Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rosenberg från Christianstads län, innefattande förslag till förändradt ordnande af folkskoleväsendet i riket, eller ock heia personliga skyddsafgiftens användande för sagde ändamål, jemte vid remissen afgifna yttranden; 2:o Josef Holm från Stockholms län, om a fläta tide af underdånig skrifvelse •med begäran, att de medel, sora nu användas till första beväringsklassens öfnings möten, i stället måtte anvisas till arfvoden åt instruktörer för molsvarande öfningar i de fasta folkskolorna; 3:o N. P. Bäckström från Calmar län, om statsanslag till förbättrande af hamnarne vid Grönhögen eller Degerhamn på Öland; 4:o Henrik Hansson från Westernorrlands län, om högre folkskolans i Sollefteå förändring till tvåklassigt elementar-läroverk, samt anslag till lön åt Rektor vid detsamma; 5:o Olof Nilsson från Westerbottens län, om förhöjning för Westerbottens län uti det af Kongl. Maj:t uti dess nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof äskade anslag till understödjande af myrutdikningar och vattenaftappningar; 6:o Anders August Andersson från Östergötlands län, om halfva branvinstillverkningsafgiftens anvisande till jernvägsbyggnader; 7:o A. W. Uhr från Nerikes län, om vikarierande lärares vid allmänna läroverken likställighet med extra lärare och duplikanter i fråga om uppflyttning till högre lönegrad; 8:o Prot.-Utdrag den 26 November 1862. 57 8:o Per Nilsson från Malmöhus län, om ändring i författningarne, rörande kronoutskylder afkortning för underäriga barn och för fattigdom; jemte vid remissen utaf A. W■ Uhr från Nerikes län ingifven promemoria i ämnet; 9:o Anders Persson från Nerikes län, om statsanslag för brobyggnad öfver lilla Hammarsundet i närheten af Askersund; samt 10:o P. F. Mengel från Upsala län, angående pensioner å Allmänna Indragningsstaten åt aflidne Sekreteraren J. Tk. Nathhorsls Irenne oförsörjda döttrar.
Men Staten har äfven en annan auetoritet, Domstolen, hvars interesse äfven är allmänt; och detta interesse, Embetsmannens i allmänhet, är i Sverige orepresenter^dt Jag mötes här sannolikt af det inkast, att Embetsmannen icke är oberoende, således icke kan representera; och till svar derpå får jag i största korthet anmätk a, att egenteligen etr, ädelt oberoende, och om allt annat kan jag ej tala, icke hvilar på de materiella behofvens orubbade njutning, utan uppå kraft i öfvertygelsen och mod i hjertat. att jag icke fattar visheten uti den moderna beräkning, hvarigenom ali sjelfständighet skall vara opposition och all opposition endast sträfva på uppdragandet af en skiljemur emelian Konung och Folk. Bifall til! publiciteten inom Riddarehuset synes mig alltså påkallas såsom ett erkännande, att ett ädelt intresse finnes orepresenteradt. D enna publicitet afser således endast och allenast ett medgifvande, så vidt möjeligt är för rum att Ridderskapets och Adelns vederlikar Den fy Martil, 813 niå få tillträde att afhöra öfverläggningarne. Billeterne skola således endast utdelas åt Adelns vederlikar; och här finner jag en grund till ogillande af hvad Riddarhus-Utskottet uti 4;de morn. tillsiyrkt. Jag vill icke hindra Tidningsredactionerne tillträde, roen jag vill ej göra detta till en rättighet, utan blott en möjlighet, bero; nde på Billetinnchafvarens be* dömande. Jag föreställer mig att billeterne böra delas emellan LandtMarskalken, RiddarhusUtskottet och Bänkmansafdelningarne touri vis, och må den Tidningsredaction, som anser sig förtjena att afhöra Ridderskapet och Adelns öfverläggoingar och icke kan erhålla Billet af LandtMarskalken eller enskilde Ledamöter, sig hos Riddarhusutskott^ hvarje Riksdag anmäla, på hvars pröfning det bör bero att bifalla eller afslå en sådan ansökning. Bilagor lill PleniProtocolIel för den 19 Martil, förmiddagen. N:0 1* Herr Lefrén, Johan Pehr:
Men då, i följd af trenne Riks-stånds bifall till Utskottets uti 16 §. sista momentet af Betänkandet, N:o 54, angående Rikets Ständers Revisorers åren 1841 och 1843 afgifne berättelser om Stats-verkets tillstånd och förvaltning, framställde förslag, Rikets Ständer beslutat att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nådigt öfvervägande taga, huruvida icke, medelst bestämmande i lagenlig ordning af en viss preescriptions-tid för ifrågavarande depositions-medels återlyftning, desamma må för framtiden kunna till statsmedel omsättas, så har, vid detta förhållande, Utskottet funnit sig böra hemställa, att Pehr Sahlströms förevarande motion icke må till någon serskild åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den i3 Jan. 1845. N:o Stats-Uiskoltets Utlåtande j N',o 1S4, 9 N:o 134. Ant. till Exp. Utsk. den i5 Jan., 11. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet, N:o 51, rörande användandet af en på Post-Verkets räkning i Rikets Ständers Rank innestående summa. (I. A.) Förenämnde Utlåtande, — deruti Stats-Utskoltet hemställt, att en på Post-Verkets räkning uti Rikets Ständers Bank innestående summa af 3,154 R;dr 10 sk. 4 vst, utgörande behållning af penningar och effecter, hvilka varit inneslutne uti på Post-Contoren öfverblifne bref, måtte uti Riksgälds-Contoret deponeras, att tillhandahållas rätte egarne, i händelse de sig behörigen anmäla, — har, enligt Utskottet meddeldte protocollsutdrag, blifvit al Borgareoch Bonde-Slånden utan förändring godkändt; af Ridderskapet och Adeln på det sätt bifallet, att Ståndet beslutat, det ifrågavarande summa skulle uti Rikets Ständers Riksgälds-Contor deponeras, för att tillhandahållas Kongl.
Reservationer: Sta/sUtskottets Utlåtande N:o 206. 9 Reservationer: af Herrar A. IV. Björck och E. Falhem samt Riksdags-fullmäktige Ola Månsson frän Christianstads län, David Andersson, Anders Gudmundsson och Anders Nilsson från Hallands län, Pehr Andersson från Westmanlands län och Anders Ersson från Kopparbergs län, under åberopande utaf afdelningens förslag, så lydande: Vid pröfniagen af den fråga, som sålunda blifvit till Siats-Utskottets handläggning öfverlemnad, har Utskottet trott sig böra i främsta rummet taga i öfvervägande. I. iruvida olägenheterna af de nuvarande förhållandena med dispositionsoch egande-rälten till de Halländska kyrkohemmanen äro af den betänkliga beskaffenhet, alt en förändring deruti må anses af behofvet verkligen påkallad. Till stöd för denna åsigt kan med skäl åberopas den omständigheten, att både Kongl. Majit och Rikets Ständer vid flere föregående tillfällen erkänt rättvisan af åboernas anspråk på en friare dispositions-rätt lill berörde hemman, fastän de i sådant hänseende framställda förslag hitintills ej lyckats komma till ver kställighet; — och det torde icke heller kunna förnekas att, då åboerna äro så föga betryggade vid jordens besittning, alt hemmanen vid inträffande ledigheter skola utbjudas på arrende-auktion till den mestbjudande, och sålunda åboens barn nödgas med främmande spekulanter täfla om den jord, deras fäder af ålder innehaft, ett sådant förhållande mäste i hög grad menligt inverka på jordbrukets tillstånd, enär en bemmans-innehafvare påtagligen icke kan vara hågad att nedlägga kostnad och arbete på jordens förbättring och uppodlande, då han hvarken för sig eller sina barn deraf kan påräkna någon säker vinst, men deremot med visshet förutse, att hemmanets förbättrade beskaffenhet skulle vid nästinträffaude arrende-auktion föranleda lill en ytterligare uppstegrinp af arrendet.
För öfrigt anser jag orsaken lill allt det goda, som Ridderskapet och Adeln hittills kunnat uträtta, och till det företräde Ståndet hittills haft framför de öfriga Stånden, i upplysning, klokhet och frihetssinne, hufvudsakligen ligga i deras talrikhet, hvilken ickeallenast medför ett större förråd af kunskaper, utan äfven och framför allt utgör den säkraste borgen mot all slags corruption. Jag protesterar derföre emot all inskränkning i Riddarhusets personal, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall å Utskottets förslag. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Jag är egentligen förekommen af den siste värde Talaren, och får derföre endast i allo förena mig i hvad han yttrat, med det tillägg att jag anser Herr Bråkenhjelms förslag vara så ingripande i hvars mans rätt, och innefatta en så hel och hållen förändring af vår Representation, att jag ej tror det vid denna Riksdag kan ens komma under öfverläggning. Den 3 Augusti f. m. 5i Jag anhåller derföre om bifall å i:sta §. af Utskottets förslag. Ilerr von Hartmansdorff\ August: För min del anser jag hela denna öfverläggning vara alldeles olaglig. Jag hade icke arnat yttra mig, om icke Herr Grefven och LandlMarskalken på sätt och vis medgifvil, att discussionen kunde fortfara. Förslaget strider alldeles mot Ridderskapets oell Adelns privilegier af 1723, 7 §. så lydande: ”Utaf Ridderskapet och Adeln in”finner sig en af hvar ätt, som Familjens ”Säte och Stämma hafva skall. Kan ej nå”gön af familjen sig infinna, hafva frihet ”att välja af annan familj Fullmäglig, sorn ”sjelf ej stämma för sin familia förer.” Jag finnér således, att hvar och en hufvudman eger säle och stämma på Riddarhuset, icke såsom Elector, utan för sin egen person.
3 Utskottet kan alltså icke fästa någon vigt vid de af motionären emot ifrågavarande institution gjorda anmärkningar och får derföre med afseende på samma institutions ovedersägliga nytta, vördsamt tillstyrka, l:o att Jonas Jonassons förslag i nu omförmalda delar må lemnäs utan vidare afseende. Herr Blanche har i sin motion sammanfört åtskilliga anmärkningar emot särskilda stadganden i konkurslagen, hvilka, enligt motionärens förmenande, skulle erfordra dels rättelse, dels förtydligande, samt äfven framställt förslag till den lydelse vissa §§ af konkurslagen till följd deraf borde erhålla. Då Utskottet nu går att upptaga dessa anmärkningar, i den ordning de klandrade §§ i lagen förekomma, har det synts lämpligt att på samma gång besvara de anmärkningar emot detaljbestämmelserna, som blifvit af andra motionärer framställda. § 6. I 2 mom. af denna § föreskrifves, att öfver borgenärs ansökning om egendoms afträdande i stad skall gäldenären höras “genast eller sist inom två dagar“. Häremot har Herr Blanche anmärkt, att gäldenären ofta icke kan inom två dagar träffas med kallelse, utan att likväl deraf kan dragas den slutsats, att han, såsom det heter i 3 mom. af samma §, “håller sig undan eller är rymd eller veterligen ur riket faren“; i hvilken händelse han kallas genom kungörelse i allmänna tidningarne att inställa sig inom viss tid af en till högst två månader. På det att icke den åsyftade skyndsamma behandlingen af borgenärs ansökning om gäldenärs egendoms afträdande må medföra förlust af sökandens talan, eller sätta domstolen i förlägenhet, huru med målet skall förfaras, om den föreskrifna tiden för gäldenärens hörande skulle någon gång befinnas otillräcklig, har motionären derföre föreslagit en sådan förändring af ifrågavarande moment, att, om sökanden det äskar och Rätten pröfvar skäl dertill, längre anstånd med gäldenärens hörande må vara tillätet.
Alf Uppfostfings1- och Undervisnings-anstalter, för Folket, äro följande behntelige på'Läriéts Landsbygd: , Östads .Barnhus i: Östad .Socken.af Ahle Härad, inrättadt 1774 af frami; Commercé-Kådet’ oell Cohiméndeuren iNV Sahlgren, medelst donation af .Östad Säteri 7 mantal med -g-del afhyst Rå och Rör, I2-|£ mantal Frälse och Frälse-räntä dessutom af 1 mantal, samt en i Rikets'jStänders B^iik insatt Capital-fond af 16,666 f R:dr Specie. Ahtalét på de 'Bani; solli åf Barnhus-Inrättningen underhållas, uppgår nu'till 106, .hvilka1 njuta våld 'och uppfostran äf Åbberne å de Barnhuset underlydande hemman, samt undervisning lili en på Säteriet uppförd och efter Véxél-undefVisniiigs-method inrättad Schola; som efter hvad jag, närvarande vid sist hajlhxé Examen, haft tillfälle erfara, .äj’! i godt skick deli synes sparande ,emqt‘ ändamål43*i Varande Friherre Alströmer på Hanström , såsöm Stiftarens‘ uälunaste lefvande Skyldeman, tiispohént öfiveV Inrättningfen. — ‘VexÖl-UhdervisiiingsScholor finnäs dessutom:
Men om i betraktande tages, att år 1849, då 1,132 barn vårdades inomhus, utgifterna, efter afdrag af hvad som utgått för fosterlöner, be - — 140 — löpte sig till 73,927 Rdr 31 sk. 6 rst., oell att deremot utgifterna under revisionsåren, efter enahanda afdrag, uppgått, år 1850, då de inomhus vårdade barnens antal utgjorde endast 1,096 till 80,843 Rdr 41 sk. 3 rst. och år 1851, då blott 6S3 barn inomhus njöto vård, till 60,792 Rdr 29 sk. 6 rst.; så visar sig deraf, att, oin än den antagna grundsatsen, att barnen så mycket som möjligt borde utackorderas, äfven för framtiden efterföljes, inrättningen likväl med nu för handen varande medel icke kan äga bestånd, såvida icke de inomhus vårdade barnens antal medgifver en betydligare inskränkning i utgifter för tjenstemän oell betjening, hvilket måhända icke är så lätt verkställbar. — Direktionen, som jemväl insett behofvet af en snar och verksam hjelp för denna välgörenhetsanstalts upprätthållande, har ock, för att i någon mån blifva satt i tillfälle att möta de svårigheter, som, i följd af otillräckliga tillgångar, i framtiden måste uppstå, uti sin till Kongl, Majit den 18 nästlidne Augusti afgifna, Revisorerne meddelade, underdåniga berättelse, angående Barnhusets förvaltning, anhållit, att till Revisorernes behjertande få framstäldt och af dem till Rikets Ständer anmäldt behofvet af afskrifning utaf det lån å 50,000 Rdr, som vid sednaste riksmöte, under vissa villkor, inrättningen beviljades. Detta behof torde numera vara oalvisligt, sedan, efter hvad Revisorerne vid deras besök å stället erfarit, ett större antal barn, i följd al kolerafarsotens härjande i hufvudstaden detta år, måst utan ali ersättning å inrättningen intagas. §. 3. Jemte
Vid medelmåttig skörd är spann måls-produktionen uti de förut anmärkte delarne af Länet, hvarest åkerbruk utgör folkets hufvudnäring, mera än tillräcklig för behofvet inom hvarje ort, så att femtedelen eller kanske fjerdedelen kan anses gå till afsalu utom orten eller utom Länet. I Länets öfriga delar och synnerligast uti vissa socknar af Dahlsland närmast Norrska gränsen samt i de sydliga trakter, som omgifva Borås och Ulricehamn, eller tillstöta, svarar deremot spanmåls-produklionen, äfven vid den rikaste skörd, icke på långt när emot konsumtionen, utan måste skillnaden för behofvels fyllande tagas ifrån andra orter, oell sker delta vanliligen i förstnämnde norra trakt från Norrige någon gång, men annars från 11 nedra Dahlsland, samt uti sistnämnde södra trakter från Götheborg, Halland och Skaraborgs Län, ifrån hvilket sednare tillförseln på Borås torg i synnerhet är betydlig; hvarlörutan Kinds och Redvägs häraders invånare under sednare åren börjat inköpa mycket af den-spannemål från Östergöthland, sorn hålles till salu i Jönköping. Aili man lör Elfsborgs Län öfver hufvud jemföra spanmåls-produklionen emot konsumtionen, sä b lifver resultatet, att årligen större qvaulileter spannemål behöfva lilltöras Länet från andra Län och orter, ehuru, genom åkerbrukets tilltagande och den utvidgade potatisodlingen, behofvet är mycket förminskadt, emot hvad det annars, vid en starkt ökad befolkning, skulle vara. Genom approximation är utrönt, att v id knapp skörd utgör hela behofvet al tillförsel fran andra Län och orter omkring 100,000 tunnor spannemål, men vid missväxt vida deiulöfver, ända lill 150 ä 160,000 tunnor och mera.
Nu såla de några par stöflor gratis om året åt den eller den grefliga eller friherrliga eller adliga slägten, och för det priset få de hålla verkstad och äta ut er, ärlige borgare, och de skatter, som de annars skulle betalat, vräkas också på er. Sålunda blir hvarje borgare nödtvungen att antingen svälta ihjäl eller gifva sig i träldom under adeln. – Han har rätt! Bra taladt! Åt helvete med fuskarne och adelsträlarne! skreks i korus. – Viljen J derför med hand och mun bistå den rättrådige fursten, Hans Durchlaucht hertig Adolf, den salige konungens ädle broder, hvilken, såsom jag sagt, insett eder nöd, ömmar för er och djupt bekymrad om er välfärd beslutat göra hvad han kan för ert bästa? Mig tyckes detta icke vara mer än rätt och billigt ... – Ja, ja! – Jag hafver sagt eder, vänner och skomakare, att hertigen denna afton omkring klockan 9 begifver sig från slottet till Ridderskapet och Adeln, för att inför detta stånd framlägga edra besvär och uppmana det att tänka på hvad dess och eder frid tillhörer ... – Lefve hertigen! skrålade hopen. – Nu är det icke min mening att uppmana eder till våldsamheter och uppror. Nej, vi veta väl, att detta kunde sluta illa för oss alla: vi äro goda undersåter, all mensklig ordning undergifna. Jag vill blott fråga er samfäldt, hvad jag redan frågat de fleste af eder enskilt, om J ej ansen det rätt och passande att understödja den gode hertigens bemödanden, derigenom att J samlen alla edra gesäller och svenner samt tågen till slottet, för att omgifva hertigens vagn och, medan han talar till herrarne, understödja hans framställning med lämpliga bifallsyttringar, så att de må förnimma, att hertigen icke talar af sig sjelf, utan är målsman för eder suckan och klagan. Detta förslag vann det lifligaste bifall. – Låtom oss då tömma en afskedsskål och derefter begifva oss på väg, ty tiden är inne. J veten måhända, vänner och skomakare, att alla de andra hedervärda skråna ämna göra detsamma som J.
Uti sjelfva saken, hvilken jag icke anser mig böra göra till föremål för närmare bedömande, än sorn skett, har här blifvit anmärkt, dels det stora antal hvarmed Sverige möjligen kunde komma att strida, dels att icke upplyst vore, huruvida Sverige i fall sådant tilläfventyrs skulle inträffa, har att påräkna understöd af andra makter. Man torde likväl Buna, att den sednare anmärkm icke här kau blifva föremål för närmare utredning; och hvad åter angår den förra, sä har jag endast det svar alt lemna, att Svensken, om fäderneslandets ära och väl mana till strid, icke är van att bestämma sitt beslut efter fiendernas antal. Hr von Stockenström, Carl Reinh. Polhem: Jag kan icke, lika med Hr von Hartmansdorff och pä de af honom anförda grunder, yrka återremiss af StalsUtsk:s betänk. Jag anser att en Regering, som står i spetsen för en coustitulionell monarki, handlar öppet och ärligt, dä den vädjar till representationen i ett ämne af den vigliga beskaffenhet, som det ifrägavar. Det är ett förtroende, som Konung och Regering derigenom visat representationen, och som den sednare bör veta att värdera. Det kan icke vara en olycka, att R. St. få yttra sin tanka i denna sak, och att Ständerna torde icke höra ådagalägga någon större återhållsamhet att uttala densamma i detta, än i något annat ämne. Det är dock Konungen, som, efter grundlagen, ensam besluter. Då vi nu gifva tillkänna vära åsigter, böra vi göra det sä, alt vi kunna stå till ansvar inför samtid och efterverld, och vi kunna det, om vi handla efter vår innerligaste, på moget öfvervägande grundade öfvertygelse. Pä denna grund yrkar icke jag återremiss, utan bifall, men då jag yrkar detta bifall, anser jag det likväl vara R. St:s pligt, alt, då Konungen velat inhemta ett omdöme af nationens ombud, så utan förhastande, utan hänförelse, uttala sin öfvertygelse, som hvar och en efter bästa pröfning och förstånd uii denna maktpåliggande fråga förmår.
Ja, dessa slags föreningar med ett abstrakt, utanför stående mål begynte vid denna tid att blifva så populära bland den vänkrets Sonja och hennes syster kommo att tillhöra i Petersburg, att de för den unga Sonja liksom för en stor del af hennes manliga och kvinnliga vänner tedde sig såsom långt mer ideela än den vulgära och låga föreningen af två människor, som ej sökte något annat än känslans och sinnenas, med andra ord egoismens tillfredsställelse, i det man kallar giftermål af kärlek. För den idealism som lifvade dessa ungdomar var den personliga lyckan något underordnadt, uppoffringen för ett opersonligt mål det enda stora och ädla. Studera, utveckla sig för att sedan tillföra det af alla ryssar så svärmiskt älskade fäderneslandet nya krafter, som skulle kunna hjälpa det i dess svåra befrielsekamp ur mörkret och förtrycket fram emot upplysning och frihet – för detta mål brunno de unga döttrarna af dessa gamla aristokratiska familjer, som aldrig hade tänkt på att uppfostra dem till något annat än världsdamer och hustrur, och hvilka nu helt naturligt ställde sig fullkomligt oförstående och fientligt inför de tecken till själfständighetsanda och oppositionslust, som då och då bröt fram ur den hemlighetsfulla tillbakadragenhet, de unga iakttogo gent emot de äldre. Å, det var en så lycklig tid! brukade Sonja ofta säga, då hon talade om denna period af sitt lif. Vi voro så hänförda öfver alla de nya idéer, som mötte oss, så öfvertygade om, att det nuvarande samhällstillståndet ej kunde fortfara länge, vi sågo den härliga tid af frihet och allmän upplysning vi drömde om såsom så nära förestående – så säker. Och så denna känsla af samhörighet! Knappast kunde tre, fyra af oss unga mötas i en salong, i ett helt sällskap af äldre, där vi ej hade rätt att göra oss hörda, utan att vi genast på ett tonfall, en blick, en suck förstodo hvarandra och kände om vi befunno oss bland lika tänkande. Och då vi upptäckt att så var, hvilken stor, hemlig, af de andra okänd lycka det var att veta i sin närhet denne unge man eller denna unga flicka, som man kanske aldrig sett förr, med hvilken man endast växlat några skenbart intetsägande ord, och som man dock visste lifvad af samma idéer, samma förhoppningar, samma offervillighet för samma mål.
Utlåtande, N:o 60. 3 gjoida begäran; så få Utskotten upplysa, att Kongl. Maj:t, vid föredragning af samma underdåniga skrifvelse under den 3 December 1842, beslutat, att provinsen Jemtland skulle, i enlighet med ett af Krigsoch Kammar-koIIegierne uppgjordt förslag, omroteras, efter den grund, att soldaten i provinsen skulle åläggas samma skyldigheter, som kronans indelda manskap i det öfriga riket och roteringen jernnäs till likhet med roteringen i det öfriga Sverige; samt alt Kongl. Maj:t den 22 Maj 1846 låtit utfärda nådig instruktion för kommitterade till förrättande af provinsen Jemtlands rotering. Vid detta förhållande och då, efter den upplysning, Utskotten erhållit, roteiingsverket för den sålunda beslutade roteringen ännu icke blifvit af Kongl. Maj:t för Dess del giiladt, och Kongl. Majrt icke heller under innevarande riksdag äskat Rikets Ständers yttrande i denna fråga, anse Utskotten densamma utgöra ett ämne, som, under förhanden varande omständigheter, icke ännu ankommer på Rikets Ständers åtgärd, hvadan Utskotten tillstyrka, att motionen i denna del måtte förfalla. Hvad sedermera angår motionärens hemställan, att ett artigt anslag af 4000 r:dr måtte utgå, intilldess den nya roteringen i Jemtland komme till verkställighet; så enär af det anslag, 12,000 r:dr, som vid sistlidne riksdag Rikets Ständer anvisade och ställde till Kongl. Majrts disposition att årligen från Riksgälds-kontoret med högst 4000 r:dr om året utgå, till lindring uti rustningsoch roteringsbesväret för rustoch rotehållare i Jemtland, efter den fördelning, Kongl.