Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af i Vällofl. Borgare-Ståndet gjorda anmärkningar vid Expedilions-Ulskollets förslag, N:o 142, lill Rikets Ständers underdåniga skrif - 20 Expeditions-Utskotlels Memorial, N.o t8. veise, angående Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntans samt Sterbhusafgiftens upphörande, dels alt flera uti det af Stats-Utskottet meddelade Betänkande, som legat till grund för Ständernes beslut i denna fråga, åberopade talande skäl för Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntans upphörande vore af Expeditions-Utskottet uteslutna, nemligen hvad Stats-Utskottets Utlåtande N:o 64, Bil. Litt. H. (sid. 18 i det tryckta Betänkandet) innefattar, angående ett af Kongl. Kammar-Rätten behandladt anmärkningsmål, och dels alt, ehuru de trenne Riks-Stånd, som beslutat Lagmans-och HäradshöfdingeRäntans upphörande, med detta beslut, såsom ett vilkor, sammanbundit Slerbhus-afgiftens samtidiga upphäfvande, Expeditions-Utskottet dock icke skall iagttagit detta oeftergifliga samband emellan nämnde tvänne utskylder, då lydelsen af skrifvelse-förslaget vore sådan, att Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntan må kunna upphöra, utan att Sterbhus-afgiften försvinner; har, jemlikt Expeditions-Utskottet tillhandakommet Protocolis-Utdrag af den 18 i denna månad, ofvanberörde förslag tili underdånig skrifvelse blifvit af bemälde Riks-Stånd till Utskottet återremitleradt. Till besvarande af ifrågavarande anmärkningar, får Expeditions-Utskottet vördsamt anföra, att, hvad den första beträffar, Utskottet ansett tillräckligt att, på sätt skrifvelse-förslaget utvisar, fästa Kongl.
Vid förnyad föredragning af LagUtskrs den l5 dennes på bordet lagda utlåt. Nro 69, i anledn. af gjorda anmärknrr vid Utskrs betänk. N:o 38, öfver väckt fråga om stoekstraffets upphörande, blef utlåt, ånyo hegardt på bordet af Frih. Gederström, Thure, samt Hr Westfelt, Nils. Likaledes blefvo ånyo lagda på bordet af Ilrr Westfelt, Nils, och Bråkenhjelm, Pehr Reinh., LagUtskrs den i5 dennes på bordet lagda utlåtrn: N:o 70, i anledn. af gjorda anmärknrr vid Utskrs betänk. N:o 26, angrde väckt fråga om den uppenbara kyrkopliktens afskaffande; N:o 71, i anledn. af gjorda anmärknrr vid Utskrs betänk. Nro 16, öfver väckt motion om upphäfvande al lagens stadgande!!, angrde qvalificerade dödsstralF. Då nu ånyo föredrogs LagUtskrs den i5 dennes pä bordet lagda mern. Nro 72, i anledn. af åtcrremisser af Utskrs tvänne betänkm, fann R. o. Ad. detta meni. icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna. Vid förnyad föredragning af Ridd.Utskrs den i5 dennes på bordet lagda mein.; med svar på återremissen af förslaget till förändrad redaction af 3i och 34 §§tna Ridd.- Oidn, blef det ånyo lagdt på bordel af Hrr von Hartmansdorff, Aug. , samt Ribbing, Arvid. Äfven blef ånyo lagdt på bordet, uppå begäran af Hrr von Hartmansdorff, Aug., samt Bråken h je I m, Pehr Reinh., Ridd.Utskrs den i5 dennes på bordet lagda mein., med svar på återremissen angrde frågan om ett tillägg till reglementet för närings-stipendierna. Justerades pleni.prot. för den 8 dennes e. m. Frih Löwen, Wilh., hade inlemna! eli anförande, så lydande r
Men jag kommer till mitt ämne. 4 Den j5 December f. m; Säkert finnes ingen Ledamot af delta RiksStånd, som icke önskar sig äga en grundlig kännedom om sitt Fäderneslands öden. Denna önskan är ett värdigt uttryck af Fosterlands-kärleken, Medborgerligheten och en hög IVational-anda. Sveriges Häfder äro lärorika, omväxlande och, om jag så får säga, ingripande både i förstånd och bjerta. Der finnas likväl ännu brister. Vi äga icke en särskild, grundlig och fullständig Historia om de märkvärdiga trettiosju år, under hvilka Konung Carl XI antingen Sjelf förde Rikets Styrelse, eller densamma var uppdragen åt Dess Förmyndare. För en längre tid tillbaka hade en aktad och lärd. Man, GansliRådet Schönberg, beslutit, att författa en sådan Historia, men hindrades att fullfölja detta beslut af tidsförhållanden, som nu mera försvunnit; och min önskan är derföre, att Rikets nu församlade Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Han täcktes utse någon skicklig person, att författa en fullständig Historia om ofvanbemälde Regeringstid. Denna Historia skulle då tryckas på det Allmännas bekostnad, och en plan uppgöras, hvarigenom sysselsättningen dermed icke skulle räcka längre än 8, högst io år, under hvilken tid Författaren, då han uppvisade hvarje af de första Delarne färdig, skulle erhålla en belöning af Femhundrade Riksdaler, och för den sista, då arbetet vore iullbordadt, Ett Tusende. Jag underställer Ben i5 December f. m. 5 dock allt detta en upplystare pröfning; men. jag vågar i synnerhet enständigt yrka, i afseende på de vidsträckta kunskaper, de ihärdiga mödor och de snillegåfvor, som den historiska stilen begär, samt i afseende på den korta tid af hälsa och krafter, som merendels är menniskan förlänad, att, säger jag, med afseende å alla dessa anförda förhållanden, Kongl. Majlis
Man bör väl icke låta missleda sig af en, numera visserligen tom oell oegentlig benämning, och tror att en Kopist egentligen endast kopierar, eller en Kanslist expedierar kanslibref o. s. v. Det vore, exempelvis att nämna, likasom, man skulle föreställa sig, att en borgmästare icke bör finnas der tilläfventyrs det icke finnes någon borg; eller att en Fanjunkare endast har att skaffa med fanan och icke med svärdet; eller att en Resident icke har något annat åliggande än att residera, d. v. s. befinna sig på en viss plats, men ej att derunder sysselsätta sig med de diplomatiska göromål, som likväl utgöra det hufvudsakliga af hans befattning. Dessa jemförelser synas mig verkligen vara slående, derför har jag tagit mig friheten anföra dem. Hr Gripenstedt har, i motsats till StatsUtsk:s ofullständiga upfattning af förhållanderna, på f. m. med full bestämdhet uttalat den åsigt, att kanslistoch kopist-graderne böra finnas såsom expektans-platser för de personer, hvilka, under fortsatt och af nödvändigt behof utaf sådant biträde påkalladt tjenstgörande vid protokollsoch expeditions-upsättningsgöromål, sedermera skola inträda i de högre graderne inom Kansliet. Många ledamöter inom R. o. Ad. delade lyckligtvis denna med sanna förhållandet fullkomligt öfverensstämmande åsigt, såsom man kan sluta deraf, att en återremiss beviljades å punkten ang:de frågan om framtida indragning af Kanslistoch Kopist-graderne i Just.StatsExpedit:n, äfvensom å Utsk:s förslag att för dem ej måtte beviljas någon bestämd löneförbättring. Det synes mig ieke heller vara skäl att förlita sig ensamt deruppå, att K. M. skall bevaka denna angelägenhet, utan något stöd från representationens sida; det är fastmera, enl. min öfvertygelse, representationen fullkomligt värdigt, att, om den finner en sak hafva goda skäl för sig, gynna densamma och såmedelst gifva Regeringen ett stöd för dess tillgöranden.
Det hade han gjort sig till en sträng lag, men deremot tog han lille Gustaf med sig hvart han gick, så vida vädret det tillät, hvaraf kom att gossen fästade sig uteslutande vid Gunnar, och att ju godare och ömmare Gunnar var mot barnet, dess vänligare, medgörligare och undergifnare var modern mot honom, och nu först tycktes de båda omaka makarne besinna rätta meningen af Skriftens ord om enighet och samdrägt i äktenskapet, hvilket just består deruti: att hvar och en gör – icke sin utan sin makes vilja, går – icke sin utan sin makes väg. Af allt detta spreds ett visst mildt lugn, en viss förut okänd frid öfver hela detta hus, men i detta lugn låg dock en förborgad åska gömd. Hvar och en hade något inom sig, frätande som en kräfta, till och med Abraham, men det var hunger, ty ofta nog kunde Lena ej numera, med bästa vilja i verlden, hålla lika riklig spis, lika god kost till de sina som fordom, och ingen lät sig det märka mer än Abraham, dock blott derigenom att han försökte skrapa glasyren af lerfaten, hvarför Lena tog sitt parti att gifva honom sin mat i en trädskål, och att när han vid skrapningen bröt utaf trädskeden, hon lät honom vid lediga stunder göra sig en ny, eller blifva utan. Med Elin hade en besynnerlig förvandling föregått: hon hade varit mycket sjuk, långt mera än hon qvidit till; ty om hon i början af sjukdomen talade i yrseln, så förblef hon sedan stum under plågorna. Hon hade sett döden tätt under ögonen, men hon hade äfven bakom den bistra mannen sett himmelen öppen, Gud och englaskaran vinka till sig. Hon hade icke mera någon fruktan för döden, tvärtom: hon såg i den sin enda befrielse från allt det som tryckte henne i lifvet, och hon längtade från jorden dit upp, der inga lidanden finnas, när samvetet tiger. Hon hade under sjukdomen afslutat sin räkning med verlden, och skänkt efter all dess fröjd, alla dess njutningar, och i behållning endast fått ett visst lugn, en viss tillkämpad själafrid, båda delarne svåra att vinna, lätta att åter förlora.
De fördelaktiga vitsord, som sålunda blifvit lemnade åt den ifrågavarande jernvägsrigtningen, erhålla än ytterligare stöd af de statistiska uppgifter, som äto denna motion bilagda och hvilka lemna ett fullständigt begrepp om den öfverlägsna varutrafik som strömmar uti den af jernvägsundersökningskomitéen antagna hufvudrigtningen. Det bör villigt erkännas att de jernvägar, som på Statens bekostnad hittills blifvit anlagda, icke varit ämnade att bereda något hufvudsakligt gagn åt den industri, som näst landets modernäring, jordbruket, väl måste anses såsom den förnämsta, nemligen jernhandteringen, och det torde med skäl kunna sägas vara på tiden att en så vigtig näringsgrens billiga fordringar icke längre förbises. Om den betydelse för Sveriges jernhandtering provinserna Westmanland och Dalarne ega, vittnar Kommers-kollegii årsberättelse rörande bergshandteringen i riket, hvaraf upplyses att utaf de qvantiteter bergsoch brukseffekter, som år 1863 inom hela riket frambringades, hade omkring 3/.-, af jernmalmsbrytningen samt nära '/3 af tackjerns och stångjernstillverkningen tillhört sagda provinser. Det enda medlet för vidare utveckling af denna vidtomfattande och för hela riket vigtiga industri är lätta och billiga kommunikationer, och knappast torde man för närvarande kunna göra sig ett begrepp om de jättesteg jerntillverkningen skulle taga, i fall en jernväg med billig transportkostnad öppnades, genom hvilken Dalarnes skogsrikedom kunde blifva till gagn för Westmanlands ymniga malmtillgångar, och må härvid nämnas att endast Norbergs grufvefält i Westmanland, som genom en bibana lättligen kan med här ifrågavarande stambana förbindas, år 1863 lemnat 1.183,775 centner malm, eller mera än '/o af hela rikets malmuppfordring, och allmänt känd är äfven den stora betydenhet, som Bispbergets grufvefält eger i hvars närmaste grannskap jernbanan skulle framgå.
Att vårda de unga behagen! Dig kärleken spinner till finaste flor, Att narra dem omärkt i dagen. Men du, som med dem blir så nära bekant, Du säger ej hvad du får skåda; Du skyndar, som krage, att gömma så grannt Hvad du, som ett flor, bör förråda. Du liknar den mur, som, i heliga hvalf, Bevarar Vestaliska tärnor: Dit hinner den spejande dagblicken half Ej hinna de nattliga stjernor. Men länge kring muren skall riddaren gå, Och ohörd och suckande prisa De okända Nunnor derinne, som få Ej ens genom gallret sig visa. Och länge skall älskaren smäkta så varm, Förrän han törs tro, att han röjer Ett hjerta, som småningom skönhetens barm Till kärlekens altare höjer! Men när, af Förtjuserskan vinkad till lifs, Till målet och segren han länder, Och kysser den lönande handen, som trifs Emellan hans bedjande händer; Du lyckliga bomull, som oskuld betror Att vårda de unga behagen! Ack! göm dem ännu, göm i tredubbelt flor De heliga, blyga behagen! TILL DORA, i anledning af en sminkburk. Ros och lilja, vackra äro båda Af de färgor, som naturen böd Vackra Dora! Hvarför vill du skåda Rosen hellre hvit och liljan röd? Hvarför vill du, i naturens dalar, Bli den blomma, utan lukt och lif, Som, till flärdens köpta tidsfördrif, Låtsar växa i de rikas salar? Icke dig — jag ser din tafla blott: Skickligt målad, hon i ögat sticker; Men din lott är granna taflors lott, Att det vackraste får heta smicker. Nej, min Dora! låt dig ej bedras! Konstens ljufva lögner snart försvinna; Sanningen är menlöshetens Grace, Följeslagerska och vårdarinna. Mindre retande, men mera skön, Hon behagens eterneller danar; Hon den mirten ger, till dygdens lön, Som det oskuldsfulla hjertat anar. På din kind, ditt änne, der ännu Frid och oskuld leende sig spegla, Läser jag din själ — Säg! ville du Detta öppna himmels-bref försegla?
Ank till Exp.-Utsk. den 15 Dec. 1865, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af lagens stadganden angående morgongåfva. Uti en hos Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion har Riksdagsfullmägtigen Ola Bosson Olsson från Christianstads län föreslagit, att, hvad i 9 Kap. 2—7 §§ Giftermåls-Balken är stadgadt angående morgongåfva, må ripphäfvas och ur lagtexten utgå, och till stöd för detta sitt förslag anfört, att, om äfven ifrågavarande stadganden haft skäl för sig, så länge de äldre bestämmelserna angående giftorätten voro gällande, så syntes de numera alldeles olämpliga och icke fullt rättsenliga, sedan, genom Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, 2 § af 10 Kap. Giftermåls-Balken blifvit sålunda ändrad, att man och hustru hafva giftorätt till hälften hvardera i all den lösa egendom samt den fasta egendom i stad eller å stadens mark, som de ega eller cga få, så ock den fasta egendom pä landet, hvilken de i hjonelag afla tillsammans. Motionärens förslag hvilar alltså på förutsättningen af ett inre samband emellan lagens föreskrifter om giftorätt och bestämmelserna angående morgongåfva, — men denna förutsättning torde icke öfverensstämma med lagens verkliga grund och de förhållanden, hvarpå densamma är bygd. Stadgandena angående giftorätt afse nemligen makarnes egendomsrätt under äktenskapet; föreskrifterna angående morgongåfva äro åter tillkomna med afseende på enkans ställning efter äktenskapets upplösning genom mannens död. Så länge äktenskapet fortvarar, äro makarne genom religionen och sjelfva äktenskapets idé förbundne att med hvarandra dela ljuft och ledt; förbindelserna äro lika och bördorna bårås gemensamt; den ena makans ekonomiska ställning är i sjelfva verket äfven den andras. Vid sådant förhållande skulle en fördelning af inbördes rättigheter efter annan grund, än jemnlikhetens, icke stå att förena med äktenskapets väsende och de vilkor, som deruti innefattas, och, till följd af denna gemensamhet i sträfvanden och detta ömsesidiga beroende i afseende på den ekonomiska ställningen, har genom Kongl.
Hade Ester och T o m gått ut andra vägen? Hon skyndade sig ut i salen för att se, om de voro där, men den var tom. I detsamma öppnades emellertid dörren från faderns rum, och han själf k o m ut, följd i procession af Ester och T o m, hvilka 1895 I D U N Hon greps af en mörk förtvinan, så häftig och oresonlig, som endast ett barn kan känna den. H o n brydde sig inte ens om att skaffa sig bekräftelse på sina slutledningar, utan flydde in i en aflägsen skrubb, där hon gömde sig ett hörn. Att ha kämpat så tappert och ändtligen trott sig fri, sig och de andra! Och så känna sig omsluten af slafveriet igen! Och det bara för ett par enfaldiga barnungars skull! Hon bet sönder sina läppar i raseri. Först vid middagsbordet träffade hon den församlade familjen. Det låg en stilla, mild stämning i luften. Fadern berättade några små tilldragelser utifrån världen, barnen åto tyst och snällt, och tanten sade alltid » lilla » Ester o c h » lilla » T o m, när hon bjöd dem mera af rätterna, och då hon lade för småbarnen af kakan, fingo de dubbla portioner sylt. Där härskade en rent af idyllisk frid, tills det med ens for en ond ande i den hittills moltigande Gärtrud. » Ska tant flytta i morgon eller inte? »; " frågade hon, i det hon lyfte upp hufvudet. Det lät skarpt, nästan fräckt. Alla syskonen fingo på sig förskräckta miner. j Tanten knep ihop munnen och dröjde med svaret. Det blef en pinsam paus. Men så gaf fadern henne en lång, tillrättavisande blick. » Fröken stannar kvar hos oss, » sade han. Det gick en het rodnad öfver Gärtruds ansikte. Hon kände så väl, hur både han och de andra tyckte, att hon hade ett hårdt och elakt hjärta, som kunde nännas att vilja köra ut den stackars hemlösa tanten på gatan. Nå, de fingo tycka hvad de ville. H o n slöt sig åter inom sig själf och sade icke ett ord åt någon på hela eftermiddagen. Men i skymningen gick hon in till sina småbröder och satte sig att berätta sagor för dem. De kröpo intill henne, som fågelungar till sin mor.
Denna uppgift är sammandragen efter uppgifterne från de särskilda fattigvårdssamhällena, men som fattigvårdsstyrelsen i Christianstad icke kunnat meddela uppgift å samtlige utgif terne i och för fattigvården derstädes, af orsak att dessa i räkenskaperne äro sammanblandade med utgifter för pensioner, stipendier m. m., hvilka, ehuru kapitalerne, deraf de utgå, stå under fattigvårdsstyrelsens förvaltning, icke egentligen tillhöra fattigvården, så utvisa de i kolumnen 23 upptagne summor icke rätta beloppen af de utgifter, som för hvartdera af periodens år i och för fattigförsörjningen i länet utgått. Antagligen hafva dessa utgifter i medeltal per år uppgått till omkring 12,000 Riksdaler. P. A. NOBSTEDT (St SÖNER. Tabb. Christianstads län. BIDRAG TILL SVERIGES OFFICIERA STATISTIK. ti) Kongl. Majits Befallningshafvandes femårsberättelser. % Mjd. LANDSHÖFDINGE-EMBETETS UTI MALMÖHUS LÄN UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE FÖR ÅREN 1850-1860. 1. Länets indelning oell naturbeskaffenhet i allmänliet. XTnder ifrågavarande qvinqvennium har någon förändring af Malmöhus läns gränser ej ägt rum. Ej heller kan rörande länets areal någon tillförlitligare underrättelse för närvarande erhållas, än hvad som derom linnes omnämndt i § 1 af sist afgifna femårsberättelsen.
Sverige åtnjöt visserligen då några mindre subsidier, samt egde Pomern onh Finland; men Sveriges tillgångar, under det riket nu är inskränkt till sig sjelft, äro vida större, än dess tillgångar från Sverige, Pomern och Finland, subsidie-medel inberäknade. År 1696 utgjorde inkomstbudgeten ungefär 8,300,000 R:dr Rmt. Sverige egde då några och 30 skepp i sjön; nu utgör inkomstbudgeten, bevillningen oberäknad, 25,400,000 R:dr Rmt, och Sverige skulle icke kunna hafva 8 skepp i sjön!? Gr. Anckarsvärd säger, att uden mest rationella utvägen att afgöra tvistefrågan om stora och lilla flottan är alt slopa de odugliga och sälja de bättre skeppen. »Ja, mine Hrr, detta är visserligen en rationell utväg att få frågan afgjord; men en lika rationell utväg är den, att bränna upp båtarne; ty att köpslå om dem lärer väl ingen nation vilja, som följer med krigskonstens utveckling. lag vill dock vara artigare emot Hr Grins slupar, än han varit emot mina skepp; jag vill behålla dem, och erkänner, att de, såsom flytande positions-batterier, kunna göra någon nytta. Om en fiende anser sig icke kunna forcera segelleden förbi Waxholms fästning och kanoner, utan anser det vara med mindre upoffring förenadt att uptaga försänkningen emellan Rindö- och Wermdölandcn, då kunna våra slupar försvåra och hindra detta företag. Om det är en sanning, som Gr. Frölich i något föreg:de plenum sagt, att skepp endast genom ett par smala sund kunna inlöpa 216 Den 28 Januari e. m. till Erstavik, då kunna sluparne på förhand placeras att försvara dessa sund. Gr. Anckarsvärd säger: »de materiella tillgångarne i afseende på skeppstimmer och hampa finnas ej i vårt land, och bemanningen för en sådan skeppsstyrka är påtagligen ej att tillgå.» På dessa Hr Gr:ns anmärknir har Hr Löwenborg redan till fullo svarat.
– Lovisa är vid litet dåligt lynne i qväll, men bry dig icke derom; hon håller i alla fall så mycket af dig, – sade prostinnan, liksom för att trösta Anna, hvilken likväl helt glädtigt hjelpte henne leta efter en förkommen ”skön nystlapp alldeles ny”; – men oaktadt all ospard möda fanns den icke, och med en stark, fast tyst misstanke på Ajax begaf man sig ändtligen med nystfot och garn in i en liten sal, hvars alla möbler bestodo i ett väggur med perlfärgadt fodral, några skinnklädda stolar, en skänk, och ett fällbord, hvarpå nu var framdukad den anspråkslösa supén. – Hur är det med dig, Anna, du äter icke i qväll, du brukar väl annars ha god aptit, – sade mamsell Lovisa, som fåfängt bjöd henne mjölgrötsfatet för andra gången. – Du är väl icke sjuk, Anna lilla? – frågade prostinnan orolig, – jag tycker du är så tyst i qväll. – Nej, visst icke, – försäkrade Anna och rodnade litet, i det hon reste sig ifrån bordet, som de gamla redan lemnat. Den blick hvarmed prostinnan betraktade Anna, som kysste hennes hand och tackade för maten, var så sannt moderlig, att ingen skulle tviflat att ej dessa båda, som ett ögonblick höllo hvarandra omfamnade, voro mor och dotter; och verkligen, alltsedan prostinnan första gången tog det lilla hittebarnet i sina armar, hade hon älskat henne såsom sitt eget barn, och nu hade hon nästan glömt att så icke var. I hemlighet rädd att mista hvad ödet på ett så sällsamt sätt gifvit henne, hade hennes efterspaningar om Annas föräldrar varit ganska lama, och icke den ringaste upplysning derom hade heller hunnit till det aflägsna Krösarp, der Anna uppfostrades i den tron, att den hon älskade som en mor också verkligen var det, ty ingenting gaf anledning till någon annan tanke. Prostinnan hade bedt mamsell
Icke eller kan med vägran att utfärda promotorial afses någon ogenhet mot innevånarne i andra län. Man hör noga åtskilja de 2:ne hvarandra helt olika åtgärder som uppstå vid alt promotorial utfärda, och ali ett sådant emottaga; det är i sednare fallet som svårigheterna uppstå, och de äro ganska stora för landssekret. att, likasom ät publika verk, lemna såsom kommissionär sitt biträde åt enskildte. Göromålen ökas vid bestridanden och sakens eller målets fullföljd, ty i samma mån måste han föra räkning med hvar och en, som utom länet genom promotorial i promotorialväg lagsöker, således blir för honom ökade göromål deraf en gifven följd; dä deremot uti vanliga läll den, som hos K:s Bef.de ombesörja kommunikationen deraf med gäldenären. Hr Printzenskjöld har visserligen anmärkt, att Kammarrätten bar uti landssekretm ett ombud, men härvid får jag erinra, att iandssekreim med dylika mål, hvilka äro Kronans ärenden, bar den lätta utvägen att vidtaga, nemi. all lian till verkställighet af Kammarrättens beslut öfverlemnar målet till ett krono-ombud, ortens kronofogde eller länsman. Pä Gottland har alltid promotorial mottagits, och promotorial-ansökuingar expedierats lill andra län och detta låter sig väl göra inom ett sä inskränkt län, men deremot svårligen inom de större. Derigenom att Iandssekreim göres till kommissionär för enskilde, betages honom den tid, lian behöfver för vårdandet af sina tjenstegöromål, hvilka i öfrigt äro af det omfång, all han icke alltid i rällan tid medhinner dem, och detta mäste vara ett giltigt skäl alt befria landssekretme från det ilrågavar. bestyret.