Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län noggrann un* dersökiing skett om behofvet att sälja, och frälsegodsbönder ha blifvit uteslutne trån rättigheten dertill. När åter utlåningar skolat ske, ba lika beskaffade inskränkningar ägt rum, så att äfven då Possessionater eller deras underhafvande icke fått låna eller ens för contant betalning köpa. Magazinsinrättningens åtgärder i afseende på upphandling ha i allmänhet haft den inskränkta tendens, sorn en småstadsköpmans, som begagnar landtmannens behof att sälja om hösten för att då köpa, och om sommaren låta honom högre betala sin egen produet. Den har sjelf år iSiQutan behof stegrat priset å Råg till 12 R:dr Ban-‘ Den 21 Februarii. Sö? co, då tillförsel icl<e saknades för nR;dr;men den har ej kunnat hindra samma Sädesslags fall förliden vinter ända till 4 K:dr. Den har ett år stadgat upphandlingspriset å Hafre i Skaraborgs Län till 5 R:dr och längre fram på våren i Jönköpings Län till 6* R;dr, då likväl hafre kunnat af den närmare till Jönköping, än Mariestad belägna slättbygden försäljas på förra stället till samma pris, som å det senare. Nu då, efter allt utseende, brist blir på tjenligt vårutsäde, åtminstone i de fleste provincer, äger inrättningen ingen tillgång der. på, emedan den återgått den ensfkilde specuianten i förväg och afsändt sine förråder till utrikes orter. Inrättningen har minskat sine tillgångar genom inköp af fastigheter och nya Magazinsbyggnader, i en tid, då dess rörelse allt mer och mer inskränktes. Desse omständigheter bevisa, att Inrättningen icke motsvarat sin bestämmelse och den har tvärtom verkat skadligt i två väsentliga hänseenden. Den har tillintetgjort ali en6ki!d spänne målshandel genom dess obestämde albit»aira mesurer i förening med dess i för. hållande till enskildas ofantliga penningetillgång.
Kontrollverket och Kommers-kollegium hafva häröfver blifvit hörde; och anser jag, lika med hvad Kominers-kollegiuiri i underdånighet yttrat, skäl icke vara för handen att förändra nu gällande vigt-förtullningsgrund, äfvensom att framställningen emot den förmenta tullindringen för modeller af guld och silfver, såsom härrörande från missförstånd af redan gällande stadganden, enligt hvilka någon sådan lindring icke eger rum, ej bör till vidare yttrande föranleda. För att bereda förbrukaren en billig lindring i hittills öfverdrifna afgifter å raffinadsocker, utan att äfventyra de inhemska raffinaderiernas bestånd, samt för att bringa Svenska och Norska tulltaxorna lill möjligen närmaste likhet i afseende å ifrågavarande högst betydliga förbrukningsoch kassa-arlikel, hafva kommilterade, efter sorgfälliga öfverläggningar med Norska ledamöterna, angående de tullsatser, som hade för sig största sannolikhet att i begge rikena varda antagne, föreslagit följande redaktion och tullbeslämmelser: Socker, Kongl,. Maj:(s Nåd. Prop M SS. Socker: Råsocker, alla slag 1 skålpund 8 öre. Raffineradt, alla slag, såsom topp-, kandioch kak-, äfvensom krossadt eller pulveriseradt socker 1 » 13 öre. Sirap, alla slag 1 » 6 öre. Emot uppställningen af redaktionen hafva sockerbruksidkarne I Stockholm och Götheborg, uti sina här ofvan omförmälda underdåniga påminnelser, erinrat, alt Havanna-terressocker, ehuru utgörande en till viss grad raffinerad vara, skulle komma alt tullbehandlas såsom råsocker, hvarigenom den inhemska sockerliilverkningen beröfvades skydd och Statsverket inkomst; hvarförutan det vore svårt, om icke ornöjlijjt, att skilja Havanna-terres från krossad raffinad och så kallad krossad lump, med hvilken sednare det ock i sockerhalt vore fullt jemngodt.
Hvad åter beträffar deri stora oförsigtighelen, sorn Friherre Anckarswärd förebrått mig, att ingå i discussion öfver Politiske förhållanden, kan jag icke medgifva, alt någon oförsigtighet i detta afseende blifvit af mig begången. Friherren lofvar, att jag framdeles, då folket utkräfver sin rätt, skall blifva uppfordrad att ingå i dylika ämnen. Jag tror mig böra till dess uppskjuta mitt svar; ty för närvarande finner jag för en sådan discussion ingen ledning i våra Grundlagar. Friherre Anckarsvärd har omtalat den utländska skulden, och gjort det i stränga ordalag, likasom sättet för dess godtgörande hade varit stridande emot Svenska namnets heder. Men jag skulle tro, alt om Svenska namnets heder fordrade, att denna skuld å nyo till sitt förra belopp återupplifvades, den stora delen af Nationell, som för betäckande af blott det årlisa rän O tebeloppet finge se sina skattebördor till en tredjedel ökade, icke, som ett oundgängligt vilkor för äran, skulle anse att heldre betala desse skatter, än att nu vara från Skulden och de dermed förknippade utgifter befriad. I afseende på hvad man sagt om granna phraser rörande Skandinaviens förening, bar jag intet att svara. Saken vittnar för 24 H» i5 Den 19 Maji f. m. sig sjelf, och jag är öfvertygad att den dag skall komma, då vigten af denna förening utaf alla skall ärkännas. Hvad åter beträffar de stora penningsummor, som Friherre Anckarswärd om tält såsom bortkastade, vet jag sannerligen icke, hvar de funnits. Menas härmed de Pomerske
Kron-Prinsen och Dess ”Arfvingar, enligt Successions-Ordningen af den ”26 September 1810, genom Rikets Ständers ”Beslut år 1815, tillslagne arliga ränteoch er”sättnings-summa, i stället för den hittills be* ”stämda af 200,000 R:dr Svenskt Bancomynt; 2:o Att detta belopp af 600,000 Francs ”om året, i intet fall må öfverskridss , så att, i ”händelse af det representativa myntets förbättring, den hittills fastställda summan af 200,000 ”R:dr Bancomynt, endast till det belopp utgår, ”sorn, efter gällande cours, svarar emot förenämn”de ränta i metalliskt mynt, hvarigenom lör ”Riket, en, efter omständigheterne, större eller ”mindre vinst, kan uppstå; ”3:0 Att desse boo.000 Francs till Hans ”Kongl. Höghet Kron-Prinsen och Dess Arf - Stats-Utskottets Betänkanderi'. 431 ”vingar, både nu och allt framgent, likväl borde ”qvartaliter utgå i Svenskt Bancomynf, men likvideras efter deri, å hvarje qvartals utbetalninggJ ”dag, gällande cours; och ”'4:0 Att nödige föreskrifter och instructio”ner, i detta afseende, blifva för Rikets Ständers ”.Fullmäktige i Riksgälds-Contoret utfärdade. ”Kongl. Majit förblifver 8Cc. ”C A R L. ”G. af Wetterstedt” Derefter har Kongl. Majit den 24 sistl. Februari uti detta ämne likaledes till Stats-Utskottet aflatit följande Nådiga Skrifvelse: ”Stockholms Slott den 24 Februari 1818. ”Protocoll , hållit inför Konungen i Stats”Rådet, hvarvid Hans Kongl.
Låns upptagande för lindrig renta stå att erhålla, kunde Sedlar af ofvanförmälte beskaffenhet, genom successiva afbetalningar och omsättningar, hvarvid slika Sedlar, förfallna eller ej, böra i betalning emottaga.?, utan för stark rubbning uti ortens penning-circulation ofelbart till 18 16 års slut varda indragne. Banco-Utskottet har ansett sig ej böra underlåta, att å detta ämne fästa Riksens Högloft. Ständers uppmärksamhet, och i sammanhang dermed till de Respectiva Ståndens närmare upplysta pröfning underställa, huruvida den underdåniga önskan må från Riksens Ständer yttras, det Kongl. Maj:t i Nåder täcktes härutinnan vidtaga de åtgärder, som med Dess vid Malmö DiscontVerks Inrättning i nåder åsyftade ändamål, att öppna utväg till en lättad penninge rörelse för en från Hufvudstaden aflägsen Provins, finnas öfverensstämmande. NL Df rt i s Maji 33 9 Några Ledamöters uti ämnet yttrade särskildta meningar varda härhos bifogade. Stockholm den 6 Maj 1815. Pä Höglofl. RiderskapfetS Pä Hegvörd. Prestoch Adelns Ledarn» Ståndets Ledam. vägnar vägnar Joh. Henning Gyllenborg. JE. A. Almqvist. Pä Vätlofl. Borgare. Pä Hederv» BondeStåndets Ledam. Ståndets Ledam. Vägnar vägnar Cust. jÖ. Wilcke. !Eric Svensson. M. Ilelsingius* Anförande till Proiocollet uti Högloft. BancoUtskottets Finance - Fördelning den 21 April 1815, af Herr LetHorn och Prosten Froberg. Af den Berättelse, som Revisorerne öfver Malm# Öisconts Räkenskaper för år 1813 till HögloflBanco Utskottet vid närvarande Riksmöte aflena^ nät, upplyses val, att
Huru stall en oförfaren Landtbrukare wid påkommande krig i hast kunna förwandlas till habile Warfware, och sinna ämnen bland denna lilla stara , som wilja läta sälja sigJag wägar. äfwen fräga hwar mängden (af de i sädan stallning olyckliga warelscr) stola taga penningar till en »värfning påkommen i hast, säledes helt olik med den, som ster smäningom. Jag säger i hast, emedan forst en lisa för de hitintills oroterade Hemman stola de warm fria z fredstider. Mom osihafwa aktning för Ukstottets nit, men latom ej blända ögonen af proiccter stridande emot allmän säkerhet och omöjliga i sin hastiga Exccution utan ödesmäl och rysliga följder. ^ ^ Utstottct har wid deras plan er förstat efter penn-n ge-wrrkets ställning, ej pamint sig wära fä tillgängaratt uxvhjelpa det, sch hwarifrän tillgäugar stulle komma för att 4Z2 Den iZ April. att underhålla denna wackra bild af förswar, som störtaök wid första försöket af desi danande. Swensta Folket wandt att kanna sig stridbart, ali hofwa spelat en stor röle Ander store Konungar och ans förare, blunda under gäsningcn af sitt mod för sine förlorade krafter. Latom osi derföre Nu i äfwaktanpä sällas re tider utan förwillelse se, att wär styrka ej öfwergär ^:del af, f. d° KurfurstendvMctSachseNs krafter; likwäl tro ,wi osi kunna hälla en wida större än fördubblad Armse» nch tillika en Eullogs-Flotta och GalsresFlotta.
Kronprinsen, i egenskap af Universitetets Kansler, eller af Kongl. Maj:t ändradt; ty pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist att ogilla det af Justitie-Ombudsmannen väckta åtal emot ej mindre de Ledamöter af Consistorium Academicum, hvilka till klandrade beslutet bidragit, än äfven dem, som varit af särskilda meningar. Anledningen till den förelupna tidsutdrägten med målets afgörande hos Kongl. Hofrätten hade varit den, att Kongl. Hofrätten ansett nödigt först införvänta underrättelse i följd af gjord förfrågan, om och på hvad sätt de af Rosenschöld hos Akademi-Kansleren anförda besvären blifvit afgjorda och sedermera afbidat Kongl. Maj:ts ofvan omförmälda, den 25 Januari 1855 gifna beslut i anledning af fullföljd underdånig klagan öfver Academi-Kanslers-embetets utslag. Kongl. Hofrättens nyss anmärkta utslag visar ock, att nämnda domstol ogillat Justitie-Ombudsmannens ansvarstalan endast på den grund, att Consistorii relegations-beslut, oaktadt Munck af Rosenschöld i behörig ordning fullföljt klagan, hvarken af Akademie-Kansleren ej heller hos Kongl. Maj:t blifvit ändradt. Justitie-Ombudsmannen, som funnit frågan om ansvar å Consistorium för dess beslut böra behandlas och fortgå oberoende af den frågan, huruvida detta beslut i administratif väg gillades eller icke, anförde underdåniga besvär öfver Kongl. Hofrättens
3 Sammandrag öfver de kostnader, som, med anledning af Hans Maj:t Konung Oscar den I:s dödliga frånfälle och likbegängelse, blifvit, enligt afgifne redogörelser, bestridda l:o af Svenska Statsverket: a) genom Riksmarskalks-embetel, för liköppningen och balsameringen R:mt R:dr 4,335: 72. » likkistan 5,070: 49. » likrummets ornerande * 8,330: 74. » Riddarholmskyrkans inredning och ornerande . 37,947: 24. » gångbroar och desammas beklädnad 3,932: 26. » honorarier och gratifikationer 43,777: 37. » militärkostnader 4 4,000: 84. » sorgkläder in natura 27,983: 44. » sorgklädespenningar 40,080: — » minnespenningar 7,464: — » inställda skådespel, ersättning till Kongl. Häraf äro godtgjorda genom försäljning af öfver blifna materialier m. m 4,330: 87. och återstår således en kostnad af 4 45,473: 75. b) genom Ulrikes-Departementet, för beskickningar med notifikationer till främmande hof 22,440: 46. Summa 4 67,94 4: 24. 2:o af Norska Statsverket: sP. Dai. sk. a) Skjutsoch diet-godtgörelse till åtskillige embetsman 3,428: 23 b b) Utgifter i anledning af ångfartyget Vidars resa . 4,650: 29. c) Utgifter i Stockholm med anledning af begrafningen 430: 74. d) Diverse utgifter 4 23: 69. J. A. Gripenstedt. 4 Stats-Vtskottets Utlåtande M 189. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 September 1860, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af Kongl.
Utskottet uppgifver nemligen mot slutet af sidan 2 i detta sednare Betänkande, att bland andra anmärkningar, som mot det förra blifvit framställde, äfven förekommit den, “alt enär afgiften till Handelsoch Sjöfartsfonden samt tolagen skulle inberäknas i och tillöka tullsatserna, Staten komme att till städerna erlägga fem procent älven å sjelfva dessa afgifter11. I anledning af denna, jemte andra mot Utskottets förslag framställda anmärkningar, yttrade Utskottet, bland annat följande: “De skäl, som loranledt ifrågavarande förslag, hvilket, hvad tolagen angår, vid flere föregående riksdagar med mer och mindre väsendtliga skiljaktigheter förekommit till behandling, äro eldigt Utskottets tanke så öfvervägande att, om också en eller annan oegentlighet vore med förslagets anta - Bevillnings-UIskottets Utlåtande N:o 19. 3 ga lide förknippad, sådant ingalunda bör längre uppehålla förslagets genomförande. Både i det underdåniga Betänkandet, som af Kommitterade blifvit afgifvet och i det Stats-Rådsprotocoll, som åtföljde Kongl. Maj:ts vid innevarande riksdag i ämnet aflåtna nådiga Proposition, finnas dessa skäl fullständigt utvecklade och flera af de nu i Preste-Ståndet framställde erinringar äro redan i nämnde handlingar besvarade. Utskottet har också i sitt återremitterade Betänkande ytterligare anfört grunderna för förslaget, så till dess allmänna syfte som til! dess särskilda bestämmelser. Här må dock vidare erinras, alt då Begeringen, hvad godtgörelsen till Handelsoch Sjöfartsfonden angår, och Borgare-Ståndet, i fråga om toiagsersättningen, visserligen äro och måste vara företrädesvis intresserade i bevakandet af deras förmån, till hvilka ersättningarne skola utgå, grundad anledning icke torde lörefmnas till de anmärkningar, som emot Regeringens och Borgare-Ståndets redan uttryckta åsigt, gå derpå ut, att ersättningarne i ena eller andra fallet vore för ringa.
Det .är uti recognilions stogarne, sonden ligger lill fle. ra millioner, hwarpä nu i behofwets stund kan räknas. Att med cnstilte personers handels affstrer inblanda der som rörer Hans Kongl. Hoghem KronPrinsen, sinner jag alsintec pastande, dels för dest wärdighet/ dels för sakens olika beskaffenhet; Hans Kongl. Höghets förlust ar större delen luckommen genom fredandet af nationens ära och sjelfständig» het, deremot de handlandes genom sadane i krigstider oundwikelige händelser som gaien ej kan hindra, elter ar wällande till, flere .andra Swensta medborgare hafwa lidit dylike förluster, om icke directe med Frankrike, dock genom det politiska sysieme som bliswit iagttagek, de hafwa derföre aldeles lika stor ratt till ersättning, som desta förenämnde. Om det more statens pligt ersätta de Hand» landes förluster, da likwäl Skaten ingenting er. haller om Handels speculationen gär lyckligt. Dessa bada saker mä dä skiljas ä; Riksens Ständer endast sysselsätta sig med att hälla Hans Kongl. Höghet skadeslös. De handlande mäge afbida den tidepunct, dä genom ect manligt sörhällande mest Frankrike, hwit et wäl någon gäng stall inträffa, deras inkereste fan bewakas, men emedlertid in et nägot sädant steg tagas som sätter fläck pä Swensta folkets urgamla trofasthet och sörderfwar crediten, som genom 66 och 68 K. Z. Regerings-Formen, sa lydande: "Rik - rv6 Den lzIulii.
För att möjliggöra lagstiftning af betydligare omfång, tror jag att man bör, uti mindre vigtiga detaljer, i synnerhet, då dessas upgörande mest bero på sannolikhetsberäkningar, underordna sin enskilta mening under sammanstämmande meningar af i det väsentliga liktänkande, men obestridligen i kunskaper, erfarenhet och vana vid lagstiftning öfverlägsna personer. Af denna anledn. har jag, som ej ännu var ledamot af LagBeredningen, då strafflagsförslaget der behandlades, och ej eller eljest haft befattning med nyssnämnde förslags upgörande, icke tillåtit mig här föreslå några af de små ändringar, genom hvilka dessa lagar eljest kunnat blifva ännu mer öfverensstämmande med hvad jag föreställer mig kunnat blifva nyttigt. Detta föranleder mig dock till det ödmjuka förbehåll, att, derest jag skulle förnimma att mera hopp om framgång för hufvudsaken kunde beredas, medelst några ändringar i afseende å verkställigheten af fängelsestraff, enl. de åsigter jag hyllar, förslag då måtte få af mig aflemnas till dylika lätt gjorda ändringar i förslagen. Jag afser härmed egentl. dels bibehållande af fängelse vid vatten och bröd för vissa brott, dels skärpning, men förkortning af straff-fängelse, dels användande af vissa fångar för allmänna arbeten, jemte några andra medel, hvarigenom jag tror att man, utan grymhet, kunde göra fängelsestraffen mera afskräc kande och mindre kostsamma, samt äfven möjligen erhålla mera biträde af fångar vid befästningar och andra nödiga allmänna arbeten. Remitterades till LagUtsk. B. Uti det af K. M. för R. St:r år 1847 framlagda förslag till StraffLag, om hvars antagande vid denna Riksdag jag i en annan motion hemställt, stadgas, att »böter skola Kronan tillfalla». Jag vågar nu vördsamt föreslå, att, oberoende deraf om och när ny StraffLag antages och träder i verkställighet, R.
De sågo att Gunnar var vid godt mod och hörde honom qväda en visa. Derefter slöts högen igen. “Skulle du trott detta“, frågade Skarpheden sin följeslagare, “ifall Njål eller jag berättat det?“ Högne svarade: “Om Njål sagt mig det, skulle jag hafva trott honom, ty det säges ju, att han aldrig ljuger.“ Dylika underbara företeelser, gengångare m. m. omtalas ofta i sagorna. Emellertid var Njål trots all sin storhet ett barn af sin tid. När Gunnar var död och hans söner frågade, om icke Njål ville väcka ansvarstalan mot dräparna, svarade han, som sanning var, att det icke gick för sig, emedan en till landsflygt dömd, som dräptes i hemmet, låg ogild. Men i stället uppmanade han till att döda någon eller några af mördarna. Efter den nattliga synen gjorde äfven Skarpheden och Högne detta. Det är väl vanskligt, när man drager fram en menniskas handlingar och derjemte pröfvar, hvad hon vunnit och lidit, att derefter säga att det var lönen för den gerningen. De vägar, på hvilka lönen kommer, äro ofta så fördolda, att vi dödlige ej skönja dem. Men det förefaller dock som en tydlig nemesis, när den lagkloke Njål, som trots sin vishet vill göra sjelfhämnden gällande, till sist omkommer för ett lika lagstridigt öfvervåld och när derutöfver de, som derför väckte ansvarstalan, för ett formfels skull icke kunde få domen fäld af just den domstol, Njål hade inrättat till landets fromma. Men jag griper händelserna i förväg. Om Njålssönernas vikingafärder och deras strider med Håkan jarl i Norge, har jag redan nämnt. När de kommo hem, sökte de få upprättelse af Isländaren Thråen, som vållat ofriden med jarlen. De möttes af honom och hans folk med hån. Det slutades så, att Thråen fäldes af Skarpheden. Njål betalade de äskade böterna, men han nöjde sig icke dermed. Han for till en af sina vänner, hos hvilken Thråens son Höskuld uppfostrades.
Älskade, slut mig tätt, tätt till ditt hjerta", tillade hon ångestfullt; och nu brast en flod af klar blod öfver hennes läppar. Brusande for vinden fram öfver sjön och förde den lilla båten till lands; men endast en förbleknad blomma bar ynglingen opp derutur, öfver de blomstrande blommorna på insjöns strand. Fläktarnes lek. Nere i en liten blomstrande däld höllo små fläktar sin skämtande lek. Det var ett lif! De tumlade om hvarandra, de brottades, de kastade ikring små strån, de hade tusende upptåg för sig. "Ser ni, der ligger en underlig sak", sade en fläkt. "Åh det är ju bara ett frö", sade en annan. "Vänta jag vet", sade en, som såg mycket snusförnuftig ut, "ser ni, just här stod den der präktiga blomman som var så rik på sköna dofter, att de räckte till att leka med hela dagarne om och att bära omkring. Nog är detta ett frö af den blomman". "Ack, så skönt, ack så galant", ropade alla och började maka på fröet. Fröet hade långa fjun, och den ena fläkten lyftade på ett fjun, den andra på ett annat, somlige, de raskaste, vände till och med litet på sjelfva fröet; men se der låg det ändå, och de yra, ostadiga fläktarne ledsnade snart vid arbetet och började åter sin lek och lemnade fröet att ligga, der det låg. Men en liten fläkt ruskade allt ännu smått på fröet och ryckte i fjunen och sade vid sig sjelf: "skall man då vara en sådan stackare att man icke skall kunna få det fröet dit opp; och det vore ju så rart, om en så der präktig blomma växte der uppe. Nå, kan man leka, så må man väl ock kunna arbeta". Och så tog han uti med ett riktigt dugtigt tag och fick hela fröet i famnen med fjun och allt. Men se det var ingen lätt sak att bära det opp på kullen. Med den tunga bördan orkade fläkten ej alls svinga sig opp öfver grästopparne, utan han måste söka sig väg mellan gräsen och rasta än här, än der på de gröfre stråna och stöda sitt frö emot något blad.
Den sextioårige fadern förenade hos sig nästan alla de kroppslyten, som kunna falla på en dödligs lott. Han var blind, spetälsk (?), lam i venstra handen, högra delen af ansigtet och troligen i benen. Kroppen var dessutom nästan öfverallt täckt med ärr efter gamla sårnader af 4–5 centimeters genomskärning. Då dr Almqvist och jag nödgades tillbringa natten i samma trånga sofkammare som han, var det derför ej underligt, att vi drogo oss så långt undan som möjligt i vårt hörn. Sofkammaren eller det inre tältet hos en ren-tschuktsch är för öfrigt mycket mera beboelig än hos kust-tschuktschen; luften är, om icke just ren, åtminstone möjlig att inandas, och det tjocka lager af renhudar, som betäcker tältgolfvet, kunde i mjukhet mer än vid täfla med våra bäddar om bord. Jettugin, hans hustru Tengaech och brodern Keuto sofvo under bar himmel för att lemna oss mer utrymme och icke störa oss vid uppstigandet. Äfven Keuto hade ärft icke så litet af faderns elände. Han var döf, half idiot, och på hans kropp funnos redan spår till likadana fläckar som på gubbens. Keuto var dock en tjenstvillig yngling, som under vårt uppehåll vid tältet gjorde allt sitt till för att vara oss till gagn och ständigt ströfvade omkring för att skaffa oss foglar och växter. Han var en skicklig bågskytt; jag såg honom på 20–25 stegs afstånd med en trubbig pil döda småfogel, och då jag stälde mig sjelf som skottafla, träffade han mig midt i bröstet på kanske 30 meters afstånd. Den 14 användes af mig till astronomiska och geodetiska observationer, af dr Almqvist till utflygter i närheten af Jettugins tält för att undersöka nejdens fauna och flora. Omkring kl. 10 e. m. återvände han, alldeles uttröttad efter åtta timmars marsch i djup, vattendränkt snö och under en känbar solvärme.
Öfriga Pensionsinrättningar i Hufvudstaden, till hvilka i allmänhet delägarerätt ber edes genom årliga afgifter: a) Allmänna Enkeoch Pupillkassan b) Arméens Pensionskassa Arméens Enkeoch Pupillkassa 17) c) Civil-Statens Pensionskassa: l:o Tjenstemanna-fonden 2:o Allmänna Enkeoch Pupill fonden 3:o Enskilda Enkeoch Pupillfonden 4:o Andra Fonder under Direktionens förvaltning d) Pensioner af Postmedel e) Kongl. Konvojkommissariatet f) Tullstatens enskilda Pcnsionsin rättning 18) g) Bankostatens Enkeoch Pupill kassa h) Enkeoch Pupillkassan i Rikets Ständers Riksgäldskontor i) Enkeoch Pupillkassan vid Stock holms stads verk k) Jernkontorets Tjenstemäns Pensionskassa för deras enkor och barn 19) /) Kongl. Theaterns Pensionsin rättning m) Pensionsinrättningen för Svenska Läkare, deras enkor och barn 20) Tillsammans Fastighetsvärde är 1850 Kapitalbehållning vid 1850 års slut. Inkomster år 1850. Utgifter år 1850. Underhållstagares antal år 1850. i Stockholm. utom Stockholm. Pensioner och underhåll in natura. Det å Riksstatens 7:de hufvudtitel uppförda, under Direktionens för Arméens pensionskassa förvaltning ställda anslag utgår tills vidare med 25,000 R:dr ärligen till 790 pensionstagare. Uppgift på antalet af de kassans pensionärer, som äro boende i Hufvudstaden, har icke kunnat erhållas. 18) Af de uppgifne underliållstagarne hafva 241 åtnjutit understöd i Stockholm och 474 i landsorten. I följd af gällande föreskrifter utbetaldes dessutom från Jernkontorets egna fonder år 1850: 5,006 R:dr 32 sk. till fem personer. 20) Denna Pensionsinrättning trädde i verksamhet den 15 Augusti 1845, efter att den 31 Oktober 1844 hafva erhållit af Eder Kongl. Maj:t i nåder faststählt reglemente.