Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De liafva, efter hvad erfarenheten visat, aldrig svikit det förtroende, som lä&amp;mts dem; de bedrägerier och försnillningar, som blifvit begångna, hafva manlige upphofsman. Ehuru shlunda denna oiriständighet talar för att än ytterligare använda. kvinliga bitraden, vilja koiniterade dock framhålla, att en grans för dessas antagande bör sattas. Med den mindre fysiska styrka, hvarmed kvinnan i jämförelse med mannen är ' utrustad och med sarskildt afseende fästadt därå, att en kvinlig bankfunktionar svårligen kan äga " en blick på bankaffärer och dessas skötande i dess olika detaljer och ej heller nå den liögre befordran, som en inanlig sådan, ar det ju ock naturligt, att kvinnans intresse icke blifver så öppet och vaket för bankarbetet soin mannens. Kvinliga biträden kunna dock enligt komiterades mening fortfarande so111 hittills ined fördel användas vid sedeluppräkning, en del bokföring ocli för renskrifning, inen i allmänhet icke p % shdana platser, iiled hvilkas skötande ar förenad kontroll öfver andra tjiinsteliian och förutsättning af insikter darutinnan. w aFriintii1iinerslogika liar länge varit ett slagord, som a r nästan identiskt ined fullkomlig brist på all logik. Men att den manliga logi: ken ' afven ibland kan förete betänkliga brister visar komiterades ofvan citerade uttalande. De komiterade börja med att gifva de kvinliga bankfunktionärerna sitt ampla erkännande: » De hafva aldrig-yttras det - ssvikit det förtroende, som lämnats dem, de bedrägerier och försnillningar, som blifvit begångna, hafva haft manlige upphofsmän.~ 31m väntar nästan, a t t af detta faktum skall dragas den konsekvensen, a t t man i l&amp;ngt större utsträckning än hittills bör använda kvinnor i bankernas tjänst och s&amp; mycket som möjligt anförtro dem de med ansvar mest förbundna posterna.
JM 173, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande dels i 1862 års allmänna industrioch konst-exposition i London, dels ock i den för landtbruksalster och redskap innevarande års sommar anordnade internationela utställning i Hamburg. Bifölls. JM 174, angående pension för framlidne Bergmästaren, Ofver-intendenten m. m. F. A. von Schée/es enka. Bifölls. JM 175, angående ersättning för sådana af Kongl. Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgifter, för hvilka statsanslag ej blifvit af Rikets Ständer beviljade. Bifölls. JM 176, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse i fråga om nämndemäns och fjerdingsmäns rätt till ersättning för extra förrättningar. Bifölls. JM 177, i aidedning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående reseersättning och dragtraktamente till ordföranden och ständige ledamöter uti de nämnder, åt hvilka reglering af presterskapets aflöning, i enlighet med Förordningen den 11 Juli 1862, anförtros, samt om anslag till skrifbiträde åt dessa nämnder. Bifölls. JM 178, i aidedning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående anvisande af medel till betäckande af kostnaden för iståndsättande af åtskilliga broar å den så kallade Carl Johans-vägen i Jemtland, m. m. Bifölls. JM 179, i anledning af väckt motion om anvisande af medel för upprättande af en fullständig plan till Norrbottens kolonisation. Bifölls. JM' 183, i anledning af väckt fråga om inköp af Medicine Doktor N. P. Hambergs samlingar af naturoch konstprodukter. Bifölls. JM 184, i anledning af väckt motion om anslag till ackordsersättning ät f. d. Regements-läkaren Doktor B. F. Lewin. Bifölls M 183, i anledning af väckt motion om fortfarande anslag för Kamerernren Carl Sandberg. llih till R.
Bankens Upplånings »Rör el se, från dess början den 28 Junii 18 3 o, till och med den 12 September 1832. Upplåoadt mot Utställda Obligationer. Infriadt af Obligationerne. Summa. Utaf löpande ä 3 Procent. a 2 Proc. å 3 Procent. ä 2 Proc Obligationer. Obligationer. på 6 må- nader. på 3 månader. på 3 må- nader. på 6 må- nader. på 3 må- nader. på 3 må- nader. Utställda. Infriade. Utelö- pande. Förfallne men Oinfriade. A. 'l iiI ilrau öfver Anordningar till Handels-Discont-Rörelsen af de mot Obligationer å 3 och 2 procent upplånade medel. Summa. För mycket anordnadt. N:o 5. B. Sammandrag öfver Handels - Disconternes Rörelse medelst Upplånade och till dem anvisade Fonder. 1 :o Stockholms Ha 11 dels -Discont. Skuld. Till Rik. Ständ. Bank för åt Verket öfverlåtne upplånade medel Tilig äng. Utestående Lån ... I Växel-Banken qvarstående . Inkomst: Räntor. a) Innehållne vid utlåningen h) Contant erlagde efter förfallotiden Utgift. Förvaltnings-kostnad Vinst Som blif vit Lemnad till Bankens disposition med Och är härutöfver år 1831 lefvereradt i afräkning på blifvande Vinsten för år i83a Tillhopa båda åren 2:0 Götheborgs Handels-Discont. Skuld. Utelöpande Obligationer å 3 procent Upplupen Ränta vid i83o års sint Till Låne-Banken för åt Contoiret öfverlåtne upplånade medel för Räntevinst som ej blifvit lefvererad inom året Utelöpande Assignationer på Växel-Banken Tillgång. Cassa-Behållning ... Utestående Lån ... I yäxel-Banken qvarstående . Inkomst. Influtne Räntor .. Utgift. Förvaltnings-kostnad och utbetalde Räntor
Ja, jemte några Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarsknlken förklarade att, som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen. Den 3 Juli i. 63 Hans Excellence. Herr Grefven och LaniltMarskalken hemställde derefter, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna allt hvad BevillningsUtskottet i dess först afgifne Betänkande i öfrigt föreslagit, Likaväl under iakttagande af de förändringar Utskottets sednare Utlåtande innehåller, samt med undantag af de 3:ne punkter, uti hvilka Ridderskapet och Adeln nyss fattat beslut. Ropades Ja. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande, som upplästes: Redan äro fyra veckor förflutna, sedan Ridderskapet och Adeln till StatsUtskottet återremitterade Betänkandet i den lika fameusa som bedröfliga Skeppshandelsfrågan, men som Utskottet sedermera icke låtit höra af sig, oagtadt Utskottet fick ärendet ganska noga och fullständigt utredt tillbaka från både Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet, fastän förhållandet bordt vara precist tvertom, och det torde hända, att Riksdagen, enligt hela allmänhetens önskan, snart afblåses, hvarigenom den surprice kunde möta, att den trefliga Skeppshandeln korame att afslutas först fem år härefter, då kanske en eller annan af hufvudpersonerne redan nedträdt från skådeplatsen, och således undsluppit den belöning, hvaraf han gjort sig förtjent, så för - 64 Den 3 Jul i i. anlåtes jag, med anledning af 44 §• Riksdagsordningen, föreslå, att StatsUtskottet må föreläggas, att inom viss lämpelig tid, till exempel den 24 innevarande Julii, hafva aflämnat Utlåtande öfver de vid dess första Betänkande gjorde anmärkningar. Jag anhåller vördsamt, att PresteStåndet och BondeStåndet, hvilka jemväl återremitterat Skeppshandelsfrågan, måtte inbjudas, att med Ridderskapet och Adeln sig häruti förena.
Generation efter generation hade vuxit upp i ett stilla öfverflöd, omsorgsfullt afstängande från sig allt, som kunde störa stämningen i de väl möblerade rummen, och den hade småningom fått in i blodet en viss saktmodig egoism och en märkvärdig omedvetenhet o m all den nöd, hvaraf världen är full och hvaraf äfven den illa staden hade sin andel. De unga fröknarna uppe i engelska gården hade ingen aning om, hvarför så många små barn dogo i de fattiga kojorna på nordsidan. De visste nog, att fattiga funnos; deras far hade j u förklarat för dem, hvarför de måste betala så höga skatter, och deras gamle käre pastor hade ofta i sina predikningar talat om fattigdomen så- som varande nödvändig för en del människor, för att de skulle kunna blifva saliga. Och de hade känt sig riktigt väl till mods vid tanken på, att detta icke var nödvändigt för alla, och nickade alltid så vänligt åt dessa fattiga, som icke tålde vid att ha det annorlunda, utan att dock ha särdeles klart för sig, hvari detta » annorlunda » egentligen bestod. Idun Stockholm, Genum ' d / 1 Boktr.-AMttefi. Fredagen den 17 april 1891. 8: I d u n m. pl. 2 P r e n u m e r. FRITHIOF Denne Miltopée hade en son, Gustaf Wilhelm, som studerade till läkare samt var en af den berörode Anders Retzius mera framstående lärjungar. Doktor Miltopée, som redan tidigt vann TJtgrifninjfstid: hvarje helgfri fredag. Träffas å b y r å n k l. Lösnummerpris: 1 5 ö r e. Allm. Telef. (vid kompletteringar). Velly från Miltopa i Finland härstamma släkterna Miltopa; us och Miltopée, af hvilka flere gjort sig ett namn i vårt forna systerlands historia. Under Finlands sista strid kämpade en Miltopée såsom underofficer vid Savolax regemente. Han stred såsom Finlands ädle söner då stredo för sitt fosterlands frihet, och han mottog efter slaget vid Oravais tapperhetsmedaljen. Han blef emellertid fången och vistades på Å b o slott, hvarifrån han flydde.
Vid sockenstämmor i de församlingar jag eger fastigheter har jag yrkat dylika påståenden som ofvanstående, men icke lyckats vinna önskad framgång, motverkad af det egna intresset, samt fått till svar, att så länge ingen lag eller författning ålägger hyresoch un - Den 22 December e. m. 17 undantagsfolk att bidraga till fattigförsörjningen, kunde sådana bidrag dem icke åläggas. Jag får alltså vördsamt föreslå, alt personer, som ega en årlig bestämd ränteinkomst af utlånade kapitaler ocb undantag af sina hemman, bestigande sig till 300 R:dr b:ko och deröfver, böra till Staten betala t. ex. 3. proc. häraf, och till fattigförsörjningen i den församling inom hvilken de bo, då de ega en årl. ränta af 133 R:dr 16 sk. b:ko och deröfver, äfvenledes 3 proc.; men då årl. ränteinkomsten understiger 300 R:dr b:ko vara befriade från afgift lill Staten. Såsom korrektiv emot undandålda kapitaltillgångar torde det blifva nödigt bestämma att de fordringsegare som möjligen härmed beträdas, böra vara kapitalen förlustiga till fördel för gäldenärerna. Jag anhåller om Remiss häraf till Bevillms och måhända till Allm. Besv, och Ekon. Utsk:n. Remitterades till Bevillms Utsk. Hr Reutersvärd, Pehr Adam, upläste vidare en sålydande motion. Då skuldförbindelser presenteras vid HäradsR:na, för intecknings erhållande, pläga dessa vanligen innehålla, att Låntagaren medgifver det Långifvaren eger att, utan den förres hörande, till säkerhet för lånsumman och på den förres bekostnad söka inteckning: och när Domaren härefter å skuldsedeln tecknar att den sökta inteckningen blifvit beviljad, och i HäradsRms Prot. intagen, tyckes mig att Långifvaren erhållit fullkomlig säkerhet att så skett. Icke dessmindre pläga Domare vid lingens slut och den s. k. Papperslösen, jemte den påtecknade skuldsedeln, meddela prot.utdr. på karta emot lösen.
— Expeditions - Utskottet: om antagande af större antal Betjening: i Del. 106. — I anledning af Re« mister frän Nilsständcn om befordrande till expe-tt. tion af den instruktion för Riksens Ständers Rvisorer öfwer Stats, Banco, och Riksgäld-werten, hwilkcn wid Riksdagen i Stockholm 18-9 och 1810 af Riksens Ständer stadgades, men wid bcrbrse Riks» dag icke kommit att utfärdas: i Del. 432—4Z4-47l — Om bestämmande af terminen för nasta lagtima Riksdag: 2 Del. 26. ZA7. — Lag utskottet: Om auktions provision: r Del. 239. SZ2 — Om Konungens rätt att eftergiswa ädömde böter: i Del. 239. 244. — OM Justitiä» Ombudsmannens RikSLags.berättelse: i Del. 2Z9- 244. 5 2. 5l8. Om präscrip tions-tid för rättelser uti storflifttn och enstisteu: l Del. 538. 552. __ Om ändring af Lagens »adgande i 20 Eav 4 och 5 § §- Byggn. Balken om rusde i hofs»qwarnar: 1 Del. 926. 678. Om lösen förför, ponrad jord i jemförelse med den valvatios grund som war dä förpankningenffcdde: r D.627. 678—Om ändring af Lagens stadgande i Z Cap. 2 §. Bvggn. Baiken rörande ägors inhägning: i Del. 628. 679. — Lm ffärpning i straffet för stöld, samt en allmän öfwersigt af hela brottmälslagcn: r Del. b28. 679. Register Om styldcmäns rätt att börda ä landet fäld ford: 1 Dtl> 628- 679. — Om beswärs anförande öfwer Consistoriernes utslag: i Del. 629. 679.
Under nuvaraude förhållanden deremot skulle följden i de flesta delar af riket otvifvelaktigt blifva att löner, som vid afgifternas bestämmande visade sig tillräckliga och billiga, inom en längre eller kortare tidrymd blefve otillfredsställande, i följd af Presterskapets tilltagande göromål och ökade lefnadskostnader, hvarföre Statens mellankomst skulle påfordras, så väl till fyllande af bristerne i det befintliga Presterskapets aflöning, som till nya löner, der en stigande folkmängd framkallade behofvet af pastoraters delning eller ökadt presterhgt biträde. Kongl. Majit betviflade ej att, der ett sådant behof uppstod, Rikets Ständer skulle vara villige att för samhällets vigtigaste angelägenhet, religionsvårdens behöriga handhafvande, anslå nödiga medel, och, ehuru skäl förefunnes att ej göra denna angelägenhet beroende af de mångfaldiga förhållanden, som vid en riksdag inverka på anslagsfrågors behandling, skulle dessa måhända icke vara afgörande, så vida icke det föreslagna stadgandet i öfrigt företedde olägenheter, hvilka hindrade Kongl. Majit att godkänna detsamma. Bland annat ville Kongl. Majit fästa uppmärksamheten vid svårigheten — att icke säga omöjligheten — af dess verkställande på ett tillfredsställande sätt. Man skulle nemligen deruti, icke utan den största orättvisa, kunna fästa afseende vid de ofta godtyckliga, af en Pastors större eller mindre efterlåtenhet, eller en tiondegifvares större eller mindre frikostighet Allmänna Besvärsoch Ekonomi-U(skottets Betänkande JY§ 61. 7 beroende afgifter, som hittills utgått, särdeles i de församlingar, der icke en allmän konvention angående prest-rättigheternas utgörande blifvit fastställd. Den enda giltiga grund för bestämmandet af de afgifter, mot hvilka tionden skulle utbytas, vore att, för hvarje jordegendom tionden fastställdes i enlighet med gällande författningar och att afgifterna derefter beräknades. Det vore emellertid lätt att inse, hvilken rubbning i bestående förhållanden derigenom skulle på en gång uppkomma och hvilket allmänt missnöje deraf skulle orsakas, äfven under antagande, att Presterskapet icke gjorde anspråk på afgifternas utgörande till tiondens hela belopp
Men gör jag icke orätt i att ta dem?” ”Är du tokig – det är ju det enda du behåller af hela femti-riksdalern, som du sjelf förtjent; och du kan så mycket säkrare använda dem som vi genom Patriks och Henriettes utomordentliga godhet – den vi nog en gång rikligen skola återgälda – äro försedda till minst tjugondagen. ”Nåväl, mamma, då skicka vi genast ut och köpa batist och spetsar – vi skola tala med snörlifs-mamsellen i portgången, så är hon visst beskedlig och uträttar handeln.” ”Batist, barn, och spetsar – hvad kan det bli för slags märkvärdig sällhet?” ”Jo jo!” svarade Blenda rodnande som en ros. ”Men så säg ändå – jag begriper ju ingenting se’n skall jag straxt få upp mamsell.” ”I de moderna romanerna, som jag nu på sista tiden läst, förekommer så ofta ofta ” ”Nå, hvad förekommer der då?” ”Ett slags plagg, hvari de förnäma damerna, grefvinnor och markisinnor, insvepa sig. Det kallas peignoir, och är ungefär detsamma som en puderskjorta eller blus-rock. Peignoirerna äro mycket vida, mycket mjuka och rikt garnerade idel luft och grace. Jag har natt och dag, i flera veckor drömt om dem – och jag tror nog att jag skulle komma att taga mig bra ut i en sådan drägt. Hur intagande måste den ej vara med sina öppna fladdrande armar! Ack, jag är säker att jag kunde öfvervinna hvilken ledsnad eller sjukdom som helst, om jag finge sy mig en sådan och taga den på mig i morgon afton – o, så roligt, så roligt: jag skulle då föreställa mig att jag redan vore en ung ” ” grefvinna?” inföll fru Emerentia med en skälmsk blinkning och en icke stort mindre hänryckning än Blendas egen. ”Mamma, goda mamma!” Batisten och spetsarna hemköptes, jemte några blekröda band; och med tillhjelp af den vänliga snörlifs-mamsellen, som fått löfte om den öfverblifna batisten till en näsduk, kom den oförlikneligt intressanta peignoiren verkligen i ordning.
För öfrigt hafva Fabriksoch Manufactur-Societelerna sökt ådagalägga behofvet af åtgärder till inskränkning i nuvarande, efter deras åsigter, för Svenska näringarne menliga concurrence ifrån andra lander, genom hvilken, håde på loflig och oloflig väg, Svenska marknaden blefve öfverhopad med utländskt kram, som, sedan det på produktions-orlen blifvit urmodigt och således der osäljbart, kunde här föryttras till låga priser; hvarjemte Klädesoch Fabriks-Societeterna särskildt, såsom af menligt inflytande på deras näringar framställt den höga tull-afgift, hvarmed råämnet för deras tillverk O o O 7 21 ningar vore belastadt, enär derigenom priset på den inhemska fabriksprodukten blefve dyrare, och täflan med den utländska varan försvårad. Halloch Manufactur-Rätten, som uti dess utlåtande vitsordat och ytterligare utvecklat de af Fabriksoch Manufactur-Societeterna anförda förhållanden och uppgifna orsaker till deras yrkens mindre förmånliga ställning, bar slutligen, jemte förnyande af dess redan uti uppgiften till förra FemårsBerättelsen uttalade åsigt, att införsel och tullbehandling af utländska manufactur-varor borde, för säkrare controllers vinnande, endast få äga rum i ett inskränkt antal sjöstäder, uttryckt den önskan, att Svenska industrien måtte snart få hugna sig åt förbättrade credit-förhållanden samt verkligt skydd medförande tullcontroller och deras behöriga handhafvande, hvarförutan, efter Halloch Manufactur-Rättens omdöme, Sveriges näringar alltid skulle komma alt befinna sig i ett tillstånd af stillastående och tvinande.
Men om Konungen vore mera insigtsrik, än alla hans rådgifvare, om han ägde större statsmannaplaner, än dessa rådgifvare kunde fatta, så är det väl föga sannolikt, att han bland 3 millioner menniskor icke skulle finna en enda, som vore mägtig att uppfatta hans vishet och som således contrasignerade hans beslut. Så enkel är frågan. Jag hemställer, om det ens kan vara uppriktigt att deruti vilja förespegla en ministerstyrelse, ett Konungens beroende under aristocratien, en syftning till oligarkisk styrelseform. Man vill ju ingenting annat, än att coutrasignanten skall ansvara för beslutet såsom för egen skuld; och då Konungen , såsom oansvarig, sjelf ej kan till Nationen betala skulden för sina regeringsåtgärder, mäste väl Nationen äga rätt att utkräfva denna fordran af löftesmannen. Detta är det enda sätt att förekomma, att missnöjet samlar sig öfver Konungens eget hufvud; och om Frih. Ehrenborgh tager detta Den 7 October. >79 i betraktande, är jag öfvertygad, att han skall finna, hvilket tomt spegelfäkteri hela motståndet innefattar, och huruledes det icke är ämnadt till något annat, än att uppskräma de förskräckta. Jag är öfvertygad, att Gr. Horn uppfattat saken på samma sätt som jag och icke heller vägrar att öppet tillkännagifva det. Gr. Horn: Jag är skyldig den förklaring af mina ord, att jag afser samma ansvarighet som Hr Dalman, nemi. att den, som undertecknat ett beslut, derför skall ovilkorligen vara ansvarig på det sätt, constitutionen bestämmer. Huru detta bestämmande skall lyda, derom är nu ej fråga. Jag kan ingalunda för min del inse den fara, man velat förespegla oss, att Konungen ej skulle förmå aflägsna en rådgifvare, som icke inginge på hans planer. Jag kan ej fatta detta, ty Konungen äger ju att tilloch afsätta ledamöterna i sin Conseil, och ingen kan tvinga sig att sitta qvar vid rådsbordet; det skulle då vara en så utmärkt man, att Nationen ansåg honom der behöflig.
Memorial angående hämmande af yppighet och öfverflöd, samt afskaffande af guld och silfver på Uniformer, 260. — om bifall till LagUtskottets Utlåtande angående Riksens Ständers Justitiae-Ombudsmans EmbetsBerättelser för den sedan sista Riksmöte förflutne tid, 261, 386. —- örn bifall till StatsUtskottets Utlåtande dels, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om uppförande af en Minnesvård öfver KronPrinsen Carl August på Qvidinge Hed i Skåne, och dels, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift af en Statens fordran i aflidne Landshöfdingen von Echstedts Sterbhus, 387. — om bifall till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtande om frågan angående fortfarande eller inställning af den fria IIusbehofs-Bränvinsbränningen, 386. — om afslag till StatsUtskottets Utlåtande angående aflidne RegeringsPiådet von Schevens Arfvingars fordran, 387. — om Remiss till Allmänna Besvärsoch OeeonomieUtskottet af elt Memorial rörandeLandt bruksAcademiens CentralYerkstad, dito om Remiss till Lagutskottet af anföranden rörande PoliceKammarens härstädes ställande under HofRättens granskning såsom dess ÖfverDomstol, 4^0. — om remitterande till StatsUtskottet af ett Memorial rörande 184 fullbordande af Konung Carl XIII:s KröningsTafla, 45o.
'Missiver för adjunkter att biträda pastorer eller komminislrar i embetet, äfvensom förordnanden för vakansoch nådårs-predikanter samt vice komministrar”; hvaremot, beträffande den äfven yrkade befrielsen för förordnanden till vice pastorsbeställningar, Utskottet anser, alt då, på sätt jemväl blifvit af en del ledamöter inom Presteståndet anmärkt, dessa förordnanden merendels medföra större ekonomisk fördel, samt dessutom äro att betrakta såsom en utmärkelse för den förordnade, någon befrielse från stämpladt papper för dylika förordnanden ej bör ega rum. Slutligen har hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln Herr von Hartmansdorff hemställt, att, då det i sednare tider i anseende till de oftare inträffande statsråds - Bevillnings-Utskotlels Utlåtande, N;o 15. 5 råds-ombytena, lärer varit vanligt, att de personer, som blifvit med dylika embeten beklädda, befriats ifrån lösen för deras fullmakter och afsked, ett härmed öfverensstämmande tillägg måtte uti ofvannämnda 7 § af karta-sigillataförordningen intagas; i hvilket afseende återremiss egt rum. Då Utskottet, med anledning af denna framställning, inbemtat, att den nämnda befrielsen från stämpladt papper för statsråds-/''illmakter egt rum icke endast på grund af ett anlaget bruk, utan att Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse till Kongl. Majit af den 5 Augusti 1840, formligen beslutat, alt statsrådets ledamöter dädanefter skulle vara från alla afgifter för deras fullmakter befriande, får Utskottet tillstyrka, alt uti karla-sigillata-förordningens 7 § må, näst efter rubriken ”Folkpass”, införas en ny rubrik, så lydande:
Jag kan för min del icke antaga såsom en ovilkorligen gifven och afgjord sak, alt Svenskarne skola i evärldliga tider utskrattas af utländningen för det att de bibehålla en mynthestämningslag, hvarigenom de på hvarje Specieriksdaler förlora 3 ass finsilfver. Jag åtminstone kan icke oanmärkt låta en sådan absurditet fortfara utan att söka få densamma undanröjd. Om vi följaktligen måste förr eller sednare vara betänkta på en förändring i detta missförhållande, så blifverfrågan endast den: Huru skola vi en gång kunna komma derhän att vi upfatta saken ur en så att’säga komprehensif, en omfattande synpunkt? Nu vill jag icke inlåta mig i någon vidlyftig framställning härom, ty det lönar i alla fall icke mödan, enär Borgare-Ståndet och, som jag tror, äfven Preste-Ståndet, efter lilliga debatter redan bifallit detta Betänk. så att det icke torde vara möjligt att rid denna riksdag få frågan till lifs. Orsaken hvarföre min motion fått dela samma öde som medmolionärernes, är sålunda egentligen den att BankoUtsk. icke kunnat för sig göra klart, att denna fråga icke borde enskildt och genast till döden affärdas, utan hållas öppen, till dess andra frågor förut blifvit afgjorda och dess rätta ordning kommit. Dessa frågor falla icke inom gränsen för Begeringens verksamhet eller, med andra ord, det är icke någon skyldighet för Regeringen att laga ledningen deraf om hand. ålan kan derföre icke i detta afseende skylla på Regeringen — jag borde hafva aktat mig för detta uttryck, emedan det en gång blifvit förklaradt vara oparlamentariskt — man kan. säger jag, icke klandra Regeringen derföre alt icke någon af dess ledamöter framstått och tagit alla dessa frågor under sin egid samt handledt Representationen hvilken i dess fyrdelade skick så väl sådant behöfde. Men som sagdt är, höra dessa ämnen icke egentligen till Regeringen eller äro sådana, att densamma deri eger initiativet, ty R. St. äro enväldiga styresmän öfver Banken och göra med den hvad de behaga.