Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Kongl. Majits Befallningshafvande först afgifvit underdånigt förslag till grunderne för Afvittringen i allmänhet inom Herjeådalen, har Kongl. Majit, genom Nådigt Bref den 23 Mars 1837, förordnat serskild Komité till afgifvande af fullständigt förslag till lämplige och ändamålsenlige föreskrifter för afvittringens verkställande inom Hede pastorat. Detta Förslag har sedermera inkommit, och har Kongl. Majit deröfver infordrat Kammar-Kollegii utlåtande, men hvilket ännu icke blifvit afgifvet. 18:0 Införande af en ordnad Komunaloch Municipal-Styrelse. Sedan Kongl. Majit den 26 April 1834 infordrat samtlige Dess Be* fallningshafvandes underdåniga yttranden öfver ett af Landshöfdingen i Bihang till R. St. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. dm 14 Jan. 1840. Elfsborgs Län i samma ämne insändt förslag, och desse dermed inkommit, hafva alla desse handlingar på Kongl. Maj:ls Nådiga Befallning varit öfverlemnade lill den serskildt i Nåder tillförordnade Fattigvårds-Komiteens granskning, som sedermera, i sammanhang med dess underdåniga betänkande, äfven afgifvit förslag till Komunal-Lag, hvilket kommer att till Rikets Ständer öfverlemnas. 19:o Frå ga om Låne-Inrättning för Bergsmannabandteringen. På grund af hvad Rikets Ständer härutinnan anfört, har Kongl. Maj:t funnit frågan om bildandet af en Låne-inrättning tili understöd för Bergsmannahandteringen i Riket för närvarande förfalla; Och hvarom Nådigt Bref till Bergs-Kollegium under den 28 Augusti 1834 afgått. 20:o Yäckt fråga om försäljning af de till ekeplantering anslagne Bispmotala Kungsgård och tvänne hemman under Wisingsborg, belägne å fasta landet.
Och genom sitt utförande af de roller, som sedan anförtrotts henne — vi erinra om hennes Margaretha i » Faust », Helena i » Mefistofeles », Agatha i » Friskytten », Elsa i » Lohengrin », Nemea i » Konung för en dag » m.fl. — har hon visat, att de rika förhoppningar, hon redan vid det första uppträdandet fäste vid sig, voro fullt berättigade. Om hon också företrädesvis användes i den stora operan, var hon likväl icke inskränkt endast till detta fält. Hennes Marie i » Regementets dotter », der hennes betydande talang på det rent dramatiska området kom till sin fulla rätt, visade bäst, huru användbar hon var äfven i den komiska operan. Insigtsfulla kännare anse till och med Marie för hennes bäst lyckade roll. toner. Tolkade af F. Htag. ola Anna Maria Klemming var född i Stockholm den 6 februari 1864, dotter till bleckslagaren W. Klemming och hans maka, född Burmann. Hon studerade fyra år vid härvarande konservatorium och begaf sig sedan utrikes för att vidare utbilda sig. I Köbenhavn fann hon i sin landsman, Fritz Arlberg, en insigtsfull och samvetsgrann lärare, under hvars ledning hon studerade i två år. Efter några uppträdanden på konserter i den danska hufvudstaden blef det fråga om, att hon skulle debutera å kungl. operan i Köbenhavn som Margaretha i » Faust », men denna debut blef af en tillfällighet icke af, och den omständigheten hafva vi sannolikt att tacka för att Anna Klemming kom att egna sin allt för korta konstnärsverksamhet åt fosterlandet. j^u * m i t t Ijafcn, i nåcpnA - Bfcöot; 8n åt t-tofi-e-fc A0111 not&gt; 3ta. JCan » jki / kg; 3en &amp; £åa fttmlen ' Uiitj 9TXt.a fj-u-^t ocH minnet crCa * j-aa till t&gt;a %iat om t nimmeltifa ältt3i-n &amp; a-tl !efl L m, Kärlekens tankar.
Den som vill, att, i enlighet med hvad Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, “Kött, alla slag,“ skall fortfarande vara vid införsel tullfritt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, kommer väl, på sätt Bonde-Ståndet beslutat, sådan tullfrihet att medgilvas för färskt Kött, men deremot “Kött, andra slag,“ att beläggas med en införselstull af 2 Riksdaler per centner. e) Ost, för hvilken artikel Utskottet, på sått ofvan är omförmäldt, föreslagit 3 Riksdalers tull per centner, och hvari Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet instämt, har deremot utaf Presteoch Borgare-Stånden ansetts böra såsom förut få tullfritt införas. Jemte det Utskottet till de båda sistnämnda Stånden hemställer att de måtte med de begge andra sig förena om den af Utskottet, tillstyrkta tullsats, får Utskottet, i händelse denna inbjudning icke vinner bifall, föreslå följande omröstning: 43:o. Den som biträder Utskottets, af två Stånd godkända, tillstyrkande, att “Ost, alla slag,“ bör åsättas en införselstull af 3 Riksdaler centnern, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, kommer, enligt Presteoch Borgare-Ståndens beslut, denna artikel att fortfarande kunna afgiftsfritt införas. f) Smör. Uti Utskottets åsigt, att den för Smör hittills gällande afgiftsfrihet vid införsel borde äfven framgent ega rum, hafva Presteoch Borgare-Stånden instämt, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet åsatt denna vara 3 Riksdalers införselstull per centner; och så framt icke sistnämnda begge Stånd skulle vilja frångå deras berörda beslut, lärer omröstning böra verkställas enligt följande proposition: Ost. Smör. 16 BevillningsUtskottets Memorial N:o 13. 44:o.
Cederströms eget omdöme, huruvida det ej fordras ett lika inquisitoriskt handlingssätt att upptäcka en boktryckare, hvilken, i händelse han upptäckes, skall böta 3oo r:dr, som om han endast komrae alt böta 5o r:dr, äfvensom huruvida det icke 88 Den 9 April c. m. snarare är anlcdn. att befara, det inquisitionsåtgärderna blefve strängare, i samma mån böterna vore större, emedan in teresse t att dolja brottet i samma mån vore större. I öfrigt får jag fästa uppmärksamheten derpå, att om skriften icke är brottslig, kan det ej finnas något interesse för boktryckaren att underlåta utsättandet af sitt namn, tryckningsorten och årtalet, och således torde man svårligen finna någon boktryckare, som vilie gå in på hvad Hr Gr. af Wetterstedt föreslagit, eller att betala 5o r:dr för att slippa utsätta sitt namn, tryckningsorten och årtalet. Det har blifvit yttradt af Frih. Cederström, att om icke årtalet utsattes, kan del ej • controlleras, när skriften blifvit utgifven. Lagen säger likväl, att i samma stund en skrift utgifves, skall ett exemplar deraf till Hofcancelleren eller dess ombud aflemnas, och titelbladet utmärker endast det år, då skriften blifvit tryckt, utan att uppgifva, om det skett i Jan. eller Dec. månad; hvaremot, i fall Frih. Cederströms sats skulle consequent tillämpas, t. o. m. dagen borde utsättas.
Deremot gjorde åtskilliga talare invändningar, och jag har nu så för,- ändrat mitt förslag, att ordet förfalla icke deruti finnes begagnadt, eller dertill, att It. o. Ad. måtte bifalla remissen med den förklaring, att om det förändrade redactionsförslaget blifvit i något Stånd afslaget, de §§. af banklagen, som då blefve stridande mot grundlagen, icke erfordra någon åtgärd. Frih. Boye, Ludv.: I sista plenum yrkade jag remiss till BancoUtsk., men jag bestred då det särskilda tillägg, den-siste talaren ville föreslå uti remisspropositionen, och som jag tror på goda skäl. Men sedan han nu ändrat det, finner jag tillägget fullkomligen lämpligt, och tillstyrker jag, att det måtte intagas i propositionen till remiss. Jag skall också utbedja mig att, sedan formfrågan blifvit afgjord, få framställa anmärkningar vid lagförslaget. Gr. Horn, Claes Fredr.: Sedan R. o. Ad. genom sitt i dag fattade beslut om antagande af den nya redactionen till Reg.F. 72 §. kunnat närma sig till något slags form i den stora oformlighet, förevarande ämne företer, kan jag icke annat än instämma deruti, att remiss af den i Nåd. föreslagna banklagen må äga rum; och anser jag ganska lämpligt, att den åtföljes af den reservation, Gr. Cronhjelm nu dicterat till px-otocollet. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag får anhålla om upplysning, huruvida underrättelse ankommit från de öfriga Stånden , om och på hvad sätt frågan angående förändring af 72 §, Reg.F. blifvit hos dem afgjord, och anhåller att sedermera få yttra mig i förevarande fråga. Undertecknad Ridd.Secreter are: I anledning af den begäran, som blifvit gjord om upplysning, huruvida underrättelse inkommit, om och på hvad sätt frågan om Reg.F:s 72 §. i de andra Stånden blifvit afgjord, får jag äran tillkännagifva, att ännu ingen officiel underrättelse derom till Riddarhuset ankommit. Frih. Cederström, Jac.:
Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern uppläste till justering förslag till Kongl. Maj:ts under nedannämnde dagar beslutade nådiga propositioner, till Rikets Ständer, nemligen: l:o den 8 September 1856, angående rättighet för t. f. Kommendanten och Direktören vid Straff-fängelset i Warberg, Majoren Gustaf Wilhelm Gyllenhammar, att erhålla pension å Rikets Allmänna Indragnings-stat; —’ Enligt Stats-Rådels hemställan, täcktes Kongl. Maj:t dessa Nådiga Propositioner, sådane de finnas detta protokoll bifogade, godkänna. Ex protocollo F. Edelstam. kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 67. 11 \:o 67. Ank. till Exp.-Ulsk. den 13 Mars 18S7, kl, il f. m. KONGL. MAJrTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående rättighet för Fanjunkaren vid Kronoarbets-korpsen, Kornellen Naders Johan Enström, alt erhålla pension å Rikets Allmänna IndragningsGifven Stockholms Slott den 12 Februari 1857.
Sprengtportens förklaring i denna del ej kunna annorlunda förstås, än såsom innefattande angifvelse mot någon underordnad, att hafva obehörigen fördröjt rapportens afgifvande; och då det icke blifvit förmält, att särskild befallning till någon viss person härom varit gifven, kunde skulden ej stanna på någon annan än den tjensteman, hvilken förbindelsen åläg att opåmind lemna Herr Öfverståthållare!! den underrättelse, hvarom fråga är. Det var således ordinarie Polismästaren, Herr Bergman, som jag räknade försummelsen häraf till last. Då likväl härigenom ansvarigheten för Herr Öfverståthållare!! sjelf ej kunde förändras; har jag anmärkt, att om under förevarande omständigheter __ det *) Aldraminst får man, vid ett tillfälle af denna beskaffenhet, lita på någon, på hvilken man icke — vid sitt eget ansvar — vet sig kunna lita. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för är 4849. 121 det för någon del skulle kunna honom efterskänkas, att han befann sig annorstädes, än der han hade till hands de stridskrafter, örn hvilkas användande han efter behof kunde förordna, och der han såg med egna ögon den folkrörelse, som borde hämmas och till sina verkningar afstyras, det vilkor härvid åtminstone vore nödvändigt, att Herr Friherren ej finge urskulda sig med någon okunnighet om hvad som förelopp under denna folkrörelse. Kunde han ej på annat sätt vara med sin uppmärksamhet närvarande vid uppträdena från deras början och under deras fortgång; utan tvifvel var lian då skyldig att personligen vara tillstädes, se med egna ögon, hvad, han ej kunde se med andras. Endast på eget ansvar kunde han således låta på underordnade ankomma att meddela kunskap om, hvad i denna belägenhet hände; och hans okunnighet derom, sådan han den sjelf uppgifvit, försvårade hans försummelse, i stället att urskulda den. Till våldsamheternes fullkomliga förebyggande skulle, så vidt jag af förhållandet kunnat sluta, endast erfordrats, att Herr Öfverståthällaren från grannskapet af det ställe, der krigsfolket fanns i beredskap, t. ex. från Kongl.
Hr Lefren, Joh. Pelli': Då vid 1823 års riksdag försm klappjagten börjades mot Svenska näringarna, för att, 0111 möjligt, utestänga blotta ideen att förkofra skicklighet inom Riket och kunna rivalisera med utländska Staters industri; så framställde mina motståndare — jag försvarade nemi. äfven då våra nuvar. näringsförhållanden —- såsom en gifven sak, alt näringarna icke skulle förlora något pä en friare handel med utländska varor. IS'u ser jag, att personer, som då stridde mot 111ig, hafva kommit mig ett steg närmare. Detta är ett offentligt tillkännagifvande af Hr Rosenblad, att Svenska näringarna korn me att förlora, 0111 man förändrar våra tullförfattningar; och för min del finner jag ock billigt, att man gifvet' ersättning åt den, sorn man söker undergräfva, och sorn nedlagt sina capitaine på god tro, litande på de författningar, sorn skulle skydda hans näring; och sådant kunde äfven föranleda flere Svenske män att uppoffra lid, möda och skicklighet för att framdrifva Svenska näringarna. — A andra sidan finner jag likväl mycket besynnerligt, att landet skulle utkasta sina penningar för att köpa hort Svensk skicklighet, endast för att hylla detta systeme. Man kunde då jemföra oss med en landtbrukare, som besått sina åkrar, men sedermera, innan hösten kommer, af oro att icke få skörda frukterna af sina mödor, uppkörde broddén. Så föreställer jag 111ig denna oro, alt man i vårt land icke vill låta någonting mogna, på sin högsta höjd gro. Sedan skäller man på obelåtenhet, på landets dryga beskattning, och att ingenting går framåt i landet. Man har likasom fallit i en sjukdom att vilja ändra författningar oupphörligt, i stället för att, genom författningarnas upprätthållande, gifva säkerhet och skydd åt dem, som sysselsätta sig med näringarna. Hr Rosenblad:
Den 29 Mars. vigt och äfven ifrån erfarenheten hämtar jag anledning till det yttrande, att de aldrig nog kunna inskärpas, och det är att önska, att genom afvikelser ifrån dem, ej mera förlorades i hufvudsak, än genom olålsamhet för dagen och en partisk förtrytsamhet partielt kan vinnas. I sammanhang med dessa förutsättningar, och noggrannt trogen den antagna grundsats, att ingen annan förändring kan komma i fråga, än den bokstafiiga, sorn vid en föregående Riksdag blifvit beredd, företager jag undersökning, huruvida 8i§ s föreskrifter icke redan äga nog tydlighet för att, likmätigt 83* §:n, enligt deras ordalydelse, i hvarje fall kunna tillämpas. 81. §:n innehåller: ”Att ConstitutionsUt; ”skottet, hvars pligt skall vara att Grundla”garne granska, äger rätt, att hos Riksens ”Ständer föreslå de ändringar deruti, som det ”anser högst nödige eller nyttige och möjlige ”att verkställa.” Rättigheten att upprätta förslag till Grund* lags-förändring , ehuru anledningen dertill är hämtad af Konungens Nådiga Proposition eller af enskildt Riksdagsmans framställning, till. kommer således exclusift ConstitutionsUtskottet. Detta är ett ganska vigtigt förtroende, men säkerheten emot dess missbruk är förvarad deruti, att först och främst dess Ledamöter äro valde af Ständerna sjelfva och af deras medel, och för det andra, att Ständerne förbehållit sig beslut#ide rätten. Den 29 Mart, Men äfven denna beslutande rätt är ej o begränsad, ty det heter vidare i samma §. i ”Riksens Ständer må ej å den Riksdag då Ut* skottet någon ändring föreslår, utan först å ”den nästföljande derom besluta. Häraf fin* ner man : 1:0 En ovilkorlig prescriptions-tid , soft! ej förr är tilländalupen, än när nästa Riksdag infaller. Enligt bokstafliga innehållet är klart att afgörandet i lika så laglig väg förekommer vid Urtima sorn Lagtima Riksdag, om än den förra skulle äfven så hastigt påkomma , som år 1719, då Riksdag den ena dagen afblåstes, och en annan dagen derpå åter öppnades.
Directianen, att öfversigten deraf blir ”lättare och mera klar genom en uppgift af ”Verkets behållning och fordringar vid hvarje ”års slut, eller af den så kallade Utgående ”Rån - Ralancen, derunder inbegripne alla ulVtimo Dec. utestående lån, så val emot van< 12 Banco Utskottets B et ank anden. ”lig borgen eller enskilta personers reverser J ’’snm emot! underpant *f Actier och Publika ”Verks Obligationer. ”Denna Dån-balance var: ”Frän år 1818 — 0,513,522: 34- 7- 1819 — 6,222,407: 13. 6i - 1820 — 5,790,039: 45* 1. - 1821 _ ■5,399,43P 46. 5 1822 — 5,467,100: 23. 5. ”Den successiva minskning, sorn salunda ”visar sig i Diskont-Verkets Lån-Balancer för ’’de fyra först uppräknade åren, samt skillnaden på det hela eller mellan första och sista ”året af något öfver en million R:dr, har, ■”ensamt för sig betraktad, och utan uppmark» ”samhet på de orsaker, som dertill föranledt,’ Rättligen kunnat gifva och i sjelfva verket ”ofta gifvit anledning till den anmärkning ”mot Diskont-Styrelsen, att, i samma mån ”sorn Filial-Diskonternes indragning måste häfda ökat allmänna penninge-behofvet och en ”jemväl af andra skäl öfverklagad förlägenhet ”synts böra göra Bankens Diskont allt mer ”och mer tillitad , i samma mån hafva Ver» ”kets Fåne-biträden sparsammare blifvit be”viljade, och en icke ringa del af dess anslag» !’ne fond stått obegagnad.
För min del anser jag bränvinsbränningen böra få fritt utöfvas af den som är bofast, eller att med dispositionen af hvarje fastighet följde rättigheten att tillverka bränvin, så att ägare eller arrendator af fastighet på landet, Boställsinnehafvare ägare eller arrendtor af tomt eller jord i Staden vore berättigad, att efter värdet af hvarje hemman m. m., utöfva denna nätingj att, sedan panne-7 Den 25 Junii a. fri. tymden för hvarje hemman, lägenhet eller tömt vöre gifven, ägare, arrendatorer elier boställs* jnn-*hatvare linge begagna denna pannerymd* sammanslagen elier i flere delar, dock ej med panna öfver 90 kannor, att han finge ut* olva bränningen sjelf helt och hållet , eller fördela den melian sig och underhafvande och hyresman, elter eget godtfinnande, dock att icke det ena hemmanets bränningsrättighef finge utöfvas på det andras område, utom där flera hemman voro i sambruk, eller med egen afvel brukades, icke heller flere agares tomter och jord samfält beräknas» I afseende på beskattningen, hvilken fråga likväl ej torde bora nu komma tinder afgörande, anser jag den grund böra följas, atfc kannetalet lika beskattas, så att t. eX. 5 pannor om lS kannor heiäknas lika med en panna om 80 kannor, eller aft åtminstone den progressiva förhöjningen Lör högst obetydelig, Frågan cm försäljning i större eller mindre qvantum bör vara J ät t afgjord. Den, som får tillverka så litet sorn helst, måste ock få försälja så litet som hålst. Man har aldrig hön omtalas att icke Bruksägare få sälja s skålp. jern, eller Klädesfabrikant Jtdels aln klädet jag inser således icke, af hvad skäl en b änsvinstillverkare skulle förbjudas att sälja en jungfru bränvin.
Hr Uggla anser att så lätteligen kan ske, blott den resande betalar hvad skjutsen är värd. Men då Hr Uggla sjell upplyst, att trakter finnas, der man icke för något pris kan få en skjutshäst, har ju Hr Uggla dermed bevisat, att detta sätt icke är tänkbart. Ett annat sätt vore, att staten skulle öfvertaga skjutsningsbestyret; men hvilka kostnader deraf skulle föranledas, har redan Gr. Liljencrants visat. För närvarande hållas entreprenadsprisen nere, emedan detta är i kommunernas eget intresse, då desse sjelfve måste deltaga i kostnaden. Om deremot detta intresse borttages, uppdrifvas prisen genast. Följden blir antingen den att staten belastas med en alltför tung utgift eller ock att all samfärdsel inom landet hämmas och yi utsätta oss för att återvända dit vi voro innan Carl IX:s tid. Man har sagt, att skjutsningsbesväret vore det tyngsta onus för jordbruket. Ehuru jag sjelf deltager i detta onus, kan jag dock försäkra, att jag icke funnit det så. Mångå andra utskylder äro vida mera tryckande, såsom t. ex. roteringen. Af en tillgänglig tabell visar sig, att skjutsen drabbar jordbruket med i medeltal endast 16 rdr per belt mantal. Jag hemställer då, om man verkligen kan anse detta onus vara landtmannens tyngsta. Jag tror det ej. Att, såsom Hr von Koch föreslagit, hvarje skjutslag skulle af staten erhålla ett bidrag af ^ utaf kostnaden, synes mig vara fullkomligt orättvist. Ett hemman, som för skjutsen endast erlägger några få rdr, skulle då erhålla | af dpnna obetydlighet till skänks, under det att ett annat, som nu betalar t. ex. 200 rdr, visserligen äfven skulle få | efterskänkt, men komme i alla fall att betala 150 rdr. Det af R St:r vid sista riksdagen vidtagna och af Utsk:t jemväl nu föreslagna förfaringssätt, enligt hvilket tungan af skjutsningsskyldigheten fördelas så lika som möjligt på alla hemman, förefaller mig således vara det enda rätta. 350 Den 19 April. Jag hemställer slutligen, huruvida det lönar mödan att uppehålla sig vid förslaget om en skrifvelse i ämnet till K. M.
Utsk. tror, alt Slaten icke bör ikläda sig föru I<1 ra kaliel (ifver vanartiga barn, men har likväl uti de rikliga anslag, som tillstyrkts till förmodade förbällringsanstaller för utbildad e brottslingar, pålagt Slaten föräldravården oiu desse, flurn oriktigt tillämpad denna läderliga ömhet är, hafva vi bedröfligt exempel, uti (leii mängd af stölder oell rån, som desse philantropcrnes skötebarn dagligen begå. Mångårig erfarenhet af oförbälterligheleu lies äldre förbrytare, har ännu icke vändt uppmärksamheten pä sjelfva rolen lill det onda, som är en missvärdad barnauppfostran. Utsk. bar fruktat, att Staten skulle fä vidkännas oberäkneliga utgifter, om hon åtogc sig värden om vanartige barn; men Utsk. Den 6 November e. m. 103 liar icke tagit i betraktande den vinst, som Slaten slutligen skulle draga af do till samhället skänkta nyttiga medlemmar, hvilka, öfverlemnade till obehindradt fort lefvande efter deras elaka böjelse, skulle komma att falla fångeller fattigvården lill last. Vare härmed huru som helst, så är det dock icke värdigt en Stat, ali uti riksdalrar uppgöra vinst, och förlust öfver ägandet af eli större eller mindre antal brottslingar. Afven med sifferberäkning, tror jag mig komma lill ett förmånligt resultat, om Staten åtoge sig vården om för vanart fallne barn (ty om andra är här icke fråga). Jag antager, ali till hvarje harns uppfostran behöfves 10 år, och ali de genom en omsorgsfull ledning vunnit fallenhet tor och kunskap uti något yrke, som sätter dem i, tillfälle att bidraga lill Statens utgifter, och derigenom i någon män återgälda hvad deras uppfostran kostat.
Medlen voro förnämligast ¡katter och krigstjenst, förutom hondens hofveriskyldighet till itaten att ensam underhålla de allmänna vägarne, fullgöra nkvarteringsskyldigheten af de tågande trupperna och beordrandet af deras tross etc. Den älsta af alla skatter benämdes la Taille, den utgick somliga provinser i form af skatt på jorden, i andra på len lösa förmögenheten, och de högsta normerna för skatt-Iggandet voro godtvcket och begäret att suga ut det mestamöjliga. På en inkomstbudget af 105 — 110 millioner livm representerades 36 — 40 millioner af denna skatt, hvarifran mer än två tredjedelar af alla fransmän samt af all egendom och inkomst voro befriade, d. v. s. alla som hade så pass med pengar att de skulle kunna utan för stor möda betala dem; den bars af knapt en tredjedel af befolkningen, af den fattigaste, olyckligaste delen. En fransk författare har ock sagt: skatten är skoningslös endast mot den fattige. Och icke visade häller skatteindrifvarne, som egde en mångsidig och storartad talang att se sig sjelfva till godo, någon barm-hertighet, när det gälde att pressa fram skatten. De gamla orättvisornas traditioner voro i Frankrike så starka, att äfven de skatter, som ursprungligen varit af-sedda att verka rättvist och i proportion till skatteförma-gan, helt snart kommo att utgå med den mest upprörande obillighet och orättvisa. De privilegierade forstodo snart sagdt från första stund skudda af sig bördan helt och hållet eller till större delen. Medan t ex. en borgare med 12,000 livres i inkomst betalade 1,500 francs under skatte-rubriken » capitation », erlade adelsmannen endast 75 och kyrkan alls ingenting. Det gick derhän, att folket, som principielt endast skulle betala en sjettedel af hela denna skatt, fick slutligeu i verkligheten betala tre fjerdedelar. En annan inkomstskatt, som i tidernas lopp fördubblades, tredubblades, fingo de fattiga bära helt och hållet ensamma.