Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han såg så genomlycklig ut, där han gick omkring och pratade m e d sina gäster, att man sannerligen skulle haft ett helt lass af sorger och olyckor att draga på för att ej bli smittad af hans glädje. Strax efter middagen var han så vänlig Andrén.) 3 ^ Glömda J Viktor lekar. ulen står åter för dörren, julen — barnens och glädjens högtid, julen, som väntats så otåligt och bidats så förväntansfullt, julen, som skall bringa skollof och klappar, den minnesrika, fröjdefulla julen. Årtionde efter årtionde rullar fram, och städse ljuder samma fröjd i samma ord, då den härliga festen stundar. Glädje är de dagarnes lösen, glädje, ohämmad af läxor och hvardagsid, ostyrig, jublande glädje. Flydda jular stå o c k för minnet som skimrande hägringar af en fröjd utan skugga. Då hafva de vuxne liksom trädt tillbaka för de unga för att dem skall skänkas fullaste, rikaste glädje. Å t julglädjen äro äfven nedanstående rader ägnade. I DU N 400 Alltefter som tiderna skifta, skrudar sig glädjen i ständigt nya klädnader. Det varsnas ock snarligen, o m vi gifva akt på julfesterna. Hvilken himmelsvid skillnad mellan det sätt, hvarpå de förr firats, och deras nuvarande form! Där de numera ej till fullo försvunnit, kvarlefva de i en förminskad och — vi tro det — ofördelaktigt förändrad gestalt. I gångna tider var allt mycket enklare och (kanske just därför) roligare. Fordringarna voro mindre, man blef lättare tillfredsställd. Själfva det trumpna allvaret, det blaserade föraktet för harmlösa nöjen gripa nu omkring sig. Förr kunde vuxna m e d lif och lust taga del i lekar och juldansar — nu säga redan sjuttonåringarne: » V i äro för gamla. » Tegnérs ord o m släktet vid århundradets början: » dagens dvärgätt, så kraftlös, så öfverklok » passa lika väl in på släktet vid århundradets afton. D e vilja glädje, men förkonstling och närd trifvas ej väl m e d dem, och därför låta de gångna dagars glada, godlynta sedvänjor falla i glömska.
Tyi Mistfgll är dct som det -g.iinla ordHEet char full wisshet/ att Folkets,- Llllmäichetens röst är GudDom. — Men-utan dess» te kMKlkga iirkl,stest Mst en endast äf Körgerffgn Lagen begränsadD-y"ckkrstKk, har i en under henna'som-> »iur Si-k^rumk» afhunöiing j delta ämne, ber de efwan an« Den l2 October» anförde inwändniugar ännu klarare blifwit weberlagdc, nbdwändigheten blifwit yrkad af atr iagttaga den strongaste warsamhetsi anseende till omdömen om ut, ländska Magter. Men männe denna anmärkning icke uppkommit genom tn allt för fördelagtig tanke om wär Litteraturs. bekantskap i det öfriga Europa, dä jäg likwäl kan försäkra, ock flera med wig, att ingen utlänning bryr stg om htvad wara författare behaga skrifwa, och att de fleste böcker som tryckas pä denna sidan Bält förblifwa för öfrigt obekante pä andra sidan. Ehuru förödmjukande denna allmänna indifferens än niä wara"för wära lärdoms och »vitterhets idkare, sä är ben lik.väl sann, och kan ätminstoyne försäkra ofl vin att hwad helst nägon Swensk författare stulle wilja yttra vin främmande magter, wist icke skall seder till osämja med dem, sä framt icke wär egen Regering med flit, genom offenteligt straff, pekar derpå. Jag tillstär derföre uprigtigt att jag icke kan inse att nägon annan inskränkning i Tryckfriheten, än ben som är en fölfd af de för utdfningen af all annan Borgerlig frihet antagna rätts - reglar, är behörig eller Nödig, hälst som en, pä annat sätt inskränkt frihet, förefaller mig som om man wille tala om en sanning svin icke är, sälin, eller om nägon ting sivärt, som icke är swärt h. c. om nägon ting som redan i föreställningen innebär en-motsägelse.
Det. har väl blifvit anmärkt af en Ledamot i KammarColl. att 80.000 b:ko lör mjölqvarnarne vore något för lågt tilltaget vid beräkningen, Denne Ledamot hade kanske rätt, vid den tidpunkt då han gjorde denna anmärkning; ty den framställdes år 1856 under en tid, då alla priser voro särdeles högt upjagadv, men under sedermera inträffade förhållanden kan denna upskattniug ej anses för låg, då t. ex. artikeln råg, hvilken är den väsendt]igaste af deln, som ingå uti qvarnräntan, är beräknad lill 9 rdr 11 sk. 6 rst b:ko eller nära 14 rdr rint, ett pris, som vi tyvärr på få ställen i riket numera erhålla För att nu få en ersättning för grundräntan, har jag ej kunnat tänka mig något billigare, än att lägga en ungefär motsvarande särskild bevillning på de mjöloch sågqvarnar, som för n. v. äro belastade med grundränta. Denna särskilda bevillning borde då dels motsvara den summa, man borttoge, dels tillika sålunda blifva rättvis, att den i möjligaste måtto komme att rätta sig såväl efter fastighetens upskattade värde, som efter den behållna inkomsten af den vid mjöloch sågqvarnar idkade rörelse. För att kunna beräkna hvilka afgifter härtill skulle fordras, har jag upgjort följande kalkyl. Jag antager att den allmänna bevillningen, nu utgående såsom personel afgift med 25,000 rdr, hädanefter äfven skulle utgå med t. ex. a) 40 öre pr 1000 rdr af till 50 millioner upskattade qvarn-fastig heter — fall, hus, väggfasta maskiner etc. — eller med rdr 8,000. samt b) 1 proc. af behållna inkomsten af röreiseu vid alla mjöloch sågqvarnar i riket eller å 1,400,000 rdr 14,000. eller summa rdr 22,00tT Pen 21 Januari. 1.15
Intressemedel ..: ■ 3,316: 23. 7. Balans till påföljande året: Balans från föregående året: Skuld Utgift: Aflöning åt f. d. Diverse utgifter Balans till påföljande året: Kontant behållning Denna fond, som bildats af de årliga passevolans-afgifter, hvilka, till följd af Kongl. Kungörelsen den 27 Mars 1830, blifvit i och för indelta Arméens underhåll vid möten och mönstringar, jemte de för vapenöfningarne oundvikliga utgifter, af rustoch rotehållare erlagda intill slutet af år 1840, då dessa utgifter, likmätigt Kongl. Kungörelsen af den 24 Maj 1841, upphörde, redovisas för år 1844 uti särskild hufvudbok; men från 1845 års början ; ro så väl denna, som 1829 års ofvan omförmälda Mötes-passevolansfonder, i följd af Rikets Ständers beslut och tili åtlydnad af Kongl. Maj:ls nådiga föreskrift uti Bref af den 24 Juli 1844, sammanslagna med gamla Mötes-passevolansfonden, olver hvilka Irenne fonder gemensam hufvudbok blifvit upprättad. Fondens förvaltning under år 1844, hvarvid å Revisorernes sida ingen anmärkning förekommit, är uti den för samma år afslutade och i Kongl. Kammar-Rätten utan anmärkning reviderade hufvudbok sålunda redovisad. — 119 — Debet. Balans från föregående året: Uppbörd: Intressemedel 2,685: Anmärkningsdito 496: 39. 9. ^ ^ ^ Balans till påföljande äret: Balans frän förgående året: Byggnader, reparationer och inventarier 93: 34. — Restituerade medel 18: 8. — Orätt debiterade dito 127: 19. — Diverse utgifter 21: 15. 3. ^ ^ ^ Balans till påföljande året: 7. ©c förenade Ulotes-passevolansfointerna, bestående af de, till åtlydnad af Kongl.
Skrifsättet i Herr Jeanssons annonser är visserligen af den art, att m a n helst icke ville svara på desamma, m e n för att den ärade allmänheten ej skall vilseledas, utan kunna rätt bedöma de båda tvålsorternas värde i förhållande till hvarandra, hafva vi anmodat Handelskemisten John Landin vid Stockholms Kemisk-Tekniska B y r å att undersöka dem m e d hänsyn till deras v a t t e n h a l t s a m t deras halt af v e r k s a m s u b s t a n s. Resultatet af dessa undersökningar var f ö l j a n d e: Verksam substans beräknad såsom fettsyradt Vatten. natron. Normal-Tval 10,6 proc. Det torde falla sig svårt t. o. m, för Herr Jeansson att öfvertyga den ärade allmänheten om fördelen af att använda en från utlandet importerad betydligt u n d e r l ä g s e n, men ändock 20 ä 30 procent d y - r a r e tvål, i stället för att gynna den inhemska industrien, som i N o r m a l - t v å l e n erbjuder ett mångdubbelt b ä t t r e, m e n icke desto mindre b i l l i g a r e fabrikat. Stockholm i Februari (G. Vördsamt Grumme &amp; Son. en Stockholms Bescbureau, förmedlas den snabbaste förbindelsen till kontinenten medelst de stora, elegant och bek v ä m t inredda och samt propellerångarne O B S. Endast tullbehandling! Vidare genom von Essen &amp; Frick, M a l m Kontinentkontoret, Trelleborg, och Stockholm, genom nare biljetter för resor öfver hela världen tillhandahållas. Svenska rundresebiljetter utlämnas genast utan tillägg af provision. I Utlåtande om Mellins Food. Det lämpar sig väl till blandning med komjölk; det fördrages lätt af de s m a barnens matsmältningsorganer, och torde särskildt beaktas det kolhydraten i d e t s a m m a ej lätt öfvergå i jäsning.
Det i afseende på rättighet till handels idkande nu gällande undantag för embetsoch tjenstemän, som hafva allmän upphörd om händer, för tullverkets tjenstemän och betjente samt för allmänna åklagare, hafva Rikets Ständer ansett böra bibehållas; och dä, med tillämpning af grundsatsen om arbetets frihet, Rikets Ständer ansett lika rätt till lofliga näringars utöfvande böra tillkomma män och qvinnor, samt i vissa fall äfven gifta qvinnor, lärer, i betraktande af grunden för nämnda undanlag, och för att undanrödja tillfället att göra detsamma kraftlöst, undantaget äfven böra utsträckas lill omförmälde tjenstemäns och beljenles hustrur. Deremot anse Rikets Ständer förbudet för andra i Statens tjenst med lön anställde tjenstemän att idka handel och för tjenstemän i allmänhet att hälla handlverksverkstad kunna utgå. Det synes ej väl öfverensstämma med grundsatsen om frihet för näringsverksamheten, att lagstiftningen innehåller ett dylikt förbud, helst förhållanden kunna gifvas, isynnerhet i fråga om lägre tjenstebefattningar på landsbygden, hvilka ej tillfullo sysselsätta deras innehafvare, dä en dylik på sidan om tjensten utöfvad verksamhet kan till och med vara gagnande, i det den kan bidraga lill förbättrande af en större familjs ekonomiska ställning samt till beredande af arbetstillfällen och utveckling af särskilda anlag, som mången gång af bristande utvägar till verksamhet gå förlorade. Likasom Rikets Ständer i det föregående yttrat den åsigt, att mästareprof icke kunde antagas utgöra något tillförlitligt bevis om mästerskap; sä hafva Rikets Ständer äfven ansett stadgandet i Fabriksoch Handtverks-ordningen att, då fråga vore om byggmästareeller murmästare-yrkets utöfvande i stad, bevis om vunnen skicklighet i yrket borde företes, kunna ulan olägenhet borttagas, enär städernas byggnads-ordningar i detta iixpodilions-lJlskottets Förslog lill unden!.
Jag skulle tro det bästa vara, att Banken, i den mån privatbanker uppstå, drar sig tillbaka från lånerörelsen, och jag skulle derföre vilja föreslå, att Bankens discontrörelse borde, i den mån privatbanker kunde uppkomma, indragas; men då detta torde utgöra en alltför stor ändring i Utskrs förslag, för att jag skulle kunna hoppas framgång deråt, då ide'en tilläfventyrs icke blifvit framställd i något af de öfriga RiksSt , vågar jag icke yrka derpå. Jag inskränker mig således, då nuvar. redaction för ingen synes nöjaktig, och då äfven jag anser den obetingade rätt, som här blifvit Bancostyrelsen lernnad, såsom vådlig för vår svaga industri, att nu instämma i Hr v. Troils redactionsförslag till sjelfva ingressen af nu förevar, yrde punkt. Man har här mycket ordat om privatbanker, och, såsom en varm anhängare af dem, vore jag i sanning frestad att ingå i vederläggning af åtskilliga här fallda yttranden och att visa, att det i sjelfva verket är en ringa sak att besvara de framställda frågorna, hvem som skall skydda allmänheten, och huru dess behof på gångbart mynt för uppbörden skall fyllas, enär det alltid står hvar och en öppet att anmäla sig hos bankassociationerna för att få deras sedlar utbytta mot brcosedlar eller silfver. Men då vi snart återkomma till detta ämne, när frågan om den nya lagen för privatbanker förekommer, vill jag nu icke längre uppehålla discussionen med detta ämne, ehuru det varit nedsläen - Den a 5 J u 1 i e. ra. de för min känsla att höra så oriktiga och För privatbankerna ofördelaktiga ide'er här framställas. Ilr Hegardt, Christ. Bernh.:
Knappast dristar jag ens framkasta den tanken, att militärbefälet skulle i några enkla helsningsord till de nykomne beväringsynglingarna erinra dem om sakens betydelse. Men skulle icke de försvarsförbund, som nu bildats rundt om i landet, kunna utgifva flygblad, som spriddes bland beväringen och hvari i allvarliga ord saken lades ynglingarna på hjärtat? Ja, skulle icke dessa försvarsförbund kunna utsända talare, som fingo tillåtelse att uppträda i beväringslägret för att ställa några allvarsord till det unga manskapet? Här eller där finnes kanske i beväringens eget led en behjärtad yngling, som under en raststund kan samla sina kamrater omkring sig och vädja till deras bättre jag. Man må vid dessa förslag ej invända, att ord båta till intet. Ty åtminstone ungdomen är ej döf for ord, som gå från hjärtat. Och så pass god tanke hyser jag om Sveriges ynglingar, att jag ej tviflar på, att de i denna fråga skulle lyssna och lyda. Knappast borde det vara af nöden att erinra våra officerare om hvad de genom hela sitt sätt att leda vapenofningarna kunna göra i den goda sakens tjänst, — och hvad de kunna underlåta för att icke öka det onda. De veta nog, att andan hos truppen, mycket beror på andan bland befälet. Och de veta, att fosterlandet för närvarande har sina blickar fästade på dem och deras uppförande helt annorlunda än före den tid, då försvarsfrågan började väckas i vårt nationalmedvetande. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1856 OCH 185T. AIDBA SAHMarcam. l»tw Afdelningen: Rittets Ständers Revisorers samt Justitieombudsmans Berättelser. FÖRSTA BANDET. 1855 års Revisions-Berättelser. r X axv? m± alf? «£EGmm ATaaöi V> ‘ ’> ;. \ - ' v. ’ ■■ ■ -! .'V" ■■' '■ 1 V ? ■ i .■ % ___________________ - RI KETS HÖGLOFT,.
som skulle i detta afseende Underdåniga Skrifve!ser'. utgifvas, borde oåterkalleligen faststställas för en tidrymd af minst 25 å 30 år. Da Handeln och den derigenom uppkommande gemenskap emellan Nationerne, hvilken ingar bland vilkoren för Sarahällt-Inrättningens möjlighet och ändamål, bl ifver i samma man vigtig och nödvändig, som en Nations anslag och Förmögenheter sättas i verksamhet och utbildas, och då detta i synnerhet eger ruta hos de folk, som genom friare Stats-Författningac vinna ett tillräckligt utryrmde för sin verksamhet, finna Riksens Ständer sig så mycket heldre böra tillstyrka en mera utvidgad handelsfrihet, som ej blott motsatsen häraf, eller tvångslagar, hejda Nationens utbildning, gifva dee enskilda Interesse! ett tillfälle, att, under utseende af nit för det Allmänna, bereda sig förbud och monopolier af alla slag, utan detta Systéme äfven blifvit inom fäderneslandet antaget under en tid, då detsamma, utarmadt af ett långvarigt krig, sökte i den inhemska produetionens förkofran och möjligheten att af en egen Skeppsfart vinna den öfvervigt i handeln, hvarigenom ersättning bereddes för lid-' ne förluster, utan att dervid alltid togs i betraktande, att desse anstalter, så goda till sitt syftemål, innebära likväl sjelfve frön till de skadliga verkningar, som utvecklat sig under deras fortgång, då man pS samma gång sökte bade befordra en liflig afsättning af de nyskapade fabriquernes produeter, och äfven uppmuntra sjöfarten och Rederiemé, men dervid förbisåg ett bland de förnämsta vilkoren för en liflig handelsrörelse, eiler ett underlättade utbyte af ömsesidiga öf« 3 a Uniltrdånign Skrifvelser. verfliitlS' och förnödenhets-varor.
Uti den afdelning af nämnde berättelse, som rörer detta embetsverk, hafva Revisorerne, i 3 §, under åberopande af en berättelsen bifogad förteckning å sådane utgifter, som åren 1859—1863 blifvit anordnade såsom förskott att hos Rikets Ständer till ersättande anmälas, anfört, hurusom de trott sig finna, att större delen af de betydliga belopp, som, enligt förteckningen, blifvit anvisade, innefattade utgifter för sådane behof, hvilka vore af natur att årligen återkomma, samt att anslag dertill lätteligen kunde å riksstaten uppföras; och då, i Revisorernes tanke, medel till bestridande af de oförutsedde tillfälliga utgifterna icke saknades, ansåge sig Revisorerne böra till Rikets Ständers pröfning hemställa, huruvida bibehållandet af ofvanberörde anordningstitel vore af behofvet påkalladt och öfverensstämmande med den i 64 och 65 §§ af Regeringsformen uttalade grundsats, att statsmedlen skola till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas.
Äfven Pilatus var en ståtlig och imponerande gestalt. Judas, som mycket berömts, föreföll däremot väl mycket teaterbof. Bifigurerna voro karakteristiska; och den säkerhet och smak, som präglade det hela och som erinrade om Meiningarnes ensemble, kunna endast förklaras genom den stående öfningsteater, som finnes i Oberammergau, och å hvilken befolkningen genom trägna representationer håller sina teatraliska traditioner vid lif. Det kan förefalla underligt att på detta vis bedöma ett spel som det i Oberammergau i recensentstil, men det liknar numer vida mer en teatralisk festrepresentation än något af de gudliga skådespel, i hvilka medeltiden gåfvo luft åt sin andakt. I det ständiga tillväxandet af detta teatraliska element med dess från storscenerna lånade arrangemang och effekter ligger en fara, som hotar att beröfva dessa spel deras behag och den friska doft, som likt vällukten af sällsynta skogsblommor kan strömma genom aflägsna bygders sång och saga, och som kanske mäktigast stiger från det religiösa fältets drömmar och visioner. Att detta redan försvunnit från Oberammergaus passionsspel märker man kanske mindre, så länge man ännu sitter som åskådare, öfverväldigad af detta bibeldrama, som med tusen idéassociationer omslingrat ens lif, än senare, då man jämför stämningen med medeltidens egen genom att bläddra i någon af dessa gamla böcker, ur hvilka mystiken lyfter sig med doften från domernas rökelse och klostrens kryddgårdar – en legendsamling eller ett mystär. Men bäst märker man detta, när man vandrar genom de salar i de stora gallerien, som gömma de tidiga mästarnas taflor ... Låt det helst vara en regnig dag, då man är led på lifvet ikring sig, trött på sitt århundrade och alla dess ovärderliga uppfinningar och framsteg, tidningar och moder – och man kan blifva trött till och med på så förträffliga ting. Kommer man en sådan dag in bland de gamla dukarna, hafva de ord af en sötma, som de, med hvilka Monika tröstade Augustinus. Allvaret öfver ett apostelhufvud är vårt tyngsta grubbels allvar, och det leende, som lyser odödligt på Mariabildernas slutna läppar är det leende, som vi i drömmen sett på dödas ansikten.
Att, innan några medel från RrgsContoiret utbetalas, skal] till Contoiret vara aflemnad en af Ma - ( 43 ) gistraten och Stadens Äldste undertecknad Förskrifning å lånesumman, hvarigenom de, i Stadens namn och å dess vägnar, förbinda sig, en för alla och alla för en, ansvara för lånets återbetalning på sätt här nedanföre stadgas; 5:o Att, efter förloppet af de första Tio åren, eller vid 1840 års slut, och allt sedermera å samma tid de påföljande Nio åren, å primitiva Capitalet inbetalas Tio proc:t, så att hela Capitalet inom 1849 års slut är inbetäldt; och 6:0 Att hvad, som betalas, omedelbarligen från Stadens Äldste till Commissarierne i RiksgäldsContoiret insändes, $. 58. It. St:r hafva, till fullbordande af den vid Ströms Säteri i Bohus Län utmed Götha Elf påbörjade Canaloch Slussverks-byggnad, beviljat Trollhätte Canaloch Slussverks Bolag ett lån af högst Åttatio Tusen (80,000) R:dr B:co, att, efter behof, och uppå dess Directions reqvisitioner och fullmakter , från RiksgäldsContoiret, utgå, under vilkor: 1:0 Att för allt hvad som å lånet uttages, beräknas ränta efter Fem för Hundrade om året, hvilken ränta erlägges inom hvarje års slut; 2:0 Att under de första Fem åren , eller intill år i835, icke göres någon Capital-afbetalning, men derefter eller ifrån och med sistnämnde år till och med år 1844, afbetala* vid hvarje års slut Tio procent å primitiva Capitalet, så att hela lånet inom slutet af år 1844 är till fullo godtgjordt. — Ochanmärkes, att ( 44 ) hvad som efter »■634 år* slut tilläfventyrs icke är på den beviljade lånesumman uttaget, ej får från RiksContoiret utgifvas; samt 3:o
Luftiga, ljuva, mysande timmar sväva i lätta, flyktiga rader över dess nejds e lysiska vår. Snabba, o snabba äro de sköna himmelska väsen, flyende hän mot strålande fjärran; medan er egen glättiga kor föres av ödet bort till ett motsatt mörknande fjärran. Skynden, o skynden, flickor och gossar, skynden att bryta luftiga kedjan, ilen att slå i njutningens bojor dessa olympiskt leende, ljuva, flyktiga barn! Hän ur vår ena dallrande vågskål plockar beständigt moiran, den grymma, fröjdernas gyllne, räknade vikter, kastar i andra sjunkande vågen slappade sinnens, mattade krafters, mödors och sorgers tyngande bly. Hastigt som facklan fångas och flyr från hand och till hand i panateneiska nattliga festen, måsten I lämna ungdomens evigt brinnande fackla till de bakom er ilande yngre rosiga släkten, medan I själva sjunken i ålderns svartnande skuggor, sjunken i gravens tigande natt. Kindens som ängens blommor förblekna. Svallande lockar glesna som lundars höstliga kronor. Strålande blickar slockna som festers tynande lampor. Skynden, o skynden, gossar och flickor, flickor och gossar, skynden att tömma fröjdernas nektar! Kransa pokalen, slut till ditt ännu svärmande hjärta, flicka, din gosse, gosse, din mö! Petros hade återvänt till sitt palats och önskat god natt åt den unge föreläsaren, som väntat honom vid stadsporten och nu gått till sitt sovrum i peristylen. Petros var åter ensam i sin studiekammare. Ehuru han under hela den förflutna dagen varit i sträng verksamhet, kände han icke behov av vila. Han sökte fängsla sin uppmärksamhet vid Tertullianus' bok, som låg uppslagen på bordet, och hans blick föll på följande ord, dessa märkvärdiga, vilt kraftiga paradoxer, i vilka Tron har skrivit sin frihetsoch självständighetsförklaring mot Vetandet: »Guds Son är korsfäst. Det är skymfligt och därför ingenting att blygas för.» »Guds Son är död. Det är orimligt och just fördenskull troligt.» »Och begraven stod han upp ifrån de döde. Det är visst, emedan det är omöjligt.» 1
Det är emellertid en faktor, som den ärade iusänderskan ej synes hafva tagit med i betraktande. Jungfru-titeln förekommer ju för närvarande och bäres som bekant af våra tjänarinnor. Dessa benämnas ofta, märkvärdigt nog till deras stora förtret, pigor. Skulle nu adliga damer tituleras jungfrur, komme antingen de nuvarande jungfrurna att benämnas pigor, hvilket på många håll säkert skulle uppväcka ondt blod, eller också blefve jungfru en gemensam titel för 2:ne så vidt skilda stånd, hvilket ju ej är önskvärdt. För att nu ej på en gång få en revolution i titelfrågan på två håll, då den tvifvelsutan skulle möta än mer svårigheter, kunde man ju låta tjänarinnorna behålla sin titel jungfru och titulera ogifta damer af frälse stånd piga, ett ord, som i förstone väl ej låter fint, men som i grunden är mera svenskt än jungfru. Blir man en gång vand vid den nya titeln, kommer den ej att göra några svårigheter. Det vore ju egendomligt att fästa sig vid en föregående, möjligen förvrängd betydelse af ett fullgodt ord. Det danska och norska pige låter j u ganska godt. Borde ej med betraktande af ofvanstående, frågan ändras till Fröken, jungfru eller piga? Intresserad fröken. Förslaget om en särskild titel för adliga unga ogifta damer, särskiljande dem från mängden, är helt visst mycket beaktansvärdt, då ju alltid en skillnad måste finnas, och hvarje annan sådan innebär förutsättningar, som icke alltid ligga inom räckhåll. Sålunda finnas toalett, ungdomsvanor, talanger, intelligens, för att icke tala om detta ärft liga vissa — jag vet icke hvad — i den majestätiska minen och de aristokratiska dragen, som kan hålla hvem som helst på afstånd från den blondin eller brunett, som är dess gynnade innehafvarinna. Men allt det där — möjligtvis med undantag för det ärft liga, - kan nu. hvilken fröken som helst verkligen göra sig till mästarinna uti. Helt annat vore, om en borggård kunde byggas omkring det vacklande riddarhuset af detta vackra och nationela » jungfru », inom hvars skrankor de unga telningarne kunde växa upp, utan att irriteras af någon täflan med plebejer.