Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Föredraget, om än här och der en smula tavtologiskt, uppenbarar med behag en verldsuppfattning, som i sjelfva utgångspunkten låter skönja en anande beröring med Swedenborgs; märkbar redan i dessa första ord: ”Den allmänna idee, i hvilken hela Gudomen bör åskådas, är en evigt lysande Godhet; eller, hvilket är detsamma, en sannfärdig Kärlek och kärleksrik Sanning. Gud är sannfärdeligen Ljus och Sol. Skaparen hafver upprättat sig tvenne stora liknelser i verlden: den ena för den sinnliga verlden, och den andra för den förståndiga. Gud är ett Ljus, som känner och tänker. Han har satt sin sinnebild af ljus i solen, och han har satt sin tankebild i engla-andarne och i de menskliga själar”. Fabricii philosophi kan föröfrigt, i allmänhet, betecknas såsom en åt Christelig Platonism uppstigande förädling af Cartesianska tank-fermenter. Med förundran, att omkring 1740 fanns en svensk prest, som kunde så tänka och skrifva, skall man i hans uppsats igenkänna några af dessa mensklighetens eviga odalsanningar, som för all äkta Philosophi och all äkta Poesi äro gemensamma. Bristande utrymme – tyvärr! – tillåter ej denna gång, att fägna läsare med ett utdrag112. Ändtligen kom en solglimt af lycka. Den, som gjort sitt yttersta att åtminstone fördröja deras äktenskap, hade begifvit sig utomlands. Den öfriga slägten var medgörligare. Brölloppet firades 1743; och genast derefter följde hon sin man, som blifvit Pastor vid Kongl. Amiralitetet, till Carlscrona. Der – att vi må nyttja hennes egna ord – tillbragte hon med honom ”den allrasällaste lefnad, som någon dödlig kan hafva i denna ofullkomligheten”. Flera kännbara förluster, – såsom då det förnämsta af hennes lilla egendom förolyckades på sjön, – kunde ej störa hennes sinnesro. Hon ägde allt, när hon ägde sin ”Herde”. Städse trodde hon sin lycksalighet fullständig, och såg den likväl städse förökas.
— Då i öfrigt, efter Rikets Ständers tanka, en likstämmighet i grunden för beräkning af ifrågavarande bidrag och dem kommunén tili folkskolelärares aflöning utgör, torde linnas lämplig, hafva Rikets Ständer, som tillika äro af den åsigt, att det bör vara hvarje fattigvårdssamhälle tillåtet att,dermedlemmarne derom öfverenskomma, för fattig vårdstillskottens utgörande bestämma äfven annan grund, än den sistnämnda, i iöljd häraf i underd. föreslagit en ändring i förevarande moment till likhet med hvad stadgan för folkundervisningen i riket i dylikt fall innehåller. I afseende å de bestämmelser, som förekomma i 14, 15, IG och 17 §§, har blifvit anmärkt, att föreskriften derom, att enhvar, i fråga om fattigförsörjning, skall tillhöra det samhälle, der han, efter fyllda 15 år, sist under 3 på hvarandra följande år stadigt vistats, gåfve anledning till betänkliga 0- lägenheter. En hemmansegare kunde visserligen förbjuda, att en person finge hos en af honom antagen brukare eller torpare skattskrif vas, men deremot Kih. till R. St. Skrifveliej No 198. svårligen förvägra denne sednare att låta personen vistas i dess hus, hvilket förhållande till och med kunde för egaren vara okändt. Det förhållande vore icke heller otänkbart, att en person, efter att hafva inom föreskrifven tid till pastor aflemnat flyttningsbeviset, ulan sökt mantalsskrifning, i 3 år uppehölle sig inom ett fattig vårds-samhälle, än på ett, än på annat ställe derinnom, äfvensom att denne person kunde hafva hustru och barn, hvilka annorstädes vistades, lifter de 3 årens förlopp skulle, enligt nu gällande föreskrift, ej mindre den ifrågavarande personen sjelf, än hans familj, tillhöra nämnde samhälle. Olämpligheten och obilligheten af ett dylikt stadgande vore uppenbar; och för att afvärja de följder, sorn deraf kunde uppkomma, fordrade försigtigheten, att man icke emottoge dylike personer eller begagnade sig af deras arbete, hvilket åter komme att för dem afstänga utvägarne till försörjning.
Scanctmaviens historia under Konungarne eif Eolkungaätten, 2 delar, Ii. M. i underdånighet till eg nåd. Efter Norriges förening med Sverige, önskade H. M., som då ännu var Kronprins, att en historia måtte utgifvas öfver de tidehvarf, dä Sverige och Norrige varit eller blifvit förenade. Ii. Ex. Hr Gr. von Engeström frågade mig om jag ville skrifva en sådan historia och på hvad villkor. Jag föreslog att dela den i tre epoker. Den första skulle innefatta hela det tidehvarf då Folkunga-ätten innehade Svenska thronell, hvartill den redan ulgifna Calmare-unionens historia kunde anses såsom en fortsättning. För utarbetandet af denna afdelning begärde jag 4oo r:dr b:co , som jag äfven fick. Scmidt näldens krigshistoria ifrån Calmare-unionens upphörande till Konung Carl XH:s död och freden derefter, utgjorde andra afdelningen och betaltes lika som den förra. Tredje afdelningen hade bort beskrifva det politiska förhållandet mellan Sverige och Danmark ifrån 1*720 till freden i Kiel och föreningen med Norrige. Detta arbete, hvartill urkunderna måste sökas i archiverna, fordrade mycken tid. Jag hade förlorat på de föregående och hade icke råd att göra flera uppoffringar. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt tillstyrkte mig också att icke fortfara dermed , såvida jag väntade någon ersättning för den tid jag derpå behöfde använda. H. Ex. hade dittills trott att jag haft någon årlig pension af H. M. för mina skrifter, hvilket aldrig varit förhållandet. Sveriges historia i sammandrag. En del af denna skrift författades på H. M. Konungens befallning för att skickas till utgifvaren af L‘art de verijier les dales , som derpå fått nådigt löfte. Ett sammandrag af Norriges historia , men som icke blifvit tryckt, författades af mig i samma ändamål. Båda dessa skrifter öfversattes af Hr G. Backman, under mitt inseende. Staden Götheborgs historia'och beskrifning, 1 delar, skrefs på begäran af borgerskapet i Götheborg, som subscriberade på 1000 exemplar.
Särsk. Utskottets Betänkande, xi s 169. .—. — Berättelse, II s 3o 1 — 369. Tabeller, om upplysningars meddelande i anledning af de utgifne, öfver BancoVerkets tillstånd; Motion, remitt. till BancoUtskottet, II s i332. BancoUtskottets Betänkande, Yl 1. s 688. 689, bif. af PresteStåndet, IX s 703, af BorgareStåndet, IX s 706, af Adeln, IX s 799. —- om tryckningskostnaden för de utgifne; BancoUtskottets Betänkande, VI 1. S701, 702, bif. af PresteStåndet, IX s 7/p, af BorgareStåndet, ix s 83o. Underd. Tabergs Bergslag, om det må indelas till extra rotering, Vill s 867— 883. Tableauer, BancoUtskottets Memorial med åtföljande, öfver BancoVerkets ställning, böra tryckas enligt BorgareStåndets beslut, IX s 275, PresteStåndets, ix s 289, BondeStåndets, IX s 2p5. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Ko n sitt niia ns-l Is kattets Memorial, N:o 12. t 12 Alik. tili Exp.-Utsk. d. 21 Juli 1851, kl. 2 e. tu. Memorial lill Rikets S/änder, tued förslag till ändringar uti 53 och 70 §§ R. F. samt 31 § R. 0., angående åtskilliga Bevillnings-Utskottets åligganden. Genom Memorial af den 15 Joni 1848, N:o 16, hade Konstitulions-Utskottel vid näslförlidne Riksdag lill Rikets Höglofl. Ständer öfverlemnat förslag till åtskilliga ändringar uti 53 och 70 §§ R;.
Förmodligen tyckte antingen hon sjelf, eller hennes efterlefvande vänner, att hon i dessa bägge stycken hade sträckt Poesiens friheter något för långt utöfver den qvinliga gränsen. Likväl har hon äfven i åtskilliga af de stycken, som i samlingen finnas, tillåtit sig situationer, målningar, uttryck, så obrydda om allt pruderi, att en nutida skaldinna knappt skulle äfventyra dem. Sjelf i sin vandel föresynlig, med sin komiska uppfattningsblick förenande den strängaste sedliga sjelfmedvetenhet, tänkte hon, att satsen ”för de rena är allting rent” bör jemväl af den qvinliga qvickheten få tillgodonjutas. Rätta linien härvid är i alla fall ytterst vansklig. Den uppdrages dock slutligen blott af Qvinnans medfödda, fina instinkt och naturliga takt för det Skickliga. Måhända har Fru Lenngren, i denna hänsigt, en och annan gång sträckt sin vågsamhet till en smula ”mannabragd”. Och är den verkligen mera vågande, eller mindre sedesam, i den nyssnämnda muntra parodien, – emedan der förtäljes med en folkvise-artad upprigtighet, att – ”flickan var så varm, så ung, Och jungfrudomen var så tung” (m. m.); än i ett stycke sådant som ”Andarne”, – emedan här samma thema genomförs under en fransyskt half och gles beslöjning, och bekräftas genom sjelfva ”söta mors” föredöme? Likväl har denna berättelse blifvit i samlingen upptagen; naturligtvis såsom mindre anstötlig än den förra. Om den således är för unga läsarinnor mera uppbygglig, må betviflas. I allmänhet skall efterverlden äfven derför vid hennes skrifter alltid fästa en stor uppmärksamhet, att de så troget måla sin tids seder, sin förevarande sällskapsverld, och dervid äga, så väl i ton som i ämnen, så mycket inhemskt. Med undantag af Bellman, torde i det afseendet ingen af våra äldre skalder vara svenskare, än hon; åtminstone om vi få antaga – och skulle vi det icke? – att till vårt folks äkta ursprungslynne hör en oskiljelig förening af godt modervett och godt skämt.
— Konstitulions-U(skotteIs Memorial M 2. 13 isbnoir, (dori biv 6nabå8 .ebs - Om ändring i nedan anförda grundla; Regering § Riksens Ständer skola i kraft af denna Grundlag hvart Tredje år sammankomma. Uti hvarje RiksdagsBeslut skola Riksens Ständer bestämma dagen, då de lill följe häraf åter sammanträda, samt uttrycklig Riksdagskallelse, med nödiga föreskrifter i afseende ■på Riksdagsmanna-valen, deruti intaga. Konungen vare dock obetaget, att Riksens Ständer till Urtima Riksdag derförinnan kalla. § Riksdagarne skola hållas i Rikets Hufvudstad, utom i de fall, då fiendens framträngande eller pest eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt, eller för Riksens Ständers frihet och säkerhet vådligt. Konungen utsätte då, i samråd med Riksens Ständers Fullmäktige uti Banken och Riksgälds-Kontoret, en annan ort, der Riksens Ständer böra samlas, och kalle dem dit till den tid de sjelfve förut bestämt. § I de fall, då Konungen eller StatsRådet sammankalla Riksens Ständer, fastställes tiden till Riksdagens begynnelse efter tretionde och inom femtionde dagen från den, då kallelsen blifvit uti Hufvudstadens kyrkor kungjord. § Riksens Ständer välje genast, sedan Riksdag blifvit öppnad, de Utskott, hvilka is-§§, angående Riksdags hållande hvarje år. s-Formen. 49. !:o Riksens Ständer skola i kraft af denna Grundlag sammankomma till Lagtima riksdag hvarje år den 15 Januari eller, om helgedag då inträffar, påföljande dag. Konungen dock obetaget, att Riksens Ständer till Urtima Riksdag derförinnan kalla. 2:o Vid Urtima Riksdag må icke andra frågor och förslag förekomma, än de Konungen till Riksens Ständer framställer. 50. Riksdagarne skola hållas i och kalle dem dit till den tid, som i nästföregående § bestämmes. SI I de fall efter tjugonde och inom tretionde dagen från den, då kallelsen blifvit i Hufvudstadens kyrkor kungjord. 53. Riksens
När nu Herren låter komma dig in uti de Cananeers, Hetheers, Amoreers, Heveers och Jebuseers land, hvilket han dina fäder svorit hafver, att han ville gifva dig ett land, der mjölk och hannog uti flyter; så skall du denna tjenstena hålla i denna månadenom. I sju dagar skall du äta osyradt bröd, och på sjunde dagenom är Herrans högtid. Derföre skall du i sju dagar äta osyradt bröd; så att när dig ingen surdeg, ej heller syradt bröd skall finnas i alla dina landsändar. Och du skall säga dinom son på den tiden: Sådant hålle vi fördenskull, att Herren så hafver gjort med oss, då vi drogom utur Egypten. Derföre skall dig vara ett tecken i dine hand, och en åminnelse för din ögon; på det att Herrans lag skall vara i dinom mun, att Herren hafver utfört dig af Egypten med väldiga hand. Derföre håll denna seden i sinom tid årliga. När nu Herren hafver låtit dig komma in uti de Cananeers land, såsom han dig och dina fäder svorit hafver, och hafver dig det gifvit; Så skall du afskilja Herranom allt det som öppnar moderlifvet, och förstfödt är ibland boskapen; det som mankön är, skall höra Herranom till. Det förstfödda af åsnanom skall du lösa med ett får; om du icke löser det, så bryt halsen sönder på thy; men allt förstfödt af mennisko ibland din barn skall du lösa. Och när ditt barn frågar dig i dag eller i morgon: Hvad är detta? skall du säga thy: Herren hafver fört oss med väldiga hand utur Egypten, ifrå träldomsens huse. Ty då Pharao var trög till att släppa oss, slog Herren allt det förstfödt var i Egypti lande, ifrå menniskones förstfödda, intill boskapens förstfödda; derföre offrar jag Herranom allt det som moderlifvet öppnar, det mankön är; och det, som förstfödt är af min barn, löser jag. Och det skall vara dig för ett tecken i dine hand, och en åminnelse för din ögon, att Herren hafver fört oss med väldiga hand utur Egypten.
Utskottets pä bordet lag. da Memorial med förestagne Reglor och före. skrifter till de Skattffyldigas och Taxeringsman, nens samt andre Wederbörandes efterrättelse, föredrogs ä nyo och bifölls med bifogad önskan, att nämde Reglor, i händelse de af Riksens Ständer blifwa godkände, mä genast till We. derbörandes efterrättelse igenom trycket krmgöras. Ut supra. blx ?rotocollo O. eUm^vill. Utdrag af Protokollet, hältet hos Högwördige Preste-Ständet wid Urtima Riksdagen uti Arebro den iz October i3io. S. D. Instämde Preste. Ständet i Högloflige Ridderskapets och Adelns igenom Protocolls Utdrag af nästledne gärdag meddelte bestut, att en Medaille till uttryckande af Nationens sak. nåd Den iz October. 177 nåd wid förlusten af Hans Kongl. Höghet Kronprinsen Carl August, skulle pä Riksens StänderS Banqus bekostnad präglaS af lika stor. Hk med den, som präglades öfwer Hans Kongl. Höghets utwäljande till Tronföljare. Ut supra. blx Nrotocollo O. ^Im^vill. Utdrag af Protokollet, hältet hos Hög. wördige Preste.Ständet wid Urtima Riksdagen uti Arebro e. m. den i; Oktober 1810. S. D Oöredrogs ä nyo och bifölls Allmänna Beuvärs och Oeconomie-UtffottetS under förmiddags Setzionen pä bordet lagda yttrande anstende dels Allmänna Magazins-Jnrättningens Styrelse och Förwaltning, dels utwägar till af. hjelpande af Spannemälens nuwarande wan plis. Ut supra. klx ?rotocollo Ul. ^Imc^vik. Utdrag af Protokollet, hältet hos Hög. wördige Preste-Ständet wid Urtima Riksdagen i Arebro e. m. den 14 October 1310.
Att, sedan en Kammarduksoch finare LjnneFabrik år 1753 blifvit anlagd på Slottet i Wadstena, och Interessenterne deruti den 5 April 1704 erhållit K. M:ts Privilegium, i hvars 4:(^e Punct förklarades, det Interessenterne ägde ali emottaga Kungsgården Starby med alla dess tillhörigheter emot behörigt arrende och vissa vilkornär det Contract tilländalöpte, som då varande arrendatorn innehades så öfverläts både Fabriken och KungsgårdsArrendet till Sökandens Fader, Assessoren Vult von Steijern i lifstiden, hvilken var innehafvare af bägge delarne intill den 3 December 1801, då K. Kammaroch CommcrceCoIlegierne utfärdade nytt ArrendeContract å Starby Kungsgård 74 Stats-Utskottets för nu varande innehafvaren, under en tid af 3o år , räknadt ifrån Midfastan år i8o3, till samma tid i833, emot ett årligt arrende af 200 T:r Sp:ml, hälften Råg och hälften Korn, och ålagd skyldighet, att, under den tid Arrendet fortfore, behörigen drifva och vidmagthålla den i Wadstena anlagdc LinneFabrik. Och hafva de bägge Lägenheterne, hvarå Sökanden begärt Skatternanna-ratt, blifvit år 1730 skattlagda: VallaSlätten för en årlig afkastning af 36 £ Lass Hö till 18 D:r 4 öre och 2 D:r S:mt för 2 Tunneland ensädesoch Örmyllejord, samt HerrsjöJngeiij eller sona den äfven kallas Knopängen, hvilken varit en under Wadstena Slott lydande och uli Starby Arrende inberäknad samt allt hittils under Kungsgården brukad Lägenhet för 5o Lass Hö, med 21 D:r 8 öres S:mts ränta.
lag får således sluta med den hemställan, att R. 0. Ad., med afslag å Ekon.-Utsk:ts Betänk , ville vidhålla sitt förut i ämnet fattade beslut. Hr von Ehrenheim, Per: Som jag icke var närva rande i Utsk:t då detta Betänk, uppsattes och således icke kunde anteckna mig som reservant, ber jag få yttra alt jag icke kan instämma i det slut, hvartill Utsk:t kommit, .lag behöfver icke tillägga något till hvad Hr Olivecrona yttrat, utan instämmer deri. Jag beklagar emedlertid all Betänk:t blifvit så uppstäldt som det är, ty nu linnes ingen annan utväg för R. 0. Ad. än att alslå detsamma och vidblifva sitt förra beslut. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Ehuru jag ogerna uppträder och uttalar min åsigt i denna fråga, rörande hvilken äfven inom detta bus en sä sjuklig lusta visat sig att göra qvinnan till något belt annat än det hvartill vår Herre skapat henne, att man icke ens vet huru långt man vill gå i sin förmenta välvilja, • ville jag dock göra allt hvad i min förmåga stöde, för att kunna framkalla ett lika beslut som Preste-Ståndet. Detta Stånd har nemligen efter min tanke handlat ganska visligt, då det afvisat hela förslaget, och om R. 0. Ad. stannat vid samma beslut, hade frågan fått hvila till nästa riksdag. Då detta emedlertid nu icke är möjligt, anhåller jag att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut, och jag gör detta på de skäl, jag nu går att anföra. Jag är öfvertygad om att dessa bemödanden äro långt ilrån att vara qvinnan till någon tjenst. Hvarje sträfvan, som går ut på att rubba den eviga verldsordningen, kan icke vara annat än förderflig, och man behöfver blott betrakta qvinnan för att se att man kommit in på en missriktning — den missrigtningen att, i stället för att låta civilisationen ledas af sanning, gudsfruktan och sedlighet, låta den öfveraå i lust för materiella njutningar.
Kongl. ^oisiit6n8 bifall, och befordrades med underdånig tilstyrkan til Kongl. Majt. ^amma min skrift, med något tillagg, har sedan blifwit införd i Läsningen af blandade ämnen N:o 10 och ,7 p. 72, <m förmodeligen af alla wettgiriga känd Periodiff afhandling, som hedrade sit Tidehwarf, men som det tunga Lon5oi8 oket gwäsde. Jag har med et Utdrag af nämnda min skrift uptagit en stund af Högloft. Nidderffapets och Adelns dyrbara tid, men hoppas winna tilgift för min patriotiska och blefwe för mig ben största hugnad, om detta högt uplysta stånds öfwertygelse om detta werkliga högmål öfwerensstämde med min anförda tankes och at i kraft deraf genom Rikseus Högloft. Ständers gemensamma åtgärd, denna i fräga warande Landspläga pä et klokt och werksamt satt afhjelpas kunde. Med Hällskjutsen har den sä kallade Kungsoch Kronvskjutsen mpcket gemenffap, men som aldrig kan afhjelpas, utan blott mistbruken förekommas och behofwet ibland mindssas genom Sjö-Transporter. At Kronoffjutsen mindre be. talas än Hällskjutsen, är en werkelig obillighet. Det Allmänna bör icke winna pä de enskilda; häldst de sednare förse Staten med alla sina tilgängar. Det är sä mycket mera oskäligt, som wista Samhällets medlemmar och wiste 766 Den 1.5 Imrik. Höfdingedomen harwid i synnerhet blifwa lidande, och säledes all mojelig ersättning bör göras af de allmänna sammanskotten. Som wi alle i gemen wid et xäkvmmande krig behöfwa hägn, wägar jag wördsammast framföra den bön och Let räd, at Högloft.
Deras uppoffring har grundlagt tvär säkerhet: skulle dek wäl wara förenligt med Swensta nationalkarakteren akt läka betza Fosterlandets Försvarare, som nu af Kngsmanshuset erhälla eit alldeles otillräckligt und°rhäl>, framsläpa sina dagar att tigga as den rikes ötwerfiöds Ware bet icke wärdigore en Nation, alt genom wisa anstalter bereda dem den torftiga men säkra bergning, som deras bragder dem rärlwist bort föcwärfwa? Äfwen i drrn.r de! wi-ar sig vfu ikomligheten som följer bristande enhet i administratmmn. Wi se as exemplet med ArmLens jPensionsKotza, hrvad en klok styrelse är l ständ att uträtta. Jutet ställe wore i min tanka lämpligare för en förening gf al! underhälls-odministralion för den alstev^de eller stympade krigaren, frän Genera'en till Soldaten, än Armens PensionsKatzas Direktion. Jaa kän-er alltför wäl 0 t dnina Kafla är tiistommm och underhulieS af delägarneS egna sammanstött, och ottisä egentligen är priwat egendom;»»^ sädont hindrar icke att, med bibehållande si hwar och enö rätt, en sammmonstagning dernnd kunde ste af AmiralitetsKaflan, Wadstena KrigSmcnuiahuietS fond, (Zutiat ^ciolis, och krecinki VViiksNninL OoMkeas Hospital, med flera inrättningar, der meninstowännen under särskilta former destagil i krigarens understöd.
Det är nästan omöjligt att föreställa mig, hur jag skulle känna det om jag plötsligt vaknade i morgon med en röst som Jenny Lind, med en kropp, så smidig och kraftig, som – med en – men jag kan så lätt och lifligt föreställa mig att min hy är Det är just ett sådant afgörande ögonblick (att) författarna ha velat skildra i dessa två parallel-dramer. De ha tänkt sig att Karl i den ena och Karl i den andra pjesen är väl en och densamma människa, ändå utrustad med sådana små olikheter, som det är så lätt att tillskrifva sig själf utan att förlora känslan af sin egen individualitet. I det vanliga lifvet hade man ej ens kunnat märka att sådana olikheter existera. I de flesta tillfällen hade dessa olikheter icke haft något inflytande på den ena eller på den andra Karls handlingar. Om man tänker till exempel att allt hade gått bra för dem, att fadern hade fått lefva ännu ett par år, skulle Karl, som han är skildrad i den första och Karl, som han är skildrad i den andra pjesen, haft ungefär samma öde, och hvarje liten perturbation i deras existens, som skulle framkallas af dessa små af oss fingerade differenser i deras karakter, skulle snart ha kommit att utplånas under de yttre omständigheternas tryck. Men nu kommer ett sådant afgörande ögonblick i deras lif, när lika viktiga plikter synas dra dem i motsatta riktningar, och dessa små differenser, som vi förutsätta i deras karakterer, äro tillräckliga för att åstadkomma, att den ena väljer den ena, den andra väljer den motsatta väg, och när valet en gång är gjordt skilja sig deras existenser för att aldrig träffas åter. Eller ett annat exempel från mekaniken: Låt oss tänka på den vanliga pendeln, eller om Ni så vill, på en liten tung kula, som hänger på en mycket lätt, men mycket böjlig tråd från någon spik. Ger man kulan en liten stöt, flyr densamma till vänster eller till höger, beskrifver en viss cirkelbåge, når en viss höjd, faller tillbaka men stannar icke vid den ursprungliga punkten utan flyr i motsatt riktning ungefär lika högt, faller så åter ned och fortsätter sedan att oscillera fram och tillbaka under en viss tid. Om min första stöt hade varit något starkare, hade kulan flytt något högre upp, och sedan hade allt gått ungefär på samma sätt.