Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och det wid den är r?97 werkställde indragning af Pensioner ock Löne-tillökningar, blifwit ge. nom Kongl. Brefwet den 4 April samma är, säsom en allmän grundsats faststäldt, att de som erhällit sina innehafwande Pensioner för wer - Den 29 September. 99 werkeliga krigsförtjenster, eller andre Kongl. Maj t och Riket gjorde synnerligen wigtige, och i Författningen om Pensioner omnämde tjensier, eller för tjenstgöring wid Kongl. Perso, ners uppfostran, borde derwid bibehällaS, utan afseende derä, om de tillika innehade andra Em. beten och tjenster med ätföljande Löner; Sä har dock Stats Contoiret, enär Riksens Stän. der särskildt härom sig icke utlätit, ej helleran, sett sig kunna anordna detza Pensioner, till stör. re belopp än Förteckningen N:o 2. upptager, utan dem för detta ärS 2:dra Qwartal innehällit. Förteckningen N:s Z innefattar dem af Qwinno könet, som för werkelrg fattigdom und. sätt Pensioner ä Beneficie. och Benädnings-Staten, för hwilka sräga om Pensionens minskning eller indragning icke ansetts äga rum, och till hwilka Stats. Contoiret alltsä anordnat 2:dra Qwartalet. Dernäst förekomma de Enkor, Fruar, Hustrur och Barn för hwilka ordet fattigdom icke influtit i Författningen om de dem tillagde Pensioner, men kunna wara af känd förmögenhet eller äga, förmäga att sig sjelkwa försörja, i hwilka fall de, enligt 5-te Puncten i Riksens Ständers ofwannänwde Skrifwelse för nu och framgent böra frän Pension uiestntas, och pröf. ningen häraf till Eder Kongl. Majit i underdänigkwt öfwerlemnas.
Hr Bildt har äfven sagt, att det hufvudsakligen år trassentens soliditet, som bör tagas i betraktande; men den, som har någon kännedom af vexelaffärer, vet ganska väl att det är af vigt om en vexel är dragen på ett hus, kändt för sin förmåga att kunna honorera en på detsamma utfärdad anvisning, då det väl bör förutsättas, att ingen utfärdar en sådan, utan att förut hafva beredt sig rättighet dertill, ty om vexel protesteras, behöfver innehafvaren alls icke för infriandet vånda sig till trassenten, utan han vänder sig till någon endossent, som är känd för soliditet och således i fall som dessa till RiksBanken, der man vet penningar icke tryta. Om det vöre tillåtet att härvid namngifva de personer, med hvilka Banken ingått vexeltransaktioner, hvilket det icke år, så skulle hvar Den 11 J an häri f. m. oell en, som något känner ställningen inom Stockholms handelsverld, förvåna sig öfver de vexelköp, som då gjordes, ty vexlar köptes äfven af sådana personer, som icke hade annan rörelse än den att vara tjensteandar åt blankoryttare. Man har sagt, att jag i min reservation påstått dessa åtgärder hafva varit vållande till krisen. Ett sådant yttrande skall man förgäfves der söka. Jag har sagt och vidhåller ännu, att ställningen på den Europeiska marknaden var sådan, att den bort framkalla ökad försigtighet vid vexelköp. Hela den utsträckning, som krisen sedan fick, fordrar jag icke att man skulle kunnat på förhand beräkna, men nog kunde tydligt skönjas att fara var å färde. Detta bevisas äfven deraf, att, då den främste af vexeldep. hos Fullm. anmälde att han köpt för 1,330,0(10 vexlar af KreditFören., han började denna anmälan med att omnämna huru den sedan någon tid förberedda handelskrisen då äfven hunnit hit. Detta visar att han hade någon aning om hvad som komma skulle, och mera än någonsin eljest hade väl försigtighet varit af nöden, när ställningen var så hotande.
Byggnaddagar, angående nya,m.m. 8 — 4 — 7 Jan. 7, 14 Jan. 4, 21 Jan. 4, 18 Jan. 22 80 Byggnadsordning för klockareboställen, se Klockareboställen. » för klockareboställen i Skåne, se Klockareboställen. Byggning a-Balken, om upphäfvande af Kap. 7 i 7 o 5 — b. 3 Mars b. 29 Febr. b. 29 Febr. b. 29 Febr. 41 46 » om tillägg till Kap. 4 § I eller Kap. 25 § 11 om underhåll af kyrkoväg 7 2 22 b. 4 Juli b. 4 Juli b. 7 Juli b. 4 Juli » om förhöjning af de i Kap 15 stadgade böter för vållande af skogseld, se Skogseld. Bysättning, om upphäfvande af — i 41 — 8 Aug. 8 Aug. å. 8 Aug. b. 8 Aug. » i anledning af anmärkningar och skilda beslut 7 1 55 — b. 8 Okt. g. 2 Okt. b. 8 Okt. g. 2 Okt. 176 59 Båtsman, angående stadgande att dräng, som till båtsman antages, måtte genast få åtnjuta lön och rättigheter såsom, m.m. 8 — 96 — b.‘ 9 Juni b. 9 Juni b. 9 Juni g. 6 Juni 88 83 » om upphäfvande af de stadganden, enligt hvilka lön förverkas till Amiralitetets Krigsmanskassan af i tjenst varande. 8 97 — b. 9 Juni b. 9 Juni b. 9 Juni g. 6 Juni 89 83 » inom Blekinge Län, om ytterligare bestämmelse angående tjenstgörings-skyldigheten för . 8 — 171 — 18 Sept. b. 15 Sept. b. 15 Sept. g. 15 Sept. 155 83 Båtsmanshållet, om lindring, med afseende på derifrån utgående beklädnadsbidrag, i 48 4 1 85 12 Se Femte HufvudTiteln. B. llålsmanshållet, om lindring i de skyldigheter som åtfölja
Då isen smälte, uppstod äfven kon Ödhumla (fn. Auðhumla), från hvars spenar utströmmade fyra mjölkfloder, som närde Yme. Sjelf närde hon sig genom att slicka de rimfrostbelagda saltstenarne (salta isblocken). Första dagen, som hon slickade stenarne, framkom om aftonen ur dem en mans hår, nästa dag en mans hufvud, och tredje dagen var det en hel man. Denne hette Bure (fn. Buri), var fager till utseende, stor och stark. Han födde en son, som hette Bur (fn. Burr, Börr). Bur fick till hustru en qvinna vid namn Bästla (fn. Bestla), dotter till jätten Böltorn (fn. Bölþorn), och födde med henne tre söner, Odin (fn. Oðinn), Vile (fn. Vili) och Vi (fn. Vé), hvilka voro de förste gudar. Auðhumla är af osäker betydelse, då namnet kan härledas så väl af adj. auðr, öde, som af subst. auðr, rikedom, eller af prefixet auð-, lätt; humla af hum, skymning. Buri, den aflande, Burr, den aflade, fadern och sonen, af bera, bära, föda. Bestla måhända af bestr, bäst; Burr förband sig med det bästa af den låga materien (?). Bölþorn eller Bölþorr (Bölþurs?) af böl, elände; således: Olyckstörne eller olycksjätte det dåliga. Oðinn; se § 12. Vili är det nysvenska vilje. Vé (Vi) betyder ett heligt ställe, helgedom och den frid, som hvilar deröfver; ordet återfinnes i många ortsnamn, t. ex. Frövi, Locknevi, Odensvi m. fl. Det högre lifvets frö ligger i saltstenarne; ur materien frambryter anden och förbinder sig med henne för att i denna förbindelse blifva medveten af sig sjelf; resultatet är sjelfmedvetandet såsom makt gent emot materien, och detta är Odin, Vile och Vi, gudaslägtens begynnelse.
Då, såsom jag här ofvan haft nåden omnämna, afvittring ännu icke öfvergått länet i sin helhet, och andra tillförlitliga mätningar deraf icke heller ägt rum, kunna naturligtvis de af mig nu gjorda uppgifterna icke annat än vara blott approximatift rigtiga, men der afvittringsmätningarne försiggått, äro dessa och i öfrigt kännedomen om lokalen i geografiskt hänseende laggda till grund för uppgifterna. De böra dock, hoppas jag, i någon mån tjena till vägledning för bedömmande af de förhållanden, som man från dylika uppgifter i allmänhet vill härleda. §• 2. Invånare. Vid slutet af 1846 utgjorde folkmängden i kustlandet: för Piteå stad 1,266 personer, „ Luleå d:o 1,222 d:o, „ Haparanda d:o 445 d:o, „ Luleå fögderi 20,352 d:o, „ Calix d:o 11,675 d:o, „ Torneå d:o 8,951 d:o, eller tillsammans 43,811 personer. Lägger man nu härtill de sex Lappmarkernas folkmängd, 8,519 personer, så utgör hela länets befolkning 52,430 personer. Fördelar man kustlandets befolkning på dess areal, så uppkommer det resultat, att icke 9 mer än 191 personer skulle finnas på hvarje qvadratmil; men då man från arealvidden, hvilket torde vara det rätta, afdrager den mark, som för närvarande anses utgöra kronoallmänning, förefinnes, att 582 personer äro på hvarje qvadratmil bosatte, en befolkning som visserligen ej kan anses vara talrik. Vill man åter betrakta, huru många personer, i den mest bebyggda delen af länet eller Luleå fögderi, förekomma å hvarje qvadratmil, så befmnes, städernas befolkning och område oberäknad!, hvarje qvadratmil inrymma omkring 370 personer.
BorgarcStåndet j som bifallit Betänkandet, Hr CommarceRådet Cronius väckt ny motion i ämnet, till aldeles enahanda syftning och innehåll med det anförande Hr Grefve Gyldenstolpe , Anton Gabrielj afgifvit till H. R. o. A.*s ProtocoIJ. Förra delen af Utskottets tillstyrkande i Betänkandet N:o 216, eller att Krutförsäljningen utom lan - 384 Stats-Utskottets det ina helt och hållit öfverlemnas till den enskilla speculationen, liar inom samt). RiksStånden blifvit bifallen, men deremot tillstyrkandet af Krutprisets nedsättande varit föremål för de gjorda anmärkningarne. Till redovisande så väl för dessa som för innehållet af Hr Cronii motion, anser Utskottet tillfyllest att här uppgifva de skäl, Hr Grefve Gyldenstolpe emot nämnde tillstyrkande anfört; dessa äro; ito Att Krutförsäljningsmedlen utgöra en till bestämdt belopp påräknad StatsVerkets inkomst-titel, hvilken genom ytterligare nedsättning skulle kunna undergå betydlig förminskning och således directe, åtminstone till nästa Riksdag, öka behofvet af extra-ordinarie skattebidrag; 2:0 Att, då Statens omkostnader för Krutoch Salpeter-tillverkningen utgå genom allmänna Skattebidrag, hvarje nedsättning i försäljnigspriset blir en fördel som endast tillfaller förbrukaren på bekostnad af öfrige skattskyldige medborgare; 3:o
Sine dyraste pligter vården om allmänt förtroende, hvarå nyssnämnda förhållande eger ett skadligt inflytande, med tillfredsställelse trott ämnets beskaffenhet medgifva härom ett särskildt stadgande utan afbidan af hela den öfriga Lagstift ningens fullbordande, hvarför ock Eder Kongl. Majit låtit genom den tillförordnade Lag-Kommittéen utarbeta sajnt, efter Högsta Domstolens och Stats-Rådets hörande, till Riksens Ständers antagande öfverlemnat Förslag till en ny Konkurs-Lag, med dervid, i afseende å stadgandet i 3 Kapitlet 4 af Konkurs-Lagen, som utsätter för vårdslös Gäldenär straff af fängelse med arbete der sådant kan vara att tillgå, i Nåder gjordt förbehåll att, när sådana Arbetseller Förbättrings-hus varda i Riket inrättade, hvilka medgifva ett behörigt afskiljande utaf Personer, som der hållas, Eder Kongl. Majit dä må ega genom serskild Kungörelse förordna, det vårdslöse Giildenärer böra till desse Arbetseller Förbättrings - Inrättningar försändas, helst de Allmänna Fängelserna egentligen erfordras iör de under ransakning varande fångar. Med en på erfarenhet grundad kännedom, att de i nu gällande Konkurs-Författningar befintlige brister föranledt både till Gäldenärens gäckande med sine Borgenärers rättmätiga anspråk på betalning för fordringar och på ansvar för Gäldenärernes handlingssätt samt till olika förfarande h.os Domstolarne vid sådane frågors afgörande, anse jemväl Riksens Ständer för sin del behofvet af det allmänna förtroendets möjligaste bibehållande påkalla-en mera skyndsam Underdåniga Skrifvelser. 5°9 förbättring i den del af Lagstiftningen; hvilken skall tjena till detta ändamål, än som skulle vinnas om den för enahanda lika nödiga åtgärder vid de öfrige grenar af Lagstiftningen oumgängligen erforderliga tid äfven i förberörda afseende afbidades; Och Bikse-ns Ständer hafva derför, sedan Eder Kongl. Majit i Nåder låtit föranstalta Förslag till en sådan förbättring, för pröfningen af detsamma icke funnit något hinder.
Af tjenstegöromål nödsakad att afresa från staden, får jag äran anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, varda befriad från det mig leinnade uppdrag att vara Bänkman. Bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. } 4 e. m. In fidem, 0. Brakel. Den IS Juli f. m. S7S Onsdagen den 15 Juli 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades prot:t för d. 15 sistl. April. Fortsattes pröfningen af Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 35, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till ny strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen. 13:de kap. l:sta §:n. Hr Ribbing, Arvid: Om hela detta kapitel kunde uteslutas ur strafflagen, tror jag att det skulle vara en stor vinst. Det handlar nemi. endast om vittneseden. Uti 1734 års lag finnas motsvarande stadganden upptagna i 17:de kap. af Rättegångs-balken, och de synas mig älven på detta ställe hafva sin lämpligaste plats. På sidan 5 uti Betänk:t yttrar Lag-Utsk:t i afseende å formen och språket al vår nu gällande lag: »Hela 1734 års lag är i detta hänseende märklig. Uppställningen, ordnad under en tid. då Jurisprudensen inom Sverige ingalunda stod lägre än under vår tid, är dock icke strängt vetenskaplig, utan kasuistisk, lämpad efter folkets rättsbegrepp, liknande deruti Sveriges äldsta lagar. Särskildt gäller detta om Missgernings-balken. 1 korta kapitel med särskilda rubriker sammanför den i grupper endast sådana brott, hvilkas sammanhang med hvarandra kan antagas vara klart äfven för den i vetenskapen oinvigde. Hänvisningar från en paragraf till en annan förekomma högst sparsamt, och man behöfver i allmänhet icke söka på mer än ett ställe i lagen för att finna alla straffpåföljderna för ett brott.» Det synes mig icke stå i rätt öfverensstämmelse med dessa loford att Utsk:t ur Rättegångs-balken utsöndrat de der förekommande stadganden om mened.
» O, » utbrast hon slutligen högt, » jag kan icke mista henne — jag älskar henne så högt, hon har varit så mycket för mig, mer än någon annan människa. » Hon tystnade, och omkring henne svepte sig också nattens tystnad och mörker ogenomträngligt och hemskt. Hon greps af en föreställning. Hon tyckte, att hon såg i världen ingenting mer än sitt eget hjärta. Men det låg blottadt, bart och skälfvande framför henne. Och hvad såg hon väl bakom dessa dörrar, som med ens öppnat sig, och som hon aldrig förr vetat om. Var det verkligen ett hjärta, som älskade? » Jag säger, att jag älskar, » sade hon sig, » men hvad är det att älska? Här ligger jag och tänker på allt hvad j a g förlorar. Jag tänker på mig — och m i g — och mig i det och det fallet af min förlust. Ä r det bara mig själf? Har jag älskat bara de fördelar, de vinster jag haft genom henne? » » Och hur älskar j a g alla andra? Ä r det bara för den glädje de skänka mig, det _l«. PSlJ-f 151 TI / T * » — M IVI H X l X C i l 1895 O U l t i (Qualité Inghilterra) härstädes lagrad sedan stöd de gifva mig, eller därför att jag icke kan lefva allena. Att lifvet är så tomt, så rysligt. Ä r det för det att jag får arbeta för dem och att, utan arbetet för dem, vore tillvaron så intresselös. A c k, jag kommer alltid tillbaka till mig själf. Finns det då ingen kärlek? Eller är det bara jag, som icke kan komma utom den cirkel, som själf kärleken dragit omkrig m i g? » » Men jag har j u också lidit för dem jag älskar, och en och annan gång har j a g haft saker att förlåta, och j a g har älskat ändå. Ja, men det är kanske bara därför, att det är så förfärligt att gå utan kärlek. Jag måste j u ha den för att kunna lefva, äfven o m den stundom orsakar mig smärta.
Ehuru jag vid de förra punkterna så gått till väga, vill jag icke dess mindre nu vid detta tillfälle, då det är fråga om väsendtliga förändringar i afs:de på Riddarhusets tjenstemannapersonal, icke glömma det gamla Latinska ordspråket »('estina lente.» Med all aktning för Utsk:ts värde ledamöter, och äfven med utsigt att kunna vinna mitt åsyftade resultat, anser jag dock saken vara af den vigt, att den bör hänskjutas tili Riddarh.Direkt::), som naturligtvis, med mera speciel erfarenhet om hvad som tillhörer hvar och en af dessa tjenstebefattmr, har lättare att utreda frågan. Jag gör detta så mycket mer, som vi nyss hafva hört en aktad ledamot af Riddarh.Direktin hysa, i afs:de på den föreslagna föreningen, flera betänkligheter, hvilka äfven kunna utsträckas till åtskilliga andra förhållanden, sora, när de blifvit bekantgjorda, möjligen kunna leda till ett motsatt omdöme af det jag nu yttrat. Det Höglofl. Ståndet täcktes sålunda finna, att det ingalunda är utom behofvet att höra Direkt:n och låta densamma föreslå regleringen, och detta så mycket mera, som ingen brådska förefinnes. De nuvarande innehafvarne af berörde tjenster äro f. n. ganska friska, I)?ii 7 April. 53 så att vi hafva ingen ani. att tro, det sammanslagningen kommer i fråga förr, än 1!. o. Ad. nästa gång skall sammanträda, hvilket efter all ani. kommer att ega rum 1862, dit vi ännu hafva mer än 1% år, och under den tiden kan Riddarh.I)irekt:n komma i tillfälle att fullständigt bereda ärendet. På grund af nu anförda skäl anhåller jag ytterligare oin propos. å bifall till Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställan. Frih. Cederström: För den åsigt, jag i ifrågav:de ämne hyser, synes mig förhållanderne, i detta ögonblick, gifva de mest talande vittnesbörd och det ojäfaktigaste stöd. Genom den ord. RiddarhusSekretms vid riksdagens början påkomna sjuklighet, blef ett vikariat nödvändigt.
Hr Landtm, framställde vidare att, i afseende på 6 § dels Frih. Palmstjerna yrkat den förändring att, i st. f. sista meningen 1 mom.: ”Ej må dock, i något fall, vapen längre brukas, än civilmyndigheten finnér sådant, för upprorets stillande, nödigt vara,” skulle införas: ”Ej må dock i någotdera fallet, för upprorets stillande vapen längre brukas än civil-myndigheten anser nödigt vara”; dels Gr. Mörner yrkat återremiss, under åberopande af det stadgande, som finnes intaget i K. M:s nåd. propos. vid 1840 och 1841 årens riksdag och hvaråt Gr:n gifvit företräde; hvarefter ifrågavande 6 § med den af Frih. Palmstjerna föreslagna förändring, uppå derom framställd propos., af R. o. Ad. bifölls. Slutligen framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på 8 §, hvartill åtskilliga ledamöter yrkat bifall, Frih. Palmstjerna föreslagit den förändring att första meningen, innehållande: ”Ej vare menighet i landet eller i stad förment, att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som menigheten rörer”, måtte erhålla följande lydelse: ”Ej vare menighet ä landet eller i stad förment, att sammankomma till öfverläggning om menighetens serskilda angelägenheter”; hvarjemte Gr. Ridderstolpe föreslagit att uti den efterföljande meningen: ”ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet upplösas, så framt dervid ej företages något, som emot lag stridande är, eller eljest allmän ordning störer”; orden ”och ed” mätte införas efter ordet ”lag”; samt att för öfrigt Gr. Mörner yrkat återremiss i följd af den anmärkn., att ifrågavande § ej innefattar rättighet för offentlig myndighet alt förbjuda olagliga samman - Den 1 Juli f. m. 377 komster, utan endast att upplösa dem. Vid sådant förhållande ansåge Hr Landtm-, derest den propos. till bifall å Utsk:s förslag, som först komme att framställas, ej blefve besvarad med ja, sig böra först framställa propos. å Frih.
Klaga icke sedan att du blir ensam derborta i det fjerran landet, ensam som jag i den stora menniskoöknen omkring mig. Och nu farväl, Rudolf! Jag måste hem att ordna allt till morgondagens bal; jag skall vara en glad värdinna, jag skall skämta och dansa dansa som martyren på glödande jern. (med af smärta qväfd stämma.) Farväl, farväl! (Det klappar på dörren, Leonora spritter till.) Der klappar någon, vi äro kanske förrådda. Är ni allena, min fostermor? med er. HERMAN (utanför). Jag vill tala Det är han, Rudolf, det är Herman! (Öppnar dörren.) GREFVINNAN. FEMTE SCENEN. HERMAN. GREFVINNAN. RUDOLF. ARON. Jag ber om förlåtelse, ni här, fru grefvinna? (Ämnar återvända.) Jag sökte min fostermor. (Betraktar med förvåning Grefvinnan och Rudolf.) HERMAN (stannar öfverraskad). Kan Herman derför inte dröja hos sin verkliga mor? Men hvad menar ni? (Ser på Rudolf med frågande blickar.) Ja, Herman, i denna herres närvaro behöfva vi två inga hemligheter för hvarandra. Som en omtänksam mor har jag sörjt för din framtid. Jag öfverlemnar dig åt denne man. Du och Fanny skola följa honom öfver Oceanen till ett land, der frid och lycka vänta er. Men, min mor HERMAN (som förut). GREFVINNAN (icke mera mägtig sin smärta). GREFVINNAN. HERMAN (förundrad). Farväl min son, farväl, min Herman! (Kysser honom på pannan.) Bed Gud för din olyckliga mor. (För Herman till Rudolf, som står försänkt i smärta.) Och se här, Rudolf, här min afskedsgåfva. Älska din son så, som jag älskar och välsignar honom. Farväl! (Skyndar med svigtande steg ut genom dörren.) Store God! Min far! HERMAN (ser än på Rudolf, än på den försvinnande Grefvinnan.) RUDOLF (sträcker armarna efter Grefvinnan, med darrande röst.) Leonora! Min mor! Min mor!
Och i n H. 17 Cap. Handels-Balken mäste det talesätt: sätt inteckning, som i is §. samma Lap. heter latit inteckna, hänföras lil den -Eu8, vä Gäldenärs begäran intages i Rättens Bok. Ty hade det afseende pä Domarens nämnde pröfnings åtgärd, hwilken altid inträffar efter mprotocollsrmAen, om Gälde» narén ej a Ansökningsdagen i Rätten sjelfmant afgifwit förklaring, fä stulle deraf den besynnerlighet upstä, at om A. den 1 Junii sökt Inteckning af en Stads Egendom, tilhörig B., hwilken wistades fa långt borrt, at dagen til hans hörande mäste utsättas til den 1 December: och om emedlertid en tredje man C. den 20 Nov. äfwen begärde at fä samma Fastighet Lntecknad, da B. redan wore hemkommen, sä ar han kunde kallas til den 24:de, sa stulle, dä Domaren kan komma i tilfalle at förr utlaka sig om C:s än om A:s inteckning, C. fä förmans-rätt framför A., oaktadt bennes wida större vigll-mce; en obillighet, som aldrig kan följa af detza Lagens ruin, dä orden fa tagas i deras egenteliga bemärkelse, den de ock hafwa pä andra ställen i Lagen. Ar i 12 §. nystnamnde Lax. är der stadgadt, ar Den 22 Mars. 9ZZ at ej gifwer Inteckning förmans-rätt utan i fast egendom, fom Galdenären agde, da Inteckningen ftedde, sistnämnde ord hafwa afseende blott pä ansöknings-dagen, dä mprotocollcrinAeu gjordes, winner afwen styrka wid jemnförelsen af Kongs. Förordningen den 21 Nov. 1730, som synbart ljenk lil grund för aberopade Lax»., emedan samma stadgande der uttryckes med desse ord: utan allenast i Oekitorens fasta Egendom, fom han werkeligen äger när inteckningen begäres.
De finnas dctze ffäl ändock »nera samtalade hos Rikets Högloft. Ständers Fullmägtige »vid Riksgälds-werket, htvarest Hof-Jägmästaren Friherre <-iipen8tjerns8 enda oförsörjda Dotter, Fröken KlLl-jana Larolina OripLn8ijern!i, redan före kallelsen till denna Riksdag, hade ingifrvit ansökning om öfwerlätande ä Henrie af den Pension, Modren förut innehaft. Det utgör säledes icke nägot nytt, eller främmande ämne, hwad sorn redan innehar rum uti högbemälte Fullmägtiges, »vid denna Riksdag, förekommande minnesböcker och Handlingar, Den LZ Augustt. 107 gar, utan innefattar allenast en wördnadsfull erinran, att fästa Herr Barons och Landt-Marffalkens och Högloft. Ridderstapets och Adelns uppmärksamhet Md en för mennistohjertat ömtålig fräga, enär den framdeles pasierat wederbörligt Utstötts granskning, och hinner derifrän iirkomma. I sädan afsigt, och pä det nödige upplysningar ej ma saknas ä sitt rätta ställe, wägar jag i djupaste ödmjukhet anställa, att detta Memorial jemte ätföljande Allegater och äldre Handlingar i detta ämne, höggunstigt mätte blifwa till Stats-Utskottet öfwerlemnade.. Remitterades till Stats-Utstottet. Upplästes aä notitiain följande ProtocollsUtdrag: Ett ifrän Constitutions-Utstottet hwaruti detsamma utläter sig, i anledning af det Hedcrwärda Bonde-Ständets Remitz af den frägan, om wid tillkommande Riksdagsmans-wal borde fä röstas pä Riksens Ständers Fullmägtige i Bangven och Riksgälds-Contoiret, icke, enligt 81, 83, 84 §.