Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anledningen till det af mig föreslagna stadgandet, att del af socken, som tillhör annan kyrkoförsamling, må kunna bilda särskildt valdistrikt för väljande af ledamot i Sockenstämnio-nämnd torde ej kunna missförstås. Det har tillkommit för att göra det afsöndrade distriktets ombud behörigt att, i samma egenskap, fungera uti ett representantskap för kyrkoförsamlingen. Pluraliteten, som ej velat tillåta representatif-systemets användande för behandling af ärenden som angå kyrkooch skolväsendet, har ej kunnat upptaga ett dylikt stadgande. 80 §. Mitt förslag, att låta ordförande och vice ordförande i sockenstämman fungera i samma egenskap uti representantskapet har af pluraliteten förkastats. Jag förmår dock ej jnse något giltigt skäl, hvarföre ej ledningen af de göromål, som i båda dessa församlingar förekomma, kan åläggas samma personer, synnerligast som dessa göromål ej kunna blifva flera eller andra, än de som skulle upptagas i stämman, i fall representantskap ej funnes. Genom den af pluraliteten vidtagna anordning skall i vanliga fall inträffa, att icke mindre 142 än fyra ordförande och tre vice ordförande tillsammans sju, kunna komma alt finnas i en socken, der representation är införd, ett antal, hvartill det ofta torde blifva svårt att finna passande subjekter. Med hästa vilja har jag ej kunnat komma under fem möjligheter, hvilket antal dock synes mtg kunna göra tillfyllest. 83 §. Jag tillhör ej deras antal, som väntar stora ting af representatif-systemets in ympning på sockenstämman, och har derföre motsatt mig tanken på att göra det obligatoriskt för landsbygden. Men der det en gång blifvit, med menighetens eget begifvande, infördt, der vill jag ock att det skall tagas och tillåtas att verka i sin fulla omfattning. Jag har derföre ej kunnat förena mig i beslutet om undantagande, för plenarförsandingens eget afgörande, af vissa vigtigare mål, uppräknade under litt. b, c och d i § 33 af Komiterades förslag. Den garanti mot förhastade beslut i dessa ämnen, som finnas uti skyldigheten att underställa besluten Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, synes mig fullt tillräcklig.
Det synes mig naturligtvis, med den åsigt jag förklarat mig i detta afseende hysa, icke vara rätt lämpligt att lappa och laga författningar och föreskrifter ang:de huru förtäras skall vid val, dem jag önskar ju förr desto hellre se helt och hållet afskaffade. Jag anhåller således att motionen och det derpå grundade Betänk:t måtte af R. o. Ad. alslås. Gr. Sparre: Afven jag anhåller om afslag på denna punkt. Den innehåller i största korthet, att sedan för tillsättning af kyrkoherde i ett konsistorielt pastorat 3 personer blifvit efter i lag stadgade grunder upplöida på förslaget, skulle församlingen tillfrågas, om den vore nöjd med dessa, och om »lerpå icke svarades ja, skulle domkapitlet såsom 4:de profpredikant på förslaget uppföra en prestman, som med afseende å under tjenstgöringpn ådagalagd skicklighet och nit ansågs bäst kunna motsvara församlingens behof, utan att emot denna domkapitlets åtgärd besvär skulle få anföras. Detta skulle då uti vårt fädernesland vara den enda åtgärd af underordnad myndighet, hvaröfver besvär icke finge anföras, fastän det just i afseende å detta fall så mycket hellre borde tillåtas, som författningen medgifver domkapitlet att på förslaget uppföra hvilken prestman som helst, blott han är kompetent att siika pastorat. Om man åsyftar att vid tillsättande af prestembeten lemna församlingarne utvidgad valrätt, och derför låter dem sjelfva tillkalla 4:de profpredikant, så kunde det vara någon mening i delta förslag, men att öfverlemna åt domkapitlet, som, vid upprättandet af det första förslaget på 3 personer, är bundet af i lag gifna föreskrifter, att ytterligare efter egen smak och utan att vara bundet af någon lag uppföra en 4:de person på förslaget och utesluta all klagorätt öfver denna åtgärd, det synes mig vara en så beskaffad mésure att den icke bör i ett laghundet samhälle tillåtas, hvarföre jag instämmer med Frih. Armfelt i hans yrkande. Frih. Armfelt:
Derne blifmit fullborDaDe af fregatten Eugenie, briggen DforDenjf jölD, ejmiS»btiggett af ^Birfén famt foroettett ©malan, tmå bataljons» chefs»fartpg och ett ångbogferingS»fartpg om 16 f>äf!aré fraft, hwilfa fpra fijlnämnDe fartpg äro af jern. ‘OfpbpggDa äro äfmen 8 fanon» jlitpar, 1 laftgaleas och 2 patrullbåtar, famt 2 ångbåtar, om 6 häjtars fraft hrcwke™/ upphanDlaDe. Siniejfeppet ©rijligheten hat unDergått reparation, 8 fanonflupar äro föränDraDe till lanDftigningS» flupar, foroettett WajaDeit repareraD, jfonerten ^’5figle förfeDD meD fopparförhpDntttg, jfonerten 2iftif och epercisbriggen ©lommen be» flpcf aDe famt fem fregatter fatta i fullflättDigt fftcf, äfmenfont upp» börDertta på flera flem och minDre fartpg fompletteraDe.
Har det ej lärt sig att bära respekt för olikartade naturer^ då kanske den tid kommer, då modern med sorg varseblifver, att det barn, hon med sådan försakande ömhet vårdat, blickar ned äfven på henne. Aktning för andras personlighet förutsätter en med själfaktning parad ödmjukhet, » ödmjuka dig » är ett ord, som bör djupt inpräglas i barnasinnet, men som äfven modern dagligen bör tillropa sig själf för att i denna så viktiga sak kunna föregå sitt barn med godt exempel. Modern bör själf taga sig till vara att klandra och fördöma andra, därför att de hysa andra åsikter, hafva en annan r i k t D i n g än hon själf. Hur vet hon, att just hennes väg är den rätta, och kunna ej olika vägar föra till samma mål? Ehuru ingen dagtingan med det onda får ske, så bör man dock ej ensidigt bedöma personerna och deras lif blott från sin egen ståndpunkt. För att ett sådant respekterande af andras individualitet skall kunna äga rum, erfordras en varm människokärlek, som villigt erkänner förtjänsten, aktar äfven det lilla och med mildhet dömer svagheten och bristerna. Här som i all uppfostran gäller det, att modern, den uppfostrande, själf söker blifva allt mera genomträngd af denna varma, öfverseende kärlek, att den småningom äfven meddelas åt hennes barn, så att detta vinner den hänsynsfullhet och takt, som är den rätta proberstenen på hvad människans bildning är värd. Till hänsyn emot andra således är det, som den unge skall uppfostras, utan att han därför behöfver förlora något af sin egen personlighet, ty just när jag rätt ärar min egen individualitet, kan jag förstå att tillbörligt uppskatta den fordran på aktning, som den andres, från min skiljaktiga natur ställer på mig. Slutligen skulle vi här vilja tillägga ännu en sak, som tyvärr allt för litet beaktas. Vi mena hänsynsfullheten familjemedlemmarne inbördes emellan. Emot främlingar tror man tig i allmänhet behöfva vara mera hänsynsfull än emot sina egna, och man försvarar sin bristande takt i hemmet med den ursäkten, att det ej är så noga, då de ju ändå veta, att man håller af dem, och att det vore obekvämt att behöfva pålägga sig ett tvång.
Vid öfvervägande af hvad sålunda i detta ärende förekommit, har Statsutskottet väl icke kunnat undgå alt instämma i den af Rikets sednast församlade Ständer uttryckta åsigt, det kommissarien, assessoren Törneman icke eger någon lagligen grundad rättighet att å allmänna indragningsstaten uppbära större eller mindre del af den expektans-lön, han å f. d. allmänna magasins-direktionens stat innehaft; men då, efter hvad ofvanföre blifvit anfördt, Törneman genom sin, efter bemälde direktions upplösning, i mera än tjugu år oafbrutet fortsatta och ännu fortfarande tjenstgöring i och för magasins-ärendenas slutliga utredning, hvilken tjenstgöring, i följd af Törnemans under tiden vunna befordran till kommissarie, blifvit mera trägen och ansvarsfull, förhindrats att odeladt egna sig åt tjenstegöromålen inom ordinarie embetsverk och såmedelst bereda sig en mera tryggad framtida utkomst, har Siats-Utskottets Utlåtande, N.o 165. 11 1(skottet i detta förhållande, jemte Törnemans vid handläggningen af utredningsarendena ådagalagda, af Kongl, kammar-rätten vitsordade nit och pålitlighet, funnit sig ega giltig anledning att understödja motionärens ifrågavarande framställning, och får alltså hemställa, att det af Rikets sednast församlade Ständer, i afseende på assessoren Törnemans pensionering meddeldta beslut måtte på det sätt förändras, att Törneman berättigas att från och med år 1850 å allmänna iudragningsstaten uppbära en årlig pension af 777 r:dr, dock utan spanmålsförhöjning, med iakttagande, att, i händelse Törneman, efter pensionens tillträdande, skulle genom befordran till annan tjenst komma i åtnjutande af högre lön af allmänna medel, än som då af honom innehafves, omförmälde å indragningsstaten anvisade belopp, i mån deraf, minskas eller alldeles upphör. Stockholm den 8 Maj 1848. STOCKHOLM. — Östlund & An k. till Exp.-utsk. den 9 Maj, kl. 2 e. m.
Utskotten ansett icke föitjena vidare afseende, än att Utskotten tillstyrkt det en sådan Författning ma utfardas, au vid skeende Storskiftes - delning, Landtmätaren bör tillika verkställa delning af Gätdesgårdarne, sa val 144 Den i April. emellan Grannarne som emellan dem och de angränsande Byar och Hemman samt att där Storskifte i By eiler å Hemman redan för sig gått, utan att behörig öfverenskommelse om besagde delning af Gärdesgärdarne då eller sedermera är vorden träffad samt i fullbordan s tt, Deiägarne väl må om densammas förrättande anlita den eller dem, till hvilka de derom hafva förtroende, men att, i händelse de dertill vilja äska biträde af Landtmätare de äga att sådant hos Konungens Befallningshafvande anmäla, som då har att Landtmätare, förordna; och bör jemväl vid andre förefallande frågor om Gärdesgårds-delningar Landtmätares biträde, efter dertill för honom erhållit förordnande, kunna äskas. Innom Utskotten har likväl Herr Borgmästaren Eneroth yttrat den serskilda mening, i afseende på väckt fråga, huruvida Urmark borde deltaga i stängsel mot inägor, att han ansett den nytta, dem hvardera genom stängningen tillskyndades, böra bestämma skyldigheten dertill. 3:0 Af den 16 sistledne Martu , öfver den af flere Riksdags-Fullmägfige utaf Hedervärda Bonde-Ståndet väckte fråga, rörande rättighet för Allmogen i Blekinge och Skåne att emellan alla Hamnar derstädes få sjöledes obehindradt föra deras Producter; och hafva Utskotten, som erfarit att Riksens Ständer vid sist förflutne Riksdag hos Kongl. Ma
Må Staten anbefalla och vidmakthålla eL sos Den 8 December e. m. sådant fredande i alla de hänseenden, som af dess åtgärder bero! Och skulle de 2 å 3 timmar, som för högmässogudstjensten åtgå, anses ej vara nog till ett sådant fredande, låt bestyren och nöjena hvila hela söndagsf. ni. till kl. 1 eller 2 e. m., låt Staten gifva efterdöinet af ett sådant, aktgifvande på sabbathshelgdens kraf; säkert skall detta verka godt och kraftigt, likasom ett motsatt förfarande måste utöfva en mäktig och skadlig inverkan. Men sedan detta är iakttaget och gudstjensten under allmän stillhet bevistad, låt derefter Söndagens återstående timmar fritt få användas, icke till utsväfningar och laster, sådana böra beifras och bestraffas, men till landtliga utflygter och klanderfria förströelser, sådane som icke strida mot ordningens och sedlighetens bud; — låt posthusen vara efter gudstjensten öppna till allmänhetens beqvämlighet, låt jernvägarue begagnas och rörelsen vara obehindrad, allt under de vilkor och kontroller, lagen redan föreskrifver. Gr. Liljencrants, Gustaf Predrik: Det är ej utan sina stora svårigheter att i en fråga, sådan som denna, yttra sig i tillstyrkande rigtning, dels derföre, att man ej rätt väl kan göra sig reda för hvilket framställningssätt, hvilket språk man bör begagna, med hopp att blifva förstådd, dels derföre att man städse löper fara att beskyllas för öfverdrift. Medlemmarne af detta Högh Stånd äro nemi., såsom ock tillbörligt är, måne om att förskaffa sig sjelfva och sina barn insigter uti allehanda verldsliga kunskaper, men att i andligt hänseende förvärfva sig och de sina någon kunskap, derpå tänka få; många anse detta rent af vådligt, och de flesta förmena detta vara en kunskap, hvaraf de inhemtat mera än nog redan i sin barndom, hvarföre ock i detta slag af vetaude råder en mer än loflig okunnighet, hvilken naturligtvis måste försvåra hvarje diskussion öfver likartade ämnen.
Det skulle nemligen elg kunnu intralfg, antinzen gtt LiksduAen, för meddelande :,f lvon^l. l>1aj:ts keslut riti en viAtiZ Ig^lrgAg, mäste förIg,!Ag8, eller gtt den inödu, Likets 8tander deia använd t, klefve lörs^illd. Xon^l. Ugj:t kai' derföre gn8ett 8,^ e^a skäl gtt till Likets 8tander allatg följande, i ning likket med ett gf Likets 8tändei8 Lonslil utions-IItskott vid denng LiksdgA gfgifvet forslat, glfgtlgde, men gf gndrg utgf keinukle Utskott föreslgn-ne ^rnndlgZ8-fö,gndrinZgr okeroende Lro^>osition till förändrad l^clelse gf ldeA6iii>"8-furmen8 87 §. "Liksens 8länder eZa ^emen8gmt skäl gtt det vti^rg. "//ca //oaccaAea cö/e /ocv^ cca ////cvear Sräc/c/e/- c?r,r/c///c,^ /dr/a oe/r mc-c/c/c/c "8/rr dev/ccr, -r/crao //aa o/dc/ccac/mrc/ ccrr /o/ e ,cä7r/ö/ccac/e ////'v/aZV c///acca"c/e o/c/aZaccar Lc/c,//a oc/c cc/Zcaa/r /.//a^öee/ve c/e/oar ,cr/cc>c/a.
Herr Alund sålanda föreslagit, åsyftar återinförande af den lagskipning i concursmål, som efter 1798 års ConcnrsStadga egde rum, och i följd af hvilken det ålåg Domaren att , utan anmodan af Parlerne, pröfva bevakade fordringars ständighet efter Lag och förekommande omständigheter. Då Stiftarne af 1818 års Concurslag afveko från denna rättegångsordning, skedde det i följd af den, efter Utskottets tanka, giltiga grundsats, att Domarens kall, som är att slita Parters tvister, och till den andan pröfva deras ömsesidiga anföranden, skäl och påståenden, imen ej att döma öfver det, som ej blifvit instämdt eller vrkadt , icke kan väl förenas med den skyldighet, sorn efter 1798 års ConcursStadga ansågs honom ålig. ga, nemligen, att a ena Partens vägnar göra anmärkningar emot den andras kraf och, så till sägande, vara samtlige Parternes sakförare. Den nu gällande grundsatsen bör derföre, efter Utskottets tanka, icke åter öfvergifvas, och i följd deraf finner ock Utskottet sig ega fog 4J Lagutskottets Betänkande N:o 6*. tillstyrka , att Herr Älunds hemställan ej mi bifallas. 7 Cap. 3 §. Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse innehåller: ”Som, vid den händelse, då hustru, en? ”ligt 7 Cap. o söker boskillnad, enär månenens egendom ej afträdd är, inträffa kan J ’’att mannen, för att uppehålla en vacklande ”credit oell undgå att afträda sin egendom , ”söker hindra boets uppteckning eller neka ”uppteckningens beedigande; alltså och då. ”en sådan mannens motsträfvighet skäligen ”må anses förutsätta hans öfvertygelse om! ”boets obestånd och bemödande att detsam”ma dölja, samt lämpligaste påföljden då sy-j ”nes blifva, att offentlig stämning å borge? ”näreme utfärdas, hafva Rikets Ständer trott ”denna påföljd böra bestämmas genom föl”jande redaction af 5 uti 7 Capitlet:
Men folket fick ej derför någon kyckling på tallriken, mot dess stora vigt i det ideella svarade samma dystra realitet som förr. De mera teoretiskt anlagde liberale satte sig att fundera öfver saken. Under tiden fortsattes striden kring frihetens, jemlikhetens och broderskapets stora principer, ty äfven om man böijat tvifla på den * form de fått, har det dock alltid ansetts synnerligen förtjenstfullt att kämpa kring fallne höfdingars lik. Men medan de liberale stodo .undrande och spörjande, hvad de skulle hitta på, hände obehagliga ting. A ena sidan passade de reaktionäre på och bemäktigade * sig herradömet och å andra uppväxte farlige konkurrenter. Det fans nemligen en del folk, som beslutsamt lem-nade kampen för den osäkra vinst, frihetsprincipen gaf, och stridde för mera materiella intressen. Men de uppoffrade icke de stora fraserna. Dessa låta i allmänhet synnerligen bra och hafva i följd af sin abstrakta enkelhet stor betydelse såsom agitation smedel. De^kommo, desse nye män, från skilda håll; både konservative ochliberale, både fritänkare och kristendomsförsvarare letn-nade sin tribut. Men af alla partier tyckte den nya fanans män minst om de liberale, de ansågo dessa vara de oklara och opraktiska hufvudenas mån, der de ej tyckte dem vara den rena egoismens förkämpar, utan blick för annan rättvisa än den, som ligger i styrka i konkurrensen. Dessutom voro de rivaler om massans gUnst. De liberale återgäldade rikligt ovänskapen. De hade kämpat en i sitt tycke så ädel kamp, de trodde sig nära att vinna allmän seger och ansågo sig nu blott behöfva njuta segerns frukter för att lyckliggöra sig och verlden. Då stötte de på denne nye motståndare. De blefvo icke stumma af häpnad, ty tystnad är icke deras starka sida, men de häpnade. De nye männen åter befinna sig i en situation, som är rätt komisk — för andra. Det är de som skola gö-rat, sedan liberalismen icke mäktat sin uppgift. De äro de lidande massornas profeter, det företrädesvis s. k. folkets stridsmän och de skola länka den politiska kampen i nya banor. Men det otacksamma folket lem-nar dem i en betänklig minoritet.
Här talas om det fall att någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, men, sedan han det varseblifvit, faran deraf ej afvärjer, Om då annan af förgiftningen får svår kroppsskada, skall den förre, enligt lagförslaget, straffas med fängelse från två till sex år, utan att straffet ökes, derest döden följer. Utskottet finner deremot denna omständighet i hög grad försvåra brottsligheten, och i följd deraf, att straffet i detta fall bör sättas till straffarbete från åtta till och med tio år. Då menniskolif spilles antager förbrytelsen en eftertänkligare karaktär; och den yttre följden af en handling får lagstiftaren icke förbise. Af enahanda anledning har Utskottet inlagt en bestämmelse i 6 § för den händelse att någon får död af gift, som, mot föreskrift, utleinnats af den, som är berättigad sälja sådan vara; hvarförutan Utskottet vid denna § hänvisat till de särskilda stadganden, som äro gifna eller framdeles komma att gifvas emot oloflig1; innehafvande af arsenik. Erfarenheten har ådagalagt de olyckor, som föranledts af lätt tillgång på gift, och behofvet af kraftiga medel till afvärjande af dessa olyckor; och af denna orsak anser Utskottet en erinran i denna del böra finnas i allmänna strafflagen. Enär den förbrytelse, som omnämnes i 3 §, efter Utskottets omdöme, ej är af ärekränkande art, har Utskottet ej heller funnit förlust af medborgerligt förtroende böra ådömas den, som varder förfallen till straff, jemnlikt berörde §. Hänvisningen till förevarande § bör således uteslutas. 17 Kap. Om mord och dråp; sä ock om annan misshandel å person. Till 1 §, som bestämmer straff för mord, anser Utskottet böra göras ett tillägg i afseende på straffet för försök till dylikt brott. Lag-UtsJcoltels Betänkande, N:o 58. 43 Utskottet föreslår uteslutandet af 3 §. I gällande brottmålslag saknas något motsvarigt stadgande; och fara är, att dess införande kunde komma alt främja verkliga mord, medelst förbrytaren lemnad anledning att beräkna och påyrka befrielse från det svårare straff, som sådant förljenar.
Om derföre, som flera önskat, fråga ånyo skulle uppstå om infordrandet af de juridiska faeulteternas utlåtanden öfver förslaget till ny civillag, hemställer ja’g, att de åtminstone måtte erhålla ett års rådrum för detta arbete. Jag vill föröfrigt icke, lika med Hr Dalman, yttra mig öfver en hel facultets qvalification, och jag känner icke Hr Dalmans kunskaper för rättfärdigandet af ett sådant omdöme; men i allt fall anser jag det innebära ett åsidosättande af grannlagenhetens fordringar, om man i denna fråga förbigick de juridiska faculteterna. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott uppmana Gr. Snoilsky att i nästa plenum framlägga, om han kan, de utlåtanden, som af de juridiska faculteterna blifvit afgifna öf-> ver Lagcommitttfens förslag till ny civillag. 220 Den 21 April. Hr Dalman: Då mari sagt, att mitt yttrande rörande de juridiska faculteterna innebär ett åsidosättande af .gran nlagenhetens fordringar, är jag skyldig förklara, att jag sjelf studerat vid universitetet i Lund och att jag hyst ganska stora begrepp om den der varande professorens i juridiken kunskaper och förmåga under den tid, han ännu hade tillräcklig vigor för att fylla sin plats; men denne lärare arnu öfver 70 år gammal samt har på egen begäran erhållit tjenstledighet, och hans lärarekall bestrides af eu yngre man, om hvilken erfarenheten icke erbjuder något lysande vitsord. Hvad åter beträffar juridiska faeulteten i Upsala, känner jag den endast genom dess utlåtande öfver förslaget till ny criminallag, hvilket,' efter mitt omdöme, ej berättigar faeulteten till annat yttrande, än det jag fällt och hvilket derföre åtminstone för min räkning må qvarstå i protocollet. Gr. Snoilsky: Såsom en skyldig gärd åt sanningen efterkommer jag gerna Hr v. Hartmansdorlfs uppmaning och får förklara, att juridiska faeulteten i Upsala icke yttrat sig öfver förslaget till ny civillag annorlunda än tillfälligtvis i sammanhang med utlåtandet öfver criminallagen.
Memorial om Ståndens olika beslut, bif. af Preste, ståndet, s. 1191. lagdt till Handlingarne af Adeln, Cavalleri Regementers. om de reducerade, återuppsättande; Statsoch EkomrniUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s, 329, af Presteståndet, s,331. af Borgareståndet, s. 332. af Bondeståndet, s. 334., befäl, orri förbud för de indelade,, att anskaffa. Rustningshiistar; Eagoch, EkonomiUtskottets betänkande bif. af Adeln, s, 53^. af Presteståndet, s. 54o. af Borgareståndet, s» 568, återrem. af Bondeståndet, s, 590, ChartreSigillatasMedel Redogörelsen, örn granskning af;, StatsUtskottets betänkande bif. af Presteståndet, 8. 623. af Bondeståndet, s« 628, af Borgareståndet,; s. 657* af Adejn, s. 6S2,. — författning, om en förnyad. BmcoXJtskottets betänkande återrem. af Presteståndet, s. n43* af Borgareståndet, s. 1150, bif. af Adel.n, s. nöd* Ytterligare Utlåtande bif, med förändringar af Pre-, steståndet, III. s, 129, bif. ovilkorligt af Adeln, III. s. 179. d:o af Borgareståndet, lil. s. 18S. d:o af Bondeståndet, lil. s. i72. — Verk, om inköp af geographiska Inrättningens; StatsUtskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 251. af Bondeståndet, s. 256. af Presteståndet, s. 263. Clara
Uti Sefvedes Haradl vid Storebro och Åhlhult. 5* 36 Uti Aspelands Härad: vid Pauliström och Rosenfors. Uti Tunaläns Härad: vid Axelshammar. Uti HandbÖrds Härad: på ägorne till Högsrums och Fogelsjö hemman under namn af Carls nmar och vid Foge " Uti Stranda Härad: hammar samt vid Ankarshammar och vid Fogelforss. vid Carlsforss, och Uti Södra 3Iore Härad: vid Flerohopp. Tillverkningen vid dessa manufakturverk är uppgifven till nedannämilde belopp, nemligen för år 1837 tiU 691 sk^- — i838 — 607 1839 — 1,259 184Ö — 1,097 — __ j 841 — 1,389 — Största delen af dessa tillverkningar hafva förbrukats inom Länet eller i andra orter inom Riket. Skeppningen deraf till utrikes ort har, enligt uppgift från metallvågarne i Calmar och Westervik, utgjort: Den malm som dervid förbrukas, bemtas till störstadelen från Fångö grufva i Gryts Sockens skärgård i östergöthland; men till blandning dermed använ - 37 des äfven malm från en grufva, Kafvelstorpsgrufvan kallad, på Helleri liemmansägor uti Eds Socken, ehuru malmen är endast af en procents kopparhalt. Koppartillverkningens belopp har uppgått År i837 tili 51 ska:. — i838 — 47 i83g — 73 1840 — 95 1841 — 99 — På Thorsfalls hemmansägor i Gladhammars Socken af Tjust Härad har tillförene funnits en Koboltsgrufva, men den har under de sednare åren ej varit bearbetad i anseende dertill, att malmfyndigheten på grufvans botten upphört och lönande malmtillgång ej kunnat påträffas. På Öland finnas tvänne Alunbruk, belägne uti Södra Möckleby Socken pä Ölands södra del.