Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ig Julii e, m. II §. Directionen får ej föränsvarar mot 12 §. dra de enligt faststäld Stat Directionens För för Riddarhuset Embetsoch 9lag. Tjenstemän anslagne löner, arfvoden och hushyror, ej heller någon ny syssla med ellar utan lön inrätta, emedan sådant af Höglofl. R i clderskapets och Adelns förordnande ensamt beror. 12 §. Vid början af hvarje Ny §. Riksdag åligger det Directionen, att till Ridderskapet och Adeln inkomma med Förslag huru tryckningen af Ridderskapet och Adelns Protocoller må lämpeligast och med största skyndsamhet kunna verkställas. Directionen åligger dessutom tillse, att RiddarhusSecreteraren i afseende på utlemnandet till tryckning i fullständigt skick af Ridderskapets och Adelns Protocoller fullgör sina skyldigheter, så att denna tryckning, hvilken i RegeringsFormen / Den 19 julli e, mi år föraskrifven, må blifva verkstäld så fort ske kan och senast inom ett år från Riksdagens slut. Skulle denna tid öfverskridas vare Directionen skyldig, att genast förklara RiddarhusSecreteraresysslan ledig, så vida han ej kan förete laga förhinder, hvilka, om än de af Directionen godkännas, skola un; derställas Ridderskapets och Adelns pröfning vid dess nästa sammankomst. 13 §• Om RiddarhusSecreteraretysslan mellan Riksdagarne blifver ledig, äger Directionen derom genast i allmänna Tidningarne kungöra till sökandes underrättelse, att inom 56 dagar efter ledigheten med sine ansökningar och bifogade betyg inkomma, hvarefter Directionen, genom omröstning till Protocollet, utväljer den som anses vara skickligast, samt honom genom Constitutorial i Sysslan insätter, till näst infallande Riksdag, då valetunderstälies Ridderskapets och Svarar mot 13 § i Directionens Förslag. 5/4 Den 19 Julii r. m. Adelns profning och gillande.
St:s Bank och i lång tid förbjöd Banko-reglementet indragning på lånerörelsen, oaktadt Bankoluckan bestormades med invexling af sina sedlar. Andtligen hafva vi kommit så långt alt en § i reglementet finnes, som ålägger Bankostyrelsen att, när Bankens säkerhet fordrar, indraga lånerörelsen; men oaktadt denna §, hafva vi likväl sett bemödanden att släppa ut sedlar i det ögonblick, då Banken hade godkänt vexlingsvärdet och sålunda likasom kasta käppen i dens hand, som hade önskat att dela ut pryglen. 332 Den 12 April f. m. Man liar leninat allmänna lån från Banken, och i samma ögonblick, som sedlarne derifrån utgifvits, hafva de ock inlemnats i Bankoluckan för att utbytas mot silfver, förflyttats på ett ångfartyg och förts till Hamburg. Ett sådant förfarande kan aldrig läggas privatbankerne lill last, ty de veta hvad deras frid tillhörer, och jag anser deras tillvaro nödvändig för vårt land emedan om de skulle försvinna, så hade vi ingen styrelse, som droge in på sedeltillgången i det ögonblick, när Bankoluckan stormades. Det är privatbankerne, som stå på förpost i landet och göra den tjenst som vi, lagstiftare för R. Sirs Bank icke hafva mod att med bestämda ord ålägga vår Bankstyrelse, och det är derföre jag ifrar för dessa Bankers fortfarande existence. Jag har anfört detta, för att i allmänhet uttala en åsigt öfver denna fråga och för att serskildt ställa Frih. Raab på den punkt från hvilken han bör bedöma mina åsigter. Hr Bog eman: Frih.
”Är det nära intill?” inföll Haraldson och nalkades dörren. ”Ja, kom, kom, låt oss gå!” sade den unge sjömannen, hvars uttömda kroppskrafter likväl icke ville följa den lifvade själen. ”Kapten står ensam på vraket. Vi stötte på Pater-Nosterskären, och det är ju långt dit. Besättningen dref i storbåten, ända tills den kantrade här vid klippan. Mina stackars kamrater,” utbrast han gråtande, ”ingen af dem kunde bärga sig. Men så öfvergåfvo de ju också kapten! Jag ville bli qvar; men han sjelf kastade mig ned i båten. Men låt oss skynda till hjelp. Kom! ni har väl folk och båtar här?” ”Hå, hå, vid Pater-Noster-skären!” upprepade Haraldson med detta isande lugn, som var otillgängligt för deltagande; ”dit går ingen båt från Tistelön i sådan vestlig storm. Du skall tro, pojke,” tillade han, i det han åter bortkastade hatten, ”att hafsgubben icke är mas i qväll, fast det lär du väl redan ha frestat på.” Med en åtbörd af förtviflan nedböjde ynglingen sitt hufvud. Det syntes att han inom sig var öfvertygad om omöjligheten att arbeta emot sjögången. ”Ja, det är ogörligt att komma ut i natt,” sade Birger; men det hördes på rösten att denna visshet grämde hans manliga sinne. ”Ingen mensklig kraft förmår framtvinga en båt en enda tum tvertemot en sådan öfverbrytande sjö. Du måste tåla dig tills i morgon, min raske gosse; då ska vi försöka att hjelpa dig.” ”Men min kapten, hur skall det gå med honom? Är det omöjligt att komma ut i natt? Jag är stark, jag skall arbeta, jag skall ro så att blodet spricker fram under naglarne.” ”Det är fåfängt!” upprepade Birger bestämdt. ”Berätta oss nu huru det var med kapten och fartyget. Kanske är det icke så illa med vraket, som det kan tyckas. Vid skeppsbrott är det ofta klokare att bli qvar ombord, i fall fartyget icke genast sjunker, än att kasta sig i båtarne.” ”Hvad förde han för last?” inföll Haraldson.
Man har invänt, att silfret dervid skulle gå ur landet, likasom .efter 1776 och 18o3 års Realisationer. Men utom det, att icke klarligen är bevist, att så skedde, tror jag man dervid förbiser, att Sveriges cultur nu står på en vida högre ståndpunkt än då, och att man nu, för högst billiga priser, köper de handelsvågen då så mycket betungande varu-artiklarne, socker, bomull och caffe m. 111. En större export af silfver kan dessutom icke komma i fråga såsom en följd af myntbestämning, utan endast af Realisationen; och i afseende på den sednare, delar jag icke deras öfvertygelse, som anse en myntbestämning utan betydenhet, så framt ej silfverutvexlingen börjar korrt derefter, ty be - Den 6 Ju lii f. m. 99 ståndet af den förra hvilar icke blott på den sednare. Den har, i min tanka, tillräckliga garantier i Konungens sanction och i de under tiden ofelbart tillväxande resourser, hvaraf följer, att kommande Ständer icke förmå af egen kraft den ändra eller upphäfva. Så snart ett väl etableradt system för pri vat-creditrörelsen och penninge-circulation är kommit i gång, är i öfrigt en större export af silfvermynt vid något tillfälle utan betydenhet. Bristen för ögonblicket af penningar fylles genom creditpapperen, och silfret återkommer sedermera i betalning för våra exporter. Af creditrörelsen och af si 1 frets utoch införsel, uppstår jemn tillgång på penningar, och detta föranleder till jemna varupriser. Sådane hafva i korrthet varit de skäl och orsaker, och jag skulle kunna tillägga många flere, som föran led t mig, att inom Utskotten med min röst biträda pluralitetens mening, att en myntbestämning vid denna Riksdag, såsom välgörande för Fäderneslandet, ovilkorligt bör ske. Desamma skäl och orsaker, som hitintills ledt min öfvertygelse, väcka ock hos mig den vördsamma önskan och anhållan, att Högloft, Ridderskapet och Adeln ville lemna bifall till sammansatta Utskottens härom afgifne nu förevarande Utlåtande.
Lyths efterlemnade oförsörjda barn. Då jag för nära tio år sedan ej utan framgång från denna plats inför Högvördiga Ståndet dristade anlita Rikets Höglofliga Ständers välvilja för enkan och de tre minderåriga barnen efter den kort förut aflidne Konrektorn vid Wisby högre lärdomsskola Jakob Eberhard Lyth, trodde jag ingalunda, att jag än en gång här skulle behöfva uppträda i samma ärende. Ty om ock ej Rikets Höglofliga Ständer lemnado bifall till min motion i sin helhet, då denna omfattade en begäran om understöd både åt enkan och barnen, utan inskränkte detta understöd endast till enkan under hennes lifstid, så kunde man dock efter all sannolikhet och vanlig mensklig beräkning ej annat förmoda än att hon, som vid mannens dödsfall blott räknade 28 år, väl kunde upphinna det åldersmått, att hon kunde få skåda sina då minderåriga barn såsom fullvexta och försörjda. Men denna beräkning slog, sorn mången annan dylik, fel, då döden oförmodadt den 24 sistlidue Maj bortryckte denna enka från frenne efterlefvaude barn, af hvilka det äldsta, dottern Emma Carolina, omkring ett halft år förut fyllt 16 år samt af de Bih. till Ii. St. N:o 158. tvänne sönerna. Per Gustaf och Johan Axel, den förre kort förut sett sitt 15:de och den sednare ej ännu hunnit sitt 14:de år. Det är med anledning af denna sorgliga tilldragelse jag, på grund af Riksdags-ordningens 56 §, åter vågar påkalla Rikets Höglofliga Ständers deltagande och välvilja för dessa värnlösa barn, hvilka genom ofvannämnda dödsfall ej allenast förlorat den ledning och det jordiska stöd en moder kan erbjuda, utan äfven gått i mistning om det ringa, men för dem till bekostande af skolgång och uppfostran dyrbara understöd, som från modrens pension kunde komma dem till godo. Jag får således vördsamt anhålla, att Rikets Höglofliga Ständer måtte åt aflidne Konrektor J. B.
Om jag icke befarade , och af erfarenheten hade mig bekant, att flere chicaner och Rättegångar yppas i händelse af en inskränkt Brännvins-brännings rättighet, skulle jag för min del gerna bifalla OeconotniaeUtskottets Betänkande, ehuru jag förmodar af t denna rättighet, likasom all annan loflig och tillåten handtering, bör vara fri alla tider af året. Ingen Landtman, som känner sitt egit baJ *ta, tillåter sig, utan i högsta nödfall, anstäl. la någon Brännvins-bränning under Sommarmånaderne, men det händer likväl ofta, att flere Bönder och farri ge Ståndspersoner föranlåtas, under denna årstid tillverka Brännvin, för att genom Drankens användande kunna underhålla sina kreatur, och om sådant inträffar, äro de blottställde för åtal af Fiscaler och Läncmän Man kan icke utan skäl invända, att Landtmannen under en af Nio månader tillåten Branningstid borde kunna tillverka nödigt förråd både till Husbehof och afsalu 5 men Den 24 Martil, e. m. 439 icke sällan inträffar det, att flere personer, dels af fattigdom och brist af Säd, och dels af hvar-; jéhan ia orsaker försumma , att bränna under Vintermånaderne. Efter min öfvertygelse, bör det i stället vara angelägit, att förekom na Krogar på Landsbygden, och den nu allmänt öfverkiagade liderligheten; hvarföre jag i ödmjukhet anhåller att Utskottets Betänkande må blifva återremitteradt. Friherre Wrangel, Henning: Jag tror att det bästa sättet att controllera, att man hade tilbäckeligt förråd af Potatoes för att till Brännvinsbränning använda, vöre om man visade sig hafva odlat ett så stort fält med denna Jordfrugt, att afkastningen kunde räknas till 12 å 1500 tunnor, för »(verkning hvaraf tvänne 90 kannors Pannor fullkomligen erfordrades, och till hvilket qvantum af denna Jordfrugt fordras en jordrymd af 12 å 15 tunnland:
Man säger att Svenska folket ej är moget för den frihet som nu erbjudes; men om så är, att detta folk ej under tre århundraden kunnat vinna denna mognad, som likväl innefattas och föreställes i och med sjelfva den rena Evangeliska läran detta folk omfattat, så är det uppenbart, att de former, hvaruti denna lära blifvit genom menniskofunder insnärjd, gör det omöjligt att ernå en sådan mognad. Dessa former måste alltså undanrödjas eller göras oskadliga, och det är just härom som nu är fråga. Då man ser hvilka lumpna medel som användas för att för flytta uprnärksamheten från det stora målet på små biomständigheter, måste man förvånas. Så har man t. ex. fått erfara, huruledes representanter tillåtit sig, att inför hela Riksförsamlingen upläsa petitioner. författade hvem vet af hvilken, men som man vet alltid äro lätta att åstadkomma från de okunnigas och vidskepligas sida. Sådana medel vittna ingalunda till fördel för den sak man vill för svara, men ådagalägger fastmera, att bättre medel ej äro att tillgå. Jag hemställer till hvar och en, om Konung Gustaf I, när han införde protestantismen i Sverige, låtit rubba sig ur sin öfvertygelse 260 Den 81 Oktober f. m. af en massa petitioner, hvilka stormat öfver honom, då folket, som jag nyss nämnde, var så förvilladt, att det icke önskade något bättre, än att få behålla de lata munkar, som då lefde. Om han mottagit en massa petitioner i denna riktning, så frågar jag Hrrne: månne vi någonsin skulle kommit till det mått af frihet och ljus, som nu hos oss finnes? Nej, visserligen icke. Sådana framställningar förtjena icke något afscde. Det är i sanning en olycka, och jag ber Hrrne icke taga illa upp att jag säger det, det är en olycka när man nödgas afhandla ett ämne sådant som detta, åt hvilket så få härvarande personer egnat en allvarligare upmärksamhet, och alltså få äro i tillfälle att bedöma dess beskaffenhet.
Den antogs dock redan 1845, och således ingalunda i den af en tidningsförfaltare insinuerade afsigt, att från Lagberedningen utestänga en granskande Ledamot, som först 1848 inkom. **) Då nemligen dessa, icke ständiga Ledamöter samtlige innehafva embeten, dem de tillika måste sköta. ***) Eller åtminstone de flesta söcknedagarna, enligt en ändring, som efter författandet häraf lärer hafva skett. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för är 1848. 75 ningen i brottmål o. s. v. hafva synts mig vara af den oberäkneliga vigt, att jag skulle trott mig uppenbarligen åsidosätta min skyldighet, om jag uraktlåtit alt, i hvad af mig kunde bero, söka deröfver befrämja en så allvarlig och omfattande diskussion som möjligt; och jag bar vågat hoppas det icke vara mig otillständigt att hos Kongl. Maj:t underdånigst hemställa, om icke Lagberedningen kunde erhålla nådig befallning att uti allmänna sammankomster före O o o taga till ytterligare skärskådan dels det redan afslutade förslaget till rättegångsbalk i tvistemål, innan detta trycktes, och dels förslaget till rättegångsordningen för brottmål, så fort detta blefve af arbetande Ledamöterna uppgjordt. Att vid dessa allmänna sammankomster Herr Justitia Statsministern måtte föra ordet samt den af Kongl. Maj:t utsedde Ledamot af Statsrådet och de två Justitiäråd tillkallas, hvilka enligt Lagberedningens instruktion eller organisationsbref tillhörde dess Ledamöter, vore ett vilkor för vinnande af det ändamål, jag sökte. På grund af den genom Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse den 28 Augusti 1841, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers förslag, fastställda och, mig veterligen, icke sedermera ändrade organisation af Lagberedningen, vore det nemligen, som anslaget till densamma blifvit af Ständerna fortfarande beviljadt.
BetänkanHen. iij 'porten till äfsättningsorten, hvilken ersätt* ning likväl nu. sällan erhålles, 1 synnerhet vid de från kusterna aflägsna Ekeskogar» del? i många Fall alldeles ingen afsättning för Barken gifves, och aftågarens möda således är förspilldj Och enär det låga pris, hvartill Barken i allmänhet föryttras, härrör af dea inskränkta afsättning, som derå inom Riket 'gifves, då, enligt nu gällande författningar» denna Product ej får exporteras till andra Örter, der den skulle säljas till ett flerdubbelt pris} alltså får Utskottet hemställa, att 'utförsel af Ekbark, emot den Tull, som Kongl, Majit i Nädér kan Hnna för godt att derföre bestämma, jemte fri disposition vid försäljningen deraf, hädanefter må blifva tillåten. Härigenom anser Utskottet en utväg vara för Skogsägaren beredd, att genom deh exporterande Köpmannen eller Skepsreöaren för eli på Utrikes Orter så begärlig vara söka dell förmonligare afsättning, Sorn inom Riket Saknas, ooh således både Staten genom bkad Rrodu.tion» och Landtmannen, genom beloiit möda, kunna vinna förkofran: hvarjenate, då frakten af så stor Volume nödv ndigt mast* flerfalldigfc öfverstiga dess värde, Garfveri-ldkafen derigenom ägde säkerhet att erhålla varan hemma till vida lägre pris, än Utländ*- ningen skulle nödgas erlägga, om ocik sistnämnde pris blefve mer svarande ediot värdet och Productionskostnaden, än det nti allmänt gångbara. Dock anser Utskottet, att, i händelse den hu föreslagna Exportfrihetexi ej Ii6 Ees v. ocli Ekon. Utsk. Eetankanden. skulle bifallas, den författning, att vid Vite aftaga Barken å utsynta Ekar, då bör till kraft och verkan upphöra. Hvilket allt* Jemte några Ledamöters serskildta Yttranden i ämnet, vördsamt öfverlemnas till Riksens Höglofl.
Nov. i834- Reservationer: af Herr Sinart: ”Då jag fullkomligen erkänner giltigheten af de uti Banco-Utskot tels förra Betänkande, rörande de'ta ämne, anförda skäl till stöd för Utskottets tillstyrkan af ett fortfarande understöd till ynglingen Silfverslolpes uppfostran, har jag icke kunnat instämma uti Utskottets nu förnyade förslag, att afpruta 100 R:dr årligen, eller tillsammans 200 R:dr ä det, till uppfostran för aflidne Banco-Conrmissarien Silfverslolpes efterlemnade arne barn vid 1820 års Riksdag, beviljade understöd, om hvars fortfarande under a å 3 år utöfver den då bestämdatiden Enkefru Silfverstolpe anhållit. En sådan oegennyttig och nästan outtröttlig arbetsamhet och ihärdighet, som bemälde ynglings Far och Farfar, Banco-Commissarierne Fredric och Carl Gudmund Silfverstolpe ådagalagt vid samlandet och ordnandet af Banco-Verket rörande handlingar, är både inom och utom Banken, åtminstone nu för tiden, allt för sällsynt, för att icke vara väl förtjent af ett jemförelsevis så obetydligt vedermäle af Representationens erkänsla, som det nu ifrågavarande. Den Banco-Commissaiierne Silfverstolpe och deras arfvingar tillerkända vedergällning för de af dem lill Banken öfverlemnade arbeten synes i alli fall icke blifva öfverdrifven, enär endast för ett af dessa arbetens fortsättande från år 1800 till 1828 Banken måst under de senare åren utbetala 4000 R:dr. Såsom en förtjent belöning för förfäders, mer för det allmänna än för dem enskildt gagnande verksamhet, och såsom en möjligen icke onyttig uppmuntran för Bankens nuvarande Tjenstemän, att åt detta
Remitterades till Expeditions - Utskottet: Herr Cederschöld^, Pehr Gustaf, den 22 November f. m. på bordet lagda Motion, att alja Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrifvelse!1, samt från Utskotten inkomne hand. lingar måtte genast tryck.as och i Riks-Ståndem utdelas. Afskrift. Herr Cederschöld, Pehr Gustaf : När man besinnar, huru svårt det är att r Ståndens Gancellier kunna få genomögna de på "åi Pr o i. Ut dtd tin stj Nor. tsxi, bordet liggande Handlingar, och nästan omSj^ ligt, att derstädes kunna riktigt granska dem : så lärer väl hvar och en, titan vidare bevisning lätt finna, huru mycket grundligare , saust till och med fortare, ärenderne skulle kunna behandlas, -derest alla Kongl. Majus Nådiga Pro-5 positioiier och Skrifvelser saint från Utskottas? inkommande Handlingar, genast blefve tryckte och i Stånden utdelade. För att vinna detta ytterst vigtiga ändamål* och det på ett sätt, att Kiksdags-kostnaderne, långt ifrån att derigenom ökas, tvärtom tillika kunde i någon, mott minskas, får jag vördsammast föreslå : 1:0 Att alla ifrån Kongl. Majit och Utskotten till Biks.Stånden inkommande Acter genast tryckas hvar för sig i serskild nummerföljd och blott förses hvar inom sin class med ordningsnummer , sorn på hval» je sida upprepas i column-titeln. 5:0 Derest en sådan Åct ej ensam skulle utgöra ett helt eller halft ark, kunna antingen flere tryckas på samma papper, eller ock Serskildt utgifvas på hela elier halfva qvartblad, utan afseende derpå, att en eller an-i nan sida blefve otryckt. 3:o Alla Fröt, Utdr. d. Nav. isis, 4g 3:0 Alla dessa Acter böra tryckas L det format och med den stil, som för Bihanget sill Riks-Ståndens Protocoll anses lämplig t. ex. lika som vid sist].
Han visste att i denna stund sof icke den tysta staden så djupt som den ljudlösa stillheten lät förmoda. Ängsliga menniskor vakade i alla hus bakom de tillslutna luckorna. I kaffehusen och i hemmen bland kvinnorna talade man om honom och bekransade hans namn med alla de förhoppningar, som lågo gömda i hans kränkta race. Han såg hela sin fädernestad för sina fötter. Han borde ha känt sig lyckligare, stoltare och fastare i sin sjelftillit än någonsin förr i sitt lif. Han borde segerdrucken i yrande glädje frossat af all den storhet, som med ens omgaf hans person. Och dock satt han der nedtryckt under en pinsam ångest, som han aldrig erfarit i sitt tidigare lifs obemärkta dagar, då ingen fäste sig vid hans ord och ingen hoppades på hans förmåga. Han kände ryktbarhetens tryckande ansvar. Han kände att han ej förtjenade de smekande tillmälen, med hvilka han helsades. Han kände, att han alldeles icke var den jätte, som han troddes, men att han till alla pris måste bli det. Han upptäckte, att ryktbarheten och upphöjelsen belastade honom med otaliga, dittills aldrig anade ansvar, hvilka granskade hans minsta handlingar med eldögon, vägde hans ord med vigter, fina som sandkorn, och fordrade att han ledde dessa tusen och tusen menniskor lika slugt som rättänkande, lika segrande som beundransvärdt. Han hörde icke de kringsittandes frågor, han såg icke deras ansigten. Halft omedvetet kämpade inom honom hans bästa egenskaper med hans sämsta. Han måste motsvara sina anhängares högt uppdrifna förväntningar. Men det var icke nog dermed; han måste i alla afseenden höja sig öfver dem, ty ett oklokt undfallande för deras önskninger, ett enda litet obetänksamt missgrepp å hans sida blef ödesdigert. Den tiden, då han var en obemärkt privatman, var han en fribytare, som kunde göra snart sagdt hvad han behagade i ondt som godt. Nu var han sitt eget ryktes slaf. Om en obemärkt man begick ett felsteg, det bekymrade endast ett fåtal. Om deremot en ansedd person försyndade sig, låg hans fel snart på hvar mans tunga.
Man har dermed åsyftat ej blott recryternes fullkomligare tilldaning och bildandet af en Elite-class inom Beväringen. Man har äfven hoppats dymedelst kunna lägga grunden till ett rättvisare befordrings-system, genom möjligheten alt säkrare utröna hvarje individs duglighet. Brist på anslag skall äfven omintetgöra detta förslag. Topografiska Corpsen har erhållit en ny organisation, enligt hvilken befälet ständigt recryteras från Armeens Subaltern-Oflicerare, för att med ökade kunskaper sedermera åter utgå på Armeen. [Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utslottets Utlåtande N:o 1/fO. 11 I General-Staben, förr en sammelplats för Generalernes stundom mindre skickliga favoriter, vinnes numera ej inträde ulan vidsträckta kunskapsprof. Läroverket vid Marieberg bar blifvit utvidgadt till en högre Lärdomsskola för Arméens Officerare af alla vapen. Krigs-Academien bar erhållit en förbättrad organisation. De 3:ne Artilleri-Regementenas Informations-skolor äro utvidgade så, att Arméens lägre Befäl der kan erhålla undervisning. Genom räntebesparingar hafva rese-understöd kunnat lemnäs några af våra unga Militairer, som derigenom blifvit salle i tillfälle att inhemta och till Fäderneslandet hemföra kännedom om främmande länders krigsvetenskapliga upptäckter. I dessa dagar har från General-Adjutanten till Krigs-Expeditionen ingifvils underdånigt förslag om vissa kunskapsprof, som hvarje Officers-candidat framdeles bör aflägga, innan han på förslag till Officer kan uppföras. Likaledes är en fullständig instruction för General-Befälhafvarne nyligen underställd Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning. De senare öfningslägren hafva i kännares omdömen varit högst ändamålsenligt ordnade. Utom de till excercicen vanligen hörande ämnen, hafva trupperne blifvit undervisade i Fältverks uppkastande, anläggning af sapper och minor, skanskorgars och blindverks förfärdigande, målskjutning och fälttjenst-öfningar m. m.