Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
12:o omläggningen och förbättringen af allmänna landsvägen inom Wahlbo och Ofvansjö socknar, mellan Gefle och gästgifvaregården Åsbacka i Gefleborgs län, hvilket vägförbättringsarbete bordt fullbordas före 1852 års slut; varande dock, den 4 Januari 1854, arbetstiden förlängd till den 1 påföljde Oktober. 13:o omläggningen af vägar inom Ahle härad af Elfsborgs län, på vägsträckningarne dels mellan Stockholm och Götheborg och dels mellan sistnämnde stad och Wenersborg, hvilka arbeten bordt fullbordas inom den 1 Oktober 1854, men, den 19 September sistnämnde år, förlängdes arbetstiden till den 1 Oktober 1855. 14:o omläggningar å allmänna landsvägen mellan Wexiö och Carlshamn, förbi de branta backarne på gränsen emelian Kronobergs och Blekinge län, d:o d:o inom den 1 Oktober 1854, med hvilket företags fullbordande likväl anstånd, under den 22 Januari 1855, beviljats till den 1 Juli samma år. 15:o anläggningen af ny väg från Neder-Kalix til! Ytter Mordjerf i Norrbottens län, d:o d:o inom den 1 Oktober 1854, hvarmed likväl anstånd, den 23 Augusti nämnde år, beviljades till den 1 Oktober 1856. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Exjj edil i o n s-L Iskallet s Förslag lill underd. 63 är, eller utfordrar hvad lian vet af skatt, tull eller utskyld redan guldet vara; varde afsatt och förklarad ovärdig att i rikets tjenst vidare nyttjas. Gör han det för egen fördel; då skall han dessutom till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år dömas. 10 §. Gör embetsman uppsåtligen orätt genom afkortning, vid bestämmande eller uppbörd af skatt, tull eller annan allmän utskyld; straffes med afsättning, mistning af embete på viss tid eller böter. Gör han det för egen fördel; varde afsatt och förklarad ovärdig att i rikets tjenst vidare nyttjas samt dömes dessutom till straffarbete i högst två år: äro omständigheterna synnerligen försvårande; må tiden för straffarbetet till fyra år höjas. 11 §.
Det minsta belopp, hvartill denna förhöjning kunde beräknas, vore 15,000 R:dr; och har Kongl. Maj:t i anslaget för folkskolelärare-seminarierna äskat tillökning med nämnda belopp. Inom Preste-Ståndet har Biskop Sundberg (i motion N:o 60) hufvudsakligen anfört, hurusom den af Kongl. Majit begärda förhöjning i anslaget till folkskolelärare-seminarierna otvifvelaktigt vore otillräcklig, såvida något mer åsyftades än att blott i afseende på lärarekrafter, lokaler, undervisningsmateriel och andra nödiga hjelpmedel försätta i fullgodt skick de seminarier, som, enligt Kongl. Kungörelsen angående seminariernas organisation den 22 April 1864, borde ombesörja ifrågavarande undervisning. Motionären ansåge det antagandet icke sakna skäl, att den nådiga Propositionen hufvudsakligen afsett denna redan beslutade organisation. Föredraganden för Ecklesiastik-ärenden syntes ock i det bifogade Statsråds-protokollet genom ordet “minst11 framför den uppgifna siffran hafva velat fästa Kongl. Majits och Rikets Ständers uppmärksamhet på önskvärdheten af ett ännu högre belopp än siffran angåfve, såvida alla behof uti den omhandlade vigtiga angelägenheten skulle nöjaktigt kunna fyllas. Och att åtminstone ett stort behof, utom de nyss uppräknade och närmast afsedda, redan förefunnes, vore, enligt motionärens åsigt, alldeles uppenbart. Den åberopade Kungörelsen upptoge för rikets vestra provinser från gränsen af Dalarne och Nerike ned till Skåne endast ett seminarium för manliga lärjungar, nemligen det i Göteborg förlagda, vid hvilket under 1865 års hösttermin 115 lärjungar varit inskrifna. Att detta antal inom mycket kort tid skulle komma att ansenligt ökas, om den uppgjorda anordningen verkligen blefve genomförd, vore lätt att förutse, då i sådant fall provinserna Wermland, Westergötland Dalsland, Bohuslän och Halland med en sammanräknad folkmängd af 1,122,595 innevånare komme att förse det nämnda seminariet med sina skollärare-ämnen. Carlstads seminarium hade för närvarande omkring 60 lärjungar.
Hvarefter det af Comiterade upprättade, här ofvan intagne, Contraförslag samma dag, eller den 28 November 183r, till slutlig pröfning förekom, och blef, vid anställd omröstning emellan 10 då tillstädes varande Fullmäglige, af 7 Ledamöter afslaget, förnämligast af de anförde skäl, dels att värdet i Bancosedlar af Hamburger Banco, vid liquidations-tiden icke kunde på förhand bestämmas, och fara således vore, att de anvisade Fonderne kunde finnas otillräcklige, dels ock att det framställda förslaget icke vore annat än en låne-operation, emot en obilligt hög ränta, enär möjligheten att, utan förlust, verkställa den ifrågavarande leverancen af silfver berodde på en osäker förutsättning, det Kongl. Majit komme att medgifva Silfvervexlingens början få månader efler af Fulimägtige gjord anmälan, att alla förberedande åtgärder voro fullbordade, men, vid den ofördelaktiga liandels-conjuncturen och allmänna ställningen, ingalunda vore bestämdt afgjordt, att Banken år >832 Liefve till Silfverutvexling öppnad, och, i motsatt fall, följden skulle blifva, att en ej obetydlig summa af Bankens metalliska tillgång vore att anse såsom bortskänkt. Ett annat anbud till leverering af 5to,ooo R:dr Silfver funnes väl sedermera den 22 December 183 r vara bos Banco-Fullmägtige anmäldt, men till i5o sk. pris, och af sådan beskaffenhet i öfrigt, att Fulimägtige, med undantag af en dåvarande Ledamot, Herr Öfv. Lieut. Hjerta, vid anställd omröstning, genast förklarat sig ej kunna derå fästa något afseende. Till följd hvaraf Banco-Fullmägtige, uti skrifvelse af den 29 derpåföljde December, hos Kongl. Majit i underdånighet tillkännagifva, att Fulimägtige, oaktadt alla bemödanden, dittills icke förmått fullborda de för Silfver-utvexlingen nödige ansedde, af Rikets Ständer anbefallde, förberedande anstalter.
Beträffande åter handelsflaggan, hade Storthinget den 23 November 1814 fattat det beslut, att »den dåvarande Norska handels»flaggan skulle, intilldess nästa Storthing annorledes bestämde, nyttjas på alla de fartyg, »som utsändes på närmare farvatten och som icke behöfde turkiskt sjöpass», hvilket beslut Kongl. Maj:t den 12 Januari 1815 stadfästade som lag. Det år 1815 församlade Storthinget ingick derefter i denna fråga med en underdånig adress, hvari begärdes: »l:o att Kongl. Majit måtte företaga underhandlingar med Barbaresk-Staterna »angående den tribut, som kunde fordras alternativt för en särskild eller gemensam han»delsflagg; »2:0 att dessa underhandlingars utgång måtte meddelas nästföljande Storthing; »3:o att det tills vidare måtte tillåtas Norska fartyg att nyttja Svensk flagg, der »turkiskt sjöpass behöfdes; och »4:o att Norges dåvarande flagg måtte tills vidare brukas på alla Öfriga farsvatten. » I öfverensstämmelse med Norska Regeringens den 16 Februari 1816 häröfver afgifna yttrande, biföll Kongl. Majit den 4 påföljande Mars hvad Storthinget under Nlris 3 och 4 begärt och öfverlemnade i öfrigt saken till Stats Ministern för Utrikes-ärendena för den åtgärd, hvartill l:a och 2:a punkterna kunde föranleda. Det andra Lagtima Storthinget anhöll derefter år 1818, att Kongl. Majit mätte meddela Storthinget underrättelse om utgången af de underhandlingar, som kunde egt rum med Barbaresk-Staterne, i anledning hvaraf Kongl. Majit, efter det gemensamma Stats-Rådets börande, gaf Storthinget tillkänna, att, på angifna grunder, icke några underhandlingar blifvit inledda.
POSSE. J, F. FAjir/Eus. Isr. Tauvon. Stockholm den 29 Januari 1810. W. Kur ström. Tilt Kongl. Majit underdånig-,t angående Bitets Ständers Revisorers sistlidet år afgtftia berättelse. — 12 — Chefens för Topografiska Corpsen underd. utlåtande. Underdånigste Utlåtande! Eders Kongl. Majestät har, i Nådig remiss af den 24 sistlidrie Januari!, behagat infordra mitt underdåniga utlåtande öfver den del af Riksens Ständers Revisorers år 1839 afgifne Revisions-Berättelse, som rörer förvaltningen af Topografiska Corpsens medels-anslag för åren 1836 och 1837. I denna Berättelse, hvaraf ett transumt blifvit mig i Nåder tillställdt, hafva bemälte Revisorer anmärkt: att ej allenast den vid 1836 års början varande behållning R:dr 2,169: 45. 1. under de håda revisions-åren blifvit använd, utan ock anslaget öfverskridit, så att, vid 1837 års slut, en skuld uppstått af R:dr 2,951: 2. 2, att ersättas af 1838 års anslag. Till besvarande af denna anmärkning får jag i underdånighet anföra: alt arbeten af den beskaffenhet som de ifrågavarande, icke kunna qvantitativt, lika för hvarje år, bestämmas, lika litet som kostnaden för samma arbeten kan, på förhand, noggrant beräknas; att, för ett år, arbeten kunna förekomma hvarvid endast Corpsens egen personal kan användas, då ett annat år arbeten blifva nödvändiga, till hvilkas utförande fordras biträde af en, från Armeen commenderad, personal, vida öfvérstigande Corpsens egen.
StatsUtsk. eger samma anmärkmsrätt som Konst.Utsk. och har, som jag vill påminna mig, äfven vid något tillfälle densamma begagnat. Då nu icke så skett, så är att förmoda det StatsUtsk. icke upfattat förhållandena från samma synpunkt som jag. För den enskilde Riksdagsmannen skulle det således vara förmätet att tilltro sig ett säkrare omdöme än dessa båda Utsk. Jag har således ingenting att göra, och jag medger gerna, att enda vinsten af det långa tal, hvarmed jag uptagit Hrnnes upmärksamhet, varit den, att jag fått i R. o. Ad:s prot. nedlägga mina tankar, för att der i en framtid bära vittne om den konseqvens jag åtminstone sökt ådagalägga under ett nära 50-årigt parlamentariskt handlingssätt. Hr Carleson, Edv. Henr.: Såsom bevis att Hr Gr. Anckarsvärds yttrande ännu tarfvar ett beriktigande kan omnämnas, att Hr Gr:s flere gånger, såsom stöd för hans anmärkmr, framställda upgift, att neutralitetsförklaringen afgafs redan den 15 Nov. 1853, i så måtto strider mot verkligheten, som redan offentliggjorde handlingar visa att den icke beslöts förr än den 14 Dec. samma år, hvarförinnan den icke kunde vara afgifven. Denna neutralitetsförklaring var icke allenast ett tillkännagifvande från Sveriges sida, att detta land skulle förhålla sig neutralt under en strid hvars angifna syfte icke i minsta mån rörde dess intresse, utan den var Den 17 Juni e. m. •181 äfven ett fastställande af det begrepp, som man enligt Svenska Regeringens tanka borde fästa vid ordet »neutralitet». Det är bekant att, sedan lång tid tillbaka, oell isynnerhet sedan slutet af 18:de århundradet, nästan under hvarje europeiskt krig tvist upstått om neutrala makters rätt. Om det sista kriget utbrutit innan neutralitetsförklaringen blifvit afgifven, skulle tilläfventyrs tvist om de rättigheter och skyldigheter, hvilka tillkomma Sverige såsom neutral makt, hafva upstått midt under kriget, och hvart tvisten då skulle kunna hafva ledt, torde vara vanskligt att beräkna.
B:ko för hästen, sä uppkommer i anledning häraf för furagerings-anslaget en ökad utgift, hvilken för Regementets 537 hästar belöper sig till 9,397 R:dr 50 öre R:mt; Och har Kongl. Majit velat sådant till Rikets Ständers kännedom meddela, för den händelse Rikets Ständer skulle finna lämpligt att uti den blifvande Riks-staten härmed jemväl förhöja nämnde anslag, hvilket väl är af förslags-egenskap, men hvars i Riks-staten synliga summa på långt när icke varit tillräcklig att betäcka de från anslaget utgående utgifter, som under åren 1851—-1855 i medeltal öfverstigit Riksstats-anslaget med omkring 130,000 R:dr Ruut. Mathållning för manskapet vid Garnisons-Regementena. Under åberopande af hvad, i afseende å denna för ifrågavarande manskaps ändamålsenliga och nödiga underhåll högst vigtiga omständighet, till Stats-Råds-prctokollet öfver Landtförsvars-ärenden för den 14 dennes finnes yttradt, samt hufvudsakligen med heinfad anledning af hvad Rikets Ständer vid förra Riksdagen, då ett extra anslag, ehuru alldeles otillräckligt, för ändamålet beviljades, i ämnet förklarat, föreslår Kongl. Majit, att uti Riksstaten härtill må uppföras ett särskildt nytt anslag, hvilket, i anseende till utgiftens omvexlande belopp, såsom af varuprisen helt och hållet beroende, torde böra blifva ett förslags-anslag, men kunna enligt de gjorda beräkningarne upptagas till 150,000: —- Transport 1,173,253: 29. Kongl. MajUs Nåd. Beväringen. Li[b ev ä rings-Begemen le t.
I följd häraf blefvo de fleste utlemnade lånen omsatte mot nya förbindelser, löpande med sex procents, med bevillningsafdrag minskad, ränta samt ställde att återbetalas efter dels 14 dagars, dels en månads uppsägning, hvarjemte alla lån, som under tiden från den 25 Februari till och med den 7 September innevarande år utlemnats, äro löpande med 6 procents ränta. De efter nämnde tid utgifna lånen, uppgående till ett sammanräknadt belopp af 1,364,600 R:dr Runt, äro deremot förskrifna med 5 procents ränta. För öfrigt hafva Fullmäktige, tili rörelsens underlättande, icke blott undvikit uppsägning och indrilning af de utlånte medlen, utan ock, då sådant utan olägenhet elier uppoffring för Riksgälds-kontoret kunnat ske, i allmänhet medgifvit de låntagare, som velat inbetala sina lån, att, utan uppsägningstidens afvaktande, få verkställa liqviden, äfvensom att på lånen få göra afbetalningar. För samma ändamål, eller för att undvika uppsägning, hafva ock Fullmäktige, för ett tillfälligt kortare behof, under den 15 sistlidne Juli, hos Stockholms Enskilda Bank upptagit ett lån å 750,000 R:dr R:mt, löpande med 5 procents ränta, hvilket den l derpåföljde September blifvit återbetaldt. I sammanhang härmed hafva Revisorerne ansett sig böra vitsorda, att den utvidgade frihet, som, jemlikt reglementets 225 och 231 §§ blifvit Fullmäktige medgifven att, vid förräntning af Riksgälds-kontorets medel, pröfva säkerheten samt med lån understödja icke blott Hypotheks-föreningarne, utan äfven städer och menigheter samt penninge-förvaltande verk och inrättningar äfvensom andre större bolag och föreningar, visat sig i alla hänseenden gagnelig.
Af dera åter, hvilka åro capitalister, anginge frågan icke andra än de få, som hafva sitt arf innestående hos förmyndarne sjelfva; hvaremot alla öfrige, hvilkas capital varda af förmyndarne till ajodre fastighets-egare utlånte, >— och dessa omyndiges antal vore det största — befunno sig i alldeles samma behof, som alfmänhetén, och hade samma interesse i de tysta förmonsrätternas afskaffande. Den ifrågavarande lagförändringen medförde således icke i sjelfva verket, för pluraliteten af omyndige, någon uppoffring utan vore tvärtom, äfven för dem, i flera hänseenden fördelaktig. Det hade varit en önskan, länge hyst af de män, sorn theoretiskt och practiskt vinlagt sig otn juridiken, alt få borrt stadgandet om de ifrågavarande tysta förmonsrätterne, hvilket bär stämpeln af en förfluten tid. Och det borde erkännas, att Regeringen visligen gått den bildade delens af Nationen önskningar till mötes, då den framställt denna proposition, som Lag-Utskottet vid föregående Riksdag nära nog enhälligt tillstyrkt, fastän det då icke lyckats alt i Stånden vinna bifall till förslaget. Man hade ofta det felet alt fästa sig vid sådane förslag, som fordrade stora kostnader, men skänka föga uppmärksamhet åt dem, som med ringa uppoffringar ledde till stora ändamål. Sådant syntes ock förhållandet vara liär, emedan det vore utom tvifvel, att om Kongl. Maj:ts Proposition gick igenom, jordbruket blefve mera betjent dermed, än med alla anslag för detsamma aiS förkofran, och att kommande slägten skulle derigenom beredas större fördelar, än dem de tysta förmonsrätterne tillfälligtvis kunde lemna. Ville man hemta exempel från andra länder, så skulle man erhålla den underrättelsen, att i Frankrike, der de ifrågavarande förmonsrätterne länge qvarstått, hade de nyligen blifvit borttagne såsom ett ofantligt hinder för en väl ordnad realcredit, och i Preussen, hvilket land blifvit räddadt från undergång genom sina, på en sådan credit grundade Hypotheks-Inrältningar, finnes icke några tysta förmonsrätter. Af serskilde
' När skadans proportionerliga belopp till det hela sålunda blifvit bestämdt, tillämpas samma proportion ä försäkringsvärdet, och derigenom visar sig huru stor förlusten efter detta värde skall blifva, d. v. s. huru mycket försäkringsgifvaren skall betala. Resultaterna af denna method blifva dock olika alltsom .man, vid jemförelsen af det skadade och det oskadade godsets värde i lossningsorten, verkställer jemförelsen efter godsets bruttoeller nettovärde (utan eller med afdrag af frakt, tull, och andra kostnader). Understundom äro nemligen utgifterna för godset i skadadt tillstånd lika stora som för samma gods i oskadadt tillstånd. Sker nu jemförelsen efter nettovärdet, så blir afdraget för det skadade godset proportionsvis större, skilnaden mellan godsets värde i skadadt tillstånd 109 emot dess värde i oskadadt tillstånd följaktligen äfven större, och försäkringsgifvarens ansvarighet i förhållande ökad. Sker jemförelsen åter efter bruttovärdena, ingär den förlust af frukt, tull och kostnader, försäkringstagaren lider på del skadade godset, icke i bestämmandet af dettas värde i förhållande till oskadadt gods af samma slag, och följaktligen ej heller i bestämmandet af försäkringsgifvarens ansvarsskyldighet, hvilken således ej kommer att omfatta denna förlust. Då man emellertid ansett att genom den förra methoden (värdering efter nettovärdena) försäkringsgifvaren skulle komma i en alltför ofördelaktig ställning, har man i allmänhet gifvit den sednare methoden företräde, helst som försäkringstagaren eger ett medel att skydda sig emot de olägenheter denna method för honom medför, nemligen att taga särskild försäkring å de förluster af frakt, tull etc., som genom denna melhods användning för honom uppstå (jfr. förslaget § 201 mom. 2).
Då intetdera är fallet med Herr Bomans ifrågavarande motion, måste häraf vara klart, att den blifvit för sent väckt och att proposition derå af sådan anledning ej grundlagsenligt bör kunna framställas, enär Grundlagen ej gjort något undantag för väckande af så beskaffade motioner som den förevarande. Om, i strid emot Grundlagen, den åsigt skulle göra sig gällande, att ingen preskriptionstid förefinnes för framställande inom Stånden af yrkanden om representanters uteslutande derifrån, utan att några förut okända anledningar dertill förekommit, så torde det lätt inses, att de vigtigaste följder för rcpresentantkallcts utöfning deraf skulle kunna uppstå, och att ett eller annat Riks-Ständ skulle kunna befinna sig uti ett ständigt upplösningstillstånd. Den ena dagen framställer Herr Boman påstående om Herr Wallenbergs uteslutning, men vinner ej majoritetens bifall till sitt yrkande. Den andra dagen kon Herr Wallenberg framställa enahanda yrkande mot Herr Boman och må - 20 Konstitutions-Utskottets Memorial .M 4. hända hafva bättre utsigt till framgång. På enahanda sätt kan derefter fortsättas med den ene efter den andre, till dess den för tillfället rådande majoriteten befriat sig från alla för densamma mer eller mindre misshaglige Ståndskamrater.
SKtfetS ©tdnberS 9fttf$gdlb§'-(§otttotré tttbatancerabe ©fulber fann åtHgdngat orf> ^orbringar* €apital*0fulfcev på beftåm&e ti&ev tiU betalning fovfaUne ocl) lopanöe mcb vanta. Upptagne Sålt mot Obligationer meb 5 proc. ranta 9?:br 1,845,950. i®ito btto mcb 4 bito bito 4/9°°- ^o^o. Sall Rtfcfö ©tänbcrö 23anf utgiftte Obligationer meb 4 proc. ranta famt 2 proc årlig afbetalning på primitiba Kapitalet 4,400,000. ® efjutom: ©ötba Kanalbolags infatte mebel till fäferbet för återflåeube arbeten i fmmnbpggnaböibäg, a f)U>dfa mebel, få långe be tnneflå, gobtgöreö 5 prot. årlig ränta .. 13,721: (Duppfågbava Capital, bwavå enbafl: ranta goPtgovee. £bgflfalig ipauö 3Kaj:t Äonuug Sarl XIIIiö £emgiftSSapital meb 5 proc. fänta * 100,000. Srottfyätte ©lufjioerfo Sottfcblar mcb 12 proc. ränta, broaraf innel)ålleé i5 proc. beibtfluing 32,833: 16. SifRäntcSånet mot 8f proc årlig ränta 3,916:32. ®cit af (Sötfja Kanalbolag infatte ReparationSfoitb, btoarå gobtgöreö 5 proc. årlig ränta 93,926. Rffatt fumma för ©öbcrtelje Kanalbolag, bmarå gobtgöreé 5 proc. årlig ränta ... 3o,ooo.
Riksdagsman lät öfvertal a sig att komma hit upp, det behöfs minsann någon som k an ta bladet från munnen och sjunga ut för de här g rälmakarne i stånden. Men kära madam Nyman, en fluga gör ingen sommar, och hvad ska jag kunna u trätta emot så många. Jo, det ska jag säga Riksdagsman, h är finns nog folk som både vet och vill det rätta, men de äro sådana harhjertade stackare att de intet töras u t med det, men få de bara någon sjelfständig k arl som ställer sig i spetsen för dem, så följer nog hopen ef ter. Det är besynnerligt; vi ha ändå så många och stora förmågor här. Ja, men ser Riksdagsman, det är jus t olyck an att vi svenskar äro så fasli gt tröga af oss och rädda för allt som är nytt; vi tycka vi, att när far och farfar h aft det på det sättet, så behöfva barn och barnbarn intet h eller ha det bättre, och på det viset komma de ihop hvartannat eller hvart tredje år och ligga här i Stockholm i många månader och hålla tal och v äcka motioner; men hvad h a de 23 uträttat fö r landets nytta, när de resa hem igen? jo platt ingenting så har det nu gått alla åren, och det lär v äl inte bli bättre den här g ången heller, kan jag tänka. ANDRA SCENEN. GERTRUD. DE FÖRRA. Mormor! Mormo r! ett bref från Kungen, se hans eg et sigill ( kysser bref vet ), hans vackra sigill! Hans egen kammartjenare v ar här med det. Så du flyger flicka; nig då vackert och helsa på Riksdagsman Erik Jansson. G e r t r u d ( niger djupt ). Välkommen till Stockholm Riksdagsman. ( If rigt ) Nå mormor, hvad skrifver Kungen? Ha då inte en sådan förskräcklig brådsk a. ( Läser ) »Min bästa Madam Nyman, om ni inte är upptagen i afton, får ni ett besök af er högt bevågne Gustaf». ( Talar ) I afton! G e r t r u d .
Cederström upptagit i sin reservation, och det på den grund, att det förslag som Utsk. afgifvit uli 2:dra punkten innehåller vissa bestämmelser, genom hvilkas antagande R. St. skulle på förhand yttra sin mening, innan man ännu känner de förhållanden, som skulle uppkomma ifall K. M. funne för godt alt åt en und. skrifvelse i ämnet lemna nåd. bifall. Jag anser detta vara orätt; skall en und. skrifvelse beslutas rör:de denna fråga, bör den vara affattad i andra ordalag. Deremot om Frih. Cederströms förslag antages, hade man alldeles icke fattat något beslut på förhand innan saken vore utredd. Blott på sådant sätt kunna båda statsmakterne komma till en gemensam åsigt af saken och den väckta frågan få eli önskligt slut. Hr von Hartmansdorff: Då man nu gått närmare in i saken, torde det tillåtas mig, att derom yttra några ord. Antagom att meningen med det af Disk. i 2:dra punkten framställda förslag vore, att få alla prebende-pastorat skilda från biskopsstolarne, hvad blefve väl följden af dess antagande? Jo den, att biskoparne i sådant fall skulle komma att sakna den närmare insigt i pastoralvården inom egna stift, hvilken de nu, just genom dessa prebenden kunna äga, och som de i deras egenskap af styresmän för stiftens presterskap, desto hellre böra äga, som vissa konsistorier dessutom knappast hafva några presterlige ledamöter. Under den tid jag var statssekreterare för ecclesiaslik-ärenden, inträffade att i ett stift hvarest andra prebenden än biskopens icke funnos, man var i förlägenhet vid afgörande af frågor ronde pastoralvården, enär det under hans frånvaro möjligen icke fanns någon presterlig ordf., eller ens någon sådan ledamot i konsistorium. Man blef derföre nödsakad, att fördenskull vidtaga särskilda åtgärder till rättelse. Skrider man nu till den ytterligheten, att förklara, det biskoparne icke må hafva prebenden, huru skall väl då stiftsstyrelsen varda sammansatt?