Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom en år 1818 inträffad vådeld blef emellertid det å densamma befintliga stora boningshuset i grund förstördt, till följd hvaraf beskickningen allt sedan varit på ett högst inskränkt och nödtorftigt sätt inrymd i en, egendomen tillhörig, mindre byggnad, ursprungligen innefattande blott 3:ne små rum, men efter det stora husets brand provisoriskt tillökad med ytterligare 4 eller 8 sådana, jemte ett kök. Oaktadt tid efter annan icke obetydliga kostnader blifvit nedlagda på underhåll af denna byggnad, befinnes den för närvarande i sådant skick, att den svårligen någon längre tid lärer kunna användas till bostad åt beskickningen, åtminstone ej utan att på densammas upphjelpande användas dryga kostnader, hvilka, nedlagda på en så beskaffad byggnad, lära fä anses såsom till större delen förspillda. Enligt gjorda undersökningar befinnes nemligen detta hus, som till större delen är uppfördt endast af korsvirke, beslaget med bräder, i så försämradt skick, så väl till väggar, som tak och golf, att det ej lärer på något varaktigt sätt kunna iståndsättas utan att undergå näia nog fullständig ombyggnad. En så kostsam reparation elier ombyggnad vore så mycket olämpligare, som detta hus, i anseende till sitt inskränkta utrymme, Bih. till B. St. M 125. ingalunda kan motsvara äfven de måttligaste anspråk på en passande bostad för Kongl. Maj:ts beskickning, så mycket mindre, som med denna beskickning år förenadt ett General-konsulat, årligen anlitadt af flera hundrade svenska och norska fartyg och hvartill följaktligen erfordras särskilda och rymligare embetsrum än de, som här stå till buds. Tages dertill i betraktande att en beskickning i Orienten måste, förutom den vanliga legationspersonalen, vara försedd med (lera i andra länder öfverflödiga tjenstemän, såsom tolk och kavasser, för hvilka äfven utrymme måste beredas, lärer tydligen framstå, hura otillräcklig den nuvarande provisoriska byggnaden är, och huru föga lämpligt det vore att påkosta densamma någon betydligare reparation eller ombyggnad. En annan omständighet lägger äfven bestämdt hinder i vägen för ett sådant företag.
Fjärde scenen. LARS ANDERS. Sedan JAN ANDERS. L ARS A NDERS ( efter en funderare ) . känt i mitt långa lif. Men jag tror allt, att han Jan Anders är den värste illbåting, jag har har lagt undan ett och annat, som pojken får ta' ­ 97 ­ ve'. Du skall vara din trätobroder benägen, står det. Och så ligger ägorna så bra intill hvarandra. Och på den tiden blefvo Herodes och Pilatus goda vänner. ( Stannar och ser på gärdsgårdarna. ) Det där kunde en då lika gärna ha ogjordt. ( från höger. J AN A NDERS ögonen, seende på gärdsgårdarna. Stannar och skuggar med handen öfver Båda vända sig på en gång om och få syn på hvarandra. ) och går? Nej, se god dag, Jan Anders. Är du ute J AN A NDERS . L ARS A NDERS . J AN A NDERS . L ARS A NDERS ( efter en paus ) . Ja, jag är det. Ska du titta på nybygget? Du har också hitta hit, ser det ut till. Är du ute för att se på midsommardansen? Nej, det är jag inte. ( pekar åt vänster ) och se'n tänker de dansa på logen hos Träskålaborna. ( Pekar åt höger. ) Då ska de här förbi då? Ja, de ska det. J AN A NDERS . De har majstång annars borta hos Petters L ARS A NDERS . L ARS A NDERS . Lars Anders. ­ 98 ­ Då ska de väl titta på bygget här nere också. Gest åt gärdsgårdarna. ) Ja, det kostar dem inget. ( Paus. ) omsistens i vintrase, du Lars Anders. L ARS A NDERS . Det var allt fin fägnad, jag fick hos dig här bäddar på jola, får en ligga i helvetet. Och sådan synden är, måste ock näpsten vara. J AN A NDERS . Som man kokar, får man supa. Som man mången från sitt. Kom ihåg det, du. Och ett hår då och då, gör människan skallig. L ARS A NDERS . Ja ja. Men trätan om mitt och ditt har skilt
§. blefvo, hvar för sig, föredragne; och deröfver beslöts sorn följer: §. 37. bifölls, i enlighet med Utlåtandet, N;o 15. §. 43» Ståndet afslog denna §. i Utlåtandet, N;o i5 och bibehöll den omändrad, sådan som Betänkandet, N:o 7, uptager, §. bifölls i Öfverensstämmelse med Utlåtandet, N:o i5. §. 45, antogs, enligt sistnämnde Utlåtande, med följande förändring af det nya stadgande, som Utskotten i detta Utlåtande föreslagit; ”Till enahanda ansvar tillåten att det hos honom af andra persor.er', än eget arbetsfolk köpta bränvin må etc.” §§. 48, 53 och 56 bi föllos, enligt Utlåtandet, N;o i5. §. 58, godkändes enligt Utlåtandet K;o i5, dock med den ändring uti ?:dra morn., alt emellan orden ”fria” och ”erlägga.’’, införes denna mening: "skola, derest de vi'ja begagna minuterin gsrättighet en”, §§. 60, 64 och 66, biföllos, enligt Utlåtandet N:o 15. 1 öfiigt biföll Ståndet, hvad Utskotten, rörande före va; ande ämnen, i betänkandet N:o 7 föreslagit. S. D. Föredrogos ånyo Statssamt Lag-Utskottens följande Betänkanden och Memorial: N:o 191, i anledning af väckt motion om rättighet för enskild man att af Kronan njuta ersättning för medel, som em betsoch tjenste man, till följd af uppbördsmannapligt eller veikslälld utmätning får om bänder, men förskingrar. Bifölls. N;o 192, i anledning af väckt motion om fullständig granskning och ny redaction af Ansvaiighels-Lagen för Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoret. Biföllr; och N:o ig3, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o r6i, 1 Brot.
Y. Zacco, för ett utdikningsoch aftappningsarbete vid Lockstaholm i Husby socken af Långhundra härad, å 4,300 R:dr, dito dito af 344 R:dr jemte dito för samma år, och 172 R:dr för år 1866 • 3,268: 2,924: — » delegarne i Barrsjökärret på Söder Nånö bys egor i Estuna socken af Lyhundra härad, å 220 R:dr, dito dito af 17 R:dr 28 sk. 10 rst. jemte dito för åren 1854 med 1867, och 8 R:dr 38 sk. 5 rst. för år 1868, 220: — 5. 202: 19. » deltagarne i sänkningen af sjöarne Norrviken och Edsjön inom Sollentuna, Eds och Fresta socknar af Sollentuna och Wallentuna härader, emot årlig inbetalning, efter 1858 års slut, af 8 procent å hela lånesumman, dervid 2 procents ränta för kapital-återstoden beräknas, 4,000: — —- 4,000: — s dito i dito af sjön Erken i Estuna socken och Lyhundra härad, emot dito dito efter 1860 års slut, 1,600: 1,600: — inom Södermanlands län: till deltagarne i sänkningen af sjöarne Långhalsen, Yngarn och Hallbo-sjön jemte flera mindre sjöar inom Rönö, Jönåkers och Oppunda härader, emot dito dito från 1860 års slut, 50,000: 50,000: — inom Östergöthlands län: till strandegarne omkring sjpn Tåkern i Lysings, Dahls och Göstrings härader, för sänkning af nämnde sjö, å 20,000 R:dr, hvilket lån skall återbetalas genom erläggande jemte krono-utskylderne af 1,598 R:dr 34 sk. 2 rst. årligen för åren 1848 'Transport2^(177,897: 20. J. 2,188,911: 23. — 27 Transport: med 1861, och 799 H:dr 17 sk. 1 rst. för år 1862, till dcltagarne i sänkningen af sjö arne Stora och Lilla Rengen, Jernlunden, Asunden, Emmern, Strien och Nimmern inom Hanekinds och Kinda härader, emot årlig återbetalning, efter 1860 års slut, af 8 procent å hela lånesumman, 160,000 R:dr, dervid 2 procents ränta å kapital-återstoden beräknas, » dito i dito af Halleby sjön inom Skärkinds socken och härad, emot dito dito efter 1861 års slut, på Gottland: till sedermera aflidne Prosten P. Wallgren, för utdikning af Burge myr i Ekstads socken af Hubblinge Ting, å 3.700
Gutta cavat lapidem, non vi, sed saepe cadendo; och dessutom har jag ansett det vara min pligt att här framföra de opinioner, sorn hysas äfven utom detta hus, ja, utom alla fyra RiksStånden , att låta Nationens — folkets — röst höras afven har. Jag har sjelf haft den äran att först teckna mitt namn på en till II. M. Konungen ingifven petition, i den syftning, jag nu utvecklat, hvilken på omkring 8 dagar biträddes af 4oo bland de mest ansedda, förmögna och upplysta af hufvudstadens borgerskap, och jag skulle handla orätt, om jag läte detta tillfälle gå förloradt att försöka göra denna min och deras tanka till R. o. Ad:s gemensamma. Man har åberopat Nationens kärlek för sina gamla institutioner, och man har talat om, att det icke vore personligheterna, utan interessena, som borde representeras. De, som alldeles icke vilja någon förändring af det gamla, äro alltid tillreds att åberopa folkets kärlek derför, häfdens helgd etc. De hafva orätt. Erfarenheten talar emot dem, ty folket älskar ej dessa institutioner. De äro för detsamma fullkomligt likgiltiga, ty det ser, att de äro utan gagn, utan kraft; att de äro förmånliga endast för dem, som, i skygd deraf, vilja makligt njuta embetsmannalifvets emolumeutev och ansvarslöshetens dulce otium; att de deremot hindra all progj-ess, all utveckling, all reform; och är det väl täukbart, att ett upplyst folk kan med någon förkärlek omfatta dylika institutioner. Man säger, att de visat sig skydda frii heten oell de stora interessena i samhället.
Borgare - Skändet insäg nogsamt, akt dettg Urtima Riksmöte, förän edr af händelser, som aga dek närmaste inflytande pä Rikets närwarande och fram ida ststfbeständ, icke kunde fulländas, utan akt de mest bekymmersamma ämnen stulle förekomma; men Borgare - Skändet ägde ock wisiheten derom, art desta uräldriga Wke, ofta gänger hfwerhspadt af olyckor och nara atk bringas under främmande ok, blavik frälst af rädige mä>^ och framst bland dem, Ävlingar frän Sweriges Riddarhus, Med hugks msten harar och en saker tillförlik, att den Konung, ssm började desi lysande och milda regering, med uiftäckande af krigsläggn, redan flammande inom hjetta! af riket, afwen genom wiZhekens fredliga wapen, ytterligare stall afwända ds nya faror, som nu hörande Sverige, redau härjat andre Stater; och atk war högrälffabe Konungs fand^fgderligq omsorger, nusultt delas af den ädls Furste, Den >8 Augusti. 793 Furste, som Swensta Nationen kallade, mar mördade och nödige Konung amagit lil! Son och redan i utöfning af Riksstyrelsen Svnligk upfpllt Desi dyra ka!! —. oär Porgare-Sländet kommande öden till niötcs, eldad af en fann fosterlandskänsla och den ljuswa fölhoppnino att enighet och inbördes wälwilja aila Srands Elasier emellan stall befrämja det stora ändamål som sökes: Fäderneslandets bestånd och sällhet bl ti Högwäiborne Herr bandt - Mrrstalkens samt Högloft. Ridderstapec och Adelns ynnest, mälwilja och manskap aiihäller Borgare-Siandet fä maxa inneflutet. -5err Landt«j17arf?alkens Swar Till Borgare-Stäiivers Deputerade! WUofl.
Men skulle den icke vid ärendenas behandling befinnas vara tillräckligt böjlig, utan stanna i en motsatt-mening, så sammanträda båda hamrarne och votera per capita, hvarvid naturligtvis den. nedre och talrikare kammaren får en bestämd öfvervigt. Dettaär redan, i min tanka, ett så väsendtligt fel uti förslaget, att jag nödgas afstyrka detsamma. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Jag måste gö ra Gr. Ankarsvärd fullkomlig rättvisa för den moderation lian ådagalagt i sitt förslag, en moderation, så mycket mera oförväntad", som den kommer ifrån ordföranden uti 1840 års Const.Ulsk. Emedlerlid finnér jag mycket alt anmärka emot detta förslag, och jag fruktar, att jag, i likhet med en värd talare på andra sidan, skulle behöfva åtminstone ett tjugutal af år för att rätt approfondera detsamma. Gr. Ankarsvärd utgår ifrån den allmänna valprincipen ; emot denna princip har jag ingenting alt invända, ifall census rättas derefter. Den allmänna valprincipen är att betrakta såsom ett tveäggadt svärd, som, huru man än vänder detsamma, dock alltid skär omkring sig åt båda sidor; ty om census fastställes mycket hög, sä blifva valen fullkomligt aristocratiska, då desamma deremot med en låg census utfalla i en helt och hållet democratisk anda. Gr. Ankarsvärd har sjelf uppgifvit några statistiska tabeller i delta afseende, och för att visa hvilket missförhållande, som skulle uppstå i händelse hans förslag antages, så anhåller jag blott få nämna, det llederv. BondeSt. skulle enligt detsamma erhålla ett tvådubbelt större antal röster, än alla de andra Stånden tillsammans. Detta förhållande har länge varit iusedt af mig och öfvertygat mig om, att den allmänna valprincipen icke kan tillämpas ulan ståndseller class-modificationer. Del hade varit önskligt, att delta äfven varit insedt af 1840 års Const.Utsk., äfvensom af de s. k. Reformvännerne; ty man hade dä möjligen kunnat undvika den politiska feber, som på den sednare tiden ulbredt sig inom landet.
Men äfven härutinnan visar sig dock mera återhållsamhet än förr. Anläggningen af jordtorp, dagsverkskvldige under hemmanen, synes deremot vara i tilltagande, utan tvifvel tili båtnad för hemmansegarens jordbruk. — Egoskiften och i följd deraf utflyttningar från byalag hafva under detta qvinqvennium fortgått i ungefärligen lika mån som tillförene; uppgående antalet af de förrättningar, Länets landtmätare under liden afslutat, till 770 laga skiften och 687 andra delningsmål. Hemmansbruket sköttes år 1841 af 16,023 posséssionater, boslälls-innebafvare och andra sjelfegande eller sjelfständiga jordbrukare samt af 4,024 arrendatorer och hälftenbrukare; hvarförutan 12,547 förpantningsoch fördelsinnehafvare samt torpare och soldater innehade och häfdade mindre jordlotter utan hemmantal; så att, oberäknadt stadsjorden, de jordbrukandes antal i Länet då utgjorde 32,594. Om bostäderna för dessa helt enkelt antagas svara till antalet häremot, samt särskildt befintliga qvarnstugor, handtverkare-boningar, backstugor och inhysestorp tilläggas, torde summan af alia bostäder på landsbygden uppgå till åtminstone 38,000. Postgårdarne i Länet äro 40, svarande emot 34 hela hemmantal, hvarförutan flera i sednare tider inrättade brefoch paket-poster fortskaffas genom antagne extra postförare. Gästgifvaregärdarnes antal uppgår på landet till 90, som tillhopa motsvara 51? i hemmantal. Länets fern städer hafva dessutom hvar sin gästgifvaregård, underhållen af staden. Diligens-bolaget fortfar att befordra resande och varor på den landsväg, som genomlöper Länet emellan Stockholm och Götheborg.
Utskits hemställan i ani. af en inom BondeSt:t väckt motion om KrigsHofRutteus indragning. Frih. Creutz, Steffan: Utsk:t an‘ör här att vid seduaste Riksdag R. St:r anhöllo det K. M:t täcktes taga i öfvervägande, huruvida ej KrigsHofRätten kunde indragas och de dithörande målen öfverflyttas på de öfriga Hof-Rätterna, samt att K. M:t deröfver hört ej mindre KrigsHofRätten än ock K. Mits och Rikets HofRätter och Högsta Domstolen, men att ärendet förfallit, emedan K. M:t ansett R. St:rs skrifvelse icke till någon åtgärd föranleda. Då nu under denna Riksdag åtskilliga personer yrkat på att ifrågavide Domstol måtte uphäfvas, samt, såsom nämndt är. fö regående Ständer äfven hos K. M:t derom anhållit, så synes tiden vara inne att betänka denna sak. I allmänhet skulle jag tro att KrigsHofRätten är den olämpligaste Domstol, som finnes, och, i likhet med de gamla KämnersRätterna och SlottsRätterna, bör uphäfvas. Då K. M:t hört HofRätterna och Högsta Domstolen i dessa ärenden, så synes deras afstyrkande svar kunna härleda sia derifrån, att, enär ingen särskild afdelning blifvit för sådana mål inom HofRätterna inrättad, så hade inga särskilda löner, i följd deraf, blifvit anslagna, hvadan en mängd militär-mäl skulle komma att föröka de vanliga ärendena i HofRätterna. Hvad nu beträffar det anslag, som KrigsHofRätten haft förul sig anslaget, så har jag ingenting att deremot invända, utan har blott velat yttra mig öfver denna fråga i allmänhet, enär jag varit motionär i detta ämne. Gr. Sparre, Erik: Med ani. af den siste talarens yttrande, har jag velat meddela den uplysning, att den nu omförmälde motionen är nu remitterad till behandling af LagUtsk:t och att dess Utlåt, inom kort kommer R. o. Ad. tillhanda.
Emellertid är jag glad, att i en sak kunna fullkomligt instämma med Hr Adelborg, och det är i att äfven lemna min gärd af erkänsla för de utmärkta tjenster, som den sednaste direktören för Landtbruksakademien gjort det allmänna. Jag får vördsamt anhålla att detta yttrande måtte få åtfölja remissen till Utsk. Hr Adelborg: Då nu discussion blifvit tillåten öfver en motion, som redan vunnit remiss till Utsk., så torde det icke förundra E. o. Ad. att jag å min sida bemöter de inkast, som blifvit gjorda vid mina anmärkmr. Af Hr Åkermans anförande har jag icke kunnat finna, att lian . i sin helhet ogillat den förändrade form jag önskade åt hans motion. Han har tvärtom medgifvit, att om några fördelar skulle af experimentalfältet vinnas för vårt land, så måste det betydligare än förut utvidga sin verkningskrets. Vidare får jag tillägga, att jag just gjort dessa anmärkmr, på det Hr Åkerman med sin ej bestridda talent måtte få tillfälle ytterligare yttra sig om den temligen omotiverade motionen, emedan jag hoppades att den då, sålunda förbättrad och mera omfattande, skulle nå sitt mål säkrare och väcka ett allmännare intresse, än jag genom mitt ringa anförande kunnat åstadkomma. Jag är landtbrukare till lif och själ och sätter detta yrke i främsta rummet bland föremålen för min verksamhet, och deraf kom min värma vid mitt sista föredrag och icke af några särskilda anledmr. Det föranleddes icke af några särskilda åsigter ang:de Hr Åkerman såsom Lnndtbruksakademiens nuvar:de Chef, utan jag ansåg tvärtom denna värma tillhöra ämnet. Hr Åkerman har nämnt något som jag icke kan undgå att bestrida'; han har sagt, att man icke vid Landtbruksakademiens experimentalfält borde göra försök för ett dåligt landtbruk, utan för det mera rationella och bättre jordbruket.
Jag kan ej tro, att den af mig nu föreslagna åtgärd är redan föreslagen i slutet af 7:de punkten af Utskottets förändrade förslag till allmänna grunder för utlåningen, der det heter: ”skulle likväl, vid lånetermins förlopp, tillräckligt antal sökande icke hafva anmält sig, ”att, på ofvannämnde vilkor, lån undfå, ”äge då RiksgäldsContorets Fullmäglige, att, ”till undvikande af ränteförlust, meddela ”lån utan inskränkning till beloppet, endast ”fullgod inteekningssäkerhet derföre erhål”les;” .ty denna punkt vidrör blott stadgandet af den högsta och lägsta summan, som till en och samma låntagare må lemnäs, men icke graden af inteckuingssäkcrheten, hvarom i den föregående andra punkten är stadgadt;, och jag kan ej förmoda, att Utskottet ansett någon annan inteekningssäkerhet vara fullgodj än den förut i 2:dra punkten bestämda, emedan då nu frågan varit om undsättningslån, man väl ej borde fordra en större inteekningssäkerhet, än den, som är fullgod. Skulle min motion icke i denna form bifallas, så tillstyrker jag, att Utskottet åt ofvan citerade mening af ^:de punkten meddelar den förklaring, att der med fullgod 346 Den 5 Mars e. m. säkerhet menas (len, som Fullmägtige, efter jemförelse med den som Banken och publika cassör antaga, eller med blott nästföregående årets taxeringsvärde, anse för tillräcklig. Herr Rosenblad: Sedan Rikets Ständer bifallit, att det silfver, som inflyter å lånet af 2 millioner R:dr Specie, skall på depositräkning i Banken insättas, anser jag mig böra fästa StatsUtskottets uppmärksamhet på nödvändigheten att i instructlonen för RiksgäklsContoret uttryckligen omnämna rättigheten för Fullmägtige, ”att kunna för”sälja de erhållna deposit-atteslernes när ”det kan finnas lönande Herr Riben: I anseende till Riksdagens nära förestående slut, hemställer jag, oin icke de 2:ne nu väckte motionerne kunna genast remitteras till StatsUtskottet.
Resultatet af Direclionens förvaltning hade ansetts mera vitsorda dess förtjenst och rättighet till Bolagets erkänsla, än Revisorernes loford. Men det var emedlertid för dem en tillfridsstälIelse, att, med offenteligt erkännande af denna förtjenst, anmäla Directionen till decharge för det granskade årets förvaltning. Lånebeloppet utgjorde R:dr 1,606,387:^21:4 Verkets Credit!v R:dr ioo,oco var obegagnadt, och derutöfver en behållning af 13,573: 13: 7. Utelöpande Assignationerne utgjorde 145,850: 13: 6 Och utgifne Reverser för Verkets skulder 1,339,792:24 Rehållne Vinsten för året upp. gick till 42,343: 1 1* 2 Hvaraf Bankens andel II>781: 3: g, Och Riks. Si. Revisorers Berättelser. 27 Och af återstoden, med tillagd behållning från förra året, utgörande 38597*: 8: II) utdel. tes till Actieägarne R:df 26,000 eller 26 procent på Actie-capitalet. Från och med 1812 års utgång hade Grosshandlaren Hegardt afgått från Directionen, hvarefter Handelsmannen, nu mera CommerceREdet Björkman, tillika med Comi merceRådet Nordlindh och Handelsmannen Falk. man, deltagit i Förvaltningen. Uti Revisionen öfver >813 års Förvaltning och Räkenskaper deltog, a Bankens vägnar, Commissarien G. A. Brakel, samt för de private Uelägarne, Landshöfdingen , nu mera Friherre W. af Klinteberg, HotMarskalken Friherre F. Stjernbladh och Handelsmannen L. J. Bager. Revisorerne hade, enligt Berättelsen, ansett Inrättningens fortfarande säkra beskaffenhet och Directionens utmärkta förtjenst bäst vitsordas genom de uppgifter om Verkets ställning, som uti samma Berättelse voro upptagne. Verkets utlånings-belopp utgjorde vid .1813 års slut . • •
Höghet, oberäknadt sin sällsynta skönhet, besitter en myckenhet både vördnadsbjudande och älskvärda egenskaper, som vinna allas hjertan, hvilka hafva den nåden att nalkas hennes höga person, så kan man taga för afgjordt, att prinsessan småningom skall förvärfva samma bifall af Hennes Maj:t som af hela danska och svenska allmänheten, i synnerhet som det dagliga umgänget med Hennes Maj:t, åsynen af dess föredöme och åhörandet af de lefnadsvishetsreglor, som drottningen ymnigt skänker med snillets kraft och öfvertygelsens värma, ofelbart skola bringa de fullkomligheter hos Hennes Kongl. Höghet till mognad, hvilka törhända ännu ej hunnit helt och hållet utvecklas. Att kronprinsen är nöjd med sin lott och värderar sin gemål, så mycket det vid den åldern låter sig göra, är ostridigt. Prinsessan synes också alldeles förtjust öfver Hans Kongl. Höghets utsökta uppmärksamhet. Ju mera Deras Kongl. Högheter lära känna och förstå hvarandra, desto mera skall ock naturligtvis den inbördes tillgifvenheten växa. Det vore till och med icke att undra på, om Hans Kongl. Höghet, vid sina tjugu år, ännu ej funne sig lika hemmastadd med de nya allvarsamma förhållanden, hvilka för honom inträdt, som de, hvilka gifta sig vid några och tretti.« Konungen afhörde Beylon med spänd uppmärksamhet, och blicken ljusnade. – »Du har verkligen lugnat mig, kära Beylon; jag håller så hjertligt af min sonhustru, hon är ett så älskvärdt, förträffligt fruntimmer, att det skulle gå mig till sinnet rätt djupt, om det komme några smolk i mjölken mellan henne, drottningen och min son. Min goda Sophia förtjenar att bli lycklig, och om hon icke blir det, om Gustaf ej blir det med henne, så är felet visst icke hennes.« Adolf Fredrik gick efter en kort stund, och Beylon återtog, med Emil i handen, sin plats på soffan. Men ödet, förestäldt af huset Holstein Gottorp, hade beslutat, att i dag hindra Schweitzarens stilla betraktelser. Med temligen sjelfsvåldiga later kom prins Carl inspringande, och kastade sig vårdslöst i ena soffhörnet.