Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
länge var ett nödvändigt bildnings-villkor: af ovärderlig nytta i sin motsättning till det chaos af allsköns förbistring och smaklöshet, hvaremot språk, talekonst och sångkonst hade att kämpa, – väl först och främst i Dalins tid, men också vida längre efteråt, än man nu vanligen förmodar. Vill man ock intet vidare medgifva, än att något var bättre än intet: månne det i sakernas dåtida skick var ett ringa ”något”, att rycka upp på en ståndpunkt, sådan som Dalins och Gyllenborgs, från en så rått libertinsk, som Runii, eller en så mechaniskt skolmästerlig, som Arvidi’s? Eller hvem skulle på allvar neka, att med det hofmanskap, hvartill Vitterhetsyrket adlades genom Dalin, var oändligt mera vunnet, än med slikt ”löskekarls”-rimmande och skolfuxeri? – När omsider positivare diktverk och fordringar framträdde, sådana som Bellmans, Lidners, Ehrensvärds, Thorilds, Höijers: då räckte dylika grundsatser ej mera till; men då hade de ock, i det närmaste, uppfyllt sitt värf. Lyckligtvis bekräftade sig ock dessförinnan, i mången älsklig företeelse, att det verkliga snillet, af hvilka theorier det än må inskränkas och missledas, dock aldrig kan rentaf hindras, att i glans och skönhet uppenbara sin tillstädesvaro. Lovisa Ulrika och Tessin. Ofta har blifvit upprepadt, hvad redan bland Dalins egna samtida mången tyckte sig finna: att hans förbindelse med Drottning Lovisa Ulrika och med hennes hof, under det sista tidskiftet af hans lefnad, utöfvade ett skadligt inflytande på hans skaldskap. Då denna förbindelse knöts, hade han redan författat alla de verk, som grundat hans poetiska eller enkom vittra ära.
Det vore etwas besser än att gå frun till hända och i alla tiders tider steka köttbullar och strömming i sitt anletes svett. Rummel kommer aldrig att kunna reda sig mig förutan, och har jag bara en gång lärt mig hans kråkfötter, så — Nej, mer än tre kronor vågar jag inte ta för kostnadsförslaget, för där är så många siffror, som man inte behöfver öfversätta, och kontraktet — ja, det får jag väl med svidande hjärta låta gå för tio. Ahå ja ja, du tunga värld, som så en usling pressar! Das war das. » Agnes kastade pennan ifrån sig, så bläckplumpar yrde på läskpapperet. » Hurra! » ropade hon ögonblicket därpå och sprang upp samt sträckte på sig, så det knäckte i lederna. » Hela tretton kronor, och det i ett nafs! Med dem kan jag ju klä opp mig från topp till tå. Den välsignade tant Holm, som skaffade mig det här! Hon kunde ju ha annonserat, som ingeniören bad henne göra, och då hade det kanske rakat min näsa förbi. Du, din stackars krake, flck ju också på det här sättet en släng af s l e f v e n. På 2,50 i veckan lefver man visserligen inte, men det kan ju bli mera med tiden. Jag tänker säga åt ingeniören, att han bör ta minst fyra lektioner i veckan. När man är så där renons på allt hvad språksinne heter — » » Nej, söta, för all del låt bli. Mer än två står jag rakt inte ut med. Han jäktar mig ju till döds. » Kerstins flegmatiska anlete uttryckte den största fasa. » Nå, som du vill då. Men jag för min del är himlaglad öfver den här födkroken. Det är det gräsligaste jag vet, » fortsatte Agnes och krökte sig som under en störtdusch, » att behöfva gå och tigga hvarteviga öre af mamma. Jag drar mig och drar mig, innan jag kan förmå mig att tala om för henne, att min klädningsfåll är uppsliten och mina kängor trasiga. För ett kantband kostar sina modiga femton öre, och en halfsulning med klackning går till en hel förmögenhet. Men jag kan inte hjälpa, att jag sliter!
N.o t till Kongl, Maj.ts Prop. i84jt Haft. t. 84,286: 20. 8. 3,640: 87,926: 20. 8 58 Transport vid utbrottet af ett krig, genast kunna förstärka den stående hären oell för densamma utgöra ett verksamt stöd, har jag uti det förslag till försvarsverkets ordnande, hvilket jag haft nåden inför Eders Kongl. Maj:t framlägga och äfven här vågar i underdånighet åberopa, bland annat, som rörer detta ämne, föreslagit, att af hvarje års approherade beväringsmanskap endast må, uti uppgifven ordning, till vapenöfning kallas en för alltid bestämd styrka af 14,525 man, af hvilka 11,181 fördelas på armeens och 3,344 på flottans stam-trupper, samt att detta manskaps öfningstid måtte bestämmas till 31 dagar, inoch utrycknings-dågarne inberäknade, samt på det sätt fördelas, att minst 14 dagar användas till förberedande rekryt-exercis, och de öfriga 17 dagarne i förening med stammen. Enligt de på dessa grunder uppgjorda beräkningar, skulle årliga kostnaden för hela den ofvan uppgifna styrkans vapenöfningar uppgå till inalles 176,000 R:dr, deraf belöpa för det armeen tilldelade bevärings-manskaps vanliga öfningar 128,000: och för detta manskaps deltagande i öfningsläger 10,000: —• — eller tillhopa 138,000: hvadan utöfver det för ifrågavarande behof på 4:de Hufvudtiteln redan uppförda anslag af 80,000 R:dr erfordras för det armeen tillhörande beväringsmanskaps vapenöfningar årligen ett belopp af hvilket jag underdånigst anhåller, att Edei’S Kongl. Maj:t nu täcktes af Rikets Ständer i nåder begära, för att, tillsammans med nyssberörda för ändamålet redan beviljade anslag, hvars egenskap af förslagsanslag borde upphöra, utgöra étt ständigt reservations-anslag.
Berättigad till bränvins-bränning är en hvar, som på landet eller i stad skattar för ett fastighetsvärde af 3oo R:dr, eller erlägger bevillning för en inkomst af i5o R:dr, härrörande från annan egendom, rörelse eller lön :'s). 1840 års taxering gäller såsom grund för rättigheten till brän vins-bränning, intilldess: ny Författning derom träder i verkställighet.. Denna mindre väsendlTiga inskränkning i den allmänna rättigheten till bränvinsbränning föresläs här, till förekommande af den anmärkning, att, genom en obegränsad frihet i denna näring, backstugusittare» inhyseshjon m, fl', d., möjligen, kunde fördelas till dess idkande, hvilket dock icke sannolikt lärer vara att befara. helst öfriga stadganden lägga betydliga hinder deremot. Förhållandet mellan de uppgifna summorna står i öfverensstämmelse med Bevi 11 n i ngs-U t s k o t te ts förslag till Bevillnings-Förordningens 1 §:r der 100 IhJrs Sako 111 st motsvarar fastighetsvärde af 200 Ib dr. Beoillningssamt Allni. Besp.- och Ekon.-ULslottens Utlåtande, JY:o 5. 27 5- 3. Egare af Åttiks-Fabrik, hvilken, till åstadkommande af så kallad förbränna, vill begagna bran vins-redskap, skattar lika, som för bran vins-tillverkning*). §. 4- De bränneriet’, sorn hädanefter anläggas i stad, böra uppföras utom dess stakett, på lämpligt afstånd från andra byggnader, och i enlighet med stadens brand-ordning **). >5. Vid de årliga mantalsskrifningarne uppgifves stället, hvarest, samt den fastighet eller det skattebelopp, hvarföre man vill brån vins-bränning idka, äfvensom pannans rymd, efter hela det af Justeraren åsatte kannelal, och den dass, hvartill hon efter hans bevis bör hänföras, samt huruvida hon är inrättad att drifvas omedelbart med eld eller med ånga.
Ex. hade sedermera fått veta, det BorgareStls Talman ej ansett det kunna göra något hinder för TJtsktns sammanträden, enär intet annat dervid skulle förekomma än val, och hvarje ledamot, sedan han aflemnat sin sedel, kunde begifva sig till utsk:ssammankomstcr. H. Ex. ville i alla fall ej underlåta att fästa uppmärksamheten på detta ämne. Gr. Frölich, Dav.: Jag anhåller att få väcka icke blott R. o. Ad:s, utan äfven de öfriga Ståndens uppmärksamhet på det förhållande, som inträffat i följd af cholerans utbrott i landet, nemi. att spärrningar ägt rum såväl å sjöcommunicationer inrikes som på de större landsvägarna till den grad, att det kan bevisas, att personer, som velat besöka sin hemort, fått genomgå 3 å 4 quarantäner och tillbringa 3o å 4° dagar på en väg af lika många mil. Det är naturligt, att dessa anstalter äro vidtagna i den bästa välmening, nemi. att från smitta skydda de orter, som deraf ännu icke äro angripna; men jag tror, att man kommit till den erfarenhet, dels att de hittills iakttagna spärrningarna icke uppfylla ändamålet, dels ock alt, om detta sy-' stein consequent skulle fullföljas, samhället nära nog skulle gå till sin upplösning, emedan producenten skulle förhindras att afsätta sina producter, låntagaren att omsätta sina lån, och man skulle utestängas från den communication, som icke kan äga rum genom bref. Jag har trott mig finna, att motivet för Regeringens bifall till spärrningarna snarare var att cedera för denna temligen allmänt uttalade opinion, »n ett erkännande af opinionens riktighet. Jag kan icke un - 358 Den 28 Augusti. dra uppå, att Regeringen söker att lämpa sig efter opinionen; oell jag finner äfven, att då det kommit så långt, att choleran utbrutit i Stockholm, Regeringen möjligtvis kunde blottställa sig för ett ganska obilligt, men liögljuddt klander, om den upphörde med spärrningsprincipen. Man kunde nemi. säga, att spärrningarna ägt rum endast för att utestänga choleran från Stockholm, men att, sedan den kommit hit, den finge fritt sprida sig.
De af Fullmäktige den 24 April 1851 bestämda inoch utvexlingsln~ och utpris å dukatcr, utgörande det förra 5 R:dr 24 sk. och det sednare 5 R:dr ”falkater^ 40 sk., allt B:ko och per dukat, äro, under den sedermera förflutna tiden, oförändrade bibehållna. Invexlade äro: Hela året 1852 . 432. 771 hvaremot under första hälften af detta år icke någon dukat blifvit invexlad. Ulvexlade äro: Sednare hal fåret 1851 8,604. Vid jemnförelse emellan bokförings-värdet 5 R:dr 32 sk. B:ko per dukat samt det pris hvartill inoch utvexling skett, har Banken på denna rörelse tillskyndats en vinst af 4,401 R:dr 16 sk. B:ko. §. 33. Uti Silfvermynt af äldre prägel innehade Banken den 30 Juni sufvurmynt 1851 Silfv. R:dr 36,332. afä%lprä' Denna tillgång har ökats med invexlade 12,500. till 48,832. men minskats med 14,700. som i och för ömt/njutning blifvit lill Kongl. Mynt-Verket aflemnade; så att Bankens behållning uti nämnde myntsort den 30 Juni 1853 utgjorde Silfv. R:dr 34,132. hvilket belopp var oförändradt den 29 nästlidne Oktober. §. 34. Enligt 1851 års Revisions-berättelse §. 24, utgjorde Bankens beoch hållning hos Handelshusen i Hamburg vid nämnde års ingång Silfver ^aftyexiar R:dr 190,767: 1. samt indrag - ning af Silf - Transport 190,767: 1. — ver. S3t Transport 190,767: i. — hvilken under året ökades: l:o genom Banken tillgodoförd ränta å innestående medel 4,513: 40.
Hvad den sista upgiften beträffar, som förekommer i mitt förslag, öfverensstämmer den med den, som förefinnes i sista punkten af mom. 2 i Utsk:ts förslag. Stadgandet derom är således icke något nytt af mig påfunnet, utan endast ett bibehållande af hvad Utsk:t förut föreslagit, och hvad som städse varit gällande. Hr Printzensköld: Om det också beklagligtvis måste vara en sanning, att de upgifter, som de skattskyldige handtverkarne och iudustriidkarue lemna, ej äro så tillförlitliga, som man hr.de helt och hållet afskaffa desamma. Om man nemi. tänker sig, huru lagar ofta eluderas och paralyseras, vore det väl derföre skäl att afskaffa alla dessa lagar? Jag tror det icke. Huru litet tillförlitliga dessa upgifter än må vara, så äro de likväl i ett visst hänseende gagnelige, emedan man af de upgifter, som lemnäs af handtverkare, hvilka hafva lika beskaffad rörelse och följaktligen ungefär lika inkomst, kan hafva en viss ledning för bedömandet huru handtverkare, som äro i samma kategori, betrakta sin rörelse; och deraf kan en jemnare beskattning upstå. Ett faktum är, hvilket jag icke tror att Gr. Lagerbjelke kan bestrida, att om taxeringsmännen sakna alla upgifter af de skattskyldige, blir det alldeles omöjligt för dem att komma till rätta med sina åligganden. Lika med Gr. Mörner anser jag således att dessa upgifter böra aflemnas, och detta så mycket mera, som under tiden mellan taxeringen och mantalsskrifningarne handtverkaren kan dö och hans rörelse nedläggas, då ett förändradt beskattningssätt kommer i fråga emot om han lefver och fortsätter sin rörelse. Gr. Lagerbjelke kan väl icke neka att, om den skattskyldige dör i Nov. månad och hans rörelse genast nedlägges, hans sterbhus icke kan beskattas efter samma grund, som örn rörelsen idkades under alla 12 månaderna af året. Jag förenar mig med Gr. Mörner i det af honom gjorda yrkande. Gr. Lagerbjelke: Hvad den siste talaren anser omöjligt, anser jag deremot ganska lätt gå för sig.
Vid granskningen af 180S och 1809 årens Hufvud-Böcker hafva väl icke förekommit några sådana anmärkningar, hvilka verka ändring uti sjelfva Bokslutet, men vi håfve deremot upptäckt en mängd af andra felaktigheter, såsom missfö ringar - Den 4 MarS, lingar uti orätta Columner, miss-skrifningar, felande hänvisningar , och dylikt, sorn utmärker en mindre ordentlighet hos vederbörande Embetsman, hvilka vid dessa Hu fvud-Böcker lagt hand och icke hör träffas uti Hufvud-Böcker och Räkenskaper, hvilka skola framläggas för Riksens Häglof!. Ständer eller de af dem tillförordnade Revisorer; men hvad åter angar de sedermera för åren 1810, 1811 och 1812 afslutade HufvuclBöcker; så har hvarken i ett eller annat afseende vid dem någon anmärkning förekommit, sorn förtjena! att. omnämnas, utan hafva dessa HufvudBöcker tvärtom befunnits utmärkte af sådan redighet och berömvärd noggrannhet, att vi, med anledning af q §.'uti Instructionen för Revisorerne af Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, ansett oss bora vördsammeligen anmäla Kamerexaren uti, Riksgälds - Contoirets Boksluts-Cöntoir G. R. Ström, sorn sistnämnde 3:110 Hufvud-Böc. ker författat och afslutat, att med.någon belöningför dess härvid adalaide synnerliga skicklighet och uppmärksamhet varda hugnad. Uti 1812 ars öfver Riksgälden afslutade u ufvud-Bok inbalanceras Utrikes skulder frän .181.1 evalverade till Banco.
Denna sednare hemställan, som äfven blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, har deremot blifvit af Preste-Ståndet afslagen; men då den fråga, som i samma hemställan innefattas, icke är af beskaffenhet, att bevillningens belopp kan anses deraf beroende, lärer Utskottets förslag i detta hänseende, såsom af tre Stånd bifallet, böra utgöra Rikets Ständers beslut, och den förenämnda underdåniga skrifvelsen alltså få, så fort sig göra låter, till Kongl. Majit afgå. I Utskottets förslag är den för Soda eller kolsyradt Natron nu gällande tullfrihet vid införsel bibehållen, och detta har blifvit godkändt af Ridderslcapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, men Bonde-Ståndet har åsatt ifrågavarande artikel en införselstull af 25 öre per Centner. Utskottet får derföre, i fall Bonde-Ståndet icke skulle vilja förena sig med de öfriga Stånden, föreslå följande omröstning: 14:o. Den. som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att Soda, eller kolsyradt Natron, skall vara vid införsel tullfri, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, att för nämnde artikel stadgas en införselstull af 25 öro per Centner. Spanmåi. I enlighet med hvad nu gällande Tulltaxa bestämmer, hade Utskottet före slagit, att Spanmåi, alla slag, omalen eller malen, skulle vara vid införsel tullfri.
Det är således nödvändigt alt i den §, hvarom fråga är, upptaga så väl kronofogdar som prot.föranderne uti städernes Taxer:s-comite'er, medan liäradsski ifvarne äga särskildt stadgande i nu gällande bevilln.förorda, att föra prot., och äfven ansvar, i händelse de uraktlåta sin skyldighet derutinnan. Hr von Hartmansdorff: Äfven jag tillstyrker antagandet af deu redaction, Hr Printzensköld uppgifvit, med det tillägg likväl, att handlingarnes insändande till Konungens Bef:h:de sker för att hållas Pröfnts-comite^erna tillhanda. Gr. Hamilton: Då insändandet af dessa handlingar icke kan hafva annat ändamål, än alt de skola hållas Pröfnrs-comiteerna tillhanda, och det icke lärer vara rätt att nämna något om PrÖfn:s-comiteerna förrän man uti en föreg:de § uppgifvit hvad Pröfn:s-comite'erne äro; så hemställer jag, om icke Hr Printzenskölds förslag kunde oförändradt antagas. Hr Printzensköld: På sätt Gr. Hamilton ganska riktigt anmärkt, synes det vara logiskt rätt, att den i §:n, sorn handlar om Pröfms-comitéerna, äfven omtalar dessas sammansättning och verkningskrets, och att det således är mindre lämpligt att ifrågavar. § står framför den som handlar om den myndighets sammansättning och verksamhet, till hvilken prot:n och handlingarna böra ingifvas. Antingen måste derföre §:n införas näst efter i33 §:n i nu gällande bevilin.förordn. , —• hvilket äfven låter sig göra, emedan den är den sista af alla de §§, som röra taxeringen så väl på landet som i städerna, — eller ock bör den, hvilket måhända vore bättre, bibehålla sin gamla plats. Detta öfverlemnar jag till R. o. Ad:S eget bepröfvande.
Styrelsen visat en större benägenhet än, för all annan väg j att tillvinna Samhället förkofran och trefnadj då såsom upplysande bidrag anföras några Krutförsäljningar, och Spanmålsexpeditionen till Italien, och då, i egenskap af variationer på samma thema, serskilta benämningar nyttjas, likväl alla i samma syftning, men som jag vill bespara Ridderskapet och Adeln obehaget att böra å nyo upprepas, — då synes mig äfven jag kunna åberopa andra beräkningar af denna nu så klandrade Styrelse, der resultaten och slutsummorna ledande till stor Den 19 Maji f. m. och varaktig vinst, tryggt kunna anföras såsom motstycken till de nu ifrågavarande förlusterne. Om Herr Friherre Anckarswärd redan glömt, så komma dock samtid och efterverld icke att glömma, att det arf, som förflutna tiders olyckor och misstag hade lemnat oss, genom tillvarelsen af en tryckande utländsk gäld, hvars årliga Räntebelopp nu skulle omfatta omkring 1,600,000 R:dr Banco, och således ovedersägeligen öfverstiga vår förmåga att erlägga, blifvit, utan känning för Staten, och emot ett årligt bidrag af blott en åttondedel af Räntebeloppet, utplånad; att detta resultat ej af någon annan kunnat tillvägabringas, än af den Konung, som, mon om sitt nya Fäderneslands ära och sjelfständighet, nyss förut hade återlifvat dess, genom stora öfvergångna olyckor, bortskymda anseende och krigsära, och som fri för all förebråelse, i afseende på förlusten af en dyrbar tredjedel af Riket, den inga enskilt gifna löften förmådde rädda undan händelsernas och tidsförhållandernas tvingande kraf, gäldade det förtroende, som Svenska Folket vid Honom fästat, genom en förening, som sänkte de länge fiendtliga fjellarne emellan Scandinaviens bägge Riken. Då åtminstone måste den Styrelsepersonal, som bade den lyckan att medverka till främjande af detta mål, icke ägt den oförlåtliga okunnig - I Den ig Maji f. ra. i83 het om Europeiska Politikens tillstånd, sorn. med anledning af den återgångna Skeppshandeln henne nu förevitas.
Jcmtörel fl ivis emot hemnianowä! det, kan vier Presidenten, föryzz R:dr t 6 si, nn icke inköpa ^:dels hemman; dä han 1 Ly6 kunde inköpa Z:ne och 1778 ett hemmam och pä samma sätt är f-tt hällandet med öfrige Hof-Rättö ledamöters och beljenings aflöning. När man nu tillägger, att prisen pa plcknalier, hushyra, tjcnstehjonslöningar och klädnad sedan 1 778 stigit 2 ä Zoo procent, sä finner nian i hwilken belägenhet Herrar ledamöter och betjeningen inom Konungens Hof-Rälker befinna sig. Stålens minsta embetsman, en Krono Länsman med boställe åtminstone inom Linköpins län, har wida större lön än en Hof-Ratls Asiesior. Denna jemförelse för hwilkens sanning jag pa heder och ära a afwa rar, mäste åtminstone wäcka dem, som känna öfwerdomarens öch en länsmans göromäls olika wigt och inflytelse för samhället och soninser bebo smet af eN köprösentations skyldighet för den högre embe.smannen i synnerhet öfwerdomarcn till etr lika skyldigt, som billigt, biträde, alk förbättra hans wilker, som, genom tillfälliga omständigheter, deni Meni eliga wish.tcn icke kunnat förutse, äro försämrade - Z82 Den 28 Maji. rade i den grad, alt den största noggranhel i hushållningen icke kan förekomma nöden, för deni, sol» lyckan intet gynuat med egen förmögenhet. Emedlertid hafwa göromälen ansenligen ökats, en naturlig följd af odlingens tilltagande och alla de nya speculationer fom födas af ert ymigare rörelse capital. En större activi el och skyndsamhet fordras äfwen hos Herrar Ledamötcr, som således i flerdubbelt afseende, med rätttvifa päkalla förbättring af sina nu emot fordna tider, ägande smä sami 0- tillräckclige löner.
Borde Const.Ulsk. äfven bevaka grundlagsvidriga förfaranden af Sländernes rådgifvare, d. v. s. af Utskm, så hade Coust.- Utsk. tvifvelsutan varit nödsakadt att omtala huru StatsUtsk. sig betett. Nu deremot anser jag Coust.Utsk. vara ursägtacit, ehuru det vid första påseendet kan synas, som om detta Utsk. bort vara lika meddelsamt rör:de sländernes rådgifvare, som det varit i fråga om de anmärkta många förseelserna hos Konungens rådgifvare. Frih. Cederström har ansett R. o. Ad. böra infordra StatsUtsk:s prot. öfver alla sådana fall, då detta grundlagsvidrigt förfarit i hänseende till Const.Ulsk., d. v. s. gått de lagliga formerna förbi. Vanligtvis har man under riksdagen liört anmärkas, alt StatsUtsk. öfverskrida gränserna för sin befattning, just under det att Utsk. velat tillrättavisa Konungens rådgifvare, derföre alt de galt längre jin vederborde, i hänseende till anslags begagnande. Jag ser icke, att i detta fall behöfves eller af grundlagarna föranledes någon annan åtgärd, än att, om Frih. Cederström misstänker det Utsk. i de flesta, eller alla ifrågavarande händelser galt för hastigt tillväga, då begära prot.utdr. öfver dem hos Ulskts cancelli. Med detsamma erhålles äfven upplysning, huruvida sådana prot. linnas eller icke. Jag bar af bilagorna sett, att de redan erhållna blifvit honom meddelade utan lösen. Da Utsk. ej fordrat någon inkomst för sin cancellibetjening, så kan en sådan undersökning temmeligen kostnadsfritt åstad - Den 26 Maj. ^99 lommas. Denna sal lan således blifva omständligt utredd, ulan att Ståndet behöfver deröfver fatta något beslut. Men säger nian: skall då StatsUlsk., som sjelft hållit sådan räfst med alla andra, sjelft slippa ansvarspåföljd för de förseelser, som della Utsk. möjligen begått?
Bevilln.-sUtsk. säger, att af Svenska fartyg endasf 5398 läster besökt nämnde länder, och att deraf endast 4422 läster år 1849 direkte till Sverige återgått; jag skulle deremot tro det vara en fördel för den öfriga Svenska handelsflottan, att icke för fragthandeln behöfva konkurrera .med detta lästetal. Hvad Hr Frih. Bonde yttrat om den förlust Statskassan under en följd af år genom tull-iindringarne, till belopp af circa 600,000 r:dr årligen, skall hafva lidit, kan jag så mycket mindre falla, som så väl K. M:s nåd. prop. som äfven Bevilln:sUlsk:s betänk, förutsätter en nedsättning i tullafgifterne å hufvudartiklarne från dessa länder, ungefär motsvarande den nuvar:de tulllindringen, och i hvilket afseende jag icke eller kan finna hvad fördel genom dessas borttagande skall kunna vinnas, icke en gång för den åberopade kustfarten, då jag ej hört att för densamma tjenliga fartyg sakna sysselsättning. Densamme talaren har exempelvis anfört, att om fartyg utskickades lill Bahia, för ali derifrån hitföra rå-socker, i afsigt att försäljas till socker-raffinadörer, skulle derpå ej vinnas mer än fragten; detta medgifves, men jag tror ej eller alt någon är så oklok och gör en sådan ofördelaktig spekulation, ty de fartyg, som hitföra dylika laster, äro på förhand befragtade för socker-rafinadörernes räkning. Hvad som ytterligare är anfördt, att genom afslag å tulltindringarnes borttagande Svenska rederierne kunna förlora den fördel af fragthandeln som, genom Engelska NavigationsUgarnes ophäfvande, man hoppas kunna vinna, anser jag så mycket mindre vara att befara, som genom Sveriges reciprocitels-traklat med England, de varor som hilföras med Engelska fartyg, från Transatlantiska hamnar, åtnjuta samma tull-lindring som med våra egna, och någon större fördel lärer det liberala England ej kunna begära.