Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 blotta föreställningen om en sådan hsftnonie emellan en husbonde och hans underlydande; att den förre finner sig den se*, nare förbunden, ligger för mig en så vacker,' och i våra dagar så sparsamt förekommande idée, att jag, för min del, anser den böra mera hedras; mera uppmuntras; än den ringa inkomst förtjenar afseende, hvilken Staten uppoffrar genom så beskaffade testamentens undantagande från Bevillning, hädanefter såsom hittils; hvarföre jag ock, med ofvannämnde inskränkning,' röstat för bibehållande af den uti 1833 års Bevillnings-Stadga intagne exception i denna del.” Herr Dönner förenade sig i denna fråga med hvad Herr Cron sålunda andragit, Herr Westerstrand: ”Efter det jag reserverat mig mot Höglofl. Utskottets beslut, angåen. de värdering af brandförsäkradé Hus i Städerne, får jag utbedja mig att få närmare utreda mina åsigter i denna del.” ”Efter hvad Höglofl. Utskottet föreslagit, skola Berednings-, Taxeringsoch PröfningsComitéerne, vid all beskattning efter II Art. i blifvande Bevillnings-Stadgan, ega oinskränkt magt, att beskatta en hvar till det belopp, Co - 58 Bil. t. Bevilln-Utskottets Betänkande N-.o 7; mitéerne finna billigt, utom i den omständigheten att brandförsäkrade Hus i Städerne icke må nedsättas under försäkringsvärdet. Jag medgifver gerna, att Hus i Städerne, till förekommande af måhända inträffande mordbrännerier, icke böra fått försäkring öfver sitt värde, men helt annai ar Husets värde, och den Summa, hvarmed samma betalas, och den afkastning det gifver, »edan underhållskostnaden, TJtskylder och Premii-afgifter afdragits, som vanligen blir högst ringa, men hvilken likväl borde vara grunden för beskattningen. För de Hus, som i förra Brandförsäkrings-inrtättningen egde del, voro afgifterne nästan fullt betalte; meri dessa gingo förlorade.
l2:o danfelt må emottaga od) å eäfning föea ©epofitionee af: a) 0menft 0ilfvoeempnt elke Q3anco*0eDlae, unDee föebinDelfe föe 33anfen, att tilIl)anDaf)ålla åt Den peefon, föe (»wilfené eäfning in* fattningen blifroit gjoeD, en DeemeD lifa foe 0umma; od) fåe Det 9iäfuingö*l)afmaeen fritt/ att fattima 0umma, antingen i 0i(f* me*mi)nt elke $3anco*0eDlae, uttaga; od> b) Sucatev, imber förbinbelfe för 53anfen, att åt Räfntngd* hafmaren tillhandahålla ett lifa fort antal, forn infart blifmit. l3:o fanten må äfmen, få mibt utrymme od; lägenget bertill inom danfelt gifmed, emottaga till formar, unber förfegling af in* fåttaren, pafeter elier annan flyttbar egenbom, utan att om innehållet itnbfå uppgift, och utan attfmarighet å 55anbend ftba för oförmållab {baba och tillfällig olpcfa, meb rättighet för SSanfen, att, i förl;ållan* be till tiben odj bet nebfatta gobfetd rt;mb, för fåban bepofition upp* bära en afgift, forn i Reglementet fommer att beftämmad. l4:o SDepoftttoner å få fallab löpanbe räfntng få fortfaranbe utan afgift, ^marfen mib infattning eller uttagning, äga rum för bet (lagd infättare, forn i cfc någonftn utfälla inmidntngac till förre be* lopp, än berat?
Ständer afgifvit, får Utskottet nu meddela Utlåtande öfver de Lagförändringar, Herr Grefve Gyllenborg i öfrigt föreslagit. Dervid har Utskottet, i anledning af I och 2 puncterna i Memorialet, ansett an* dre Stadganden, än dem nu gällande Lag redan innefattar, destomindre erfordras, sam II Cap. 1 §, RättegångsBalken tydligen innehåller. att uti skriftlig stämning, jemte andre dervid föreskrifne omständigheter, böe nämnas saken; samt det icke eller är någon i tvistemål svarande Part betaget, att skrifteligen afgifva sitt svaromål och jemväl afsäga sig rättigheten att vidare varda i målet Lag Utskottets Ectankanden. hord, och således undvika personlig inställelse, vid andre tillfällen än dem Motionairen sjelf afsett, eller då Domaren i och för vittnesmål eller nödige upplysningar, finner begge Parternes närvaro nödvändig; men att i sådane fall, Svarandens inställelse skulle ske på Kärandens förskjutande kostnad, har Utskottet icke funnit skäl tillstyrka, då sådant skulle leda till Kärandens betungande, och Svaranden, i händelse han från kåromålet frikallas, i alla fall tillägges ersättning för sitt Rättegångsbesvär. Då det måste vara så väl kärande som svarande Parters åliggande, hvilka vid Häradsoch DagmansRätter, der Utslag och Domar afkunnas , hafva Rättegångsmål anhängige, att sine rättigheter hvar för sig iakttaga och bevaka, hvarvid de hafva att ställa sig kallelser och anslag till efterrättelse. Så har Utskottet saknat anledning, både att tillstyrka förändring i den faststälde tiden för vads erläggande mot Häradsoch LagmansRätts Domar, och att anse Käranden förpligtad lemna Vederparten , hvilken ofta kunde vara från honom aflägse boende, del af Utslag eller Dom; i hvilket fall besvärstiden skulle beräknas från detta delfående; men hvarigenom både Ökade kostnader och besvär för kärande Parten och tidsutdrägt skulle uppkomma.
Under det häftigaste ropet om Skogsbrist, och flera Förordningars utfärdande emot Skogsåverkan, hafva en stor del af våra Allmänna Skogar försvunnit. Betydliga Parker finnas ännu qvar, men de begagnas ej på ett sätt, som svarar emot ändåmålet. Mari kan ej annat än 330 Den 5 Januarii, instämma i en upplyst Embetsmans yttrande: ”att inbillningen förvånas öfver omätligbeten ”af de Skatter, Naturen i dessa Ödemarker årligen frambringar, och tillika der årligen fruktlöst förstör; att hos hvarje tänkande sann Patriot, en känsla af djup smärta måste födas, "då lian ser en så ringa del deraf till Fäderneslandets nytta användas.” Det skulle mycket bidraga till våra BancoSedlars qvarblifvande i Landet, om hitförseln af Finska Producter kunde förminskas och slutligen förekommas, att stora PenningeSummor bortfördes för Skogsoch flere Effecter, som till en stor del vinnes derigenom, att de betydeliga Skogar begagnas, som finnas i Stora Kopparbergs Län, i Norra delen af Upland, Gefleborgs Län, Norrland och Jemtland, allt upp till Norrska Fjällen, då deras Innevånare äfven derigenom erhålla utrymme och medel till Jordodling. Huru detta lättast kan sättas i verket, är nyligen utförligt beskrifvit i en Afhandling inlemnad till K:gl. LandtbruksAcademien och införd i dess Annaler för detta år: ”om möjligheten att uppfylla Hufvudstadens behof af Yed och Kohl från Svenska Skogar, af Fåhreus.” Den Nationelle vinsten, jemte besparing för hvarje enskilt Innevånare i Hufvudstaden, är i samma Skrift så tydeligt ådagalagd, att detta ämne förtjenar den största uppmärksamhet och de mäst verksamma åtgärder. Bedan vid 1809 års Riksdag beslöts att ReeognitionsSkogarne skulle användas till Statens Fästa, att de skulle skattläggas och Hemmantal Den $ Januarii. 331 dem åsättas, hvarefter Bruksägare finge för Sex års Ränta, lösa till Skatte så stor del, som till Brukens drift nödvändigt erfordrades, då Recognitions-afgiften deremot upphörde.
Innan feberpatienterna besöktes, skulle de dock gå till några andra sjuklingar: gamle Anders Persson, hvilken låg ensam i sin fattiga stuga med sitt sjuka ben, den stackars gumman i Backen, som i ett anfall af svindel fallit i elden och bränt hufvud och ansikte, samt mor Sörman, torparhustrun under prestgården, som låg i sista stadiet af lungsot. Och så gingo de båda unga kvinnorna gladt oeh frimodigt åstad, kännande sig redan på förhand uppfyllda af en viss tillfredsställelse med sig själfva och med allt, hvad de skulle komma att uträtta. Nu voro de inne i Anders Perssons stuga. De hade redan uppgjort för sig, hvad allt de skulle bestyra därinne. Gubben låg ju utan hjälp eller något kvinligt biträde. De skulle sopa och löfva golfvet, vädra det kvafva, förpestade rummet, göra upp eld i spiseln, tvätta, förbinda och rusta om den sjuke, ordna hans bädd m. m. Men golfvet var redan sopadt, och såväl därpå som i spiseln låg friskt, doftande löf. Det var riktig midsommarsstämning därinne. Vid sängen stod en trästol och därpå en kaka mjukt bröd och en mugg friskt vatten, och i sängen låg den sjuke, visserligen skäg gig, men ren i ansiktet oeh om händerna oeh med del långa, grå håret slätkammadt. Han helsade de inträdande med en visserligen gladt öfverraskad blick, men dock ej med den ödmjuka, öfverväldigande tacksamhet strålande därur, som ett par » räddande änglar » kunnat vänta sig. Då de sedan uttalade sin förundran öfver, att han hade allt så snyggt och ordentligt omkring sig, omtalade han, huru beskedligt mor Grundin, den fattiga enkan, som bodde en bit därifrån, oombedd kom till honom ett par gånger om dagen och städade oeh skötte om honom. I går hade hon bakat, och där låg färskt bröd, som hon nyss gifvit honom » Åh! Människorna va ' så snälla, så snälla så! » — » Har någon annan varit till er också? » » Ja då!
Jag vill i förevarande lagrum hafva det på sjelfva straffbegreppet grundade förklarande, att, sedan förbrytare med döden afgått, är icke någon straffande åtgärd från statens sida vidare erforderlig, och att således väckt åtal, i allt, hvad det syftar till utkräfvande af straff, förfaller eller redan meddelad straffdom förblifver utan verkan såsom då mera saknande hela den betydelse och hela det ändamål, hvarför den tillkommit. Till detta i sakens natur grundade nedläggande af straffmaktens utöfning måste ock höra inställandet af den exekutionsförrättning för böters utmätande, som val icke, lika med de öfriga straffarterna (dödsstraff, straffarbete och fängelsestraff), möter hinder af naturlig omöjlighet, men hvars skenbara likhet med utsökningsåtgärd för skuld eller uttagande af forbruten dömd egendom icke bör missleda omdömet till förbiseende af handlingens verkliga och enda karakter af straffverkställighet. Penningeinkomsten för kronan af böters uttagande är icke ett ändamål, utan blott en följd deraf, att staten låter förbrytaren genom mistning af egendom lida straff. När nu straffet, i dess enda och sanna bestämmelse, icke kan tillämpas, i anseende till förbrytarens död, bör väl ej dess eljest, men blott såsom tillfällig följd emotsedda, ingalunda i och för sig i strafflagstiftningens grunder beräknade verkan, penningeinkomsten, eftersträfvas såsom ett fristående ändamål. Statens fl - 13 nanciela intresse vidtager här först då kriminal-lagskipniogen fullgjort sitt värt och har att i uppbördsmanuens vård öfverlemna, såsom kronans tillfälliga — i sin grund visst icke önskvärda — inkomst, de i böter indrifna penningar. Den praktiska olägenhet, det föreslagna lagbudets tillämpning kunde komma att medföra, torde ock böra tagas i betraktande. Den ansvarighet, hvarunder kronans tjenstemän hafva att indrifva fordringar och böter, skall i bötfälld persons sterbhus inleda en officiel fordringsägare, som måste vara mera brådskande, mera sträng och obeveklig, än alla de borgenärer, som för sina fordringar gifvit verklig valuta och här söka att den återvinna.
”Detta innefattar ju ingen önskan, att en sådan förordning måtto utfärdas, utan här tages ju för afgjordt, att den kommer att utfärdas. För min del tycker jag, att det blott är ett höfligt talesätt till Konungen, och jag kan derföre så mycket mindre instämma uti beslut om någon redactionsförändring häraf, som jag finner Utsk:s redactionsförslag Öfverensstämmande med den satsen, som bjuder lenhet i ord, men kraftfullhet i sa k. Åtskilliga hördes yrka propos. Frih. Cederström: Det är i anledn. af Hr Gr. Posse* förslag att förändra tiden för utvexlingens början från d. i Sept. t. d. i Oct., som jag begärt ordet. Jag anser den i Oct. innefatta lika liten garanti som d. i Sept. Jag har der - Den a3 Juli f. ra. ”9 före föreslagit den dag, som man med all säkerhet kan bestämma, nemi. dagen efter den, då bancolagen blifvit i hufvudstadens kyrkor promulgerad. Hr Lagerhjelm: Om jag icke misstager mig om opinionen inom huset att odeladt bifalla detta utlåt., skulle jag önska, alt R. o. Ad. utan uppehåll skrede till afgörande af denna till den grad stora och vigtiga fråga, att jag är för liten talare för att längre vilja uppehålla mig dervid, synnerligast sorn jag är öfvertygad, att ingen finnes, som icke inser nödvändigheten af enighet vid afgörandet af ett så magtpåliggande ämne. Jag anhåller om odeladt bifall till utlåt. Ropen på propos. förnyades. Hr Lefre'n: Det har blifvit föreslaget atti bestämma utvexlingsdagen tili d. i Oet. i stället för d. i Sept. Jag instämmer i den siste talarens åsigt, icke derföre, att jag såsom ledamot af BaneoUtsk. haft äran deltaga i beslutet om detta utlåt., utan på de af den värde talaren anförda skäl. I händelse de öfriga Stånden förena sig om utvexlingens fördröjande, blir det tillfälle för R. o. Ad. att efter inbjudning förena sig med dem; men R. o.
Den märkvärdiga rättegång, som Rikets Ständers Justitieombudsman, efter dertill emottaget uppdrag af Konstitutionsutskottet vid den sist öfverståndna Riksdagen, emot oss utfört och fortsätter, för våra rådslag och handlingar, såsom Ledamöter af Konungens StatsRåd, hade, efter fjorton månaders förlopp, omsider hunnit derhän, att skriftvexlingen horde anses vara fulländad, då vi den 17 sistlidne Januari kunde till den Höglofl. RiksRätten afgifva våra förklaringar öfver Hr JustitieOmbudsmanneus s. k. shitpåståenden, fördröjda under ett halft år sedan vi besvarat hans första anmärkningar. Men med dessa hade dock hans talan icke nått sitt slut. Ifan begärde och erhöll den Höglofl. RiksRättens tillåtelse, att ännu vidare fortsätta densamma uti påminnelser vid våra förklaringar. Bland skälen till en så ovanlig begäran, trodde vi omsider äfven kunna finnas det, att han måhända kände sig vara öfvertygad, det hans påståenden saknade skäl, och att han vore, efter nogare öfvervägande af hvad vi till värt försvar deremot anfört, sinnad att dem frånträda. Men äfven härutinnan bedrogo oss våra föreställningar om egen skapen och bestämmelsen af det höga embete, hvilket blifvit Hr Justitieombudsmannen utaf Rikets Ständer anförtrodt, och om hans uppfattning af dess fordringar. De påminnelser, som han den 5 näsllidne Februari inför den Höglofl. RiksRätten uppläste och hvaraf vi sedermera erhållit del, förete endast ett ytterligare bevis på ihärdigheten af hans nit att rättfärdiga och utföra KonsfitutionsUtskotlets anklagelser; — men ock tillika på ogörligheten att förringa kraften af våra försvarsskal. Vi behöfva icke alt ännu en gång upprepa och utveckla dessa, enär Hr Justitieombudsmannen, rörande de flesta anklagelsepunkterna, inskränkt sin — såsom vi hoppas — sista — talan i detta mål, till åberopande dels af KonstitutionsUtskottets ”föreskrifter,” dels af sina förra anföranden, hvilkas brist på djupare och fastare grund, än den nyssnämnda, vi tro oss hafva tillräckligen ådagalagt.
t i l l dagbok ?ro \ ril~siaIlakare) distrikt 6fver virdade sjuke Br lS9S. Den behandlande Ilikaxens namn. summa .eldygn 10s den sjuke. summa besok 10s den sjuke. Af foreningen rneddel ad t understoa. ?rov.-1: n G. Borg Lasarettsh Alm D: r 0. Lindholm M&amp;I olj de till sjukhuset. Desinfektion af bostczden * I4. VAr nyaste kvinliga filosofie doktor. Under fernton l h g a i r har vHrt land haft enclast en kvinlig filosofie doktor att skryta med, och det Tore inte underligt, om den vemodiga tanken slagit rot hos litet hvar, att Ellen Pries skulle bli den sista i sitt slag, liksom hon varit den forsta. De sista mhaderna ha emellertid Bstadkomruit mycket for att godtgora ett och ett h d f t decenniums gackade forvantningar, i det vi f l t t icke blott en he1 ny doktor att ghdja oss A t utan iifren loftesrikt material till flere frrcmtida dylika i form af hela och halfvlt licentiater. Don historiska kontinuiteten synes sdlunda rara betryggad fijr en tid bortlt, under det A andra sidau konkurrensen ligger i linda och en kvinlig individ, som erofrzlt den akademiska lagern, Bnnu icke kan undga att bli en celebritet och fore~niil for sina medm5inniskors intresserade nyfikenhet. Det hiirliga ogonblick, dB man infor allt folket far mottaga de synliga och jordiska tecknen pti att man hefiitter doktoral lardom, plikgar, som livar och en vet, foreggs af en publik tortyr, hvilken benamnes disputation och bestsPtr diiri, att man soker freda en bok, soin man sjiilf har skrifvit, mot det blander, som riktas mot denna af tre eller flere personer, hvilka i illrillig afsikt studerat densamma och med berddt mod tyde allt till det viirstu.
Utskottet hemställer således, att förevarande motion icke måtte af Rikets Ständer bifallas. 103:o. Genom remiss från Preste-ståndet äro till Utskottet öfverlemnade tvänne af Prostarne Melander och Söderberg väckta motioner, om förhöjning af de anslag, som Rikets Ständer vid sistlidne riksdag beviljade för uppförande af nya lärohus i Wexiö och Wisby. Den förre motionären, hvilkens framställning afser tillökning af det för skolbyggnaden i Wexiö anvisade anslag af 40,000 R:dr Banko, har, till stöd för behofvet deraf, anfört, att efter den tid, eller år 1854, då kostnads-förslaget, slutande sig å en summa af 46,240 R:dr samma mynt, uppgjordes, prisen å byggnadsmaterialier och dagsverken stigit med 50 å 100 procent; att, ehuru det varit afsedt att i en jordvåning af den nya byggnaden kunna bereda bostad för skolans' vaktmästare, sådant likväl vid läggandet af grunden lill byggnaden befunnits omöjligt, hvarföre ett nytt mindre hus måste uppföras till bostad åt vaktmästaren, äfven - Slats-Ulskollets Ullålande JM 148.
Den okade framgången födde ökad lifsglädje, som fick en ständigt ny näring under det rörliga lifvet på resor, under vexlande umgängesberöring med literärt framstående personer inom och utom landet samt under ett lyckligt familjelif i det angenäma, gästfria hemmet. Utomhus var han gerna med i festligt lag och gladt samqväm, helst med sina vänner inom literatörverlden, och han egde en för vänskapen öppen själ. Men för nöjet tillbakasatte han aldrig de allvarliga värfven. På förmiddagarne gick han till det i närheten af hans bostad belägna riksbiblioteket eller till något af arkiven, om eftermiddagarne skötte han sina till redaktionen hörande bestyr i tryckeriet eller på förläggarkontoret, och på sina lediga mellantider ombesörjde han sin vidlyftiga brefvexling och sina studier. Med rätta skulle Ahnfelt hafva kunnat på sig sjelf tillämpa skaldens ord: — det ligger dikt och sanning och skämt och allvar ständigt på din mund i underlig men alltid öppen blandning, i fritt, men oupplöseligt förbund. Denna blandning röjde sig äfven påfallande i hans anlete. Det hjertliga skämtleendet, då de glänsande hvita tänderna lyste fram mellan fylliga läppar, då pincenezen tidt och ofta föll ned från den lilla rynkade näsan och sattes dit igen för att lika ofta åter falla, var alltid tillreds med ett träffande infall eller en rolig berättelse. Men i allvarsstunder sammanpressades läpparne hårdt, och ur de mörka ögonen framblickade samlad viljekraft, ibland nästan hotande som om de velat säga: » slår du, så slår jag igen ». Hans lefnadsvanor och umgängessätt buro prägeln af medfödd nobless, af vanan att röra sig i aristokratiska kretsar; sjelf visste han sig tillhöra en aristokrati, som, när allt kommer omkring, är den enda berättigade i verlden. Hans lefnads slut var i ordets fulla mening tragiskt. Sorglös under lyckans dagar, stälde han beredvilligt sin kassa och kredit till sina vänners förfogande, och man vet, huru sådan beredvillighet ofta lönas. Godtroget, måhända i hopp att därigenom betrygga sin tidskrifts framtid, inlät han sig i ödesdigra borgensförbindelser som slutligen medförde hans ekonomiska ruin.
TORSTEN. du vill, att jag skall se med andra ögon, då kan du kanske göra du som mor, men du får betänka, att jag är endast bror, jag till och med endast halfbror. Åh nej, du har för stora fordringar på mig, det gäller Richard, än då det gäller andra. Det 120 FRU VINGE. Du är obarmhärtig, Torsten! TORSTEN. Jag säger ju sakerna blott som de äro. Då skulle jag ju också kunna säga, att du varit Då är det sanningen, söm är obarmhärtig. obarmhärtig mot mig. Då skulle jag ju kunna kallar lyckan i ditt lif. Har du någonsin tänkt på det, har du tänkt på, hvad denna din lycka kostade mig? Har du tänkt på, att jag förebrå dig som ett brott mot mig, det som du var femton år, att jag börjat tänka öfver lifvet, mar, mina förhoppningar, mina ideal. Det är blifva ödesdiger för ett helt lif. Och då, sökte finna mig till rätta i det, hade mina drömen farlig tid, det, min mor, då kan en småsak har du tänkt på det? Då öfvergaf du mig, då krossade du det enda vissa, det enda som jag hade att trygga mig till, mitt enda fotfäste rådlös och hjälplös ut i denna hemska villervalla, som är lifvet. Hvad tror du en sådan FRU VINGE. Torsten, Torsten! erfarenhet betyder för ett femton års barn? i lifvet, mitt hem, och kastade mig, ett barn, 121 TORSTEN. ideal, att jag beundrade dig och älskade dig Har du tänkt på, att du var ett af mina och var mycket svartsjuk på allt det som tog rade dig, dessa nöjen som fyllde din dag, dig ifrån mig, alla dessa människor som smickhela detta festklädda lif, som du så sällan ville uppoffra för min skull. Och hvad tror du, jag mig på köpet, för att gå bort och vara lycklig kände, då jag såg dig uppoffra allt detta och med en annan man än min far. Tror du icke, att det var underliga tankar, jag tänkte då? FRU VINGE. starkare än jag. Jag kunde icke annat, Torsten, det var TORSTEN (skrattar hårdt). förhindra!
ATS sorn helst skapa kriser i samhället, oell föranleda en stagnation i allmänna rörelsen, som för hvarje dag ina hända skadar landet till större värde, än de millioner samfäldt, hvarmed de röra sig. Här liar blifvit ganska rikligt anmärkt af Hr Stråle, alt detta förslag innefattar detaljer, sorn slå i strid med så väl grundlag som allmän civillag, hvilket allt hade hort vara skildt från det sorn är af rent ekonomisk natur, då nian nu i stället sammanblandat hvad Ständerna allena tillkommer att afgöra och hvad som tillhörer Konung och Ständer gemensamt. Hr Nordenanckar har i sitt yttrande ruride experimenterandet i credit rörelsen, deruti privalbanksrörelscn utgör en del, yttrat, alt den holde vara ställd under garantien af allmän civil-lag. Nä väl! men då måste man också erkänna, alt som denna lag kallas allmän, sä skall den också gälla för alla, håde enskilda och enskilda samlade i bolag. Om vissa bolag, genom en speciel lagstiftning, ställas i andra förhållanden, sä är lagen för dem monopolisk, oeh saknar de grunder, som i hvarje bildadt samhälle en gäng för alla blifvit kända och erkända. Det är således klart, att om dessa privatbanker skola tilläggas rättigheter i afseende på gilda lån, som liro af annan beskaffenhet, än den allmänna lagen tillägger enskilda, så är den allmänna lagens allmänliga tillämpning i delta fall undertryckt. Man har inväudt, att Riksbanken likaledes fält en sådan rättighet, som icke medgifves enskilda, nemi. den att beräkna en straffränta, i händelse länet icke inom utsatt lid inbetalas; men för det att man en gång förut handlat oriktigt, sä är icke derföre grundsatsen försvunnen. Frih. Haab har föreslagit ett iuiproviseradt lagförslag i st. f. det af de sammansatta Ulskin uppgjorda, men jag tviflar på, att R. o. Ad., med någon slags betänksamhet af följderna, 1111 lärer kunna taga delta förslag under öfvervägande pä annat sätt, än alt låta det medfölja ålerremissen till Utskm.