Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Reuterskjöld, Axel gg röster» Justerades följande: Utdrag af Protocollet hållit hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 4 October 1823. S. D. Vid förnyad föredragning af följani de ConstitutionsUtskottets den 24 sistledne September aflåtne, samt den 3 dennes eftermiddt' gen pi bordet lagde, Memorial; N:o 53. Angående förslag till några smärre ändringar och tillägg i 19 och a2 §. §. Angående förslag till en ändring i 13 §. Riksdagsordningen, med afseende å U~. niversitetens Representationsrätt ; N:o 55. Angående förslag till en ändring S 13 §. Riksdagsordningen, för bestämmandet af Universitetens Representanters valbarhet; N:o 56. Rörande några mindre Grundlagsändringar, föranledde af det inom Utskotten införda omröstniogssätf 5 'Otn y Octoher f, mi *5* Nio 57« Angående förslag till ändring i 4 Momentet 2 §. TryckfrihetsFörordrvängen j Fann Ridderskaper och Adeln för godt.att ConstitutionsUtskottets berörde förslag,tillden behandling 56 § RegeringsFormen föreskrifver, godkänna. Ut supra. S. D. Da nu å nyo föredrogos Förstärkta StatsUfskottets den 29 sistledne September aflatne, earnt den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Memorial: N:o 501. Angående sattet för kostnadernes bestridande till Hans Kongl. Höghet KronPrin. sens förmälning och verkställda Utländska resa. Angående vätderingsgrunden till Bevillnings Utgörande af Brandförsäkrade hus i Städeme, samt om den af Städeme utgående Salu-Accisen ; Fann Ridderskapet och Adeln , att berörde 2ine Memorial borde till BevillningsUiskouet öfverlemnas.
Det torde också erkännas, att man däråt bör ägna allvarlig uppmärksamhet. Dels fjärmar nämligen alltid obelefvenhet, dels sätter den lätt andra egenskaper i skuggan. Den person, mot hvars rätt man kan göra befogade anmärkningar, råkar j u ofta i misskredit, och om man äfven gör hans goda sidor rättvisa, blir han dock en ej gärna sedd gäst. Takt och världsvana äro väl också något, som hvarje moder söker gifva sina barn, enkanneligen sina söner, ty hos damerna måste man erkänna, att de, till dels åtminstone, äro medfödda. Men att få pli på pojkar — det är allt ofta nog en vansklig och kinkig sak. Själfviskhet och otymplighet måste då ge vika för uppmärksamhet mot andra och smidighet, för oaflåtligt aktgifvande på sig själf och outtröttlig höfviskhet mot andra. Också är det just därför, som sällskapslif är så välgörande, synnerligast för ungdomen. Den blir nödsakad att tänka på andra, att tillbakasätta sitt eget jag, och själfvisk som ungdomen ofta är, är detta särdeles nyttigt. (Hvad man bör och icke bör i hvarje särskildt fall lär sig nog icke genast den okunnige eller tafatte. Det är så många obetydligheter att iakttaga, att, som jag tror, endast vanan kan lära dem. Dock är det många fel, hvilka man genom uppmärksamhet från början kan undvika. De små / hushållspenningfrågan. Tretusenkronorstrecket. m. Alma Baltzer. 1803 råd, som nedan nämnas, äro därför mest afsedda för nybörjare, om än något kan förtjäna beaktas äfven af mera försigkomne. * * * Är man bortbjuden, så bör man låta angeläget vara att icke komma för sent. Det är en försyndelse både mot värden och de öfriga gästerna; isynnerhet om ni är bjuden till middag, ty då förbryter ni er äfven mot maten.
Mer än ett år hade sedan detta samtal förflutit, då Villaflor, återkommande från NordAmerika, landsteg i Rio. Han ilade genast till marquez Barbacena. Denne var utgången, men huru stor var icke hans förundran, då kan i denne sin slägtings hus träffade i stället markisinnan de Santos, der görande les honneurs. Välkommen, grefve Villaflor! utbrast damen genast, då hon fick se honom. Ni torde väl finna er lika förvånad, att träffa mig i min fordna hufvudfiendes hus, som då ni sist ertappade mig i den afledna gamla enkans hus, i det erbarmliga nästet Porto da Estrella. Tack för detta lilla trefliga besök! Det spridde ett litet solsken öfver min dåvarande förtviflade belägenhet, och jag skall aldrig glömma ert mig i motgången visade deltagande. Ni har då erhållit tillstånd, senhora, frågade Villaflor, att återkomma till hufvudstaden? Visst inte, svarade Elvira, men jag har för närvarande ställt mig under liberalismens fana och gör således hvad jag behagar, liksom alla de andra. Hvad? ni hör till patrioternes parti, och lefver ändock i marquez Barbacenas hus? Ja väl, svarade Elvira skrattande, ty just han är nu förtiden den aldra ifrigaste Patrioten. Ni skall veta, Villaflor, att stora och vigtiga händelser här tilldragit sig på de sista veckorna, medan ni gungat på hafvet. Barbacena har nemligen af Dom Pedro blifvit lika ovärdigt behandlad som jag, med den skillnad likväl, att han mångdubbelt förtjent sitt öde. Med ett ord: gunstlingen har fallit i onåd, blifvit afsatt från alla sina embeten och förvist från hofvet. Naturligtvis söker han hämd, och han, denne absolutismens fordne kämpe, detta camarillans fordna skötebarn, har nu förenat sig med radicalerne, agiterar, dundrar i deputerade-kamarn och i Malaguetta emot Aulismo och Lusitanismo.
Preste-Ståndets aterremiss om. förlupen Makas rättighet att ingå nytt giftermål sid. 284. Hvad till Politiemål bör hänföras; sid. 286. K T 67. Anmärkningar vid Betänkandet om åtgärder till Sjö-Lagens öfverseende - Sid. Anmärkningar i frågan örn företräde af Jordegare till Brukares .Lösa egendom i sid. 29o. Eh I 'örslag till ändringar i nu stadgade Rättegångs-Ordning - sid. 292. Öfverståthållare-EtnbeteVs i Polisärender ställande under Tiof - Rättens granskning - - sid. 299, N.r 71. Granskning af Pol is-Fin fattningar ne örn syssellöse personers försändande till Arbetshus sid. 303. N:r 72. Ändring i sältet för uppenbar Kyrkoplikts s verkställande sid. 314. Lagoch Besvärs-Utskottens.- Kr 73- Om en allmän Näringsfrihet sid. 539» Lag-Utskottets, angående: N:r 74. Återremiss om förändring i Författningarne till förekommande af Barnamord sid. 31)2. 3 N:r 75. Återremiss om sättet för Menigheters hörande - - sid. 3^4. Förändring af 7 .de Kap. 2 och 6 §„ §. Handels-Balken, om handel vid marknad Sid. 365. Yrkad skyldighet för Konungens Befallningshafvande ätt till Justitie-Kanslern och Juslitie-Ombudsmannen insända sina Kungörelser, rn. m. sid. 368. N.r 78* Arbetsoch Fångförteiningars afiemnande till Justitie-Ombudsmannen sid. 374. Yrkad ändring af Rättegångssätt(t i frågor om Skjutsförsummelser - sid. 377. N.r 80. Föreslagen ändring i ansvaret för fylleri och dryckenskap . - sid. 382. Si/iang till Rikt-St. Prot. 1S17 - lirg. y:d( Sami. N:r Sy, SiB N.r 81, Samma amne och om
M:l uti nådig skrifvelse af den 23 Oktober näsllidne är, enär E. K. M:t i ofvannämnda Proposition ansett Slatsråds-ledamol, sorn frän embelet alginge under sådana förhållanden, som de, hvilka i nyssberörde målto blifvit behörigen vitsordade, böra tilläggas pension lil! ofvanniimnde belopp, med tillika fästad! afseende å Statsrådet Olners långvariga och förtjenst lulla verksamhet i allmänna befattningar samt å öfrige i den underdåniga ansökningen åberopade omständigheter, utan afvaklan på det beslut, sorn af Rikets Ständer kunde komma all i anledning al nämnde Proposition fattas, föreslagit Rikets Ständer att medgifva, del Statsrådet Ulner måtte, så snart afsked honom beviljades, å Allmänna lndragningsslaten uppföras, ali under sin återstående lifstid derifrån, i pension åtnjuta 6,000 R:dr R:mt årligen. Rikets Ständer, som icke. funnit skiil lemna bifall lill E. Ii. Mits ofvanberörde proposition i afseende på Slalsråds-lcdamols pensionering i allmänhet, anse dock, med afseende på de rörande Statsrådet Ulner förekomna särskilda omständigheter, anledning förefinnas ali bifalla E. K. Mils nu ifrågavarande förslag. Enär likväl, efter hvad för Rikets Ständer blifvit upplyst, Statsrådet Ulner är berättigad alt komma i åtnjutande af pension från Amiralilets-Krigsmans-kassan, anse Rikets Ständer det pensions-belopp, han Irån nämnde kassa kan komma att åtnjuta, böra aldragas Irån den pension, sorn nu beviljas, hvadan Rikets Ständer medgifvil, alt Statsrådet Ulner, då lian från statens tjenst afgår, må på Allmänna lndragningsslaten erhålla en årlig pension af 6,000 R.dr Runt, från hvilken summa dock bör afräknas den pension, han från Arn i rafflets-k rigsin ans-k assa 11 tilläfventyrs åtnjuter. 50:o. Sedan, uti en den 24 Oktober näsllidne år till E. K.
Erander matte i underdånighet anhalla, ver "ackres Kongl Maj:r i Nåder anbefalla Landshöfdiugarne, at hwar och en i fic Län, der allmänna skogar finnas, höra Jnnewanarne genom llLpmeracle, en eller flere fran hwarje Socken, öfwer alla med Skogshushållningen Derstädes gemenskap ägande delar, om wärdén och tilsynen deröfwer, och om bästa sätter ac utöda 0- djuren der de finnas, samt dermed jemte eget utlärande til Kongl. Majst skyndsammeligen i underdånighet inkomma; hwarefter och sedan Kongs. Kammar-('olieZ>um sqmr Öfwer-Hof JägmastareEmberet äfwen blifwit hörde, en diommirräckunde i Räder förordnas, för at af alla inhämtade uplysningar och utläranden upgöra förslag antingen lii en fullständig allmänt gällande Skogsoch Zagt-Ordning, eller til flere särskilde för olika orter i Riket. 2:0. At äfwen den underdäniga anhällan matte göras, det wederbörande Lollegier och Embeksmän blefwo anbefalde, at ofördröjeligen inkomma med fullständiga upgifttr och yttranden: a)Angäende huru mänga och af olika namn warande Kronans skogar, som annu finnas wara ochsxonei-Läe, 666 Den 14 Mars. e. m. sam huru mänga eller stora delar deraf, hwilka nödwändigt böra bibehallas för publicus behof, och Huru wärdén af dem bör förrättas, b) Om af de sä kallade Harads-Allmänningarne nägra til hela Deras widd eller til wista delar böra bibehallas för Kronans eller public^? behof, med upgift af skälen dertil, samt c) öfwer hwad Oconomie - Utskottet förut föreslagit om detza Allmänniugars delning smellan Socknarne. z:o.
Prosten försökte taga till flykten, att se åt ett annat håll, att låtsa som ingenting, men fienden var honom för öfvermäktig, och nästan innan han visste, huru det hade gått till, befann han sig vid altaret under orgelmusik med en ung dam med brudslöja vid sin sida. Det var Hulda, som gömde sitt rodnande ansigte under slöjan, till stor förargelse för den äldre systern, som i flere år hade väntat på anställning. Men Hulda hade ännu mer energi än systern, och hon hade fast beslutat att icke riskera att gå ogift efter tjugo år. Sedan visste ingen huru det kunde gå. Det var bättre att taga det säkra för det osäkra, och derför begagnade hon alla tillfällen så väl, att det var hon, som först berättade modern, att prosten måtte ha friartankar till henne. Fru Fransson såg rörd på prosten, sade honom, att hon »hade hört en liten fogel sjunga om något», och tackade honom för hans goda tankar om hennes skatt. Då hon en dag fann dem sittande tillsammans på en bänk i björkallén, stälde hon sig som en »ange gardien» bakom dem i solnedgången och sade: »Jag visste det! Jag anade från första ögonblicket, att jag skulle mista henne här, men tag henne! Min skatt, min unga rosenknopp! Hon är väl värd en mans kärlek.» Det varade icke många månader, förrän Hulda ryckte in som prostinna i den stora prostgården och snart gjorde svägerskan alldeles öfverflödig. — När Hulda sade till Maria Heller, att hon hade förstått att göra sig både älskad och ärad, var hufvudsakligen det sista sant, i synnerhet när man tänker sig respekt som en känsla, starkt blandad med fruktan. Det dröjde icke många år, förrän den beskedlige prosten i allt var henne underdånig och ofta befann sig i samma situation som en skolpojke som är rädd för stryk, — fastän det naturligtvis icke var fråga om att Hulda använde sådana radikala medel. — Men när prosten satt i sitt skuggiga arbetsrum i sin djupa tagelklädda länstol och i allt lugn läste sina tidningar, hände det, att dörren öppnades temligen hörbart, och Hulda stod på tröskeln lång och knotig som rättvisans gudinna och frågade i en sträng ton: »Josef, hvad har du nu gjort?»
Sits fullmäktige i Banken och Riksg.cont., i afseende på lyftningen af det s. k. stora creditivet; N:o 114, i fråga om inrättande af ett juridiskt institut ; N:o 1 15, i anledn. af väckt motion om skyldighet för häktad person, som sakfälles, att ersätta sitt fångunderhåll; N:o 116, i fråga om prasscriptionstiden för utsökande af fordringar hos statsverket; N:o 117, i anledn. af väckt motion om belöningar af allm. medel för kronobetjeoter, som visa nit för tjufveriers hämmande; N:o 118, i anledn. af väckt motion om tillökning i aflöningeti för värfvad soldat, som utöfver viss tid varit i tjensten anställd; N:o 1 19, i fråga om inköp för allmänna medel af register till förslaget till allmän civil-lag; N:o 120, i anledn. af väckt motion om inrättande af nya Hofrätter och en förändrad indelning af Hofrätternas jurisdictioner; N:o 121, i anledn. af väckt motion om organiserande af en advocat-corps på stat; N:o 122, i anledn. af väckt motion, dels att på landet må blifva alt tillgå edsvurne tjenstemän, till biträde vid 72 Den 9 Januari e. m. upprättande af juridiska handlingar, dels ock att expeditionslösen i doroboksmul må upphöra; N:o ia3, i anledn. af väckt motion, att, med ändring af i3 cap. 3 §:n Piätleg.-b:n, ersättning för resekostnad och dagtraclamente till extra-domare, som, i anseende till ordinarie domares jä fak tig lief, tillförordnas, alltid må af allmänna medel utgå; Stats - samt Allm.
Betänkande N:o o. Under anförande, hurusom stadgandet i 2:dra mom. af förevarande §, att hvad stad oller socken, enligt stadgad fördelning, af bränvinsförsäljnings-afgiften tillfaller, skall användas till kommunala behof inom staden eller socknen, vore alltför vidsträckt och obestämdt, hvaraf blifvit en följd, att dessa medel på olika orter blifvit på helt olika sätt begagnade, har slutligen Doktor Sandberg uti en inom Preste-Ståndet väckt motion (N:o 66), enär en ändamålsenlig folkundervisning vore det mest framstående och vigtiga bland alla kommunala behof, men, enligt hvad erfarenheten visat, mången kommun ansett åtskilliga andra behof böra först tillfredsställas, yrkat, att sista punkten i nämnda moment måtte erhålla följande lydelse: “Hvad stad eller socken sålunda tillfaller, användes allestädes, der det behöfves, först och främst till folkbildningens utveckling, således till skolelärares aflöning, till undervisningsmateriel, till skolhusbyggnader och till förökande af soekenbibliotheker samt sedermera till andra för kommunen nyttiga ändamål. “ Ehuru det icke kan bestridas, att folkundervisning utgör ett af de vigtigaste bland alla kommunala behof, föranlåtes Utskottet emot motionärens förslag anmärka, att, utom det mindre lämpliga, som kan anses ligga uti alltför detaljerade föreskrifter i frågor, hvaröfver kommunerna förut egt sjelfva bestämma, det likväl alltid skulle ankomma på kommunen att afgöra, huruvida behof i den af motionären angifna riktning verkligen förefunnes; och då man får antaga, att, om tillvaron af ett sådant behof erkännes, kommunen också är betänkt på anskaffande af medel till detsammas afhjelpande, anser Utskottet någon egentlig fördel för folkbildningens sak icke stå att vinna genom den af motionären föreslagna utväg, hvarföre Utskottet tillstyrker, att berörda yrkande icke må till någon åtgärd föranleda. §§ 26 och 28.
Med ett ord: det anslag till Flottans exercise som nu alltid skall blifva otillräckligt att åt en till större delen alldeles rå massa, tagen från plogen, icke allenast bibringa hela den vidlyftiga tjensteutöfningen inom örlogsrelingarna, ulan ock de alidia första elementerna af Sjömanskap, skall blifva vida drygare och lemna vida mer tillfredställande resullater, då manskapet dessförinnan och emellanåt få tillfälle att blifva utbildade sjömän. Likaså skola flottans Officerare, hvilka så sällan få tillfälle lill sjömannadaning i yngre år, helst nu, sedan tjenstgöring å Kofferditlottan är så godt som förbjuden, finna ett ypperligt tillfälle att tidigt och på eget Den 30 December f. m. 305 eget ansvar föra befäl, — det enda medel som göra dem till raska sjömän, — och deras lid skall blifva nyttigare använd å den yttre paketfarten än att såsom Befälhafvare på våra Ångfartyg skaffa sig emploj vid de inre kommunikationerna. Begärdes på bordet. Uplästes en af Hr Printzensköld, Axel, inlemnad sålydande motion: Redan vid 1844 års riksdag började, som jag tror, R. H. St. fästa upmärksamhet på det missförhållande, som upkommit derigenom, alt för afsändandet kring land och rike af dagbladen, hvilkas vidd på de sednare åren i förvånande grad tilltagit, ersättningen till Statsverket icke vuxit med tidningsnumren i storlek, utan stod på samma punkt som vid den tid lidningsformatel lill arealen i allmänhet icke öfversteg hälften utaf ett ark tryckpapper af vanlig sort. Följden häraf blef att stämpel-afgiften för tidningsbladen i någon mån höjdes, men detta oaktadt har denna afgift ännu icke, åtminstone enl. min tanke, blifvit förstorad lill det belopp den rätteligen borde vara. Med hänseende till den utsträckning tidningsläsningen i allmänhet erhållit, den stora qvantitet dagblad, som derför måste, så alt säga, konsumeras samt det i hög grad ökade besvär, som dessa förhållanden framkallat för postverket, vågar jag alltså föreslå, det beloppet af stämpeln af hvarje tidningsnummer af 150 qvadratdicimaltums innehåll måtte höjas till
Den 14 Maj. yttre, men K. M. ansåg den yttre icke vara af natur att efter Reg.F:s 87 § behandlas, så gjorde K. M. en fördelning af R. St:s förslag, hvilka sista ord vilja säga detsamma, sorn om K. Som ni gått in uti min oeconomiska lagstiftningsrätt, så vill jag väl göra afseende på hvad ni begärt, men jag vill icke afstå från mitt prerogativ. Nå väl, sedan K. M. sagt, att detta är hans åsigt, kan väl LagUtsk., kan väl Riddarhuset blifva domare öfver hans omdöme? Om den värde ledamoten finnér något fel häri vara begånget, må han då vända sig till Constit.Utsk. och der anklaga Konungens rådgifvare, eller skaffa sig underrättelse om deras tillstyrkanden; men omöjligen kan han inom sig hysa den tanken, att LagUtsk. eller R. o. Ad., eller ens R. St. gemensamt, skvdle kunna säga, att K. M. i sin propos. har orätt. Om Hr Gr. behandlar denna propos. så, som den enligt hans framställning måste behandlas, eller såsom en constitutionel fråga, så frågar jag, huru den ena Statsmagten kunde afgöra den andra Statsmagtens rätt. Något sådant kan visserligen icke ske. Jag kan således icke finna , att Hr Gris anförande förtjenar något afseende, hvarföre jag begär propos. till remiss helt simpelt och väntar mig, att LagUtsk. som måtte dela vår önskan, att ändamålet må vinnas, äfven skall gå den genaste vägen dertill, som är att nu yttra sig öfver den del af frågan, hvilken är återförvisad till R. St., emedan det är allt, hvad Utsk. lagligen kan yttra sig öfver. I öfrigt har den värde talaren framställt en förvillelse, som jag ber att få rätta. Han har sagt, att skillnaden emellan civil och ceconomisk lagstiftning skall vara så allmänt känd; men jag vet icke, hvarifrån han tager detta påstående. Om man går till rätta principen, så blir denna skillnad lätt känd genom principens tillämpning; men icke blir den känd derföre, att en ledamot tror sig känna denna skillnad bättre än andra.
I afseende på ofullständigheten af stadgandet i 5 §. i5 Gap. ÄrfdaBalken, angående inländsk mans arfsrätt, der han frånvarande är, funno Rikets Ständer yid sistlidne Riksdag dels angelägenheten deraf, att en föreskrift borde meddelas om sättet, huru den frånvarande arfvingen skulle om arffallet kungöras, äfvensom att bestämmas måtte, hvilken som det åligger att emedlertid vårda arfvingens rätt, dels ock, att den genom nyssåberopade lagrum utsatte prjescriptionstid för arfsanspråket borde inskränkas, och framställde, på grund häraf, uti skrifvelse den ti Jan. i83o, hos E. K. M. i underdånighet ett förslag till förändrad lydelse af berörde 5 §.; men E. K. M. behagade till svar derå i Nåder förklara, att, ehuru E. K. M. funne nämnde förslag vara på goda skäl grundadt i hvad det anginge förkortandet af den stadgade prsescirptionstiden, E. K. M. likväl, i anseende dertill, att förslaget tillika innehöll, det laga förfall icke borde gälla för den frånvarande arfvinge, hvilken inom den utsatta tiden sig ej infunne, icke kunde till ifrågavarande förslag lemna bifall. Expeditions-Vtskotlets Förtlag till und. Skrifvelse N.-o 1S4- Då vid innevarande Riksdag denna fråga, genom gjorda framställningar, å nyo blifvit väckt, och Rikets Ständer, vid öfvervägande deraf, anse, i likhet med hvad E. K. M. i Nåder yttrat, att rättigheten för arfvinge, att tillgodonjuta laga förfall, i den händelse, som i i5 Cap. 5 §.
Och hvad angår pagineringens fortgående genom hela räkenskapsbandet, så får Konsistorium fästa Eders Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet på den svårighet, ett sådant förfarande skulle medföra, emedan de flesta kassor hafva särskilda redogörare, sorn, hvar för sig, måste foliera sina räkenskaper utan sammanhang med de öfriga. Räkenskaperna för de större kassorna inkomma också till Konsistorium redan särskilt häftade, och afsändas i varande skick till Kongl. KammarRätten, så att Konsistorii räkenskaper från detta Stift vanligen äro för - — 453 delade i flera band. Skulle den förändring, som Revisorernes anmärkning i denna punkt åsyftar, bringas till stånd, så komme derigenom den redan med träget arbete öfverhopade Notarie-Expeditionen att betungas med ytterligare tjensteåliggande, ty den förut de särskilda redogörarne tillkommande pagineringsskyldigheten kunde naturligtvis endast på Konsistorii Expedition, sedan räkenskaperna blifvit dit insamlade, behörigen fullgöras. I likhet med vid 1843 års Statsrevision, finnes äfven uti ofvanberörde Revisionsberättelse ånyo anmärkt, att de flesta Konsistorier underlåtit att lemna redovisning för de af Rikets Ständer, enligt Interimsstaterna af 1819 och 1833 samt sednare anordningar, till svagt lönte lärare vid Elementar-läroverken anvisade anslag, hvilken redovisning anses, för vinnande af enhet och likstämmighet, böra af samtliga Konsistorierna aflemnas. Utom hvad Konsistorium, som för dessa medel hittills icke redovisat, uti sin i frågan, den 28 Februari 1844, äfgifna underdåniga förklaring redan andragit, torde få tilläggas, att då spesifik förteckning på lärarne och det dem tillkommande lönebelopp åtföljer hvarje reqvisition, någon afvikelse från Eders Kongl. Majis nådiga Stat svårligen kan deruti äga rum.
St:r att göra detta. Utsk:t har icke ovilkorligen föreslagit någon afsittning för regementet; Utsk:t har hemställt, att R. St:r, utan att ifrågasätta Den 7 Januari. 15 ågon minskning i kavalleriets styrka, ville hos K. M. förorda en sådan anordning, hvarigenom Smålands husarregemente förvandlas till infanteri. Grunden, hvarföre jag deltagit i ett sådant beslut, är att jag för min del anser, att det icke gerna vore välbetänkt, att föreslå någon uppsittning af den del af det fordna Smålands husarregemente, som redan afsutit. Man måste vända blickarne åt annat håll, för att få ytterligare kavalleri. Dervid ledes tanken på att låta något af de redan alsutna kavalleriregementerna ånyo sitta upp, och derföre har man också ansett att motionen borde bifallas. Det så ofta anmärkta förhållandet att Småland icke är så lämpligt till kavalleri, som några af de öfriga provinserna, har härtill varit orsaken. Jag kan således icke annat än på det Iifligaste önska bifall till Utsk:ts förslag, och anhåller vördsamt om propos. derå. Hr von Knorring, Erik Oscar: Det är ett eget förhållande, som icke så sällan inträffar här på Riddarhuset, meni. att, då man vill vinna ett för sitt parti gynnsamt resultat, då heter det att man bör gifva regeringen ett stöd, men vid ett annat tillfälle säger just samma ledamöter, att man icke bör inträda inom de gränser, som tillhöra K. M. Man har sagt, att det icke är fråga om en ovilkorlig afsittning af Smålands husarer, men det måste väl vara hufvudändamålet med Utsk:ts förslag. En värd talare, Gr. Gederström, har yttrat att rustningen vore ett tryckande onus inom Kronobergs län; det synes mig dock underligt, att ingen enda riksdagsman i Bonde-St. från Kronobergs län motionerat i frågan. Detta tyckes mig vara ett temligen klart bevis att invånarne sjelfva i det så mycket omtalade fattiga Kronobergs län icke äro så särdeles angelägna om den i fråga v:de befrielsen ifrån rustningsskyldigheten.