Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter detta blir tonen åter lättare. Hastigt skymtar en rad episoder, karakteristiska för ett kärlekslifs begynnelse. Det är vännerna, som bry den förvandlade kamraten, men han »betraktar dem leende och svarar intet». Och detta leende är fullt af öfverlägsenhet och lönlig utmärkelse af att vara korad och känna sig innesluten inom en isolerande och helig ljusring. Det är vidare kollisionerna med de yttre förhållandena och rädslan att blifva upptäckt, som låta Dante göra den klassiska listen med skenuppvaktning för en annan dam. Med hemlighetsfull njutning gäckar han världen och döljer sin kärleks helighet. Det är missförstånden, när Dante lyckats allt för väl i sin föregifna hyllning, och Beatrice harmsen förvägrar honom sin hälsning, det enda vedermäle han ägde af hennes gunst. Med en sublim liten fras, uppvägande hundratals Petrarchiserande kärlekssonetter, berättar han, hur han den olycksaftonen »somnade in, gråtande som en gosse, som fått stryk». Och han lefver i kärlekens förtärande motsägelser, som salamandern i elden, darrar för att råka henne och söker hennes sällskap, känner sig förkväfd i hennes närhet och flyr till sina »tårars kammare» lifvande sig med den smärtsamma ljufheten i, att hon ej kände hans kval. Det är en olycklig kärlekshistorias enkla och typiska förlopp, men under den försiggår sakta i Dantes själ en stor omhvälfning. Det är djärft att tro sig hitta någon ny tolkning i fråga om en så utlagd mästare som Dante och en så studerad bok som Vita Nuova. Och ändock tyckes det mig, som arten af den inre kris, som Dante här genomgått, aldrig riktigt framhäfts. Nästan doldt som skalden i den heliga stämning, som är öfver honom, nu när han redigerar verket, och Beatrice ej blott var död, men blifvit en förandligad bild, ej vågade vidgå hvad som varit, är det i förstuckna vändningar, under skygga tillbakataganden, som han antyder hvad han genomgått för att nå den kärlekens andlighet, som han eftersträfvade. Redan från början hade hans lycka ej haft mycket gemensamt med alldaglighetens önskningar och begär.
Då tillgång saknas hossakfällde för uttagande af vites-, åverkanseller andra böter, jemte hvilka urbota ansvar icke är åddmdt, å 1 i g ge Konungens Bef:h:de att, i stället för sakfälld persons intagande i häkte att böterne afsitta, vare sig under enkelt fängelse eller med vatten och bröd, föranstalta, det den sa k fri 11 de må umgälla sin förseelse med arbete hos enskild person, som då erlägger bötesbeloppet, eller så stor del deraf, som högst bjudes, eller för kronans räkning, eller ock endast till förmån för kyrkan eller de fattiga, — allt i orten, der den sakfällde bor, eller så att skjutskostnad för kronan undvikes. Arbetet, öfver hvars oafkortade utgörande Konungens Bef:h:de åligger hålla allvarsam hand, beräknas på sätt och med villkor, som 8 punkten i K. Fork!, den 23 Mars 1807 stadgar. Skulle den enskilde person, som emottager den sakfällde i arbetet, vara, såsom målsägande eller åklagare, berättigad till viss andel af böterna, må han, vid deras inbetalning, sin andel afräkna, så vida fulla bötesbeloppet erlägges, och då äfven öfrige delägare i böterna erhålla hvar sin lott; men då icke fulla bötesbeloppet root den sakfälldes arbete erhålles, tillfaller, hvad mer eller mindre som bekommes, kronan ensam. Hr Ribbing fortfor derefter: Såsom tillägg vid den motion, ITr Rosenblad, Bernhard, gjort angående vissa förändringar med stämplingen af papper, som för kronans räkning försäljes, yrkas: att den del af detta papper, som är ämnadt till s. k. skrifkartor, måtte skäras till enahanda format och storlek, på det att icke, såsom nu händer, i expeditioner, som utgå från domstolar och embetsverk, olika och ojemna ark må finnas. Båda dessa motioner begärdes på bordet. Den 19 Februari e. m. fli II å r,<], Angnst Leopold, uppläste följande: löland förbrytelser mot samhället och dess lagar räknas äfven, och det med stort skäl, hvad man kallar lösdrifveri.
Jag anser lika med åtskilliga andra talare oriktigt, att man för hvarje är skulle fatta nva beslut i delta hänseende. Det är tioligt alt, under vanliga förhållanden, ganska ringa skilnad skall uppkomma i det ena årets algifter emot det andras. Kan någon besparing det ena året inträffs, så kommer den till godo för ett följande år. Men från besväret all för hvarje år uppgöra en ny beskattning bör man befria församlingarna. Alt icke bestämma sådana afgilter för längre tid än R. St. bestämma den allmänna bevillningen, anser jag deremot vara öfverensstämmande med den beskaltningsgi lind, jag tror vara den rätta, nemi. den allmänna bevillningen. Jag skall icke besvära R. o. Ad. med någon vederläggning af mine motståndares satser. Jag har förut en gång yttrat min lanke och förutser att hon går under i den strill af meningar, hvilken för närvar, pågår i dessa ämnen. Svårligen torde biksStm komma lill något sammanstämmande beslut, som kan hinda till rättelse för en kommande riksdag. För egen del är jag nöjd alt åtminstone hafva fått uttala min mening, till den vigt linn i framtiden möjligen kan vinna. Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag bär redan hos Hr Frih. o. Landtm, enskildt begärt, att det tillägg, jag föreslagit, ej måtte komma att tagas i öfvervägande; men sedan Gr. Taube gjort anmärkt), emot detsamma, får jag i hans framställning instämma samt helt och hållet frångå det förslag jag framställt. Frih. Cederström: Uti Hr von Hartmansdorlfs uppgifna förslag förekomma skal ilagda fastigheter. Dervid har Hr von Hartmansdorff förmodligen föi bisett , alt det finnes en mängd skattlagda fastigheter under namn af lägenheter, som icke ens kunnat uppgå till ett skattlagdt torp, utan en - Den S Mars e. m. >99 dast äro skattlagda lill en och annan marle smör, allt efter antalel af dertill hörande tunnland jord och antalet af kor, sorn der kunna lödas.
När man dertill beräknar, att denna beskickning nu endast kostar half*, ten emot då, samt att således en stor besparing uppkommer på det bela; så synes kostnaderne på andra ställen vara alltför höga, synnerligen då de använda extra utgiftsmedlen samt Norriges bidrag äfvfen tagas i beräkning. I saknad af allt granskningstillfälle öfver convojmedlen, känner man icke, huru mycket af dessa medel går till MinisterStaten. Jag tror, att betydligt användes dertill, men detta påkallar blott upplysning, och är icke uppgifvit såsom ett bestämdt factum, men som den bristande granskningen lämnar rättighet att förmoda. Jag anser derföre granskningen af dessa utgifter vara i högsta måtto nödvändig. Måhända skulle man genom ett sådant medgifvande förebygga det tvifvel, som nu förefinnes, och de obehagliga discussioner, som deraf blifva en följd. Jag hoppas derföre, att detta motstånd att medgifva en sådan granskning, också snart måtte upphöra, såsom aldrig ledande till andra resultater än misstroende, och ofta ogrundade omdömen. Den andra frågan är huruvida nyttan af MinisterStaten motsvarar dyrheten. I detta fall är det naturligt, att åsigterna äro mera än annars delade. De, som tro, att Statens väl beror af diplomatiska underhandlingar, anse dessa af vigt. Den, som tror, att den diplomatiska skickligheten knappast kan finna tillfälle att göra sig gällande Den a8 September f. m. 43 Jfrån de mindre staterna, och än mindre, att den kan förmå att dåra de större staternas cabinetter, och, så lillsägandes, tillnarra sig fördelar af dem, anser nyttan Vara ringa. Må det förlåtas mig, örn jag vid detta tillfälle icke kan undgå att påminna mig Skeppshandeln, då diplomatikens behof för landet är under öfverläggning. Skeppshandeln och diplomatikens inverkande på den, bevisar antingen, att man å utrikes ort ej var vederbörligt underrättad om våra förhållanden till andra magter, eller ock att man ej fästat vederbörlig uppmärksamhet å de underrättelser man på den ministeriella vägen bordt inhämta. Jag är således af den öfvertygelse, att de högre lunctionärerne inom diplomatiken ingalunda ensamt äro i stånd att afböja misshälligheter, för ett Cabinett, som hemma i landet oförståndigt går till väga.
Vid dessa jern vägsfrågors behandling och bringande till ett för d« intresserade nöjaktigt beslut, har man sett detta rum fyllas af Ståndets medlemmar ifrån alla väderstreck; då hav man bearbetat opinionen i alla riktningar, då har man lyckats att äfven inverka på BondcSht oell vunnit dess majoritet för de kära förhoppningarna att kunna iå en liten jernvägsbit, så nära som möjligt till sitt eSel hem; men nu, när del gäller att särdeles för BondeSt:t afhjelpa den odrägliga skjutsningsskyldigheten, då är hyset fåtaligt, då förklarar man de praktiska svårigheterna öfverstiga möjlighetens gräns att öfvervinna. Den högt ärade talaren, som näst före mig hade ordet, yttrade mycken betänklighet vid den föreslagna förändringen i anseende till de förmodade verkningarne å de svagt lönade embetsmänneii; men den ej mindre vid förra iin vid denna riksdag beviljade förhöjning af embetsmannalönerne, äfvensom de nu varande oell säkerligen med afside å tidsoch sakförhållandena blifvande resereglementen torde böra häfva farhågorna härutinnan. Jag fattar ej, hvarföre en genomgripande förändring med skjutsväsendet. inom vårt land, som allmänt erkännes vara af behofvet så ytterst påkallad, skulle medföra så ofantliga kostnader, då de resandes förskaffande här, ehuru möjligtvis med högre skjutspenningar än i andra länder, borde kunna blifva en näringsgren. Man ordar om de praktiska svårigheterna; och bibehållandet af det närvarande är tvifvelsutan det beqvämaste för dem, som det vederbör att genomföra den nya, med tidehvarfvets kraf mera öfverensstämmande inrättningen. Det är just vid sådana frågor den ordnande förmågan hos de högre embetsmännen kommer att tagas i anspråk; och den goda viljan gör den tyngsta börda lätt. Alla betänkligheter, alla svårigheter böra, efter mitt sätt att se, vika för rättvisans kraf, såsom grunden för all lagstiftning. Att dagtinga med grundsatser har. för mig alltid företett en nära nog oöfvervinneriig betänklighet; och jag har icke kunnat förlika mig med den begäran om återremis.5, sopa af de fleste talare blifvit förordad.
Den fördel, de i detta hänseende erbjuda, är obestridlig, och att de mycket bidraga att befordra helsa hos truppen, är tydligt för en och hvar, när man hesinnar att soldaten slipper att ligga på bara marken och under dem är skyddad mot väder och vind. Att Frih. Klinckowström ej sett dem i Österrike, känner jag ganska väl, men de äro begagnade i flera andra länder; och man erkänner allmänt deras förträfflighet. Att dessa tält skola i allmänhet användas vid mötena, tror jag ej vara meningen; der skola våra gamla tält fortfarande begagnas, intill dess fasta baracker blifva på mötesplatserna anlagda, hvilket, efter hvad jag hoppas, småningem bör komma att ske. Dessa baracker skola enligt min tanke medföra en ganska stor hushållning med statens medel, ty dels kosta de i längden statsverket vida mindre än tälten, dels motverka de för hastig slitning af truppens beklädnad, ty det är klart, att när soldaten bor i en sådan barack, kan han egna mycket mera vård åt sina munderingsoch utredningspersedlar, än det är honom möjligt, om han bor i tält. För närvarande hafva vi skyddstält endast för 20,000 man. För den händelse en mobilisering af arméen hastigt skulle behöfva ske, anser jag det skäl, att på förhand hafva sörjt för, att dylika tält finnas äfven till den återstående delen af arméen, ty det går ej så fort, som man inbillar sig, att förfärdiga dem vid krigsutbrott. Man har då annat att tänka på. Jag får derföre yrka bifall till hvad K. M:t i detta hänseende föreslagit. Hr Lagerhjelm: De af Frih. Liljencrantz lemnade fak tiska uppgifter, angående ifrågavarande tält, gifva tydligt vid handen, att han ej varit närvarande vid sista öfningslägret på Axevalla, ty i så fall är jag öfvertygad, att han skulle hafva kommit till ett helt annat resultat. Vid detta öfningsläger visade sig, att dessa tält ega flera stora företräden, bland andra det, att de äro mycket mera vattentäta än våra gamla. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm:
»Les esprits de fécule ont line grande reputation å 1’entrepot de Paris ... ils sont plus doux; ils n’ont entin ni gout ni aromes particuliers; ils sont par la meme propres ä recevoir tous les aromes.» (p. 896.) Man har här talat om förfalskning af vinsprit, samt de faror, hvilka derigenom hota vår bränvinsbränning. Genom en ternligen enkel procedur lärer dock vinspriten lätt kunna skiljas från annan. För införsel hit fordras dessutom dubbel förfalskning, — förfalskad vara och falsk förklaring inför embetsmyndighet å tillverkningsorten, eller falskt intyg af tullkammarföreståndare eller Svensk konsul i exportorten. Om våra tullkamrar förses med »A. Chevalliers Dictio naire de falsiflcation» eller dylikt arbete elter Tekn. Instit:s anvisning, torde sällan införsel af falsk vara lyckas och försök dertill snart öfvergifvas. Deri af Hr Wolffelt omformälda ordinära sprit, hvilken uppgifves hafva blifvit såld för 32 å 38 öre pr Svensk kanna, likasom den hvilken Hr Frih. Klinckowström i sin kalkyl omförmält, är icke någon annan än den här ofvan nämnda, som tillverkas utaf alläll eller marc. Denna vara kan icke gerna komma i fråga att här säljas till förtäring. Uti den Encyclopedie de Commerce, som Frih. Klinckowström citerat, yttrar derom »Manain»: »Les esprits de mauvais gout devraient donc étre exclusivement appliqués å des usages industriels et servir soit å dissoudre les couleurs et les vernis soit å degraisser les tissus; mais quelques commercants ne se font point faute de les ajouter aux alcools destinés k la consommation et de (romper ainsi les acheteurs en leur livrant une boisson aussi malsaine å 1’estomac que desagreable au godt.
Han är hennes kavaljer på promenaden i Luxembourgs-trädgården och balerna i la grande Chaumière; hon håller hans linne i ordning, städar hans rum och lagar alltemellanåt en omelett, som med en butelj vin och något kallt kött från närmaste charkuteri utgör en förtjusande måltid på tu manna hand. Man får ett jemförelsevis ganska fördelaktigt begrepp om Quartier Latin’s utseende, om man, efter att ha betraktat boklådorna och antiqvitets-butikerna på käerna, väljer någon af de långa och raka gator, som sluta i trakten af Luxembourg och Odéon-teatern. Det är genom dessa gator som det latinska landet korresponderar med motsatta Seine-stranden; den inre rörelsen går i en riktning, som skär den förra i rät vinkel och är ungefär parallel med Seinen. Dylika kanaler för rörelsen inom det latinska landet äro Rue de l’ecole de Medecine, de l’Université med flera gator, hvilka alla äro krokiga, trånga och ständigt genomkorsade af flockar af studenter med böcker, instrumenter och portföljer under armarne. Bokmånglare, instrumentmakare och läsekabinetter upptaga större delen af de små butikerna, utan att likväl ställen saknas, der man i förbigående kan förfriska sig med en frukt, en pastej, en likör eller ett glas vin. Grisetterna och fruntimmer i allmänhet visa sig endast sällan på dessa gator, och man kan då alltid se på dem att de äro ute i något ärende, icke för att promenera. Viker man nu in i någon af de till dessa gator hörande gränder, så slutar man sin allmänna öfversigt af Quartier Latin med det eländigaste och uslaste, som qvarteret har att bjuda på. I trakten af Sorbonne äro dessa bakgator mest karakteristiska; ingenstädes utom der får man se dem så korta och förvridna, skärande hvarandra i trubbiga eller spetsiga vinklar, mörka vid middagstiden, med husens murar lutande, smutsiga och drypande af fukt. Här ligger en mängd privata skolor, som förbereda till universiteternas examina. Förolyckade lärde fylla väggarne med affischer, i hvilka de lofva att på 25 timmar inprägla de för baccalaureatet nödvändiga kunskaperna – allt för en måttlig summa.
Ständ att asstä ifrän sina rältigheter. Justerades följurde: Ucdrag af protokollet hällre i Hoglofl. Rrdverflaper och Adelns plenum dett 27 Januarit 1810. S. D. Föredrogs Stats - Utskottets Me» moria! af den 25 sisNedne, innehäliande förnyad hemställan til! Riksens inländer dek mätte StatsWerker tiliäras all uvvkaga Inrikes bokförde Län, och wnn Högloft. Riddmkapet och Adeln, sorn till Ulstvitets förra Försiag hade lemnat sikt bifallsia aswen nu döra wid delta sitt förut fattade beslut iördlkfwa, instämmandes för sin del i Stats-UkssoklekS yttrade önskan, otk nödige mätt 06) stea riu det g,?rde Läne-förflagetö werkställande, ffyndesamt märke kunna tagas. Hwilket skulle de ö-rioa Relpectkve Gränden genom Utdrag af Protocoliet wanligen communiceras. l^r irines. Ridd. och Ad. Upplästes följande. Riters Högloft. Ständers Allmänna Beswärsoch Veconomie, Utftorrs Betänkande, angående Byteo - rrvrster. Twänne serffildte till Utskottet remitterade Memorraler det ena af Herr Lai.dshöfdigen m. m. Grefwe Ösel 8r. telöml-r och det alidia af Rttsdags.
Riksgälds-kontoret mätte inskränka sin tomt åt sjösidan till en bredd af omkring 22 alnar, med bibehållande af samma längd, som hufvudfagaden; att den derutöfver åt östra och södra sidan belägna del af denna tomt måtte öfverlemnas till staden, för att, sedan tomten blifvit genom dess omsorg planerad och i öfrigt lämpligen prydd och planterad samt försedd med kaj, användas för anläggning af båtar; att, derest för Riksgälds-kontorets behof nya uthus behöfde uppföras i de förfallna byggnadernas ställe, som nu vanprydde platsen, dessa måtte anläggas i form af tvänne från hufvudfagadej* »'(springande och med den - S/ats-l Is/coffets Memorial, N:o 230. 7 11a sammanhängande låga flygelbyggnader, sinsemellan sammanbundna med ett prydligt jernstaket, som kunde stödjas på en med nedgångstrappa försedd mur af huggen sten, hvars höjd komme att bestämmas af den vid planeringen uppkommande skillnad i horisontelt läge mellan den nedra tomten, som afstodes till staden, oell den öfra, som bibehölles af Riksgäldskontoret; samt att i motsatt fall, eller derest inga uthus behöfde uppföras, tomten måtte inhägnas inom jernstaket åt södra och östra sidan. Med anledning af fullmäktiges vid samma tid hos Ofver-intendentsembetet gjorda begäran att, genom dess föranstaltande, erhålla ett fullständigt förslag öfver verkställigheten af ofvannämnda gårds planering samt förseende med ny stängsel m. m. samt dermed förenade kostnader, uppdrog bemäldte embete den närmare handläggningen af detta ärende åt en af sina konduktörer, vice professorn F. W. Scholander, som till följd häraf och under förutsättning, att samtlige uthusbyrggnaderna å gården komme att nedrifvas, helst desamma vid anställd undersökning befunnits så bristfälliga, att deras iståndsättande skulle medföra nästan lika stor kostnad, sorn uppförandet af nya byggnader, uppgjort tvänne alternativa kostnadsförslag i afseende på gårdsplatsens jemnande och inhägnande.
För dessa ändamål anser Akademien behöfvas ett årligt anslag af 2,500 R.dr R:mt, att af Akademien kunna disponeras åt biträdande personer, lill en början utan fast anställning, tdldess Akademien lyckats finna tjenliga ämnen, hvilka kunna hos Eders Kongl. Maj:t föreslås till ordinarie tjenstemän, med reservation af någon mindre del af anslaget att ytterligare användas till uppmuntran åt extra arbetare; anhållande Akademien, som äfven finner nödigt att den för Akademiens vaktmästare i stat bestämda lön af 100 R:dr Banko förhöjes, att Eders Kongl. Maj:l täcktes af Rikets Ständer äska ofvanberörde summa 2,500 R:dr, äfvensom 550 R:dr R:mt till förbättrande af vaktmästarens lön och aflöning åt ett behöfligt biträde åt denne. Uppå de sålunda af Villerhels-, Historieoch Antiqvitets-akademien anförde skäl och då, beträffande Riks-antiqvariens aflöning, dennes tjenstebefattning synes vara närmast jemförlig med Riks-arkivariens och Kongl.
Denna sjelfskrifvenhet till lagstiftare, denna hedrande utmärkelse att vinna inträde på Svenska Riddarhuset, att här äga säte och stämma, har jag förvärfvat genom mödor och arbete, och uppskattar högt dess värde; men icke desto mindre föreställer jag mig, att när förstånd och hjerta gemensamt kräfva frånträdande! af denna utmärkelse, för att med min röst söka verka till det nya förslagets antagande, så är del en pligt alt så handla. Jag inser mer än väl, att jag i dag kommer att befinna mig i en ringa minoritets leder; men likasom jag respecterar deras öfvertygelse, som hysa en annan tanke, en annan åsigt i dagens vigtiga fråga än jag, likaså hoppas jag, att R. o. Ad. har undseende med min. En del af Ståndets ledamöter yttrade härtill sitt bifall. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Det är längesedan jag anmälde mig; tiden har sedan dess framskridit och alltmera stegrat 11. o. Ad:s otålighet; jag skall derföre bemöda mig att blifva kort i hvad jag ämnar anföra, men måste dock utbedja mig att få redogöra för de bevekelsegrunder, som skola bestämma, huru jag i dag ämnar rösta. Här liar, i början af della plenum, med vanlig klarhet i framställningen och redighet i tankegången, af en värd talare blifvit utvecklade de hufvudorsaker, hvarföre han och hans vänner, som jag anser utgöra den stora majoriteten inom detta Hus, åstunda en representationsreform. De ändamål han genom denna reform företrädesvis önskade vinna, voro nemi. frenne: först, upphäfvande af den Ståndens fördelning på 4 kamrar, som förorsakar så många oformligheter inom vår lagstiftande församling; beil 28 Augusti. 115 sedan upphäfvande af den orättvisa, som begås mot en hel, talrik och upplyst dass af medborgare, genom desammas uteslutande ur representationen; samt slutligen upphörande af den sjelfskrifvenhet, som tillkommer ledamöterne af R. o. Ad.
Hon for i det nödvändigaste; men fadern var redan i grannrummet, sjungande och svärjande, talande med sig sjelf, småskrattande och bullrande, vältande stolar och bord, fingrande om nyckeln, tumlande in till dem, — gamle Per Olsson i Hannarp, storbonden, supbrodern, den bäste och den sämste menniska under solen, allas vän, bara sin egen och de sinas fiende. Han satt dinglande på kanten af moderns säng, och trefvade efter hennes händer och ansigte. «Nå, mutter. Ger du oss nånting godt?» «Låt mor vara i fred, far. Hon behöfver sofva.» «Höhö, piper kycklingen!» Och jätten kom in mot henne, sakta, osäkert, med lyft hand. Modern grät stilla borta i sängen. «Inte slå henne, far. Det kommer du att ångra.» «Så—å, så—å. Hönan kacklar också. Nå, så skulle då också djefvulen ...» Hon höjde armarna kring hufvudet för att afvärja slagen och störtade ut ur rummet, men hörde ännu modern kvida derinne, som om han släpat henne vid håret ur sängen .. En natt på efterhösten vaknar hon plötsligt vid att det håller stilla derutanför fönsterna. Hon är med ett språng ur sängen och i kläderna. Det blir så tyst, tycker hon. Hästarne frusta och skaka på seltyget; men annars icke ett ljud. Hon tvärstannar midt i sin påklädning och lyssnar med vidöppen mun: allt förblir tyst. Hon är ensam: brodern är vid folkhögskolan, och moderns säng fins icke mer der, sedan hon sjelf gått bort. Det löper en rysning igenom henne; det är så ohyggligt, att allt förblir så tyst. Nere i gården går en dörr, träskor komma slamrande öfver stenbron, och skenet af en lykta faller in i rummet. Derpå blir det igen tyst, en liten stund; och så klappra träskorna uppför stora trappan. Hon springer handlöst genom rummen, halfklädd som hon är, snafvar och reser sig igen, törnar emot men springer vidare, ut i förstugan, rifver dörren upp ... Der står störstdrängen, gamle trotjenaren, med sin lykta i handen, hvit i synen som ett lakan.