Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter anläggningen af Carlstads vid Kanikenäset belägna hamn och dess öppnande till allmänt begagnande, hade rörelsen derstädes tilltagit så betydligt, alt hamnoch slussafgiflerna, hvilka under de lem lörsta åren, eller 1839—1843, tillsammans endast utgjorde 18.785 R:dr 11 sk. 8 r-.st., under åren 1851 —1855 uppgingo till ett sammanlagdt belopp af 35,664 R:dr 34 sk. 1 rast. Denna rörelsens ytterligare tillväxt kunde för framtiden otvifvelaktig! påräkuas, såvida för de trafikerande bereddes beqvämligheler, sorn nuvarande hamnanläggning ej erbjöde, och hvilka bemäld;) bolag saknade förmåga alt åstadkomma. Vid ifrågavarande, till 10 lots djup anlagda hamn saknades utrymme för upplag af de plankor och bräder, sorn derifrån skulle utskeppas. 1 anseende härtill mäste dessa varor, hvilka år 1855 utgjorde 57,019 lolfter, uppläggas på bankarne vid den från Klarellven till hamnen ledande kanalen och derifrån pä pråmar föras lill fartygen i hamnen, hvilket förorsakade varuegarne en ökad transportkostnad af 8 sk. för tolften. Emedan fartygen icke kunde uppgå till staden, hvars afstånd från hamnen vore 2,000 alnar, mäste godsegarne, utom tidsförlust, vidkännas dryga transportkostnader, hvarjemte godset stundom skadades, samt flerfaldiga olägenheter tillskyndades det stora antalet passagerare å de ångfartyg, som besökte hamnen och hvilka under åren 1852—1856 utgjort i medeltal 99 stycken ärligen. Till beredande af förbättring i nu uppgifna förhållanden hade undersökningar på bolagets bekostnad verkställts utaf Distrikts-Chefen, Majoren D. W. Lilliehöök, hvilken derefter algil'il 3:ne alternativa kostnadsförslag, nemligen l:o för anläggning, efter nuvarande pråmkanals yttre bank, afen ny kanal från hamnen vid Kanikenäset, med lika djup sorn denna hamn, till stadens strand vid den så kallade
Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stat s-rådet å Stockholms Slott den 9 December 1856. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Gunther; Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Lagerheim; samt Stats-råden: Herr Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou och Almqvist. Departements-chefen, Herr Statsrådet Fåhraeus, anmälde härefter i underdånighet: En af utsedde kommilterade gjord underdånig ansökning, att Kongl. Maj:t måtte täckas dels till Rikets Ständer aflåta Nådig proposition derom, att det vid 1853—54 12 Kongl. Maj:Is Nåd. Prop. N:o 44. årens riksdag beviljade statsbidrag för ombyggnad af Långebro vid Christianstad malie, äfven om arbetet icke skulle hinna att före 1856 års slut påbörjas, dertill få i Riksgälds-kontoret innestå. —. Jemte hemställan, att Kongl. Majit täcktes tillförsäkra vederbörande rättigheten till bropenningars åtnjutande, sedan, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, förslag till taxa för den (illämnade nya brons begagnande inkommit och, efter vederbörandes hörande, blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder pröfvadt, tillstyrkte Stats-rådet i underdånighet, att Kongl. Majit måtte genom Nådig proposition föreslå Rikets Ständer, att det vid sistförflulna riksdag till ombyggnad af Långebro beviljade statsbidrag, 100,000 R:dr banko, hvaraf 2/ä län och l/3 anslag utan åter beta Inings-skyldighet, finge (ill det dermed afsedda ändamål i Riksgälds-kontoret innestå, för att derifrån utgå på de terminer, som Kongl. Maj;t kunde finna godt i Nåder bestämma, för så vidt kontrakts-handlingar inkomme och företaget påbörjades före den 1 September 1857.
Och i morgonstundene, när solen uppgår, så var bittida uppe, och fall till staden; och när han och det folk, som med honom är, draga ut till dig, så gör med dem såsom din hand finna kan. AbiMelech stod upp om nattena, och allt folket, som med honom var, och satte bakhåll inför Sichem med fyra skarar. Och Gaal, Ebeds son, drog ut för stadsporten; men AbiMelech reste upp utaf bakhållet, med det folk som med honom var. Då nu Gaal såg folket, sade han till Sebul: Si, der kommer en hop folk neder af bergshöjdene. Sebul sade: Du ser skuggan af bergen, likasom det vore menniskor. Gaal talade än en tid, och sade: Si, der kommer en hop folk neder midt utaf landet; och en här kommer på den vägen till trollareekena. Då sade Sebul till honom: Hvar är nu din mun, som sade: Ho är AbiMelech, att vi honom tjena skole? Är icke nu detta det folk, som du föraktat hafver? Drag nu ut, och strid med honom. Gaal drog ut med Sichems folk, och stridde med AbiMelech. Men AbiMelech jagade honom, så att han flydde för honom; och månge föllo slagne allt intill stadsporten. Och AbiMelech blef i Aruma; men Sebul dref Gaal och hans bröder ut, så att de icke måtte blifva i Sichem. Om morgonen gick folket ut på markena; och det vardt sagdt AbiMelech. Och han tog folket, och skifte det i tre delar, och beställde håll på dem i markene. Som han nu såg, att folket gick utu stadenom, föll han till dem, och slog dem. Men AbiMelech med den hopen, som med honom var, föllo till, och trädde intill stadsporten; de andre två hoparna föllo till alla dem som på markene voro, och slogo dem. Då stridde AbiMelech emot staden den hela dagen, och vann honom; och drap det folk, som derinne var, och slog staden neder, och sådde salt deruppå.
I förra afseendet må erindras , att denna förändring skulle blott mångdubbla liquiderne, samt att det måste anses oformligt, om medel, som äro påräknade, anvisade och oundgänglige för Stats-Verkets utgifter, och hvilka, för sådant ändamål, uppbäras af en - administrationsgren, som står i närmaste sammanhang med Stats-Verkets förvaltning pä det hela, först skulle derifrån afievereras till ett Riksens Ständers Verk, som icke har att någon controll på Tull-styrelsens levererjngar iakttaga, och intet annat att med dessa medel utföra, än att, så fort de ingå, till ett annat Verk åter inlemna ; och i sednare tallet åter förekommer, att då missväxt eller andre inträffande händelser kunna verka, att ordinarie räntor och utskylder icke på rätta tider ingå, men de eventuela inkomsterne deremot, hvaribland Stora Sjö-Tullen är den vigtigaste, kunna på samma tid utfalla med öfverskott, så blir derigenom ett tillfälle, att med det sednare kunna uppehålla en tillfällig brist, under det rådrum lemnäs de skattskyldige, att småningom afbörda sina bidrag. I förening med Stats-utgifternas behöriga gäng, skulle detta blifva en omöjlighet, om, efter en dylik zifferafskärning, som här åsyftas, ovillkorligen blott den förslagsvis påräknade delen af denna Statsinkomst skulle levereras till Stais-Contoiret, I7O Äng. Granskning af Allm. Cassör m. m. och öfverskottet, om något sådant inträffade, genast stadna i Riksgälds-Contoiret, Då Utslaget på det hela, af öfverskotter och brister, icke kan utrönas och bestämmas förr än andra året efter uppbörden, så saknades i ena fallet, anledning, att utan behörig utredning och verification, dessförinnan af Riksgälds-Contoiret kunna äska fyllandet af möjlig brist, ehuru de couranta utgifterne fordrade det, och för Kongl. Maj:t återstode då blott, att med ytterlig stränghet låta infordra resterne eller att sammankalla Rikets Ständer.
Ryssland torde bidraga till en fredligare stämning hos detta land, men betänkte icke då, att jernvägarnes ändamål ingalunda är att utvidga Rysslands välstånd, utan att läggas i sådana sträckningar att de gynna ett skyndsamt befordrande af Rysslands railitär-korps vare sig till Petersburg el - Den 6 Febru&ri. 24å ler Moskwa, m. e. o. alla sådana punkter, der Ryssarne hafva huf* vudtrupper förlagda. Hr Hjerta säger att vi hafva god tid på oss till Stockholms befästande, men huru lång tid anser väl Hr Hjerta behöfvas för detta ändamål? Om äfven man antager att R. St:r skola bifalla hvad Regeringen i detta afseende kommer att begära är min öfvertygelse att 9 år åtgå, innan hufvudstaden förvandlas till den fasta punkt den bör vara. Man har påstått att med dessa 200,000 Rdr icke någonting af väsendtlig nytta skulle kunna uträttas. Jag medger att summan visserligen är liten, men mycket kan likväl dermed verkställas, enär regeringen derigenom sattes i tillfälle att vidtaga nödiga expropriationer, utstaka liniera samla behof! i ga materia lier o. s. v., så att arbetet genast vid en korn* mande riksdag må kunna begynnas. Ett annat skäl som talar för beviljandet af dessa 200,000 Rdr är att Stocholms befästande kan betraktas såsom ett fosterländskt företag, hvars beslutande är en heder för nuvarande Ständer, emedan Sveriges ära och trygghet derigenom testamenteras såsom ett heligt arf åt kommande slägten. Då Regeringen genom Novembertraktaten inslog på en ny politisk bana, fröjdade sig hela svenska folket åt denna traktat, hvarigenom regeringen ställt detsamma såsom en förpost åt de uplysta och frisinnade ideer som England och Frankrike representerade; Svenska folket erfor en rättmätig stolthet öfver den röle det då hade att spela; men, mine Hrr! jag vill bedja Eder ihågkomma att om stoltheten icke upbäres af kraft, nedsjunker densamma till lumpenhet!
Längden öfver de valberättigade bör sedan till Kyrkoherden insändas inom Maj månads slut samma år och under derpå följ ande Juni månad d allmän gällstämma granskas. De anmärkningar, som godkännas, intagas både i längden och i protocollet; de underkända blott i det senare. Pröjningen af hvarje anmärkning tillkommer de valberättigade, sorn oj äj vige är o. När granskningen är slutad, skola både Längden och Protocollet af *rdföranden och jemte honom af minst feni valberättigade, der sä mångå finnas och tillstädes äro, under skr ifvås-, och må ingen annan anmärkning sedan deremot göras, än rörande, förlust af deri upptagen valrätt. Upprättande af längder öfver valberättigade har Utskottet trott icke kunna åläggas någon annan, än den, sörn mantalsskrifning förrättar; ehuru Utskottet fullkomligen känner, huru upptagen desse embetsman* tid redan är. Tiden både för upprättande och granskning har Utskottet sökt lämpa på en gång så, att de efter mantalsskrifningen inträffade förändringar i valrätt må kunna vid granskningen iagttagas, och att Pröfnings-Comitten må kunna, innan valen börjas, afgöra de besvär, som blifva anförda. Raster vid valrnans-val af gifvas muntligen af alla inom gä/let boende va/berättigade, som sin rösträtt utöfva vilja, utom af Kronobetjente, hvilka vid valen icke må tillstädes vara-, men deremot ega att sine röster skriftligen aflemna. Då omröstning i sockenstämma nu sker öppet, har Utskottet icke trott sig höra häri göra någon ändring. Personlig inställelse har Utskottet ansett sig böra föreslå, för att förekomma de bedrägerier och intriger, hvilka Utskottet fruktar blifva en följd af tillåtelsen att begagna full magt. 24 §. Valberättigad, som bor utom gället, eger att, om han vill, sina röster skrif tligen insända. 25 §. Af Ordföranden underskrifva, Utdrag utur Protocollet lemnäs de utsedde valmännen såsom fullmagt. 26 §.
— Riks-Ståndens, angående kostnaderne för deras tryckning, samt utdelande af de vid riksdagens slut öfverblifua exemplar af dessa protocoller och dertill hörande bihang. VI. B. 559, 584. A. 586. — Siats-Rådets om verkställd granskning af. Se Stats-Rådets protocoll. — Preste-Ståndets, angående erforderligt papper för tryckningen af. II. B. 86. A. 95. — Borgare-Ståndets, angående omtryckning af i:sta bandet. Protocollsutdrag, om domares skyldighet alt dermed förse part, som, när värjemålsed blifvit ålagd, hänvisas till presterskapet alt undervisas. Se Värjemålsed. Provincial-läkaren för södra delen af Gottland, om förändrad boningsort för honom. Se Hemsö, Prygelbestraffningens afskaffande, angående. I. 375. R. 376. V. B. 168. A. 194. VIII. U. 168. A. 175. Psalmhistoria af Comminister Beckman, benämnd: ”Den nya Svenska psalmboken, framställd uti försök till Svensk psalmhistoria,” 15 ( »14 ) angående dess inlösen af hvarje moderkyrka och annex i riket I. 206. R. 208. Publicitet. Se Offentlighet. Publika papper, angående tillökning af Riks-bankens fond för belåning af. V. 236. R. 507. VII. B. 190. A. 229. Q Quaranlaines-bevakningen vid rikets kuster och gränser, angående tillsynen derå, samt dess bekostande af Statens medel. VIII. Qvarnar, mjöloch såg-, om anläggning och begagnande deraf. VIII. B. 168. A. 176.
Revisorerne, som uti ofvan in tagna framställning om de af Fullmägtige gjorda beräkningar öfver kostnaden för sistnämnda lån upptagit resultatet af dessa beräkningar, hafva i detta hänseende erinrat om följande af Fullmägtige fattade, från hvarandra skiljaktiga beslut. Uti protokollet för den 4 Mars förekomme nemligen först, att »beträffande de oundvikliga kursförluster, hvilka vore att för Riks »gälds-kontoret emotse vid anskaffningen och tillhandahållandet å utländsk ort af erforderliga medel i Thaler Preuss. Kurant för de »hvarje halfår förfallande amorteringsliq vid erna, så ansågos dylika, af »tillfälliga förhållanden hufvudsakligen beroende kursförluster icke böra »upptagas i den på bestämdt angifna faktorer grundade beräkning, »om hvars uppgörande då vore fråga.» Sedan Fullmägtige derefter, vid sammanträde den 15 i samma månad, godkändt den på grund häraf uppgjorda beräkningen och, i öfverensstämmelse dermed, antagit, att de i densamma uppgifna lånekostnader uppgingo till 6| procent, till hvilket procentbelopp kapitalrabatten för ifrågavarande lån af Fullmägtige blifvit bestämd, så hade Fullmägtige, vid sina sammanträden den 2lista och 25:te i samma månad, i strid mot den förut godkända beräkningen, förklarat att den tillökning i kostnaderna för 1860 års jernvägslån, som komme att för - 38 Stats-Ulsknttcts Utlåtande N:o 22. anledas genom anskaffningen af den för detta låns och derför upplöpande räntors liqviderande erforderliga främmande myntsort, jemväl borde tagas i betraktande vid beräknandet af det belopp, oftanämnde lån ansåges verkligen hafva kostat, och hade Fullmägtige i följd häraf förhöjt den beräknade kostnaden för samma lån med ytterligare en procent eller till sju och en tredjedels procent. En sådan osäkerhet vid beräkningarnes uppställande syntes Revisor erne i hög grad anmärkningsvärd. Detta oaktadt och ehuru Revisorerne förklarade sig icke varit i tillfälle att med tillförlitlig noggrannhet granska berörda af Fullmägtige godkända beräkningar, funno de sig dock böra antaga, att desamma kunde anses så tillförlitliga, som omständigheterna medgåfve.
19 flottan till arméen öfverflyttas, kunna fem klasser beväring, lagda till stammen, icke bringa vår styrka på papperet högre än något öfver 120,000 man. Men då afdrag måste göras för afgång bland beväringen, vakanser bland stammen, sjuke och det stora antalet icke stridande vid en armé, blir nämnda styrka allt för ringa, att under ett verksamt fälttåg, då alltid en stor omsättning inträffar, hålla arméen med depöt och reserver fulltalig till 100,000 man och knappast till 70,000. Huru stort behof man eger af flera beväringsklasser, och huru stor omsättningen under ett fälttåg är, samt de afdrag, hvarpå, man vid äldre klassers uppbåd måste vara beredd, visar påtagligen Danska fälttåget förlidet år. Oaktadt dess åtta beväringsklasser, som tillhöra liniearméen, voro uppkallade, och fastän nionde, tionde och elfte förstärkningsklasserna voro inkallade, var dock de stridandes antal aldrig större än 55,000 man. Redan den omständigheten, att första beväringsklassen kan antagas vid krigets utbrott vara alldeles oöfvad, fordrar beväringspligtens utsträckning till sex år, emedan först derigenom fem klasser beväringssoldater kunna påräknas för den stridsfärdig^ styrkan. I annat fall måste det antal, som ur hvarje klass uttages till fullständigare öfning, ökas, så att det behöfliga antalet, 25,000 man, erhålles af fyra klasser, men hvilket måste anses mera betungande under vanliga förhållanden, än ett års tillökning af beväringspligten, utan vapenöfning under fred. Genom tillökning af en beväringsklass, som vid arméen kan beräknas till något öfver 17,000 man, klefve äfven styrkan på det hela något tillräckligare, för att hålla arméen fulltalig på krigsfot. Beväringspligtens utsträckning till sex år är således en oeftergiflig nödvändighet. Komiterade anse emellertid icke detta ensamt vara tillfyllest.
Der vändes upp och ned på sysslor och ordning för unga herms lexa; han får vana, att allt skall foga sig efter hans beqvämlighet. Hans rock putsas och borstas af tjenarinnan eller så ock af mamma sjelf, hans is Idun utkammar I hufvudsiäden hvarje helgfri fredag och kottar för qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — skor stå alltid blankade till reds. Hvart tanken I, att detta sist skall leda? Nej, lär först och främst ditt barn att bli sin egen dräng, i stället att det sitter som herre innan det ens vet, hvad herre är. Vill du fostra din son till en god medborgare, din dotter till en prydnad för sitt fosterland, bringa dem i tid att inse, att de äro satta här i verlden att på verkligt allvar vara tjenare ... » Den ej kan bygga sitt eget hus, hvad än han bygger, går snart i grus. » Men då nu hemmet skall vara grundtypen för allt samhällslif, följer naturligen af sig sjelft, att det måste vara bygdt som ett godt samhälle, det är — på auktoritet och på kärlek. Låt kärlekens starka vind blåsa genom ditt hus, arbeta med all flit på att dana ädla traditioner, och det skall vara dina barn godt att i en sådan luft växa upp åt ett offentligt lif. Ur den kärlekens anda, som de der med hvarje andedrag insupa, skall för visso i sin tid födas den kärlek till fosterlandet, som är det innersta vilkoret för hvarje ordnadt samhälles lyckosamma bestånd. En tjenst, som man ofta kunde vara benägen kalla för en otjenst, har staten gjort hemmet, då den genom sitt skolväsen tagit barnens uppfostran på entreprenad, till och med den religiösa. Ty så ofantligt missbrukas af föräldrarne denna det offentligas omsorg, att de ofta känna sig rent af frikallade från hvarje omsorg för egen del. Och olyckligare kan det knappast gå. Ty hvad är det väl då, som skolan kan gifva? Litet, allt för försvinnande litet. Derhän ha vi fört det, att inom skolans område ej längre lifvets allmänna lagar gälla.
Hvar och en ledamot äger i sitt Stånd väcka fråga om lagligheten af hvad inom Ståndet sig tilldrager, och derföre har jag begärt ordet. Jag hörde visserligen Hr Rosenblad väcka en fråga, hvilken jag dock icke fattade riktigt, jag hörde sedermera Hr Frih. o. Landtm, framställa en propos. oin ytter!, uppskof med afgörande! af passevolance-frågan, hvilken besvarades med ja; men jag kom, som sagdt är, ej alt fasta mig närmare dervid, tryggande mig till Hr Frih. o. Landtmjs uppfattning af ämnet. 49 §:n Ritsd.Ordn. säger visserligen, att vid andra föredragningen skall ett mål afgöras; men om paSsevolancefrågan icke blifvit föredragen, så kan det så förklaras, att den må kunna ytterligare hvila. Derom vill jag icke nu dömma; men jag begär att få veta, huru R. o. Adis sednast fattade beslut om uppskofvet med föredragningen af betänk, röride passevolance-frågan lyder, på grund af Frih. Boyes i sisla plenum derom gjorda framställning. Skulle beslutet vara att definitivt företaga frågan nu, sa är det icke lagligt att R. o. Ad. upprifvit ett redan faltadt beslut genom ett annat efterföljande; derom kan jag nu icke dömma, men är förhållandet sådant, så protesterar jag emot denna sista form, emedan det vore alt förändra lagen. Hr Reutersvärd, Pehr Adam: Jag är i hufvudsaken förekommen af Gr. Horn, och ämnade framställa den fråga, huruvida den af Hr Rosenblad gjorda propos. vore öfverensstämmande med 4fJ §tn Riksd.Ordningen. Hr Dalman; Äfven jag är i hufvudsaken förekommen af Gr. Horn. Min afsigt var ock att inhemta ordalydelsen af Hr Rosenblads motion, för att tillse, om den icke strider mot R. o. Adis förut fattade beslut. För öfrigt förundrar det mig, att, innan Hr Frih. o. Landtm, föredragit passevolance-frågan, det kunnat beslutas alt densamma skall ytterligare hvila, tvertemot ett förut fattadt beslut, att den i dag skulle företagas. Frih.
Undrande häröfver, och då Hufvudskär ligger långt i norr om Landsort, trode vår Stockholmare, som icke hört talas om denna nya fyr, att det långa fartyget – det var nämligen 200 m. långt – icke vågade sig in i den trånga farleden förbi Landsort och Dalarö, hvarföre det höll öppen sjö så länge, som möjligt och derföre var på väg till Sandhamn. Deri misstog han sig emellertid ganska betydligt, ty fartyget hade nätt och jemnt hunnit förbi Hufvudskär, då det girade upp i nord-nordvest, gick förbi Norsten och Vindbåden, och styrde rakt in i Gillingeleden. Denna hade ju, drömde vår Stockholmare, förr varit endast en militärväg; men denna dess egenskap måste dock hafva upphört, alldenstund den var utprickad och försedd med båkar, hvaröfver, då detta tillfälligtvis skedde för några femtio år sedan, hade förts ett förskräckligt oväsen i några tidningar. Förmodande att något tillfälligt hinder i Sandhamnsleden tvungit fartyget att i stället följa den raka Gillingeleden och derifrån öfver Nämndöfjärden till Kanholmsfjärden, väntade vår man att Gillingeleden skulle lemnas vid Husarö. Men icke heller denna förmodan blef en verklighet, ty tagande denna ö i babord om sig, gick fartyget i stället in på Ingaröfjärden. Detta föreföll vår drömmande man högst anmärkningsvärdt; men icke viljande, genom till kaptenen ställda frågor, förråda sin okunnighet tog han för alldeles gifvet, att fartyget icke ämnade sig till Stockholm, utan endast till – Saltsjöbaden, der man således skulle här fått den mycket fruktande uthamnen i ordning. Vår man fann sig, med en sådan vändning af saken, dock icke missbelåten. Han hade hört talas om Saltsjöbaden, såsom en af Nordens förnämsta badorter, med ett invånareantal lika stort med Kalmars på 1800-talets slut. Han väntade sig således ett stort nöje af att derstädes få tillbringa en och annan dag, derunder njutande af de utmärkta baden och de vackra omgifningarna.
Äfven enligt detta antagande måste nämligen det skådade eller förnumna, då det ej kan till skådårens person komma annorlunda än gående genom dess subject såsom ett medium, oundvikligen derifrån erhålla mycket af sin beskaffenhet; denna är, sannolikt, jemväl i sitt öfriga bestämd af en ursprunglig frändskap (affinitet) med det förnimmande subjectet. Och således kunna visserligen äfven inom denna visions-krets de meddelningar, som nyssnämnda subject mottager, ofta (kanske oftast) vara endast fortsättningar och återspeglingar af dess egna föreställningar; så att om personen är t. ex. ett hugstort snille, en djup tänkare, en högstämd vis, samt tillika en andaktsrik och bibellärd christen, blifva dessa återspeglingar, praktfulla hägringar, hvilkas bilder bekräfta hans verldsåsigt, emedan de egentligen från den leda sin upprinnelse. Icke dessmindre gifves, enligt det antagande vi nu framställt, en obestridlig möjlighet, att mången sådan bildsyn, om den ock är en förstorande och förskönande återspegling af skådarens egen verldsåsigt, likafullt kan vara en från en innerligare och högre verld, än vår nuvarande naturs, meddelad positif bekräftelse derpå. Men hvilka ibland dem äro det? Till och med vid de syner, som leda sin börd från en lägre natur, torde förblifva outredbart, huruvida de alltid äro så helt och hållet blotta drömformer, hörande under prosopopéens omfång. Huru skall man då vid den högre arten af syner, om ock der i allmänhet närvaron af ett Objectift måste erkännas, kunna rigtigt skönja gränsen mellan det i dem blott Subjectiva och detta i dem tillika Objectiva? That is the question. – Man ser, att också detta antagande inleder oss i svårigheter; många andra att förtiga, så är den sistnämnda så stor, att den, på vår nuvarande ståndpunkt af tillvarelse, utom tvifvel måste anses för oöfvervinnlig. Valet mellan dessa tvenne antaganden lemna vi nu åt läsaren.