Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som godkänner Utskottets, af tre Stånd antagna förslag, att införselstullen för Band: Half—siden—, bestämmes till 3 R:dr skålpundet, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Preste-ståndels beslut, denna lull att under åren 1858 och 1859 förhöjas till 3 R:dr 75 öre skålpundet. Denna votering har utfallit med 69 Ja och 50 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. Den som vill att, i enlighet med Utskottets förslag och tre Stånds beslut, Zink, Tutanego och Spiauter: oarbetad och i plåtar, skall vid införsel vara tullfri, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, fastställes, enligt Bonde-ståndets beslut, för denna artikel en införsels—afgift af 1 R:dr per centner. Voteringen har utfallit med 85 Ja emot 34 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionen. bj Vt för sels-tarifcn. Den som bifaller Utskottets, af tre Stånd godkända förslag, att åsätta Ben: andra slag än Elfenoch Hvalfisk-, oarbetade, utförsels-tull af 50 öre centnern, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Bih. tiU R. St. Ben. 26 Förstärkta BeviUmngs-Utskotlels Memoria! Vinner Nej, kommer, enligt Borgare-ståndets beslut, denna artikel att vid utförsel åtnjuta tullfrihet Enär denna votering utfallit med (16 Ja och 32 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. \ 79:de omröstningen (87 prop.). Jern. Den sorn vill att, på sätt Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, utför sels-tullen för Jern: gjutet:
För min del vet jag icke, huru man, utan afseende på hvad It. o. Ad. redan antagit, kan stadga något i 6:te punkten. Hr von Troil: I anledn. af Hr Dalmans yttrande anhåller jag, att Ridd.secret. ville upplåsa det beslut, som R. o. Ad. fattade vid 5:te punkten. I anledn. häraf upplästes R. o. Ad:s nyss ronde 5:tc punkten fattade beslut. Hr von Troil fortfor derefter: Jag tager mig nu friheten framställa till hvarje ledamot af huset, om icke första delen af den upplästa punkten innehåller en obegränsad tillåtelse att uppköpa guld och silfver, när det så nödigt finnes, och om icke sedermera häruti göl es den inskränkning, att silfverköp icke böra ifrågakomma, när coursell håller sig öfver pari, med mindre Bankens säkerhet det oundgängligen fordrar, samt om icke häraf följer, enär denna inskränkning är enda undantaget från den först i allmänhet lcmnade rättigheten att köpa silfver, att någon inskränkning icke gifves uti rättigheten att köpa silfver, då coursen står vid eller under pari. Jag skulle derföre tro, att föreskrifterna i 5:te punkten äro så bestämda, att ytterligare inskränkningar dervid skulle innefatta ett upphäfvande af hvad sorn i 5:te punkten är stadgadt. Hr Dalman har sagt, att uti 5:te punkten något stadgande icke finnes i afseende på priset å silfret; men jag skulle tro, att hvar och en vet, att priset bestämmes genom coursen, och att sålunda priset för silfret blir vexlingskostnaden -ftransportkostnaden. Det är visserligen sagdt, att derigenom, att man lemnar förskott, erhålles silfret till bättre pris; men man bör komma ihåg, att förskott icke är annat än lån utan ränta, och att således räntan på förskottet bör inberäknas i priset på silfret. Hr Dalman: Just det förhållande, att något förbehåll, någon inskränkning eller något vilkor icke finnes i 5:te punkten, huru förhållas skall med transportkostnaden och priset på silfret, har föranledt mitt förslag till en 6:te punkt.
Att en sanning innefattas uti första delen af detta anförande, vill jag icke bestrida, utan erkänner villigt den förmånen, som tillskyndas förvaltningen, genom enskilde interessenters medverkan deruti, men deremot finner jag en stor olägenhet just uti de enskilde Bank-Bolagens uteslutande rättighet, att godtyckligt dirigera penningerörelsen, hvilket gifvit anledning till väl grundade anmärkningar mot Privat-Bankernes sätt att röra sig, då det icke torde höra till undantagen, utan åtminstone förr hört lill bestämmelserne inom vissa Banker, att ansökningar om större lån hafva företräde till bifall framför dem å mindre summor, äfvensom att ansökningar om lån, ställde att inom kortare tid betalas, beviljats framför dem, som sökas å längre tid. Att enskilde Bank-Bolags-Direktioner kunna bilda en penninge-aristokrati, uti en framtid vådlig för samhällets bestånd, torde ingen kunna förneka; de äro oförhindrade att omättligt utvidga sin utlåning, samt åter indraga den, eller att förneka lånesökande omsättning af redan innehafvande lån, helst den sednare utvägen ofta länder till vinst, genom öfverräntor, och den förra utan tvifvel skulle hafva mäktigt inflytande på opinionerne, då en förmånsrätt kunde beviljas dem, som ställde sig Bolags-Direktionens önskningar till efterrättelse. Det är icke utan, att man redan kunnat märka ett inflytande, som lagligt, Banko-Utskottets Utlåtande, J\f 63. 15 vidare utsträckt, kunde blifva svårare att motverka, än alla de öfrige olägenheter, man hitintills påbördat Privat-Bankerne. Utskottet har uttalat sitt medgifvande till Filial-Bank-Bolagens berättigande att handla godtyckligt, då Utskottet velat på förhand inrymma rättigheten för förvaltningen att bedömma föremålet för de lånte medlens användande och fruktar banden af en reglementering eller kontroll.
Jag tror att den åtgärd, som nu är föreslagen, icke skall hafva någon inverkan på denna traktat, utan den blir nog i alla fall densamma; och jag stadgas i denna min öfvertygelse deraf, att Frankrike, som hittills haft en särskild tulltaxa lör hvarje nation, med hvilken detta land handlat, nu ändtligen ledsnat vid det krångel och de irrationela förhållanden, som derutaf uppstått, hvarför det också blifvit fastställd en tulltaxa mellan Frankrike och England, hvilken taxa sedan blifvit tillämpad äfven mellan Belgien och Frankrike samt Tyskland och Frankrike, och jag tror att den i en framtid skall blifva gemensam för alla länder, med hvilka Frankrike har handelsförbindelse. Således, om vi vilja afsltrta en handelstraktat med Frankrike, så få vi lof att antaga denna samma taxa, ty Frankrike underkastar sig troligen icke det krånglet att hafva en särskild tulltaxa för vårt land. På grund af hvad jag anfört, får jag anhålla om bifall till Utskits förslag. Frih. Stjernstedt, Johan Wilhelm: Jag ber blott att få upptaga ett enda inkast, som blifvit gjordt. En talare har nemi. sagt att det för närv:de är svårt för jernliandteringen att hålla sig uppe. Ja! detta är ganska sannt. Denna handtering är nu i en betryckt ställning till följe af dåliga konjunkturer. Dessa uppkomma genom så många tillfälligheter. En gång har det varit dåliga konjunkturer i följd af penningkris, en annan gång i följd af krig; men i tullagstiftningen måste man gå efter en grundsats och icke efter olyckliga konjunkturer. Det har nu äfven varit dåliga konjunkturer för bomullsväfnader i följd af det Amerikanska kriget, men vi böra väl icke låta konjunkturerna inverka på våra beslut.
Ständer sjelfva, uti deras i detta ämne till Kongl. Majit under denia i samma månad aflåtna underdåniga Skrifvelse, hafva bifallit och anvist, alt ofvanberörde fyllnad, utgörande tillhopa för åren 1 81 o oell 1 811, 400,718 E:d 25 sk. 2 rst. -skulle af Riksgälds - Contoiret utbetalas af de 521,887 Rid g sk. 6 rst., hvilka efter hvad desSa Handlingar omförmäla, voro vid 1811 års slut i Riksgälds-Contoiret outtagne oell odisponerade af de rnedel, hvarmed RiksgäldsContoiret. efter Riksens Ständers förordnande, bordt Stats-Verket biträda, men, Stats-Verket, i anseende till ändra icke påräknade tillfälliga Inkomster, dittills icke b&höft anyäpda. Något ytt - Den 12 Juni. \; 467 tande, huru de af ofvanberörde 521,887 B:d g sk. 6 rst. återstående 121,168 Rid 32 sk. 4 rst. borde anses, biel' väl vid detta tillfaller hvarken, af Stats-TJtskottet eller Riksens Höglofl. Ständer meddelt.
I vårt land, der capitaler äro så små, att af 100 förmynderskap, måhända 80 eller 90 visa en tillgång i contant af 50 eller 100 ndrs capital, der kunna sådana små summor icke bära inteckningskostnaderne, och för sådane fall är det oskäligt att föreskrifva, att capitalerne ovillkorligen skola intecknas. Gr. Sparre har ytterligare anmärkt, att förmyndare under 3 år utan inteckning skulle kunna hafva myndlingars medel om händer. Derpå svaras, att enligt det på f. m. fattade beslutet, har vården om omyndigs säkerhet blifvit lagd på dennes närmaste fränder eller de utsedde gode männen, som, när de finna sådant af behofvet påkalladt, kunna söka inteckning i samma stund som förmyndaren varder förordnad, och för öfrigt när som helst kunna begära del af förmyndareräkningen. Jag tror således icke, att dessa anmärkmr af Gr. Sparre böra föranleda till förslagets förkastande. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Det kan visserligen synas öfverflödigt att yttra något vidare i denna sak, då betänk, redan blifvit af tre Stånd afslaget, och sjelfva frågan således måste anses förfallen; men jag begärde ordet endast för att få reservera mig mot den princip, som skulle jag med det på f. ni. framlagda förslaget bafva åsyftat att grundlägga ett bifall till förevarande betänk. Jag hyser dock tvertom betänkligheter vid an 7 H. 10 T 122 Den 5 Februari e. m. tagandet af detta LagUtsk:s belänk. N:o (iti. Mitt förslag åsyftar en ökad controll på förmyndareförvaltningen, ehuru jag måste erkänna, att den visserligen icke kan vara alldeles tillfredsställande, så länge socken-nämnderne äro nya inrättningar och vi icke äga erfarenhet af deras verkningar. Så länge icke något juridiskt ansvar kan dem åläggas, anser jag vådligt att borttaga de tysta förmånsrätterne och reserverar mig således emot ifrågavar. betänk.
Visserligen bör man, i möjligaste måtto undvika, i Iredstid att göra Statslån, men då vårt försvar ni. m. fordrar ovaBliga ansträngningar för att kunna med lugn motse ett ktig, får man tillgripa de mest verksamma och minst creditförstörande medel till ändamålets vinnande j dock instämmer jag tilt alla delar uti Friherrens mening, att dessa obligationer böra inskränkas till det oundgängeli - i4a Den 11 April f. m. gaste. Jag anser icke troligt att penningar blifva uppsagde för att derföre tillhandla sig Statsobligationer, ehuru sådant är öfligt i andra länder, men här, till en början, innan man blefve van vid dessa okända credittecken, skulle man ej vara mån att förskaffa sig dem, snarare kunde kanske uppsägning inträffa, för att inköpa Silfver vid acrieieckningen i Banken. Således för min del, afråder jag för det närvarande privatas delaktighet i Banken; det skulle blott uppmuntra t il dylika uppsägningar om satte gäld närer i ännu större förlägenhet, deremot skulle säkert Statsobligationerna emottaga* med begärlighet i all handel, då i brist på annat mynt man såg sig dertill föranlåten, och i en framtid då man genomett störe vana, bedömde leuf såsom en handelsvara, vore det att förmoda, det alla creditförhållanden jemnat sig, och förtroenden af sig sjelft återkommit. Man behöfver aldrig frukta det icke Statsobligationerna emottogos, då de af Ständer voro garanterade och skedde det icke i tidens längd, skulle det blott bevittna tillräckeligheten af Riksmyntet i jämtjförelss med productionen; om våra Förfäder hade lemnat oss fler» millioner Statsskuld, så vore säkerligen vår production vida större än den är. För omkring 40 år sedan, hade England endast 9 millioner i Statsinkomster, nu har det 50 milioner, skulden har ju då ökadt productionen.
ConstitutionsUtskottet finner jag, ej utan oro , att Utskottet söker tillskansa sig en större magt än Grundlagarne medgifva. Utskottet vill nämligen, bland annat, tillvälla sig rätten, att ensamt afgöra, om någon af Ledamöterna ellet Föredragande i StatsRådet bör för sitt förhållande ställas till ansvar, «ller hos Konungen i underdånighet anmälas till endtledigande från Embetet: en rätt, som Riksens Ständer på flera ställen i Grundlagarna äga för sig förvarad. De 2:ne paragrapher, som egentligen handla oitt detta ämne, och hvilka Utskottet sjelf åberopar såsom grund för sitt påstående, skola just tjena mig till bevis. Dessa äro RegeringsFormens 107 §. och 29 §. af Riks* dagsOrdningen. Der heter det; ”Frågor uti detta ämne’’ (nämligen om StatsRåder* •lier StatsSecreterares otillbörliga förhållande) ”kunna icke af Riksens Ständer afgöras förr, än sistnämnde (Constitutions)Utskott deröfver blifvit hördt.” Man finner häraf tydligt, att ConstitutionsUt - Dtrt 20 Juli. <?* m, skottet endast har att utlåta sig; men att det tillkommer ingalunda Utskottet, utan »blott Riksens Ständer att afgöra, Men rätatea att afgöra kan omöjligen, innebära nödIvändigheten att blott bekräfta Utskottet? I utlåtande: den måste nöd vändigt äfvert innefatta I rättigheten att förkasta, .lag fot min del . kan således alldeles icke 1 Grund lagarna se någon J nödvändighet för Riksens Ständer, att ovil* £ korligen låta bero vid ConstimtionsUtskottets Utlåtande i ett så heskalFadt utål Sotn detta; utan är fullkomligen öfVertygad, ajtt det Betänkande, sorn Utskottet ml afgifvit., ingalunda skulle, enligt Grundlagen, kunna hindra Höglofl. Ridderskapet och Adelp att fatta hvilket beslut, sorn godt kunde synas.
Ty så säger Herren: Likasom jag öfver detta folket hafver komma låtit alla denna stora olyckona, alltså skall jag ock låta komma öfver dem allt det goda, som jag till dem sagt hafver. Och det skola ännu åkrar köpte varda i desso lande, om hvilket I sägen: Det skall öde ligga, så att hvarken folk eller fä deruti blifva skall, och skall varda gifvet uti de Chaldeers händer. Likväl skall man ännu köpa, åkrar för penningar, och bebrefva, försegla och betyga uti BenJamins land, och omkring Jerusalem, och uti Juda städer, uti de städer på bergomen, uti de städer i dalomen, och uti de städer söderut; ty jag skall vända deras fängelse, säger Herren. Och Herrans ord skedde till Jeremia annan gången, då han ännu innelyckter var i gården för fångahuset, och sade: Detta säger Herren, som detta gör, Herren, som detta verkar och uträttar; Herre är mitt Namn; Ropa till mig, så vill jag svara dig, och skall kungöra dig stor och mägtig ting, de du intet vetst. Ty så säger Herren, Israels Gud, om denna stadsens hus, och om Juda Konungars hus, som nederbrutna äro, till att göra bålverk till värn; Och om dem som här inkomne äro, på det de skola strida emot de Chaldeer, att de måga uppfylla honom med döda, kroppar, hvilka jag i mine vrede och grymhet slå skall; ty jag hafver förgömt mitt ansigte för denna stadenom, för alla deras ondskos skull. Si, jag vill förbinda, deras sår, och göra dem helbregda, och skall tillåta dem deras bön om frid och trohet. Ty jag vill vända Juda fängelse, och Israels fängelse, och skall uppbygga dem, lika såsom af begynnelsen; Och skall rena dem af all missgerning, der de med emot mig syndat hafva, och skall förlåta dem all missgerning, der de med emot mig syndat och öfverträdt hafva.
”Såså, son” – den gamles ton föll på samma gång som ögats redan förkolnade blixt – ”du är i din stolta ålder ... jag var så ock en gång ... men aldrig ville jag på allvar öfverge den strand, som födt och fostrat mig, om den också icke var mig så huld som en främmande kunnat blifva.” ”Vackra ord, far, och vacker tanke, och Gud må veta att icke är det blott penningvinning som jag söker i det ombytet. Jag blir aldrig guldsamlare, dertill är hjertat för blödigt: det passar icke rätt ihop med sinnet, ty när det sista jäst öfver, så ... men lika godt. Hvad jag vill söka är trefnad: den fattas mig här helt och hållet ... hur kan den också förlika sig med bara egennytta, småsinne och fattighet! Nej, far, det duger sannerligen icke – drakskeppen sofva på hafsbotten och drakarne i viken skrämma ingen mera ... Bort måste jag!” ”Jag minnes en tid, son, då du ville göra många saker här hemma – då hade du vackrare planer.” Vid denna hänsyftning på fordna förhållanden blef kapten Rutgers solbrända kind alldeles blek, ovilkorligt omfattade hans hand länkarne i klockkedjan och med en osäker, nästan darrande röst svarade han: ”Det var den tiden, fader, då jag hade liksom två själar i kroppen – nu är jag ofta tryckt och nedslagen med en.” ”Så sök dig en annan, men icke af ditt eget kön! Här finnas unga sköna qvinnor ... gift dig!” ”Gifta mig – jag är snart 32 år och har aldrig haft den tanken i hufvudet.” ”Kommer den bara först i hjertat, son, så flyttar den snart in i hufvudet. Du är, som du sade, ingen guldsamlare och blir det heller aldrig, men du har ändå redan samlat så pass att du kan taga dig hustru och skapa dig en egen härd, der hvilan blir god att känna efter mödan.” ”Men jag är ej i stånd att bli kär.
Kungörelsen den i3;de Junii 1810 3 §. 3 Morn., som föreskref, ’’att Ståndspersoner med flere å Landet, sorn ”icke äga eller besitta jord, utgöra jemte Pcin*’ne-Afgiften Bränvins-Bevillning på det för Stä« "dernes Innevånare stadgade sätt, så att 12 per» 852 Stats* och Bevillnings-Utskottens Belänianden. ’soner räknas mot ett helt hemman”, utan fast heldre instämmer med hvad Högstberörde Nådiga Kungörelse för öfrigt innehaller och som tydeligen utmärker, att alla å Landet boende Personer borde tillika med Pannerymds-afgiften , der den äger rum, erlägga Bevillnings-afgift, hvilken sistnämnde altså var ett af den förre aldeles oberoende och derifrån helt och hållet skildt onus; så, och i betraktande jemväl deraf, att, derest den förnärvarande endast al'en del skattskyldig® ifrågastäldte befrielse från personelie bränvins-bevillningens utgörande under desse gine år skulle medgifvas, den samma äfven borde utsträckas till alla i enahanda förhållande varande personer, hvarigenom Statens påräknade och till större delen redan influtne och använde inkomst under denne Titul i betydlig mån skulle minskas, finna Utskotten sig icke kunna tillstyrka Riksens Höglofl, Ständer, att bifalla befrielse från omförmälteafgift; men hemställa likväl, det Riksens Höglofl. Ständer, till beredande af ali skälig lindring för de skattskyldige, som denne afgift nu skola afbörda, och hvilka utgöra den': minst bemedlade delen af Nationen, samt nu skulle få densamma på en gång för flere år vidkännas, skulle finna för godt hos Kongl. Majit i underdånighet yttra den önskan, att vid utkräfvandet häraf måtte iagttagas yttersta varsamhet, samt Författningarne angående afkortningar med noggranhet handhafvas. — Hvilket dock vördsamligen underställes Riksens Höglofl.
Det är nog en sanning, att sådana lokalintressen mer än en gång stuckit upp huf-vudet just i en det väntade afgörandets stund, och då väsentligen bidragit till att omöjliggöra den slutliga lösningen, sådan som partiet i dess iielhet eftertraktat den, men hvad den saken vidkommer, torde nog partiets olika fördelningar litet hvar hafva sin andel af skulden att bära på. Huru vida skåningarne i detta afseende verkligen fält utslaget * mer än en enda gång, nämligen år 1877, då de ur det^stora helas sammanhang lösryckta “ partiela “ reformerna bragtes på fall, torde väl blifva svårt att påstå. Ansvaret härför kan imellertid i alla deras ögon, som verkligen vilja en någorlunda tillfredsställande lösning af de sväfvande “ stora frågorna “, icke falla tyngre på de den gången skyldige, än hvad det t. ex. måste falla på de Dala-, Bohuslänsm. fl. representanter, hvilka vid detta års riksdag voro med om att göra de nu senast af regeringen framlagda lösningsförslagen omöjliga. Hvad särskildt grefve Posse personligen vidkommer, torde det också vara att observera för alla dem, hvilka så gerna i hans sätt att gå till väga vilja se några förstuckija junkerplaner, att han på intet sätt behöfver misstänkas för några skånska — hvilket väl här skall vara liktydigt med danska — junkerintressen. Hans slägttraditioner äro nämligen vidä mindre utländskt feodala än de fleste andre nu lefvande svenske adelsmäns, och det är först i en senare tid den gren af slägten lian, tillhör blifvit bofast i den fordom danska provinsen Skåne. Dess besittning af jordagods hafva der heller aldrig varit sådana, att de bort kunna fresta till några vidt gående “ godsegare “ - planer å la Estrup. Detta för att visa huru fögå befogenhet det talet egentligen har, med hvilket man på vissa håll allt. som oftast sökt ur rent lokal synpunkt göra en vigtig strömning i vårt politiska lif misstänkt för större delen af Sveriges öfrige innebyggare.
och dä en reform af Konvenlikel-plakatet nu afses, månne icke LagUlsk. haft skäl att tro, det man borde utvidga friheten så långt man ansåg sig med fog kunna göra det, och stadga inskränkningar först då missbruk började visa sig? Dä friheten i allmänhet uti vårt land är så gammal och hemvand, har man väl dä anledn. att frukta större missbruk af denna frihet i religiöst afseende än i andra, eller är det icke skäl, alt då man medgifvit frihet för sammankomster i andra ämnen, ända till dess att denna frihet missbrukas, man äfven i fråga om religionen medgifver samma frihet? Det äf på denna grund Utsk:s förslag hvilar, och det är deröfver man har klagat. Man har velat förorda antagandet af de 3 första §§:ne, d. v. s. dem, som medgifva all frihet, men deremot borttagande af de återstående, i hvilka kontrollerna innefattas. Om R. o. Ad. skuile dela denna åsigt, skall jag foga mig derefter, men att dömma af de yttranden, motsidans talare afgifvit, betviflar jag högeligen, ali en sådan åsigt inom representationen kan göra sig gällande. Jag anhåller alt fä lägga vigt på de talares yttranden som erkänt, att de uti LagUlskrs Betänk, funnit den princip uttalad, alt religions-sammankomster äro lillålne ända till dess att missbruk yppas. Det är erkännandet af denna princip, hvilken kanske inclusive finues uti 1726 års Konventikel-plakat, men så otydlig, alt lagskipningen derom misstagit sig och på olika tider begagnat, olika tolkningar deraf, del är erkännandet af denna grundsats, som är det vigligaste uti Ulsk:s förslag, och om lagstiftningen framdeles skuile gå längre pä denna väg och på en sådan grundval vilja npföra en ytterligare byggnad, så skall jag önska lycka dertill och söka att dertill medverka, men jag tror icke att man, vid öfvergångeri från det närvar:de, med ens bör göra ett sådant språng. Jag fruktar sådana uti lagstiftningen i allmänhet, och jag fruktar dem äfven i religiöst afseende.
Den, som anser det böra stadgas, att de Cassa-Creditiv, som inom ett år skola inbetalas, helst böra beviljas på olika tider af året, så att, om möjligt är, hvarje månad något eller några af dem må vara förfallna och, i händelse af behof, kunna indragas; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nejj förfaller detta stadgande. Varande Litt. f. af samtlige Riks-Slånden bifallen. Bihang till R. St. Prot. 1834• 6 Sami. 1 Afd. a Band. 3:dje Häftet. 3 Banco-Uukollcts Memorial N.o So. Sedan 3:ne Riks-Stånd anlagit de i 22;dra punkten under Litt. a. fÖreslagne stadganden utan tillägg, förfaller den af Hederv. Bonde-Ståndet vid Litt. a. morn. 4 beslutade förändring: ”att utassigneringar och afbelalningar må verkställas med minst 5oo R:dr och på tal af jemna ioorde deröfver, då det ej är fråga om en rest. o Hvad Utskottet under Litt. b. tillstyrkt, är jemväl af Rikets Ständer bifallet. ee y-. Skulle Rikets Ständer, vid afgörandet af 2irsta punkten, stanna i det beslut, att icke andra Privat-Banker, än de som med spanmåls-belåning i större scala sig befatta, undfå Cassa-Creditiv af Banken, förfaller af sig sjelft mom. c. i 22:dra punkten. Bifalles åter Creditiv-rätligheten för Privat-Banker i allmänhet samt vid mom. d. i 2irsla punkten den mening blifver gällande; att CassaCrediliv böra åt vanliga Privat-Banker beviljas från Riksdag till Riksdag, lära ej mindre Iloglofl. Ridd. och Adeln, än Vällofl. Borgare Ståndet, till följd deraf, jemväl för deras del antaga hvad Utskottet under Litt c. tillstyrkt.