Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke utan smärta, sorn jag finner, atf R. o. Ad. äfven i dag fått höra ett eller annat uttryck, för-1 närmande för dess värdighet. Jag skall aldrig kränka någons värdighet inom detta hus; och lika ömtålig jag är omf min egen ära, lika ömtålig är jag äfven om andras. Det högst olämpliga uti Frih. Klingspors yttrande anser jag lik-1 väl i någon mån mildras derigenom, att det är framstäldt på ett främmande språk, som hr Frih. förmodligen icke rik-* tigt förstår. Jag kan icke annat än beklaga, att ett sådant uttryck blifvit faldt, och jag skulle önskat, alt del blifvit uttaget ur prot.; men då så icke skett, får jag hemställa tili R. o. Ad., om man icke, med glömska af ett sådant uttryck, hade bort önska, att det aldrig blifvit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning. Hr Dalman: Jag värderar så mycket som någon an** nan de goda föresatser, som den siste värde talaren fattat. För honom torde det likväl vara så mycket lättare att hålla dessa föresatser, som han nästan aldrig yttrar sig under R. o. Ad:s öfverläggningar, och således icke sätter sig i tillfälle att möjligtvis kränka andras värdighet eller blottställa sin egen ära., För öfrigt skulle jag tro, att Gr. Posse torde vara föga bättre belåten med den advocat, han fått uti Hr Roos, än Frih. Klingspor med den han fått uti Hr Crusenstolpe. Jag förmodar, att Gr. Posse kan ensam försvara sin sak; och då Gr. Posse öfverlemnat åt Frih. Klingspor att bestämma, huruvida han så mycket interesserar sig för ifrågavar. uttryck, att han anser dem i prot. böra qvarstå, sä skulle jag tro, att grannlagenheten mot Gr. Posse och Frih. Klingspor fordrar, att R. o. Ad. tillåter Hr Frih. att yttra sig, huruvida han sätter så mycket värde på dessa uttryck, att han icke vill medgifva deras uteslutande ur prot., i händelse R. o. Ad. skulle anse desamma förnärma Ståndets värdighet.
Man har sagt, att all löneförhöjning borde uppskjutas, intill dess den väckta frågan om en förändrad organisation af Styrelsen blifvit afgjord. Jag har ock yttrat min önskan för en sådan förändring, och kommer, om jag får lefva, att flere gånger yrka derpå; men att intill verkställigheten af denna organisation, hvilken ej kan ske utan grundlagsförändring, och all den tid, som dertill erfordras, uppskjuta löneförhöjningen, det vore lika obilligt mot Embetsmännen, som det vore obilligt mot en skattdragande, hvilken önskade sitt hemmans förmedling, att bedja honom vänta, tills en förbättrad refning och skattläggning öfver hela Riket hunnit företagas. Här är äfven sagdt att, då man ej visste, huruvida tillgångar funnos åt materiellen af försvarsverket, borde man ej på förhand borttaga medlen till personliga anslag. Dä detta ämne åter företages, skall jag söka visa, att personalens tillräckliga aflöning är lika nödvändig, som materiellens anskaffande, ty den sednare kan intet uträtta, om det icke finnes dugliga personer att den begagna. Men såsom Ledamot af StatsUtskottet, bör jag upplysa, att extra tillgångar till de begärd ta extra anslagen finnas fullt ut, och ändock några 100,000 R:dr utöfver 94 D en 23 September f. m. det behof Konungen uppgifvit. Vill man ej undanhålla stora summor i reserv för kanaler och strömrensningar, så kan försvarsverket få allt hvad det, enligt Konungens framställning, behöfver, oagtadt civile Embetsman erhålla nödig löneförbättring. Vill man åter sätta kanaler och strömrensningar främst, så får hvarken Embetsmän eller Officerare hvad de borde, och det vore detsamma, som att låta civila och militaira Embetsmän allena betala dessa arbeten. Närmare till saken, får jag erhindra att, då lönerne i8o9anslogos åt SlatsRådets medlemmar, var coursen omkring 64 sk. Nu är han omkring 128 sk. JustitasStatsMinisterns lön bestämdes då till 3ooo R:dr, och taffelpennningarne till 2000 R:dr, summa 5ooo R:dr.
Till en början voro dessa improviserade, men sedan mästersångarna blifvit upptagna i de lustiga brödernas krets, skrefvo de rimmade versar och gåfvo spelen mera poetisk form130. Alla de älsta hittills kända fastlagsspelen äro med ett enda undantag från 15:de århundradet. De äro foster af det ystraste skämt och blott anlagda på att väcka skratt. Oanständigheter äro dessa styckens själ, och kopplarhistorier, äktenskap s skandal er deras favoritämnen; ännu är i dem intet dramatiskt, utan äro de mest humoristiska satirer på allmänt menskliga eller stånds-dårskaper. Processformen är deras älsklingsform. Sådana äro Nürnbergermästersångaren Hans Rosenplüts fastlagsspel i medlet af 15:de århundradet. Honom följde barberaren Hans Folz (1450—90)131. Med 16:de århundradet förändrades fastlagsspelet; tiden var för allvarlig för att längre finna nöje i de gamla grofkorniga spelen; fastlagsspelen blefvo använda som vapen i den religiösa striden, och Bernermålaren, Nicolaus Manuel (1484—1530), skref fastlagsspel, hvilka innehöllo bittert hån mot det förfallna kyrkoväsendet, mot dödsmessor, aflat och påfvedöme. Kronisten tillskrifver dessa stycken stort inflytande på kantonen Berns öfvergång till reformationen132. Först när reformationen stadgat sig, upptog Hans Sachs sina landsmäns gamla stil i fastlagsspelet, men gaf det en mindre grof karakter och bättre form. Att dessa nu skildrade tre hufvudformer för medeltidsskådespelet, mysterier, moraliteter och farser, icke länge bibehållit hvar sin ursprungliga karakter, utan upptagit elementer af hvarandra, synes redan af hvad vi ofvan om dem meddelat. De i 15:de århundradet fullbildade mysterierna hade upptagit allegoriska beståndsdelar ur moraliteterna och komiska ur farsen; moraliteterna upptogo satiriska anspelningar på personer och tidsförhållanden samt komiska figurer ur verkligheten.
Meningen med stadgandet har varit alt uttrycka, det en tillverkare af bränvin i stad icke skulle ega rättighet att hafva flere än ett bränneri i samma gård, eller på samma lägenhet, men om detta stadgande kan tydas, såsom skulle han ega rättighet, att uti sjelfva staden anlägga bränneri, hvilket icke varit Usk:s mening, ämnar jag för min del icke motsätta mig den begärda återremissen. Gr. Lagerbjelke: I första mom. af denna § är det före skrifvet, att på samma egendom å landet, eller gård eller lägenhet i stad, bränvin icke får samtidigt tillverkas i flera än ett bränneri. 2:dra mom. säger oss, hvad med egendom å landel bör förstås. Men det hade väl äfven varit nödigt, att meddela uplysning om hvad med lägenhet i stad är menadt. Det är oss alla bekant, alt våra städer i allmänhet af ålder fått ganska vidsträckta ägor sig tillagda, och att på dessa ägor en mängd lägenheter finnas, hvilka, ehuru liggande utom sjelfva den egentliga staden, likväl såsom be - Den 27 April e. m 553 lägna å stadsjord icke kunna anses såsom lägenhet å landel, utan mäste belraklas som lägenhet i stad, hvarföre det äfven hade varit särdeles nödigt, att närmare bestämma hvad med serskild lägenhet i siad bör förstås. Jag förenar mig derföre i den redan framställda begäran om §:ns återremitterande. Hr Braunerhjelm: Med anledn. af den siste värde talarens anmärkn., att Utsk. underlåtit att förklara, hvad med lägenhet i stad bör förslås, ber jag alt få fästa upmärksamheleri derå, att då det är i förslagets l:sla § medgifvet, att bränvin får tillverkas af en hvar, som, enl. gällande Fabriksoch Handtverks-Ordn., är berättigad att idka fabriksrörelse, så kunde Utsk. icke föreskrifva, hurudan den lägenhet i stad, hvarå bränvinsfabrik anlägges, skall vara beskaffad.
Nuvarande anslaget 13.650: — Tillkommer; förhöjning; se Tab. N.o 9 20,200; — Institutet för Blinda och Döfstumma: Nuvarande anslaget 33,500: — Tillkommer: förhöjning 11,500: — Fattigvården i Stockholm och landsorterne: Nuvarande anslaget: Indelta räntor efter markegång på förslag: Förhöjning i detta värde lill 2 ll:dr per kub. fot ... 46: 45. 225: 20. Fattigvården i allmänhet; Förslagsanslag-. Uppföres samina belopp, sorn i 1855 års stat Serafimer-Ordens-Lasarettets underhåll: Nuvarande anslaget 8,250: — Tillkommer: Förhöjning 9,000: — samt ersättning för förloradt bidrag af Finska Tolagsmed len (hittills extra stats-anslag) 6,750: — 15,750: Expeditions-Utskottets Förslag lil! anderd. Skrifvelse iS-.o 222\ 67 Penningar. Riksmynt. Mått. Värde ä 2 R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis ä 2 R:dr kub.-fot. Summa. Riksmynt. Skri/velse N:o 222. Hospitalers och Lasaretters underhåll: Nuvarande anslaget: Penningar (oförändradt) 7,802: 40, Indelta räntor efter markegång på förslag: Förhöjning i detta värde 3,692: 39. Indelt Spanmål: 1855 års Riksstat anslår (6,771 T:r 18 kpr) 42,660 kilb. fot 8 k:r med ett förslagsvärde af 67,715: 62. Förhöjning i detta värde till 2 R:dr per kub. fot 17,605: 98. 85,321: 60. Stora Barnhuset i Stockholm. Nuvarande anslaget: Penningar (oförändradt) 1,750: — Indelt spanmål: 1855 års
De må gerna utbytas mot silfver; men äfven dervid bör iakttagas försigtighet, så att ej jordbruket och näringarna deraf lida. Hr Cederschjöld: En värd talare har ordat om en madam, som skulle förlösas. Jag har väl ej rätt kunnat fatta meningen deraf, oaktadt talaren sjelf torde hafva ansett den mycket sinrik. Tilläfventyrs skulle Banken kunna anses för madamen, och silfverfonden för det foster > hvarifrån hon skulle förlösas; då blefve BancoUtsk. förmodligen accoucheu - Den 6 Maj f. m. ren. Men då vill jag erinra, att om en oförståndig accoucheur stör naturen i dess gång, kan det ej sällan blifva nödvändigt alt slutligen utföra förlossningen genom vändning; oell det är just denna operation, sorn jag velat söka åstadkomma. Hr von Ho hen ha usen, Mich. Silvius: Det är endast i afseende på den i n punkten omtalade grundsats, sorn jag vill nämna några ord, för att å densamma fästa härvarande ledamöters af BancoUtsk:s större uppmärksamhet vid den blifvande återremissen af betänk.; ty det är icke alt begära, att BancoUtsk. skall noggrannt genomläsa allt, hvad i detta ämne talas. Förmånen af realisationen ligger ej deruti, att silfvermynt kommer i omlopp i stället för papper eller myntrepresentativer, utan deruti, att sedelmyntet får ett bestämdt och icke föränderligt värde. Papperet är vida beqvämligare uti den inre trafiken än silfrel, och i följd deraf för densamma förmånligare. Positivt kan man icke heller säga, att det större silfvermyntet skulle vara en förmån; ty äfven flera iheoretici anse med mycket skäl det ofantliga capitalvärde, som ligger i ett sådant silfvermynt, vara en statslyx. Utsk. har i afseende på realisationens bestånd ej kunnat föreslå särdeles flerg garantier, än det gjort; det häri egentliga, sorn på Utsk. ankommer, ligger i ett noga afvägande af den credit, som kommer att beviljas enskilda och corporatiooer på Banken.
Men om, å andra sidan, anmärkningen är väl grundad, kan han, i fal! den af Utskottet ogillas, dock hoppas att den, lagd för Ständernas ögon, skall afvärja alla oblidare omdömen, fiän hvilka den för sitt f ädernesland och för sin Constitution nitälskande bör finna s;g fredad, dä han sorn utväg dertill blott fordrar att dessa anmärkningar oförändrade framläggas till pröfning för Riksens Ständer, hvilka då äga tillfälle a:t göra rättvisa åt anma»karens motiver, att godkänna de grunder från hvilka harr utgått, ehuru anmärkningen ej ansetts kunna verka ansvar. Min föresats har visserligen varit att undgå vidrörandet af sjelfva hufvud-ämnet; men då flere före mig derom yttrat deras tankar, då man loftaladt föremålet för anmärkningen, dä, man utan att känna anmärkningens hela in 43* Ven 2* April. nehåll, klandrat dess grunder, anhåller jag Sfven att i ämnet få uppläsa följande*i Utskottets Betänkande upptager såsom till. fullo upplyst och ädagalagdt, att det uti Herr Schönströms anmärkning öfverkiagade Cireulaire Bref icke emanerat till följd af Konungens i någon af dess Stats-Expeditioner fattadt Beslut, eller ägt gemenskap med Beredningen och anmälandet af de Ministeriella Målen, hvadan ock deröfver intet Protocoll kunnat föras, hvilket allt är det, sou) i min tanka bordt föregå en så beskaffad Skrifvelse, som den ifrågavarande. -— Jag frågar om ett Circulaire-Bref, Born börjar på Nådig Befallning och innebär, att det vore angelägit att Konungens Befallningshafvande förekomme Allmogen &c. &c. &e., kan anses som en blott underrättelse till Herrar Landshöfdingar ?
Liksom sextonhundratalet var det i åtskilligt ett genomgångsrum, där vi icke dröja med samma begärlighet som i femtonhundratalets eller sjuttonhundratalets sagohallar. Jag skulle vilja kalla adertonhundratalet: Den svarta sfinxen. Det rufvar något af gåta öfver hela denna tid. När vi tala om adertonhundratalet, tycka vi oss se Napoleon den store på sin häst, omgifven af björnskinnsmössor och gyllene örnar. Men den synen är egentligen snarare revolutionens lysande slutakt och därefter möter den första snabba öfverblicken endast grupp vid grupp af svartklädda tvistande partimän. Hur litet anade de, att icke politiken, utan en upptäckt inom kemien skulle åstadkomma den efterlängtade omgestaltningen af det yttre lifvet. Och hur föga anade i sin tur den stora upptäcktens man, att hvarken välståndet eller den yttre omgestaltningen skulle bli i stånd att eröfra åt oss en enda fotsbredd af lyckan. Satt inte ofta en herre öfver all jordens härlighet i ångest, medan tiggaren nedanför hans fönster dansade och sjöng. All glädje och sorg ligger i själens öga och den som vill göra oss lyckliga skall icke bekymra sig om vår dagliga spis och vår rock, utan om själens öga. Men det var inte lyckliga vi ville bli. Vi begärde mer än så. Det begärde redan adertonhundratalets rolösa barn. Nåväl, hur tänkte, hur kände dessa människor? Deras tidningar, af hvilka dessutom blott ett litet fåtal blifvit räddade bakom samlarens glasskifvor, lämna en förträfflig krönika, men lågo helt och hållet i partiernas händer och äro därför en ytterst grumlad källa. Bland böckerna hitta vi en mängd själfbekännelser, som kallades mänskliga dokument, men de besitta icke samma värde för forskaren, som den nästföregående tidens skatt af bref och memoarer. Det religiösa och visionära skapandet, hvilket då benämndes »diktning och konst», sysslade med fejder om »framställningssättet» och splittrades därigenom i en sådan mängd af skärfvor, att det knappast är oss möjligt att sammanfoga dessa till en staty. Slutligen nedsjönk litteraturen till en efterliggare och blef den minst apolloniskt fullgångna bland konsterna. Låt oss dock försöka att uppkonstruera några bilder af dåtidens människor.
St. fastställa förslag till reglemente för de hypotheksföreningar, som skulle få begagna statens credit; hvartill jag fogar det tillägg, att pågot lån ej må upptagas, förrän sådana hypotheksföreningar blifvit grundade, och ej till högre belopp, än hvartill de anmäla sig behöfva af låncreditiv sig begagna. Hr Gunther vill jag lemna det svar, att den K. proposjn förutsätter en årlig capitalafbetalning af 2 proc. Om nu, såsom Hr Gunther förmenar, alla omkostnader skulle drabba dessa 2 proc., torde ingenting återstå till amortissement; och hvad hade man då vunnit? Jo, statslån, och detta var förmodligen, hvad man egentligen ville vinna. Hr Silfverhjelm, Carl Adam: Äfven jag är försatt i nödvändighet att motsätta mig den K. propos:n, emedan jag anser den overkställbar. Man lärer svårligen få lån till 4 proo. Hvarje handelshus, som har credit utomlands, kosta capitalen 5, 6 till 8 proc., och det lärer då ej vara tänkbart att få ouppsägbara lån för 4 proc. Det torde således först vara nödigt höra sig om, huruvida sådana lån kunna erhållas. För öfrigt tror jag, att statslån äro helt och hållet emot Nationens opinion. Jag var sjelf närvarande vid sammankomsten i Wenersborg under öfverläggningarna, rörtde hypoteksföreningen i Elfsborgs och Skaraborgs län, dessa mest skuldsatta provinser, och der var opinionen mot statslån så bestämd, att en stor del af der församlade personer förklarade, att om ej ändamålet kunde vinnas utan statslån, voro de färdiga undanbedja sig allt understöd, på det man ej skulle öppna vägen för principen af statslån och gifva Ständerna tillfälle att begagna detta medel för administrationen, oell ej deraf nya beskattningar måtte uppkomma. Hr Gunther: Jag anhåller blott få tillägga i anleda, af Hr Rosenblads yttrande, deruti Hr Dalman har instämt, att ehuru jag lika med dem önskar, att sådana grunder fastställas för lånets upptagande, att staten derpå ej skall kunna förlora ett öre, kan jag likväl ej instämma i Hr Rosenblads förslag, att
Dessa Irenne ledamöter förordnas för tre år i sender, dock skall första gången genom lottning mellan de tvänne sistnämnde förhållandet så ordnas, att nytt val årligen behöfver ske af endast en bland Nämndens ständige ledamöter. Såsom lillfällige ledamöter vid hvarje förrättning ega dessutom löntagaren eller, i händelse af ledighet, i hans ställe Kontraktsprosten och Församlingen alt utse hvardera en, hörande desse vara bosatte inom församlingen eller någon af närbelägna socknar.” 5:o. ”Boställe, som afses att af löntagaren bebos och brukas, beräknas till en dess verkliga värde motsvarande inkomst.” 6:o. ”Presterskapet anslagen jord, som icke utan olägenhet kan i förening med bostadsboslälle brukas, — derifrån undanlagne de i vissa orter befintliga enkesäten, —- utarrenderas efter de grunder, som kunna varda i nåder fastställda”.
Rikets Ständer hafva gillat detta Betänkande, och, i öfverensslämmelse dermed, aflåtit underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, i anledning hvaraf Kongl. Majit, genom Resolution den 9 Juli i83o, i Nåder Sig utlåtit, att, som Kongl. Majit, icke utan eget noggrannaste skärskådande, fattat, Dess förut, angående Halländska kyrkohemmanen meddelade, beslut, och dessa beslut voro grundade på en i secler utöfvad och af Danska och Svenska Konungar befästad Kyrkornes rätt till nämnde hemman, hade Kongl. Majit, såsom Konung, sorgfällig att skydda egande-iättens helgd, och såsom tillika kyrkans öfverhufvud, pligtig att vårda dess rättigheter, icke kunnat tillåta något intrång deruti; men då Kongl. Majit, å ena sidan, uppfyllt denna pligt och bibehållit de Halländska kyrkorne vid deras uråldriga förmoner, hade Kongl. Majit ej eller lemnat kyi ko-hemmanens åboer åt deras öde, och i sin omsorg om dem gått vida längre, än någon af Kongl. Majlis företrädare, och så långt, som med egande-rättens bestånd vore förenligt, enär Kongl. Majit icke allenast år 1820 tillagt desse åboer och deras barn en företrädesrätt vid hemmanens bortan enderande, som de, sedan år 177b icke åtnjutit, ulan ock, på det denna rätt med förmon måtte kunna begagnas, i Nåder förklarat, att för anbuden skulle, efter Hushålls-sällskapets hörande, af vederbörande bestämmas en sådan gräns, att åboerne kunde å hemmanen ega sin skäliga bergning, hvarutöfver alla anspråk icke annat kunde, än vara i strid med egande-rätten.
Ständers Banco samt Oeconodnie Utskotten remitterat esit af Herr von Kruus angifvet Memorial, deruti, efter gjord framställning om olämpligheten af Författningarna, rörande sättet., att värdera jord och fastigheter å Eandet efter den sä kallade Banco-methoden, blifvit föreslaget, att berörde värderingar, för,att kunna anses lagliga, mätte förrättas tvefallt sålunda, att för det forsta, sedan nu gällande Författning, örn värdering efter Banco-method , blifvit öfversedd och lämpad efter tiden , den samma borde tagas till grund, och en Egendoms afkastning hädanefter, sorn hittills, förvandlas till capital efter fern för hundrade , och för det andra, att värderingen borde uppgöras efter Egendomens areal , hvilken Herr von .Kruus anser vara den enda rätta, sanna och oföränderliga principen, 'fastän den likväl icke torde vara användbar i Rikets norra .Provinser och i , Bergslagen; men på de ställen, der den kunde foljas, borde ett tunnelands åker eller äng a£ skatte natur icke upptagas till mindre än 40 R.dr och icke till högre än 60 R:dr; skog o< h utmark, sedan irnpedimetita blifvit afdragiia, ej under 20 R:dr och ej öfver 30 R:dr, hvilket värde dock borde å Säterioch Frälse-jord okas med H94 Den 14 Juli. med femton proCent, och skulle hus samt bygg* mader icke upptagas till något värde, utan i den händelse de voro brandförsäkrade, då Brandförsäkrings-summan borde läggas till jordens upp. skattade värde , och dessa värden sammantagna utgöra bela Egendomens;, dock hade Författaren uttryckeligen förbehållit sig, att hans ifrågavarande förslag icke måtte af Utskotten till pröfning företagas, förrän Utskotten först inhämtat Kongl. Landtbruks-Academiens tankar derom.
Rakel har ett manligt ideal, vid jämförelse med vilket alla andra män förefalla henne som misslyckade försök av Vår Herre att skapa någonting drägligt i karlväg. Huru fult ljuder ej namnet Jonas i hennes öra, huru vackert Karmides! Jonas har aldrig ingnidit sina lemmar med olja, aldrig tumlat i palestrans sand, aldrig suttit på en hästrygg; därför är hans egen rygg krökt, hans gång tung, hans rörelser i den styva kaftanen utan behag. Och Karmides däremot! Han bär osynliga Hermesvingar på sina fötter, hans spänstiga lemmar, omsvävade av den vita kitonen och den tyriska manteln, vilja lyfta honom från jorden. Jonas' blyga, vemodiga blick, vad är den, om den än blickade i evighet, emot ett enda ögonkast av Karmides, ett av dessa djärva, stolta ögonkast, som på en gång skrämma en eldig flicka och tjusa henne? Rakel har hört av sin fader, att Karmides är slösare; hon har sett honom många gånger ej blott på vägen till synagogan, utan ock i sin faders hus, dit han kommit för att låna penningar. Rakel är förtjust över hans slöseri, som gör honom tusenfaldigt älskligare i hennes ögon. Hon är van att se varje litet mynt vänt två gånger, hör dagligen ända till leda upprepas Syraks tänkespråk om sparsamheten. Karmides, som leende strör omkring sig denna metall, som de andre uppgräva med sina fingrar ur modden, vad månde denne Karmides vara, om icke ett ovanligt, ett övermänskligt väsen? Och vad nu lärdomen vidkommer, för vilken Baruk och Ester så ytterligt vörda rabbi Jonas, så är ju Karmides ofantligt mycket lärdare! Det har Karmides själv med ädel uppriktighet försäkrat henne. Skulle hon då icke tro det? Och fastän han är så utomordentligt lärd, är han likväl glad, talar så fullkomligt fattliga, förtjusande saker och sjunger till lyran sprittande visor. Skulle Rakel i något ögonblick glömma Karmides, finnes i Baruks hus en gammal tjänarinna, som gärna återför hennes tankar till detta föremål. Även hon, tjänarinnan, har sina skäl att beundra Karmides' slöseri.
Domstolen då komme att öfverhopas med en sådan mängd mål, att de omöjligen medhunnes, så framt icke samma Domstol kom att arbeta på flera afdelningar; hvilket åter påkallade ett vida större antal ledamöter, än för närvarande finnes; ty något lämpligare, återhållande medel härutinnan har icke blifvit föreslagit, och det är ej eller lätt att upptänka. Emedlertid tror Utskottet, att den summa, som nu erfordras, kan betydligen nedsättas, utan att ändamålet förfelas. Derigenom blefve det lättare för den mindre behållne, att kunna anlita Högsta Domaremakten; och då andra parter, än de, som dertill ega tillgång, ej behöfva insätta penningen, samt revisionssökande få insatta penningar åter, om Konungen ändrar Hof-Rättens dom, torde anleduingarne till klagan öfver orättvisa i denna del äfven dermed minskas. Utskottet anser således, att den nu föreskrifne summa bör nedsättas till hälften; men ehuru Utskottet således endast på så sätt kan understödja motionärernes framställning i afseende på revisionsskillingen i allmänhet, finnér sig likväl Utskottet deraf föranlåtet, att föreslå en förändring i inskränktare syftning. Till de mål, hvari revisionsskilling för närvarande nedsättes, höra de, som angå frågor rörande inteckning i fast egendom. Olika åsigter derom, huruvida 4 Lag-Ulslcollcls Betänkande, M 32 nedsättning skall i desse mäl ske, har väl tillförene bland Domare varit rådande; men åsigterne hafva blifvit ense, sedan Kongl. Majit, genom utslag uti ett serskildt mål den 26 September 1827, förklarat, att omförmälde mål äro att hänföra till dem, som, enligt 30 kap. 1 § Rättegångs-Balken, böra, efter nedsättning af revisionsskilling, i underdånighet fullföljas. Det synes dock, som om berörde lagrum, då det talar om Hof-Rätts dom och utslag, som i hufvudsaken fallit, endast skulle hafva afseende på egentliga rätts-tvister; och dertill lärer icke en väckt fråga om inteckning kunna hänföras.