Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridder skakets och Adelns Plenum , den 1 Maj 1815. Ö Föredrogs Constitutions-Utskottets Memorial af elen 129 sistiidne April, hvaruti Utskottet, i anledning af Remiss af frågan, hvarthän, Sedan Riks-Slånden derom slannat två emot två, Konungens Nådiga Proposition angående, Götha Canal-arbetes fortgång och ytterligare befrämjande borde remitteras, yttrar sig kafva ansett, ätt ined detta mål, då nii mera icke Vöre fråga om någon pröfning af inrättningens organisation och hytta, utan allenast om Revision af Räkenskaper och Calcuier, medel till arbetets ytterligare understöd, samt sättet och regler för framtida redovisning , Oeconomie-Utskottets befattning icke kunna vara behöflig, och i följe deraf beslutit, att Högstberörde Nådiga Proposition till Stats - och Råneo Utskotten borde remitteras; och skulle de sistnämnde Utskott, jemte Allmänna Besvärs - och OeCoHomie-Utsköttet, härom genom ProtocoIlsUtdrag underrättas. Ut supra. Ex Protocollö A, G» Silverstolpe Utdrag Den i Maj. Utdrag af Protocollet hållet hos Hågvorciiga Prest-Stundet, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den l Maj i8/5. 17 S. D. i öredrogos å nyo och biföllos nedanskrifne frän Utskotten inkomne Betänkanden , nemligen : Ståts-Utskottets : 1:0 Angående afskrifning af framlidne PostDirecteuren Uidins Balance. 2:0 I anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Memorial om Riksdagskostnadérna. 3:0 Om aflöning för Riksens Höglofl. Ständers och deras Utskotts Secreterare , Canrzlier och ^Vaktbetjening, under innevarande Riksdag. 4-0 Orri Befrielse för utskrif lingspenningars erläggande från Malmöhus och Christianstads Uän. 5:0 Rörande nödiga anslag för Undervisningsoch Läroverken i Riket. 6:0
St:s uppmärksamhet å hvad i dessa afseenden är erforderligt samt äskat anslag dertill, så har Han ock uppfyllt Sin Konungsliga pligt, och kan — visst icke med likgiltighet, men med lugn och egen tillfredsställelse motse de beslut R. St. gå att fatta, de må nu innehålla bifall eller afslag. Lika säker, som jag är att Konungen alltid med nöje fäster uppmärksamhet å R. St:s framställningar, de må göras i hvad ämne som helst, samt gerna, så vidt möjligt är, uppfyller Sländernes önskningar, lika förvissad är jag ock, alt hvarken ett eller många afslag å Konungens fordringar af statsbidrag kan inverka på Hans öfvertygelse om hvad för riket är bäst och nyttigast, eller rubba de grundsatser, hvarefter Ilan anser sig böra utöfva Sitt höga regeringskall. Jag tror derföre att man handlar klokast och rättast, om man vid pröfningen af anslagsfrågorna åsidosätter de önskningar, man kan hafva i andra ämnen, samt afgör dessa frågor med afseende endast å anslagens mer eller mindre nytta och befintlighet, samt möjligheten att utan statsverkets alltför myckna betungande bereda nödiga tillgångar till sådana anslag. Frih. Peyron, Gust. Abr., anförde skriftligen: Gr. Anckarsvärds å K. M:s nåd. propos. gjorda anmärkmr i afseende å 4:de hufvudtitelns reglering påkalla nödiga upplysningar, sorn jag nu skall försöka framställa. Grefven yttrar, att propropos. n tillkännagifver, hurusom arméen blifvit indelad på 5 militärdistrikt, i st. f. 6, och, i och med detsamma, att den förra 54 Den 30 No v eili ber f. in. indelningen varit förhastad eller oriktig. Då K. M. funnit att riket kunde indelas i 5 i st. f. 6 militärdistrikt, kan af denna åtgärd ingalunda den slutsats dragas, att den förra indelningen skulle, såsom Grefven yttrat, vara förhastad; den ägde tvertom flera fördelar oell tiar blifvit frånträdd, blott för att bereda nödiga pensioner åt arméens högre befäl, hvilket äfven synes tiafva varit R. Sl:s önskan.
Län, om fördelning eller fritt begagnande af KronoAllmänningen på Wissingsö; af Petter Anderssons från Halland, om linodlingens och linförädlingens uppmuntrande; af Moses Johanssons från Westerbotten, angående eftergift af undsättningstagares skulder för erhållen Spsnneroål; af Pehr Pehrssons från Blekinge, om sättet för KänteSpannemålens lefvererande derstädes; af Carl Fredric Bergs och Börje Pehrssons från Bohus Län, om Ekeskogarne och KronoAHmänningarne; af f. dTalemannen Lars Olssons samt flere Fullmägtiges från Röhus Län Memorial, om jemkning i Rustninge» vid Södra Batailionen af Bohus Läns Rege* 376 Den i4 Junii f. mi mente; af Gustsf Larssons med flere Fullmägtiges från Stockholms Län , angående HäradsAllmånningarne inom samma Län; af Vice Talemannen Jon Jonssons från Blekinge, angående inskränkning i Mörrums KronoLaxfLkesrättigheter; af Eric Svenssons från Bohus Län, om vidtagande af nödige anstalter i afseende på Institutet för Döfstumma; af Carl Hendricsson Bergmans från Gefleborgs Län. angående öppnande af Segelfart emellan en Vik i Bottniska hafvet samt insjöarne Södra och Norra DeHarne; af Nils Strindlunds från WesterNorrland, om tillökade frihetsår för nybyggare i Ångermanland m. m ; af Anders Danielssons från Elfsborgs r :h Eric Ericssons från Carlstads Län serskildta Memorial angående BytesContoirets upphör fide; af 0'of Månssons från Blekinge , om fr seglade anbuds öppnande vid upphandlings-auctioner före offentlige utropen; af Anders Nilssons från Skåne, angående Statsanslag till biträde för Hamnbyggnad .
Den på mantalslängden grundade längd för införande af inkomst-beräkning och lievillnings-afgifter, som Beredningen har att af vederbörande tjensteman erhålla, enligt 37 §, får naturligtvis en ofantligt större omfattning, om deruti skall upptagas hvarje qvinna, som anses ega uti inkomst blott föga mer än 150 R:dr, likasom hvarje man med blott föga mer än 250 R: 1 r årlig inkomst, emot om regeln är den, att ingen deruti upptages, hvars inkomst för året icke anses öfverstiga 400 R.-dr. Det afseende på kön och familje-förhållanden, som tjenstemannen, under utarbetandet af denna längd, skulle få att göra, komme dessutom att betydligt öka bans besvär och fordrs en mycket noggrannare kännedom om personernas lefnads - Bevillnings-Ut skottets Betänkande JW 20- vilkor, än sorn eljest vöre af nöden. Och taxeringsmännens arbete, som ändock onekligen blir ganska mödosamt, huru skulle det icke sedan komma att ökas! Nej, detla förslag har jag visserligen icke velat, för min del, understödja. Deremot har jag ansett, alt Utskottet bort fästa det afseende på Bevillningskommittéens förslag, att Utskottet i sin ordning föreslagil, del måtte, när alla inkomster af kapital och arbete, sammanräknade, icke öfverstiga Ett tusen Riksdaler, Fyrahundra Riksdaler derutaf vara fria från bevillning. Redan den omständigheten, att tjenstemän nu tillgodonjuta lindring uti bevillningen för löner inom visst belopp, och att man, så mycket som möjligt, borde undvika att för tjenstemännen åstadkomma någon större tunga, synes mig hafva bort tala för ett godkännande i denna del af Kommilléens förslag.
Detta strider sä mål emot 1789 ars Skatteköps Förordning, der Högstsalig Konung Lustaf dm Tredje, Glorwördigst i åminnelse, förwarat Frälsemans rätt, utan ock mot war Allernädigste Konungs nu gistna kropostrion: den innehåller endast, huru förhallar ffall med hembud af Frälsejord i anseende kil Lagfarts kiden4 - 37? kidcnS förkortande. Lag-Utskottet har tilstyrkc at Lagen derom mä bliswa oförändrad Höglostige Ridder, skader och Adeln, har bifallit detta: jag anlMcr ar derwid mä förblifwa, at den af Bonde-Stander rväckta fraga, som ar yppad, ruan Konrmgens tilstand, ej mä ripkagas lil vennlguon, samt underrätteife om detta beslut genom en vs^uiLlloQ til wära Kei^sLkivs MedStänder gifwas. Detra 'amne kades pä Bordet» Herr ikl!an§, Joban Jaeob. Jag förenat mig alldeles med Lag - Utskottet i den delen, at köp cj ma bryta Legostämma, men Legostämma kan brytas genom förord; et förbehåll kan göras i et ^rrenäeLomrLLä och dä more ändamäler med Lagens stadgandeförloradt. Jag anhällcr ödmjukast, at det mätte utsattas at, om er sadan» förbehåll göres, detsamma, såsom stridande emot Lagen, icke bör galla» För öfrigt instämmer jäg til alla delar med Herr Us^onckoi^LL yttrande. Grefwe IVIärnsr, /gäolpki 6 o rån. Wid genomläsandet af Herr Lagman Lilkvsriosrrss til LagUtskottets Betänkande bilagda farskilldta vorum, har jag i synnerhet fastat min upmarksamhet pä dek olika inflytande hans och Lagckltskotters Förslag skulle halma pä Jordbruket och Rikers inwäncs hushållning.
”Och mina madrasser”, utbrast en tredje, ”mina sköna herrliga madrasser, som hvar man vet äro de förnämsta i staden och af så fint tagel att de hästarne, som bestått det och som stodo på min egen salig fars adliga stall, blefvo sålda till ett kongligt stuteri – de madrasserna skickar nu fru Norberg hit och vill hyra. Men förr än Gustaf Mauritz Armfelt tår hvila på dem, skulle jag lemna dem till den obetydligaste soldat på sjukhuset.” ”Hvad är detta för ömkligheter, mina damer!” tog doktorinnan med sin vanliga sjelfständighet till ordet. ”Fins det icke split, dumheter och lågheter nog på alla håll utan att vi skola visa oss så litet patriotiska, att vi med afviga sinnen emottaga den, som måste vaka för vår säkerhet? Oaktadt en viss sensation härvid uppstod genom doktorinnan kraftfulla tillbakaslående af de yttrade meningarne, slutade damernas debatt med den allmänna föresatsen att icke någon af dem skulle visa den nyfikenheten att gå ut följande eftermiddag – så framt ei några mer än skäligt vigtiga ärenden tvingade dem dertill. Hur välbetänkt att göra sina förbehåll! Armfelt i Strömstad. – Damernas frontförändring. – Utflykt till eskadern. – Positionen vid Prestbacka återtagen. – Hviskningar om ett hemlighetsfullt besök i staden. – Litet oskyldigt fronderi. Ändtligen hade man hunnit till den följande eftermiddagen, och utan tvifvel hade stadens många fruntimmer den dagen varit exponerade för nödvändigheten att uträtta en mängd ”mer än skäligt vigtiga ärenden”, ty de hvimlade åt alla håll långt utom nordsidtullen, hvarifrån en person skulle komma, hvilken väckte större sensation än hans majestät sjelf torde hafva gjort. Också är det omöjligt att beskrifva den förlägenhet och den ifver, hvarmed damerna, då de samma afton vid 9-tiden gingo att afhöra taffelmusiken utanför högqvarteret, sökte att slå bort hvarandras frågor angående det intryck, som generalen gjort.
E t t godt stycke uppe i land på en klipphäll stod en liten grupp af folk och åsåg seglatsen. Vid ett tillfälle gjorde en af männen en rörelse med sin arm liksom för att peka på eller utvisa en större sträcka på himlen borta i öster. — Efter en stund gick snäckan öfver på andra bogen, och modern såg Lisen böja sig ned under seglet för att kunna se. P å den bogen sträckte de nu, tills ett skär skred skymmande emellan. En liten stund syntes det öfre af seglen kila framåt utefter den stigande konturen af ett berg. Slutligen försvann äfven masttoppen. Och nu gick modern långsamt hemåt. Icke förr än nu, då hon förlorat moderns bild, hade fröken Lisen tänkt på det något sällsamma i sin belägenhet. Hon satt där innanför två båtrelingar ensam med en ung man, som hon egentligen alls icke kände mer än till utseendet. Hafvet trängde sig från alla håll in på dem och liksom tvang dem närmare hvarandra. Snäckans rörelser, som de båda måste följa med sin kropp, ledde deras iakttagelser gång på gång omedvetet åt samma håll. Kölen under dem bar dem framåt utefter alldeles samma linie, och här fanns nu ingen möjlighet att för stunden slita omständigheternas band. Men lika hastigt, som dessa intryck och tankar flammat upp i hennes sinne, släckte hon ut dem — för att strax åter få släcka andra af samma art. Hon förargade sig på sig själf, tog för några minuter hela seglatsen helt praktiskt, kastade grillerna som en hel karl öfver bord, men sjöarna kommo stigande och rullande och skummande efter båten och hade grillerna med sig åt henne, tills hon blef rent uttröttad på sådana barnsligheter och under en ny oeh stark ingifvelse plötsligt flyttade sig till snäckans aktersäte samt bad att få styra. H a n såg för ett ögonblick öfverraskad ut och därtill tveksam, men gaf henne rorpinnen oeh intog genast hennes plats. Det sista undgick icke hennes reflexion, och den nyss vunna frimodigheten gick med detsamma öfver bord. Hafvet hade nu ändrat färg, tycktes det, från det förra djupt mörkblå till någonting grått, men båtens fart hade omärkligt aftagit. E n och annan gång klappade storseglet några slag mot spriet, liksom om vinden icke rätt visste, hvad han ville.
Af den 26 sisth April, angående väckte frågor om ändring i hvad Författningarne, rörande Afradsoch Kronotionde Spannemålens utgörande, forslande eller lösande, nu innehålla. 5. D. Vid förnyad föredragning af förstärkta Stats-Utskottets den 5 dennes afiåtne samt den 9 i samma månad på bordet lagde tvenne Memorial, innefattande anmälan, att vid anställd omröstning dels Talmäns-Tafflarno ansetts böra indragas och endast kostnaden till Stånds-klubbarne samt öfrige oumgänglige depenser för den representation, som af H*rr Landtmarskalken och Herrar Talmän måste iakttagas, godtgöras; dels ock att ;oo R;dr borda vid nu fyr hand 4H Fröt. Utdr. d. 13 Maji 1818. varande Ståts-Reglering uppföras, att för en gång ntgifvas, såsom utgörande den bos Stats-Verket innestående Pension för aflidne Regerings-Rådet von Schewen; fann Ridderskapet oell Adeln, art berörde tvenne Memorial borde till Expedilions-Utskottef, i afseende å underdåniga Expeditioners uppsättande, öfverlemnas. S. D.
§ 7 Ingen tjänsteman som inte uppnått 25 års ålder får räkna dubbla tjänsteår och aldrig vikarier § 10 Vid förslag till pastorer, vid tjänster där inspektion över något elementar läroverk ingår, skall biskopen helst välja bland dem som vid läroverket med heder och beröm använt sin tid. § 11 Har lärare oklanderligt verkat för ungdomen som ordinarie i 10 år skall biskopen ha deras befordran synnerligen om hjärtat Tillsyn över Elementar läroverken, samt instruktioner för därvid varande kollegier och tjänstemän Instruktion för lärare i allmänhet § 1 Varje lärare vid uppfostringsverk fäster en oavbruten uppmärksamhet på det ansvarsfulla kall, som han av fri vilja uppoffrat tid och möda för. Sann och oskrymtad gudsfruktan, sedlighet, lydnad och ordning, självverksamhet, flit och ihärdighet samt naturkrafternas regelbundna utveckling till förvärvande av redbara egenskaper, vare de syftemål för uppfostran han ytterst söker att upphinna. § 2 För att i barnens och ungdomens sinne kunna fästa ett djupt intryck för vad som tillhör sann gudsfruktan och dygd, måste läraren okonstlat röja, att han själv livas av dessa känslor. Vid gudstjänsten, bönen, bibelläsningen, predikoförhören och religionsundervisningen bör lärarens hela väsen ådagalägga andakt, som är oskiljaktlig från en fast tro på kristendomens heliga sanningar. Han skall inte endast då han är i tjänst, utan så fort han inte har oundvikligt hinder, delta i andaktsövningar. § 3 Vid ungdomens behandling i moraliskt hänseende framlyser alltid lärarens kärlek till rättvisa och ordning samt redlighet och saktmod. På ett faderligt, milt men allvarsamt sätt rättar han lärjungens förseelser med noggrann uppmärksamhet på vad som kan bero på deras ålder och på om de har ett omoraliskt lynne. Då läraren finner nödvändigt att begagna sig av sin bestraffningsrätt, skall den inte utövas av en nyck eller överilning. Bestraffningarna skall utföras så att de inte alstrar motsträvighet och bitterhet och det unga sinnet skall känna rättvisa och vänjas vid aktning för plikt som utgör första draget av medborgerlig anda och av all sann moralisk styrka. § 4 Då lydnad och ordning utgör villkoret för samhällsordningen skall barnen vänjas vid dessa dygder. Läraren skall aldrig tillåta att äldre elever ofredar yngre.
Man äger också rätt att med en menniska sluta aftal, när det sker utan tvång och list; men icke må man derföre genom sitt aftal göra en menniska till sin träl. Det är samhället, som föreskrifver, huru stor rätt man får förvärfva öfver sin like; och om samhället skulle vilja så inskränka denna rätt, att t. ex. husbonde ej mer må äga piska sin tjenare; så skulle väl samhällets behörighet härtill svårligen dragas i tvifvelsmål. Hvarföre må det då icke kunna förbjudas att antaga tjenare utöfver ett bestämdt antal, vid äfventyr att sörja för deras och deras värnlösa barns framtid? Om således grundsatsen ej kan bestridas, hvarpå en lagstiftning i ämnet må hvila; så ankommer det endast på lagstiftarens klokhet att utfinna det botemedel, som sökes. Problemet är ej lätt; men det bör icke — jag har redan sagt, att det får icke — vara omöjligt. Ibland möjligheterna må jag tillåta mig att antyda en, utan att dermed gå någon bättre i förväg. Hvad jag önskar och tror vara möjligt, är icke alt hindra arbetares användande vid jordbruk, på hvad vilkor eller till huru stort antal som helst. Men för en viss del af delta antal, beräknad efter den i bruk varande jordens vidd, bör jordägaren vara ansvarig, att de eller deras hushåll icke falla fattigvården till last, vare sig under den tid, de vid egendomen användas, eller inom viss lid derefter. En sådan ansvarighet synes mig böra försäkras genom inteckning i fastigheten; och för den händelse, att denna förut är för mycket graverad, att kunna lemna säkerhet, skulle jag tro det böra föreskrifvas, att arbetarne skola vara försedde med jordbruk till en vidd, hvars minimum skall vara bestämdt. Häri ligga hufvuddragen af den idé, jag skulle önska alt se genomförd. Dermed är endast antydd möjligheten af en ändamålsenlig lagstiftning i ämnet. Alt utarbeta ett lagförslag deri, har jag nu ej kunnat företaga mig. — Ett väsendtligt inkast har jag att upptaga, eftersom jag redan förutser det. Så illa kunde det stå till med en jordbrukares affärer, att han ej förmådde anställa det nödiga antalet af dessa ständiga arbetare. Om egendomen då ej kunde hållas i fullt bruk; så kunde väl ägaren ej heller länge bibehålla sig.
De äro ofta så små, att de utan olägenhet med träd, grottor och vattenfall kunde inhysas inom en småstats afdelning i ett af verldsutställningarnas kristallslott. Allt, gångar, klippor, träd, dammar, ja till och med fiskarne i dammarne, är konstgjordt eller med konst förändradt. Träden äro genom en särskild konst, som i Japan uppdrifvits ganska högt, tvungna att antaga dverggestalt och dessutom skurna så, att hela växten ser ut som en torr stam, på hvilken här och der gröna klumpar blifvit upphängda. De Stenlykta och stenvård på en japansk tempelgård. i dammarne simmande guldfiskarnes form har likaledes förändrats, så att de ofta hafva dubbla eller fyrdubbla stjertfenor och en mängd andra i deras naturliga tillstånd ej kända utväxter. På gångarne finnas höga kullerstenar utlagda att stiga på, för att man ej skall smutsa fötterna, och vid boningshusets dörr ligger nästan alltid ett granitblock, i hvilket man uthuggit en grytformig fördjupning, som hålles fyld med rent vatten. Öfver denna stengryta är lagd en enkel, men ren träskopa, med hvilken man vid behof kan hemta vatten ur vattenkärlet för att tvätta sig. Den kejserliga trädgården i Tokio skiljer sig från dessa små japanska dockträdgårdar genom sin stora utsträckning och derigenom, att träden, åtminstone på de flesta ställen, fått växa fritt. Man har här en verklig park med ovanligt stora, praktfulla och yppigt grönskande träd. Trädgården är oftast stängd för allmänheten. Vid vårt besök undfägnades vi i ett af de kejserliga lusthusen med japanskt te, sötsaker och cigarrer. Slutligen besökte vi utställningen. Den har på senare tider med anledning af koleran varit stängd för allmänheten. Vi sågo här en mängd vackra prof på japansk konstflit, från stenålderns flintredskap och krukmakaregods till nutidens sidentyger, porsliner och bronser. I intet land har man för det närvarande sådan förkärlek för utställningar som i Japan. Man finner derför mindre expositioner i de flesta af de större städerna. Många voro ganska lärorika; i alla funnos praktfulla lackerade varor, porsliner, svärd, sidenväfnader m. m.
HELGE. bittra ord för i afton! Låt oss inte tala mer om Ester att förgå mig, till och med mot dig. Tvinga mig Mamma, jag ber dig, låt det nu vara slut med Det skulle förvåna mig att höra dig tilltala mig kön med öfverdrifven stränghet. I synnerhet kan du nu. Jag kan inte uthärda att höra henne klandras utan inte att göra detta! Bittra ord ha hittils aldrig växlats oss emellan, frammana ej sådana nu, ty ingen af oss skulle någonsin kunna glömma dem! FRU STÅLBEG (stiger hastigt upp.) Går hastigt.) Godnatt, Helge! (Omfamnar honom snyftande. ELIN (stiger upp). vid kvällsbordet. Jag har fått en så häftig hufvudvärk så att jag vill gå och lägga mig genast. (Hälsar knapphändigt och går.) AGDA (går till spegeln och försöker att draga fram sitt hår i pannan. Vänder sig Agda, var snäll och var värdinna för herrarna om med en tillgjord nigning.) Var så goda, mina herrar, och stig ut att supera! SVEN (skrattar). imitera den förtalade aktrisen. Minsann tror jag inte, att Agda försöker att BRUKSPATRONEN. Fruntimmer ha då alltid så mycket idéer. SVEN (skrattar). för att vi ville vara den anfallna oskuldens riddare. Men vi skola hoppas, att våra älskade sofva bort missnöjet i natt och möta oss i mildare humör i morgon bittida. Vi ha fått oss snubbor, både svärfar och jag, Ja, det skulle als inte skada henne. (Mumlar.) som går af och an i upprörd sinnesstämning. Strax (Alla gå genom vänstra fonddörren utom Helge, därefter inkommer Ester genom högra fonddörren, klädd i en elegant nattrock och med utslaget hår.) HELGE (stannar bestört). Hvad står på? Är du sjuk? ESTER. Ser jag så förskräcklig ut? HELGE. gen i denna drägt? Men hvad i all verlden för dig hit ned i salonESTER. min älskade? (Går till spegeln. Med en kokett rörelse.) Jag tycker inte att den klär mig så illa. HELGE. i en sådan drägt.
Dito till Flyinge dito Dito till Ottenby dito Balans till år 1858: Enligt hvad räkenskapen för Strömsholms Stuteri utvisar, har Stuteri-ö.fverstyrelsen den 16 Februari 1857 till nämnde Stuteri öfversändt ett belopp af 44 Riksdaler, utgörande de Stuteriet för berörda år tillkommande medel från Halfvar Bergs donations^ fond; men som denna utgiftspost icke återfinnes i Stuteri-öfverstyrelseusårsredogörelse hafva Revisorerne ansett sig böra å detta förhållande fästa uppmärksamhet. Vid anställd inventering befunnos säkerhetshandlingarne i god ordning. Räkenskapen, hvilken i Kongl. Kammar-rätten granskats utan anmärkning, upptager förhållandet med inkomster och utgifter sålunda: Ströms holms Stuteri Debet. Balans från år 185b: Uppbörd: — Transport: - Balans till år 1858: Skuld Summa Credit. Balans från år 1856: Skuld Utgifter: Aflöning Pensioner Fattigvård Transport och underhåll af landtbeskällare Upphandling af inventarier och förbruknings-per sedlar m. m Medikamenter och sjukvård Brandförsäkrings-afgift Balam till år 1858: Förskotter 171: 16. — Fordringar § I Stuteriets fasta egendom har, enligt afgifna spanmålsoch fourage-räkningar, dels i arrenden och dels genom eget bruk, lemnat följande afkastning: Korn .' » 157. lil. — Halm » 21,156. 133 — § 2. 1 afseende å Stuteriet tillhörande kreatur, meddelar den deröfver afgifna särskilda rakningen följande upplysning: Hingstar Ston Wallack Behållning från förra året. 98. 102. 1. Tjur 1. 1.