Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr bestämd statsfyllnadssumma borde anvisas på Riksgälds-kontoret, att efter Mars månads ingång af Kongl. Stats-kontoret disponeras. k ti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande af den 10 Januari innevarande år har Stats-kontoret dels anmält, att under de sista månaderna af år 1860 afbetalningar å Stats-kontorets förenämnde skuld till Riksgälds-kontoret blifvit verkställda, så att numera på det hela endast 1,932,400 R:dr återstode såsom oguldne, dels förklarat sig, på anförde skäl, icke kunna anse någon af de utaf Revisorerne föreslagna utvägar antaglig, hvaremot och under förutsättning, att de större inkomsttitlarne, hufvudsakligen tulluppbörden och bränvinsskatten, hädanefter utfalla ungefär till de af Rikets Ständer beräknade belopp, Stats-kontoret, i likhet med Chefen för Finans-departementet, trodde sig kunna antaga att, efter förr nämnde förändring med bokföringen af bränvinsskatten, några vidare åtgärder icke för närvarande vore af behofvet påkallade. — Uti serskildt yttrande till Stats-kontorets protokoll hade Herr Stats-kommissarien och Riddaren Kock bland annat anfört, att om Riksgälds-kontoret blefve hänvisadt, att, såsom före år 1789, endast befatta sig med rikets gäld och Stats-kontoret derigenom finge en mera utvidgad verkningskrets med hänseende till statens inkomster och utgifter, så skulle, efter Herr Stats-kommissariens öfvertygelse, hvarken kreditiver eller fyllnadssumma behöfvas och Stats-kontoret aldrig blifva uti någon kassaförlägenhet, derest icke allmänna olyckor öfverginge landet; och finge då Stats-kontoret årligen, efter afslutad rikshufvudbok, öfverlemna möjligen uppkomna öfverskott och besparingar till Riksgälds-kontoret.
Vanligen, eller i allmänhet, stannade vid de nu angifna uppfattningsoch behandlings-arterna 99 både den Grekiska och den Romerska skaldekonstens komik; ifrån Aristophanes, der den spelar med sin högsta frihet och djerfhet, ned till Horatius, hos hvilken den är mildrad till den eleganta, med termen ”persifflering” betecknade miniatur-ironi, hvars qvickhet är mindre fantasiens än förståndets. Men hända kan äfven, att till den komiska uppfattningen fogar sig i själens djup ett elegiskt element, som gör blicken ej blott öfverhufvud till en förening af skämt och allvar, utan ock enkom till en förening af löje och tår. Vi kalla dep då humoristiskt-komisk; eller, med en förkortad benämning, humoristisk. Det låter sig lätt förklaras, att man i den tidsålder och diktkonst, som framgått ur Christendomen eller uppspirat på dess grund, oftare anträffar detta slags förhöjning af den komiska verldsbetraktelsen. Dock kunna jemväl bland de Nyare nämnas ypperlige komiske skalder, hos hvilka det humoristiska åskådningssättet icke finnes; eller åtminslone röjer sig blott så sällan och flygtigt, att dess yttring halkar nästan omärkligt förbi, såsom en början utan utveckling. Sådana äro t. ex. Molière och Holberg, eller – om vi gå till den lyriska komiken – Béranger. Ingen kan frånkänna dessa skalder en stor rikedom på komisk qvickhet: men humorister äro de icke 100. Den verkliga Humorn träffas föröfrigt ej blott hos de författare, som enkom gjort den till sin diktningsart, – liksom Sterne och Jean Paul. Den möter oss äfven hos skalder, som åt den inrymt dels endast vissa af sina dikter helt och hållet, dels endast vissa partier af sina verk: således t. ex. hos en Shakspeare, en Cervantes, en Goethe, en Tieck, en Walter Scott, en Byron 101, en Paludan-Müller 102. Bland dessa förekomma dock sådana, hos hvilka det humoristiska skaplynnet väl icke herrskar uteslutande, men har en öfvervigt, som allrainnerst bestämmer äfven de öfriga komiska tonarternas användning.
Och från golfvet bligar sidenmasken med sina tomma ögonhålor – en modern narrkåpa utan de symboliska attributen – tuppfjädern, bjällerkransen och åsneöronen – prydnader, som kanske för evigt fastnat på den siste innehafvarens hufvud. Efter frukosten uppvaktar han kungen, som också, af alla tecken att döma, haft en orolig natt. H. M:t sitter slött hopsjunken i en stol, stirrande ut i luften med slocknande blickar. Omkring hans läppar leker det eviga leendet af stelfrusen ironi, och han mumlar mystiska ord om en kvinna som råder öfver jorden. – Hon ligger med armarna utsträckta i öster och väster och fötterna begrafna i antipodernas is; men hufvudet hvilar mot den norra polen, på en kudde af evig snö. Storbrittanien kallas den ena af hennes spenar, Danmark den andra – af den sög jag i barndomen näring, så att jag växte mig större, starkare än andra. — Jag vet, att ni också diat henne i smyg, herr etatsråd! Det finnes ett hemligt brödraskap af sju röda kavaljerer, hvilkas uppgift är att uträtta ondt i världen. – Jag är den förnämsta af dem alla och den ringaste är ni och min vänskap för er är ingenting annat än ett stänk af min sjudande kärlek till det onda – förstår ni? Hahaha! Han reser sig plötsligt; ögonen gnistra af elakhet och skadeglädje. Hans lynne är luft med kastbyar, nyckfullt som en modersjuk kvinnas. När förståndet klickar, upphetsar han sig ofta till vildhet med sina egna ord. – Tro aldrig att ni är säker! far han ut, i det han skakar sin knutna hand i luften. – Min vänskap är bara kärlek till det onda – och skall icke hindra mig att med glädje se ert hufvud under bilan! Så lugn som om detta vredesutbrott drabbat en annan än honom själf, står Struensee inför det upphetsade majestätet. En sjuk människas fantasier få icke bringa en läkare ur fattningen. – E. M:t mår icke väl – säger han i deltagande ton och ser kungen in i ögonen. Hans väsen ingifver den sjuke en känsla af trygghet, öfverretningen svinner, och de spända nerverna slappas.
Blott en enda dam uppträder i knäbyxor, o c b en äldre, ful, mager » miss » är det, så man kan ej begära att hennes k o s t y m skall finna m y c k e t anklang. Den m y c k e t omskrifna frågan: kjolar eller knäbyxor för velociped tyckes här m e d säkerhet vara löst till förmån för de förra o c h ej som i Paris för de senare. Säkert o c h obesväradt röra sig dessa många velocipedåkande herrar o c h damer mellan de rätt många ryttare o c h ryttarinnor, som afvikit från » the Rotten E o w » — H y d e Parks egentliga ridbana — för att k o m m a o c h se på » the cyclists ». Rätt många vagnar äro här äfven, tvåhjuliga eller fyrhjuliga » dogcarts », » phaetons » etc. m e d utsökta hästar o c h seldon, körda af eleganta damer, o c h man kan ej, tyckes mig, undgå att finna d e t vackrare att se en dam köra eller rida än » åka på velociped ». Bland d e ridande är e n liten » baby » på ungefär två år, s o m m e d säkerhet och vana rider sin » p o n y », ledd af » the g r o o m », som samtidigt ger ett stöd åt den lilla ryttariiman. M e n klockan är n u nära 12 o c h hvarje velociped måste försvinna, för att ge rum åt de tusentals ridande, s o m på eftermiddagen efter intagen lunch efterträdas af lika många åkande o c h än fler promenerande. » Parkåkning » (på velociped) är naturligtvis ett mode, ett den fashionabla världens tidsfördrif, som må ha kortare eller längre varaktighet, m e n det lider intet tvifvel att velocipeden som fortskaffningseller motioneringsmedel skall stå sig för damer lika väl som för herrar; o c h läkare äro i allmänhet öfverensstämmande i åsikten att denna, använd med måtta och förstånd, är lika nyttig för de förra s o m för de senare. Dess ofantliga spridning under detta år, e j blott i L o n d o n, utan öfverallt i England, är alldeles exempellös.
Augusti, då redan booch halm-skörden för året är fulländad eller känd, och hvarigenom vederbörande Embetsman erhålla längre rådrum och tjenligare tid, att om anskaffning till bästa pris af det för Hofstallet erforderliga qvantum hö och halm gå i författning; och dels att, enär härvid förekommer den omständigheten, att så väl en eller annan af de Uppbördsmanna-tjenster, hvilka i och för nämnde ränte-stråpersedlars emottagning tillförene funnos, numera är indragen , som ock, ali magaziner å flere af de förre emottagnings-ställena icke vidare der torde vara att tillgå, optionsrätten må medgifvas endast de räntegifvare, hvilka önska att prsestationen io natura verkstäl» 3* Besv. och Ocean, Utsi. BefJe, N:o 36, la å den plats, som för sådant ändamål kan varda anvisad ; Med hvilka vilkor Utskottet alltså de i frågavarande motionerne tillstyrkt; underställande dock vördsamt detta allt Rikets Högiofl. Ständers eget bepröfvande. Stockholm den 19 Januarii 1839, STOCKHOLM, Elmina ech Granberg» Tryckeri, t8aj. Stsv. och Oeconomie-Wtskottets 2?«f. N:o 37^ 14 Betänkande, i anledning af väckte Motioner om upphörande af National - Beväringen på Gottland. TJtskottets Utlåtande remitterat ett af Herr Grönhagen , Gustaf, afgifvet Memorial , hvaruti han , till beredande af nödige tillgångar för ökade Statsbshofs fyllande, föreslagit, att Gottlands NationalBeväring, såsom, alltför kostsam för Staten och utan motsvarande nytta , måtte förvandlas till conscription , hvarigenom skulle vinnas de förmo* ner: att Stats-Cassan skulle besparas ej mindre den af Rikets Ständer till nämnde NationalBevärings underhåll och aflöning anslagna årliga summa af 25,585 R:dr 16 sk.
Emb.-Bcraltelse den 15 No v. 1847. 47 beslutat; hvarjemte Kongl. Maj:t, medelst ytterligare Proposition af den 19 i samma månad, till Rikets Ständers antagande öfverlemna! det af Lagberedningen upprättade förslaget lill särskild lag om verkställighet af de i Strafflagen stadgade fängelsestraff, dock med de förändringar, Kongl. Maj:t, på sätt likaledes vidfogadt utdrag af Statsråds-protokollet, ansett af nöden, och under tillkännagivande tillika, att denna särskilda lag ej borde gå i verkställighet, utan i förening med Strafflagen. O O I anledning af samtliga Riksståndens remiss af dessa Kongl. Maj:ls nådiga Propositioner till Lagutskottet, för att utlåtande deröfver afgifva, hade Lagutskottet lill Rikets Ständer inkommit med sitt betänkande, deri Utskottet, — som, enär förslaget lill Strafflag hvilade på vissa bestämda, i särskilda kapitel upptagna grunder, trott sig i första hand böra underställa Rikets Ständers pröfning de'af dessa grunder, hvilka hade det väsentligaste inflytande på sjelfva Lagen, — således upptagit dessa ämnen, afhandlade i Lagens 2 och 6 kapitel, af hvilka det förra, jemförd! med särskilda lagen om verkställighet af fängelsestraff, bestämde "de straff, som efter lagen ådörnas må,” eller det ”straffsystem”, man sökte införa, och det sednare åter talade ”om de allmänna grunder, hvarefter straff mätas skola, så ock om nedsättning eller förändring af straff i vissa fall”, samt uppställde dermed det så kallade ”latituds-systemet” vid straffmätning; efter fullständig utredning af hvilka ämnen, sådana de äro i lagförslagen uppfattade och utförda, samt med vidare utveckling deraf i vissa delar, Utskottet, som ansett det vara af största vigt för sakens framgång och möjligheten att komma till målet, att Rikets Ständer, om än en fullständig granskning af förslagen vid då varande riksdag icke medhunnes, ändock uttalade sitt omdöme öfver de grundvalar, hvarpå förslagen blifvit byggda, trott sig böra till Rikets
Har ni glömt bort att skämta, fru Stjernfelt? EMMY. BARON. Å ja! Till s törsta delen. BARON. Och jag, som just lofvat mig så mycket nöje af er här på landet... EMMY. Och det skulle jag tro! Vore det s å underligt då? BARON. Nej, men om ni tänkt så föru t, skulle ni ha sagt mig det längesedan. BARON. EMMY. Det k an ni ha så rätt i , f ru Stjernfel t. Jag vil l inte inbilla er någonti ng. EMMY. Vet ni, baron B rinck, det är märkvärdigt hvad ni kan få mig att glömma det nyss förflutna...! BARON. Hvilket då? Att gå upp till väders? Ja, det glömmer ni totalt! (allvarligare) EMMY. Nej, inte det, utan det med min man... BARON. Nå, det är ju bäst vi gl ömmer det! Han var litet för glad, Stjernfelt, och litet för permanent glad! EMMY. Ni var sj älf inte mindre glad, baron Brinck . BAROM. Jo, lite lite mera spontant! Men j ag håller ihop desto l ängre, jag. EMMY. Ånej ni har blifvit mycket äldre..! BARON. Har j ag? Och ni har fått ett s ådant trött drag... BARON. EMMY. Nej s topp! Nu sk ämtar ni. Jag h ar inga drag als. Och h ar jag något drag , så är det ett drag åt fanders . Jag har litet större läkarprak tik och mycket större skulder, det är hela det trötta drag et. Det är bara ert sätt att tala! BARON. EMMY. Försök inte bli k änslosam med mig, det g år i nte! Det skulle vara roligare om fru Stjernfelt nu gick dit upp engång ... EMMY. Men. Inga men! Var nu inte sjåpig! Nå, bättre upp, bättre upp! EMMY. BARON. Mitt skoband h ar gått löst, j ag måste ner i gen och knyta till det. BARON. (motar henne) Nej, hålls där uppe bara! J ag kan knyta det, jag, so m är här nere. EMMY. (vill ner)
Jag delar .ej denna farhåga och tror i allmänhet det ingalunda vara utan gagn, att vid knytandet af äktenskapsbandet jemväl något tänka på den materiella delen af de plister, man åtager sig. Kärleken, det ömmare förhållandet emellan själarna, är visserligen det förnämsta, emedan det utgör äktenskapets moraliska element; men dernäst vigtigf är det ostridigt att icke vind för våg lemna omsorgerna för sin bergning och sina barns uppfostran, och jag tror det vara ganska godt, alt hustinu, åtminstone för det sednare ändamålet, för med sig någon liten fond i boet. Hr v. Hartmansdorff liar önskat vederbörande häradsskrifvare? redogörelser ofver tillståndet i Wärend? härad, för att derefter kunna bedöma resultatet af den lag om lika arfsrätt, som der gällt i 6oo år. I anledn. häraf får jag erinra , att Wärends härads egna representanter i BondeSt. på det högsta protesterat emot en ledamots förslag alt upphäfva arfsrättslagcn derstädes. Jag förmodar, att dessa representanter icke sakna kännedom om opinionerna inom sin hemort. För öfrigt, och ehuru jag anser det vara ft. o. Ad:? skyldighet att så sparsamt sorn möjligt bevilja återremiss, nödgas jag likväl yrka densamma, icke derföre, alt jag ju ej vill bifalla betänk, i dess helhet, utan derföre, att andra kunna finnas, hvilka vilja afstå första punkten om den lika arfsrätten, men deremot bifalla andra punkten om istadarutt, hvaremot jag åtminstone icke hört några anmärkningar framställas; och då Ujtsk. i ett betänk, sammanblandat dessa båda med hvarandra icke gemenskap ägande ämnen, så och enär Hr Gr. oLandtm, icke lärer tillåta, att ett betänk., förslå gången det föredrages, får punktyis pröfva?, ser jag mig föranlåten att begära återremiss. Gr. Frölich: Det är just emedan jag ej befarar, alt ju R. o. Ad. icke godkänner betänk, i dess helhet, som jag yrkar bifall till detsamma nu.
Men i alla andra mål, som genom besvär dragas under Hofrätten — undantagande sådana, som angå häktade personer, — förfares, enligt lag, 9 kap. 2 § Utsöknings-balken och 27 kap. 8 § Rättegångs-balken, sålunda, att klaganden förelägges, att "ofördröjligen" uttaga handlingarne, tillställa vederparten desamma och ingifva bevis derom till Hofrätten, allt vid vite af Motioner i B or g are-Ståndet 18(52. JtyF 189. 365 feni riksdaler. — Nu händer ofta, att klaganden försummar att uttaga handlingarne. Han fälies då, efter någon tids förlopp, till vitet och förelägges att fullgöra resolutionen, vid äfventyr, att det öfverklagade utslaget varder för laga kraftvunnet ansedt. Då fullgör han resolutionens föreskrift, inkommer inom stadgad tid med kommunikationsbevis och har således förvarat sin talan. Yederparten, som i första resolutionen fått sig förelagd t att afgifva förklaring inom viss tid, efter erhållen del af besvärshandlingarne, vid vite af fem riksdaler, försummar sin skyldighet i berörda hänseende och förelägges då högre vite; men förklarar sig icke ändå och får då föreläggande, med äfventyr, att icke vidare varda i saken hörd. Han kommer det oaktadt icke med förklaring och, då han emellertid har handlingarne i sitt våld, så förelägges han, vid vite, att allenast återställa handlingarne. Han försitter äfven detta vite, och nu har man ingen annan utväg, än att förelägga klaganden sjelf att inkomma med protokoller i målet och afskrift af besvären eller uppgift på deras innehåll, vid vite, och om nu slutligen klaganden icke efterkommer denna föreskrift, så fälles han till vitet och får enahanda föreläggande ånyo, med det äfventyr, att uraktlåtenhet att fullgöra hvad Hofrätten föreskrifvit, icke hindrar målets afgörande; hvaruppå omsider, i händelse klaganden ändå icke inkommer med protokollen och afskrift af besvären, Hofrätten i utslag afgör målet och förklarar sig, i saknad af nödiga handlingar, icke kunna göra ändring i Underrättens beslut.
Sedan jag nu yttrat mig om grunderna för denna författning öfverhufvud, tror jag ej att det skulle gagna till något att genomgå de detalj-bestämmelser Utsk. föreslagit, 8 II, " 54 Den aJuni f. m. helst jag anser de flesta af dessa stadganden komma att förfalla, i händelse Utsk., vid besvarandet af den återremiss, hvarom jag anhåller, skulle finna skäligt alt förändra sitt hetänk. elter de grunder. Frill. Hamilton uppgifvit, och hvilkas anlagande jag tillstyrker. Jag gör det af öfvertygelse, att derigenom kunna säkrast förekomma den dryckenskap, som härleder sig från brännvinstillverkning, snart sagdt i hvarje stuga på landet. Sä vidt jag förstår, ar det nemi. klart, att, i händelse genom bättre redskap och tillverkning varan kan åstadkommas för bättre pris, än del, hvartill en hvar med liten panna i sin spis kan åstadkomma det; så skall den, som med liten panna tillverkar dyrt brännvin, hellre sälja sin säd till den, sorn med stor panna tillverkar varan för bättre köp, och för säden eller potäterna taga brännvin eller penningar i utbyte. Med den köpta varan hushållar han troligen bättre, emedan han bestämdt känner det värde lion äger. Tillverkar han deremot brännvinet sjelf, så förspiller han säd och potates, utan att så noga beräkna hvad de varit värda. Då anser han sig hafva ingenting förfarit, ulan betraktar brännvinet såsom andra Imshållsförnödenheter, hvarmed han tycker sig ej behöfva hushålla så noga, eftersom det kunnat åstadkommas inom huset och ej kostat penningar. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komrne att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Frih. Hamilton: Jag hegärde ordet för att blott be svara ett inkast, som Frih. Cederström gjort mot mitt förslag, icke derföre att jag tror att mitt förslag är så fullkomligt, att det ej kan behöfva ändras och kunna blifva mycket rikligare; men jag har trott mig böra förklara hvarföre jag föreslagit en lägre skatt på pannor af 25 kannors rymd.
Majit i ttåber fa|l|lä(lt be mobetter, fpiutfa böra i @enerat Meb begagnanbe af bet mib febnafle rifhbag i fåbant affeenbe benutjabe anflag t)af»a 25 fats fer tifare od) mobetter för tängbmåttet, måtfärt för torra ocb ftptanbe maror, famt migter, bethman ocb röjjforfar btifnut inföpte för ©enerat Sanbtmäterifontoret ocb t)3ro»tnh Meb antebning af ©unbbethsfåotlegii nnberbåniga framftättning uw>i>öranbe af SDfebicinal* t)ar fongt. Majit i nåber förorbnat, att ben i 1855 årh ©tabga om »igtcn. mått od) toigt unbantaghmih mebbetabe titlåtetfe att, titt mäganbe af mebifamenter efter läfareh recepter, fortfaranbe å apotbefen begagna ben nu bntftiga mebicinalsttugten ffaOt uppt)öra meb utgången af år 1862, od) beit i famina ©tabga förejlrifna allmänna voigt berefter i afl mebifamenthbaiibel brufah. ©eban 9iifeth febnaft förfamtabe ©tanber bemitjat bet af .fongt. ©odnefarte» » ibcvfct
Skulle Närlagdö xroject til et Nytt Contributlons-sätt hafwa den lyckan at hedras med respective Ständens ädla bifall; sä blifwer detta höga bifall mig den högsta belöning jag djerfs mig Luffa. Stockholm den 4 Maj isog. Larl Schoerbing. Lxxeäitions. SscrstsrLrs. Up - Den 19 Maj. 19S Uppå gjord proposition reini tteraäes Herr LcboerbinZs ^semoria! sä wäl som de bilagdö exemplaren af hans Afhandling til BewillningöUtssottet. Grefwe De la Qaräie, siacod, yttrade sig förmoda, at det ej wore med manligt bruk enligt, at enffilta Män utom Ständen stnae til desamma med ktemoriawr inkomma: om fadant tillätes, befarade han, at Riksens Ständer skulls öfwerhopas af iviemoriawr och Forsing, och deras öfwerläggningar deraf fördröjas och ofta dragas ifrän sina egentliga ändamål. Herr von 8cliult2enbeim, Davicl, som hade begärt ordet, blef upropad och begpnte at tala, men blef innan kort afbruten af en Deputation frän det Högwördige Preste Ständet, anförd af Herr Biskopen och Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Oräen, Docior 1in§- »taäius, som tilkännagaf, at Preste-Ständet utmalt Ledamöter til Stats-Utffottet, och föreslågit at detsamma mätte med en instruktion förses. Äfmenwäl hade Preste Ständet, efter hällen Lfwerläggning, för sin del slädnät i det beslut, at LanLoUts?ottets utlätande rörande försträckning af 2 lviillioner R:dr til Förswars-merket, mätte inhämtas, innan det stadgade sina tankar öfwer den af Ridderskapet och Adeln gjorda proposition.
» Hvad som blifvit bevisadt genom denna process », skref en annan ultraradikal tidning, La Lanteme, » det är den samvetslöshet och lättsinne, hvarmed regeringen låtit en hop spelare och en skara banditer handskas med Frankrikes intressen, den franska fanans ära, frågan om fred eller krig. » Camille Pelletan, Henry Maret, Lanessan, Paul de Cassagnac och an ’ dra uttalade sig i samma anda, och åtskilliga af den utländska pressens organ kunde ej heller dölja sin skadeglädje öfver de svårigheter, som juryns frikännande utslag beredde Gambetta och franska regeringen. Många rådde att afskeda eller åtminstone förflytta Roustan. Gambetta lät likväl icke skrämma sig, utan bibehöll Roustan som minister i Tunis. Detta var visser ligen lika högsinnadt som oförskräckt handlad t, men kunde icke undgå att tolkas som ett öfvermodigt trots mot den allmänna opinionen och att sålunda ytterligare öka den stora impopularitet, som Gambetta ådragit sig genom Miribels utnämning. * Gambetta gjorde sig nu mer icke några illusioner om utgången af sitt försök att bilda en minister. Utan hopp om att kunna bibehålla makten, fortfor han * likväl att .utöfva den med kraft och i enlighet med de politiska grundsatser, han sedan åratal förkunnat och förfäktat. Som utrikesminister hade Gambetta många svårigheter att kämpa med. Hade han icke varit den, som 1870 förstått att kalla hela Frankrike till vapen mot den tyska invasionen, som ännu i februari 1871 hade ifrat för ett fortsättande af kriget till det yttersta? Hans namn ansågs af många i Frankrike och ännu flere i Tyskland liktydigt med hotelsen om ett revanche-krig. På samma gång Gambetta måste undvika hvaije steg, som kunde få utseendet af en utmaning mot Tyskland, hade han att med kraft bevaka Frankrikes intressen i afseende på det nyss af franska trupper ockuperade Tunis och det ännu under fransk-engelsk kontroll stående, men af en militärrevolt hotade Egypten. För befästandet af det franska protektoratet i Tunis lät Gambetta utarbeta en fullständig plan till reorgani-sation af landets administration, dom stolsväsen, armé och finanser.