Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Individens åskådning af sitt eget väsen, den religiösa känslan, är en åskådning af det inre handlandet, d. v. s. handlandet från dess andliga sida med bortseende från dess yttre naturliga betingningar. Detta handlande bestämmer individens eviga väsen, i det att det uttrycker en viss egendomlig specifikation af den relativa enheten af förnuft och natur såsom det eviga måttet för hans lif i det hela. Det är ur individuel synpunkt fritt, men med hänsyn till sin plats i mänsklighetens system nödvändigt bestämdt. Åskådningen af detsamma är å ena sidan såsom en åskådning af individens väsen en relativ totalitet och sålunda icke en åskådning af ett enskildt handlande, utan af den inre sidan af alla enskilda handlingar i individens lif. Å andra sidan är den dock aldrig fulländad, emedan den förutsätter åskådning af personlighetens rike i det hela såsom nödvändig för bestämmande af individens egendomliga ställning i detta, men denna senare åskådning kan aldrig fullständigt genomföras, emedan den i sådant fall skulle innehålla ett omedelbart medvetande om alla möjliga specifikationer af den relativa enheten af förnuft och natur, hvillket är omöjligt. Dessutom framhåller Schleiermacher, att universum såsom det, hvaraf individen i och med själfåskådningen afficieras, icke är något i rum eller tid gifvet, utan andarnes eviga gemenskap85. Hvad Schleiermachers framställning af den religiösa känslan i senare arbeten angår, är den i »Dialektik» gifna fullständigt identisk med den i »Reden» och »Monologen.» I »Glaubenslehre» är visserligen den religiösa känslan definierad såsom en känsla af fullständigt beroende, men filosofen framhåller själf identiteten mellan denna framställning och den förut gifna. Att känslan är känsla af fullständigt beroende, innebär nämligen, att i densamma motverkan är fullständigt bestämd af inverkan, d. v. s. att aktivitet och passivitet äro identiska, hvilket är möjligt endast, såvidt den afficierade individen är fullständigt bestämd af det afficierande, universum, d. v. s. i ett personlighetens rike86. Det har ofvan anmärkts, att Schleiermacher genom att antaga motsatsen mellan förnuft och natur såsom ursprunglig visserligen kunnat tillerkänna det sedliga begreppet konkretion och individualitet, men icke kunnat uppvisa någon fullständig relationsgrund för relationen mellan de motsatta, ej heller något mått för individualiteten.
På det att med tillbörlig noggrannhet och rättvisa för framtiden inqvarteringsgifvares och inqvarteringstagares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter måtte blifva bestämda, behagade Kongl. Majit under den 1 Maj 1826 samt ytterligare genom nådigt bref den 23 April 1836 uppdraga åt en serskild komité att utarbeta ett underdånigt förslag till ny inqvarteringsordning för Stockholms stad. Ett sådant förslag blef äfven af komitterade upprättadt och, åtföljdt af serskildt betänkande, till Kongl. Majit öfverlemnadt, hvaröfver inqvarterings-kommissionen, stadens samtlige inqvarteringsgifvare samt Öfverståthållare-embetet blifvit hörde och underdåniga yttranden afgifvit.
Hvad nu forst den kvindelige Betjening angaar, sua n w n e s det, at de skulde wedligeholde Renliglieden i de Sgges og Saaredes Logementer i Hospitalet) &gt;, og at: &gt; &gt; h i s en meget Svag eller haardt Saaret skulde faa Utoj, skal han ofte kemmes af Krinderne og renses for alle Urenligheder. D Desuden sknlle): hver Xorgen, en Time for Ronden Natstole, Urinog Spyttekopper af Krinderne +) A. (JIilitmlzegen I Aarg., I V Hefte, P. ++) Gordon ATorrie: Georg Heuermann. P. udbringes og vel renses)), hvilket Plejerskerne altssininen gjore nuomstunder. Endelig sknlde Kvinderne s bestride Vadsken B; dertil l ~ m man jo nntildslgs hele Vadskeripersonalet. Men der er meget mdet Arbejde, som nu fnlder i Sygepl ?jerskens Lod! H ~ e m udforte den Gang det? Vi erfare af Reglementet, at O r e r l ~ g e n gjorde Ronde &amp; !orgen og Aften, - hvi.s det var. nodvendigt, kom han oftere. Ved Ronden fulgtes .og assisteredes han af Underkirnrger og af de - lzirnrgislre Stndenter, og disse sidste gave de Syge. LMedicin i Over1cqe) zs ATiwwcweise, forat Medilrameuternes Virkning nojagtigere kunde bedomines, og det ogsnn knnde forhindres, at de anvendtes paa anden Maade end ti1 de Syges Gavn. Medilcamenter, der vare ordinerede pas anden Tid, sknlde ogsaa gives de Syge af TJnderlcirurgen eller de kirnrgiske Studenter.
Det är ganska an geläger, att ordet; må bibehålies i stället för ordet: skola ; ty det händer, att i sådana frågor, som af Oeconomie Utskottet handläggas , så myeken vidlyftighet It3n förekomma, att det blefve nästan omöjligt att i ett Plenum företaga och afgöra ett sådant mål, eller åtminstone att det, i stället att förkorta, skulle förlänga discussionen. Man kunde få hälla Plenum flere veckor för att votera öfver anmärkningar, sorn Utskotten annars i massa emottaga, sammanställa och besvara. I alla sådana vidlyftiga mål blir det omöjligt att icke begagna sig af den rättigheten, 35o Den 4 December c. m. att återremittera. I Narings-frihets-frågan till ex. emottogo vi i Oeconomie-Utskottet till besvarade en sådan mängd anmärkningar, att de utgjorde en större lunta än alla i samma ämne väckte motioner. Om sådana frågor nu skalle första gången af hvarje Stånd definitivt afgöras, biet sammnnjemkningen mycket vidlyftigare än sjelfva Betänkandet. Herr Mannerstam, Johan : Jag är före kommen af Friherre Cederström, som utredt förhåljandet med denna sak. Jag tillstyrker, att ordet; må måtte qvarstå, så att Riksens Ständer hafva sig öppe't och å'ro obehindradeatt, efter omständigheterna, återremittera, eller definitivt afgöra dylika. Herr Hjerta: Jag deremot tror, att i ålla sådana vigtiga mål , sorn Friherre Cederström omnämnt, man kan taga för afgjordt, att Be-, tänkanderne inkomma tryckta till Stånd:-n • och äro af Ledamöterna så väl kända, att de kunna lika val afgår as första som andra gången. Till skäl härföre får jag åberopa samma Betänkande som Friherre Cederström, nemi. om Näringsfriheten.
- 1,000: - Departementels-Expedition: Expeditions-Chefen . 3,000: — Öfrige Embelsoch Tjenstemän 11,824:32. - (med 353 T:r Spanmål under lö lierne, å 7 R:dr tunnan) 3:o Riks-Archivet: Förra Staten 4,676:32. - (med 210 T:r Spanmål under lönerne) Tillökning 2,500: S:o Kongl. Bibliolheket: Förra Staten (med 165 T:r Spanmäl under lönerne) Tillökning 4;o Clerecie-Staten Förra Staten (hvarunder, pä förslag, lön tili Biskopen på Gottland . 2,767:40. - (med 7 T:r Spanmål under lönerne) jemte Indelta Räntor, i kronovärdi 14,908: 37. 8., upptagne efter Markegång till samt Indelt Spanmål, 20,165: T:r 13 K:r, förslagsvis beräknade å 6 E:dr tunnan, till Tillökning: Aflöning åt Pastor och Klockare i Loos Capell 340: — Till Prostetunnor för Conlracts-Prö^ sten öfver Ångermanlands Norra Contract: Oindelt Spanmål, 3 T:r ... Till Yinsäd och Prostefunna för Loos församling: Oindelt Spanmål, 6 T:r Hvartill kommer: För jemnande af Hufvud-Titelns slutsumma Förra anslaget 45,840: 40. - (hvaribland 12,000 ll:dr till de materiella bchofven) jemte Indelta Räntor, i kronovärdi 0,012: 27. 11., upptagne efter Markegång till . samt Indelt Spanmål, 8,103 T:r 18 k:r Ti! tölin ing:
Enär det årliga förrådet af spanmål, som för ofvannämnda behof periodiskt upphandlats, under sednare tiden icke utgjort mer än omkring 2,130 tunnor, eller 13,420 kubikfot, hvaraf dock upplaget på en gång icke öfverstigit 800 tunnor, ansåg Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att en vida inskränktare och i afseende på underhållet mindre kostsam byggnad, än den ifrågavarande, skulle för magasinerandet af ett så ringa spanmålsförråd vara tillräckligt och kunna anskaffas medelst en obetydlig tillbyggnad på Kronobageriets tomt, derest det icke skulle föredragas, att för ändamålet hyra enskilda magasiner, hvilket, efter nu gällande hyror och med afseende på qvantiteten af ifrågavarande spanmål, syntes icke böra medföra större kostnad, än omkring 1,000 K:dr Runt. 1 betraktande häraf samt på grund af hvad sökanderne anfort, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet tillstyrkt, att ansökningen måtte vinna allt det afseende, som skäligen kunde medgifvas, dock att, i händelse upplåtelse af nämnda byggnad i dess helhet eller med något undantag beviljades, det matte, såsom vilkor derför, bestämmas, att Slöjdföreningens skola bör deruti inrymmas, och att byggnaden skall, efter skedd tillträdessyn, behörigen underhållas. Uti häröfver, på nådig befallning, den 10 sistlidne September afgifvet underdånigt utlåtande har Stats-kontoret anfört följande: Bill. lill R. Proposition No SS. Kronans andel uti förra Ost-Indiska kompaniets hus i staden Göteborg inköptes af förra Allmänna Magasins-direktionen, enligt kontrakt den 14 Juli 1821, för 56,000 R:dr Banko och är i stadens Brandförsäkringsverk försäkrad mot brandskada till värde af 36,402 R.dr l sk. 3 rst. Banko, derför alla afgifter äro erlagda.
Hvarhelst husbönder finnas, som saklöst kunna behandla sina tjenare omenskligt, och som hafva slafägares vanor, seder och åsigter, der är träldomen icke fullkomligt afskaffad, om än lagen för sekler sedan utdömt den. Det länder fäderneslandet till heder, att sederna i detta fall äro mildare än lagen. Bland allmogen, som använder den största mängd tjenstehjon, är det högst sällsynt att någon vill begagna sig af ifrågavar. lagliga rättighet, och för hvarje välvillig husbonde i andra samhällsklasser är dess utöfvande likaledes förhatligt. Som lagen emedlertid ovilkorligen fordrar att tjenstehjon skall 190 Den 28 December f. m. agas, innan det för fel fä skiljas från tjensten, nödgas alla husbönder, som ej vilja befatta sig med en sådan afstraffning, antingen mot sin vilja behålla ett försumligt tjenstehjon eller ock, för att blifva från detsamma befriade, gifva det full lön och kost till legostämma, som om de sjelfve begått den olagligheten att skilja tjenstehjonet ur tjensten ulan giltigt skäl. Det kan vid sådant förhållande icke vara lämpligt att låta husagan qvarstå i lagen endast såsom en förmånsrätt för råa och obilliga husbönder; ty det har läugesedan kommit derhän, att de, som med måtta, sans och urskiljning skulle kunna utöfva den, alls icke vilja nedlåta sig dertill, hvaremot de, som äro alltför benägna till en öfverdrifven stränghet, saklöst kunna tillfredställa sina nycker, blott de icke slå tjenstehjonet lamt eller lytt. Sådan är nemi. den gräns, som lagen bestämmer för en måttlig husaga, och stundom stannar denna icke ens dervid. Exempel saknas ej derpå att tjenstehjon i följd af misshandel, som kallats aga, tagit obotlig skada, utan att husbonden blifvit för brottet tilltalad. Om tjenaren, i känsla af liden oförrätt, sätter sig till motvärn, skall han straffas såsom en grof förbrytare.
Borgare-Ståndet sammanståmmande sig yttrat; Att de Committerade som komme att tillförordnas bora, inom 1824 års slut, till Kongl. Maj:t inkomma med fullständig utredning enligt faststålde grunder i detta afseende, då Kongl, Majit lårer täckas, efter föregången Nådig pröfning i öfverensstämmelse med samma grunder, bestämma det ersättningsbelopp, som en hvar må tillkomma; hafva Hoglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hogvordige PresteStåndet för deras del gjort det tillägg, att detta ersättningsbelopp icke Skulle få öfverstiga hvad de sednast tillförörordnade Committerade föreslagit; X anledning af hvilket tillägg Vållofl, Borgare-Ståndet särskildt förklarat, att sedan de af förra Committerade antagne grunder icke blifvit till alla delar godkände, utan nya grunder faststålde, Borgare-Ståndet icke ansett 4*2 Stats-Utskotlets Betänkanden. nied de sednare förenligt, att på sått genom nämnde tillägg skall skett, inskränka ersåttnings-Summorne så vål för hvarje reclament särskildt, som får alla tillsammans inom de af Committerade foreslagne belopp. Ehuru Utskottet, med dess egande kännedom af detta mål, år förvissadt att nied noga iakttagande af nu uppgjorde grunder, Totalsumman af ersåttningarne ej skall uppgå till det belopp, som de forre Committerade tillstyrkt, likväl och som det år otvifvelagtigt, att genom förlängning af tiden får beräkningen af fredstillståndet nied England och Danmark och medelst upptagande till fårnyad pråfning af en del utaf de i Kongl. Maj:ts
Då sade Petrus: Si, vi hafve all ting öfvergifvit, och följt dig. Sade han till dem: Sannerliga säger jag eder; ingen är den som hafver öfvergifvit hus, eller föräldrar, eller bröder, eller hustru, eller barn, för Guds rikes skull; Den icke skall igenfå mycket mer i denna tiden, och i tillkommande verld evinnerligit lif. Då tog Jesus till sig de tolf, och sade till dem: Si, vi gåm upp till Jerusalem, och all ting skola fullbordad varda, som skrifven äro af Propheterna om menniskones Son. Ty han skall öfverantvardas Hedningom, och begabbas, och försmädas, och bespottas. Och sedan de hafva hudflängt honom, skola de döda honom; och tredje dagen skall han uppstå igen. Men de förstodo der intet af, och talet var dem så fördoldt, att de icke förstodo hvad som sades. Så hände sig, att när han kom in mot Jericho, satt en blinder vid vägen, och tiggde. Och när han hörde folket framgå, frågade han hvad det var? Då sade de till honom, att Jesus af Nazareth gick der fram. Då ropade han, och sade: Jesu, Davids Son, varkunna dig öfver mig. Men de, som föregingo, näpste honom, att han skulle tiga; men han ropade dessmer: Davids Son, varkunna dig öfver mig. Då stadnade Jesus, och böd leda honom till sig. Då han kom fram, frågade han honom, Sägandes: Hvad vill du, att jag skall göra dig? Då sade han: Herre, att jag måtte få min syn. Och Jesus sade till honom: Haf din syn; din tro hafver frälst dig. Och straxt fick han sin syn igen, och följde honom, prisandes Gud. Och allt folket, som detta sågo, lofvade Gud. Och han drog in, och gick igenom Jericho. Och si, der var en man, benämnd Zacheus; han var en öfverste för de Publicaner, och var rik; Och sökte efter att han skulle få se Jesum, ho han var; men han kom icke dess vid, för folkets skull; ty han var liten till växt.
Af sådan anledning vill jag ej inskränka anslaget endast till utförande af den undersökte vägbanan till Laga-dalen, utan jag önskar att H. St. måtte finna utväg alt anslå nödige medel till anläggning af den föreslagne stam-linien i sin helhet emellan städerne Malmö och Jönköping, och anhåller vördsamt, att hvad jag i denna vigtiga fråga tagit mig friheten yttra och framställa, må få åtfölja Hr v. Troils motion till vederbörligt Utsk. Hr Ribbing, Arvid: Det är inom 4 län, som ifrågavar:de jernbana skulle sträcka sig. Målsmännen för tvänne af dessa hafva vid detta tillfälle yttrat sig. Hade någon röst höjt sig från Jönköpings län, så skulle jag hafva afvaktat hvad den haft att framföra, innan jag, vid känslan af min oförmåga alt, såsom jag önskade och såsom sig borde, behandla delta ämne, yttrat mig. Det är ofta oangenämt för den enskilde Riksdagsmannen att framträda i frågor, der det kan misstänkas alt egennyttan föranleder hans yttranden. Sedan jag sista gången på detta rum i frågan om jernvägar hade äran att gifva mina tankar korteligen tillkänna, har jag likväl blifvit befriad något så när, efter hvad jag tror, från slik misstanka genom det yttrande, som kort derefter afgafs af den man, som borde anses representera länets tankar och bästa. Det yttrades, om jag rätt minnes, att för Jönköpings län ännu på 50 år icke behöfdes någon sådan kommunikationsanstalt, som här är i fråga. Jag hade kort före honom sagt mig befara, att de sammanskott, som i olika orter göras, icke just vöre ett så tillförlitligt bevis på att den allmänna andan voro så gifvet stämd för jernvägsanläggningar, som en enskild talare både då och nu yttrade och som äfven uti K. M:s nåd. propostn om jernvägarna antages, men att jag till den 136 Den 23 December f. m. grad skulle lä räll, sora strax derefter inträffade, det anade jag icke. Jag är en ibland de Irenne inom sistnämnde län, sora fått sig updraget att för nämnde län deltaga i jernvägsangelägenheterna.
Till och med han var icke fullt säker på sin sak, men så mycket fann han, att derest det verkligen var ett menniskoläte, så steg det upp ifrån golfvet. Huru skulle han nu kunna komma dit under? Han steg åter ned i den stora korridoren och gick än längre fram, tills han kom till dess slut. Här voro målade fönster ett till höger och ett till venster. Harald började genast undersöka det venstra fönstret; det var, liksom det högra, tätt besatt med knappar och hvarjehanda prydnader, hvilka blott voro målade. Det roade dock Harald att trycka på hvar och en af dem och med många hade han ännu icke gjort sitt försök, innan han kom till en, som icke var målad utan en verklig messingsknapp, ehuru förvillande lik de andra. När han tryckte på denna, blef han icke litet häpen, då dörrn eller fönstret drog sig än djupare inåt. Det hade hittills icke varit igenläst, utan stått litet på glänt, hvilket allt Harald märkte, nu då det var för sent. Det förargade honom att han låtit, att så säga, segern gå sig ur händerna. Han slog med jagtknifven i messingsknappens grannskap och kände till sin glädje att det icke var en stenmur utan att dörren var af träd, ehuru utvändigt rappad. Då slog han många slag med sin knif öfverallt omkring knappen, och vissa slag voro så starka, att han fann sig ha genomstuckit väggen, emedan knifven trängde ända till skaftet. Slutligen sedan han sålunda hållit på några minuter, hade han helt och hållet lyckats skilja knappen ifrån dörren, hvaraf följden var att dörren sprang upp och med temlig styrka slog honom emot bröstet. Den ifrån sammanhanget med knappen befriade fjädern verkade sådant. Nu såg Harald för sig en ganska trång krökt gång, hvilken hade en på långt när icke så stor lutning nedåt, som de små korridorerna uppåt. Det märkvärdigaste var, att denna gång tycktes leda åt höger hand, så att Harald kunde förstå, att han vissa ögonblick var helt och hållet utom hela byggnadens grundval. Men som gången allt krökte sig åt höger, så måste han åter ha ledt Harald inom den af vestra flygelbyggningen beherrskade underjord (venia verbo!)
Gäller då icke, mine Hrr, samma förhållande ännu i denna stund? Om en , sådan åtgärd hade blifvit vidtagen, huru skulle den kunnat försig1 gå, utan att de nu varande med fullmakt försedda tjenslemännen blifvit öfverflyttade på indragningsstat? Ar deras antal för närvande , betydligt mindre än det var vid förra tillfället. Flere talare hafva redan ådagalagt, hvad 1848 års förslag äfven utvisade, — att en Öfverstyrelse för Bergverken, som skulle upfylla det dermed afsedda ändamål, säkerligen icke står att erhålla för bättre pris, än det förslag utvisar, som K. M. i Nåder funnit godt att fastställa. Alt detta förslag nu blifvit af K. M. utan R. Stms hörande fastslälldt, är icke heller förut utan exempel, äfven hvad detta embetsverk beträffar; emedan Bergs-Colhii sednaste fastställda stat är af d. 28 Dec. 1832, hvilken äfven då fastställdes utan RSt:rs deltagande. Jag förnyar min anhållan om återremiss på denna punkt. Hr Bildt: Då jag vid början af discussionen hade ordet, yttrade jag mig till försvar för Utsk:s utlåt, i allmänhet. Jag var \ dertill föranledd af den förste talarens yttrande, som i min tanka egentligen innehöll ett klander emot Utsk. för att det icke gillat den ifrågavande organisationen, men under loppet af discussionen har jag hört att de flesta lalarne yrkat återremiss, för att derigenom bereda K. M. utväg att få använda de 800 R:dr, som skulle utgå till Bergsfogdarnes försättande på indragningsstat i likhet med de 1,600 R:dr, som äro afsedda för stipendiaterna, men om så är, och inga andra skäl tala för återremiss, så kan jag icke förstå, hvarföre man yrkar den, då K. M. äger rätt att utan R. St:rs begifvande ifrån ifrågavande anslag, som upgår till 5,000 R:dr, taga dessa medel, så väl de 800 R:dr som de 1,600 R:drna.
StatsExpeditm, och ibland dem Eegistratorn, hvilkens lön, i likhet med de öfrige Eegistratorernes i de mindre embetsverken, icke tord?, med hopp om framgång, kunna höjas till större belopp än 2,50 0 Edr, utan beslöt en återremiss, som icke torde leda till det åsyftade ändamålet. Jag vågar således fortfarande föreslå, att den nu ifrågavar:de Eegistratorns lön måtte bestämmas till 2,500 Rdr; äfvensom att Sekret:s lön måtte fastställas till det af mig redan föreslagna belopp, eller 3,5 00 Edr. Frih. Cederström, Budolf: Ang:de den första punkten eller litt. a ämnar jag icke yttra mig, enär jag icke besitter en så tillräcklig kännedom af förhållandet, att jag derom tilltror mig fälla ett grundadt omdöme; men hvad de sednare punkterne, eller litt. b och c beträffar, så anhåller jag, att E. o. Ad. måtte dem till StatsUtsk. återremittera. Jag anser nemi. ett sådant förfarande vara föreskrifvet af nödvändigheten att iakttaga konseqvens i sitt handlingssätt, enär det naturligtvis vore en temligen svår inkonseqvens, att på f. m. fatta ett och på e. m. ett annat beslut angule med hvarandra alldeles lika tjenstebefattningar. Då R. o. Ad. icke godkänt StatsUtsk:s hemställan i afseende å Eegistratorn samt Kanslisten och Kopisterne i ett med det nu ifrågavarde närbeslägtadt verk eller Just.StatsExpeditm, utan återremitterat samma hemställan, går det väl icke an, att Ståndet fattar ett helt olika beslut ang:de tjenstemän med enahanda befattningar i det nu ifrågav:de verket, IV H. 22 U e n 23 Mars e. m. blott derföre att StatsUtsk:s Ordfide anser Eiksdagens förlängning blifva en följd af statsreglerings-frågornas återremitterande.
Utsk:ns d. 2 dennes pä bordet lagda utlåt:n: N:o 53. i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 48, ang:de roteringen i Skåne; JNT:o 54. i anledn. af erhållen återremiss å betänk. Nso Den 5 Mars c. m. 83 4.7, rörrde elt till R. St:s granskning öfverlemnadt förslag till inqvarter:sordn. för städerna utom Stockholm. Ånyo föredrogs Statso. Oecon.Utsktns d. 1 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 55 i anleda, af erhällen återreroiss å betänk. N:o 42, angtde rättighet för skogsinnehafvare, sorn ej tillika disponerar betet å marken, att för skogsväxtens befrämjande vexelvis uppfreda och inhägna ji sender af skogsmarkens hela vidd. Hr Hjärne, Harald: Ändamålet med det förslag, som Statso. Oecon.Utsktn här afgifvit, lärer vara att befordra skogstillväxten inom landet, hvilken hittills varit vänvårdad. Jag gillar syftemålet, men befarar, att elt bland de vilkor, som StatsUtsk. i detta sednare utlåt, uppgifvit, till en del motverkar ändamålet. Det heter nemi. bland andra vilkor, att den, som disponerar recognitionsskog, under det betet derå af annan begagnas, skulle äga rättighet att, till ny skogs uppfredande, inhägna ^ i sender af hela skogens område, men att en sådan lott icke skulle få vara inhägnad längre än 10 år, efter hvilkas förlopp densamma åter borde utläggas. Sjelf har jag visserligen icke någon synnerlig er-* farenhet i skogshushållningen; men jag har hört erfarna personer säga, att 10 år är för kort tid, för att skogen skall kunna hinna till den höjd och styrka, alt den icke kan af kreatur skadas.