Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under åberopande af den rätt, som, enligt 36 § i Regerings-Formen, är vorden hvarje med fullmakt försedd tjensteman i Riket tillförsäkrad, att icke kunna från innehafvande tjenst skiljas utan efter föregången ransakning och dom, har Herr Ehrenhoff' vidare, uti afgifveu motion, förmält, alt, då Statens tjenstemän egde att dömas af lagliga domstolar, vore sådant icke förhållandet med Bankens tjenstemän, enär desse dömdes af sina egna förmän, och att som Banko-reglementet föreskrefve att den, som tredje gången kändes skyldig till fel i tjensten, skulle från densamma entledigas, finge en Bankens tjensteman icke åtnjuta de laga former, som vore andre Statens tjenare förunnade; med anledning hvaraf motionären föreslagit, att uti alla de fall, som röra Bankens (jenstemäns förhållande i tjensten, Banko-reglementet måtte sättas i öfverensstämmelse med de lagar, hvilka gälla för Statens öfrige tjenstemän, samt att slutliga domsrälfen öfver tjenstefel måtte öfverlemnas åt laglig domstol. Uti 33 § af Banko-reglementet är redan stadgadt alt, derest Fullmäktige eller Understyrelsen, efter föregången undersökning, anse betalningseller ersättnings-skyldighet böra någon Bankens embetseller tjensteman åläggas, men denne bestrider att samma betalningseller ersätinings-skyldighet fullgöra, skall målet till vederbörlig domstol öfverlemnas.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ifrtigastäldt utbyte af Kronan tillhörig emot enskild mans jord i och för utvidgning af Andra Lif-Qrenadiei -Regementets lägerplats Malmen; Gifven Stockholms Slott den 26 Maj 4854. I ändamål att tillvägabringa en af behofvet påkallad utvidgning af Andra Lif-Grenadier-Regementets lägerplats å Malmen, hvartill egaren af tiilgränsande kronoskatte-hemmanet { mantal Sjövalla, beläget i Kärna socken och Hanekinds härad af Östergöthlands län, samtyckt att afstå jord af hemmanets ego-område, emot ersättning dels från nuvarande lägerplatsen och dels från kronoparken Vestra Malmskogen, enligt ett af Förste Landtmätaren i länet uti författningsenlig ordning uppgjordt förslag, har till Kongl. Maj:t blifvit af Chefs-embetet vid nämnde regemente i underdånighet insändt det vid landtmäteri-förrättningen den 12 sistlidne December förda protokoll ined tillhörande karta och beskrifning, hvaraf sig visar: att af Sjövalla hemmans egor skulle till lägerplatsen utläggas en jordrymd af 2 tunneoch 7 kappeland, emot vederlag af jord å gamla lägerplatsen till 1 tunne10Tb kappeland och ä kronoparken till 28 Tb kappeland, hvilken mark, vid derå anställd vederbörlig besigtning, befunnits å ömse sidor vara af lika värde; att den å marken befintliga skog ömsesidigt komme att utbytas och att Sjövalla hemmans egare för afstäende af 221 kappeland åker tillkomme en odlings-ersättning af 7 R:dr B:ko, hvilken kostnad, likasom utgiften för första flyttningen och uppsättningen af den nya stängseln, regementet åtagit sig att bestrida. Uti häröfver, jemlikt Nådig befallning, under den 26 sistlidne April afgifvet underdånigt Utlåtande, hafva Krigsoch Kammar-Kollegierne öfverlemna! Kongl.
Detta stadgande gaf följder, som fullkomligen utvecklade principens oriktighet, och vid 1823 års riksdag anhöllo, på grund af enskild mans motion och roed anledning af LagUtsk:s då afgifna betänk., R. St. enhälligt hos K. M. om en författning, som skulle återbringa assignationsrätten till samma förhållande som det, hvari den var för 1818, eller åtminstone med ganska få modificationer deri. Men det var icke då, och är ännu mindre nu, sällsynt, att en 3:dje kraft finnes, som tillintetgör R. St:s beslut. Här kom den kraften olyckligtvis emellan. Utsk. hade i sitt betänk. icke allenast framställt sjelfva principen till rättelse; Utsk. hade äfven ulsräckt sitt utlåt, till vissa bihangsfrågor, hvilka visserligen icke voro oskiljaktiga från principfrågan, men hvilka man nu olyckligtvis fästade dervid. Dertill hörde, att man begärde K. M:s sanction icke blott på principen, utan afven på bihangsfrågorna, hvaribland var, att en assignation , som icke blef inlöst i rättan tid, skuRe gifva innehafvaren rättighet att hos utgifvaren återfordra summan jemte en straffränta af 12. proc. K. M. behagade i sitt svar till R. St. förklara, att K. M. i allo gillade principen, men kunde, i anseende till det i samma lagförslag intagna stadgande om 12 proc:s straffränta, icke Jemna den begärde sanctionen å förslaget. Intet hade nu varit lättare, än att, då K. M. tydligen förklarat sig vilja gå R. St:s förslag i principfrågan till mötes, borttaga stadgandet om 12 procrs straffränta, och Nationens önskan i afseende på invisningsrättighetens återfående hade hunnit sitt ändamål. Vid sista riksdag ville man rätta felet; men man fästade då ett annat bihang vid principen.
S(. Pr. 184:7 och 1848. 4 Sami-, 1 Afd. 33 Haft. 2 Stali-Ulskotlcts Utlåtande, N:o 120. säkringshandlingar, jemte bevis alt stadgade försäkringsafgifter för 3:ne år blifvit förskottsvis erlagde, samt att låntagaren afsagt sig rättigheten att nämnde bolag eller inrättning frånträda, så länge någon del af byggnadslånet är obetald, böra lånehandlingärne bifogas; 12:o att, derest byggnad, som af låntagare skall uppföras, icke varder före 1852 års slut så fullbordad att försäkring derå kan i någondera af förenämnde 2:ne inrättningar erhållas, bör hela det för samma byggnad utgifna lånebelopp genast återbetalas; börande i sådant fall låntagaren jemväl vara skyldig godtgöra den ränta, som, på sätt här nedan stadgas, skall för lyftade, mea icke vederbörligen redovisade lånemedel Riksgälds-kontoret godtgöra s; 13:o att vederbörande låntagares skuldförbindelser för hela den från Riksgälds-kontoret utbekomna lånesumma böra före den 1 Juli 1853 vara af Drätsel-kommissionen till Riksgälds-kontoret insända, vid äfventyr att, i fall något eller någon af dessa förbindelser då icke inkommit, ersättning för det belopp, som icke blifvit genom aflemnade skuldförbindelser behörigen redovisadt, kommer att Drätsel-kommissionen affordras, tillika med 5 procents årlig ränta härå, beräknad från slutet af året näst efter det, hvarunder den oredovisade lånesumman till kommissionen utbetalts; 14:o att Drätsel-kommissionen bör vara skyldig iakttaga och fullgöra anmärkningar, som vid granskningen af de till
Där stod icke ett ord, som jag ej kunde läsa för honom, alldeles så som det stod skrifvet. Det hade jag bedt Elsa om, därför att det plågade mig så mycket, när jag behöfde förtiga eller dölja det allra minsta för Pierre. Det stod i brefvet: »Du skulle se Erik nu. Han har blifvit så stor och duktig. Han är utom sig af glädje öfver att få komma till Frankrike, och han hälsar dig redan, fastän han förstås ej kan komma ihåg, att han sett dig.» Hur många gånger hade jag förr läst upp dylika meddelanden! Hur många gånger hade jag ej gjort det, utan att Pierre hade märkt det ringaste! Jag hade i den grad lefvat mig in i den tanken, att denna sak var min hemlighet, att jag nästan trodde mig ha kommit öfver känslan af att det ens var ett bedrägeri, men nu kände jag plötsligt, hur färgen vek från mitt ansikte, och tårarna trängde sig fram i mina ögon. Jag satt där så rädd, att Pierre skulle märka något, att jag icke vågade se upp. Jag försökte läsa vidare. Men rösten svek mig, det blef svart för mina ögon, jag var viss, att nu var allt hopp ute, nu skulle upptäckten komma. Utan att jag kunde hindra det, skulle bekännelsen undslippa mina läppar, och sedan ... sedan ... Men ingenting af allt detta hände. I stället reste sig Pierre upp och sade med en röst, som jag så väl kände igen – ett ömt tonfall, som kommer, när han känner riktigt djupt –: »Jag måtte vara bra egoistisk, som icke förr förstått, hur du måtte ha längtat efter att se någon från ditt eget land.» Han såg en smula grubblande ut, när han sade detta, som om han nästan känt sig besviken i sin tro, att jag ingenting behöfde mer än honom, och han lämnade mig snart ensam. Om han då slagit mig, gifvit mig de gröfsta namn, skymfat mig – jag skulle icke hafva känt mig så olycklig som nu, när jag visste, att han gjorde sig förebråelser för min skull. Det var en lång, lång månad, som gick, innan Elsa kom. Hon kom först i juni, och under denna månad lämnade vi Paris och flyttade till landet. Detta var eljes min lyckligaste tid under hela året.
SUåbiga jlungörelfer dro utfärbabe, angåcnbe förättbrabc milfor förSöilattuingar anftätlniug t ©tatenS dotia tjenftebefattningar; om foftnaböerfättning ^^fl@tna^li”8 militära, ctoila od) edtefiaftifa tjenftcmän för en bel refor inom tjenft* 6öejaatt^"g^ göringöbiftriftcn, äfmenfom angåcnbe nämnbemäitö ratt till erfättning för eptra förrättningar farnt om gobtgörelfe till fjerbingömän för miöfa uppbrag.n“9«'f m. m. $ör StIImdnna tBranbförfäfringömerfet för bpggttaber å tanbet är för* Reglementen, npabt reglemente utfärbabt, od) åtffilltga anbringar dro mebbelabe i bet för fiäbernaö bolag till förfäfring af lööegenbom gällattbe reglemente. ©enom nåbig Jlitttqörelfe dr förorbnabt, att å allmän lanbö* eller®x'tnbar ä män lanbB» pärabömäg må, meb unbantag för be ftdllen, ber fåban mäg af jernmäge:tter £tärabseller fattalleb forfaö, grttib ide uppfatta^, meb minbre Jvottgl. 9)taj:tö Sefallniugöpafmanbe bertill lentnar tillftånb. SDå jvottgl. 9Jtaj:t uttber ben 30 ^December 1862, uppå beröm 3iork®^j^aJ[J(' unberbånig anföftting, i ttåber enttebigabe (Spefett för ©tatenö Sernmägö* ^Vternp bpggttaber, ötmerften m. m.
Da nu en wist piocent af Bouptecknings-^UMMSN stall utgöra UNailans storlek, som stall begagnas wid Beteckningar, drabbar ju delta sa wal et förmöget - Den 17 Mars. 855 get Bondhus som Herrskapshus, och ar da den lilla återstående förmän jag yrkar, Allmogen mätte fä bibehällas sa litet afwundswärd, ar jag, med full förtröstan lil KespeNive Med Ståndens Herrar Ledamöters adla tänkesätt, at ej wilja exponera ost Bonde-Standets Fullmägtige, hoppas winna Höglofl. Utskottets Ledamöters förord til den salunda proMsracle medelwäg; men om mot förmodan detta ej bifalles, önskar jag detta mitt wördsamma xro^eck mätte til Riksens Högloft. Ständers ?lena fa medfölja. Stockholm den 12 Mars 18 ro. Joki. kckaZn. ^VessinZ. Dt supra. Lx krotocollo. L. 6. Inzman. Lades pä bordet. Uplastes följande: Utdrag af?>otocollet, hällit hos Högwördige Präste-Ständer den 17 Mars I8IO. S. DUti Högloft Nidderffapets och Adelns genom Deputation nu meddeldte beslut, ar, pä sätt Riksdags-Ordningens ?Z §- föreskrifwer, til 30 Ledamöter af hwarje Srand förstärka Riksens Högloft. Ständers Allmänna Befwärsoch Oeconomi^. Ucstott, för ar med Riksens Ständers rätt afgöra ej mindre frägan om Branwinsbrännings-friheren för Städerne Stockholm och Götheborg, än de öfrige ärender, hwilka framdeles kunna fordra en 856 Den 17 Mars. en dylik ätgärd, instämde Präste-Standet til alla Delar» su^rs. Lx protocollo. O. Herr Grefwe» och Landtmarskalken.
Wehler, som nu blifvit varnad för alla försök att öka takten af detta tal, som mera liknade ett recitativ eller en messa än ett vanligt samtal, lät nu likväl af sitt interesse för saken förleda sig till det glada och ofrivilliga utropet: — Ni gömde det. — Ja, ja visserligen gjorde jag det. — Nå väl! Och det var? — Det var en orm, sir, — der i burken ligger han, en mycket giftig orm, särdeles giftig, alldeles utomordentligt giftig, och som aldrig brukar finnas, som icke kan finnas, som icke har den allra minsta rätt att befinna sig i vattendränkta kärr eller sådan kärraktig mark som,... som ... som omger detta ruckliga hus. Jag såg på Wehler och var nära att utbrista i skratt vid hans komiska min af missräkning, och halfqväfd af värmen och den odrägliga lukten af squire Mertons kemiska experimenter, som troligen, i fall jag längre dröjt derinne, skulle satt på mitt ansigte en lika outplånlig grimas, som på gubbens eget, gjorde jag åt Wehler en min af otålighet, och uppdrog min klocka. Vi hade behöft en hel timme för att få veta, att den gamla squiren funnit en orm, och nu började han ett föredrag om sin kusins, salig mr Henrys’ ben, hvilket hotade att räcka ännu en timme. Det gafs intet annat val än att begagna en af hans långa pauser för att ursäkta oss med vår knappa tid och taga afsked. — Jag fruktar, att han blef stött. Vi afvaktade icke slutet af hans tal, — sade Wehler, då vi åter kommo ut på trappan. — Det var ju omöjligt, han skulle aldrig hafva slutat; i alla händelser ha vi nu hans tillåtelse att söka, hvar vi vilja, och att få hans folk till hjelp. Den gamle betjenten hade tillkallat inspektören, och i sällskap med denna och ett par andra karlar vandrade vi genom den öfverväxta och ovårdade trädgården ned åt parken. Wehler hade förklarat dem afsigten med vårt besök, och som ingenting i allmänhet interesserar folk så mycket som dylika efterspaningar, så funno vi en synnerlig beredvillighet.
Sunda förnuftet stadgar, att der förbrytelsen har olika grader med särskilda bestraffningsgrader, förbrytelsen bör generell angifvas, målet generell rubriceras, och till domarens pröfning öfverlemnas att afgöra till hvilken grad förbrytelsen hörer. Vanligen händer det nästan i alla brottmål, att actor yrkar högre straff, än domaren ålägger, och då kommer domarens rättighet till nytta, att pröfva graden af förbrytelsen; men sådant är icke förhållandet i tryckfrihetsfrågor. Der är actor ålagdt att uppgifva den §, efter hvilken han anser den tilltalade böra fällas. Han behöfver således icke mer än uppflytta sitt påstående en grad för högt för att de facto befria den anklagade, emedan jurymännen endast hafva alt utlåta sig, hu - Den 17 October c, ra. 111 ruvida den anklagade efter den uppgifna §:n är skyldig eller icke, utan all slags rättighet att tillämpa det lagstadgande, sorn på förbrytelsen vore passande, hvaraf torde inses, att vår tryckfrihetslag har ett stort fel derutinnan, att den lagt i actors hand att, efter sitt behag, åberopa det lagrum, som han förutsett icke kunna blifva användbart, och hvarigenom han således kan förekomma den skyldiges fällande. Hr Cederschjöld har gifvit vår jury namn af samvetsdomstol. Må det förlåtas mig, att vår jury, så sammansatt som den är, af mig icke kan erhålla denna benämning. Jag kallar den, hvad den är, nemi. en opinionsdomstol, för riktigheten af hvilken benämning jag hemlar bevis af hvad som tilldragit sig. Det har nemi. handt, ' att en person uti en stad, tilltalad för tryckandet af en skrift, blifvit från ansvar befriad, då en annan, som blott eftertryckt skriften, uti en annan stad blifvit fälld. Är detta lag? JVej, endast opinionen! Uti en tid, då opinionen skiftar med dagen, då ingenting är bräckligare, ingenting mindre säkert, än opinionen, hvad är väl den domstols auetori tet, som skall döma efter opinionen? Jag öfvergår till en annan talare.
Rresle-Slåndet den "7 Återremilleradl af Borgare-Ståndet den 27 God kändt af Bonde-Ståndel den »s Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om beviljande af ytterligare anslag till fortsättning af Nationalmuseibyggnaden. (Stats-Ulsk:s Uti. N:o 180, samt Meni. Nås 213 och 221). S. A. K. Uti den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, har E. K. Majit till fullbordande af Nationahnusei byggnaden äskat eli anslag af 450,000 R:dr fiir nästa statsreglerings-period, och hafva i afseende på berörde anslagsbehof Rikets Sländer af Statsråds-prolokollet öfver Ecklesiaslik-ärenden för den 14 Okiober nösllidna år inhemtat, hurusom Chefen för nämnde byggnadsföretag, General-Majoren J. Kléen den 31 förutgångna Augusti i underdånighet anmält, att han, då underdånigt förslag år 1856 af honom iulemnades öfver dä återstående arbeten å museibyggnaden varit öfverlygad, att den i förslaget upptagna summa 750,000 R:dr R:tnl skulle för byggnadens fullbordan blifva tillräcklig, och således, sedan af nämnda belopp 600,000 K:dr vid sistlidna riksdag af Rikets Ständer anslagits, vid nu blifvande riksdag ingen annan framställning till Rikets Ständer skulle blifva behöflig, än i afseende på de enligt förslaget ännu återstående 150,000 R:dr. Af eli. del underdåniga memorialet bifogadt kostnadsförslag öfver de arbeten, sorn vid 1860 års slut ansågos vara ofulländade, visade sig emellertid, att denna summa varit för lågt beräknad, och alt utöfver sistBih, till R,. St.
Proposition, N:o 7. 19 Utdrag af protokollet öfver Fin an särén den, hållet inför Hans May.t Konungen i Statsrådet å stockholms Slott den 12 November 1847' Närvarande: Hans Excellens Justitie-Siatsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre. Stats-Råden: Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, S IJverstolpe, Werrn, Friherre Gyllen granat, Faxe, Fåhreeus. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Munthe, uppläste till justering elt, i enlighet med Kongl. Maj:ts den 22 nästlidne Oktober fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående upphörande af s. k. nådårsoch liggctids-besparingar vid tillträden af embeten och tjenster på rikets stat, samt om årliga anslag till armeens och civilstatens pensions-kassor, äfvensom amiralitetskrigsmans-kassan, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta; och behagade Kongl. Maj:t berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, i nåder gilla samt förordna, att nådig proposition, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo Carl von Schantz. 20 Kongl. Maj:t Nåd. Proposition, N:o 8. JVS S. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 4 Dec. kl. 1 e. m. KONGL. MALTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående medel till slutligt liqviderandé af köpeskillingen för en till ny lokal för Myntoch Kontrollverken inköpt egendom, äfvensom till betäckande af öfrige med dessa verks flyttning förenade kostnader; gifven Stockholms Slolt den 12. Sedan, i sammanhang med det år i84o af Rikets Ständer fattade heslut om Statsrådets förändrade organisation, fråga blifvit väckt om beredande för samtlige
Men äfven om så inträffade, synes uppenbart, att, enär ett Ståud fäster sådana vilkor vid en beviljad summa, hvilka alldeles icke ingå i de 2 öfrige Ståndens åsigter, innefattar detta en så väsendtlig olikhet i sältet att betrakta sjelfva anslaget, att man icke kan godkänna det förmenande, alt 3 Stånd hafva derom förenat sig. Således och under dessa förhållanden tror jag icke, alt man bör ogilla Utskis förfarande och anse, alt 3 Stånd skola hafva för Råby i Malmöhus län belägna råddnings-institut uttalat en så sammanstämmande åsigt, som skulle kunua föranleda ett sådant beslut, som Hr von Troil föreslagit. Jag anhåller fastmera om bifall till den af Utsk. framställde voteris-propos. Hr von Troil: I milt förra yttrande måtte jag hafva uttryckt mig serdeles otydligt, då de siste talarne kunnat, som de gjort, upfalta min mening. Ingalunda har jag sagt, att PresteStis beslut öfverensslämde med Borgareoch BondeStms. Tvertom, det skiljer sig derifrån ganska väsendtligt. Såvida den nuvaride stalsregleringsperioden kommer såsom vanligt att räcka under 3 år, blir den af PresteSt. beviljade summa lika med den de 2 andra Stånden anslagit; men skillnad i Besluten förefinnes emedlertid. Alltså har jag ansett nödigt, att votering anställes emellan Borgareoch BondeStins beslut å ena, samt PresteStis å den andra sidan. Endast i fråga om contrapropos., deri R. o. Adis beslut, som afslår det begärda anslaget, är ifrågastäldt alt ingå, har jag yttrat betänkligheter, och anser det serdeles vådligt och principstridande, att detta 218 Den 1 September. R. o. Ad:s beslut ingår i contra-propos., och dessutom stridande mot den hittills följda praxis. Jag vill med exempel närmare belysa delta. Om 2 Stand bevilja! ett anslag af 80,000
Med Götha Canals Discont hade dylika mesurer ic«e behöft att tagas; den är, elter uppgiiterna, ju alldeles icke insolvent för närvarande. Det är Utskotten, som genom den besynnerliga Calcul, som är uppgjord, tillskapat ett deficit: Oin Discontens skuld skail ökas med Cr ditivet af 1,500,009 R:dr, så bör dess fordran af Canal Directionen 1,100,000 R dr, också uppta, gas, och då befinnes att Delnings-massan öfverskjuter skulden med 5 å 600,000 R dr Detta slår äfven m med den Calcul, CanalBolaget sjelf uppgifvit i Tidningarne för den 1 December förledit år, Af dtt<a synes att Boigenärerne kunna reda denna Concours utan någon Skillings förlust, om de icke genom magtspråk 140 Den 17 Martil , e. m. blifva hindrade att bevaka sin rätt, så framt nemligen uppgiften af Fordringarne är pålitlig, och hvarföre Oirectemerne med sin Egendom böra ansvara. För att ännu klarare utveckla denna sak, måste man betrakta, att Borgenärerne och Banquen hafva helt ol ka rättigheter i närvarande stund till Bolagets tillgångar. _ Banquens Ct edit i v 800, oco R dr, b-vdjades 1809, med det vilkor, att det först skulle åter* betalas 18315 emedlertid pantsattes Canalverket med a la dess Effecter, Fonder <Scc. till Banquens säkerhet, med förbindelse tor Banquens Ombud , att tillse , om Canalarbetet så drefs och styrdes, att Banquens säkerhet var betryggad. Vid sista Riksdag erhölls ett ökadt Creditiv af andra 800,000 R:dr med samma vilkor och emot samma pant.
S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Memorial och Utlåtanden: N:o 301, med förslag till sammanjemkning eller voterings-proposition, i anledning af riks-ståndens skiljaktiga beslut öfver Irsta punkten af Utlåtandet, N:o 220, angående väckt fråga om vissa Kyrkoherdar och Skolmästare i Lappmarken å lön anslagen spanmåls utgående in natura, m, m.; Inbjudningen afslogs, och voterings-proppsitionen godkändes Prot.-Utdrag den 13 Augusti 1851. 481 N:o 305, i anledning af en utaf rikets år 1849 församlade Revisorer vid granskningen af Handelsoch Sjöfarts-fondens förvaltning gjord anmärkning; godkändes. N:o 308, i anledning af väckt motion om den åt en del rotar vid Westmanlands regemente anslagna, såkallade knektetunnans utgående med spannmål in natura, eller med lösert efter markegångspris; bifölls. N:o 307, i anledning af ytterligare gjorda ansökningar om inlösning af Riksgäldssedlar, oansedt den derför fastställde preskriptionstidens förlopp; bifölls. N:o 309, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet, N:o 247, i fråga om löneförhöjning åt nuvarande Bibliothekarien vid Linköpings Gymnasiioch Stifts-bibliothek. Utlåtandet, N:o 309, bifölls. N:o 310, i anledning af erhållen återreraiss å Utlåtandet, N:o 258; ladas lill handlingarna.
Jag tror, att ett samhälle, som inom sig räknat de största namn, som i vårt Iand funnits, — sorn genom sina handlingar, genom understöd och uppmuntringar åt vitterhetsidkare , varit den verksammaste orsaken till den, i jemförelse med vårt lands population och tillgångar, ganska rika skörd af vittra namn , som vi ägt att framvisa, en skörd, sorn — vi kunna säga det med stolthet—öfverträffa!- andra länders, ej bör, utan orättvisa, beskyllas att hafva varit utan inflytande på nationens bildning. Har det åter bidragit dertill, så synes det mig, som om denna institution också gjort sig fullt förtjent af det ifrågavar. anslaget, som ej är så stort, att det icke kan beviljas; och icke heller är bristen i landet så stor, alt ej denna lilla summan kan utgöras. Slutligen tror jag, att denna academi förtjena!- fullt samma rättvisa som Vettenskaps-academien, i afseende hvarpå Ulsk. yttrat, alt så beskaffade kostnader, sorn de nu ifrågavar. borde af academiens egna tillgångar bestridas; men då derigenom skulle uppkomma behof af motsvar. anslag till andra utgifter för academiens verksamhet, har Ulskder - 6o6 Du 11 i3 Maj e. m. jemte ansett sig böra tillstyrka, att enahanda belopp må för acndemien på stat uppföras, ehuru icke under namn af anslag till jettoner. Af samma skäl tror jag, att dessa anslag äfven bort få fortfara för Svenska och Vilterhets-academierna och anhåller om återremiss, på det att StatsUtsk. mätte närmare öfverväga dessa anslag och dem tillstyrka. Hr Lagergren, Anders, uppläste följande; H. StatsUtsk. liar i sitt utlåt. N:o 54) nng:de reglering af anslagen å riksstatens femte hufvudtitel, tillstyrkt afslag å K. M:s nåd. propos., det Svenska Academien måtte erhålla en ersättning af i, 133 r;dr 16 sk. årligen för den henne betagna rättighet alt, efter pari kurs, få i banken till ett visst belopp utvexla silfver emot bancosedlar.