Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han som var så hjertinnerligt led åt dessa krattade gångar med de evigt jemna kanterna, bänkarne, sofforna med sin blanka lackering, som skar i ögonen, de finklippta gräsmattorna, der icke ett strå fick sticka upp öfver det andra. Hur olika, hur mycket vackrare var icke denna förbisedda fläck! Han kände den våldsammaste lust att kasta sig ner i gräset, som stod der och gick i frö utan att någon mensklig hand vårdade sig om att röra det. Det tycktes en smula nedtrampadt – aha! Han blef försigtig som en indian på spår. Riktigt – der såg han fliken af en ljusgrå sommarklädning; han lyfte ännu högre på fötterna för att obemärkt komma inpå henne. Hon satt på en förfallen gräsbänk under några björkar. Han kunde icke se hennes ansigte, ty hon vände sig till hälften bort, med ryggen lutad mot träden; men han märkte att hon läste. Vid första ljud af hans steg spratt hon till och vände sig om. Hon rodnade häftigt och dolde boken under vecken af sin kjol. Han låtsade sig ingenting ha märkt. Hon bjöd honom sitta ner och flyttade sig för att bereda honom en beqväm plats, hvarvid hon förde boken ännu längre in under kjolen. Så tog hon på sig den mest bekymmerslösa min i verlden, lutad mot en trädstam och med händerna i sina knän. Kandidaten slog sig ner. Hvad kunde det vara för en bok, hon läst i? Zola? Nej, hon brukade ju aldrig vara pryd. Hon böjde sig ännu längre bakut och stödde hufvudet mot stammen för att kunna se upp i den solbelysta grönskan. Och hon började tala, okonstladt, afbrutet, alldeles som vanligt. Han var en smula förargad. Kunde hon inte såväl ha visat honom boken! Hvad var det för dumheter! Men han svarade i alla fall som vanligt. De talade om ingenting, de tänkte icke på hvad de sade, de talade blott för nöjet att höra hvarandras röster. Hvar gång de tystnade, hördes vindens sus deruppe i trädtopparne – sakta, våglikt – och så kunde de tiga i långa stunder endast för nöjet att lyssna till det. Solen stod ofvanför det rörliga taket och skickade snabba glimtar genom springorna, ner öfver det gulaktiga gräset.
För att undvika vidlyftighet, skall jag framställa vederläggningen af Motionairens åsigter i följande momenter: t:o Det lärer vara tvifvelaktigt, om man genom Nya SkiftesStadgari förstört den enhet, som förut gällde inom hvarje Län, och jag anser icke heller möjligt, alt en dylik enhet blir ovilkorligen användbar eller ens nyttig i ämnen, der localförhållanden hufvudsakligen skola komma i fråga: dessutom gäller vid alla Rättsfrågors behandling den farhåga att begreppen derom äro stundom olika, att tillämpningen icke alltid kan formas efter enhets-principen. Misstag kunna ingenstädes förekommas; de hafva troligen visat sig äfven under Enskiftesmålens behandling, och de äro icke vådligare i frågor om ägors fördelning, än i andre, då allmän eller enskild rätt öfvervägés; och för mig synes det jemväl lättare att vinna rättelse, om så behöfves, i de fall upplysningen, så lill sägande, erbjuder sig åskådligt uti Landtmälarens be7 H. 15 29.6 Den 22 December e. m. skrifning på Cliartan eller på fältet, än då lion måste sökas genom granskningen af vidlyftige och stundom otydlige Rättegångshandlingar. 2:0 Åtskillige Häradshöfdingar under Götha II0fTtätt hafva visserligen, med Kongl. Maj :ts Nådiga tillåtelse, fått befrielse från befallningen med Ägodelningsmul, men ingen enda af dem har varit hindrad af förut öfverhopade och ytterligare ökade göromål, utan få anledningarne till ledigheten sökas i hvarjehanda tillfälliga förhållanden,* hvilka icke framställa sig såsom vedemialen om Stadgans ofördelagtiga rigtning. 3:o Före den tid, då EnskiftesFörfattningarne ntkommo, blefvo alla Jordatvisler och Ägodelningsfrågor af Häradshöfdingartie behandlade.
Kunna vilkoren för de gjorda anbuden anses innebära någon garanti för att leveranleuierne icke gjort dem, endast af speculation på vinst, genom större inkomst af beviljad ersättning för transport-kostnaden, jemte den ränta, de kunde draga af förskotts-summan, än hvad kostnaden för ett lika silfver-belopps utförande skulle utgöra? Då de beviljade förskotten eller också egna motsvarande tillgångar, som i så fall upphöra att vara fruktbara, måste beräknas, att med full säkerhet kunna pä behöfliga tider disponeras samt efter hand, om man vill undvika ökad kostnad vid silfver-uppköp o. s. v., så är det för mycket att med Herr von Hartmansdorff beräkna möjligheten, att under 9 månader af de 10 å tr, dessa förskott högst finge begagnas, kunna göra dem fruktbara efter 6 procent. Jag vill dock antaga hans beräkning, och alt sålunda leveranteuren för hvarje Specie-riksdaler, han förbinder sig leverera, kan af förskottet, 2 R:dr B:co, draga en inkomst af 4^ sk. Tilläggas 21 sk. för transporten, uppkommer en brutto-inkomst af 7 sk. B:co. Beräknas nu införsels-kostnaden till 21 sk., slagskatt och förlust vid Myntet till 1 ' sk., utförsels kostnaden till 21 sk., uppkommer en total-kostnad af 61 sk. Då återstå sk. att betäcka den förlust, som, i händelse Svenskt mynt vid utförseln begagnades, uppkomme genom remedium och nedsmältnings-kostnad, och i händelse Piastrar begagnades kunde beräknas i fall, som vanligt varit förhållandet, Bankens utvexlings-pris vore högre än priset i Hamburg, eller tillökningen för silfver-öfverskollet j/^5 sk., om plantsar uttogos. Under dessa förhållanden finner man lätt, att ingen speculation kunnat grundas på beräknad vinst att med silfver, uttaget ur Banken nästa vår, bere da sig fond för det contraherade silfret. (För att borttaga alla farhågor, att Svenskt mynt uttages ena veckan, för att den andra från Lubeck återinföras till leverering å contraclen, finnes intet hinder, att uttryckligen föreskrifva, att silfret skall införas i plantsar eller utländskt mynt.)
Genom nådigt Bref till Kongl. Krigs-kollegium hade Kongl. Maj:t nemligen förklarat, att, enär någon approximativt tillförlitlig, än mindre bestämd, uppgift icke kunnat lemnäs när arbetet slutligen skulle hinna fullbordas, militär-författnings-samlingens utgifvande icke längre än till 1849 års slut finge fortfara på förut stadgade vilkor, hvarjemte Kongl. Krigs-kollegium anbefalltes att, då tillfälle yppade sig, att på annat lämpligare sätt till slut bringa ifrågavarande arbete, hos Kongl. Maj:t derom göra underdånig anmälan. Om man emedlertid jemförde innehållet af bögstberörde nådiga bref dels med de Kongl. Bref rörande Militär-författnings-samlingen och planen för dess utförande, hvilka dessförinnan utfärdats under elen 2 Juni och den 28 Juli 1837, den 8 Augusti 1844, den 20 November 1846, den 17 September 1847 och den 11 Oktober 1848 och hvaruti den önskan alltid uttalats att arbetet måtte så skyndsamt som möjligt blifva färdigt och för allmänheten tillgängligt, dels med Rikets Ständers flerfaldiga framställningar om Militär-författnings-samlingens utarbetande och utgifning, dels ock med f. d. General-adjutantens för Armeen, Kongl. Krigs-kollegii och Kommilterades för utarbetande af ett nytt tjenstgörings-reglemente för armeen, hvar för sig, på olika tider gjorda framställningar, i samma syftning, samt derjemte besinpade svårigheten att, emot ringare arfvode, än det då bestämda, 600
Det nya af Exped.Utsk. insända förslaget till underd. skrifvelse blef äfven uppläst. Gr. Frölich, Da v.: Det kan icke falla mig in, och bör icke heller kunna önskas af någon annan, att rättelse icke skall ske uti ett begånget misstag. Jag erkänner derjemte, att ett sådant lätteligen kan inträffa och kan vara oskyldigt nog; men jag hemställer, om det icke är ett misstag af en högst eftertänklig beskaffenhet, att Exped.Utsk. underställer R. St., för att till K. M. i ändamål af antagande såsom lag öfverlemnas, en expedition, uti hvilken ett helt mom. af RiksStms beslut finnes vara uteslutet. Jag hemställer altså, om icke R. o. Ad., efter att hafva lemnat sitt samtycke till den nödiga rättelsen, må låta till Utsk. affärda en skrifvelse, uttryckande den önskan, att dylika grofva misstag icke vidare må äga rum. Gr. Horn, Claes F r e d r. i Då jag begärde bordläggning af denna expedition, har jag ansett min pligt Vara att undersöka förhållandet i saken. Jag har dervid funnit, att Utsk:s uppgift om det begångna misstaget är riktig; metl jag har derjemte trott mig inhemta, att Utsk. icke fullständigt upplyst R. St. om det verkliga förloppet, enär expeditionen redan blifvit till K. M. aflemnad. Jag kättner icke, om den jemväl är för K. M. föredragen; men äfven derförutan är det icke lämpligt, att R. St. ensidigt Vidtaga ett utbyte af en till K. M. redan afgången act. Jag tror icke, att Ständerna kunna lagligen fatta ett sådant beslut. 1 hvilken händelse som helst instämmer jag likväl med Gr. Frölich i yrkande, att en skrifvelse må från Ståndet till Exped.
N:o 3o ang:de nämnder för vården om häradernas och länens gemensamma angelägenheter stöde näst efter Lag-samt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskins betänk. N:o 29, angide communalväsendet i allmänhet, och torde äga lika stort om icke större sammanhang med detsamma än lagen örn fattigvården; att så ordagrannt bifalla Hr von Hohenhausens förslag, alt man flyttade förslaget till lagstiftning för fattigvården i Riket näst efter det om communalstyrelse i allmänhet, torde således icke vara lämpligt och måhända icke heller hafva varit Hr von Hohenhausens mening; men derjemte vore det äfven tvänne af StatsUtskls ullål-.n, som anginge statsregleringen och dermed gemenskap ägande ämnen, som på föredraga.listan stöde näst efter betänkandena om communalstyrelse och 0111 häradsoell länsnämnder ; om R. o. Ad. biföl le alt betänk. 0111 fattigvården flyttades näst efter dem, som angå communalstyrelse samt häradsoch länsnämnder, torde R. o. Ad. då äfven af flera skäl linna nödigt att StatsUtsk:s ifrågavar. utlåtm flvltades fram på listan framför betänk, angide communalstyrelse, så att icke deras afgörande mätte blifva fördröj It genom afgörandet af frågan örn fattigvården, hvilken torde erfordra mycken tid. Hr Landtm, ville äfven fästa Den i Mars. uppmärksamheten deruppå, alt från StatsUtsk. än flera betäuk:n kunde inkomma ang:de statsregleringen, hvilkas snara afgörande vöre alldeles nödvändigt, hvarföre, om äfven R. o. Ad. framflytlade betänk, om fattigvården, R. o. Ad. likväl, enligt Hr Landtmis tanke, borde förbehålla sig alt, oberoende deraf, företaga pröfningen af sådana stasregleringsoeli dermed gemenskap ägande frågor, som kunde förekomma. Hr von Hartmansdorff: Hr Frih. o. Landtnäs erinran är ganska riktig.
Majit, uti nådig Proposition till Rikets Ständer af den 22 November 1862, tillkännagifvit att, enär någon tids erfarenhet syntes erforderlig för att kunna vidtaga en definitiv reglering af Jernvägs-byggnadsstyrelsens och Trafik-styrelsens ömsesidiga ställning och verksamhetsområden samt för bestämmande af omfånget utaf den för Trafik-styrelsen erforderliga tjenstemannapersonal, Kongl. Majit ansåge sig för det dåvarande icke böra tili Rikets Ständer framlägga förslag till ett definitivt ordnande af en Öfverstyrelse för trafiken å Statens jernvägar. Då således nådigt förslag till stat för sistnämnda Styrelse sannolikt komme att med det snaraste för Rikets Ständer framläggas, men Revisorerne icke hade sig bekant om någon dylik åtgärd vore i fråga, beträffande de öfriga här ofvan omförmälda Styrelserna, nemligen för Post-, Tulloch Telegrafverken samt Jernvägsbyggnaderna, i afseende hvarå likväl en sådan erfarenhet, som Kongl. Majit ansett erforderlig för Trafik-styrelsens definitiva reglerande, för längesedan kunde anses vara vunnen; så och då Revisorerne funnit den omständigheten, att dessa verks utgifter hufvudsakligast bestridas af den uppbörd utaf vissa statsinkomster, som i samma verk inflöte, icke föranleda till något undantagsförhållande i afseende å den pröfningsrätt, Rikets Ständer grundlagsenligt borde utöfva vid bestämmandet af samtliga statsutgifterna, hade Revisorerne, jemväl med hänsyn till det sätt, hvarpå en del af dessa verks inkomster hittills blifvit, uppå förslag af vederbörande Styrelser, uti hvilka Cheferna allena egde beslutande rätt, utan Rikets Ständers hörande disponerad, trott sig ega giltig anledning hemställa, huruvida icke tiden kunde vara inne för Rikets Ständer att, i afseende å den vigtiga frågan om bestämmandet af samtliga ifrågavarande verks utgiftsstater, utöfva den rättighet, som genom grundlagen blifvit dem tillförsäkrad. Uti häröfver afgifna underdåniga utlåtanden har hufvudsakligen blifvit anfördt: af Kongl.
Som det lärer vara en uti all statshushållning antagen och på fasta grunder hvilande åsigt, att de summor, som frän ett Den 25 Augusti. 519 lands ning uti della lands välstånd, hvilket fall skulle blifva sä mycket kännbarare i Sverige, der delta rörelsecapital redan genom remisser lill Hamburger bank torde vara alltför mycket uiinskadt, så vägar jag föreslå, att R. St. vid del vid 1818 ars riksdag åt Sveriges Enkedroltningar beviljade anslag, (50,000 r:dr b:co årligen, matie fästa det uttryckliga villkor, alt summan nedsältes till 30,000 r:dr b:co ärligen för de Enkedrotlningar, hvilka icke vistas uti riket. — Om remiss till StatsUtsk. anhålles. Dä Hr Munck af Rosenschöld slutat uppläsningen af denna motion, ropades starka nej, hvarjemte motionen begärdes pä bordet. 6. Med kännedom af den så berömliga sparsamhet, som vår nådige Konung, i della fall så olik de flesta andra Regenter, i alla sina enskilda förhållanden visar, och föranledd af vårt lands ringa tillgångar och folkets i allmänhet genom de stora skatterna vållade utarmade belägenhet, vågar jag vördsammast föreslå, att K. M:s hofhållningssumma mätte i vår riksstat blifva lika med den, K. M. för detta ändamål erhåller såsom Konung i Norrige, nemi. efter 1842 års Norrska riksstat, eller 170,660 r:dr Svenskt b:co, och tror jag R. St. med denna förändring skulle gå K. M:s önskningar till mötes uti hans månhet om folkets väl, då han pä så sätt genom sin sparsamhet sättes uti tillfälle all lindra folkets skattebördor; ty så länge ingen nedsättning vidtages uti den enorma hofhållningssumrnan af 630,000 r:dr r:gs årligen, utom en nästan lika stor summa för underhållande af slott, lustslott och stall m. m. och 300,000 r:dr från Riksg.cont., såsom den märkvärdiga räntan, sä är K.
Lag-Utskottet alldeles ense, endast att beklaga, att de icke efterlcfwas, och derföre bifaller jag för min del, äfven ganska gerna, att hoS hans Majrt Konungen l underdänighet anhälles sä wäl om ytterligare förständigande ät wederbbrande, att ställa stg Lag och Förordningar till obrottslig efterlefnad, som ock der af Mskot - Den 4 Oclober. 1325 Utskottet föreslagna sätt att affälla dr. sä kallade Lii-gLskllfwarc frön Advokatur wid den Domstol hohwarS Domare de äro engagerade; deremot för jag ytterligare yrka och.pästä, bet alla be som för andra talan mäge söra (de undantagne soy, genom siägtskap eller annorlunda gcnom kagen äro killötnc) mäts te med Eonstitutorialer förses; nödwändigheken deraf att icke obehörige, utan sävane som äga Lagkunffap, redlighet och nägon stagwederhäftighet eller answar. VM de ätaga sig Rättcgängutförande, som är kwärts emot Lag, innefatta Oomqwal eller inför Rätta förolämpa Parter, mä antagas, är utan allt twifwelsmälSäsom exempel will jag anföra, att en dylik obehörig Person uppwiglaöe nägra enfaldiga Jordägare att hoS Konungen söka resning i en Ägotivist, som redan är 17Z9 war afgjord. De hade gött flera instantier igenom Tings - Lagmans »och Hofrätt-, Domen wann der Laga kraft: icke dest mindre förebaratt nya Handlingar wörö fundna. Efter .wänne ä:S Rättegäng befanns att de fbrewiste handlingar wörö Ordagrant intagna i be gamla prolocollerne; fdlgden af allt betta blef, att de utan skäl sökt resning; de förskontes för deras medellöshet frön skade - ersättning:
Det andra systemet är gällande i sistnämnda land, hufvudsakligen på grund af de Romerska rättsprinciperna. I civilrätten råder i allmänhet den princip, att ett hypothek icke kan vidhäfta annan gäldenärens egendom än den som redan finnes, och med tillämpning af denna grundsats stadgades, att icke annan egendom kunde gå till konkursmassan, än den som tillhörde gäldenären vid konkursens början. Dermed sammanhänger också, bland annat, att den offentliga stämningen är preklusiv, eller att den, som ej på inställelsedageu anmält sin fordran, skulle vara densamma helt och hållet qvitt. Här och i Tyskland har denna åsigt förut varit gällande, men enl. den nyare Europeiska konkursrätten, hvarpå LagUtsk:ts förslag är bygdt, är den offentliga stämningen ej preklusiv. Det af Hr Dalman här förordade förslaget hänger ingalunda tillsamman med principen om uphörsndet af den offentliga stämningens preklusiva verkan. Ty om jag antager, att denna skulle uphöra, och att således den borgenär, som ej bevakat sin fordran, derigenom icke blir densamma förlustig, så innebär det nu af Hr Dalman föreslagna stadgandet en lockelse att icke anmäla sig vid konkursen. Om sådan anmälan skett, kan jag naturligtvis icke utmätningsvis få godtgörelse för min fordran af det som efter konkursens början möjligen tillfallit gäldenären; men har jag icke i konkursen bevakat min fordran, så kan mig icke förmenas att lagsöka honom. Man kan icke på detta sätt rycka lös en bit ur det ena systemet och foga in uti det andra; utan vill man antaga det nya, så måste man taga det i sin helhet, sådant det är. — En sådan princip, som den här yrkade, finnes icke heller i 1734 års lag; fastmera är motsatsen der uttryckt. Om mau genomläser densammas Handelsbalk, så finner man, att denna kände blott 2 slag af koukurs, eller rättare, blott 2 anl:r dertill, nemi. antingen olycka, såsom vådeld, fiendeus inträngande i landet eller dylikt, »pri 13 Juli. 75 eller också vårdslöshet.
(Statsreglering ifrån oc| meb innemaranbe år 1830 mibtagit, Funna uppf omma, famt, i farn* man|ang bertneb, anfett lämpligt, att be utbetalningar, forn berefter-möjligen Funbe, unber SRifSDagenS lopp, af Of begutaS oc| icfe blefme å (Stat upp? förbe, må gånmifaS, att af 3ciFSgålbS?Contoiret begribaS; |afme 3Bi, för fullgöranbetgåraf, beflutit, att ofmergotten på (StatSmerfetS inf omger marboberifrån till 3iiFSgålbS?Contoiret öfmerlemnabe,. få fnart ungefärliga beloppet, forn öfmergiuter uppFommanbe briger på angaaen, fan bcrafnaS.; om Imil? fetbegut 3Bi goS £ongl. <2Raj:t gjort unberbånig anmalan, meb anhållan til? lifa,f att meberboranbe måtte beröm, till begörigt iaFttaganbe,. t 9ååbcr. fatgånbigaS. ' * $: 12. £)å ben fumma af 4,401,432 fR:br 13 g5- 2 r:g., forn, enligt 35an?en$ Wgut för år 1828, utgiorbe StatSmerfeto återgåenbe Capital?gulD, fou»; är mer att fiqpiberaS af SvifSgålbS?Contoiret, fåfunba, att Contoiret till Marien afgifmer fina forjFrifningar å tillgopa 4,400,000 £R:br famt betalar contant be återgåenbe 1,432 9t:br 13g2 r:g., få odg enar en gårutöfmer öfab 6e? fejning gulle, ej allenag rubba 2Bårt om liqoiben fattabo begut, utan ocf mmerfa på anbra |årmeb fambanb åganbe regleringar, gafme 2Bi, uppå be gål, gm i (stats? otg 23anco?l{tgottenS af £>§ giilabe betanfanbe S?:o 5-4. ffnnaS anförbe, låtit mebbela SCBåre gmllmågtige i 33anfen ecg SvifSgålDS?
Alla stats-bidrag. som under denna riksdag blifvit uti ifrågavarande afseenden beviljade, skola från Riksgälds-kontoret utbetalas antingen omedelbart eller ock genom Konungens vederbörande Befallningshafvande eller den embetsmyndighet, som fått sig i nåder uppdraget att medlen reqvirera och uttaga; börande, innan större eller mindre del af beviljadt stats-bidrag utbetalas, hos Riksgälds-kontoret företes: a) om arbetets utförande afslutadt och godkändt kontrakt; />) af Kongl. Majit godkänd säkerhets-handling för samma kontrakts fullgörande eller medlens återbäring; c) behörigt intyg, att arbetet är börjadt, samt derjemte, då statsbidraget skall utgå såsom lån; d) en till Riksgälds-kontoret eller ordres ställd, af Fullmäktige godkänd, skuldförbindelse, som, i fråga om låne-understöd för vattenaftappning eller annat odlings-företag, skall innefatta vederbörandes betalnings-ansvar, intilldess sådant lån, jemlikt Kongl, kungö - S/u/sUlskblleh Memorial, N:o 157. relscrna af elen 13 Juni 1845 och elen 3 November 1848, blifvit fördeladt på de hemman, hvilka för återbetalningen skola ansvara, och fördelningen vunnit laga kraft saint uti jordebok, på föreskrifvet sätt. antecknats; och €*) af Fullmäktige godkänd borgen eller säkerhets-handling för den afgiina skuldförbindelsens uppfyllande. 8:o. De laneoch säkerhets-handlingär, som för stats-bidragets utbekommande, till Eiksgälds-kontoret aflemnas, förblifva uti kontorets vård: dock skola sådana handlingar, som vederbörande embetsmyndigheter kunna blifva i behof att begagna, till dem, på behörig reqvisition. utlemnas. <ko. I händelse afvikelse, utan vederbörligen vunnet tillstånd, skulle ske från den af Kongl. Majit
2)å perfoner ffota ntnäntitaé, »»arbe, bå röfterne för flere lifa utfalla, en ntlottab; od) böra bejja omröftttingar alltib »erfjlädaé nteb flutna feblar. § 98. 3 ®tocfl)otnt anmobar £f»er Sareriitgdman, font, på gruitb af fåbant förfall, från Sareringdförrättning uteblifioer, »are pligtig att beröm i få gob tib f»6 Äotn Uteblir Sareringöntati utan att laga förfall anmäla, bote för f)»arje gång 3ettt dtifd Öf»er Da.reringdtängbcn inom fyroarje fiab föred af bett perfott, font bet antingen tillhörer, eller SOlagifiraten bertill ntfer. De för fiäbentad Datering nöbiga upplåningar böra i fpniterpet Ijeuitad af föregångna ffattffrifningar famt be uppgifter, forn l)tvarje jlattffplbig åligga; blif Dareringd^otnmitteen i beit fiab, ber betta tillftånb roumtitd, ttppgifroa ftn panbtering odt beit tttfontjl, l)an ber Dill följb l)äraf böra Äonutigenö SSefattniitgdpafroaube, på enapanba fått, font attgåeitbe tarning på lätthet är föreffrifroet, genom SlHutänna Änngörelfer unberrätta be ffattffplbige, proab bent, i äffeenbe på uppgifter, få roib ffattffrif Silla nöbiga itpplpdningar fiola för betta äitbamål noggramtt föfad, utjleppningen, importen, ffeppdfarten, affiäntp
Då är den som och deras rum, hela hemmet, hvari de bo, blir dem en fager dikt, en dikt om det glänsande hvita, ett fängelse. Lugnet omkring dem — detta väldet kalla, det oberörda. signade lugn, som är så välgörande för patienEller om våren, den första gryende våren uppe terna, om de bara visste att skatta det — på åsen. Där kommer vårstormen i långa drag, pinar och irriterar dem, och vore ej doktor Weoch snön smälter och rinner i floder ner för sterlund en sådan^magnet som han är, packades kyrkbacken, där gassar solen och luften är resnart många kappsäckar. nare och mera fylld af vårens säregna dofter än Doktorn ja — honom har jag gömt till sist, där nere i den lilla staden. Och på kyrkogärty han är ju det bästa. Skulle du teckna en dens grafvar lysa vintergrönans och murgrönans karaktär, skulle du teckna honom, skulle du måla blad bjärt gröna ur snön, och sjuklingarna, hvilka det godas och det gladas charme, skulle du måla alla, som kunna orka så pass långt, äro ordinehonom, när han ler med soliga blå ögon och med rade att gå upp till åsen, stanna vid gallerpordenna annars så fast slutna, energiska mun. tarna och se leende på det gröna — hoppets Fastän han i öfrigt är så enkel och anspråksfärg, som vågar sticka fram ur dödens hvita, lös i sitt uppträdande, bär väl ingen kung sitt kalla famntag. Hvarför då inte hoppas och tro: hufvud mera härskarlikt än han. Och undra lifvet kommer åter, det kominer med lärksång på det! Han om någon härskar öfver både viljor och solguld, det kommer med luftiga skyar på och hjärtan. Ja, det är ett ovanligt herravälde blå grund, det kominer med ljusa förårsnätter öfver människor, denne man tillskansar sig. De, och bristande knoppar, det kommer med spisom komma till honom för att rådfråga för första rande örter och gyllene hängen, fulla af frö- gången, komma naturligtvis lockade af hans stora mjöl. rykte som läkare, men de, som komma för andra, för tredje eller för att för alltid slå ner sina Det kommer, det kommer!