Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Om bestämmande af de t eg Cap, 6 § Giftermäls Balken 0'miämnde stal till Dsmares rättighet att förkorria den tid af sex är, efter hwilken lysning pä' hustruns begär n mä ulf rdas efter bo trest man: I Del 699. 8ZA —. Om förklaring öfwer 6 Cap. 2 §. Mtstgerningv Balk. och 1 Cap. 9 §. Utsöknings Balken, pä säeant lätt, att Dom«remagten i alla hänseenden mä göras oberoende af den executiva: 1 Del. 699. 839- — Om lill ökning i ffjutolegan för postens förande, samt post-bönders i Westerbottens och WesierNorrlands Län befrielse iftän att smara wid postratt: l Del, 724 841- — Om Krono-anklagares och Actyrers ersättniNgsstyldighct till den anklagade och wittneN, i fao de ef med halfwa skäl styrka deras käromäl-' — Om stängsclflvldighet: 2 Del. 60. 6i. 76. 77. — pm dödsstraff för fvrfalst. n>ng af alla, sä publika werkö, som privata personers utgifne handlingar, som aga Pcnningewärde: 2 Del. 61. 76 - Om straff för swensta undersåtare som, utan tillständ, antaga tienst hos främmande herrskap: 2 Del 62. 76. — Om stärpning i straffet för ffogsäwerkan: s — Om lösen för gravations delvis: 2 Del. k26. — Om frihet till huebehofs», mföl > och sägqwarnars anläggande utan föregången syn och undersökning: S Del. 106. 175, —, Om fö:klaring af 2 mom, 24 §. 10 Cap. Rätteg. Balk, om tjnfwars lagförande: 2 Del. icff. 175.
På nu anförda skäl anser, för sin tiel, Utskottet någon lagförklaring i det anmärkta afseendet icke vara erforderlig och får derföre vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion icke måtte till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Stockholm den 27 November 1863. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1863. REGISTER öfver de af Rikets Ständers Lag-Utskott vid 1862—1863 årens Riksdag: afgifna Betänkanden, Utlåtanden oeh Memorial. Expedi . tinnen» Nummer. Arfskifte: förändring i tiden för dess ingifvande till domstol 17. — svar på återremiss 25. Arfsrätt för oäkta barn: ändring i stadgandena derom 69. — svar på återremiss 76. — voterings-propositioner 84. — Memorial om voteringens utgång i Förstärkt Utskott 88. Arfvode: åt Utskottets Sekreterare 34. — boupptecknings-: dess beräkning för fast egendom 53. 11. Beslut: af Svensk myndighet: om förnyande deraf då det förlorat sin exsekutiva kraft i främmande stat 12. Borgen för kostnad och skada i tvistemål, revisionsskillings nedsättande och doms fullgörande: upphäfvande deraf 90. Bouppteckning: förändrad lagstiftning om dess upprättande 18. svar på återremiss 24. Bränvin: tillägg till Kongl. Bördsrätt: dess upphäfvande för jord å landet 59. Bih. till IL St. Dom: viss tid för dess afkunnande i Rådstufvu-rätt 40. — Se: Borgen. Domare: ersättning till dem och målsegare, dä flera härader hafva gemensam tingsstad i brottmål 3. Dop: om handräckning för barns befordrande dertill 73. — svar på återremiss 82. 15. Eder: förändring i stadgandena derom 4 & 13. Egendom: omyndigs: förmyndares förvaltning deraf 32. svar på återremiss 86. Ekeskog: efterskänkande af Kronans rätt dertill 11.
N’o 2, med återlemnande af en utaf Johan Jacob Rutberg från Norrbotlens län, m. fl., väckt och lill Utskottet remitterad motion, i afseende å föreskrifterna om produktions-bevis för lax och smör, sorn från Norroch Vesterbottens län till annan inrikes ort aflastas; dels Banko-utskottets memorial N-o y , Prot.-utdrag den 22 Januari 1848. 25 med återlemnande af Lars Rasmussons från Götheborgs och Bohuslan väckta och till sistnämnde Utskott remitterade motion, innefattande förslag, att nya oktroyer icke måtte för privat-banker utfärdas, samt att hypotheks-föreningarne jemväl måtte i framtiden upphöra; och blefvo dessa båda motioner nu af ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterade. Den 22 Januari. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades lill Bevillnings-utskottet ett, i afseende å Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse med förslag till förnyad tull-taxa, denne dag af herr Hjerta, Lars, afgifvet anförande, tillika med de af detta anförande föranledda yttranden. S. D. Vid förnyad föredragning af BevillningS-utskottets den 15 och 19 dennes på bordet lagda memorial N:o 4, angående återlemnande af ledamöternes inom Ilederv. Bonde-ståndet Magnus Månssons från Östergöthland och Ola Pehrssons från Blekinge län motionerom ändring i nu gällande föreskrifter angående stämmoböternas fördelning; ansåg Ridderskapet och Adeln berörde motioner böra behandlas af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet. S. D. Vid föredragning af Stats-utskottets den 19 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 17, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 3, fann Ridderskapet och Adeln detta memorial ej erfor dra annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
450: — samt arvoden åt 15 Spel vid National-Beväringen 450: — tillhopa R:dr 15,048: 34. med deruti inbegripet värdet efter statspris för 654,720 kubikfot spanmål. Beväringsmanskapets vapenöfning. I afseende å detta anslag hemställer jag Beväringti underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t täcktes föreslå Rikets Ständer, att, med ^p^nöfning. bibehållande af den nu för bevärings-manskapet bestämda exercistid af trettio dagar, fördelade på två år i lika terminer, under det dervid stadgade vilkor att de två beväringsklasser, som i följd häraf årligen sammandragas, icke exerceras samtidigt, ifrågavarande förslagsanslag må för nästa statsreglerings-period uppföras till ett härför afpassadt belopp; och då Krigs-Kollegium, rörande nuvarande anslaget för detta ändamål, upplyst att brist deruti under åren 1859, 1860 och 1861 uppstått med tillhopa 313,256 R:dr 66 öre, eller i medeltal för år 104,418 R:dr 89 öre, torde, för öfrigt på skäl, som redan blifvit anförda för förhöjning 44 Bil. N:o 3 lill Kongl. May.ls Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1862 Försvarsverket litt lands i allmänhet. af Furagerings-anslaget, anslaget till Beväringsmanskapets vapenöfning äfven böra lämpligen förhöjas, i hvilket afseende jag i underdånighet föreslår, att hos Rikets Ständer mätte i Nåder hemställas om anslagets förhöjning i Riks-Staten från 488,333 Rdr till 860,000 Rdr: utgörande således den föreslagna förhöjningen 101,667 Rdr. Materielen. Försvarsverket till lands i allmänhet eller Krigs-Kollegii Afdelningar.
Naturligtvis finge först, innan man hunne till allt detta, ett lif af vedervärdigheter och stora försakelser föregå – sådant hörde till pjesen. Men då utgången blefve god (och huru kunde man tvifla derpå?), borde förspelet lätt låta bära sig. Emellertid var vår hjeltinna på intet sätt enfaldig: hon var tvertom en flicka med klart förstånd, och ehuru hon saknade den sorts takt, som umgängeslifvet och vanorna utveckla, saknade hon likväl icke egenskaper att förvärfva den. Men i följd af hennes lifliga sinne hade den helt och hållet romantiska uppfostran, som hon fått, så sammangjutit sig med hennes varelse, att hon trodde ingenting vara omöjligt, om hon än icke gick så långt i tron på händelserna som hennes mor. Dessutom sade henne denna mor beständigt att hon – dottern – var skönare än alla de hjeltinnor, som hon läste om; och då Blenda, för att bedömma sanningen häraf, såg sig i sin lilla spegel, förmodade hon att mamma kanske icke hade orätt, och med hemligt välbehag och barnslig naivitet nickade hon då åt sin förtjusande bild, liksom hon velat säga: vi få väl se hvad det kan bli af! Det bästa hos Blenda var dock hjertat, detta goda, älskliga hjerta, som ofta kom henne att uppoffra alla de granna drömmarna, ja sjelfva romanläsningen, för att hasta till en nödställd likes bistånd; och den hjelp, hon då gjorde, röjdes icke blott i vakande, vård och ömhet, utan äfven deri att hon i tysthet förfärdigade många små arbeten, af hvilka inkomsten var bestämd för dem, som hade mindre än hon. När så de hulpna hviskade att det var en himlens engel som besökte dem, då log Blenda lik en verklig engel och tänkte, att det aldra skönaste af allt skönt på jorden dock var att kunna tjena och trösta andra ”Sjusofverska, vill du ej vakna!” sade fru v. Kühlen, i det hon smekande vidrörde dotterns rosiga kind. ”Ack, mamma, hvilken tokig sömn och sådana tokiga drömmar jag haft!” Blenda räckte sina armar mot modern, och gömde sitt glödande ansigte vid dennas bröst.
Silla ferffilba afgifter, forn funna Remman påföras, böra öfra en i 0ebet*0cbcln utfatt ta», få att enbajt en fåban för år$t åt l;tuarje betalanbe tncbbclaö, enligt S5e»uillning^0tab; gans 4 Tlrt. 108 §. (9) 23 it). tia Si, 0t. f}3rot. 1834 & 1835. 10:be ©anti. 1 2lfb. 2 23anbet. 23ercittningS'göroröningen, I. vUV JL# 33eretinings* cd) 'Japcringö^ängb, hvaruti upptecfnas (Egare af Remman, 2ägcnf)cter, SBerf cd) inrättningar, jemte inncf)afmarc af 53ejtttningérätt å kronohemman, uti 3» 9?. ©ocfen för 9lr 18 . ©ett ©fattffptbiges 9tamn od) Garacter. éfroerjten 3?. 9?. i. $. bergsten . Remman, Sägenfjeter, S33crf od) inrättningar, m. m. Remman. ©tjernborg 35erg . 2Bif bito SOljölqroarn meb 2 par (tenar, går beta året bito ©äg bito meb 2 ramar, går öfwer 4 månaber af Sret| ©röntunbs ©tenfärtS-'ga6rif grätfedKäntor af anie SJtantal . SS S '*• pra 45,500 10 iEarering$-'Gommitte'enS förrättning. ■Ö* spannerpntb. ra ra s <■» §■■§ J* 2 or Q ■e ■ö i i Xarering$ £ommittéen$ anteifningar. I@?attf!riftwn i 9t. 9f. \ Säll.
2:dra punkten innehåller: ”alt inga kronoskogar hädanefter må till . enskilde personer afhändas,-samt att öfverlålelsen af Kronans mnark genom afvittringarne i de norra lånen följaktligen inslälles. Det är att behandla afvittringsfrågan alli för. summariskt. Enl. min åsigt, kunna icke R. St. med full besinning beslula något sådant, såvida derförinnan undersökning icke skett. Den 3:dje punkten stadgar: ”alt en i möjligaste måtto fullständig upgift å Kronans ännu i behåll varande skogar R. St. meddelas. Detta är mycket lätl sagdt och kan i de flesta orter lätt verkställas, men de största rymderne af Kronans nu behållne skogar finnas i Norrland, der en sådan upgift icke Utan vidsträckta och fleråriga undersökningar kan nprältas. Således anser jag förslagen i denna och nästföregående punkt icke vara verkställbara, om skrifvelsen skall affattas i så allmänna ordalag, som här är föreslaget. 24* 372 Den II November f. m. Dessutom kan upgiften blifva statistisk och ganska intressant, men hvad R. St. skola dermed egentligeo göra, kan jag icke finna. 4:de punkten lyder sålunda: ”att den ökade afkastning, som en förbättrad hushållning med skogarne å boställens och fromma stiftelsers mark bör medföra, icke må blifva en opåräknad inkomst för inne bafvaroe altena, utan till viss del äfven komma Kronan tillgodo”. Med hvad rätt Kronan skall kunna göra sig till godo skogar, som tillhöra fromma stiftelser, hvilka tillkommit genom enskilde gifvares frikostighet, kan jag icke inse. Väl må hushållningen dermed förbättras och inkomsterne deraf upbringas, men då böra dessa inkomster tillkomma stiftelserna, men alldeles icke K. M. och Kronan. Hvad för öfrigt angår den förbättrade hushållningen med skogarne och det påstående, alt K. M. och Kronan skulle göra sig detta till fördel, så befarar jag, ali ändamålet förfelas med ett sådant stadgande, ty på hvad sätt skola boställsskogarne kunna vårdas, om icke sådant sker af innehafvare!!.
Utskot» tet torde dervid finna till säkraste ledning för sig de ofvanåberopade Författningar* allenast Spanmåls-priserne m. m, något när* mare iämpas till närvarande tider* Remitterades till BancoUtskottet. Herr Heykensköld, Dettlof, förmälte frå* gatt om LåneReglementets förändring redan hafva förevarit hos BancoUtskottet, och att Utskottet funnit grunderna för detsamma böra jemkas. Detta Oaktadt skulle Herr Berghman^ Memorial till BancoUtskottet remitteras. Ridd. och Ad. Prot. N;o 17. lS. Den 5 Maj• Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar Bänkman att nästföljande dag sammanträda, för att utse en Elector efter Hans Excellence Herr Grefve Ruuth, hvilken blifvit vald till Le. damot i det särskildta Utskottet. Justerades följande Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofliga Ridderskapets och Adelns Plenum den 5:te Maj i8Jo. S. D. Tvänne LagUtskottets den 27-’de April på Bordet lagda Memorial — det ena af den litte April, angående yrkad skärpning i straffet för tjufvär, och förändring uti sättet till fångars förande —• det andra af den lgtde April, rörande yrkad ändring uti Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse, den 2g:de Mars l8ll, angående vederbörandes åliggande att lemna Presterskapet del af UnderDomstolarnes Utslag om dem, som för Lagbrott blifvit tilltalade och sakfall de elier under framtiden ställde; blek. vo å nyo föredragne, och, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, jemte desamma, till Utskottets vidare handläggning förviste. Ut supra. S. D. F öredrogos å nyo och biföllos följande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 27.'de April på Bordet lagda Den 5 Maj.
Två tjocka stockar voro likt två grindstolpar nedslagna tätt vid den öppnade löpgrafven, och här stannade konungen bakom en fallen fyrboll, hvilkens flämtande dager blottställde honom för fienden. Lilla Prinsen gaf honom en tveksam sidoblick och strök upp och ned på värjfästet med handen, som darrade något litet. Därefter klättrade han upp på den ena stolpen och ställde sig med armarna utefter sidorna. Då steg en underofficer, som kallades Mårten Predikare, upp på den andra stolpen. Han hade läderbrunt ansikte, svart hår och mässingsringar i öronen. Orörliga som två målade träbilder på ett katolskt åkerland stodo på så sätt de båda vakterna bakom sin konung, och de ursinniga ryssarna riktade sina slangor och fältstycken och musköter mot den underliga synen. Ingen ville ödmjuka sig och stiga ned först, och därför måste de stå kvar. Det pep och hven som af piskor och spön, som af stormilar och pipor, och gräsande kanonkulor kastade grus och torfvor i höjden. Det ljungade och åskade, och marken darrade som en skrämd häst, och träsplintor och stenskärfvor yrde. – Kungen är där! Nu vill han bli skjuten! – ropade soldaterna och störtade fram och drefvo zaporogerna mellan sig. Åter fattades spadarna, och åter uppsleto zaporogerna torfvorna och öppnade jorden för att kunna lägga sig ned och få ett skydd. Där stod nu i det flämtande tjärskenet excellensernas och generalernas majestät, knektarnas kamrat, på en gång landsvägsriddare, konung och filosof. Dagen lång hade mörka hågkomster smugit i hans fjät. Han mindes Axel Hård, som han själf dräpt i misshugg, och den dödskjutne ungdomsvännen Klinckowström. Han saknade ingendera, men han kunde ej glömma deras blodiga kläder. Allt det himlastormande lättsinnet från gossåren vaknade dock till lif och tystade de tunga tankarna, när han hörde kulorna. Han hade tömt krigsäfventyrens bägare i botten, och drycken behöfde dagligen kryddas allt starkare för att smaka.
– Nej, svarade vikomten hastigt och med en hög färg på sitt förställda ansigte ... Nej, jag begär icke detta. Jag reser redan i morgon. Må den stolta Annunciada bli lycklig! Detta är den sista önskan jag medför från Italien. Och må ni, min herre, gifva mig er hand på att ni ej hatar en man, som kanske sårat er utan att veta deraf. – Aldrig har ni det gjort. Jag visste att Annunciada ej kunde älska två gånger, men det gläder mig att få trycka er hand till tecken af öppen vänskap .. Och nu till affärerna. – Herr markis ... – Hör mig. Prinsessan hade under dessa dagar, då sorgen och oron öfver Guilios gåtlika försvinnande mycket angripit hennes helsa, kommit till den öfvertygelsen att, hur obetydlig min ställning än är i förhållande till er, det dock är bättre att Montefiorerna förena sin fattigdom, än att längre skilja den åt. Så snart hon gifvit detta bifall, har hon skyndat att eftersända lord Stouthead, hvilken under dessa sednare dagar varit snart sagdt bosatt i palatset, der han utsett de konstskatter han önskade som sällskap på sin återresa till England. Summan för dessa har satt prinsessan i stånd att honorera sin sons förbindelser, och ni skulle öfver all beskrifning såra oss, om ni dervid ville göra någon invändning. – Jag eger ej den ringaste rättighet dertill, min herre ... Se här prinsens reverser. Med ett penndrag, som angår en summa penningar, gör jag ett slutstreck öfver alla de dåraktiga förhoppningar, som under ett par månader utgjort min villa ... Är ni nu nöjd? – Fullkomligt! svarade Gaetano, och då han fått Guilios papper på fickan, mildrades fullkomligt det kalla uttrycket i hans ansigte. – Förlåt Italien, herr vikomt, hvad ni der lidit, men tro att ni lemnar qvar vänner, som mången gång med djupt intresse skola påminna sig er och det värdiga slutet af ert uppträdande inom en familj, som snart förlorar den andra eller rättare första af sina representanter, ty prinsessan är mycket svag. Här åtskiljdes de båda unga männen. Vikomten hade lyckats dölja sin förtviflan och Gaetano sin svartsjuka, som ändock brann på djupet.
Han har 8o Den 28 December e. m. blott sett saken från samma sida, som en HofRätt och Nedre JustitiseRevisionen. Jag vill ej vidare förlänga discussionen, utan anhåller om proposition å Grefve von Rosens förslag, med önskan, att man nu måtte använda någon del af samme frikostighet, som man vid flere tillfällen annars på Bankens bekostnad visat emot Byggmästare och Entrepreneurer. Herr Uggla: Det var i anledning af Herr von HartmansdorfFs yttrande, att Herr Adlerstam är Ståndets Ledamot, som jag anmälte mig. Jag känner honom blott såsom medborgare, och hans sak som en allmän sak. Frågan om han är Ståndets Ledamot, eller icke, kan ej ligga till grund för våra discussioner; jag skulle således önska, att man ej nämnde den saken. Skall lian ej få rätt hos oss, för det han hörer till oss? Man skulle kunna säga detsamma inom ett annat Stånd också. Det andra man sagt, är att man velat göra detta till cn nådegåfva. Jag. har påstått motsattsen. Det är en rättsersättning, som lian måste hafva; om man vill erkänna att lian lidit, till följd af en ofullständig författning. Dessutom får jag anmärka, att grunden för beräkningen väl icke kan blifva hvad egendomen inropades för, utan hvad den i värde gick till efter Banco-method, helst hvar och en vet, alt detta värde till och med är "Den 28 December e. m. 81 är ganska knappt. Jag liar såsom ersättning fordrat differencen emellan hvad egendomen var värd efter Banco-method, och hvad den gick till på auctionen, och dessutom fem procents ränta på summan. Betta anser jag vara det rättaste. Jag kan ej Uppgifva summan, blott beräkningsgrunden. Jag får således anhålla, att hvad jag föreslagit måtte blifva omröstnings-proposition. Grefve von Rosen: Med anledning af hvad Herr von Hartmansdorff sist yttrat, får jag underställa Ridderskapet och Adeln, och fästa uppmärksamheten på den sanning, att egendomar sällan på Banco-auctioner gå till det värde, som säljaren kunde få fördem, om de såldes under hand.
Den olyckan hade du inte kunnat afvärja ... och för resten ... är det en olycka att en enda gång i sitt lif ha fått erfara, hvad det är att älska och vara älskad tillbaka? VIGGO vänder sig bort för att dölja sin rörelse. Jag kan inte längre skilja svart från hvitt. Jag erkänner min oförmåga. Förlåt mig, att jag trängt in i din hemlighet och sjelfkärt trott mig kunna gagna dig med mina råd ... Här kan ingen menniska råda. LOUISE. Inte så, Viggo! Du är alltid så finkänslig och god. Du har inte trängt in i mitt förtroende tvärtom du är den enda menniska, som jag kunnat tala med om detta ... VIGGO med tårar i ögonen. Jag vill dig väl. Jag ville så gerna se dig lycklig. Men jag känner med dina nerver det är en åratal igenom samlad längtan, som nu slagit ut. Den har vuxit i lön under alla dessa år nu, när den blommar, har den så djupa rötter genom hela din varelse, att den aldrig kan ryckas bort. Bara vissna och dö men när den vissnar, vissnar du sjelf med den ... LOUISE. Du har förstått det. Ja, Viggo, ja, så är det. VIGGO. Det är som att stirra ut i mörka natten man ser inte en hand för sig. ^Böjer sig fram mot henne.^ Säg mig nu uppriktigt, kära lilla syster vill du att jag stannar hos dig? LOUISE skakar på hufvudet. Det hjelper inte. Du har rätt här kan ingen menniska råda. Tystnad. VIGGO. Hur kom det sig? LOUISE. Vet inte! Kanske af glansen kring hans namn kanske deraf, att hans verld var så främmande för min, att den just derigenom drog mig oemotståndligt till sig ... Eller ^sakta^ kanske det var min natur, som tog ut sin rätt . att älska en gång. VIGGO. Och nu strider naturen sin strid på lif och död ... LOUISE. Jag fruktar striden är utkämpad redan. Jag känner inte längre mig sjelf. Jag är som en gengångare här i dessa tysta, låga små rum, der damtygen kläda möblerna som hvita liksvepningar.
Vare ock i cilla of vanberörde fall de vid förseelsen nyttjade redskap och det tillverkade brännvinet förbrutna , den händelse undantagen, i afseende på redskapen, att egaren gitter bevisa, att. de blifvit frun honom, stulna. Då, enligt W Art. 8 destille rings-pannor a f högst 6 kannors rymd få af de till brännvinsbränning berättigade obehindradt brukas, må icke, äfven i det fall att brännvinsbränningen är inställd, deslillering med sådana pannor anses oloflig eller ledande till ansvar.” /f Art. 3 Presteoch Borgare Stånden hafva ovilkorligen gillat hvad Utskotten härom föreslagit; men sorn BondeStåndet gjort den, efter Utskottens mening, tjenliga redactions-förändring i 2 Momentet, att, i stället förorden: ”panna eller pannor af tillsammans större rymd än g0 kannor,” bör inflyta: "redskap af större. rymd än Bevilln.-j Lagoch Oec.-Utsk. Mein. 33 deri högst tillåtna,” så torde densamma af öfrige Riks-Stånden äfven godkännas. Presteoch BorgareStånden hafva godkänt den af Utskotten härvid föreslagna förändring, nemligen, att i stället för orden: ”bote första gången 10 R:dr, samt om” etc., borde införas: ”bote för hvarje vid serskildt tillfälle utöfvad så beskaffad förbrytelse, första gången lian derföre lagföres, 10 R:dr, samt om” etc.; men Ridderskapet och Adeln och BondeStåndet hafva deremot gillat 1824 års redaction. Och enär, enligt 87 §. RegeringsFormen, i frågor om lagförändring, tvänne Stånd stanna emot två, frågan om sådan förändring bör förfalla, så lärer någon förändring uti 182/j års Författning i denna del nu icke kunna beslutas. 5 Art. 4 §.
Skrifvelse N.-o 133. ne Orden Pehr Niclas Poignant att vara Rikets Ständers JustiIiae-Otnbudsman, samt Hof-Rätts-Rådet i E. K. M:s och Rikets Svea Hof-Rätt och Riddaren af E. K. M:s Nordstjerne-Orden Carl Ludvig Landin att vara Justitiae-Ombudsmaunens Suppleant, men Revisions-Secreteraren Poignant derefter med döden afgätt, hafva Rikets Ständer i JustitifeOmbudsmans-Embetet insatt FIof-Rätts-Radet Landin^ hvilket Rikets Stander härigenom få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 September i834- N:o 133. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 171 Sept. 1834- Preste-Ståndet den 17 Borgare-Siåndet den 17 Bonde-Slåndet den 17 Rikets Ständers Förordnande för Hof-Rätts-Rådet C. L. Landinj att vara Rikets Ständers JnstiLite-Ombudsman. Yi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer &c, &c. &c., som härstädes å Urtima Riksdag äro församlade, gore veterligt: att, sedan, jemlikt hvad 96 och 97 §§. Regerings-Formen samt 63 §. Riksdags-Ordningen stadga och förmå, Väre utsedde Electorer, i laglig ordning utsett Revisions-Secreteraren och Riddaren af Kongl. Nordstjerne Orden P. N.