Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På 1820-talet väcktes åter frågan om vissa modifikationer i jordens beskattning, men den rönte envist motstånd och strandade, samt har allt framgent sedan den tiden, ända till denna dag, legat nere. Nu liar den åter blifvit uptagen och jag vill, så mycket i min förmåga står, söka bringa den till en för landets jordbrukande befolkning lycklig lösning. Ty det kan icke förnekas, utan är af erfarenheten till fullkomlig evidens bekräftadt, att innehafvarne af den oprivilegierade jorden, eller kronooch kronoskattehemmansegare, erlägga så stora skatter, att jordbruket deraf på det kännbaraste betungas. Och derföre har äfven hos denna del af landets befolkning herrskat en känsla af afund till alla dem, som ega privilegierad eller mindre beskattad jord, och denna afund, denna missbelåtenhet ligger allt fortfarande och glimmar under askan, under afvaktan på lägligt tillfälle att bryta ut. Om ett sådaut tillfälle skulle yppa sig, om en statshvälfning möjligen inträffade, skulle skattefrågan utan tvifvel bringas å bane, samt måhända afgöras i hvad man kallar en hastig vändning. Jag hyser derföre den fasta öfvertygelse, att det vore nyttigast, om frågan i tid blefve afgjord, och jag anser, att Gr. Posses motion innefattar ett medel att komma till detta önskvärda resultat. Hvad jag egentligen har att anmärka emot denna motion är, att deruti är föreslaget alla grundskatters afskaffande. Hade den värde motionären inskränkt sig till att föreslå alla skatternas jemnande eller lika fördelning, så hade frågan, enl. min öfvertygelse, varit lättare att lösa. Ty det är klart, att om alla grundskatter skulle försvinna, derigenom att de skattdragande på en gång löste sig 462 Den 29 November f. m. ifrån dem; så skulle deraf blifva en gifven följd, att jorden skulle få sig åsatt en högre bevillning, som motsvarade den skatt, hvarifrån dess egare frigjort henne. Denna bevillning skulle, vid jemförelse af kronoskattehemmans-egares fåtalighet till hela den skattdragande allmänheten, blifva vid fördelningen ringa.
?i 34 Svar på återremiss , , f f > 4 I 309 a. a. l|34 a. a. f° 34 a.a.if 34 i.b. 1134 Grastens-byggnader å landetpremier för uppföranb. 1 34 det deraf > > > > > » > > > > > Gudstjenstenj allmänna: om förändring i tiden för 4 1 i3o *4 b. I 34 bi 34 b. § 34 dess förrättande 8 74 7 -10 b. v 34 b. V 34 b. y 34 b. y 34 Guld-j Silfveroch Tenn-arbeten; se Näringsfriheten. t, och Siifvcrmynt: föreskrifter i afseende å b. y 35 b. y 35 b. y 35 undcrvigtigt sådant, som till Banken ingår 6 I 78 1 b. V 35 Gyllenstjernsko Arfvingarne; se Kronofordran. Gymnastiken: en Lärobok deruti; se Anslag-78. Gymnastiska Central-Institutet i Stockholm, se Anslag 775 Indragnings-Staten$ Hufvud •Titel* io:de. Gysinge Bruk; se Dal-Elfven, Gafva; se Testaments-frihet. Gångbarhet; se Silfver mynt. Majit Nådiga Svar , , , , , 2 I 6 4 „ dess skyldighet att i brist af annan tillb. i 34 3. bedräglig; se Concurslagen §. 5i. b. 1 34 b. i 34 b. I 34 Gäldenärer, förrymde: om reclamation af sådana, , 7 2 5 3 b, ? 34 Gäldenärs underhåll; se Bysättning. Gästgifvare och Nämndemän i Kopparbergs Län; se Anslag 6G.
Sjenflemdn afroifelfe frdn ben# na ©tabga mara gjorb, anmdrfe be fdbant i protocodet, forn af j?rono# fogben fores od; jemrodl (fatt upptaga SayeringömdnnenS utldtante bfroer anmdrFningarne, §. 109. (Sfter roetffldab fanering marbe fd rodi protocodet, forn ben af Jpd# rabéjfrifroaren forte Sayeringéldngb jujlerate, od; ben fijindmnbe af bo# nom uppfummerab, famt berefter af £>rbfbranben ocb Srod <£ommitteenö Sebamoter unbertecfnab. <Dm JEajrering t ©tdöerne. 110. SDejja Sayeringar forrdtfaS i ©focfbolm inf5r
Han ryste till än en gång. Ansiktet var åter öfverhöljdt, men det föreföll honom, som rörde hon den ledbrutna högra armen liksom för att återfå de papper, som hon hållit fast i döden. Nej, det var en synvilla. Hon låg dödsstel under det hvita lakanet. Men denna dödens högtidliga stillhet var också en vädjan till honom, en bön att ej profanera hennes hemligheter, läsa hennes tankar, göra sig delaktig i hennes lif. Ty så mycket hade han hunnit se, att det var en sorts dagboksanteckningar han höll i sin hand. »Jag måste», hviskade han halft till sig själf och halft till den döda. Och han läste: »Att veta, att jag med ett ord kunde kalla honom hit, att han inom en kort stund skulle kunna vara här — och att ej få säga detta ord —. Veta, att det enda, jag kan göra för honom, är att försvinna ur hans lif, liksom jag om några timmar skall försvinna ur denna stad, utan att han har en aning om att jag varit honom så nära. Utan att han vet, att jag älskar honom Han vet det inte. Jag har ej med ett ord, ett lifstecken svarat på hans bref, och jag har genom min tystnad låtit honom tro, att han dödligt förolämpat mig, att jag fordrar, att allt skall vara slut mellan oss. Allt — vänskapen, förtroendet, intresset, som utgjorde glansen och lyckan i mitt lif, allt, allt! Ja, det skulle ha förolämpat mig till döds, hans förfärliga bref, det skulle vara slut, — om jag inte älskade honom. Det är, som om hvarje ord i detta bref brände papperet. De orden, som piska och slå, de, som smeka och locka, de, som tigga om genkärlek, skrika efter lycka! Ibland dyker ett, ibland ett annat af detta glödande, skälfvande kärleksbref upp för mitt minne och står med eldskrift för mina ögon. Jag upprepar orden, söker öfverföra deras nervösa franska kynne på mitt eget språk och lyssnar med klappande hjärta efter om de låta äkta. Och under det jag lyssnar, hypnotiseras jag in i hans stämning.
Skymningen bredde sig öfver rummet; glöderna i kaminen falnade. Gamle Larsson kom in med den stora lampan, som han ställde på bordet. Postväskan hade han också med sig; den öfverlämnades åt unge grefven, som alltid öppnade den själf. Han var en ljuslett ung man af medelhöjd, med blåa ögon och ett par små ljusa mustascher. Hans typ företedde den blandning af godsägare och militär, som man finner hos flertalet af officerarne vid Skånes kavalleriregementen. Han hade valt den militära banan och var redan löjtnant vid Skånska husarregementet; men den militära tjänstgöringen upptog icke mer än ett par månader hvarje år, och den öfriga tiden ägnade han åt förvaltningen af sitt fädernegods, som han öfvertagit på arrende. Inom familjen sökte han, så godt sig göra lät, fylla den plats, som hans far lämnat tom. När lampan blifvit tänd och hela familjen samlades kring bordet under de långa vinteraftnarne, var det alltid han som uppläste de små nyheterna ur dagens post. — Också denna afton satt han på sin vanliga plats; och bland allt det myckna ointressanta kramet i tidningen från närmaste stad, fann han slutligen en liten nyhet, som intresserade alla de närvarande. Provinsialläkaren i orten hade sökt och erhållit fyra månaders tjänsteledighet för hälsans vårdande, och till att bestrida tjänsten hade förordnats philosophiæ magistern, medicinæ doctorn och chirurgiæ magistern Alfred Johnson — den forne informatorn på Norrbyholm. »Det var verkligen en angenäm nyhet!» utropade den unge grefven, och af uttrycket i hans ansikte kunde man se, att utropet kom från hjärtat. Men strax därefter såg man också, att gamle grefvens lynne lefde kvar hos hans son, ty hans ögon fingo alldeles samma godmodigt retsamma uttryck som faderns, när han vände sig emot den gamla ungmön med ett gäckande: »Eller hur — tant Sofie?» Men tant Sofie hade blifvit tio år äldre, och i hennes bleka nunneansikte, som nu omgafs af ett silfverhvitt, slätstruket hår, syntes icke ringaste moln vid den välkända anspelningen.
Den 13 A u g in t i. 57 Utsk. föreslagna summor skall beräknas i följd af Hr von Troils förslag, och att således ej samma summor enligt livarldera förslaget skola anvisas. Hr von Hartmansdorff: Då både StatsUtsk:s betänk. saint förslag, och Hr von Troils reservation äro tryekta, så synes mig, att ingen förklaring deröfver behöfver äga rum, utan att StatsUtskts förslag i den ena och Hr von Troils förslag i den andra propostn böra helt enkelt förekomma. Frih. S pr en g t p or te 11 : För den händelse, att Hr von Troils förslag kommer att framställas lill antagande, tager jag mig friheten fästa uppmärksamhet på nödvändigheten af en i sammanhang dermed nödig redactions-förändring i sjelfva utlåtandet. Utsk:s förslag refererar sig nemi. till afslutade räkenskaper, hvilket ej är tillämpligt i afseende på Hr von Troils förslag, hvarenligt orden ”tillförlitligen kända räkenskaper” torde böra i beslutet intagas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla /jtde punkten i StatsUtsk:s utlåt. Ropades starka ja, blandade med nej. Frih. Tersmeden begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition: Den som bifaller 4-'de punkten i StalsTJtskls utlåt. N:o 92, voterar ja; den det ej vill, voterar nei ’ Vinner nej, bifaller R. o. Ad. ofvannämnda 4:de punkt, med den förändring, att de deruti omnämnda förskottssummor icke böra anvisas för mera än ett år, samt alt dispositionsrätten af besparingar inträder, så snart de till beloppet för ett föreg:de år äro tillförlitligen kända. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 54. Nej — 28. 5: te punkten. Bifölls. 6: te punkten. Frih. Cederström: Sedan StatsUlsk.i betänk. N:o 111 frångått sitt tillstyrkande i betänk.
Men i likhet med hvad som är stadgadt i afseende på utförandet af andra byggnads-företag, deri ill statsbidrag blifvit menigbeter eller enskilda personer beviljade, synes jemväl, vid meddelandet af nu ifrågavarande lån, böra föreskrifvas, att serskild antaglig säkerhet skall ställas för de byggnaders behöriga fullbordande, lor hvilka länet erhålles, helst, för verkställigheten häraf, den äskade inteeknings-säkerhelen ingalunda kan anses uppfylla det dermed afsedda ändamål. Beträffande åter de öfriga stadganden och bestämmelser, som Utskottet ansellämpliga och ändamålsenliga i fråga om samma låne-understöd oell dess återbetalning m. m., så komma dessa att här nedan af Utskottet uppgifvas och föreslås. I öfverensstämmelse med Utskottets, på uppgifna förhållanden grundade och redan uttalade, åsigt, angående ofta omförmälda bruks-anläggnings synnerliga vigt och nytta för en bland Rikets fattigaste och i de flesta hänseenden mest vanlottade landsorter, och då denna ort icke lärer kunnat komma i åtnjutande af sådana stats-bidrag, som till vatten-aftappningar och väganläggningar m. fl. allmänt nyttiga företag inom andra delar af Riket blifvit anvisade, så och under förhoppning att, medelst de till arbetsförtjenst, hvilka härigenom varda beredda, de för nämnde orts invånare hittills icke sällan nödvändiga spanmåls-undsättningar hädanefter skola blifva mindre behöfliga, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, för åter uppförandet af de sistlidne sommar genom vattuflöde förstörda verkstäder med tillhörande byggnader vid Conradsforss bruk i Wermland, må bevilja egaren af samma bruk, C. B.
På de välgrundade skäl, hvilka finnas nptagna i LagUlsk:s vid förra Riksdagen under M 10 afgifna betänk, föreslår jag att R. o. Ad:s, uti 6 § af dess Privilegier d. 16 Okt. 1723 grundade, samt genom 8:de och 9:de mom. i 2 § af R.Bms 8:de kap. fastställda rätt, att få vissa Ståndet rörande mål och ärenden omedelbart i Hofrätt uptagna eller afdömda, mätte uphöra. Det nu existerande s. k. privilegium är, i min tanka, icke blott olämpligt derföre att det skiljer Adeln från andra medborgareklasser, utan är tillika för Ståndet sjelft i flera hänseenden oijenligt, besvärligt och skadligt samt ledande lill onödiga, för mänga ganska kännbara utgifter, utan alt innebära något det ringaste gagn, hvarföre jag icke fattar rimligheten af de moliver, som kunnat vid Den 31 December e. m. 405 föreg:de Riksdagar, leda till afslag af i delta ämne väckta motioner, åt hvilka jag således vid denna Riksdag hoppas ett bättre öde. Dessa motioner b gärdes på bordet. 6:0. Såsom ett tillägg till mitt den 29 dennes ingifna anförande i Bränvinsfrågan får jag ytterligare underställa det Högl. särskilda Utsk. för behandling af bränvinsfrågan följande förslag till inskränkning i bränvinsmimiteringen: l:o. Alt landthandlare må förbjudas, första gången yid vite af 100 R:dr b:ko och andra gången vid förlust af handelsrättighet, att handla med bränvin, vare sig i parti eller minut. 2:o. Att Taxeringskomitéerna på landet berättigas att, jemte den allmänna bevillningen för bränvinsminutering åsätta en extra minuleringsafgift från 20 R:dr till 100 R:dr b:ko, som tillfaller socknen eller länets gemensamma kassa, hvilken afgift äfven må kunna åläggas kände lönnkrögare. 3:o.
Att kunna öfverrumpla honom i hans boning, måste föröfrigt räknas till ovanliga händelser: ty sällan tillbragte han dagen der, och äfven då träffades dörren oftast igenläst. Skälet gissas utan möda. Stundom uppsnappades han dock af de stöfvare, som han ville utestänga; han inqvarterades då, för längre eller kortare tid, på Högvakten: men detta blef för honom en ny källa till komiska ”tidsfördrif”. Vännen Cederstedt säger sig hafva ”föga sett honom lustigare, än då han 1780 var insatt på Högvakten för gäld”. Våren 1781 finna vi honom åter i samma läge. Opera-dagarne uttogs han ur häktet för att göra sin tjenst, och inspärrades derefter ånyo. Förutseende, att fångenskapen denna gång skulle bli långvarig, betraktade han sig nu såsom från Sällskapet Par Bricole redan afliden; och lät vid allmän ordens-sammankomst uppläsas en skrifvelse, daterad ”Eliseiska Högvakten den 3 April 5:te året efter Kronobränneriernas inrättning”, i hvilken han på följande sätt utnämnde sin efterträdare: ”Högst uppsatte, Högst durchsigtige och Högst oförgängelige Bacchi Man, Guvernör samt Ordförande! – Högt uppsatte, Högt durchsigtige och Högt oförgängelige Bacchi Män och vice Guvernörer! – Durchsigtige och oförgängelige Seende Bröder af Sjunde hemliga Graden! – Förnumstige och skinande Bröder Bacchi Söner, Capitulares och Consistoriales!
Mitt omförmäldte underdåniga Memorial till Kongl. Maj:t skrefs år 1820, då handeln ensam med skäl kunde anses vara i aftynande tillstånd. Åkerbruket var det ännu icke då; *y dels var spannemålen ieke i det vanvärde som nu, och dels hade Allmänna MagazinsDirectionen ännu penningar, hvarmed den kunde göra uppköp af Spannemål. Penningar funMos den tiden ännu 1 omlopp och inhetalnin. garne till Filial-Disconterne gingo ej då så trögt som nu. Jag kunde då ej förutse, att åkerbruket egentligen skulle påkalla någon framställning af mig hos Konungen, hvarföre jag inskränkte den blott till handeln, och Hans Majit täcktes med Dess vanliga omsorg för landets väl behjerta handelns belägenhet och till Riksens Ständer afgifva Nådig skrifvelse om ifrågavarande låne-anstalt. Jag ber Ridderffkapet och Adeln m härvid eriadra gig3 att ga - t)cn 24 Februarii. ken ej endast gäller Götheborg serskilt utan 4 till 5 Provinser sora i denna stad hafva en debouché för deras landtmanna-producter. Jag har ansett mig pligtig att anföra detta på det ej någon måtte ens tro mig capable, att göra en framställning till förmon för handeln, om derigenom någon olägenhet skulle beredas åkerbruket och Öfrige näringarne. Jag anser dem böra gå i bredd med hvarandra; och en fördel, af endera vunnen på de andras bekostnad, vöre säkert ingen vinst för det stora hela. Hans Exellence Herr Grefve Mörner, Adolph Göran: Till hvad förut i ämnet blifvit anfördt, får jag blott tillägga, att ändamålet synes bäst vinnas, om KonglMaj:ts ifrågavarande Nådiga skrifvelse remitteras till de Utskott, som fått sig Finance-planens uppgörande uppdragit. Herr Grefven och Landt Marskalken hem-, ställde, att så väl Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga skrifvelse, som de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måtte till Statsoch Banco-Utskotten remitteras; hvilket biföll*.
Härifrån härleder sig uppenbarligen dea s °ghet och ^ fÄt deNförtjéeasterrSk°ogsbo„den U,' 1,1 gjc Yerlniilffarue af de sednare arens svaga skördat, säl ‘ ra missväfterne 5.™ .8a6 oell ,83o hafva också hufvudsaklrgast drabbat riäUbvXi “sorn mest blottställd för inflytandet af den nussgynnsamma Sfe Ä » S» 5tt Markegångspris, blifvit minskad med i.5,7oo R.ch , återstod^ _ tydlig del if denna skuld, då den ytterligare missväxt åx 83.inträt. fade och föranledde en ytterligare skuldsättning till Staten PP ^5°’ Oaktadt ali den varsamhet som varit föreskrifven och bb^t^iakttagen vid indrifvandet af dessa skulder, har man icke utan tl f!vh>a föresett svårigheten för de guldskyldige att afbörda elem, da Spannemåls-producliorum utgjort den enda redbara betalmngsti gångensorn varit alt påräkna, och Spannemålsprrsen vrfl flen . allmanbe svär, afsältningen, nödvändigt skulle falla oerhördt, r samma man t.lillya 7 denna vara, efter en ymnigare skörd, varit rikare och afsältningen för skuldernes betalande måst forceras; men Kongl. Majit har genom sin visa omvårdnad afvändt detta bekymmer och tillåtit att, i afbetalning å skulderne, Spann em ål in natura fått lefverera» i Krono-Magazinen efter priser, som fullt motsvarat hvad de Gäldskyldige skäligen kunnat påräkna för sin vara. Denna anstalt har haft den verkan, att icke allenast 12.5,251 Ridr Banco äro under nästlidet år på detta sätt af betalte å förberörde skulder, utan äfven Spannemålsprisen i den enskifta handeln hindrats från det för orten äfventyrliga fallande, som härför utan säkert inträffat.
Det kan dessutom af Riksgälds-kontorets räkenskaper inhemtas, att strandegarne redan den 2 Juli förlidet år återguldit 9,000 R:dr och den 2 i nästa månad nödgas åter betala enahanda belopp, hvarefter ränta och amortering framdeles kommer att utgå för begge lånen med tillhopa 23,400 R:dr årligen, oberäknadt de sammanskotter som fordras för återgäldande af ännu bristande 97,000 R:dr. Den som oväldigt granskar dessa bevekande omständigheter och egor någon slags kännedom om de kostnader, som drabba strandegarne särskildt, för att genom odling bringa den erhållna landvinningen i fruktbarhet; skall sannolikt bedöma deras ställning på helt annat sätt än pluraliteten inom Utskottet, och man kan göra sig förvissad om, att Utskottets förslag, derest detsamma vinner Rikets Ständers bifall, icke skall blifva någon särdeles eggelse för rikets öfrige innebyggare att intressera sig uti likartade patriotiska företag, hvilka eljest, i en framtid, skulle lända landet till stor båtnad, och i sin mån bringa fram de produkter sorn erfordras om landet skall kunna återgälda de många millioner, som för jernvägsbyggnaderne redan äro och framdeles blifva upplånade.” Uti denna reservation förenade sig Riksdags-fullmägtige Anders Gudmundsson från Hallands län, Johannes Andersson från Skaraborgs län, Jonas Andersson från Östergötlands län och S. P. Rosenberg från Christianstads län, den sistnämnde hufvudsakligen på do i samma reservations sista punkt anförde skäl. Bih. till R. St. Utaf Stats-Utskottet vid 1859 och 1860 års riksdag i Utlåtandet N:o 120 tillstyrkte statsbidrag för väganläggningar och vägförbättringar, brooch hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag m. fl. dylika föremål. Anslag. Län. Summa. Till fond för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar 450,000 — 450,000
Om nu, när man ej nöjer sig,med mindre, än att tillintetgöra R. o. Ad., och under vackra fraser om att R. o. Ad. är qvar åsyftar att förinta oss, så till sågandes, att taga ifrån oss vår rätt och förmå oss att sjelfve derpå ingå, icke så att vi skulle afsäga oss den, ty det vore ärligt spel, utan i det man kringgår oss, för att likväl hinna samma resultat; — när man det vill, så må åtminstone den röst höjas, som icke vill det. Om jag icke höres, om jag uträttar ingenting, så är min appell till framtiden. Den skall dämma 0111 jag handlat ärligt såsom representant af milt Stånd eller icke. Omöjligen kan jag säga, att det finnes någon garanti för ett conservativt element uti det förslag, som nu ligger framlagdt. Man säger mig, att representanterne väljas för fem riksdagar. Deruti ser jag intet annat, än att. det parti, som väljer, kommer att blifva rådande i öfre kammaren för fem riksdagar; men någon garanti, någon borgen för att der skall finnas något element, innefattande återhåll på passionerna i den nedre kammaren, kan jag ej inse. Jag skall dessutom, jemte denna generella erinran, göra anmärkn. emot formationen af nedre kammaren. Man säger oss, alt vi der skola vara 5o af hvartdera Ståndet. Nåväl! om nu JiondeSt, såsom man sagt mig, beslutar att icke nöja sig med mindre än 120 representanter, skall BondeSt. då hafva tredubbelt större rätt än vi? Och huru håller man det löf - i5 H. 33 a58 Den 27 Octobcr e. m. let, att vi skola vara 5o af R o Ad., när man ger oss io ofrälse ledamöter? Äro vi icke derigenom nedbragte till 4o? Täcktes herrarne vidare granska plojéctet, så skall del visa sig huru man kurtiserar de ofrälse Standell, hvilka jrtg hjertligen högaktar, ehuru jag icke vill genom kurtis lör deni skänka bort något för mitt eget Stånd. Enl. förslaget skola de först hafva 5o representanter såsom vi. Sedan hafva de 10 hos oss.
Af säger sig vald Riksdagsman uppdraget, skall ock elen k ätt profva skälet och, i fall det goclkännes, besörja valets förnyande. Der hela distr idets val å ett ställe förrättas, vare lottning en eller förnyelsen genast, efter det anledningen yppats, verkstäld. 17 §. Stads-rätt, som valdag bestämt, utfärde och underskrifva för den, sorn enligt nästföregående § blifvit Riksdagsman, en sä lydande fullmagt: Hör till Constituiions-TJtskottets" Memorial, N.-o~ 85, ”Stads-Rätten (Rådstufvu-RättenJ i N. N. Stad, går veterligt, alt Vvid i dag (den J anstäldt val har, pd sätt protocollet närmare * utvisar, får denna Stad (N. N. valdistrictj och dm tid, som Vallansens 10 § i (2) (t>) morn. utsätter, till Riksdagsman i Riksf örsamlin”gens Första Kammare iY. N. blijvit utsedd; hvarå delta länder till ”bevis och fullmagt. ”N. N. d ” 18 S* 1 Stockholm bestämmes valdagen får alla Stadens valdistricter, och utfärdas fullmagter för alla i Staden valda Riksdagsmän af Stadsrätten, äfvensom röstlångderne och protocolleu för Stadens serskilda valdistricter till samma Rätt insändas; meri alla öfriga, hår ofvan Stads-rätten anvisade, åligganden uppå råge Rätten åt en får hvarje, valdistrict serskildt utsedd afdelning. 1 Slåder, der Förslg'■ och Andra Under-rått finnas, böra denna Fal-lags stadganden om Stads-rätt förstås om Andra Under-rätt. 19 §' Röstlängd öfver da valberätligade i Gäll eller serskildt Lån tillhörande del af Gäll på landet bår i April månad det dr, dd lagtima Riksdag inträffar, upprättas af den tjensteman, som mantalsskrifning förrättar, och som för sådant ändamål bör vara försedd med Gällets eller den serskildt Län tillhörande delens sista uppskattningslårigd.
Utaf det på Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv af 300,000 R:dr för inhemska fårskötselns och ullproduktionens befrämjande medelst låneunderstöd åt schäferiägare m. 11., hvilket kreditiv, såsom 1847 års Revisorer uppgifvit, vid nästföregående Juli månads början var belt och hållet obegagnadt, hafva aerefter utbetalts: under sednare hälften af år 1847 R:dr 35,340: Transport: 35,340: under är 1848 35.390: under innevarande är, intill medlet af näsllidne September, 38,820: Då hvad som under de förflutna åren af detta kreditiv uttagils, sedermera blifvit äterbetaldt, så inskränkte sig Riksgälds-kontorets fordran för de lyftade kreditivmedlen, vid sistnämnde tidepunkt, till det belopp, sorn under innevarande år var utassigneradt. Såsom ränta för besagde medel, har Riksgälds-kontoret, genom Kongl. Kommerskollegium, erhållit: under år 1847 R:dr 589: 2. 11. „ år 1848 080: 27. — „ år 1849 „ 709: 39. 7. I afräkning å det räntefria kreditiv af högst 100,000 R:dr, sorn vid 1828, 1829 och 1830 års Riksdag beviljades och ännu får, i stadgad ordning, begagnas för underlättande och befrämjande af Arméens aekordsregidring, hafva följande belopp ytterligare reqvirerats och utanordnats, nemligen: under Augusti månad 1847 R:dr 12,025: 8. — och under November månad 1848 „ 080: så att det begagnade kreditiv-beloppet, vid nuvarande revisions början, utgjorde 31,099 R:dr 34 sk. 8 rsL Jemlikt Rikets Ständers underdåniga anhållan i afseende på öfverlernnandet till