Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då rättsfrågan blifvit på så sätt afgjord, har K. M. ansett skäligt att inhemta R. St:s lanke huruvida del icke vore med billighet förenligt att återgifva Lemkeska arfvingarna deras ursprungliga rätt. Jag börjar med alt erkänna de stora betänkligheter jag hyser vid att i administrativ väg rubba domaremaktens beslut, och utan tvifvel skulle denna regel hafva gällt hos mig, om icke K. M. haft sådana orsaker, som jag nämnt, alt underställa frågan R. St:s pröfning; och jag tror derföre, att StalsUtsk. i sednare betänk, gjort sådana jemkningar, som bäst kunna förenas med K. M:s afsigt med remissen och äfven med Lemkeska arfvingarnas billiga fordran, hvarföre jag tillstyrker R. o. Ad. att godkänna StalsTJtskrs betänkande. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt plenum bomme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Ilr Printzensköld: Till svar på hvad Gr. Norn anfört derom, alt detta betänk, grundar sig på en från K. M. aflåten remiss, anhåller jag blott få tillkännagifva, att sådant ingalunda är mig obekant. Det återstår mig blott att beklaga alt K. M:s f. d. rådgifvare varit nog efterlåtne för Kronans rätt och nog litet betänkt angelägenheten att hålla en K. M:s dom i helgd, att de tillstyrkt frågans öfverlemnande till R. St:s bedömmande; men när så skett, tillhör det den Statsmakten, som fått frågan till sig remitterad, att i sitt utlät, upplysa K. M. derom, att R. St., enl. de för dess verksamhet gällande former, icke något hufvudsakligt yttrande i ämnet meddela. Hvad angår det yttrade tviflet om Kronans äganderätt till damfäste, vattenfall m. m.; så torde jag blott behöfva upplysa, att qvarnen, enl. hvad kartan jemväl utvisar, är af krononatur.
Herrar Revisorerne hafva uti Deras Berättelse hos Riksens Höglofl. Ständer anmält, det de, under verkställigheten af den dem uppdragne Revisions-befattning, med serdeles tillfredsställelse erfarit Herrar Banko-Fullmägtiges vid styrelsen af Verket ådagalagde omsorg för dess bestånd och förkofran, samt nitiska bemödande att, genom ett sorgfälligt iagttagande af gifne föreskrifter, fullkomligt svara emot sine Principalers förtroende; Äfvensom dervid befunnits, att Bankens Tjenstemän i allmänhet, i afseende på redbarheternes säkra vård och göromålens jemna gång, uppfyllt sine skyldigheter på ett sätt, som gjort dem förtjente till Riksens Höglofl. Ständers välbehag. Ennkö-Uts&ottets Betänhandm'. 353' Banko-Utskottet, som ej ansett sig böra underlåta, att inför Riksens Höglofl. Stander i ofvanberorde måtto, omförmäla den enda omständighet, hvaruti Utskottet icke med Herrar Banko-Fullmägtige delat enahanda åsigter, har i öfrigt af Herrar Revisorers afgifne Berättelse ej funnit anledning till någon anmärkning vid Banko Styrelsens åtgärder; äfvensom granskningen af Iler rar Fullmägtiges Protokoller för den tid, som efter Herrar Revisorernes sammanvaro förflutit, och Revisionen af Verkets Räkenskaper för år 1816, som af Utskottet blifvit förrättad, ej till någon erinran föranledt; utan har Utskottet deremot funnit ojäfaktiga prof af Herrar Fullmäktiges städse ådagalagde noggrannhet uti författningarnas efterlefnad, deras nitfulla omsorg för Banko-Verkets säkerhet och fördel, samt deras omtanka och bemödande, att vid de brydsamrna åtgärder, som Diskontemes hämmade verksamhet och den derigenom inträffade skakning i Kredit-väsendet, från Bankens sida påkallat, med möjligaste sorgfällighet iagttaga så val det allmännas fördel sorn enskildes gemensamma rätt och bästa, på sätt, att Riksens Ständer alltid måtte äga fria händer till vidtagande af den reglering, som härutinnan kunde finnas lämpelig.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad beträffade Rivon Hohenhausens rätt att få sitt förslag framstäldt, så kunde den icke göra någon förändring i Hr von Hartmansdorffs rätt att få propos. å sitt förslag, hvilken ock blifvit framställd och hvaröfver votering blifvit begärd. Hr von Hohenhausens förslag kunde således icke på annat sätt komma under afgörande, än såsom förslag till contra-proposition. Hvad först beträffade Hr von Hohenhausens förslag, det bestämmas skulle att icke något mål skulle föredragas innan utlåt, derom vore tryckt och till Ståndets ledamöter utdeladt, så ansåg Hr Landtm, ett sådant stadgande icke vara förenligt med Riksd.Ordn., då deruti väl föreskrifves i hvilken ordning målen skola föredragas, men icke alt Utsk:sutlåtandena skola tryckas och utdelas; men hvad anginge den andra delen af Hr von Hohenhausens förslag, att nemi. sisla meningen i Hr von Hartmansdorffs hemställan skulle utgå, så sage Hr Landtm, intet hinder, att ju R. o. Ad., om Ståndet så beslutade, kunde bestämma att den borde blifva contra-proposition. Frih. Tersmeden hade ganska riktigt anmärkt, att sedan propos. blifvit framställd å Hr von Hartmansdorffs hemställan och votering derom blifvit begärd, kunde den icke undergå någon förändring, utan alla menin - Deli 6 Mars. gar, sorn derifrån voro skiljaktiga, måste blifva föremål för contra-propos.; först förekom me nu således frågan om hvilken conlra-propos. R, o. Ad. behagade antaga. Frih. Gederström, Jacob: Då Hr von Hohenhausens väckta fråga om modification af Hr von HartmansdorlFs förslag ieke vidare kan såsom modification af nämnda förslag blifva föremål för Ståndets behandling sedan Hr von Hartmansdorffs motion, utan denna modification, blifvit framställd till Ståndets antagande eller förkastande, och, i anledning af svaret å propostn, votering begärd; så anser jag
Enligt nämnde instruktion, är det endast när våld utbrutit, eller fånge ställt sig till motvärn, som vaktknekt eller militärpost, hvilket är detsamma, får skjuta; men om den mest hotande fara, den mest synbara afsigt att begå våld, dessförinnan visa sig, kan lian utan ansvar, enligt instruetionen, ej begagna sitt vapen; och om fångar, oanselt varningar emot dem nyttjas, ändock verkställa sin tillämnade rymning, måste posten, enligt instruetion, åtnöja sig dermed, fastän förekommande af dylikt företag utgör hans tjenstepligt. Sker detta blott en eller annan gång, och fångarne uti ett talrikt befolkadt fängelse fått den öfvertygelse, att de bevakande posterna icke våga skjuta på dem, när de rymma, skola de snart våga flere försök, alt komma på fri fot, och sannolikt deri lyckas. I afsigt att endast tillämpas vid såclanc fängelser, der bevakningen utgöres af militairtrupp, fästad vid sin skyldighet genom krigsmanna-ed och van att ej i olid och vid obetydliga fall nyttja sina vapen', ingaf Styrelsen öfver Fångvården således till Kongl. Maj:t jemte underdånig framställning ■ t i68 Den 3 November e. m. af sine motiver, underdånigt förslag till instruction för militärbevakningen vid förenämnde fängelser, hvarest inga under ransakning varande fångar förvaras. Detta förslagvar af följande lydelse: Sker våld, eller hotas 'vaktknekt med ett anfall af fånge, håfve då rätt att nyttja det vapen lian äger, så framt han icke pä annat sätt anfallet afvärja kan; dock med all möjlig försigtighet; så att icke, utan högsta nödfall, någon skada må ske till lif eller lem. Ställer sig fånge till motvärn, eller åtlyder han icke vaktknekts uppmaning, då denne honom från rymmande hindra vill, och varder då dräpen, ligge ogild, som i 9.5 Cap. 1 MissgerningsBalken säges. Söker någon taga fånge med våld utaf vaktknekt, och varder derunder dräpen, vare lag samma. Det är visserligen en sanning, alt kärleken till frihet, elier önskan att återvinna friheten, är en vacker och för brottslingarnes förbättring nödvändig känsla.
Konungen göra und. uppvaktning, för att lyckönska Honom efter Hans återkomst från Norrige, samt att GG4 Den 22 April. dervid, i förmodan att RiksSt:n hyste denna önskan, blifvit öfverenskommet alt åt H. Ex. och de öfrige iTalmännen kunde uppdragas, att hos K. M. anmäla en sådan RiksStins önskan och anhålla om utsättande af dag för den und. uppvaktningen; hemställande H. Ex. fördenskull, om R. o. Ad. behagade lemna honom ett sådant uppdrag. Ropades ja. Föredrogos och lades lill handlingarne SlatsUtskis d. 12 dennes e. m. på bordet lagda mern. N:o 268, i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s mern. Föredrogs SlatsUtskis d. 12 dennes e. m. på bordet lagda mern. Nio 269, i anledn. af RiksSlms skiljaktiga beslut, ang:de voterings anställande i förstärkt StatsUisk., rör:de de i utlåt. Nio 113 och mern. Nio 208 omförmälde frågor. Detta mern. företogs punktvis till afgörande. lista punkten ang:de ett, jemlikt 3 Stånds beslut förfallet förslag till und. skrifvelse, ang:de framtida reglering af afgifterne till Handelsoch Sjöfartsfonden. Lades till handlingarne. 2:dra punkten, innehållande inbjudning till 11. o. Jd. samt PresteSt., att instämma i Borgareoch BondeSt:ns beslut ont voterings anställande uti förstärkt SlalsUtsk., ronde dels Convoycommissariatets indragning och dess befattnings öfvcrJlyttande på fi. Comm.coll., och dels åtskilliga bestämmelser i afseende på detta Collegii framtida förvaltning af Handclsoch Sjöfartsfonden. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. ville vidblifva sitt beslut och således icke antaga inbjudningen.
Men ej nog med hvad sålunda blifvit anmärkt rörande dröjsmål vid expedierandet af remisshandlingar och fångförteckningar, äfven från enskilda personer hade flera klagoskrifter, omförmälande obehörigtdröjsmål vid expeditionen af dem rörande protokoller, synnerligast under 1863 års lopp, till mig inkommit. Om än deribland två klagoskrifter, efter det förklaringar blifvit infordrade, befunnits till någon min vidare åtgärd icke föranleda, hade dessa mina beslut dock ingalunda varit grundade på vunnen öfvertygelse, att klagomålen varit obefogade ; men i det ena fallet hade jag ansett mig böra låta bero vid Öfverståtliållare-embetets tillkännagifvande, att expeditionshafvanden erhållit varning och tillrättavisning; och i det andra, der klagoskriften blifvit af Ofverståthållare-embetet till mig återsänd, försedd med den klagandes påskrift, att han återkallade sin klagan och anhölle att, i anledning af klagoskriften, ingen vidare åtgärd måtte vidtagas, hade jag, enär klaganden sålunda undandragit sig att med bevis styrka sina uppgifter, blifvit urståndsatt att det anmälda förhållandet beifra. Handläggningen af två andra klagoskrifter åter hvilade, , på det klaganden måtte hafva tillfälle att med påminnelser bemöta de af Ofverståthållare-embetet afgifna förklaringar. En femte klagoskrift deremot komme att behandlas i sammanhang med här förut mot Ofverståthållare-embetet framställda anmärkningar. Hos mig hade nemligen hustru Inga Maria Larsson, uti en den 6 Juni 1863 ingifven skrift, klagat, att hon, som den 13 (?) näst förutgångne
Ahnfelt: » Ur Karl af Kullbergs portfölj » .Det andra brefvet är 6täldt till ingen mindre än Karl JohanSom man vet blefvo brefskrifvaren och adressaten bekanta i Wien 1798, då Beethoven var på vippen att, efter d. v. marskalk Bernadottes önskan, tillegna konsul Bonaparte en heroisk symfoni, men så lät denne proklamera sig till fransmännens kejsare, då den frisinnade Beethoven förbittrad afstod från dedikationen. Symfonien utkom sedan mçd titel » Sinfonia croica », komponerad till minnet af en stor man. Bonaparte bief naturligtvis förbittrad och torde väl knappast glömt denna fatali tet, då han en vacker dag ett par och tjugu år senare, som lag-krönt monark öfver Sverige och Norge, öfverraskades med att få ett bref från sin gamle protegé i Wien — från Beethoven, hvilken i parentes sagdt befann sig i en svår penningknipa, för hvilken skull han uppvaktade all verldens monarker med subskriptionslistor till en större messa. Han böijar med att hölja f. d. marskalken med ett blomsterregn: &gt;Les exploits qui avec tant de justesse élevèrent Votre Majesté au thrône de Suède, excitaient l ’ admiration générale, particulièrement de ceux qui avaient le bonheur de connaître personnellement Votre Majesté » o. s. v. i samma stil; så kommer i förbigående en liten antydan om den bifogade subskriptionslistan, och så följer blomsterkastningen igen: B. hade hört talas om kronprinsens utmärkta musiktalent, och önskade partout att få skrifvp, någon komposition för honom, men ville veta hvilken musikgenre som vore lämpligast. » Votre Majesté est un objet d ’ amour, d ’ admiration et d ’ intêrét à tous ceux qui savent éstimer les rois (!
Frukten har också visat sig hafva grobara frön; ingen reaktion har kunnat utrota den, och grundsatserna af den 4 augusti hafva mer och mer gjort sig gällande hos vesterlandets alla folk, ja äfven sträckt sina verkningar till den byzantinska östern. Man har ibland förklarat frukten vara af dålig art, emedan den tillkommit genom våldsamt öfvergrepp från nationalförsamlingens sida och genom sin så beskaffade art var egnad att framkalla nya revolutionära våldsamheter. Öfvergrep-pet skulle då hafva bestått deri att församlingens medlemmar på eget bevåg afstått sina principalers och korporationers rättigheter. Men man är ju annars så ifrig att frånkänna valmännen rätt att meddela representanterna något slags bindande instruktioner, och då får väl detta frånkännande gälla äfven här. Beslutet skulle vidare utgjort ett ingrepp mot » egendomen », men så förhåller det sig ju också med andra sociala och ekonomiska reformer, hvilka vunnit erkännande, äfven då de varit mindre berättigade än denna. Man kan ej heller neka att beslutet tillkommit i fullt laga form, då det, af nationalförsamlingen enhälligt fattadt, af konungen omsider stadfästes. Att det genom sin våldsamhet gaf upphof till andra våldsamheter, är ej sant: verkliga förhållandet var alldeles motsatt. Uppresningen i landsorterna stillades just i följd af den stora reformen och nationalförsamlingen sjelf röjde dervid genom sitt ingripande vid flere tillfallen, att den fatt en större auktoritet. Det blef också fred mellan nationalförsamlingen och hofvet. Frihetsvännerna inom församlingen ansågo nämligen nu striden med rojalisterna utkämpad och ville förklara revolutionen afslutad, sedan den nya författningen blifvit uppförd på grundvalen af de den 4 och 11 augusti fattade besluten,hvilka sålunda förde med sig det jämförelsevis större fredslugn, som i två och ett halft år derefter rådde. Att stormen ånyo bröt ut 1792 och då kullstörtade sjelfva tronen, var ej nationalförsamlingens fel och framkallades ej genom några öfvergrepp från hennes sida; tvärtom sträfvade hon med framgång, så länge hon existerade, att vidmakthålla lugnet och stödja det konstitutionela konungadömet. Frukten måtte väl då hafva varit af någorlunda god art redan från början.
Fada hafva ansett, att, om än föremålet af berörde förordnande skulle vara, att underlätta alla företag till uppodlande af ofruktbar mark, skulle det dock blifva en obillighet, att, då odlingen verkställes invid en grannes inägor, denne sistnämnde alltid skulle få vidkännas tyngden och kostnaden af liagnadens underhållande emelian berörde ägor, hälst härvid borde i betraktande komma, att all jord af ålder varit ouppodlad, och att således något skiljaktigt förhållande ej borde deraf härflyta, att den ena delen af samma mark förr, och den andra delen senare» är *4<5 JLagoch Eesv'års-TJtskottens Bctankanden. vorden odlad, Båda hafva altså förment, det gräns borde sättas för odlarens befrielse från skyldighet att deltaga uti stängseln mot de till odlingsmarken angränsande inägor j Och har Herr Hammarhjelm väc||ct det förslag, att omförmälte §. borde få en sådan lydelse: ”De förändringar, ”skog eller utmark antingen redan undergått, ”eller hädanefter undergå genom uppodlingar *'till åker, äng eller planteringar, böra icke på ”de första 25 åren, sedan den nya åkern b 1 if’ vit besådd, ängsmark slagen, eller plantering an”lagd, verka till annat förhållande uti skyldig? beten till hägnads upprättande och underhällan* ’’de, utan varde jorden eller marken, oaktadt ”sine förbättringar, ansedd efter dess förra beskaffenhet; men efter den tiden anses egenska* ”pen af nyodling hafva upphört, och verkställes 8 hägnad på sätt, sorn denna Förordning i öf”rigt bjuder.” Per emot har Eric Svensson icke uppgifvit någon viss tid, vid hvilken han förment att berörde hägnads skyldighet emellan nyodlad mark och aldre brukade inägor borde vidtaga; men i öfrigt yrkat den förändring uti sista momentet af 2 §. uti 5 Cap, Byggninga - Balken, att, när inägor möta utägor, ägaren af de sistnämnde borde, i nion efter Hemmantalet till hälften taga del uti hägnaden mot de först berörde.
Ett nyttigt skogsbesparingsämne, nemligen bränntorf, är att tillgå på många trakter inom Länet; men hittills begagnas detta endast till någon liten del på södra Dahlsland samt något mera i vissa härader af Westergöthland, hvilka orter, såsom delvis utgörande slättland, redan antingen lida skogsbrist eller måsle afhemta deras behof af ved och virke från aflägsna ställen. 15 I byggnadssättet hafva förändringar, som verkat till skogsbesparing, icke blifvit i allmänhet vidtagne, utan har tvärtom allmogens tilltagande håg att bygga högre och rymligare boningshus, som på vissa orter bestå af tvenne våningar, snarare bidragit att öka skogsåtgången, äfvensom den måste hafva blifvit ökad i och för årligen tillkomna nya bostäder. Nästan alla hus på landsbygden och de flesta i städerne byggas för öfrigt ännu vanligen af träd; dock har en början blifvit gjord med andra byggnadsämnens användande, nem ligen sten, brändt och obrändt tegel samt kalkbruk, i Burås och synnerligast i Wenersborg. Stängseln verkställes ännu i allmänhet på skogens bekostnad; dock har bruket af stenmur omkring ägorna, äfvensom något af jordvallar, i sednare tider tilltagit och jemväl bland allmogen vunnit efterföljare. Någon ingripande reform i dessa afseenden lärer icke kunna förväntas, innan bristen på skogseffekter blifvit så tryckande, att den dertill tvingar. d) Bergsrörelse. Större och rikhaltigare jernmalmsgrufvor finnas icke inom Länet; dock begagna Billingsfors bruksägare i mindre mån fortfarande malmfyndigheten i kringliggande ort. Som denna likväl hvarken är tillräcklig eller till tackjernsblåsning fullt tjenlig, måste malm herntas ifrån Wermlands, Nerikes och Smålands bergslager. Af till bergsrörelsen hörande handteringar äro stångjernsoch manufaktursmiden samt stålbränning hufvudsakligen de, som jernnt och med alfvar bedrifvas vid 12 bruk med 25 stångjernshamrar och 8 tili en del samma bruk med 8 ämneshamrar samt vid 3 af bruken i stålugnar.
Men under det jag i detta afseende åberopar mitt nu andra gången inom Utskottet underkända förslag, att direct val må tillåtas hvarje väljande, som åstundar, men på samma gång tillfälle öppnas för de öfriga att förena sig om pastoratfullmägtige; upptager jag tillika, såsom en annan väg till samma mål, ett annat inom Utskottet framstäldt förslag, att—såframt nödvändigt de valberätligade skola pastoratvis samlas till Electors-val — låta den dervid uppkommande minoriteten ega öppen rätt att utse för sitt röstetal en eller flere Electorer, likasom majoriteten för sitt. Vid öppen votering är detta verkställhart, och man skulle härigenom vinna nästan alla fördelarna af direct val, och undvika de befarade olägenheterna. Men visserligen kunde man då ej hinna det mål, som många tyckas anse alldeles oundgängligt att eftersträfva, nemligen röstandet per capita på districtets valställe, der riksdagsmännen utses. Just häri har jag aldrig funnit någon fördel; och det motsatta valsättet har i Sverige seclers häfd på sin sida, ty vid alla val till Bonde-Ståndets riksdagsmän hafva hittills alltid sockneelectorerna voterat med cornmittenlernas röstetal. Den practiska möjligheten, äfven hädanefter, af riksdagsmannaval utan röstande per capita, har Utskottet sjelf erkänt, just när det för stadsdistiiclen godkände directa val. Utskottet har i Betänkandet N.'o 38 föreslagit, jemte Eleclorernas röstande per capita, att deras antal skulle kestämmas efter pastoratens folkmängd ; det föreslår nu, att bestämma detta antal efter de röster, som enligt vallagen kunna i pastoratet afgifvas. Lika med Utskottet anser jag detta vara en förbättring, men tror att man har stannat på halfva vägen.
Förtjusningen öfver att vara förlofvad, att få ett eget hem, tycktes för öfrigt hos den nyförlofvade, i likhet med hos de flesta flickor, vara så sammanblandad m e d den personliga böjelsen, att det var svårt veta, hvilket som var öfvervägande. Fästmön lämnade nu affären. Hon hade så mycket att ställa med sin utstyrsel och bosättning, då giftermålet skulle äga rum på hösten. » Kanske vi sätta bo samtidigt du, » sade hon leende till Ida. Och så begaf det sig, att medan fröken Lisen gick omkring med sin fästman och gjorde storartade uppköp i de eleganta möbeloch bosättningsmagasinen, traskade den forna kamraten under sina fristunder omkring i gamla nermöglade klädstånd för att för den minsta möjliga slant pruta sig till en gammal rostig eldgaffel eller ett litet skamfiladt bord. Första lysningsdagen var det stor mottagning och stor exposition i Lisens hem. Hon hade fått mottaga en massa lysningspresenter. Ingen bland släkt och vänner hade glömt, att hon skulle sätta bo, och det med en förmögen, solid karl till, då fick man lof att riktigt visa sig på styfva linan. Till och med den småaktige principalen hade slagit sig lös och förärat en prå lig silfverpjäs. För öfrigt hände det naturligtvis här, som alltid vid dylika tillfällen, att åtskilliga saker förekommo i flere exemplar. Ida gick omkring och beskådade allt — duktyg, broderier och väfnader, silfver, glas, porslin och prydnadsföremål. A c k, hvad hennes lilla blomglas, som hon köpt med uppoffring af den vackra frukostkoppen hon så mycket gladt sig åt att få, tog sig tarfligt och oansenligt ut bredvid ett halft dussin andra! Lisen hade endast kastat en flyktig blick därpå och sagt något o m, att det var alldeles onödigt. Ja, det hade hon verkligen bra rätt i! Ida tyckte nu själf, att hon varit dum, och trots sitt goda hjärta kunde hon ej underlåta att göra jämförelser — de kommo för resten alldeles själfmant. Hvad människorAh pytt, hon fick väl taga det oundna ändå äro underliga, tänkte hon, eller gängligaste, säng och sängkläder, på en kanske snarar?
Den fordrar fin smak och godt omdöme, men därjämte stora kunskaper inom naturvetenskapernas mångskiftande område. Tyvärr besittas dessa egenskaper ofta ej i nämnvärd grad af de personer, som hafva det ansvarsfulla yrket att tillaga vår föda. Många missgrepp begås därför dagligen i köket mot kokkonstens enklaste lagar. Förrän den bildade kvinnan själf tager ledningen om hand och mera, än nu är fallet, gör sig förtrogen med kokkonstens detaljer, är en väsentlig förbättring icke tänkbar. Den unga husmodern är ofta, ehuru villig, så ovan och obekant med kokkonstens praktiska utöfning vid inträdet i sitt nya hem, att hon öfverlämnar dessa viktiga bestyr i sin kokerskas händer, som, medveten om sin större praktiska erfarenhet, ofta öfverskrider sin befogenhet^ och, genom närgångna frågor och snäsiga svar, plågar den arma husmodern så, att hon till sist knappast vågar visa sig inom sitt eget kök. A t t stor och oberäknelig misshushållning under sådana förhållanden kan begås, ligger i öppen dag. J a g vill endast påpeka det slöseri och oförstånd, som bedrifves vid uppköp af matvaror, liksom vid användandet af en så dyrbar vara som smöret vid matlagnin(gen. Hälften af det, som åtgår, vore sannolikt tillräckligt. För att nu få kassan att gå ihop, måste en dålig vara, s. k. matsmör, som är ett oting och aldrig borde få finnas i ett kök, tillgripas, till stort men för smaken och magen. Maten bör vara så lagad, att dess naturliga smak framträder. Alla onödiga tillsatser äro otillbörliga, och kryddorna äro till för att höja den naturliga smaken och låta den bättre framträda, ej för att dölja en sämre, möjligen skämd vara. Maten bör äfven ha en lagom värmegrad. E n soppa, liksom, kaffe, te eller chokolad få ej vara så varma, att de brännas, däraf förslöas smaken och skadas magen. F ö r kalla drycker äro äfven olämpliga och skadliga för magen. Sammanställningen af de olika rätterna vid en måltid är äfven viktig och fordrar smak samt omtanke. Den ena rätten vid en måltid bör supplera den andra. Likaledes måste proportionen mellan animaliska och vegetabiliska ämnen härvid beaktas.