Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Clericie-statens underhåll är visserligen ett temligen betydligt onus, men uppgår ingenstädes till det höga belopp, hvartill författningarne berättiga presterskapet. Uti en mängd församlingar äro billiga ackord upprättade, att tjena till rättesnöre, för framtiden, och olägenheterne af löningssättet falla på löntagaren, hvilken skall uttaga sin rätt af hundrade, måhända tusende, särskildta personer, hvaraf många uti brydsamma omständigheter lemna honom blott valet emellan en förlust eller en obarmhertig utsökning. Uppbördssätt är dessutom dyrt för löntagaren; men den skattskyldige har ingen deraf beroende kostnad, och utgör sin skatt på lindrigaste sätt, uti sådant, som han producerar. Afgifterne till pastor uppgå öfverhufvud taget, per hemman på landet, till 15 ä 18 R:dr Banko, och lill capellanen till 2 k 3; de till kyrkobetjeningen öfverhufvud till 1: 16 a 2: 16 per hemman. Afgifterne uti städerne äro öfverhufvud ringare; och allt hvad lill clereciet utgöres kan saminanlagdl beräknas till 120,000 R:dr för hela Länet, prestgårdarnes afkastning oberäknad, äfvensom kronotionden och vedei lags-spanmålen. Kostnaderne för fattigförsörjning, uti tabellen införde enligt från kronofogdarne inkomne uppgifter, är ansedd till 2 å 4 R:dr Banko för hvarje hemman på landet. Häruti inbegripas blott de ordinarie åtagne bidragen; hvad som helt och hållet frivilligt och individuell skänkes, uppgår säkert till högre värde, men kan såsom oberäkneligt, och blott af enskildt barmhertighet gifvet, ej ingå bland de onera, som i och för samhället, eller statsbeslyret, måste utgöras. Uti städerne måste fattigvården falla sig dyrare, enär rum och ved och matvaror äro uti högre värde än på landsbyggden, och äfvenväl derföre, att fattigpersonalen der måste vara talrikare. lukomsterne af de för 49 för fattigvården gjorde betydlige enskildte donationerne äro ej uti tabellen upptagne.
Posthusens underhåll och ouera 1,347: 6. Poståkdonens underhäll och tillsyn 29,986: 41. Yagnshus-hyror för Post-verkets åkdon 3,493: 56. — Stallrums-hyror för postförares hästar 893: 50. Ved och belysning 9,564: 6. Skrifmaterialier samt stämplingsm. fl. kostnader 34,907: 65. Inköp och underhåll af postväskor, breflådor m. m. 17,399: 98. Reseoch traktamentskostnader 3,655: 63. Ersättningar till Konsuler å utrikes orter 1,243: 34. Gratifikationer 2,150: — Upphandling af postvagnar 39,995: 50. Nybyggnad och större reparationer af postångfartyg 204,762: 44. Leverering till Civilstatens pensionsinrättning 9,511: 34. Balans till år 1864: Under den 6 November 1863 har Kongl. Maj:t för Generalpoststyrelsen i nåder fastställt ny instruktion, hvarigenom inom nämnde Styrelse inrättats 2 Departementschefs-embeten, ett för kanslioch ett för kameral-ärenden, äfvensom en särskild Sekreterare-befattning för skjutsoch tabell-ärenden; och då, i följd af denna förändring, Postverkets stat erhållit en tillökning af 12,000 R:dr om året, hafva Revisorerne ansett sig böra på detta förhållande fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, destohellre som, vid — 43 - jemförelse mellan lönebeloppen för ledamöter i rikets Kollegier och de för ifrågavarande Departements-chefer bestämda aflöningsförroåner, en högst betydlig skillnad dem emellan visar sig. Genom ofvanberörde nådiga bref har nemligen Kongl. Maj:t tillagt de samma dag utnämnde
Majit täcktes i Nåder för detta ändamål ställa till Läns-styreIsens disposition eu summa af 50,000 Ridr Banko, hvaraf 40,000 Ridr utlemnades för spannemåls-uppköp till sju handlande i Carlstad och 10,000 Ridr till 2:ne i Christinehamn, emot förbindelser och säkerhet för återbetalning vid Mars månads slut 1839 med 4 procents ränta. Denna åtgärd hade till följd att lill Länet införskaffades af de låntagande handlanderne i Carlstad 19,701 tunnor och af dem i Christinehamn 7,070 tunnor diverse spannemål, till ett sammanräknadt värde af cirka 240,000 Ridr Banko, hvilken spannemål jemte de äldre upplag af säd, som hos desse handlande funnos, tillhandahöllos Länets innevånare under 1838, emot billiga priser, i jemnförelse till dem, som i nästgränsande Län då voro gångbare, och försåldes för det mesta på kredit. Dessutom behagade Eders Kongl. Majit på Läns-styrelsens underdåniga hemställan, i Nåder bevilja ett räntefritt förskott 20,000 Ridr att af spannemåls-kreditivmedlen utgå till direkta låne-understöd åt de församlingar i Länet som iklädde sig gemensam ansvarighet för återbetalningen vid 1839 års uppbördsstämma för Krono-utskylderna och åtogo sig att använda medlen till beredande af arbetsförtjenst åt sådane församlingarnes innevånare, hvilka saknade andra utvägar till bergning; och denna förskottssumma ullåntes underså beskaffade villkor till 35 församlingar i mindre belopp, af högst 2,000 och och minst 200 Ridr, efter församlingarnes behof eller begäran och den för hand varande penninge-tillgången. Dylika menighetslån hade under 1837 likväl endast till ett sammanräknadt belopp af 7,166
Ståndet kan fatta ett sådant beslut, utan det måste decidera sig för det ena eller det andra, och skälen hvarför man bör här förena sig i den propos., som afser ett altenia - De n 27 Mars e. ra. 4r>9 t i v t anslag, uro redan af andra talare så tillräckligt utvecklade, alt jag icke behöfver i delta fall längre uppehålla R. o. Ad. Hr Prytz: Då jag nyss hade äran yttra mig och hegärde Ståndets bifall lill begge dessa anslag, så gick jag ut från den synpunkt, att. tre Stånd förut icke hafva afslagit anslag till Höganäs. Det är endast Preste* och BorgareSltn, som hafva yttrat sig öfver StatsUtskts nu förevar, betänkande. BondeSt. har bifallit StatsUtskts första betänk., men detta första betänk, innehåller alldeles icke något anslag för Höganäs. Då nu StalsUtsk. frångått sitt första yttrande, så är det deraf, att BondeSt. afslagit det förra betänk., icke någon följd att BondeSt. nu skall afslå ett anslag, som då icke var tillstyrkt. Men jag känner tillika, hvilket jag redan har gjort någon anspegling uppå i mitt förra yttrande, att appaiencerne uro ringa och troligen inga för att BondeSt. skulle i detta afseende förena sig med R. o. Ad., och om det alternativa förslag, som jag androg, skulle lägga hinder i vägen för alt få det mindre anslaget användt lill det luifvudsakliga ändamålet, sorn är Höganäs hamn; så vill jag visserligen icke ensam blifva qvar vid den mening jag yttrat, utan, för att undanrödja all tvist i det fallet, vill jag förena mig helt och hållet i förslaget om att ett anslag må beviljas af 76,000 r:dr till en vågbry lare vid Svinebodan, likväl så, att det må kunna af K. M. disponeras för hamnanläggningen vid Höganäs, d. v. s. på sådant sätt som Frih. Sprengtporten har i sitt första yttrande framställt. Gr. Posse: Sedan Hr Prytz återtagit sitt förslag, har jag föga att tillägga.
Fru Hjort höll också gerna till här; äfven nu satt hon och spann välbehagligt som en huskatt i en länstol med en bok i knäet. Härinne kunde stämningarna utveckla sig, utan att störas af den objektiva allfarvägselegansen i en salong, hvilken var som alla andra och som alltid bevarar öfver sig ett visst obestämbart något, en karaktär af genomgångsrum för allmänheten, ett offentligt mottagningsrum, – ett visst obestämbart något, som afsöndrat sig från de alltför mångas fötter och från den opersonliga konversationens fraser samt dröjt sig kvar som en lukt af kreti och pleti, – hvarje stämning fullt ut, det öfverdådiga lynnet såväl som det mest dämpade och farliga vemod. Truls kände sig här alltid väl till mods. Så äfven i afton. Icke ens närvaron af en stor stadsherre med ett stort, glatt gourmandansigte, hvilken presenterades såsom konsul Carstens och som under aftonens lopp föga sade men dess mera fylde, kunde förstämma honom. Fru Hjort underhöll sig med sin gäst. Af och till hade hon ärende ut, kom in igen, gick åter ut; slutligen tog äfven konsuln afsked. De begge unga voro sålunda mestadels ensamma med den melankoliska stämning, i hvilken de båda hvar i sin stad möttes. Det var en fara för dem, det verkade nästan berusande; och det kände de ock instinktlikt. Hos Truls svälde Ringsjöminnena, sommarminnena, drömmarna midt på ljusa dagen och promenaderna i månskenet, hela den smärtsamt ljufva poesien, – svälde upp till en känsla, som bultade med ymniga pulsslag i hans ådror, dref till gester, minspel, blickar och tonfall, åt hvilka han icke vågade hängifva sig och som det var en sällsam njutning att halft hålla tillbaka och endast halft låta framskymta.
Maj:t inkommit; hvarefter Stats-kontoret, uppå nådig befallning, låtit, genom vederbörande Häradsskrifvare fögderivis upprätta serskilda utredningar, som blifvit tilt Kongl. Majit insända, och af hvilka inhemtas, att den minskning, som, efter medelrnarkegång af de sednaste tio åren, skulle genom den ifrågaställa förändringen uppkomma uti beloppet af ej mindre de räntor, hvilka äro kronan behållna, än äfven hvarje af de för serskilda behof anvisade indelta anslag komme att uppgå i Jönköpings län till R:dr 12,480: 23: 5. „ Kalmar „ „ „ 9,377: 6: 2 eller tillhopa R:dr 31,779: 17. — Sorn Kongl. Majit, vid pröfning af denna fråga, med afseende å dervid förekomna »omständigheter, ansett med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att den sökta förändringen i salpeterhjelpens utgörande inom de Småländska länen varder beviljad, så att •denna ränta derstädes på lika sätt, som i allmänhet inom öfriga delar af riket eger rum, må med penningar efter kronovärde liqvideras, men vid fråga om dylik förändring förekommer, att en betydlig del af nämnde ränta ingår uti löningsoch andra anslag, samt att således förändringen icke rättvisligen kan ega rum, utan att de, som innehafva dessa anslag, för derigenom uppkommande minskning uti anvisade och påräknade inkomster undfå ersättning, har Kongl. Majit, uti högstberörde, från samtlige Riksstånden till Stats-utskottet remitterade, proposition (N:o 11 i 1 Sami. 1 Afd. af Bihangettill Riksståndens protokoller}, nådigst föreslagit, att för tillvägabringande, ifrån och med innevarande år, af förutnämnda förändring uti sättet för salpeterhjelpens beräknande uti de 3:ne Småländska länen, Rikets Ständer matte anvisa erforderligt anslag för att dermed godtgöra den minskning uti indelda löner och anslag till serskilda inrättningar och fonder, som derigenom uppkommer.
Derjemte kan man inhemta af samma utlåt, hvilka förhållanden skulle genom en sådan förändring uppkomma i och för debiteringen och controllen af uppbörden, äfvensom i afseende på räkenskapernas afslutande och levison. Man hade bort minnas, att jemte det coll:m redogjort för omöjligheten att antaga R. St:s begäran, collini tillika visat, att långt ifrån alt det vore tjenligt framflytta tiden för markegångssättningen, vore det skäl att tillbakaflytla den till de lörsta dagarna af October, på det att uppbördsboken måtte kunna vara fullständigt uträknad och upprättad, samt en lid derigenom lemnäs åt uppbördsmännen till uppbörden, hvilket nu är rent af omöjligt, så länge första uppbördsslämman börjades i November månad. Collini har derjemte lill K. M. i und. hemställt, huruvida icke markegångssältuingen borde vara ett medium af det pris, sorn gällde de 3 sista månaderna af det föregide året och de 9 första af det pågående året. Delta medelpris skulle uträknas af deputerade med biträde af landsconloret, pris-kuranlerne verificerade af Pröfnings-comiteen. Allt delta lärer således vara utredt, oell någon ytterligare utredning torde derföie icke behöfvas. Att lugna sinnena med en und. skrifvelse lill K. M., innefattande begäran om utredning af della ämne och derigenom nödga embetsman att ånyo upprepa hvad de förut anfört, det finner jag för min del vara ganska illa betänkt. Jag förnyar min anhållan om afslag å denna punkt. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Uti största delen af i36 Den - November f. m. hvad jag kunde hafva att yttra är jag förekommen af Hrr Lefrén och von Rosen. Det må vara, att olika localförhållanden medföra olika önskningar; men jag får likväl stiga, att uti den ort jag bebor, der den största sädeshandeln verkligen äger runi, är det svårt för läntetagare och räntegifvare att till November månad bestämma prisen. Uttröskningen af säden sker derstädes ganska sent, och i följd deraf begynner sädeshandeln först längre fram på året.
I anledning af de särskildte yttranden jag i dag bär af flere hört, torde det tillåtas mig nämna, att då Friherre Boije yttrat, det han af en Bouppteckning sett, att med en 5o-kannors pistorisk panna, på ett år, /jo, eller jag tror (om jag ej misshört) 5o,ooo kannor blifvit afverkade, kan och bör jag ej betvifla sannfärdigheten af denna uppgift; men jag bör likväl tillägga, att jag aldrig erfarit eller ens förut hört omtalas ett sådant resultat. Tvertom har jag hört en Possessionat, som med yttersta omsorg sjelf dref och eftersåg ett sådant honom tillhörigt Yerk, med förundran nämna, att då han med största drift brännt ett år, just för att se, till hvad höjd han kunde komma, hade han med en 90-kannors Panna H. 10 146 Den 4 Junii f. ro, upphunnit ett qvantum af 24,200 kannor, och jag har anledning tro, attingen, utom den aflidne, efter hvilken Bouppteckningen fallit i Friherre Boijes händer, varit lycklig nog komma derutöfver’. » Emot hvad Friherre Boije vidare yttrat om byggnadsvärdets upptagande vid bränvinsbränningen, har jag intet att erilidra, om det endast beräknas till, hvad jag tror förra författningen, som jag nu ej har till hands för att jemnföra, medgifver, eller till gidel af egendomsvärdet; men sådant är ej fallet med de flere häromkring Staden anlagde Brännerier; de äga ingen jord; de äro tillkomna genom ett missbruk, eller ett missförstånd af författningen. Jag tror således att de, utan sårande af den rättsgrund, jag redan anfört mig anse såsom helig, och ej böra medföra en retroactiv verkan, icke endast kunna, utan äfven höra, upphäfvas, i enlighet med Utskottens Betänkande. I hvad Friherre Boije anfort för bibehållandet af dessa måls qvarblifvande under Kongl. Majrts Befallningshafvande, torde han äfven tillåta mig vara af skiljagtig tanka, hvilken jag ej finner rubbad af dess anförande.
Med återställande af till Kontorets yttrande remitterade transsumt af Rikets Ständers Herrar Revisorers anmärkningar vid granskning af statsverkets jemte andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1862, får Kontoret upplysa, att Inrättningens inkomster, utom statsanslaget, verificeras, hvad stallet beträffar, af de för hvarje dag af jourhafvande eleven till Föreståndaren afgifna rapporter, och smedjan genom den under Instruktions-smedens tillsyn förda journal öfver skoningen samt andra inkomster, nästan uteslutande hyresmedel, genom ingångna kontrakter. Dessa handlingar hafva ej, då de städse behöfva anlitas och alltså måste vara vid Inrättningen tillgängliga, bilagts räkenskaperna, utan har den för året afslutade räkenskapen, åtminstone sedan undertecknad tillträdde räkenskapsförarebefattningen, i god tid ötverlemnats till Föreståndaren, som, efter jemförelse med omnämnde rapporter och smidesjournal samt verkställd inventering af kontanta behållningen, slutligen attestera!- behållningens riktighet. A de uti kassaredogörelsen, under den 31 Mars, afförde 145 R:dr, arbetslön till trenne smeder för nämnde månad, bifogas intyg att desamme verkligen erhållit liqvid. Hvad sist angår anmärkningen, att uppgift om elevernes antal saknas, sä får jag endast nämna, att en sådan uppgift ingalunda synes tillhöra räkenskapen, utan den Föreståndaren, enligt gällande reglemente, till Kongl. Direktionen årligen afgifna utförliga berättelse om undervisningen m. m., uti hvilken berättelse, som tryckes, en fullständig dylik uppgift alltid meddelas. Stockholm i Kongl. Veterinär-inrättningens Räkenskapsförarekontor den 20 December 1864. Thor Ekman. (Bilaga.) Undertecknad har den 31 Mars 1862 uppburit aflöning såsom smed vid Kongl. Veterinär-inrättningen för nämnde månad; och som samtidigt tjenstgörande smederne Söderberg och Fromell för längre tid sedan lenmat sina platser vid Inrättningens smedja och deras vistelseorter äro okända, så får jag härmed till bevis lemna, att de samtidigt med mig uppburo nämnde månads aflöning. Stockholm den 1 December 1864. J. Malmström.
Man bar väl sagt, att ett sådant vidhållande af förbud vore icke detsamma som att undandraga sig denna bevillning, och att borttagande af förbud icke vore åtagande af denna bevillning. Det är denna sats, från hvilken den siste värde talaren utgått, och lian bar sagt, att skälet vore det, alt R. St. blott äga önskningsrätt; men jag ber att få fästa hans så väl som Husets öfrige medlemmars uppmärksamhet derpå, att det gifves ett mellanting emellan att blott framställa en önskan och att besluta oafhängigt af K. M:s höga afgörande rätt, och det är då R. St. för sin del besluta. Likasom R. St. för sin del besluta dessa tullafgifter, likaså besluta R. St. för sin del förbud. Att detta icke är någonting nytt utan vid föregående riksdagar varit erkändt uti K. skrifvelser, derom kunna 1810 års riksdagshandlingar öfvertyga; men oaktadt det är min öfvertygelse, att Utsk. förfarit riktigt, och att alla vinkar derom, att Utsk. visat en dragning att förnärma konungamaktens rätt, äro obefogade, så och då 3 Stånd underkänt beslutet, och frågan således med R. St:s rätt är afgjord, skall jag icke drifva saken så långt som våra former medgifva, hvartill jag annars ansett mig förbunden, utan skall jag, sedan jag nu till prot. anfört min åsigt af saken, åtnöja mig med en reservation mot hvad Ståndet troligen kommer att besluta. Hr Eden hjelm, Gillis: Jag får förena mig uti hvad Gr. Hamilton, icke blott uti sin reservation, utan äfven nu muntligen anfört, desto hellre, som jag i Utsk. var en ibland dem, hvilka på det högsta bestridde frågans afgörande i förstärkta StatsUtsk., såsom i min tanke tydligen stridande mot bestämda föreskrifter uti vår gällande grundlag. Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med något vidlyftigt yttrande härom, utan blott förena mig med Gr. Hamilton uti anhållan, alt R. o. Ad. behagade meddela afslag i denna punkt. Hr Prytz, Lars Adolph:
Jag begagnar detta tillfälle ait förklara, det hvarken jag eller pluraliteten i StatsUtskottet med liknöjdhet ansett vår Na-i tionalTheaters bibehållande; tvärtom har det varit en smärtande föreställning, att denna Thea-’ ter, hvilken redan upphunnit en större grad af fullkomlighet, än den på långliga tider ägt, i brist på nödiga medel, skulle förfalla; men de flesta innom StatsUtskottet hafva li - Dm 25 Maji. 251 kaledes delat den öfvertygelse, att en Thea^ ter i Stockholm ej bör underhållas af Stats, medlen. Om medel genom frivilliga sammanskott, på sätt Grefve Löwenhjelm och Friher. re Åkerhjelm föreslagit, skulle till detta ändamål kunna utfinnas, synes mig att ingen kan vara deremot, och jag tror äfven, att det vore möjligt att ett sådant sammanskott åstadkomma. Controll på dem, som icke anmält sig till Spectacie-afgilt, anser jag, på sätt Grefve Löwenhjelm anfört, icke vara svår, emedan det icke är troligt, att många skulle vilja blottställa sig för den obehagligheten, att blifva öfverbevist om obehörigt begagnande af Spectaciet. Om ärendet återremitteras till Utskottet, kan tillfälle derigenom beredas Utskottet, att närmare taga kännedom af de gjorda Förslagen, och torde en betydlig nedsättning af den Spectacleafgift Grefve Löwenhjelm föreslagit, äfven förmå flera personer att dertill bidraga , och hvarigenom kunde åstadkommas en betydligare summa. Äfven anser jag, lika med hvad Friherre Cederström nyss yttrat, att Ståndspersoner å Landet böra beredas tillfälle att för Spectacle-afgiit sig anteckna; och jag tviflar icke heller, att mången, ehuru på Landet skattskrifven Ståndsperson med nöje skulle gifva något till NationalTheaterns fortfarande. Jag anhåller af dessa förenade anledningar, att Betänkandet måtte varda återremitteradt, hvarvid jag anser en särskild remiss till 252 Den 25 Maji.
Men skulle man ej äfven nied nall anledning kunna förmoda, att sjelfva tillfället af en lättad transport ber jemte de lerdala r, den synbart tillskyndar närvarande näringar, äfven agga speculanter till anläggning af nya. Ingen nian med förmögenhet nedlägger den i någon handtering, utan att i främsta rummet beräkna af&ältningstillfället, och de dermed förknippade fördelar eller svårigheter. Ingen man med förmögenhet och speetilötion försummar en iofiig fördel, då den ligger klar för hans Ögon. Vore det troligt, att en Jordägare i de trakter Canalen genomskär, med liknöjdhet skulle se ett fördelaktigt tillfälle alt deraf' profitera, gå sig ur händerna? att han skulle vårdslösa förädlingen af en md i mamelie, den han ser sig äga. Vöre det ej s$nWaltare, att han skulle anlägga 5fteg«lbn^ dkf" han hade rudimaterie», i betraktande lätta afsättningen; att en annan skulle andi lägga Skeppshvarf, till förädlande af si» skogsproduet, den tredje begagna ett hitintills ödeliggande Strömfall, lill anläggande af någon Fabrik o. s. v. Om allt detta kan kallas gissningar, så medgifvom dock, att den sednare möjligheten är sannolikare ärt Den 29 Juli e, Tti, den förra. — Industrien försummar sällan att draga fördel af tillfället. De fördelar, sorn under byggnadsåren direct tillskyndas de orter Canalen genomskär, kunna ej sned den mindsta sakkännedom helvi Ilas. Det mätte ej vara indifferent för Jordbruket, då på allmänna upphandlings aucrioner i dessa orter uppköpi s liera tusende tunnor Spannmål af Råg, Korn och Alter-, flera hundrade tunnor salt KöH; flera tusende pund såltädt Fläsk; flera tusende kannor Bränvin. Att allmogen med körslor har till lalle förtjena flera tusende Riksdaler.
Hela församlingen reste sig upp och gaf med handklappningar och hurrarop sitt bifall tillkänna, till stor undran för den skara marknadsgäster, som samlat sig utanför Stadshuset och omöjligen kunde förstå, hvad de stolta patronerna företogo sig därinne, som kunde väcka ett sådant allmänt bifall och jubel. John Hall hade af Backman blifvit anmodad att resa till riksdagen i Örebro för att personligen af riksdagsmännen för de wermländska orterna söka utverka bemedlande, att Kungliga Majestät i nåder täcktes inskrida till hindrandet af egendomarnes försäljning, ty kuratorerna hade ånyo låtit utlysa auktion, denna gång i Götheborg den 26 juli. Men någon befallning från högre ort om auktionens inställande hade ej hörts af, hvaraf man slöt, att den stackars Hallen intet förmått uträtta. Under tiden löpte de orimligaste rykten kring staden om hvad hans kompanjon, den kloke och djärfve, men om medlen alldeles obekymrade Pehr Backman funnit på för att på ett eller annat sätt hindra auktionen. Dagen innan auktionen skulle äga rum, anlände John Hall uttröttad och förbi från Örebro. Han var modlös och förtviflad och sjuk af öfveransträngning, ty han hade nästan oafbrutet suttit på skjutskärran i trenne dagar, och årstiden var tryckande het. Han kom sent på aftonen och gick flux upp på sitt eget rum hos Pehr Backman. Han var så trött, att han utan att kläda af sig kastade sig på den stora gustavianska sängen och med en djup suck sjönk ner på bolstret. Han hade knappast hunnit att sluta ögonen, förrän steg och röster hördes i trappan, och någon knackade på dörren. John satte sig yrvaken upp i sängen, trefvade efter nattstaken och elddonet, slog eld och tände ljuset, hvarefter han ropade: – Stig in. Han väntade Backman och trodde, att det var han. Men in trädde ej Backman, utan en hel rad af gamla, skäggiga, väderbitna män. De blefvo stående nere vid dörren och bockade sig för John, som fortfarande satt kvar i sängen och förbluffad stirrade på de oväntade gästerna, i hvilka han igenkände gamla sjökaptener, som varit i hans faders tjänst och i hans egen.