Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco, att utgöras medelst 3/5 eller 200 R.dr Banco i spanmål och med återstoden eller 2/5 i smör och qvicktionde. Således skulle efter en skälig beräkning enligt i orten gångbara priser till 10 R:dr Banco tunnan den blifvande socknen nu kunna utgöra en spanmåds-lön af 20 tunnor, hvadan till en början det för Pastors aflöning erforderliga Statsanslaget skulle blifva 3o tunnor årligen, 1/4 råg och 3/4 korn, förutan hvilket ingen utväg finnes till ett skäligt underhåll för den Pastor, som för närvarande häi städes antoges.” Vidare anförer H. Dom-Capitlet i Upsala i sitt härom afgifne Utlåtande den 13 Januari 1841: Att den blifvande Pastorens aflöning kommer att utgå till det fulla belopp, som vid sammankomsten stipulerades, anser Consistorium oundgängligen nödvändigt, helst synbart ar, att detta belopp blifvit bestämdt till det minsta möjliga. Enär nu markegången i Helsingland, efter medium af sista 10 åren, understigit 8 R:dr Banco, oell det alsedda min im i-an slaget således kommer att minskas med mera än 2 R:dr Banco för hvarje tunna, synes det af Kongl. Maj:t äskade och nu till beviljande af Höglofl. Stats-Utskottet föreslagne bidraget till Pastors och Klockares alhin:ng i Loos Pastorat icke komma att svara emot dermed afsedda ändamål. Egentliga orsaken till denna sakens behandling ligger uti frami. Erke-Biskopen Wallins underdåniga förslag den 30 Augusti 1838, hvaruti vid behofvets framställande begäres: l:o ett stående Stats-anslag af 5 tunnor vin-och byggnadssäd samt 1 prost-tunna, och 2:o ett förskottvis, intill dess nybyggarena efter tilländalupne frihetsår blifva skattlagda, utgående Statsbidrag 34 tunnor, 30 åt Pastor och 4 åt Klockaren, men icke an föres, att beräkningen af 10 R:dr Banco för tunnan legat till grund vid bestämmandet af detta sistnämnde minimi-anslag.
Af Banco-Fullmägtiges till Utskottet afgifne, Rikets Ständer meddelade Berättelse inhemtas, att Götha Canal-Direction den 7 November 1833, uti till Fullmägtige aflåten skrifvelse, nied åberopande deraf, alt Götha Canal, på sätt då redan till Fullmägtige inlemnadt Besigtnings-instrument innehölle, blifvit i öfverensstämmelse med af Kongl. Maj:t och Rikets Strinder lemnadc föreskrifter fullbordad, sig hos Banco-Fullmägtige anmält, att, enligt 6 Moni. Litt. b. af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse lill Kongl. Maj:t den 4 Januarii i83o, erhålla afskrifning och eftergift af Rikets Ständers Banks hos Götha Canal-Verk egande fordran, samt af Fullmägtige i6 Bamo-Vtskollels Berättelse ff.-o 2t, undfå bevis om verkställigheten af denna afskrifning och eftergift, men alt Fullmägtige, genom hetlut af d. 21 No v. 1833, till svar härå, meddelat, alt Fullmägiige funnit någon åtgärd från deras sida icke då för närvarande erfordras för verkställigheten af den begärda afskrifningen i Banco-Räkenskaperne, hvarefter, Fullmägtige förmält, att de, i afseende på verkställigheten af berörde afskrifning och eftergift, sami utfärdandet af deröfver hegardt bevis, hvartill något uppdrag i senaste JBanco-Reglemente ej förefunnes, afvaktade Banco-Utskottets förordnande. I anledning häraf, och sedan Utskottet ej allenast af de hos Fullmägtige hällne Protocoll inhemta!, att Götha Canal-Bolag å sin sida uppfyllt de skyldigher och förbindelser, sorn, enligt 4 Art. 3 Åfd. §.
Om det nu ock skulle invändas, att det missförhållande emellan tillgången på lärare vid Universitetet och vid Institutet blifvit genom Rikets Ständers frikostighet mot Universitetet något förminskadt under den tid, sedan detta Friherre Berzelii utlåtande nedskrefs, kan likväl det skäl, som han hemlat från denna omständighet, anses till det hufvudsakliga qvarstå, hvilket ock bekräftas af sjelfva de bemödanden, som ännu göras från Universitetets sida att erhålla en ökad lärarepersonal och såmedelst mer och mer kunna motstå den alltmer öfvervägande inflytelse, som undervisningsverket i hufvudstaden vunnit i allmänna omdömet. Men hvad de öfriga skälen beträffar, så lära de icke allenast vara oförminskade till sin verkan, utan denna har till och med ökats genom den erfarenheten, att lärjungarnes antal vid Institutet alltmer tilltagit, oaktadt den af Friherre Berzelius öfverklagade oginheten emot Institutet, att dess elever icke ega kompetens till alla läkareplatser på stat, ännu icke upphört. Jag har derföre trott att en erinran om den åsigt, som Sverges i vårt sekel mest frejdade vetenskapsman med så mycken värma omfattat i denna fråga, icke kan vara olämplig.» Herr Gråå anmälde, att han icke deltagit i behandlingen af 24:de och 29:de punkterna. Emot 32:dra punkten: (angående anslag för ett nytt Observatorium i Lund): af Doktor Gumcelius: »I likhet med motionären har jag ansett Staten icke böra låta detta tillfälle gå sig ur händerna, att förskaffa undervisningen i Astronomi vid Lunds universitet ett af dess nödvändiga hjelpmedel, som det nu saknar, och detta för ett pris så billigt, att ett sådant tillfälle sannolikt ej mera erbjuder sig. Motionären har inom Utskottet låtit förebringa såväl ritning till det ifrågasatta observatorium, som ett fullständigt och detaljeradt kostnadsförslag derå, uppgjordt af samma byggmästare, som byggdt observatorium på Palsgaard och som för närvarande har i uppdrag att utföra den stora kuppeln vid det under byggnad varande observatorium i Köpenhamn. Detta kostnadsförslag slutar på en summa af 24,704 R:dr Riksmynt.
Då jag för få dagar sedan stod i begrepp företaga en promenad, inträdde en vän, som uppmärksammade en svart spetsbarbe, som jag knöt o m halsen. På tillfrågan o m h o n kunde se, hur gammal den var, invände h o n: » Den ser ej gammal ut. » Då jag upplyste henne o m, att den för 15 år sedan s o m n y suttit å en hatt o c h sedan ofta under årens lopp begagnats, förstod jag att hon — som är ordningen själf — i mig fann en värdig medtäflarinna. H v a d linne o c h underkläder angå, är jag ytterst noga därmed, o c h då förstås allt öfrigt af sig själft. För mången torde det förefalla gåtlikt, att kläder oförändrade efter så lång tid dock se fraicha ut, m e n just g e n o m den omsorg, hvarm e d jag vårdar dem, besparas en del utgifter, som i motsatt fall icke skulle kunna undvikas. Någon borste k o m m e r aldrig på mina kläder, undantagandes o m det skulle vara nödvändigt till kjolkanten; bästa borsten är handen. Eljes bör en klädning såväl som kappa blott skakas eller ristas väl, naturligtvis utom dörren, hvar gång man tager plagget af sig, d. v. s. när jag komm e r h e m; borta gör jag det väl ej gärna. Från första gången ett plagg s o m nytt tages på b ö r detta ske o c h allt framgent. G e n o m ett sådant förfaringssätt, där ordning får taga hand o m allt, kan jag försäkra » kvinnlig kontorist » att det går godt för sig att använda mindre än 200 kr. pr år för kläderna ensamt o c h dock se fin ut, märk noga, fin, m e n ej elegant. För öfrigt beror det o c k grufligt m y c k e t på, hur kläderna uppbäras. Skulle min enkla uppsats kunna föranleda gynsammare resultat för dem, som ha liten kassa att tillgå, så v o r e det en glädje för » Beschciden. » Genom J7 ra slätylecl. Några små kulturbilder från Småland, för Idun tecknade af L. D e t är nästan det svåraste j a g kan tänka m i g för en mor.
Län ansett vara ett enskildt önskningsmål, som ej tillhörde Bevillnings-Utskottet; deruti Peter Jönsson ifrån samma Län äfven instämt; af J. O. Dahlberg ifrån Wester-Norrland; om rättighet, att få använda den i provincen Medelpad utgående Curhusafgift lill anläggning och fortfarande underhåll af ett Curlnis i Sundsvall för nämnde proviuce, såsom talrikt befolkad, och hvaraf vissa socknar äro lill 13, i/| ä i5 mil aflägsne ifrån Hernösand, der Länets Lazarett och Curhus finnas belägne; samt af Johan Eric Jansson ifrån Wermlands Län, som föreslagit, att Curhusmedlen, ifrån Philipstads, Kroppa och Nyeds församlingar, hädanefter må för Philipstads Lazarett ensamt få användas och samma församlingar jemväl framgent få utgöra en serskild Comité, som hade att berörde afgift, så länge den utgår, årligen bestämma. För besvarandet af ifrågavarande remisser, har Utskottet tagit kännedom så väl af de till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition hörande handlingar, jemte de ifrån Riksgälds-Contoret Utskottet tillhandakomna berättelser om Revisionen af Curhusoch Lazaretts-räkenskaperne för Länen, som äfven af hvad uti Rikets Ständers Revisorers åren i83o och i832 afgifna berättelser derom förekommit, hvilka handlingar upplysa, att den i räken skaperne debiterade Curhus-afgiften sammanlagdt uppgått: år 1827, till ... 105,780: 36. 3. “ 1828, io3,q86: 43. »o. “ 1829, “ 102,61g: 46. — « i83o, “ 92,804: i5. 2. Summa R:dr 4°3>i9i: 4^- 3. hvarifrån afgå sammanlagde afkortningnrne för dessa år, med circa . i5,a34: 12. 8. då återstående behållningen alltså utgör .
Betänkandes de ou ifrågavarande lånefonder, i så måtto kars anses felaktig, att den uppgifna summan af 2,3 80,000. R:dr utgjorde ej fullt irenne års andelar af lånefonden, emedan anslagen tili utlåning på fastigheter, enligt förra Riksdagens beslut upfphörde nied i8so åra utgång, och att således en ökning med -|:delar häraf, eller tillhopa en summa, af minst R:dr .3,800,000 på 5 år nu erfordrades, innan tillgångarne för de lånsökande, skulle kunna, anses.lika. Inträffade åter; sådana förhållanden^ att en på dessa förmånliga vilkor medgifver: allmän låneanstalt lemnades. obegagnad, så kan Utskottet ej inse, att; något, dervid; vöre förloradt, då det vi&serligen ii och. för sig sjelft. ej lärer kunna betraktas såsom en, med Banquerts rätta föremål öfverensstämmande anstallt, att uti stående lån utgifva nya sedlar, i händelse Fastig» hets-innehafvare antingen kunde undvika skuldsättning, eller emot ännu fördelaktigare vilkor, från andra håll undfå de., biträden sorn tarfvas-, a) P fråga om den fö resin gna^ transport»• Mnerättigheten till högst 6000 R.-dr. Ilos Högloft» Rilderskapetoch Adeln »■ Ått något tillfredsställande skäl ej finnes uppgifvet, hvarföre transportlån skulle utgå till att belopp af. 6000 R:dr, då nya fastighetslån för öfrigt' nedsättas till 5000 R:dr. Utskottet får häröfver meddela den när» snäre upplysning:-att’som transportSån ej kun - Banco-Utsftöttits Bétänhmden.
Domares intyg ensamt, fastän, på grund afbåde vanlig praxis, och den hittills gällande Odlings-LåneFörfaltningens bestämda medgifvande, intyg af Domaren alltid förut ansetts göra tillfyllest och motsvara tvänne andra vittnens utsago; utan har Commissariatet sedermera fordrat, jemte Domaren, ett annat ojäfvigt vittne. Banco-Utskotlet, som för dess del godkänner detta af Commissariatet tagna beslut, och, uppå derom gjord framställning af Banco-Fiscals-Embelet, ansett för Bankens trygghet nödvändigt, att enahanda Banco-Utskottets Betänkande. Ho 19. 5 iakttaganden ega rum vid Bankens utlåningar i allmänhet, får, till beredande af nödig rättelse i Reglementariska författningarne om Odlings-Lån, rörande denna punkt, härigenom vördsamt tillstyrka: Att Rikets Ständer besluta så beskaffad förändring uti det vid sista Riksdag fastställda och, genom Kgl. Majrts Nådiga Kungörelse af den 20 Januarii 1834» till allmän efterrättelse utfärdade Reglemente angående Odlings-Lån, att 3:dje Artikelns 2 §. 2 moment erhåller följande lydelse: — ”Desse Löftesmäns vederhäftighet bestyrkes af Konungens Befallningshafvande eller Domaren i orten; hvarjemte sä väl Låntagarens som Löftesnuinnens egenhändiga underskrifter s sä framt de ej tecknas infot Konungetis Befallningshafvande eller Domstolen böra bevittnas af Domaren _, Pastor i Församlingen eller närmaste Krono-Betjentj jemte ett annat på en gång närvarande ojäfvigt vittne.” Äfvensom: Alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det Allmän - Banc°- Utskottets Betänkande. N,o helen varder om denna förändring af förut gällande Odiings-Låne-Reglt te, genom Nåd i a v 1 r» KMi, KU„ss;i rättad. unner ställes vördsammeligen. Stockholm den a5 irii iftor» Febi uarn 182 N:o 20.
Herr Nordenfalk., Johan_, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Herr Silfverstolpe, David Ludvig, har, under åberopande af de förluster, som drabbat en del innehafvare af MilitiseBoställen genom nu gällande sätt för deras utarrenderande, föreslagit, att, derest en arrendator, som på 3o års arrende emottager ett boställe, kommer på obestånd och arrendet af honom eller cautionisten icke kan fullgöras, Staten måtte garantera Boställshafvaren för arrendet. 2ifO Den 21 Januarii, Af sjukdom hindrad att vara närvarande den 2g sisth Dec. f. m, då remissen beviljades, har jag likväl ansett mig icke höra underlåta att nu meddela de upplysningar, sorn torde vara nödvändige vid den gjorde Motionens pröfning, och af hvilka upplysningar jemväl skall visa sig, att detta visserligen vigtiga ämne icke eller undgått Regeringens uppmärksamhet, fastän någon framställning derom till Rikets Ständer icke ännu blifvit gjord, och icke eller lärer vid denna Riksdag komma att göras, De serskilde Comiterade, åt hvilka Kongl. Maj:t uppdragit att öfverse och granska gällande författningar angående MilitiasBoställens utarrenderande, och att deruti föreslå förbättringar, hvarigenom de öfverJdagade olägenheterne för framtiden kunde förekommas, hafva, dels i anledning af detta uppdrag, dels i följd af serskildte Remisser, infordrat och erhållit uppgifter från samtelige indelte Regementerne å de förluster, som tillskyndats Boställshafvare genom Boställens utarrenderande på 3o år. Med det underdåniga Betänkande, sorn Comitterade afgifvit i sjelfva saken, hafva äfven följt de inkomne uppgifterne å förlusterne och ersättnings-anspråken, hvilkas sammantagne belopp uppgår, för tillsammans 45 Boställshafvare, till omkring 29,250 R;dr Den 21 Januari!.
Ester en kort ventilation beflöts, at den' af Herr koevlik-b föreflagne tilläggning skulle, säsom en af Ridderffapet och Adeln uttryckt "wänlig önffan, i Protoeolls-Utdraget intagas; hwarwid likwäl Friherre gjerts och Herr Lock. under förklarande, at ej wilja ästadkomma ändring i Be - Den 3 IuUr 6 Bcsirtel, likwäl begärde för sig till Protocollet r serveradt deras äsiundan, det en sädan önskan ecke mätte hafwa kommit i fraga. Friherre Uilljencrknt?, s»b. Wilk., förenade fia med detze Herrar; förklarandes at alt warde af en gäfwa förlorades, dä wilkor dermed war förknippaet. Med förberorde twänne tillägg godkändes Prvtocolls-Utdraget, säd»nt som följer: Utdrag af Protocollet, hällit hos Högloft. Ridderstapet och Adeln den 28 Junit 1809. S. D Uptog Högloft. Ridderstapet och Adeln til siutligt öfwerwägande och afgörande twänne af en Ståndets Ledamot Friherre Xilg SilfvLi-scKölcl redan den 8 Junii gjorda och dä pä bordet lagda förslag: d t ena at Ra och Rörs samt Insockne Hemman mätte, likasom Frälsehemman, under krwstidcr widkännas Kronostjutsnmgsbeswäret; det andra at de Adelsmän, som i Städerne äga hus, mätte för desamma ätaga sig inqwartering: Och sedan Ridderffapet och Adeln sorgfälligt öfwerwägat bwad de, sälom med billighet och möilighet öfwerenssiämmande, ftulle, till Medflanders lättning, för det närwarande kunna bewilja, stadnade Ridderstapet och Adeln i följande Besiut: 1:0 Att för Rä- och Rörs samt Insockne Hemman och sädane Kongö-Ladugärdar, som 6 Den Z IuUi> äro i privat
88 smilningom f~rvarfvade jag emellertid nödig savoir vivre for att p&amp; ett vtlrdigare satt utföra mina nya pligter, och om du nu ságe mig, skulle du kunna tro, att jag i all min tid varit hönspiga. S i der ungefar g&amp; mina dagar, afbrutna af ett och annat besök, nhgon utflykt eller skogspromenad. E n ganska egendomlig flrd, som fru Torborg och jag gjorde haromdagen skall jag tala om. H&amp;let var ett laxfiske vid ellven, der familjens vinterförrbd för nedsaltning skulle bestallas. DB körvagen till platsen var öfver en mil lbng, beslöto vi oss för att gib dit " filgelviigen ". Den förde genom en oröjd skog, der inga trampade stigar funnos. Till vagvisare valde vi en gammal gubbe, som i tjugu &amp; r bott som eremit i ett slags jordkula, som ban sj&amp; \ f inredt i t sig i namda skog, der han lefver af att " snara " harar och filgel. Högst egendomlig var den gamle att skida och ännu egendomligare att höra p&amp;. Sjiilf s&amp;g han ut som ett troll och berattade med full öfvertygelse, att han flera ginger sett troll " pk skogenn, hvilka tedde sig som fruntimmer, som sutto och kammade sitt Mr, men upplöstes och försvunno, nar gubben ville göra deras narniare bekantskap. I skogen var gubben som hemma hos sig; han kände snart sagdt hvarje träd och buske och alla möjliga gömstallen för skogens djur, hvarföre halt esomoftast gjordes, för att vi rnbtte se, hvarest rafhonan i fjol hade sitt tillliA11, eller platsen mellan ett par buskar der gubben " snaratn tv&amp; harar p&amp; en g&amp;ng. Med fru Torborg ar gubben öppen och meddelsam, och som han ar hennes skyddsling om vintern nar jagten slbr fel, rader mellan dem b8da det basta förh&amp;llande ..
Dervid må erinras, att vi tvärtom gjort mindre medgifvande!), med afseende å flera vigtiga artiklar, än nyss omförmälta stater. Jag vill ej upptaga tiden med anförande af specialiteter: de torde för dem, som härvid fästa intresse, redan vara kända. Således, vi hafva ernått lika mycket som andra större och mägtigare stater; vi hafva, i åtskilliga fall, gjort mindre medgifvanden än dessa; hvad hade man mer kunnat förvänta? Anspråket alt vi skulle kunnat, efter vårt godtycke och våra hugskott, bestämma traktatens innehåll, är alltför lösligt och föga rimligt, att ens behöfva upptagas till vederläggning. Men, säger man, vi hafva genom borttagandet af någon del af den utaf Ständerna beslutade bevillning, blottställt dem för vådan att nödgas genom andra skatter ersätta den sålunda uppkomna brist. Har då någon sådan brist uppstått? Nej! Var icke en sådan af Rikets senast församlade Ständer 334 Den 7 Februari f. m. förutsedd? Onekligen. Hvaruti bestå då — jag tillåter mig att upprepa denna fråga — de svikna förhoppningare? Väl ej deruti att icke någon brist uppstått? — Tack vare traktatens tillämpning redan under sistl. år, kan dock, med en oförtydbar officiel sillra visas, att tulluppbörden för 1865 med mer än en half million öfverstigit den för 1864, och detta oaktadt tullnedsättningarne. Jag kommer bär, mot min vilja, till de förhatliga siffrorna, ehuru jag väl vet att de finnas, sorn ej ens af dessa låta sig öfvertygas. Om jag säger: 2 gånger 2 är 4, så svarar man mig: detta kan icke bestridas, men icke är detta en följd af den Franska traktaten. Mycket sannt, men sanningen af denna arithmetiska uppgift består i jemnbredd med den Franska traktaten och har ej af denna blifvit rubbad. På samma sätt, om jag säger: tulluppbörden för 1865 har varit en half million högre än den för 1864, så svarar man mig: detta kan icke bestridas, men icke är detta en följd af Franska traktaten.
Till undvikande af missförstånd använder jag detta namn i stället för det vanliga, men oegentliga hvitfisk. Hakluyt, 1 uppl., s. 317. Les moeurs et usages des Ostiackes par Jean Bernard Muller, Capitaine de dragon au service de la Suède, pendant sa captivité en Sibérie (Recueil de voiages au Nord. T. VIII, Amsterdam 1727, s. 389). Jag sluter härtill af lagrens utseende från hafvet och af deras beskaffenhet på Waigatsch-öns och Novaja Semljas vestkust. Så vidt jag vet, har ingen geolog varit i land på denna del af ostkusten. Någon gång torde man dock möta isberg i Kara-hafvets allra nordligaste del och vid Novaja Semljas nordostkust, dit de kunna drifva ned från Frans Josefs land eller från andra, längre norr ut belägna okända polarland. I de flesta belletristiska berättelser om polarfärder spela kolossala isberg en mycket framstående rol på författarnes teckningar så väl med ritstift som med penna. Verkliga förhållandet är emellertid, att isberg i vida större mängd förekomma uti de haf, som årligen äro tillgängliga, än i dem der framfärden för polarfararens fartyg blifvit hämmad af ogenomträngliga ismassor. Om man för isbergens utbredning finge låna en term ur växtgeografien, så skulle man säga, att de äro mer boreala än polära isformer. Alla fiskare vid Newfoundland och de flesta kaptener på ångbåtarne mellan New York och Liverpool hafva någon gång sett verkliga isberg, men för de flesta nordostfarare är denna bildning okänd, oaktadt namnet isberg ofta i deras berättelser gifves åt glacier-isblock af något betydligare dimensioner. Detta sker dock på samma grund och med samma berättigande, som invånarne vid Petschora ansågo Bolschoj-Kamen för ett mycket högt berg.
Banken härigenom en motsvarande vinst, hvaremot allt det silfvermynt, som går förloradt, medför en oersättlig förlust icke blott för den enskilde, utan äfven för Staten; och är det på grund af dessa med de flere tillförene anförda skäl, som Utskottet finnér sig böra vördsamt l:o afstyrka bifall till förslaget om upphörande af utgifning från Banken af sedlar å 1 R:dr R:mt. Härmed anser sig Utskottet jemväl hafva besvarat den del af Herr Friherre von Sehwerins, C. J., till Utskottet remitterade motion, angående ordnande af penningeväsendet i riket, som innefattar förslag derom, att, för införande af reel valuta eller klingande mynt i allmänna rörelsen, alla sedlar under 10 R:drs valör mätte indragas och denna valör blifva den lägsta i rörelsen. Vidkommande derefter Herr Prosten Herlins ofvan omfÖrmälda motion, så och då Rikets Ständer, vid antagande under 1853—1854 årens riksdag af nu gällande myntsystem, tillika föreskrifvit, att sedlar å valören 3 R:dr R.mt, såsom icke inpassande i detta system, ej vidare skulle från Banken utgifvas, samt behofvet af sedlar å nämnde valör icke heller synes vara större, än alt detsamma ganska väl kan fyllas af sedlarne å I R:dr, hvilkas bibehållande Utskottet härofvan tillstyrkt; så anser Utskottet sig jemväl böra å Herr Prosten Berlins motion, i hvad den afser utlemnande i allmänna rörelsen af sedlar å Två R.dr Banko och Tre R:dr Riksmynt, 2:o afstyrka Rikets Ständers bifall. Beträffande slutligen det af Herr
Den, till hvilken jord, på sätt omförmäldt blifvit, är vorden afträdd, hvaruti en eller flera inteckningar finnas, till hvilkas gäldande ersättning icke förslår, ege, sedan ersättningen blifvit å behörig ort nedsatt, för inteckningarnes dödande anmäla 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. sig, med bevis om fullgjord betalning, jemte gravationsbevis, hos domaren i den ort, der jorden är belägen; hvarefter denne åligger att, genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken genom sökandens försorg bör tre gånger införas i allmänna tidningarne, kalla och förelägga de inteckningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sina inteckningar utur ersättningsbeloppet guldna, att, i stad, inom en månad från den dag kungörelsen i tidningarne sista gången finnes införd, och å landet vid det Ting, som först infaller, sedan en månad från sista kungörelsedagen förflutit, hos domstolen anmäla, huruvida något kan vara att påminna deremot, att den afträdda jorden eller lägenheten från inteckning befrias; börande domstolen, ehvad inteckningshafvarne då begagna rättigheten att varda hörde, eller icke, och jemväl utan hinder deraf, att original-inteckningshandlingarne icke uppvisas, angående inteckningarnes dödande sig utlåta. § 27. Varder, på grund af denna författning, jord eller lägenhet styckad, och uppstår fråga, om och i hvad mån grundränta eller andra allmänna skyldigheter böra vidlåda den afträdda eller qvarvarande delen; gånge med pröfningen deraf, efter hvad om skattläggning i allmänhet stadgadt finnes. § 28. All undersökningsoch rättegångskostnad, sorn förorsakas af väckt fråga om jords eller lägenhets användande för ofvanberörda allmänna ändamål, skall den, hvilken användandet begär, ensam vidkännas. Tvist härom skall af Rätten pröfvas. § 29.