Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då man eftersinnar, att Embetsman af TromansGraden, såsom Ledamöter i Allmänna Beredningen, Vice-Presidenter, Revisions-Secreterare, Hof-Rätts. och Collegii-Råder med flere, hvilka sä väl i anseende till deras Embetens vigt för Samhället, som deras Rang och värdighet, äro så ojemnförligt öfver Landt-Räntmästare, sorn ej ens hafva någon Rang, icke njuta af 404 Dm 17 Felmari!• Staten 1800 R:dr ärligen 3 så bör väl all fråga om tillökning för dessa sednare derutöfver alldeles förfalla. Jag får derföre vördsammeligen anhålla, atf ifrågavarande Betänkande mätte blifva antingen afslagit eller återremitteradt, förvissad att Utskottet i senare fallet vid Sakens betraktande utur den synpunct, jag haft den äran framställa densamma, skall finna skäligt tillstyrka att Landt-Räntmästarnes Lönings-villkor få förblifva vid hvad de nu äro, såsom ganska tillräcklige, om icke öfverdrifne. Friherre Drufva, Thure: Som jag tror mig äga kännedom om Landt-Räntmästarnes Embets-skyldigheter, torde det tillåtas mig få upplysa, det jag aldrig erfarit att Landt-Räntmästare-tjensten kan i maklighet bestridas. Tvärtom har jag funnit samma Tjenst vara ganska mödosam och magtpåliggande samt af den egenskap, att Landt-Räntmästarne dageligen måste infinna sig å Ränteriet. Remiss-laget är på många ställen icke högt och i Krigstider på många ställen intet hvarken af Statseller Bevillnings-Medel. I Westmanland hade Räntmästaren af Stads-Medlen sig fordom beräknat 2 till 300 R:dr, men för år 1816 icke mer än 76 R:dr i Remiss-lage$ och då Lif-Regements Brigadens Grenadier-Corps år 1817, icke vidare från Stats-Contoiret erhöll sina Löner, minskades derigenom Remiss-laget för sistnämnde år till mindre än 30 R:dr.
Det oindömesrika sällskapet fann pjeserne mycket vsckra, men kunde dock ej undgå att anmärka, att de, likväl hade någonting som utmärkte att de ej voro Engelska. Ägaren log åt desse patrioter; men besparade dan, såsom artig värd, förödmjukelsen af en närmare förklaring. Vid samma tid för circa ao år sedan reste en Svensk Handels-? 5o2 Den 28 Juni: e. m. expedit öfver Götheborg till London. Han köpte sig i Götheborg ett slags der tillverkade utmärkt vackra stålknappar. Ankommen till London frågade en Engelsman hvar han köpt dessa sköna knappar, och försäkrade att de vore af en helt ny patent-tillverkning i Birmingham. Men då Svensken sade att de voro gjorde af en Klensmed i Götheborg, svarade Engelsmannen, jag har blott velat försöka er contenance; ty vid första blick såg jag att de ej voro gjorde i England. Dageligen finna vi ty värr anledning till reflexioner, öfver sådane olika tänkesätt. Jag vågar äfven nu återkalla i minnet den sköna ägta Engelska anecdoten då en rik Engelsman samlade Londons förnämste Män till en måltid och lät i en Mortel sönderstöta en Perla af stort värde, hvilken Drottning Elisabeth ej haft råd att köpa, emedan hon användt sine skatter till inrikes industriens upphjelpande, och sedan i en Vinpocal blanda gruset af denna Perla, för att dricka Drottningens skål. Der medborgaren värderar sin regerings bemödanden att upphjelpa landet, och med hänryckning omfattar det allmännas intresse, der visar sig sådana resultat, som vi se i England och i alls länder, der verklig lyftning i tänkesätten finnes: och att det tillhör nationalrepresentationen att häri föregå nationen, kan ej betvifias. Grefve Spens, Carl Gujlaf:
De uppgifter, forn i konungens SöefaHningShaf» toanDeS härom utfärDaDe ^ungörelfe förefFriftoaS, ©efja uppgifter, forn ttoäfallt författas, fFola noga upptaga alla De perfo» ner, ^roilFa till hwarS och enS hushåll höra’, meD utfättanDe af namn, ålDer, me? eller mtnDre arbetsförmåga, bräcklighet 0. f. to.; äftoen fFan befiämDt ut* trpcfaö perfonenS (Embete, §jenfl eller befattning, Deni rörelfe, näring eller hanDtering, han iDFar, hans $afligh«ter, <2öerf och Snrättningar, äftoenfom $ar* tpg om fern fvoåra läfterS Drägtighet od) Derutöfver, famt änDtligen De ljoS hvar od) en boenDe I>i)reömän, eller anDra, hwilka Defutom, för ftg 0# fttt folk, aro pligtige att cnahanDa förteckningar och uppgifter aflemna. S3if). titt 91. ©t. gjrot. 1840 & 1841. 10 ©aini. 1 äfb, 2 23an0ct. 7 SewiUnings.'5örovöningen, 5o ©amma j?i>IDigf>et åligger od görmpnöare, i affecnDe på fna mpnblingar od) Defaé egenDom, famt ©tpreémän af Q3otag, <353crH odj inrättningar, outteDt ©terblftö eller unDer QEoncurö maranDe bo, för Den egenDom, en broar af Dem förmaltar od> mårDar. Slllmogen od) minDre friffunnige invånare i fläDcrna ega att muntligen meDDela Dejja uppgifter. §. 43.
Ständer anmäla frågan om lyftningen af den till utomordentliga försvarsanstalter anslagna andel af mindre creditivet, anser sig Utskottet, så vidt dessa anmärkningar röra Utskottets yttrande, angående Fullmägtiges förfarande, endast behöfva hänvisa till delta yttrandes uttryckliga innehåll, nemligen: ”alt Utskottet för sin del anser vid den af Fullmägtige till förklarande häraf meddelade upplysning böra bero.” Beträffande Ater Utskottets anmälan, att Utskottet funnit sig böra i Jöreskrifven ordning å förbållandet serskildt fästa Constilutibns-Utskottets uppmärksamhet; så får Utskottet, som omöjligen kan inse, huru denna sålunda gjorda anmälan skulle, pä sätt i berörde anmärkningar blifvit yttra dt, kunna bos Riks-Stånden föranleda ett emot Grundlagarne stridande behandlingssätt, äran upplysa, alt Utskottet, vid redogörandet för sina åtgärder, i följd af hvad hos Utskottet i anmärkningsväg förekommit, funnit sig icke kunna undgå alt, på sätt jemväl vid sistförflutne Riksdag af dåvarande Stals-Ulskott iagttogs, anmäla de frågor, som blifvit till Conslitutions-Utskottets behandling serskildt öfverlemnade. 3:o Vid g:de punkten, angående bestämmandet af tiden för Riks-Ståndens Canzli personals och Vaktbetjenings aflöning. Med anledning af den, vid denna punkts föredragning inom Hedervärda Bonde-Ståndet gjorde erinran om Utskottets åliggande att, i sammanhang dermed, afgifva sitt förslag angående berörde aflönings belopp, får Utskottet åberopa Rikets Ständers, genom bifallandet af Utskoltets utlåtande N:o 10, fattade beslut, att bestämmandet af aflömngen för den vid Riks-Ståndens och Utskottens Canzlier anställda personal bör till närmare slutet af Rikdagen uppskjutas, hvilket beslut Utskottet icke kunnat underlåta att ställa sig lill behörig efterrättelse. 4: > Vid io:de punkten, angående åtskilliga Riksgälds-Contorets tillgångars och skulders upptagande i Räkenskaperne.
Väl har Allmänna MagazinsInrättningen i Sverige gjort stora förluster, och äfven fått vidkännas både stora misstag i förvaltningen och kanske äfven malversationer. Men den, som icke låter hänföra sig af skenet, skall öfvertygas att hufvudsakligasle, fast icke den emla orsaken till dessa förluster låg i conjuncturen, som föranledde Directionen, alt handla just så, som Ständerna sedan vid sislledne Riksdag stadgat och nu ytterligare vilja stadga såsom princip för uppköpet. Directionen uppköpte nemligen det mesta de åren, då en mindre bördig gröda och högre priser voro. Sedan den, till en del ulan sitt eget förvållande, försummat att af i8i5 års ovanligt ymniga gröda göra något betydligt uppköp, oaktadt de samma år af Rikets Ständer dertill beviljade 2 millioner, Den 5 Februari* f. m. lann den sig, af anspråket på det beljclliga eiedilivelS användande utan vidare uppskof, föranlåten använda det, nästan belt och hållet, på uppköp de nästföljande 4 åren, som alla, och i synnerhet de 3 första, vöro utmärkte af klenare gröda och höga priser. Då derpå 1820 och 1821 års öfverflödiga gröda inträffade, och priserna nedsönko till mera än hälften, ja, till tredje-delen/ hade Directionen ej penningar att köpa för, men nödsakades rädda sitt gamla dyra lager från förskämning, genom försäljning mot låga priser. Är det då ej tillräckligt skäl lill Inrättningens förluster, att hvad den köpte i dyra år, måtte den sälja i goda, och behöfver man som enda skäl ell^r ens som hufvudskål anföra, alt en sådan anstalt alltid medför förluster. Det är lätt bevisadt, att om Directionen handlat tvärtemot hvad den gjorde, och således tvärtemot den princip, sorn man nu åter vill stadga för upphandlingen, hade inrättningen gjort betydlig vinst, och i väsendtlig mån gagnat det allmänna, samt kunnat förekomma behofvet af utländsk spannemålsinförsel och af dess försäljning lill undsättningstagare emot allt för höga priser.
Det hade, vid sådant förhållande, kunnat anses vara skäl, att hos Kongl. Majit i underdånighet hemställa, det måtte Alingsås Kronohäkte varda återfördt till primitiva egenskapen af blott transportfängelse, derest icke förlusten af de vunna allmänna fördelarne genom besparing i kostnader och besvär vid extra fångtransporter inom Elfsborgs Län, efter Justitiae-Ombudsmannens tanka, blefve större, än uppoffringen af de Statsmedel, som erfordrades att utvidga fängelset i Alingsås, vare sig genom lämplig tillbyggnad, eller blott medelst betingad rättighet att begagna det häkte, som Alingsås Stad och Kullings Härad gemensamt ega, på ringa afstånd från Kronohäktet beläget, oeh hvarå Justitiae-Ombudsmannen, uti underdånig Skrifvelse till Kgl. Majit den 3o September 1829, trott sig böra fästa Kongl. Majits Nådiga uppmärksamhet. 6 Lag-Utskottets Utlåtande IV:o jq. Länsfängelset i Christianstad. I Christianstads fästningshäkte, hvilket, genom den af Kongl. Maj:t ii Nåder den 26 Augusti 1825, fastställda dassification, blifvit bestämdt att emottaga, jemte andra fångar, äfven dem, som för vårdslöst eller bedrägligt förhållande emot borgenärer samt edsöresoch seglationsbrott, blifvit till fängelsestraff., med eller utan arbete, dömda, funnes icke något rum att tillgå för desse fångar, hvilka derföre måst intagas i Artillerie-casernen, hvarest Justitias-Ombudsmannen den 16 Augusti 1829 funnit 18 personer af nämnde qualificationer i ett enda runi sammanförde; och det hade vid samina tillfälle visat sig, att annat bysättningshäkte inom Christianstads Län icke funnes, än en liten, utom norra fästningsporten belägen vaktstuga, sorn för Tulluppsyningens behof blifvit uppförd och endast kan inrymma tvenne personer.
— Det är godt och väl att en person, så snart han kan upfylla de föreskrifua vilkoren, hör få försörja sig genom handel, men om man erkänt alt landthandel är af den beskaffenhet, alt det sätt hvarpå den bedrifves lätteligen kan blifva till större skada än nytta, och tillkännagifvit delta erkännande derigenom, att man önskar det församlingatne mätte höras, innan sådan handel får inrättas, så mäste man också gifva någon effekt åt hvad församlingarne säga, derigenom att man medgifver K. Befhide rättighet, att, efter sig företeende omständigheter tillåta eller icke tillåta denna landthandel, enär K. Befh:de f. n. endast är en kontrollant huruvida sökanden upfyllt de i Handels-Ordn. stadgade, obetydliga vilkoren. Jag anser således nödvändigt att K. Beflndes pröfningsrätt utvidgas, så att han må kunna göra något afseende på de goda skäl, som af församlingarne kunna anföras; hvarföre jag förnyar min vördsamma anhållan om ålerremiss af denna punkt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Afven jag anhåller om ålerremiss, på det ali Utsk. må sättas i tillfälle att än en gång öfverväga motionärens förslag, att till 25 § af Handels-Ordn. följande mening må tilläggas: ”samt församlingen, der handelsboden skall öpnas, densamma tillstyrkt,” äfvensom att detta blir ett vilkor hvarförutan K. Befh:de icke eger att bevilja denna rättighet. Enl. nu gällande författnings l:sta § tillkommer det hvar och en, som äger Svensk medborgarerätt, att idka handelsrörelse, endast han upfyller de vilkor, som i samma § för öfrigt äro anbefallda. K. Beflnde har således, när vilkoren äro upfyllda, ingen bestämd rättighet att förneka utfärdandet af tillståndsbref för idkande af handelsrörelse på en ort, äfven om förut skulle finnas 1, 2 eller 3 handelsbodar i samma socken. Detta kan urarta på élt sätt, som blir ganska betänkligt, och jag anser derföre för min del denna författning, sådan som den nu är, icke vara tillfredsställande. Frih. Hamilton, Hugo:
Nådiga tillåtelse, en kanon af denna konstruktion på försök sistlidne år vid Finspongs styckebruk förfärdigad samt derefter reglementsenligt profoch språngskjuten, hvarvid den visade sig äga sådan styrka i godset, uthållighet och skjutkraft, att Eders Kongl. Majit, med afseende på angelägenheten att snart och inom landet kunna erhålla nödig bestyckning för de under byggnad varande nya tornfartygen och enär genom en något större beställning af dylika kanoner, ån detta behof fordrade, kunde vinnas en nedsättning af icke mindre ån 25 procent i anskaffningskostnaden, föranlåts att under den 28 sistlidne Februari i Nåder uppdraga åt Förvaltningen af Sjö-Ärendena att med ägaren af förenämnde styckebruk uppgöra contract om leverans af 10 kanoner af ofvanberörda konstruktion till det af honom, för sådant fall, erbjudna nedsatta pris af 7,500 Riksdaler för hvarje, samt att den till 75,000 Riksdaler belöpande kostnaden för denna beställning tills vidare förskottsvis af de för krigsfartygs byggnad afsedda medel bestrida. Sedermera har Eders Kongl. Majit, i saknad af annan tillgång, nödgats på nämnde fond jemväl anvisa kostnaderna för dels förändring af en nyssberörde beställning tillhörande kanon för anbringande derå af bakladdningsmekanism enligt uppfinning af en annan Flottans Officer och samma kanons profskjutning samt dels anskaffning af nödiga projectiler för hela den ifrågavarande kanonbeståll ningen med tillhopa R:dr 19,200i så att, om härtill lågges den redan uppgifna kostnaden för kanonernes anskaffning „ 75,000i summan af de sålunda från fonden för krigsfartygs nybyggnad förskottsvis bestridda utgifter uppgår till Rimt Ridr 94,200: Bilt till R. St. N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1865. Angående tillverkning af 12-tums jernkanoner.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 49 till ett för alla djuren sammanräknadt värde af omkring 10,000 Riksdaler Riksmynt. Stats-Rådet, som, lika med Landtbruks-Akademien, ansåg bibehållandet såsom en statens tillhörighet af de nuvarande hos enskilde personer utsatta schäferierna icke vara ändamålsenligt, men likväl fann det böra tagas under öfvervägande, huruvida icke vid hvartdera af rikets bägge landtbruks-institut borde finnas en uppsättning får af god race, hvilken på statens bekostnad lämpligen kunde anskaffas, tillstyrkte en framställning till Rikets Ständer, att de, jemte medgifvande af försäljning utaf de nu bildade schäferierna, antingen på föreslaget sätt eller vid offentliga auktioner, och köpeskillingens användande till införskaffande af nya djur utaf racer, som tillvunnit sig större förtroende, måtte till bidrag vid inköpen, hvilka till en början torde böra ske i mindre omfattning, anvisa årligen 2,000 Riksdaler för instundande statsregleringsperiod, att ingå i anslaget till »Refrämjande i allmänhet af jordbruk och landtmanna-näringar». Då angeläget vore att söka åstadkomma förbättringar i fisher i-när in g en, hvilken, om den ändamålsenligt bedrefs, borde blifva en rik inkomstkälla för en stor del af rikets befolkning, tillstyrkte Stats-Rådet, att anslag för de af LandtbruksAkademien i sådant hänseende föreslagna åtgärder måtte hos Rikets Ständer äskas och anslaget till »Fiskeri-näringens understöd» derföre ökas, ej mindre med de nu å Riksgälds-Kontoret till vetenskapliga undersökningar anvisade 1,000 Riksdaler, utan ock med ytterligare 5,500 Riksdaler, eller tillhopa 6,500 Riksdaler årligen, under instundande statsregleringsperiod. Det anslag af 500 Riksdaler, som Landtbruks-Akademien för en gång jemväl äskat, ansåg Stats-Rådet böra kunna, utan behof af särskild framställning till Rikets Ständer, beredas från befintliga tillgångar inom hufvudtiteln.
Med allt det skydd, Lag och laga Stadgar kunde gifva, var sålunda Halländska Kyrkornas äganderätt till deras hemman befästad, då Torstensons segrar och Axel Oxenstjernas statsklokhet, genom freden i Brömsebro i645, med Sverige förenade Halland, till en början på 26 år. Också i den första Jordebok j som på Svenska Regeringens befallning år 1646 upprättades öfver Halland, och som äger allt det Kronans Jordeböcker tillerkända vitsord, finnes denna rätt tydligen uttryckt *). Genom frederne i Roskild i658 och i Köpenhamn 1660 blef Hallands afträdande *) I denna äfvensom i alla senare Jordeböcker ända till 1725, då öfver hela Riket en allmän förändring med Jordböckerne ägde rum, upptagas Kyrkohemmanen serskilt såsom Kyrkohemman, och i 1646 års Jordebok finnes dem ej annan ränta påförd, än Landtgille till Pastor eller Kyrkan, med undantag af en ringa afgift kallad giesleri (motsvarande foringen i gamla Sverige, som ursprungligen utgjorts äfven af frälsebönder), och hvarom mera nedanföre. Detta gjesteri utgjordes till större belopp af Skatte-och verkliga Kronohemman, än af Frälseoch Kyrkohemman. V3* 36 Den io September f. m. till Sverige fullkomnadt. Men likasom i senare tider Sveriges Konung och Folk, endast med band at' ömsesidig aktning för ömsesidig rätt, velat knyta föreningen med ett annat Folk af gemensamt ursprung oell gemensam frihetskänsla, så började äfven då Svenska Regeringen sin styrelse öfver de landskap, Carl Gustafs segrar med Riket införlifvat, med en handling af aktning för borgerlig rätt, sällsynt i det tidehvarfvet. Skånes, Hallands och Blekinges Ständer sammankallades i Malmö, och undertecknade med Regeringens Commissarie!' den 16 September 1662 en Recess, i hvilken dessa Ständer utbytte deras försäkran om orubblig trohet mot Sveriges Konung och Rike, mot så väl tilldelandet af alla Svenskmannarättigheter, som stadfästelsen (i 2 §) af all beståndande justitielag och rätt*').
motsvarar 205 § i oftanämnde reglemente; dock liar stadgandet, i fråga om serskilda berättelser till nästa riksdags Stals-utskott ansetts kunna uteslutas, enär diskont-utredningen föie riksdagens början torde hafva helt och hållet upphört. Då Götha kanal-diskonts återstående skulder, enligt sednast afslutade räkenskaper, utgjorde 913,998 r:dr 28 sk. 6 rst och Malmö f. d. diskonts 430.290 r:dr 26 sk. 8 rst., har den 204 § i nuvarande reglemente, hvaruti stadgas, huru förhållas skulle med det öfverskott, som, efter diskont-utredningens afslutande, möjligen kunde uppkomma, ansetts icke behöfva i nya reglementet öfverflyttas. Stockholm den 31 Juli 1848. a Slals-Utskollets Memorial, N:o 295. % FÖRSLAG till Reglemente för Rikets Ständers Riksgäldskontor. (Fortsättning.) Angående uppbörden och redovisningen af de till Riksgälds* kontoret ingående bevillningsm. fl. medell samt härmed gemenskap egande ar frodén. § I Allmänna bevil/ningen uppbäres och redovisas, på sätt i gällande bevillnings-förordning är stadgadt; och åtnjuta de tjenstemän samt öfrige vederbörande, sorn med uttaxeringen och uppbörden af bevillningen ega befattning, de uti samina förordning dem tillerkända arfvoden och traktamenten. Likaså ega kronofogdarne och landskontoren att, för uppbörden och redovisningen af arfsoch testaments-bevillningen, tillgodonjuta de serskilda arfvoden, som uti Kongl. Kungörelsen den 11 December 1811 blifvit bestämda. § 2. I afseende på uppbörden, levereringen och redovisningen af de stämpelafgifter, som för tidningar och spelkort skola erläggas, komma härom utfärdade författningar att tjena till efterrättelse; börande kostnaden för den i riksgäldskontoret skeende tidningsoch kortstämpling af detta verks medel bestridas; och må vedergällningen för denna stämplings verkställande och kontrollerande hädanefter utgå med enahanda belopp eller efter samma beräkningsgrund, som hittills.
— Min onkel mådde illa redan i Langenau, och vi dröjde derför med hemfärden, men brunnsläkaren försäkrade att ingen fara var för handen, och ansåg honom endast hafva ätit för mycket foreller till frukost; imellertid blef han sämre under vägen, och vi måste stanna här, — återtog hon lugnad, under det Alf stoppade pistolen i fickan och följde henne in i rummet näst intill. Han fann den stackars majoren liggande i en stor halmsäng med hopklämd näsa och insjunkna ögon. De små styfva gula mustascherna stodo rätt ut på hans uppdragna läppar, och tänderna voro sammanbitna. Alf fruktade i början ett slaganfall, men lyckligtvis var det, som läkaren i Langenau sagt, endast ett anfall af indigestion. Man badade hans tinningar, höll luktsalt för hans näsa och stänkte vatten i hans ansigte, med ett ord, använde alla dessa menlösa resurser, som det lilla värdshuset kunde åstadkomma, och efter en stund qvicknade han vid; han slog upp ögonen med en frammumlad ed öfver det alltför färska ölet i Langenau och satte sig sedan upp med peruken på sned och förvirrade blickar. En halftimme derefter var han kry och rask igen och skakade den unga läkarens hand med en värma, som om de varit gamla bekanta. — Mycket roligt, herr kandidat, att få göra er bekantskap, sannerligen trefligt att träffa på landsmän! Mitt namn är Granatenborg, för detta major vid Elfsborgs regemente, och detta är min lilla systerdotter, det vill säga min kusins och fostersysters dotter, Sara S., faderoch moderlös stackars liten! Vi äro båda utan andra slägtingar, och hennes mor anförtrodde henne åt mig, när hon dog. Vi hafva vistats i Kranach nära en månad, men först i går fingo vi händelsevis se edra namn i hotellets journal. Jag sade strax åt Sara: detta namn känner jag igen, jag ger mig fan på, att han sjelf eller hans far är vid småländingarne, och Sara blef lika belåten som jag att igenkänna ett svenskt namn, hon ordentligt rodnade dervid! Hvad er reskamrat vidkommer, så trodde jag honom vara utländing. Ja, riktigt angenämt var det imellertid, man känner sig genast som vänner, när man råkas utomlands.
Herr von VVakrenstorfk, Larl. ,8:ds 296 Friherre Annili, Fmlmagtig Grefwe Kuutk, Lustaf. !9:de Z05 Friherre von Linden, Fustmäg lia Grefwe Löivvsnlr^elnr, Lustaf. 29:05 687 Kerr von kost, Larl ^xel. Z7:de r6z6 Herr KeuterL^olst, kalsta». z8:de 1702 Herr lkörneblaä, Fullmagng Frih. l.ejonkukvucl,Lamuel. Herr von kValirenstorlf, ^n. äers. ^>err Den 6 Julli. 69 Arv Ikam, ker, anmälte sig och yltrade, akt den Nädiga påminnelse!! af Hans Maj:t förleden gärdag om Ri sdags-äreiwerncs pästyndande, som more allom bekant, efprikn af Regeringssättet, som wille, att z mannder stulle utgöra Riksdagens längd och betydlighet! af RiksdagskoftnaLcrne, hwilka be>lege sig till ungefär 2000 R.dr om dagen, allt berta föranledde honom att erindra om det stadgande i 44 §.
stå ute, så kan väl den der också stå der han står! Det kyler så bra utaf sådana der reformatorer, (Snafvar och stöter tårna mot stenläggningen.) (hoppar in i huset på ett ben.) SKOMAKAREN. När min slägting, som är en så stor man får att få litet kallt vatten på sig. De förbannade gatstenarna! ALLA gått utom PER och GUMMAN (LISA.) Nå, Per! Nu har du ju blifvit en ryktbar man, GUMMAN (aflägger masken). ditt namn lefver ju på allas läppar, din bild bäres som en reformator, är du nöjd? omkring på alla gator och torg och folket prisar dig PER. formator. Ja, vet du, Lisa, nu är jag nöjd på att vara reLISA. PER. Vill du lemna ditt verk halffärdigt? Ja, gubevars, bara jag kommer helskinnad från det här, så! Du sökte äran och ryktbarheten. Nå, det gör väl alla! PER. LISA. Inte alla! Men du hade ju folkets bifall! Folkets! De ha ju ingenting att säga! Det var de stores bifall, du ville ha; ja stå då LISA. PER. LISA. der också och skäms... Du trodde inte en gång på den sak du stred för. PER. likgiltigt om man går på släta eller knottriga stenar... När man går i kalfskinnsstöflar, ja, men inte PER. LISA Upprigtigt sagt, så tycker jag, att det är temligen när man går barfota. ger två strån i kors för det det är ju bara lögn För öfrigt är samhället inte värdt att man läg allt sammans. Det allmänna, det allmänna, ja, albästa? Det tycks mig vara en sammanslagning af några enskildas. LISA. drig talar man om annat. Hvad är då det allmänna Det skulle vara allas bästa, men det är icke så; gör att det blir så, och det blir. Men det skall icke vara sådana som du. PER. magten. Jag vill, jag vill göra det, men jag har ju icke LISA. mig! Skaffa dig då, Per, och låt se om jag misstagit PER (bryter sina jern och kommer ned på scenen).