Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hittills hade jag blott haft att göra med schekher öfver stadsqvarter, tjenare och handelsmän, med hvilka affärer fört mig tillsammans. Deras bekantskap, till hvilka Tantawi rekommenderat mig, convenerade mig ej ännu; emedan de bodde midt i staden, invid den heliga och stora moskén Azhar, samt jag ännu utan turban och med min ringa öfning i språket ej ville uppträda ibland Masrs 'Olama. Jag skaffade mig således på annan väg några andra bekantskaper, sade åt dem att jag behöfde en lärare i språket och fick på deras rekommendation en 'Attar Abdolkhalik, som alla dagar kom till mig omkring 'asr och blef sittande till maghrib, hvarefter vi oftast gjorde ett litet mål tillsammans och sedan gingo ut i cafén och hörde någon Muhaddit eller sångare. Han var väl ingen lärd eller i Arabiska litteraturen väl bevandrad man, men för mitt behof af öfning i talspråket en tillräckligt god lärare. Härunder uppsteg hos mig tanken på en färd till öfra Egypten. Den borttog mycken tid för mig, emedan jag länge vacklade än hit, än dit, förän jag rätt kunde besluta mig dertill. Då jag slutligen deciderat mig och 'Abdolkhalik hörde mitt beslut, blef han plötsligen borta, jag vet ej af hvilken orsak. Kanske tänkte han mig vara en rik frikostig Amir från Mamons och Raschids tider och att jag skulle ösa skatter på honom samt göra honom i hast till en rik man; kanske ansåg han ej löna mödan att för de 10 dagar, jag ännu tänkte dröja här före min afresa, gå hos mig och prata Arabiska; kanske fattade han misstankar om renheten af min Islam (ty jag passerade alltid för honom och hans vänner för en moslim), då jag tänkte göra en lång resa blott för att se gamla, fördömda Faraoners verk: nog af, han blef borta. Jag kände redan för väl folkets karakter för att söka upp honom och visa mig särdeles angelägen. Också upptog tanken på och förberedelserna för min tillämnade resa nästan hela min tid och mitt sinne.
Assignation er; se Skuldebref. Bevis af Justilie-Stats-ministern på anmälan om tidningars ingifvande 5: — Bilbref — 75. Bytesbref å fäst egendom och fartyg; se Köpebref. Boi •garebref: I Stockholm och Göteborg: för Grosshandlare 33: — „ andre Handlande och Fabrikörer ... 25: —- „ Sjökaptener 12: — „ Handtverkare 10: — „ andre Borgare 9: —- / första klassens städer: för Grosshandlare 20: — „ andre Handlande och Fabrikörer 15: — „ Sjökaptener S: — „ Handtverkare 7: — „ andre Borgare 6: — / andra klassens städer: för Grosshandlare 15: — „ andre Handlande och Fabrikörer 10: — „ Sjökaptener 6: Handtverkare 5: — „ andre Borgare 4: —- I tredje klassens städer: för Grosshandlare 10: — „ andre Handlande och Fabrikörer 8: — „ Sjökaptener 5: — , Handtverkare 4: — „ audre Borgare 3: — Expeditions-Utskottats Förslag till anderd. Skrifvelse l\:o i27. 375 R;dr öre. I fjerde klassens städer: för dom, som vinna burskap på utrikes handel „ andre Handlande och Fabrikörer ... Sjökaptener . „ Handtverkare „ andre Borgare I femte klassens städer: för dem, som vinna burskap på utrikes handel , andre Handlande och Fabrikörer „ Sjökaptener „ Handtverkare „ andre Borgare. Bouppteckningar, efter behållningen i boet, sålunda: för behållning öfver 100 H:dr till och med 1,000 R:dr, för hvarje fulla 100 J0 00 00 00 00 80,000 „ 0, „ » jo „ öfverstigande 80,000 „ „ „ „ „ Bouppteckningar förses med stämpel, enligt den författning, som gäller då de (ill domstol ingifva».
Jag hafver mycket, som jag måtte tala, och döma om eder; men den mig sändt hafver, är sannfärdig, och det jag hafver hört af honom, det talar jag i verldene. Men de förstodo icke, att han talade till dem om Fadren. Då sade Jesus till dem: När I hafven upphöjt menniskones Son, då skolen I förstå att det är jag, och att jag gör intet af mig sjelf; utan hvad Fadren hafver lärt mig, det talar jag. Och den mig sändt hafver, är med mig. Fadren låter mig icke blifva allena; ty jag gör alltid det honom täckt är. När han detta talade, trodde månge på honom. Då sade Jesus till de Judar, som trodde på honom: Om I blifven vid min ord, så ären I mine rätte Lärjungar; Och I skolen förstå sanningen; och sanningen skall göra eder fri. De svarade honom: Vi äre Abrahams säd, och hafve aldrig någors trälar varit; huru säger då du: I skolen varda fri? Svarade dem Jesus: Sannerliga, sannerliga säger jag eder, att hvar och en, som syndena gör, han är syndenes träl. Men trälen blifver icke i huset evinnerliga; sonen blifver evinnerliga. Om Sonen gör eder fri, så ären I rättsliga fri. Jag vet, att I ären Abrahams säd: men I faren efter att döda mig; ty mitt tal hafver intet rum i eder. Jag talar det jag hafver sett när minom Fader; och I gören det I hafven sett när edar fader. Svarade de, och sade till honom: Abraham är vår fader. Sade Jesus till dem: Voren I Abrahams barn, då gjorden I Abrahams gerningar. Nu faren I efter att döda mig, som är den man, den eder hafver sagt sanningena, hvilka jag hört hafver af Gudi; det gjorde icke Abraham. I gören edars faders gerningar. Då sade de till honom: Vi äre icke oägta födde; vi hafve en Fader, nämliga Gud.
exlra-ordinarie sladsbetjente med deras vederlikar, då de hafva lön på slat af åtta oell en tredjedels riksdaler och derutöfver, fem procent af löneinkomsten; men med ringare eller ock utan lön — 8 Musikanter och dansmästare, Förordnanden för — 24 Om någon beställning med lön på stat tillsättes genom ordres, anses dessa lika med constitutoriah Då något verk eller embetsman utnämna någon till beställning af den beskaffenhet, att lön på stat dervid ej åtföljer elier först framdeles kommer att åtnjutas, hvarunder förstås tjenstegrader i arméen; belägges derom utfärdad fullmakt eller öppet bref med slämpladt papper till 5 procent af den lön, som åtföljer dylika eller med dem jemförliga beställningar. Enär någon, som förut varit eller är i Kronans eller annan offenLhg tjenst, tillägges högre namn, heder och värdighet af embete eller tjenst, charteras de derom utfärdade öppna bref och fullmakter till dubbla beloppet, emot hvad föreskrifvet är för fullmakter å lika beställningar i verklig tjenst, eller, der sådant ej kan äga rum, å sådane embeten eller tjenster, som medföra lika värdighet. Erhåller någon sådan ca racters-värdighet i annan tjensleväg, än den, hvaruti han varit eller är embets-ellertjensteman, såsom t. ex. då en militär får en civil caracteis-fullmakt, eller Lvertom, bilägges charta efter 80 procent af dithörande löne-inkomst. F u 11 mak t, öppet bref eller resolution på caracter för dem, som ej förut varit i kronans tjenst, förses med charta till sextio för hundrade af löne-inkomst en för dvlika eller dem # t/ i värdighet motsvarande tjenster. Dock beräknas i ofvannämnde fyra händelser endast den på stat beslådde ordinarie lön, hvilken, derest den är indrid, bör efter sednaste årets markegång uträknas. Doctorsbref, som vid Academierna utfärdas, förses med stämpladt papper nemligen: /ii/t. ti/l Ii. St.
Strinnholm för fortsatt utgifvande af hans arbete »Svenska folkets Historia från äldsta till närvarande tider», 1000 r:dr; dels ock om anvisande af följande nya anslag, nemligen: till bidrag för aflönande af en serskild Predikant i Ramsjö kapellförsamling 135 r:dr 16 sk.; till pension åt Teknologen vid Yetenskaps-akademien Professoren G. E. Pasch, efter hans afskedstagande, 600 r:dr; samt likaledes till pension åt Professoren i teckning vid de Fria konsternas Akademi E. Limnell, 730 r;dr. Härefter anmälde Departements-chefen följande till Kongl. Majit uti Dess Finans-departement ingifne serskilda ansökningar om pensions-understöd, nemligen: a) af framlidne Öfverste-löjtnanten m. m. J. M. Nordencreutzs och dess numera äfven aflidna enka Carin Sendelins fem oförsörjda döttrar, om bibehållande af den pension å 400 r:dr, som deras moder åtnjutit och de ega att intill vidtagandet af nästa statsreglering upphöra; hvilken ansökning blifvit af Landshöfdinge-embetet i Upsala län jemte skrifvelse af den 28 sistlidne September insänd och förordad; b) af framlidne Stats-rådet m. m. Grefve Hårds 3:ne oförsörjda döttrar genom deras förmyndare, Kansli-rådet G. Ulfsparre, att efter deras moders frånfälle få uppbära åtminstone någon del af den pension, stor 1,000 r:dr, som blifvit henne beviljad; Kongl. Maj:ls Prop. om Statsverk. 1830. 39 c) al' framlidne Hans Excellens Herr Justitie-stats-ministern C. P. Törnebladhs och hans nu äfven aflidna Enkefru G. C. Oldenschölds oförsörjda dotter, Sophie Emelie Törnebladh, om bibehållande utaf någon del af den pension, hennes moder åtnjutit; d) af framlidne Stats-rådet J. F.
Do särskilda anmärkningar motionären, till stöd för nyssberörde förslag, emot den ifrågavarande instruktionen framställt äro: att i ingressen ordställningen skulle vara misslyckad och kunna leda till förvexling af den evige Konungens majestät med Konungen af Sverige; att stadgandet i instruktionen att de utsedde ledamöternc skulle sitt vigtiga värf företaga “med biträde af flere Kongl. Maj:ts och Rikets Embetsman, då deras näroch öfvervaro i Kommisioncti kunde finnas nödig,“ skulle lägga hinder i vägen för Kommissionen att välja sina arbetande biträden bland språkvittre och sakkunnige män, utan afseende på örn desse äro embetsman eller ej; att hvad 8 § 2 mom. af instruktionen föreskrefvc derom, att paralell-språkcn, sedan de blifvit närmare öfversedda och rättade, skulle i prof-öfversättningen införas, nödvändigt måste föranleda stora misstag, enär, då olika delar af bibel-öfversättningen särskildt utgåfves, följden måste blifva att i en tidigare utgifven del hän vis - 8 Allm. Beav.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 7. singar gåfvos till parallelspråk, sorn i cn sednare del kunde undergå så betydlig förändring att hänvisningen blefve missledande; att orden i 10 § 1 morn. att komrnitterade skulle “göra anstalt om medlens infordrande; hvaruti så väl som allt annat hvad af nöden vara kan vederbörande embetsman och kolleger ega att Kommissionen handen räcka0" skulle vara svåra att rätt fatta; samt att föreskrifterna i tredje momentet af 10 § om huru prof-öfversättnings-arbetena skulle utkomma och publiceras, hvilka bestämmelser i motionärens tanke utgjorde en verklig glanspunkt i hela instruktionen, aldrig blifvit efterföljda, men nu, sedan Kommissionens ledamöter blifvit inskränkta till ett mindre antal, som alla bodde i samma stad, mera än förr borde efterkommas.
Discont-lån till enskiltd stående lån; ty det är naturligtvis vida fördelaktigare för hvar Och en innehafvare af 3 procents sedlar, att utlåna dem mot laglig ränta, än att förvara dem i sin Bureau utan all ränta. Jag vill icke bestrida den så mycket omtalte penningcförlägenheten, men att icke allenast icke betala sina fordna skulder, utan derutöfver öka dem genom ny skuldsättning, måtte väl icke vara nyttigt. Man har satt i frågä rigtigheten af den uppgifne summan af dea utelöpande sedelstocken. Då uppgiften derom, grundar sig på Bankens böcker, bör man väl sätta tro dertill. Man har yttrat, att hvad deraf går till utlänningen, icke blifvit beräknadt; men utlänningar hafva mig veterligen icke någon rätt till DiscontNärings-'eller dylika lån. Jag förenar mig med Friherre Wirsén och anhåller, om den proposition han föreslagit. Friherre Boie: Jag antar med bered villighet, att jag missförstått Friherre Wirséns mening. Jag har äfven blifvit missförstådd. Jag har icke sagt, att utlänningen Den % Junii f m, 399 fått DiscontLån hos ois; men väl, att de penningar, som utgått låningsvägen hos oss, hafva sedermera utvandrat till utlänningen, utan att återkomma; och deri hsr jag visserligen sagt sanning. Jag åberopar derpå allmänna kännedomen. Jag har aldrig satt Friherre Wirséas uppgifter i fråga; men jag har med mycket skäl erindrat, att de pennitige-summor, sorn figurera i Bankens och RiksgäldsContorets böcker, upplysa ingalunda vår National-penningetillgång, hvaraf föijer, att Discont-rörelsen skulle kunna hafva större summor i Böckerne, än som finnes hos Svenska allmänheten; och öm detta ännu ej är fallet, så kan man dock. Omöjligen, med bevislig grund säga, att Discontrörelsen har Capitaler stora nog för Näjringarnes behof. jag begär proposition på Friherre Hjertås motion. Herr Munch af Rofqnjkj&ld:
Med afseende deremot å Landtbruks-akademiens framställning derom, alt afloppsdike, för alt uppfylla det dermed afsedda ändamål, bör läggas lill minst fyra fots djup samt att bredden i dagen skall minst motsvara (vänne gånger dikets djup med tillägg af bottens bredd, och i följd af den inom de tre Riks-stånden härutinnan uttalade mening, anser Utskottet sig böra frångå sitt förra beslut, enligt hvilket proportionen emellan de af Utskottet föreslagna minimi-dimensioner för afloppsdike är bibehållen lika suni i nu gällande lag; hvaremot Utskottet icke kan tillstyrka antagandet af något stadgande om dikes lutning. I de fall nemligen, der malkeus naturliga lutning ej gör tillfyllest, torde afvägning oftast erfordras för bestämmande af lutningen, och ordalagen i den föreslagna !ag-§:n “eller mera“ gifva utrymme för bestämmandet häraf. Dessutom finnas trakter med det läge, alt ett dikes botten omöjligt kati gifvas den så väl af Akadenvens Förvaitnings-Utskott, som af motionären Peter Carl Andersson föreslagna lutning, med mindre än att botten skulle komma att ligga under ytan af den sjö, som borde upptaga dikesvaituet. På dessa skäl tillstyrker Utskottet vördsamligeu, alt hvad motionärerne föreslagit 6 Sammansatta Lagsamt Allm. Bese.- och Eleon.-Utsk.-s Utlåtande jV:o 41. icke må lii! vidare lagstiftnings-åtgärd föranleda, än att Rikets Ständer, för deras del, besluta, de! 4 Kapitlet 2 § Byggninga-balken skall erhålla följande Aflopps-dike bör läggas af oski fl mark fyra och ert half alu bredt, två alnar djupt och en half aln pä botten, eller mera, allt sorn nödigt är och lägenhet dertill finnes; och den sin åker dervid får, njute ert aln till ren utom byarnål. Samma lag vare, der väg eller gärdesgård åker möter. Går viig eller dike vid ängsvall, der gifves ingen tillökning. Tarfvor dike läggas emellan grannars åkrar, då gånge halft dike å hvarderas åker.
» Med anledning af den snart sagdt fiendtliga stämning mot Sverige » — skrifver Dalman härom — » som inom norska stortinget vid många tillfällen uppenbarat sig genom vägradt tillmötesgående å från Sveriges sida gjorda framställningar angående dels handelsoch sjöfarts-förhållandena de begge rikena emellan, dels det norska försvarssystemets reglering med hänseende till föreningen med Sverige, dels norska eller svenska domars ömsesidiga exekutiva kraft samt rörande i öfrigt ett mera tidsenligt ordnande af de unionelaförhållandena i allmänhet, för att ej nämna de flera eftergifter, som konung Oskar I gjort Norge i afseende på konunga-titeln, riksvapnet, örlogsflottan o. s. v., hade inom Sverige ett väl grundadt missnöje uppkommit jemte en allmän mening om behöfligheten af en fullständig revision af förenings-fördraget mellan Sverige och Norge. » Dessa förhållanden och detta missnöje funno, vid förevarande riksdag, ett uttryck i åtskilliga inom ridderskapet och adeln samt bondeståndet väckta motioner, i spetsen för hvilka stod grefve C. H. Anckarsvärd. Närmast honom följde Dalman, som i en utförligt motiverad framställning föreslog, att rikets ständer måtte hos K. M. anhålla att, innan svar meddelades i anledning af norska stortingets beslut om ståthållareembetets upphäfvande, K. M. täcktes del-gifva rikets ständer den skrifvelse i ämnet, som blifvit från Norges storting aflåten samt, efter utredning af det stats-rättsliga förhållandet i denna fråga, lemna svenska folkets representanter tillfälle att deruti afgifva sitt utlåtande. Denna motion — tillägger Dalman, hvars bref till Crusenstolpe här torde af våra läsare jemföras — förvandlades under någon tid af riksdagen till ett slags brännande fråga, hufvudsakligen i följd deraf, att den då tem-ligen allrådande tidningen Aftonbladet, som i början lof-ordade och understödde motionen, efter några få veckors förlopp, norrmännen och det skandinaviska partiet till behag, helt tvärt vände om bladet och anföll motionären på ett sätt, som skilde honom från Aftonbladets reaktion, hvil-ken han de 8 föregående åren tillhört.
Jag tror således att det är nödvändigt att hafva dessa bevillnings-beredningar, ehuru det är oafgjordt, huruvida en så i detalj gående uplysning om hvarje individs ställning bör ega rum. K. o. Ad. har återremitterat de föregående punkterna, som stadga härom, och jag tror derföre att det vore iämpligast att lemna denna § oafgjord, till dess de föregående punkterna i samma syftning tagas i förnyadt öfvervägnde. Men det är äfven en annan sak, hvarpå jag vill fästa Höglofl. Ståndets uppmärksamhet. När det är fråga om beskattning, innefattar denna 2:ne särskilda operationer. Den ena är taxeringen, upplysningen om sjelfva inkomstbeloppet. Den andra är debiteringen för samma inkomsthelopp. Denna debitering har det tillhört häradsskrifvaren på landet och uppbördsmännen i staden att verkställa. Taxeringskomitéen har bestämt densamma. Nu står i Betänk:t att beredningskomitéen skall föreslå den blifvande bevillningsafgiften, som af hvarje skattskyldig bör utgöras. Enligt min tanke blir detta förslag det taxeringsbelopp, efter hvilket hvar och en bör erlägga bevillning. Detta är nu en debiteringsåtgärd, som tillhör vederbörande tjenstemän. Jag lägger vigt på denna sak, ty om TTtsk:ts förslag att man ej får klaga öfver hvad taxeringsoch pröfnings-komitéerna gjort, skulle vinna R. St:rs bifall, kan icke holler klagomål öfver debitering få ega rum, hvilket hittills ansetts böra stå öppet för dem, som föra Kronans talan. Jag skulle derföre vilja hafva den förändring i denna §, att bevillningsberedningen skulle på samma sätt, som vid frågan om fastighet, äfven i afseende på rörelse, endast föreslå sjelfva taxeringsbeloppet; och får jag derföre, med anledning af hvad jag nu yttrat, anhålla om återremiss af denna §. Hr von Koch:
Palmstjerna uplyst att priset på spanmålen understigit det nu antagna. Detta förminskar dock icke vigten utan tvertom ökar vigten af det factum, sorn jag åberopat, ty detta oaktadt utgjorde öfverskotten för år 1850 på afradsoch tionde-spanmålen 18,600 R:dr b:ko. Ar 1849 upkom visserligen på dessa spanmålsräntor en brist, men den upgick icke till mera än 11,600 R:dr b:ko. För öfrigt vill jag icke längre uptaga R. o. Ad:s tid, det är redan sent på natten och jag tycker mig märka att ju längre det lider, ju mörkare skuggor synes man vilja framdraga här. Man har bland annat påstått att det skulle åtgå 2:ne år, för alt afhjelpa den stora olyckan, i händelse brist möjligen skulle upsla i Statsverkets inkomster. Jag hemställer till de Hrr, som framkallat dessa farhågor och som ega mycket större kännedom om Statens penningeverk än jag eger, huruvida de verkligen på samvete tro att det skulle vara så farligt, som de hafva velat påstå och huruvida icke Stals-Kont. har andra tillgångar till sin disposition, hvilka möjligen skulle kunna tagas i beräkning för att fylla den brist, som här skulle kunna upstå. Jag önskade att man skulle vilja hålla sig tilt sjelfva saken. Här är icke fråga om Statens inkomster i det hela, utan endast om en ringa del deraf, och då af en värd talare det icke blifvit anfördt något annat skäl än det, att utgiftsbudgeten skulle komma att synas högre, så tror jag att detta skäl bör anses häfvet deraf att äfven inkomsterne i förhållande dertill skulle visa sig högre. Man har dessutom framställt, som skulle meningen här hafva varit att vilja sätta Statsverket i någon förlägenhet. Jag hemställer om detta så förhåller sig, när man kan visa alt en T:a spanmål i medeltal för 10 år kostar 7 R:dr 37 sk. och några rist. biko, hvaremot nu föreslås att den må beräknas till 6 R:dr 32 sk. b:ko. Här är således missräkningspenningar uptagne till 11 proc.
Län underrättelse, och tillika afsända den brottsliga Gårdfarihandlanden dit med fångskjuts, hvilken skulle af honom, så framt tillgång funnés, ersätta?. 8:0 Att, enär Gårdfarihandlande, utan någon emot honom förekommen brottslighet, sin resa fulländat, och till hemorten återkommit, inoot den uti Passet föres.krifna tid, borde han, vid det uti 1803 års Kungörelses n:dra Moment utsätta vite, inlemna passet inom 8 dagar efter hem-' kornsten, antingen å Lands - Cadtzliet i Wennersborg, eller hos Pastor i Församlingen, der harr är bpende, hvilken sednare detsamma till närmaste Krono - Betjent ofördröjligen öfversänder, för att till Konungens Befallningshafvande vidare fortskaffas. Börandes enahanda ansvar äga mm för den Gårdfarihandlande, sorn fortsätter resan längre tid än hono,m i passet blifvit beviljad. Men skulle, uti eqa eller andra händelsen, laga förfall kunna uppgifvas, bör det åligga Gårdfaribandlanden att detsamma, inom 14 dagar efter hemkomsten, hos Konungens Befallningshafvande j Elfsborgs Län OVägerligen anmäla och stj ika, gm Att, hvad 1803 års Kungörelse innehåller, angående så kallad Borgare - Tulls erläggande, borde nu mera, sedan Landt - Tullarne blifvit upphäfne, alldeles försvinna, äfvensom alla derstädes förekommande föreskrifter, om Gårdfärihandlandes skyldighet, att anmäla, samt låta stärn*. Den 8 Juni. stämpla och förpassa sina medförande varor, £ Tullkammare^ antingen i Borås eller Ulricehamn ; samt att låta anställa visitation af medförande varor, uti de Städer, der Tullbevakning hålles. 10:0 Att åt Allmogen uti de Härader, hvars invånare erhållit Gårdfarihandel»-rätt, pass till en» skildta resors företagande icke borde beviljas, derest den pass-sökande ej vore försedd med fulla ständiga och tillförlitliga Betyg deröfver, att han ej ville uti handelsafsigt anställa resan.
Lag, men vore i sig sjelf endast fullkomnande af den förut, befintliga, en tillämpning på ett speciell fall af de afl - Bil. till K. M. Nådiga Propos. N. o j3 55 manna grunder, på hvilka Lagen från början li vilat. ( Om åter en mera omständligLag-Stiftning i detta fall skulle anses nödvändig, då torde ej blott bela 20 Gap. MissgerningsBalken böra omarbetas, utan äfven andra sammanhang dermed egande Lag-stadganden jemkas och rättas. — För alt undvika dessa svårigheter, skulle enda utvägen vara att utfärda en serskild Lag i ämnet, upptagande de olika gradationerne i brottet och serskilda straffbestämmelser derföre; men dervid trodde Högste Domstolen sig böra fästa Kongl. Maj:ts uppmärksamhet derpå, att jemväl Lagens nuvarande stadgande, i hvad som rörer våld emot en oförvunnens personliga frihet, är ganska ofullkomligt i afseende på de mångfalldiga gradationer, som uti brottet kunna finnas. — Den, som tager annan mot dess vilja med våld, och förer honom till en annan ort, straffas lika, ehvad våldet är ringa, orten föga aflägsen och tiden korrt, eller om den våldförde blifvit lagd i kedjor, till främmande land bortförd och flere år i svårt fängelse hållen; att denna ofullkomlighet i Lagen hitintills ej medfört några egentliga olägenheter, torde få tillskrifvas den omständigheten, att motivet till brott af denna beskaffenhet merendels varit någon hos angripa - 56 Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N-o 73. ren uppkommen misstanka om begången brottslighet af den våldförde, så att barmen öfver förment oförrätt eller missförstånd om lagliga rättigheten att bemägtiga sig en annans person, för att öfverlemna honom till Lagens åtgärd, men icke något bestämdt uppsåt att skada göra, varit till gerningen föranledande. Om en granskning af Lagens stadganden i detta afseende företogs, torde dock många tillägg och förändringar deruti för framtiden finnas nödige; och om nu en omständlig