Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Plåtar öfver 6 LU vigt, st. Utskottet har härå föreslagit utförsel-tullen lill 16 sk. pr SkU, som blifvit godkänd af 3:ne Riks-Stånd; men, i händelse Ridderskapet och Adeln, som ansett denna artikel böra befrias från utförsel-tull, ej frånträder detta beslut, lärer votering anställas öfver en så lydande proposition: 33:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att utförsel-tullen å ifrågavarande Jernplåtar skall bestämmas till 16 sk. pr SkU, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, skola sistnämnde Jernplåtar från utförsel-tull befrias. 22 Bevillnings-Utskottets Memorial N.o 49- Jern: Ketlingar af öfver 1 tums diameter. Utskottets förslag, att införsel-tullen härå skulle bestämmas till 25 R:dr pr SkU.j är godkändt af Borgare-och Bonde-Stånden; hvaremot Ridderskapet och Adeln bestämt denna tull lill 5 R:dr och Preste-Ståndet till 12 R:dr 24 sk. pr SkU. I anledning häraf lärer första voteringen blifva följande: 34:o. Den, som vill, att’contrapropositionen i hufvud-voteringen skall innehålla Ridderskapets och Adelns beslut, eller att införsel-tullen å Jernkettingar af öfver i tums diameter bestämmes till 5 R:dr pr SkU., voterar Ja; den det ej viii, voterar Nej. Vinner Nej, anses conlraproposilionen böra blifva, enligt Presle-Slåndets beslut, eller att Jernkettingar af öfver 1 tums diameter beläggas med en införsel-tull af 12 R:dr 24. sk. pr SkU. Hufvud voteringen blifver derefter: 35:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att införsel-tullen å Jernkettingar af öfver i tums diameter, skall bestämmas till 25 R:dr pr SkU., voterar Ja; den det ej vill voterar Nej. Vinner
Den, som vill, att, med undantag af de räntor, som äro anslagna till presterskapet, kyrkor, akademier, gymnasier, skolor och hospitaler, eller i öfrigt innefattas under presterskapets privilegier, samtliga på skattläggning grundade ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, skola till ett för hvarje i jordeboken serskildt upptagen egendom sammanfördt belopp bestämmas och utsättas i riksdaler silfver samt för framtiden beräknas och utgöras, likmätigt myntbestämningslagen af den 1 Mars 1830; börande vid sagde belopps bestämmande iakttagas, att den af markegångssättning hittills beroende andel af ifrågavarande räntor beräknas efter medium af det för kronans räntor gällande markegångspris för de 20 åren 1824—1843, likväl med jemkning till fullt skillingstal på det sätt, att till och med sex runstycken uteslutas, men högre runstyckstal beräknas till full skilling; börande dock den sålunda uppkommande nya räntan endast utsättas i riksdaler och skilling samt öfverskjutande mindre tal försvinna, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, hafva Rikets Ständer afslagit ofvanberörde i ja-propositionen intagna förslag. Voterings-propositionen J\s 9; Den, som vill, att den i Skåne under benämning af halmstädja utgående serskilda utskyld, så vidt densamma icke är anslagen till presterskapet, kyrkor, akademier gymnasier, skolor eller hospitaler, upphör och de räntetagare, som hittills varit deraf i åtnjutande, undfå ersättning, efter hvad som per medium för året belöper å hvarderas vid indragningen innehafvande tiondeanslag, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej; Vinner nej, kommer ifrågavarande serskilda utskyld att fortfarande utgå. Votering s-propositionen J\s 10:
Både dessa och alla öfriga medel till fattigdomens förekommande höra likväl egentligast till den allmänna hushållningen och hafva betydligt inflytande på de flera derom utfärdade särskilda Författningar, som icke utan moget öfvervägande varsamt och försigtigt böra rubbas. Commitéen skulle öfverträda gränsen för sin befattning om den företoge sig att dertill göra något förslag, den får således åtnöja sig alf hafva, enligt sin pligt, anvist orsakerna till fattigdomen och ledt 3 84 Betänkande ont Fattigvården i Riket. uppmärksamheten pä de botemedel, som deremot Jeunna användas; och den tviflar icke, att Kongl. Majit och Riksens Ständer skola omfatta detta vigtiga föremål med den värma och kraft, som det förtjenar. Gommitéen är för öfrigt öfvertygad, att, om de i England med fördel gjorde Inrättningar af Besparings-Banker kunde äfven här i Riket införas och vinna förtroende, same de lägre folk-klasserne uppmuntras att i sådane årligen afsätta någon del af sina inkomster för att vid trängande behof vara att tillgå, skulle äfven deraf kunna småningom beredas en förminskning i deras antal, af hvilka Fattigvården besväras. Stockholm den 4 Juni 1821. Nils von Rosenstein. A. R. v, Prinzencreutz. Clas Arvedson. P> Ruus. Pars Tunelius. Th. A. Aspelin. A. F. Gylling. Utdrag af Protocollet, hållet hos den af Kongl. Maj:t i auder förordnade Cornmité till uppgörande af Project till en Fattigvårds - Stadga för Riket, Måndagen den 4 finni 1821. S. D. Sedan Commitéen sålunda fulländat *>!t arbete, skulle det föreslagna Betänkandet och Stad' Betänkande om Fattigvården i Riket. 125 gan om Fattigvården utskrifva* och till Kongl. Majit i underdånighet insändas, åtföljda af det särskildta anförande, som en Kongl.
Hvad slutligen beträffar Revisorernes hemställan, att Stals-Kontoret, då förhållandet emellan förra Magasinsfonden och Stats-verket icke skall kunna utredas, samt med anledning af hvad som i öfrigt förekommit, rörande beskaffenheten i allmänhet af räkenskaperna för Magasins-ärendena, måtte draga försorg derom, att i räkenskapen intagas fullständiga liqvider emellan de fonder, som afse kronomagasinerna och undsältningsmedlen, så får Stats-Koiltoret underdånigst anföra, att, enligt hvad ofvan upplyst blifvit, förra Magasins-fonden numera hvarken — 317 äger fordran af eller skuld till Stats-verket, och att Stats-Kontoret skall vaka deröfver, att räkenskaper och liqvider blifva behörigen uppgjorda och afslutade. Stats-Kontoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Aller nådigste Konung! Eders Kongl. M a j: t s underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, P. WESTERSTRAND. C. E. AF TUNELD. L. G. af SILLÉN, Th. NYSTRÖM. P. G. WELIN. Stockholm den 20 Januari 1848. O. F. af Sillén, Jac. Fr. Mullern. Utredning öfver förhållandet, nedanstående dag, med de uti Allmänna. Magasins-Kontorets hufvudbok för statsmedlen år 1845 balanserade, anmärkta poster: Neijber, f. d. Magasins-förvaltare, 828: 17- 7. Carlstens Magasin. 15: Eksjö 14:o 1: 12. — Gripsholms D:o 2: 24. — Götheborgs I):o 993: 10. — Härutaf utgör Neijbers proprie balans 335: 45. 1. lefvererad år 1846 och afförd utur samma års Upsala magasins räkning. Neijber ådömda anmärkningsmedel 492: 20. 6. bevakade i Neijbers konkursmassa, som är under utredning.
Jag magar dock hemställa, om wi vimer Finska kusten och desi ffärgärvar, ända ifrån K i Eif till Porkala uov som ukwäl är nära l ga vist, Dm 20 December. -2IZ mik, ägs nägon king, som kai, fä namn af sydrografist ipeckaLLHarka. Endast den ätrrstacnde sträckan as wid patz 20 mil, emellan Porkala Udd och Abborfors, är werkcligen pligtay och recsglrofcerad, iaenom eu mängarist och.berömlig flit af Officerare wid Armeens Florras Finsta Esguadre; men ä men döna arbete torde icke Lora kallas fullkomligt, när man tvet, att den häröf» iver uprärrade Charta icke stöder sig pä föregående noggranna geomekrista mätninqr, utan art hiStance sch öarnes figurer äro signe af gamla kelagriga charter. och när dek ä» bek - t, akt den gamla triangel» mätningen önner denna kust är> sälst, och öfwer g mil längre, än kustens weikeiiga längd. Men desiurom krinna wäl wära grannars gods kustchartor minsta behoswtt af sävane-öfwer Sweri» ges kuster? Och att wi haswa en gansta stor brist derpå, tror jag mig tillräckligen hafwa urrcdl i före nämnda Memorial. För öfrigt stä detza charter, att närmare graustas i ^jömärnings Corpsens Aichif, dit jag ännu en gäng sär hänwisa hwar och en som önstac sig en sann rrplysning i benna sick. I sammanhang härmed, anhallcr jag äfwen sa anmärka, att de af en annan uplyst Talare Herr Aniiralen ^Luokost i samma Pleno nyttjade argument emot Sjömäknings Corpsen , icke synes kunna leda till den fluksatls Herr Amiralen deraf gjorr. nemligen, ait Sjömätnings: Corpstn ar onntriq.
Det hade ett så mystiskt yttre som ett kärleksbrev, och utanskriften var pedantiskt vårdad. Han bröt det och ögnade igenom det. Det var från tegelhandlaren. Han ville endast erinra om att lånet var förfallet redan för ett par dagar sedan. Men före klockan tre denna dag måste affären vara uppgjord, eljest skulle han tyvärr se sig nödsakad att ofördröjligen vända sig till någon av borgensmännen för utfående av sitt tillgodohavande. Med utmärkt högaktning. Redan hur var det möjligt... Tomas kastade en blick i spegeln: han var gråblek. Därefter klädde han sig hastigt och gick ut. Han ville söka upp Hall. Han var säker om att Hall kunde hjälpa honom och att han icke skulle draga sig undan. Var var det han bodde? Det skulle vara någonstädes uppe vid Östermalmskyrkan. Det var illa, att de hade varit så litet tillsammans på sista tiden. Det föll ett fint, snöblandat regn, och gatorna voro i upplösningstillstånd. Husen vid de smala bakgatorna mellan Adolf Fredriks kyrka och Hötorget klämde sig tillsammans skygga och förfallna, med fläckiga och trasiga murar, svartnade av regnet, drypande av väta och smuts. Himmelen var en enda tjock, gulgrå dimma. Människorna gingo som sömngångare, utan att se; snön piskade ansiktena och fastnade i ögonhåren. Gång efter annan genombröts gatornas sorl av ett dovt, utdraget tjut, liksom av något jättestort och jättehungrigt djur. Tomas hade hört det ständigt under de sista dagarna: det var ljudet av en mistlur, som provades vid en mekanisk verkstad någonstädes ute på Kungsholmen. Överallt, i alla stadsdelar, hördes det dagen i ända lika starkt, lika hotande nära. Tomas tog vägen genom Brunkebergstunneln. Ända längst in i jordens innandöme, där lyktornas sken flackade rostgult över slemmiga och rinnande väggar, förföljde honom lurens hungriga rytande. Han nästan sprang över Humlegården och Östermalm. Det var vid Jungfrugatan Hall bodde. Tomas sprang uppför trapporna och ringde på. Ingen öppnade. Han ringde ännu en gång, häftigare. Slutligen ringde han för tredje gången, ringde som en rasande människa och blev stående med klocksträngen i handen; han hade slitit av den.
I afseende åter på de tvänne öfversta, tvååriga klasserna innefattar motionärens förslag en betydlig inskränkning i nu stadgade undervisningstid - Ålim. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 118. 17 visningstid, genom hvilken åtgärd, efter motionärens förmenande, ett hufvudsakligt hjelpmedel skulle vara vunnet emot lärjungarnes öfveransträngning. Men detta förslag, om det genomlördes, skulle, efter Utskottets tanke, snarare hafva en motsatt verkan. Det synes nemligen uppenbart att, om man skulle afskära för lärjungen det tillträde han nu eger till sm lärare, eller inskränka tillfället att af honom erhålla nödiga upplysningar och förklaringar, så skulle man derigenom icke förminska, utan föröka lärjungens eget arbete. Lärarens verksamhet i skolan kan icke annat än lända till lärjungens utbildning och för honom utgöra en lättnad och en hjelp. Endast i det fall, att man tänkte sig lärarens arbete i skolan såsom hufvudsakligen ett förhörande af de lexor, lärjungen i hemmet lärt sig, skulle man kunna komma lill den slutsats, att ett ökadt antal timmar i skolan medför en tillökning af lärjungens hemarbete. Men om under den tid, lärare och lärjunge tillbringa tillsammans i skolan, den förre sprider ljus öfver det ämne, som är i fråga, utreder det som är svårfattligt, framställer i sitt sammanhang hvad som vid första anblick förefaller främmande, fäster uppmärksamheten på hvad som är hufvudsakligt, och dervid tillika på lämpligt sätt tager i anspråk lärjungens egen tankeverksamhet, så måste otvifvelaktigt behofvet af hemarbete för lärjungen derigenom förminskas. Det gemensamma arbetet måste underlätta lärjungens framsteg, så alt han af en timme, använd tillsammans med läraren, drager vida större fördel, än om han skulle få samma timme sig tilldelad för enskild förberedelse. Å en annan sida skulle fördelningen af det större antal läroämnen, som i de högre klasserna förekomma, på ett så litet antal skoltimmar, som det föreslagna, göra det för läraren betydligt svårare att i hvart läroämne hinna meddela den undervisning, som för skolans ändamål är behöflig.
Hon bl ef följaktligen den mest beskattade, och hennes afkastning, spannmål, antogs till mätare och medel för skatters utgörande, samt gais i lön, i stället för penningar, der jordbruk ej kunde eller förslog att dertill förlänas. Men den lönande afsättningen föranledde naturligtvis en allmän täflan alt dela vinsten. 1 samma nion sädens alstring der - i66 Den i5 December e. m. igenom ökades, mäste hennes efterfrågan minskas och priset falla, jordbrukets afkastning förringas, utgörandet af alla skatter, som ej bestodo i säd, för landtmannen försvåras, spannmålsskatten falla i värde för Kronan och löntagaren, samt ökade behof för Staten uppkomma, under tilltagande oförmåga för jordbrukaren att dem tillfredsställa. Denna ömsesidiga förlägenhet ville man afhjelpa, dels genom lån, dels genom ett GeneralHandelsContoir för spannmål, eller den så kallade Allmänna MagazinsDirectionen. Men hon kunde icke handla så, att både Staten och enskildta vunno; emedan lifsprincipen för all handel, lönande återförsäljning af hvad man inköpt, fattades. Sedan man förgäfves sökt den ända bort i medelhafvet, blef det stora HandelsContoiret, med ansenlig förlust för Staten, satt under utredning år 1823. Sedan detta företag, hvars fullföljande skulle hafva uttömt det allmännas cassör, utan att kunna förskaffa den enskilde erforderlig afsättning, blifvit öfvergifvet, har Slaten sökt hjelpa den enskilde förnämligast genom ökade låneanslag allena. Den enskilda näringsomtankan har isynnerhet kastat sig på Bran vinsbränning, och ett svårt missväxtår, sedan sista Riksdag, har dessutom något bidragit att hålla säden i värde. Men den otroliga hastighet, hvarmed bränningen, genom sin lönande beskaffen - Den lj December c. m. het, utvidgat sig, har lika hastigt nedsatt vinsten deraf.
Före återbesättandet af uppkommande ledighet nli någondera af de i §, uppräknade fyra tjenstegrader, skall sådant tillkännagifva*, medelst anslag å vanligt ställe, i Banken och dessutom, vid ledighet af Advocat-Fiscals eller Fiscafs-tjetuterne, genom kungörande i officiella Tid» ningarne. Ansökningstiden beräknas hädanefter som hittills, för Bankens Fi» scals-tjenster, till 56 dagar, och för alla öfrige, till allenast fjorton dagar från ledighetens kungörande. Af Banco-Fullinägtige beror att ny ansökningstid utsätta, i de falt nedanstående §. upptager, 7:0 För competente sökande anses: Banco-TJlskotlets Betänkande N.O Q6. a) Till Tjenstebcfattningarne vid Fullmägtiges Expedition: Ej mindre Ordinarie Tjenstemännen inom samtlige graderne, än äfven de vid Banco-Verket anställde Extra Ordinarier. b') Till Commisarie-Beställningarne: Secreteraren vid Fullmägtiges Expedition, Advocat-Fiscalen samt Tjenstemännen i 2:dra och 3:dje Graderne. c~) Till Fiscals-Tjensterne: En hvar som, fullgjort hvad Författningarna föreskrifva i afseende pa dem, sorn uti Domarevärf må begagnas. dj Till Tjensterne i o.:dra Graden: Tjenstemännen inom samma eller nästföljande Grad. e) Till Tjenster med högre löner i 3:dje och 4-de Graderne:
Jag åter upprepar min oförmåga att nu på ögonblicket kunna citera data, men ber att få upplysa, alt Drakenberg såsom adelsman var vald till borgmästare, men knnde ej få tjensten tillträda, förrän han visat det han afsagt sig adelskapet. Medan jag har ordet, får jag fästa hcrrarnes uppmärksamhet derpå, alt. en annan adelsman, nemi. Frih. Kantzow, ej kunde bli vald till en borgerlig function eller att bli en bland Stockholms stads 50 äldste, blott derföre alt han var adelsman. Då jag förmodar att remiss beviljas på motionen, anhåller jag att Utsk. ville eftersöka de data jag ej kunnat citera; och åtager jag mig att i min mån dertill vara behjelplig. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är till en del fö rekommen af Frih. Ridderstolpe i erinran om hvad som hände Frih. Kantzow. Men då här för närvar, icke är fråga om annat än beviljandet af en remiss till LagUtsk., skulle jag tro, all ingen af R. o. Ad. lärer vilja densamma bestrida; ty äfven i detta fall torde behöfvas en förklaring, det författningarne böra sä förstas, alt en adelsman må kunna blifva borgmästare eller rådman. Frih. Cederström, Jacob: Jag har endast begärt or det för att erinra, alt fråga väl icke lärer kunna blifva att remittera en motion till LagUtsk., som icke angår stiftande af ny lag. Här är ju blott fråga om en helt enkel författning om städernes val lill tjenstemän, och den lärer väl böra gå lill Ekon.Utsk. Förevarande motion jemte de i anleda, deraf uu afgifne yttranden remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. La - Den 18 November. 345 Lades pä bordet följande från Ulsk:n inkomna mern. oell utlåt., nemi. från S ta ts-U t s ko t te t: N:o 61, med uppgift å de, vid innevar. riksdag, för tillfälliga statsutgifter disponibla tillgångar; Banco-Utskottet:
Lånemedel få, sedan behöriga handlingar aflemnats, lyftas på en gång vid den tid de, som åtagit sig arbetets fullgörande, sådant åstunda, såvida icke särskild föreskrift angående tiden för lånets utbekommande blifvit meddelad. 8:0) Alla statsbidrag, som under denna riksdag blifvit uti ifrågavarande afseende beviljade, skola från Riksgälds-kontoret utbetalas antingen omedelbart eller ock genom Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande eller den embetsmyndighet, som fått sig i nåder uppdraget att medlen reqvirera och uttaga; börande, innan större eller mindre del af beviljadt statsbidrag utbetalas, hos Riksgälds-kontoret företes: a) om arbetets utförande afslutadt och godkändt kontrakt; b) af Kongl. Majit godkänd säkerhetshandling för samma kontrakts fullgörande eller medlens återbäring i de fall der sådan säkerhet enligt mom 6:0 erfordras ; c) behörigt intyg att arbetet är börjadt; samt derjemte, då statsbidraget skall utgå såsom lån: 22 Stats-Utskottets Memorial N:o 135. d) en till Riksgä lds-kontoret eller ordres ställd, af Fullmägtige godkänd skuldförbindelse, som, i fråga om låneunderstöd för vattenaftappning eller annat odlingsföretag, skall innefatta ved erbörandes betalningsansvar, intilldess sådant lån, jemlikt Kongl. Kungörelserna af den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, blifvit fördeladt på de hemman, hvilka för återbetalningen skola ansvara, och fördelningen vunnit laga kraft samt uti jordeboken på föreskrifvet sätt antecknats; och e) af Fullmägtige godkänd borgen eller säkerhetshandling för den afgifna skuldförbindelsens uppfyllande. De låneoch säkerhetshandlingar, som, för statsbidrags utbekommande, till Riksgälds-kontoret aflemnats, förblifva uti Kontorets vård; dock skola sådana handlingar, som vederbörande embetsmyndigheter kunna blifva i behof att begagna, till dem på behörig reqvisition utlemnas.
RICHARD (ser upp på henne). Vet du, hvem jag såg i går, mamma? FRU VINGE. Nej. RICHARD. Torsten! FRU VINGE. Torsten! Är Torsten här? RICHARD. Så blek du blir! 164 FRU VINGE. Och du, talade du med honom? RICHARD. är rädd generade honom. Nej jag hade sällskap (skrattar) som jag FRU VINGE. Var han var han förändrad? Torsten här! Hvar såg du honom? RICHARD. i dag. Mamma, du skulle själf uppsöka honom FRU VINGE. Jag! Nej, nej, det vill jag inte. RICHARD. till Rudnäs. Och så skulle du följa honom tillbaka FRU VINGE. Lämna dig! RICHARD. så pass gammal, att du borde kunna våga det och hur du längtar till honom? Nå, herre gud, bara för en tid, jag är nu. Tror du inte, jag ser, hur du vantrifs här, FRU VINGE. Jag lämnar dig aldrig, Richard! 165 RICHARD. går in och äter frukost. Gå nu, mamma! Å jo, för en stund åtminstone, medan du FRU VINGE (i det hon går). Jag lämnar dig aldrig, Richard! (Går). RICHARD (ensam). Nej, jag fruktar det! (Går till soffan, lägger sig på den och stirrar upp i taket.) EN JUNGFRU (inkommer). Herr Richard! RICHARD (liggande). Hvad vill Hanna? JUNGFRUN (skrattar). herre, som söker herr Richard. Jag trodde, herr Richard sof. Det är en RICHARD. Hvad är det för en? JUNGFRUN. Ja, han sa inte sitt namn. RICHARD. Ser han ut som en skräddare? JUNGFRUN (skrattar). Nej, det är inte han. 166 RICHARD. Nå, så låt honom komma in då. kommer.) (Jungfrun går. Richard sätter sig upp, Torsten inRICHARD (reser sig häftigt). Torsten! TORSTEN (nickar). God dag, Richard.
Jag kan ej förmoda, att Upsala domkyrka, hvilken, efter hvad Utsk:s betänk, innehåller, lärer hafva en årlig inkomst af omkring 7000 r:dr b:co, riskerar att sakna hvad den behöfver för sitt underhåll och sitt förskönande. Skulle detta likväl i en Den i4 November e. m. framtid inträffa, så nr jag fullt säker, alt R. St. oell K. M. då med uppräckta händer skola bevilja hvad sorn behofs. Jag tror ej alt något tempel finnes i hela Riket, hvartill man så säkert skulle vilja bifalla ett understöd, sorn till Upsala domkyrka. Fullkomligen öfvertygad derom, och inseende den billighet, som ligger till grund för Utsk:s tillstyrkande i detta betänk., önskar och anhåller jag om Ståndets bifall dertill. Frih. Hamilton: Jag begärde ordet för att få besvara ett par af de skäl, som äro anförda emot Upsala domkyrkas anspråk i detta afseende. Man har sagt, alt då Carlstads stift frånrycktes Skara stift, så erhöll det förra en del af det sednares inkomster, och man har ansett delta såsom ett praejudicat. Detta är ganska sanni, men det är också en sanning, att Skara kyrka ligger helt och hållet i ruiner, att rundt omkring kyrkan ligga nedfallna stenar, och alt det fattas medel till dess iståndsällande. Äfven detta alett stort tempel och en af de äldsta kyrkor, men man båticke fått medel till dess underhållande. Man har sagt, att om Upsala domkyrka skulle behöfva något utöfver de inkomster den nu liar för sitt framtida underhåll, så skulle den vara säker om att erhålla understöd. Till en början torde det tillåtas mig att säga min tanke, att 7 eller Sooo r:dr ej kunna vara en så himmelskriande stör inkomst till underhåll för en kyrka af den beskaffenhet, som Upsala domkyrka. Denna summa synes mig åtminstone alllförväl böra kunna åtgå, om den i fullgodi skick skall kunna underhållas. Den bar i alla fall aldrig kunnat återställas i del skick, som den hade före branden.
Jag skall icke längre uppehålla tiden med ytterligare upptagande af det sätt, hvarpå Frih. von Schulzenheim sett saken i afseende på formen; det återstår blott att i denna dél öfverlemna afgörandet till Hr Gr. o. Landtm., och måhända har jag sett saken orätt. Då jag likväl förut blott yttrat mig öfver 19 §., men Hr Gr. o. Landtm, tillåtit discussionen att utsträckas äfven till den 11 och 88, anhåller jag få förklara, att om 19 §. ej blir antagen, tvekar jag ej att understödja antagandet af de öfriga 2:ne. Om åter frågorna på en gång afgöras i sin helhet, måste jag med mitt nej beledsaga hela förslaget; hvaremot, i händelse Ilr Gr. o. Landtm, tillåter särskild propos. på hvarje §., jag för min del skulle rösta nej för 1 §., men ja för de öfriga. Jag ser nemi. ingen våda uti ett sådant veto för Konungen, som 21 §. åsyftar, och hvilket jag anser stå i full harmoni med det veto, som tillkommer R. St. sjelfva i afseende på alla lagförklaringar. Frih. Cederström: Innan Hr Gr. o. Landtm, yttrat sig, om förslaget kommer att föredragas i sin helhet, anser jag öfverflödigt att yttra mig i sjelfva saken; men sedan formen af Hr Gr. o. Landtm, blifvit bestämd, begär jag att ånyo få ordet. Gr. Horn: Äfven jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, behagade gifva sin enskilda tanka tillkänna, huruvida de 3 ifrågavar. §§. skola särskildt eller på en gång företagas till afgörande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då förändringarna i 19, 21 och 88 §§.