Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till fabrikshandteringar höra 4 färgerier, 1 garfveri för beredning af läder efter Engelskt sätt, 2 urmakerier och 1 segelduksväfveri, Nedanstående uppgift visar handtverkarnes antal och bevillning under qvinqvenniet: Handtverkarnes antal. g as: O < O <X> r ps: as 0- >■ Bevillning. Fiske utöfvas af stadens fiskerskap, men flertalet af dem, som utöfva denna näring, är fattigt. Fisket utöfvas dels i arrenderade kronofisken, dels efter öfverens - 68 kommelse med hemmansägare, som hafva fiskevatten. Afkomsten af fisket är ringa, så att de hafva föga vinst af sitt mödosamma och försakande lefnadssätt. Stadens skeppsvarf har icke egne mantalsskrifne arbetare, men lemnar sysselsättning under vintern åt fiskerskapet samt andra dagsverkskarl. Under qvinqvenniet hafva nio fartyg af tillsammans 1,226 läster lupit af stapeln. Stadsjorden, utgörande 2}|| mantal, användes en del till kåloch kryddgårdar och det öfriga till utsäde af korn och hafra. Om helsovården är nämndt i sammanhang med berättelsen om Länets allmänna sjukvårds-anstalter. Här må allenast tilläggas att stadens sundhet blifvit betydligen befordrad genom anläggningen af södra kanalen, hvarigenom ett grundt, ofta illa stinkande dike försvunnit. Ett vid ena bron i äldre tider anlagdt garfveri förpestar dock ännu luften i denna trakt. Ett badhus är under qvinqvenniet anlagdt genom aktieteckning. Fattigförsörjningen är ordnad på det sätt, att värnlösa och fattiga barn utackorderas till välkändt folk mot årlig betalning af fattigvårdsstyrelsen. Fattiga, som äro oförmögna till arbete, intagas å fattighuset, hvaremot de, som ej äro i oundgängligt behof af full försörjning, understödjas med penningebidrag, ved, eller matvaror. Dessutom utdelas årliga pensioner till ett visst antal behöfvande af den ofvannämnda Nybergska fonden, äfvensom af de under Drätselkammarens vård stående pensionsfonder, af handelsföreningens, handtverksföreningens och sjömanshusets kassor.
Mången af de senare invandrarna, som icke fann plats nog god att bebygga, dref med våld undan någon äldre jordegare eller utmanade honom till holmgång. Om denne då icke med egen eller vänners makt kunde stäfja öfvervåldet, hvem skulle göra det i detta det Isländska samhällets allra tidigaste dagar? De allmännaste af de menskliga förhållandena, mellan makar, föräldrar och barn, återfinna vi naturligtvis på Island, med den färg, de i vår Nord hade. Men dessa förhållanden tillhörde det enskilda lifvets område och hvad än af dem kunnat utvecklas under tidigare skeden, nu kunde ej ur dem ett nytt statsskick uppspira. De tider, då barnen i husen voro de enda tjenarne, voro nu längesedan förbi. Tjenare voro nu trälarne samt en och annan fri, som icke egde, hvarmed han kunde försörja sig. En hvar var herre öfver sin gårds folk, men detta gick ej heller utöfver det enskilda lifvets område. En förmögen Isländare hade dock äfven andra omkring sig. I sagorna talas ofta om hemmamännen såväl i Norge som på Island och menas dermed frie män, skylde eller oskylde, som vistades i en mans hus, åto vid hans bord och hjelpte honom i det som kom för händer. Det är tydligt, att dessa borde på allt sätt söka befrämja sin värds intressen, äfven utan att dertill bindas genom särskildt kontrakt. Vida lösare var naturligtvis förhållandet mellan en värd och hans tillfälliga gäster. Det hände nämligen ofta, att en utländsk köpman dröjt så länge på Island eller att en Isländing så länge uppskjutit sin hemresa, att de måste för sig och för flera eller färre af sina män mottaga vintergästning, som någon anhörig eller storman bjöd dem. Men likväl var detta förhållande icke lösare än att värd och gäster ansågo sig förbundne att hjelpa den ene den andra äfven med personlig fara eller obehag. Man kan icke klaga öfver brist på gästfrihet i dessa forna tider. En gång strandade ett skepp med utvandrare på Islands nordkust och mantalet om bord var icke litet, men de mottogos och underhöllos öfver vintern af en träl, som förvaltade en af den rika Geirmunds gårdar uti närheten. Trälen fick för sitt storsinta förfarande friheten af sin herre.
När med dubbla Gren,- mar. sto Drifnäl enligt Holländska methoden, äfwen bruklige i Mcdelhafwet wid sa kalladt Sardin sisse. Z.o Segclnotar, den större med dubbel kihl, kan, dels nyttjas under segling med a:«e fartyg, dels wid ändring pa Bankar i anseende till inrätiningcn deraf, som redan med förman blifwit nyttjad enligt till Kongl. Majit i unVerdämgh-t inlemnadt benft*, 4:0 452 Den i Juni!. 4:0 Mindre Segelnvtar (för ett skepp), som nykjas af sä wäl alla Engclfta örlogsmän som af Spanioren wid Fonnsifket och Uti Frifchehaf i Prenhen. Z:o Sänk Machiner med ingängar pä alla sidor r likhet med Rystiar, hwaruti bete lägges för atl ditlocka sifken. 6:o Natar med sina majkor får alt fänga den mindre Sillen som under namn af skarpsill mäst alla är wifar sig i Cattegar uran akt fängas. 7:0 Förbättringar af det nu endast brnklige krokfilket. Remitterades till Oeconomiä- och Stats-Uk skotten. Högloft. Ridderssapet och Adeln äkjkiljdes kl. Z lill g. Ot lu^ra. In 6äem krotocolll A. 6. Lilvorliolxe. Onsdagen den z Junii. Plenum klock. iQ förmiddagen. Justerades pleni-protocollet för den 28 Maij Jnsterades följande Utdrag af Prorocollet, hållit hos Högloft. Ridderskapet och Adeln wid Urtima Riksdagen i Orebro den 1 Junii i8>?. S. DEfter föredragning af Consiilurions M - Den 3 Jun». 453 Utskottets betänkande af dcn io Oktober i8lc>, innefaitande förftag kill rättelser i Tryckfrihetsförordningen, samt wid samma betänkande gjorde anmärkningar, beflöt Högloft.
Skälen till dessa betänkligheter anfördes och meddeltes Utskottet, hvilket således hade bort taga ärendet under ytterligare öfvervägan. de, samt i fall Utskottet icke ansett sig kunna afvika från sitt redan afgifna yttrande, utnämna Deputerade, att hos Ståndet företräda och närmare upplysa förhållandet. Detta har likväl Utskottet uraktlåtit, och endast anmält att saken var igenom Tre Stånds beslut afgjord. Efter en sådan återremiss som BondeStåndet gjort, var Utskottet ovillkorligen förpligtadt att taga ärendet i öfvervägande, utan allt hina der af de Tre Ståndens beslut; och dessa Stånd kunde lika litet undandraga sig att till ny pröfning upptaga ärendet, i fall Utskottet ändrat sitt redan afgifna yttrande eller instämt i BondeStåndets tankar. Äfven i vidrigt fall skulle, sedan Utskottets Deputerade hos BondeStåndet närmare upplyst förhållandet, saken hafva kommit under Ståndens ytterligare pröfning, derest BondeStåndet vid sin mening för - 72 Constitutions-Utskottets betäkanden. blifvit; Och då först haele saken bort afgöras efter Tre Stånds beslut, ”Jag måste således för min del ogilla det nu anmärkta förfarandet, och anser jag BondeStåndets fortsatta vägran, att be. vilja den i frågavarande afgiften, ovillkorligen hafva bort föranleda saken återremitterande till StatsUtskottet, med anmodan att laglikmätigt förfara, så att, efter eess deputerades hörande hos det vägrande Ståndet, ny pröfning af ärendet hos Rikets Höglofl. Ständer blifvit beredd och företagen. ” Häruti instämde till alla delar Riksdagsmannen Johannes Myrin. Bancofullmägtigen Johan Olofsson Longberg och Riksdagsmannen Johan Jacob Rutberg åberopade sina, i Ståndet, anförda och i ProtocollsUtdraget intagna tankar, hvarvid de ej hade något att tillägga. Utskottets öfriga Ledamöter förenade sig, efter en stunds öfverläggning och på gjord proposition om nedanstående utlåtande, mot hvilket dock förenämnde
Du herskar der alldeles oinskränkt." "Ja, men bara de här få veckorna här ute på landet. I staden har du knappast tid att tänka på mig ens." "Alma, Alma, hvad skulle du säga, om jag började tycka om andra kvinnor?" "Det skulle ännu fattas!" Alma spratt till af förskräckelse. "Nå, nå, bli inte skrämd. Det kommer naturligtvis aldrig att hända. Jag ville endast leda dina tankar åt det hållet, så att du skulle sluta upp med att vara svartsjuk på fosterlandet." "John, jag skall nog försöka att vara förståndig hädanefter. Jag måste ju," tillade hon med en suck. "Se, det gör du rätt i," sade John smeksamt. Alma satte sig på brädet i båtens akter och stödde sig mot sin mans knä. John slätade hennes hår. "Säg mig nu en sak, Alma, som jag ofta har tänkt fråga dig om." "Hvad kan det vara?" "Mins du en kväll, det var under sista vintern, då jag kom hem och du satt vid pianot och spelade?" "Kort innan lilla Helmi blef född?" "Precis. Då hade du gråtit, jag såg det på dina ögon. Men jag fick inte veta hvarför, huru jag än frågade." Alma skrattade, en smula förlägen. "Bekänn nu, var du den gången bara svartsjuk på samhället?" "Nej, det var någonting annat." "Hvad då?" "Barnsligheter. Ingenting alls." "Vet du, det plågade mig länge. Jag hade svårt att få det ur mina tankar." "Och du sade ingenting. Älskade John!" "Då du var så der sluten, blef jag det också. Men nu talar du om det, inte sant?" "Det var verkligen ingenting. Något så rysligt barnsligt. Jag kan inte, John, jag skäms att tala om det." Men John smekte och kysste "sitt lilla gryn" och såg in i hennes ögon. Och så måste hon ändå tala om det. "Det var nu så, John, att jag var rädd att jag skulle dö." "Såsom alltid före en barnsäng. Nå, och var det allt?" "Det kom sedan litet till. Men du skrattar." "Inte skrattar jag. Jag är alldeles allvarsam."
Man måtte väl då kunna antaga, att ortens innevånare hafva den hederskänslan att honorera sin förbindelse, och jag tror att, ehuru man icke har namnen på personerne, denna förbindelse skall kunna lagligen utkräfvas. Frih. Cederström, Rudolf: Det torde vara af vigt, att icke nu inveckla sig i den 7:de punkten. Svårigheten ligger deruti, att det icke fanns någon ordnad representation för häradet, och att icke heller nu någon sådan är ordnad. Jag väckte derom motion, men den underkändes af Utsk:t, och vann icke R. St:rs bifall. För det närv:de återstår alltså samma svårighet, att vinna ett lagligen giltigt uttryck af hela häradets beslut. Hvad nu angår det föreliggande enstaka fallet, och då man tager i betraktande beskaffenheten af det hållna sammanträdet, kan jag icke finna det åberopade dokumentet hafva den lagenliga beskaffenhet, som Gr. Mörner velat tillerkänna detsamma. Det står der, att den allmänna rösten högt påkallade verkställande af en jernväg i den uppgifna sträckningen och att innevånarne voro villige ersätta jordvärdet o. s. v. Men jag finner allt detta ganska sväfvande; ty det måste väl tnedgilvas, förmodar jag, att »den allmänna rösten» torde vara svårt att hålla sig till, när det är fråga om att utkräfva lagliga förpligtelser. Vi hafva i afseende härpå ett gammalt ordspråk, som säger: »Vox Populi, vox l)ei»; men jag finner ingenstädes, att denna sats omedelbarligen kan åläggas vederbörande hemmansegare till ofelbar efterrättelse. 142 Den 9 Maj f. m. Som jag i ämnet för öfrigt delar Frill, af Ugglas åsigt, tror jag, att R. o. Ad. handlar rättast genom att afstå den nu ifrågavrde punkten; hemställande jag alltså vördsammast om ett sådant beslut. * Ilr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Det torde tillåtas mig få upplysa, att, till följd af R.
N:o 35, i anledning af väckt fråga om de vid Kronoparken Mösseberg belägna hemmans befrielse från skatt för dem anslagne andelar af nämnde Kronopark. N:o 36, angående ifrågaställd rättighet för innehafvarne af arrenden å Kungsgårdar och boställen vid f. d. Adelsfane-Regementet, att öfvertaga de vid n}ra arrende-auctioner skeende högsta anbud. N:o 37, angående yrkad befrielse från vägpenningar för dem, som vintertiden begagna den i Jemtland anlagda nya väg till Norrska gränsen. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Bevillnings-Utskottets den 8 dennes e. m. på bordet lagda Betänkanden: N:o 4, i anledning af Riksdags-fullmägtigen Gustaf Bernhard Appelqvists motion om Kungörelses utfärdande, att Häradsskrifvare utan lösen skulle vara skyldige i mantalslängden anteckna hemmansköp, arrende-contract m. m. N:o 5, i anledning af Riksdags-fullmägtigen J. O. ffidegrens af Anders Prot. Ut dr. d. 22 April 1840. 215 Jonsson från Tuna, såsom egen upptagne motion, om befrielse för allmogen att erlägga bevillning för utöfvande och försäljning af handsmide. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets den 8 dennes e. m. på bordet lagda Betänkanden: N:o 18, öfver väckt motion, angående grunderna för frälse-räntans utgörande. N:o 23, öfver väckt motion i 8 Cap. 7 §. Ärfda-Balken. S. D. Återremitterades Lag-Utskottets den 8 dennes e. m. på bordet lagda Betänkande N:o 22, i anledning af väckt motion om tillägg till 17 Cap. 32 §. Rättegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779. S. D.
Den siste talaren hade, om lian genomläst StatsUtsk:s vid 1809 års riksdag utlåt., oell Ständernes i anleda, deraf föranledda skrifvelse till K. M., icke talat om calenderår för uigiftcrne. I nämnde skrifvelse säga Ständerne till Konungen directe, alt Sverige är det enda land, der icke det löpande uppbördsårets utgifter, d. v. s. ieke från Januari lill Januari, utan frän Maj lill Maj, äro funderade på det föregående årels influtna inkomster, och dessa inflyta för föregående året icke förrän den 1 Maj det påföljande. Samme värde talare liar sagt, att de hufvudsakligaste oell största iukomsterne borde bestämma räkenskapsåret, men icke de mindre. Nu hemställer jag hvilka sorn äro de mindre: är ordinarie räntan i Sverige, den indelta som den oiudelta, den mindre delen af statsinkomsterna, eller den större? eller utgöra lull-, postoell ehartie-sigillalie-medel jemförliga summor med denna? Hvad vill det säga, att man skall hafva årtalet från Januari lill Januari för utgifterne, hvarföre kau ej årtalet blifva ifrån Maj till Maj? Jag förbehåller mig vördsamt alt min moliou ej mätte förkättras, utan alt den må till StatsUtsk. remitteras, tillika med de ullåtm, hvarmed vederbör, kunna finna sig höra densamma beledsaga, på det att StatsUtsk. må desto bättre kunna blifva satt i tillfälle att pröfva, om ej denna fråga står i full conformilé med conseqvens i åsigter om sättet att bereda oell beräkna Statens inkomster och utgifter. Hr Rosenblad: Jag tillstår, alt jag ej hört sjelfva or dalagen af Frih. Cedcrströms motion, men tyckt mig af discussioncu kunna förmoda, alt afsigleu vore, att för beräkning af statsverkets inkomster och utgifter antaga ett år, som började med d. 1 Maj det ena, och slutade med den sista April det påföljande äret, j st. f. alt till afslutande af räkenskapen begagna calenderår.
Riksens Ständer hafwa funnit sta lig t, att, da Consistorierne med DomaremagtenL utöswanke i wisa fall afwen förena den stvldiayet, att waka öfwer Ecclcsiastika Emdetsoch Tftnstemäns förhållande i och utom timsten, samt befordra de härom afgisne Ulsiag till werkställighet, hwarwid manga vlagenheter kunde uppsta, om Consistorierne wörö beröfwade den i sistnämte afseende nödiga upplysning, om deras Utstag wunnit laga kraft, eller kvm, mit genom beswar under högre Rät'L pröfning, Consistorierne döra mi deras hänwisningar lil! beswärs anförande, som dem aligger, att, till efterrättelse för otterne, a Utstaget tydligen utsätta, afwen införa, att den nusinöche inom samma tid, som han ager sina Beswar, ester hwad i hwarje ort ar förestrifwit, till Hof-Rätten ingifwa, stall bos Consistorium anmäla, att han sig öfwer det gifna Utslaget will beswära, och derefter inom zache dagen fran sista Fatalie-dagen i Hof Rällen, med demis derifrån inför Consistorium styrka, att han samma beswar inlemnat, sa wida chonom angeläget ar, att hafwa sin talan öppen. Afwen bör det aiioga Hof-Rätten att, semke meddelande as hanwisning, i hwilken ordning desi Ulstag får dragas under Eders Kongl. Mas:ts pröfning, klaganden förestriswa, att inom den tid, som han sina beswar hos Eders Kongl. Maj:t Den i Julii. 943 Masit i underdånighet bör inlemna, hos Consistorium tinkännagifwa, att han Hof-Rattens
Utdrag af Protokollet, hället hos Bondc-Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 15 Oktober igro. S. D. Oöredrogs och bifölls Stats. Utskottets Memorial af denne dag, med Utlätande öfwer de förslag till arfwoden för Utskottens Secrete. rare och Cancellister, som samtelige Utskottens Ordförande afgifwit. Ut supra. Lx ?rotocollo Tabris! Oärnrno. Utdrag af Protokollet, hället i Riksens Högloft. Ständers Stats, samt All. männa BeswärSoch Oeconomie-Utstött den 15 October rZio. S. D. Upplästes ett ifrän det Hederwärda Bonde. Ständet meddeladt Protocolls. Utdrag, innehällande flere Memorial och Anföranden med anmärkningar i anledning af Mskottens den Z in-. L54 Den r6 October. innewarande mänad afgifne gemensamma Be. tänkande om Allmänna Magazins. Inrättningen i Riket, hwilka anmärkningar Ständet till Ut. skottens styndbamma utlätande öfwerlemnat. Un. der äberopande af hwad sä wäl de sammansak. te Ulstotten wid förra Riksdag i detta ämne yttrat, som hwad Utskottens senast derom af. gifne Betänkande innehöll, funno Utskotten af i fräga warande anmärkningar ej skäl att i nägon del förändra berörde deras Betänkande, hwilket 2:ne af de Respectiwe Riks. Ständen redan bifallit: Hwarom Utdrag af Protokollet skulle expedieras. Ur supra. klx Urotocollo. (larl O. 8lcoZmL0.
Oaktadt de förtjenstfull arbeten, som blifvit utgifna år 1805 af Lifmedikus J. P. Wistring om Svenska färglafvarne, och år 1806 af Professorn i Naturalhistoria och Kemi, A. J. Retzius, om åtskilliga färgstofters tillvaratagande af inhemska ymnigt förekommande vexter, hafva dessa arbeten, hvilka i mer än 50 år för Svenska allmänheten varit tillgängliga, ändå icke kunnat tillvinna sig det förtroende och den upmärksamhet, de förtjena, eller lyckats åstadkomma någon inhemsk industri, grundad på de råämnen, som bemälte vetenskapsmän för ett kärt fosterland anvisa. Den 26 November f. m. 431 Deremot finaer man, att från främmande länder årligen införskrifves färgstofter för betydliga summor, såsom t. ex. år 1856 för mer än 1,300,000 rdr rmt. De oerhörda summor, som för detta ändamål från] landet utgå, torde vara tillräckliga att upmana hvarje fosterlandsvän att i någon mån, om ock till en början aldrig så ringa, söka minska importen af dylika råämnen, som möjligen af landets egna produkter till en del kunna ersättas. Men för att vinna detta mål, erfordras närmare kännedom att bereda och förädla de färgstofter, vi inom landet ega; lämpligaste sättet att sprida en sådan kännedom, vore enligt min tanke att K. nu församlade St:r till en början anvisade något årligt belopp, att användas till reseunderstöd för en eller flere, i Kemi kunniga personer, hvilka synnerligast till den mindre bemedlade allmänheten lein aade undervisning om lämpligaste sättet, huru färgstofterna böra beredas, för att icke blott i deti enskildta hushållningen blifva användbara, utan ock såsom handelsvara kunna i den allmänna marknaden utbjudas. Jag skulle tro att en summa af 10,000 rdr rmt borde för detta ändamål blifva tillräcklig, och föreslår, på de skäl, jag i föregående sökt utveckla, att ett sådant belopp måtte anvisas till vinnande af förenämnde för landet vigtiga ändamål. Om remiss af denna min motion till Höglofl. StatsUtsk:t får jag vördsamt anhålla.
– Hvad skall nu min gudfruktige vän i Lund, hvad skall hela Vermland, ja hela Sverige tänka om mig och Richard? – Och Ulla se’n! Nu har hon rigtigt fått vatten på sin qvarn! – Men jag hoppas, kära Flabbe, att ni åtminstone denna gång gifvit er vän dugtigt på pelsen. Herr Flabbe mumlade någonting, som man icke så noga förstod. Slutet tycktes dock klinga ungefär, som ansåde han boken för icke så särdeles förförisk. Ja, ni kan på visst sätt ha rätt, Herr Flabbe; emedan nemligen saken är så groft tilltagen. Bättre flickor och ynglingar förför derföre boken icke, oaktadt författarens celebritet. Men ni bör besinna, att den, i anseende till sin lätta beskaffenhet, egnar sig att vara en lånbibliotheks-vara; och hvem svarar er för det intryck denna philosophi kan göra på gesäller, kammarjungfrur, sergeanter, handtverkardöttrar och dylika personer? Det fria äktenskapet är i dessa classer nog gängse förut, utan att det enkom behöfver sanctioneras af en berömd författare. – Men märk föröfrigt, huru oskickligt saken är inledd. När Fru Dudevant, som dessutom sjelf lärer vara eller varit illa gift, advocerar för concubinatet: så ställer hon så till, så vidt jag känner af hennes romaner, att endera af makarne är en ovärdig person, att den gifta frun förut varit kär i sin Celadon; hon låter henne länge kämpa emellan pligt och passion, framställer kärleken med de mest glänsande färgor, uppfinner med ett ord hundra motiver, hvarigenom förvillelsen får en viss ursäkt. Men, besinna, hur går det nu till i Det går an? Projektet utgår här icke från mannen, utan från qvinnan. Sara Widebeck är en hederlig borgardotter, och har således fått en christlig uppfostran; svårligen har hon dessutom läst någon af Unga Frankrikes eller Unga Tysklands romaner; hennes natur är kall, ytterligt prosaisk och beräknande; hennes kärlek för Sergeanten är blott ett par dagar gammal.
Vid sedermera af Regiments-audilören med nämnd den 21 November 1859 hållen laga syn å bostället, och, efter det dervid upplyst blifvit, att Kinnevalds Häradsrätt, å sommartinget 1853 och vintertinget 1858, dömt Anders Olsson till ansvar för skogsåverkan å bostället, förklarade Synerätten, genom utslag, att Anders Olsson misshushållat med och vanhäfdat skogen å meranämnda boställe Sedan detta allt förelupit, anmälde Anders Olsson, uti en den 1 Maj 1860 till Justitieombudsmannen ingifven skrift, klagan häröfver och anhöll att, genom Justitie-Ombudsmannens embetsåtgärd, af den eller dem, som vederborde, komma i åtnjutande af ersättning för 5 det lidande, Anders Olsson tillskyndats derigenom, att han, i följd af omförmälda, af Konungens Befallningshafvande och Landshöfdinge-embetet meddelade utslag, under tiden från den 14 Mars 1856 till samma dag 1860 varit i mistning af bostället Milleboda, hvilken ersättning, i förening med åtskilliga omkostnader, dem Anders Olsson skulle i handräckningsfrågan fått vidkännas hos Konungens Befallningshafvande, Kongl. Hofrätten och Kongl. Maj t, uti en vid skriften fogad räkning upptogs till 1,508 Riksdaler 19 öre.
Sparre har också sagt, att den omständigheten, att lagberedningen antagit den hittills gällande grundsatsen, är af mindre vigt, emedan detta stycke vore det svagaste i hela denna Berednings arbete; men det må tillåtas mig anmärka, att denna samma grundsats varit gällande icke blott i för fattningarne af 1773 och 1798, utan äfven i det 1854 af D:r Nordström utarbetade lagförslag; och jag ser då ej, hvarföre vi icke skulle bibehålla den gamla lagen, äfven om den ej alldeles öfverensstämmer med den nya handelsrätten, af hvilken konkurslagstiftningen ingalunda kan betraktas som en ingredierande del. Gr. Sparre har slutl. i bevekliga ordalag anhållit, att R. o. Ad. icke måtte bevilja återremiss å denna g, men, som Gr:n sjelf yttrade i sista plenum, R. St:r böra fritt uttala sina åsigter i förevrde ämne sora i alla andra, och jag anser i detta vigtiga fall inga konsiderationer böra gälla, hvarföre jag anhåller att R. o. Ad., i likhet med hvad BorgareSt:t redan gjort, måtte återremittera denna § till Utsk:t. Hr Dalman: Som jag förut nämnt, tror jag icke att Gr. Sparres lysande förhoppningar om ett hastigt slut på konkurser i följd af den nya theorien om hvad som tillhör konkursbo skulle komma att realiseras. Men äfven om så blefve förh:det, skulle ju skyndsamheten än mer befordras genom antagandet af den modifikation, jag föreslagit, att nemi. en viss kort preskriptionstid bestämdes, efter hvars förlopp verkan af stadgandet skulle uphöra. Denna medelväg synes mig förtjent att tagas i öfvervägande, hvadan det vore önskligt att §:n återremitterades, likasom i BorgareSttt. För öfrigt förvånar det mig, att Gr. Sparre här uttalat en sådan förkastelsedom öfver juristers deltagande i lagstiftningen.