angående grunderne för den blifvande Berillningen, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, under godkännande af det i berörde Utlåtande upptagne sednare alternativ, eller att Borgenär icke må vara förbunden att, enär lån genom Lagsökning utkräfves, med ed intyga, det Bevillnings-afdraget verkligen fått af Gäldenär tillgodonjutas, samma Utlåtande i öfrigt till alla delar gilla; och skulle de Grosshandlanden Hambraus, såsom ersättning för tryckningsBihtrng till R S. Prof, y:de Sami. 20 403 Fröt. Ut dr. d. 2 Q'ulli 1 823. kostnad och använd möda, vid det al honom utarbetade Bevillningsförslag tillagde 300 Rd. B:co, utaf de till
I annat fall upstår en obillig och ojemn fördelning, emedan den vakt, som bestridt vakthållningen under ett f. m. plenum, hvilket icke fortsättes på aftonen, då skulle erhålla större godlgörelse, än den vakt som skulle med vakten vid e. m. plenum dela den för ett plenum bestämda summan. Jag föreslår således det förtydligande af Ulsk:s Betänk., att afgiften skall ulgå till vakten för hvarje pleni-sammanträde å föroch eftermiddagar, och i fråga 4 H. 23 354 Den 25 Februari e. ra. om fördelningen, befälhafvaren för vakten kunde undfå 16 sk. och manskapet 32 sk. genom hvilken jemkning utgiften i sin helhet för Riksdag beräknad icke blefve betydligt högre än Utsk. beräknat, enär antalet af på e. m. fortsatta plena ej under en Riksdag är särdeles stor. Vidare har Utsk. begagnat ordet ”Underofficeraren'’, men detta synes mig mindre lämpligt, emedan det ofta händer, att icke en Underofficer utan en korporal anför vakten, hvarföre jag föreslår, att ordet ”Underofficeren utbytes mot ”vaklens befälhafvare.” Hr Adelborg, Anders Otto: Jag instämmer med den siste talaren och anser det förenligt med R. o. Ad:s värdighet, att, när Riddarh.-kassan kan bestrida denna utgift, densamma äfven utgår icke för ett plenum, utan hvarje gång ny vakt reqvireras. Frih. Leijonhufvud, Axel Gabr.: Något missförstånd tror jag icke kan upslå, emedan för hvarje plenum reqvireras vakt från regementena. Om således ett plenum fortsattes på e. m., upkomma serskilda vaklgöringar, hvaraf följer, att afgiften skall utgå för hvarje sådant serskildt plenum. Någon jemkning å de föreslagna 6 sk. till hvardera af manskapet torde vara mindre lämplig, emedan detta belopp ingalunda är för mycket, helst ofta inträffar, att plena räcka flere timmar och stundom långt in på natten. Hr Hjärne, Harald:
Accorderne kommit i verkligt behof af nye löneanslag skall jag dock ej ett ögonblick tveka att votera deremot, i fall ej garanti anskaffas, att desse anslag, ej blifva enny näring för det i ekonomiskt, militäriskt och moraliskt afseende fördärfliga Accordsystemet. Att detina garanti ej vinnes genom ett Kongl. Reglemente, det har erfarenheten med det för Armeen af år 1793 visat. Hotelsen med Kongl. Maj:ts onåd, som deruti finnes, tyckes ej synnerligen, hafva afskräckt vederbörande. En verklig lag fordras, tillkommen i den ordning §. 87 RegeringsFormen föreskrifver, med bestämde sträft’ för dem, som olagligen köpa eller sälja sysslor, samt för den Forman, som varit delagtig i aftalet. Project härtill torde i sinom tid böra tillkomma Lagutskottet att upprätta; men för närvarande önskar jag få fästa StatsUtskottets uppmärksamhet derpå, att af de medel Staten redan på 3:dje Hufvudtiteln anslagit, afgå årligen Tvåhundratusen R:dr B:co uti intressen på, icke annat jag kan se, till det mesta olagligen tillkomne Accorder; och att det så - Den 17 December e. ni. i59 ledes, såsom vilkor för beviljandet aflönelillökningar, tyckes vara nödigt fordra säkerhet, att ej äfven de komma att uppslukas, just i samma afgrund, som gjort dem nödvändige. Herr Ribbing: Då frågan om livad Kongl. Maj:ts Proposition innehåller rörande löneregleringen och accorderne inom Armeen, kommer att utgöra ett serskildt öfverläggningsämne, i anledning af Grefve Brahes gjorde förbehåll att få derom yttra sig, så skall jag vid samma tillfälle besvara hvad som kan finnas obesvaradt af hvad Herr von Troil anfört. Dock vill jag medan jag nu har ordet tillika förklara, att jag, instämmande i allt det nit, som för H. JK. H.
Endast för Statens högre ändamål och för en stor allmän nytta äro lagbud i detta fall stadgade; men dessa högre ändamål och denna allmänna nytta böra då vara så bestämdt utredde och så klart ådagalagd e, att den allmänna öfvertygelse/; om vigren deraf är stadgad. Lagafne måste i detta, som i alla andra fall, ifcke motsäga detina öfvertygelse och än mindre den naturliga rättskänslan, inplantad i hvarje bröst; de skola, i annat fäll , föga eller intet uträtta: de blifva döda Och utan kraft. Vid tillämpning af dessa allmänna grunder på den nu i frågavarande förfall ningen emöt Luiendrejerioch Tullförsnillning, och vid bestämmande af påföljden för öfverträdelse!! af deruti stadgade förbud, kan det icke undfalla uppmärksamheten, att desse i författningen lika ansedde förseelser till sin grund och art äro olika. Lurend rejaren införer i Riket varor, hvilka lagstiftaren förbjudit, dels till hämmande af ett gåsön» Skadligt ansedt öfverflöd, dels till förekommande af täflan emellan utländske och inhemske naturoch konst-alster, för att såmedelst uppmuntra inländska productionen. Om det ock kunde antagas, ätt lagstiftaren bör, i förra fället, tillvälla sig förmynderskap öfver enskildes fria användande af sin förmögenhet, och i det sednare; att ioibudsiagar leda (ill ett för Staten allmänt nyttigt ändamål; har likväl i vårt land erfarenheten ojäfaktig! ådagalagt; att utländska öfverflöds artiklar, hvarvid nationen 77s Proposition om Lurendr. o. Tullförsnillning eller vissa classer deraf genom ett allmännare bruk vant sig, oagtadt de strängaste förbud, inkomma, sa länge de till förbrukning äro begärlige, och att då jemväl förbrukning blifvit otillåten, lagarne deremot blifvit öfverträdde. ■ X7