Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
;så är i Stats-Utskottets tanka deraf en lika saker inkomst för året aR påräkna, -sorn af Stats-Verkets öfriga Inkomst-Titlar, hvilka ej annorlunda än förslagsvis kunna beräknas. Riks-Staterne för åren 1812 till och med 2814 upplysa, att som Inkomster, under Titul: besparde medel, äro upptagne: Tillhopa R:dv 428,447: g. .7- Under hvilken Summa Dödsfallsoch Avan* cements besparingsmedel äro inbegripna, och hafva utgjort: För år 1810 47,3.74 Stats Ustkottet har derföre , dess öfvertygelse Den 5 Juli. SM på goda grunder och icke origtigt, såsom anmärkt blifvit, upptagit denna Titel ibland Stats Verkets Ordinarie Inkomster, då densamma från urminnes tider årligen fortfarit att såsom en inkomst inflyta till Stats Verket. Begrafningshjelpen, som till SterbhUsén utbetalas , innefattas icke under dödsfallsoch cements-Besparings-medlen, utan anordnas och affötes i sammanhang med Lönerna under en särskild Titel af Nådår. Skulle den högst billiga förändring vidtagas, att Begrafriings-hjelperi efter Embetsoch Tjenstemän vid Lands Staterna-, som nu endast utgår efter Krono-värdi utan förvandling, komme att efter förvandling och Markegång tili Sterbhusen utbetalas; så anser Stats Utskottet detta obetydligéii mindska deri. af ofvanberörde dödsfallsoch Avancements-Besparings-Titel påräknade inkomst, enär hela deri förslags-vis upptagne inkomsten både af LandsStaten och hela öfriga Civil-Staten med pen» ninge-löner är blott till 5000 R:dr beräknad; hvarunder ingen anledning är att befaraj det besparingen kan och skall gå. 2:0 Angående 'den af Slats-Utskntiet föreslagfté högre beräkning ä vissa Inkomst Titlar. Af några Led arnöter ibland Höglofl.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Sandströmer icke eller begärt propos. å sitt nyss omförmäldta förslag, men att då Hr Rosenblad och Hr Gripenstedt begärt propos. i öfverensstämmelse med Hr Sandströmer framställning, Hr Landtm, ansett sig böra omnämna delta förslag samt haft för afsigt att tillika, i öfverensstämmelse med hvad Hr Sandströmer nu anfört, framställa att serskild propos. derom ej vore erforderlig, enär åtskilliga ledamöter yrkat propos. till afslag, och följden af bifall lill denna propos. blefve densamma som af ett bifall till Hr Sandströmer förslag. Då härefter Hr Landtm, framställde propos. först till bifall å ifrågavar:de del af K. M:s af Utsk. förordade förslag och sedermera till bifall derå med den af Hr Stuart föreslagna förändring, ropades starka nej, jemte några få ja; hvarefter Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. afsloge denna del af förslaget, samt denna propos. besvarades med ja. Sedermera förekom sista delen af K. M:s af Utsk. uti förevande punkt omförmäldta förslag innehållande ; ”att då någon önskade anstånd med skalteköpeskillingens erläggande, betalningen deraf finge fördelas på det sätt, att hvad som motsvarade ett års grundränta efter kronovärdi genast skulle erläggas och sedermera ett lika belopp ärligen, intilldess hela köpeskillingen blefve godtejord, börande hvad sålunda ärligen till betalning förfölle, debiteras, uppbäras och redovisas i sammanhang med lägenhetens grundskatter, samt slutligen att, på lika sått, som nu blifvit uppgifvit, borde förfaras om någon anmälde sig till skatteköps erhållande innan ofvanberörde uträkningar öfver skatteköpsskillings-beloppen vore fastställda, dock att i sådant fall serskild uträkning öfver ska t teköpssk il 1 ingen för den lägenhet hvarom fråga vore, skulle uppgöras och i ofvan omförmälda ordning pröfvas; hvarförutan K. M. läcktes i nåder förklara, att K.
Begagnandet af orden »annan utländsk» synes emedlertid ej här fullt lämpligt, alldenstund de hänföras till första momerrtet och tvifvel torde kunna vara, huruvida Norge af Svenskar bör be - 22 Lag-Utskottets Betänkande Jtä 40. traktas såsom en utländsk Stat i verklig betydelse; Och derföre bar Utskottet föreslagit en sådan förändring af andra momentet, att den anmärkning, sorn i berörda hänseende nu kan göras, förfaller, utan att meningen lider i tydlighet. Af det ofvanstående följer emellertid att Utskottet hufvudsakligen eller tili största delen oförändradt bibehållit hvad Kongl. Maj:t angående förfalskning i Nå der föreslagit. De förändringar, Utskottet härutinnan tillstyrkt, skola dock, efter Utskottets omdöme, befordra den praktiska nyttan af den löreslagna lagen i denna del, hvilken i öfrigt synes vara till uppställning fullt ändamålsenlig samt med klarhet i sina detaljer genomförd. En mera vidtomfattande förändring eller omarbetning af det Nådiga förslagets andra afdelning, som har till öfverskrift: orri bedrägeri, har Utskottet deremot funnit af nöden. Hvad Utskottet hufvudsakligast eller i första rummet ansett vara att deremot anmärka, iir nemligen att, om än de särskildta brott och förbrytelser, som i denna del al förslaget blifvit upptagna, böra i allmänhet utgöra föremål för ifrågavarande lagstiftning eller i ett sammanhang behandlas, de likväl icke alla kunna, på sätt i förslaget skett, hänföras under bedrägeri, utan sönderfalla i särskilda grupper af brott med olika karakterer, samt att det Nådiga förslaget, i anseende till denna uppställning, skulle kunna, derest det upphöjdes till log, leda till förvirring i rättsbegrepp och osäkerhet i lagskipningen. Efter hvad nämndt blifvit, innefattar icke vår lag några allmänna sladganden i afseende på nu ifrågaställda art af bedrägeri.
Den, som vill, må i luften flyga; Mina vingar gå ej så högt. Jag verlden vill fast öfvertyga: Till Phillis är mitt hjerta böjdt. Hvar må följa sitt eget sinn: Kär håller jag herdinnan min. Farväl, med Gud, min hjertans lilja! Farväl, med mångom tusend’ god natt! Det sker dock, efter Herrans vilja: Jag blifver den, som jag har sagt. Hvar må följa sitt eget sinn: Kär håller jag herdinnan min. Från konungathronen följde honom Sångmön troget ned i det grymma fängelse, der han, tidtals beröfvad äfven skriftyg och papper, på marginalerne af någon bok, med en pinne doppad i koleller sot-vatten, antecknade sina ensliga tankar. Hans dämoniska natur, ömsom glansrik och tjusande, ömsom hemsk och blodig, vinner i poetiskt intryck, ju mera den uppfattas i sin egentliga och förfärliga sanning. Föröfrigt kan skuggan af denne monark, redan i sin födelse invigd åt misstankans och mjeltsjukans makter, vädja till de omdömen, som hans störste broder och ännu större broderson yttrat14. Med full rätt har Gustaf III, på det bekanta värdiga viset, hämnats hans minne. De öfriga versmakarne i denna tid voro blott rimmare. Så äfven Carl IX, – att dömma efter hans ”Rim-krönika”. Den är skrifven med en viss slående kraftighet, hvars uttryck dock ofta är nog grofkornigt; i allmänhet med en eld, som, lik fadern Gustafs, mera är fosterlandsnitets, än poesiens. Carl IX inverkade mellertid onekligen, genom sin kärlek for både lärdom och vitterhet, gynnsamt på instundandet af en bättre framtid. I vittert afseende var hans smak företrädesvis rigtad på theatraliska framställningar: om än lika rå, som de författares, hvilka, med riks-historikern och riks-grälmakaren Messenius15 i spetsen, beflitade sig att uppfylla hans åstundan; än med ”sannfärdiga Comedier”, än med Tragedier, dem de sjelfve kallade ”lustiga”.
Hvad sålunda förekommit hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och enär Utskotten inhämtat, att det, jemväl vid flere föregående Riksdagar, framställda yrkandet om utvidgande af rättigheten till afsöndring af jord från hemman, nu vunnit ett öfvervägande understöd inom de frenns> Kiks-s'ånd, hvilka frågan härom till Utskotten återremitterat, samt att öfvertygelse!! om behofvet och. nyttan af en i så måtto mera vidsträckt afsöndringsrätt, att lägenheter af mindie vidd, än den nu till afsöndring tillåtna, och till minst ett tunnland, må på viss tid få från’ hemman upplåtas, delas af de fleste ledamöter inom bemälde Riks-stånd, anse Utskottenjsig icke böra, i strid mot den åsigt Irenne stånd, genom betänkandets återremitterande, tillkännagifva, vidhålla den af Utskotten förut yttrade mening, i enlighet hvarmed 15 Bagtamt Allm. Besvärsoch ETcon.-Utskottens Utlåtande, Ko 22. Utskotten afstyrkt vidare utsträckning af den nu medgifna tillåtelse till afsöndring af jord från hemman; och få Utskotten, i öfverensstämmelse med pluralitetens inom Riks-ståuden yrkande, nu föreslå, att ett tunnland mätte bestämmas såsom den minsta vidd, en jordlägenhet skall, utom i närheten af städerne, innehålla, för att få på viss tid från hemman upplåtas.
Mörners och Frih, Leijonhufvuds reservationer, i hvad som rörde nu förevar. §, blef' den del af Gr. Mörners reservation, som angick 24 §:n, uppläst, men Frih. Boye erinrades, att icke någon reservation af Frill. Leijonhufvud var nu förevar, betänk, bifogad. Frih. Boye: De inskränkningar, som 1788 års författning gjort i medborgares af den arbetande classen frihet, gick redan alltför långt. 1 en föregående debatt har jag framställt mina tankar derom, att denna författning var en verklig olycka för landet, ty den förbittrade många menniskors öden och tyngde den lägsta medborgareclassen ganska svårt. Ifrågavar. förslag är dock mångdubbelt värre. Jag önskar afslag å hela §:n. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag har redan tillförene reserverat mig emot allt som förekommer i Utsk:ns betänk. N:o 31, ehuru det icke synes, emedan jag ej ansåg behöfligt att föröka tryckningskostnaden med en reservation af mig. Jag har af en tillfällighet, hvaröfver jag är mycket tillfredsställd, fått egna någon uppmärksamhet åt fattigvårdslagsliftning, och byggde då ett systeme efter egna fantasier, dem jag trodde kunna i stort effeclueras. Detta systeme har icke varit modernt eiler kunnat blifva det för denna tiden, och det gjorde också att ingen aktat derpå. Dermed bör jag icke vara obelåten, eftersom detta systeme kan hafva stoia brister; men vid sådant förevetande har del icke heller tillhört mig att debattera med andra om systemer eller reglementariska stadganden till sådana systemer, emedan en sådan separat-debatt skulle i en eller annan måtto rubba de detaljer, sorn ingingo i ett visst systeme.
Men då han trädde ut i lifvet för att skapa sig en lefnadsställning, hade han till ledsagare valt sina unga lefnadslustiga kamrater på kontoren, och oturen ville, att han råkat tillsammans med just dem, som han ej bort följa. Han hade ett godt hjerta och anlagen voro ej heller dåliga, men det nya man visade honom öfverraskade honom och mot sin vilja drefs han framåt obekymrad om hvart den lustiga vägen ledde. Det var nytt, och det var roligt. Hemmet, arbetet, ja, till och med hans fästmö föreföll honom så alldagligt, så vanligt, att han trodde sig hafva funnit ett helt nytt hittills okändt lif i den bullrande, besinningslösa, yra verld, hans vänner förde honom in uti. Han var icke svår att bearbeta. Väl hände det mången gång att han stannade under vägen och såg sig om med skygg blick; men fruktan att synas löjlig gaf ny fart åt hans gång mot förderfvet. Nora kände männen. Hon visste hvad denna fruktan för löjlighet förmår. Och hon begagnade sig af sin vetskap. Hon bibringade ynglingen samma begrepp om manlighet, hvilka hon inom sig sjelf föraktade. Och hon hade en mycket lydig lärjunge. Denne lät sig eröfras tum för tum. Han stred mot sina begärelser; men med förut fattad fruktan att blifva besegrad. Han tänkte på sin fästmö och svor att blifva henne obrottsligt trogen; men han gick dock till Nora och dröjde hos henne flera timmar. Han visste huru orätt han gjorde; men flydde han hennes sällskap, skulle han dömt sig sjelf feg och gifvit sina vänner rätt att skratta åt honom. Så kom omsider den dagen Nora väntat på, då han förklarade henne sin kärlek. Det var en ny kärlekssaga, som började och hon kände sig under dennas inverkan som föryngrad. Nora erfor åter en känsla af lugn och lycka. Hade blott ynglingen varit rik, skulle lyckan varit fullständig. Hon förvånade sig öfver sig sjelf och undrade om ett lif i kärlek skulle kunna ersätta ett lif i rikedom. Kanske, men kanske också inte. Hennes lycka var emellertid af kort varaktighet. Efter några månader af solsken och glädje, lugn och kärlek drabbades hon af ett för henne fruktansvärdt slag.
Då inom hvarje stads kommun med öfver 3,000 innevånare, det skall finnas en beslutande myndighet (stadsfullmägtige) samt en kontrollerande och verkställande myndighet (magistraten) synes mig det böra vara tydligt och klart, för bibehållande af likställighet och sjelfständighet, att den sednare myndigheten icke bör tillsättas af den förre, utan båda utgå, om jag så må säga, från samma rot, hvadan, med val för tillsättning af uppkommande ledigheter inom Magistraten, bör tillgå på samma sätt, och efter enahanda röstgrund, som för val af stadsfullmägtige stadgas, de fall undantagna, som finnas omförmälda i 31 § af Regeringsformen. Den föreskrift angående magistrats tillsättning, som finnes meddelad genom 46 § i kommunal-förordningen, är icke så bestämd, som man af ett lagbud har rätt att fordra. Också har dervid inom olika kommuner tillgått på olika sätt, hvadan en tydligare föreskrift i berörda hänseende, är af behofvet högt påkallad. 110 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Jag föreslår alltså, att nyssnämnda § må gifvas sådan lydelse, som öfverensstämmer med de åsigter jag här ofvan uttalat. Af hvad anledning stadskommunens medlemmar betagits rättigheten, att genom val å allmän rådstuga utse landstingsman, hvilken rättighet är öfverflyttad på stadsfullmägtige, der sådane finnas, blir väl svårt nog att nöjaktigt förklara; och då en sådan ganska vigtig rättighet, aldraminst må vara kommunens medlemmar betagen, derest det nu hvilande förslaget till ny Riksdags-ordning skulle blifva antaget, enär landstingsmanna-uppdraget bör vara uttrycket af ett mera allmänt, men icke ensamt af stadsfullmägtiges förtroende, finner jag mig föranlåten föreslå, det 9:de, 16:de och 33:dje §§, hvar för sig, må undergå sådan ändring, som min anmärkning i berörda hänseende åsyftar.
Statsverkets räkenskaper kunde genom en sådan inrättning mycket skyndsammare afslutas, bokföringen kunde der ställas på veckoslut, revisionernas arbeten underlättas, äfvensom StatsTJtsk.-s vid riksdagarna; med ettord, fördelarna af en sådan anordning synas så mycket öfverväga de inkast, som kunna göras emot densamma, att jag ingalunda är tvekande i anseende till följderna, om den infördes. 3 H. 22 170 Den 7 Mars f. m. Besinnas det vidare, att R. St:s Riksg.eont. mäste stå färdigt, för att, i liändelse.af behof, förvalta Rikets gäld; att det, genom grundlagarna införlifvadt med R. St:s representerande emellan riksdagarna, icke i hast kan alldeles upphäfvas, åtminstone ej hvad dess öfverstyrelse beträffar; och att det äfven för bevillningens redovisande är till en del behölligt: så inses lätt, att en besparing för förvaltningen på det hela vunnes, enär detta eontor nu äger en ej obetydlig embetsmannapersonal, som kunde användas vid uppbördsredovisning och eljest måste öfverflyttas på indragningsstat och pensioneras. Man vore äfven dä ifrån frågan om tillökning i Stats-contorets stat. Af dessa skäl vågar jag föreslå: 1:0 att ifrån och med början af nästa år i84r, ali uppbörd af tull-, post-, ehart» sigillataeoch brännvins-bevi Ilning, sorn hittills ingått till K. Stats-cont., måtte af vederbörs uppbördsverk directe aflevereras till R. St:s Riksg.contor; 2:0 att, ifrån och med år 1842, alla öfriga Statens inkomster af vederbör, uppbördsverk aflevereras till sistnämnda eontor; 3:o att den del af Räntekammarens personal, som genom denna reglering blifver i Stats-cont. öfverflödig, måtte öfverflyttas på Riksg.contts stat och tjenstgöra vid uppbördseassorna, controllen och revisionen inom nämnda verk; 4:0 att Riksg.cont:s tjenstemannapersonal äfven måtte dertill användas; 5:o att K.
Härigenom blifva dessa formulårer mindre vidlyftiga och i tillämpningen lättare att följa, ån de af Presteoch Bonde-Stånden antagna, emot hvilka sistnämnde den våsendtliga anmärkning förekommer, att de förorsaka en vidlyftig och invecklad uträkning för att fördela afgiftsbeloppen på de särskilda inkomsttitlarne, i de fall då, enligt § 8, lindring skall tillgodonjutas för sammanräknad inkomst, som icke öfverstiger 1800 Ridr. För att emellertid kunna närmare bedöma frågan, huruvida andra formulårer ån de nuvarande må anses af Bevillningsstadgans föreskrifter påkallade, torde vara nödigt att taga i betraktande det ändamål, som med formulårerna åsyftas. Ginge detta endast derpå ut att resultatet af taxeringarna på det hela må åskådliggöras, så lårer icke kunna bestridas, att de nuvarande formulårerna motsvara detta ändamål, liksom ock att de öfverenståmma med Bevillningsstadgans allmänna föreskrift i § 6, enär derstädes icke förekommer någon annan beskattningskathegori ån den för inkomst af kapital eller arbete. Men om häraf ån vill synas, som skulle taxeringslängden, strängt taget, icke behöfva innehålla mer ån en kolumn för den beskattningsbara inkomsten, bör dock icke lemnäs ur sigte, att, utom det ofvannämnda ändamålet, äfven ett annat, lika vigtigt, eller verkstållighetsåtgårdernas befordrande och underlättande, i väsendtlig mån beror af det mer eller mindre fullständiga sått, hvarpå taxeringslångden år inrättad. För den skattskyldige kan vål behofvet af en specifikation i allmänhet icke anses vara af den vigt, som uti ofvanberörda framställningar blifvit framhållen; ty så framt resultatet af hans beskattning år noggrannt, lärer det för honom vara likgiltigt på hvad sått detta resultat uppstått, och i händelse han finner sig befogad söka ändring i förment origtig taxering måste han i alla fall, om något med besvären skall vinnas, förebringa så fullständig utredning, som möjligt, af alla sina inkomstkällor, helst då frågan gäller bevillning för inkomst af kapital samt rörelse, näring eller yrke, hvilka inkomsttitlar ofta nära nog sammanfalla med hvarandra.
Jag skulle tro, ätt den princip, som legat till grund för Ridderskapets och Adelns i publicitets-frågan fattade beslut, tillräckligen blifvit framstäld uti Utskottets redactionsfÖrslag, då beslutet om publicitetens införande ej kan gå i verkställighet, förr än §:n blifvit af Konungen sanctioherad* men skulle man nu ytterliga* re bifoga vilkoret af en Lag, stiftad enligt 87 §. RegeringsFormen, så skulle verkstäl - 64 Den io Augusti f. na. b ligheten komma att bero, icke mera af Ridderskapet och Adeln med Kongl. Maj:ts samtycke, utan af Irenne andra RiksSlånd, och en ny sanction af Konungen, hvarigenom. Ridderskapet och Adelli skulle kunna gå miste örn den beslutade publiciteten. Jag tror derföre, att Herr von Schulzenheims föreslagna tillägg ej blott är öfverflödigt, utan ock hinderligt för saken. Friherre Cederström: För min del kan jag ej instämma med den siste värde Talaren deri, att antagandet af en Lag för straffbestämmelserna, innan beslutet om publicitetens införande går i verkställighet, skulle vara öfverflödigt, och jag vill ej förutsätta, att man önskar sig tillfälle att utöfva en arbitrair magt öfver dem , som möjligen förgått sig, hvilket då skulle blifva följden. Men är åter Lagen gifven, försvinner allt arbitrage, och den felaktige öfverlemnas till Domstolen. Jag instämmer på dessa skäl i den redaction Herr llofCanzleren föreslagit, Herr von Hartmansdorff: Jag bar ingen ting emot, att Herr von Schulzenheims redaction antages. Sedan Ridderskapet och Adeln beslutat, att till Lagutskottet öfverlemna utarbetandet af de nödiga straffbestämmelserna, och Utskottet i detta hänseende redan uppgjort ett Lagförslag* hvil - Den io Augusti f. ra. 65 ket nu mera, om jag ej misstager mig, ligger på vårt bord; så kan beslutet om offentligheten ej gå i verkställighet, med mindre den föreslagna Strafflagen blifvit af tre Stånd antagen och af Konungen gillad.
Detta förhållande, så menligt det än är för bruks handteringen, är dock ett godt tecken till framsteg hos en annan lika vigtig näringsgren i orten, nemi. jordbruksnäringen; ty det visar att den söder om bruksdistriktet jordbrukande allmogen, af hvilken forslingshjelpen hufvudsakligen påräknas, alltmera inser fördelen af att använda sina arbetskrafter på eget jordbruk och dess förbättrande framför den tillfälliga inkomsten af äfven jemförelsevis högre forlöner, hvilken inkomst alltid köpes på jordbrukets bekostnad. Emedlertid har denna svårighet att få brukseffekterna forslade till lastageplatsen vållat ett hårdare anlitande af bruksegendomarnes egna samt underlydande landtbönders arbetskrafter än som står väl tillsammans med den äfven i bergslagsoi terna utvecklade hågen för jordbrukets förkofran. Dessa arbetskrafter, såvida de icke uptagas af landtbruket, skulle ock med större fördel kunna användas till hjelpmedel för den ytterligare utvidgning af jern tillverkningen, som naturenligt borde upstå af närheten till tackjernsbergslagen och af tillgången på brännmateriel, hvilken tillgång ökes i samma proportion förbättrade tillverkningsmethoder minska åtgången. Men en sådan utvidgning återhå 11 es nu af förut antydda orsak, eller svårigheten af effekternas transportering. Till undanrödjande af det hinder för både jordbrukets och jernhandteringens i orten förkofran, som sålunda vållas af forslingsväsendet, hvilket, derest till ofvannämnde qvantitet jerneffekter lägges den betydliga mängd spanmål, sill, salt och andra förnödenheter som föras till bruken, uptager åtminstone 60,000 kördagsverken, eller mera än 200 för hvarje arbetsdag på året, har behofvet af förbättrad kommunikation, medelst jernväg, länge varit insedt. En af Majoren och Ridd. C. E.
Derjemte skall det åligga bolaget att, utan ersättning, medgifva anbringande längs efter jernvägen af elektriska telegraf-linier med hvad dertill hörer. 10:o Afgifterna för passagerareoch varu-trafiken skola utgå enligt gällande, af Kongl. Majit, efter dertill utaf bolaget afgifvet förslag, i nader fastställd taxa, hvilken i allmänhet hvart Femte år lämpas efter sig då företeende förhållanden. llio Skulle behållna inkomsten af jernvägen, efter afdrag af den ärliga inbetalningen å det af Staten erhållna lånet, öfverstiga Sex procent å det belopp aktie-egarne. tillskjutit, ankommer på Kongl. Majit att. utom begagnande af den i näst ofvanstående punkt Kongl. Majit förbehållna rätt att pröfva och bestämma de enligt taxor utgående afgifterna, föreskrifva, huru stor del af detta öfverskott skall till underhållsoch ombyggnadsfond afsätta».
4:o att hvad härutöfver, under liden lill Rikets Ständers nästa sammankomst, möjligen kan för ofvanberörde ändamål erfordras, må tagas i beräkning vid fastställandet af det så kallade mindre kreditivets belopp, samt att följaktligen något serskildt undsättnings-krediliv icke må vid innevarande riksdag anvisas. 3:0 Att vid meddelandet af understöd åt behöfvande, i anledning af missväxter eller felslagna skördar, följande vilkor och bestämmelser må iakttagas, nemligen: «) utaf de till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för ifrågavarande understöd ställda medel får en summa af högst 50,000 r:dr, under mellantiden intill nästa riksdag, användas för 22 Stats-Utskotlct Utlåtande, Ar:o 214. undsättningar utan återbetalningsskyldighet ål sådane behöfva lide, som icke äro i tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återbetala de undsältningsmedel, dem tilldelas; börande dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig så använda desamma, att dithörande fattiga oell arbetslösa personer derigenom beredas sysselsättning och tillfälle att medelst eget arbete förtjena sitt uppehälle; b) för öfrigt få ofvan omförmälda tillgångar endast begagnas till räntefria låneunderstöd med bestämda betalningsterminer och mot vederbörande större elier mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af Kongl. Majit i nåder godkänd säkerhet; c) så vidt omständigheterna medgifva, böra tillfällen för de behöfvande beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbetsföretag. 6:0 Att den af riksdagsfullmäktigen Sahlström, väckta motion, angående en öfver bela riket utsträckt distrikteller sockenmagasius-inrättning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 7:o Alt de låneunderstöd, riksdagsfullmäktigen IVenander och Olaus Eriksson för uppförande af soekenmagasins-byggnader föreslagit, ej heller må beviljas.