Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. en underd. anhållan om granskning och förändring af författn.-ne, ronde religiösa sammankomster. Denna framställning föranledde en remiss lill Kyrkolags-komitéen, hvilken instämde uti PresteShs åsigter. Denna komittés Betänk, är underlecknadt af Hörlin, Tegnér, Kullberg och Mittag, män, som jag icke tror hafva varit i allmänhet ansedde, för att hylla samhälls-omstörtande åsigter, hvarken i afseende pä Stat eller Kyrka. Det torde vid sådant förhållande icke vara utan allt intresse att erfara, det just desse män, efter alt hafva omordat olägenheterna af den nuvarrde lagstiftningen, och af samvetstvång i allmänhet föreslå uphäfvande af Konventikel-plakatet, utan dess snbstituerande genom några hämmande föreskrifter. Oen 21 Juni f. m. 355 Delta förslag öfverlemnades lill Just.-Kan3leren Nerman, och blef af honom understödi, samt jemväl af Högsta Domstolen, tillstyrkt, men de religiösa oroligheter, som år 1840 upstodo, vållade upskof med afiälandet af den då tillämnade Kongl. Propos., och någon sådan har sedermera icke afhörts. Jag skalle tro, att dessa omständigheter utgöra tillräckligt talande skäl för åsigten, att en reform i dessa författn:r bör vidtagas. Men af hvad beskaffenhet bör väl denna reform vara? Man klagar i allmänhet öfver, att Konventikel-plakatet innebär allt för liten frihet, att det trycker samveten, och förbjuder menniskor, att samtala om de frågor, ronde hvilka menniskohjerta! framför allt annat behöfver meddela sig med andra, och inhemta uplysning eller tröst. Låtom oss se till hvad detla plakat i sjelfva verket innehåller. Det börjar nied det förklarande, att Konungens upsal icke är, att någon gudaktighetsöfning förhindra, utan förmanar snarare en hvar, alt sig derom vinlägga.
Moderns gissningar och frågor refvo upp ömma små sår, det var derför de plågade henne så; hon egde ingen frimodighet att besvara dem med. Ensam med Börje kände hon det, som om de alltid varit bekanta, men så snart hon icke såg honom, var han en främmande person. Hvad skulle hon då svara på alla dessa frågor? Men det fans saker som icke ens Marianne kunde skjuta ifrån sig, och det var toilettfrågorna, ty bröllopet skulle stå redan i November, och damskrädderskan måste vidtalas i tid. Dessutom gälde det icke allenast hennes eget bröllop, utan allra först kusinens samt de dermed förbundna festligheterna. Fadern, som ju sedan skulle befrias från att underhålla henne, hade gifvit henne öppen fullmakt, och hon begagnade sig deraf med godt samvete nu, ty äfven hon visste hvilken lättnad det skulle bli i hans utgifter, när hon lemnade hemmet. Samma dag som Follmerska balen skulle gå af stapeln kom Börje in till staden. Han och Marianne hade vexlat ett par bref, men icke sett hvarandra sedan hans första besök. De två äldsta bröderna hade rest till Lund för att börja sina akademiska studier. Endast Haqvin var hemma. Börje anmärkte att han liknade en höna i hennes värsta ruggningsperiod. Marianne förklarade skrattande, att det kom af att han saknade någon att gräla med. Hur det var, slöt han sig mycket oförbehållsamt till svågern, som i sin stilla glädje gick bredbent omkring med långsamma rörelser, liksom om han fruktat att slå ned någonting. Hvarhelst Haqvin var framme med en lustighet, der var Börje tillreds att stämma i med sitt godlynta skratt. Förra gången hade man icke hunnit med några visiter, det återstod nu. Börje gick med, utan andra protester än en komisk grimas åt Marianne. Han var icke tafatt, men gjorde sig heller ingen möda att synas ledig. Marianne kunde icke känna sig stolt öfver honom, men hon blygdes icke heller. Börje hade en skygg finkänslighet, som förbjöd honom att exponera sina smekningar, och det roade Marianne att vara djerf emot honom, just derför att han sjelf var så tillbakadragen.
Fördelen för den enskilde actieägaren bestod deri, att hans penningar utlånades genom Banken, i stället för genom honom sjelf; men deremot hade landet den stora fördelen, att rörelsecapitalet kunde ökas, icke blott med det i Banken insatta silfvervärde, utan deröfver med -J, eller mera, efter omständigheterna. Rörande förslagets fördel i dess närvarande skick för hufvudstadens penningemän, vill jag hänvisa till rådförande derom med dessa Hrr. Tilläfventyrs torde deras svar blifva, att det för dem Ur ingenting mindre än lockande. Men om Den i3 Mars f. ra. 343 det ock vore för dem lockande, så desto bättre; ty hvilken, som äger en ouppsägbar actie, gör väl ingenting till saken. Flera talare hafva utmålat förskräckliga farhågor för enskilda actieägares intagande i Banken, grundade på den förutsättning, att snikenheten efter höga dividender skulle innan kort föranleda lånerörelsens alltför vidsträckta utvidgning, och Hr Rosenblad har i detta fall hemtat exempel företrädesvis från NordAmerikas privatbank-system. Jag ber blott de värda talarne erinra sig, att de enskilda actieägarne ingalunda få inträde i Banken under rätt att der husera såsom dem lyster, utan att de måste lyda under de lagar, som af Konung och Ständer stiftas, samt hålla sig inom gränsorna af de ordningar och reglementen för lånerörelsen, hvilka i behörig, ordning tillkomma. Man ihåghomme ock, att Bankens functioner äro underkastade offentlighet samt granskning af både Statens och blifvande enskildas revisorer. Jag har lärt af verldserfarenheten, att der de moraliska garantierna ej med säkerhet kunna påräknas, der böra dessa garantier sökas i mängdens upplysning om sitt eget interesse, hvarförutan en förnuftig lagstiftning ej kan vinnas. Denna upplysning skall ock, som jag hoppas, Bereda framgång åt sundare åsigter i penningeoch creditläran samt således skalla de s. k.
Fröt. 1845. 0 Sami. 78 618 Prot.-ltdrag, den 5 Februari 18jo■ nomi-Ui skottets nedannämnde, den 20 och 30 sistlidne Januari, på bordet lagda betänkande!!: N:o 119, i anledning af väckt motion om bildande af ett skol-råd 7 O för hvarje lärdomsskola, samt inrättande af apologisteiler realoch söndags-skolor i städerna; N:0 121, med. anledning af väckt motion örn upphäfvande af alla hittills gällande stadganden, som ansetts lägga hinder i vägen för Adelsmän att söka tjenstebelättningar i städerna; samt N:o 124, i anledning af väckt motion om tillsättande vid gymnasierna af sersldlde Lectorer för Natural-historia m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 22 och 30 sistlidne Januari på bordet lagda utlåtande, N:o 65, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande, N:o 14, öfver dels Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående förändrad lydelse af 1 § i 23 Gap. ArfclaBalken, och tillägg lill 7 § i 20 Cap. samma Balk, dels ock väckt motion om inrättande af Förmyndare-kamrar, beslöts att 23 Cap. 1 § Ärfda-Balken må erhålla följande förändrade redaction; ”Förmyndare skall, för hvarje år, författa räkning öfver allt det, han om händer häfver, att deraf skönjas må huru han den omyndiges egendorn förvaltat. Af den räkning gifve han, vid hvart års slut, den o~ myndiges närmaste flander del, om så fordras: begära de det ej, vare förmyndare ändå skyldig att hvart tredje år tillställa dem sluten räkning.
äfven utför beställningar å liknande Påte vanillée (lätt vanilj smak och finaste hrösLgummi.) 40 öre Påte å ia violette (finaste lakrits, aromatisk smak) 35 W svenskt Största Réglisse Florent. Regeringsgatan 24 Kommissionslager i alla Sveriges städer. STOCKHOLM. Allm. Edra annonser befordras säkrast, snabbast och billigast genom S. G U M Æ L I I Annonsbyrå, Rikstel. m • JÄTTEGRANEN EN JULDRÖM AF CARL STRANDBERG. Där julens morgon tida. Rymderna i etern sprida Öfver marken, hvita, vida, Flammigt sken från stjärnors Släckta äro alla ljusen I de små och stora husen, Där de sofva, nejdens tusen, Burna in i drömmens land. brand. bfr, Tomtarna i skogen vaka, Snön från jättegranen skaka, Yxa af dess rot och maka Den på slättens skare ut. Fattad där af hundra händer, Upp sin resning snart den sänder Emot vinterhimlens länder Under tomtarnas salut. I I \ \ IDUN Upp i grenarna de springa, Draga klockor fram och ringa Oltetidsrevelj och svinga Granvedsstickors tända bloss. Lyss! då börjar plötsligt höras Sorl vid skogens bryn och röras Täta vandringsled, som föras Fram mot skyhög grankoloss. Främst i teten gå de unga, Barnens hjärteglada klunga, Undrande att klockor sjunga Ur ett haf af fackelljus! Efter stappla eller skrida, Slutna till hvarandras sida, De som sett sin barndom glida Ned i tidens strida brus. Barnen sina steg bevinga, Ty i takt och rytmer klinga Klockorna och samman tvinga Händerna på tusen små. Och nu går kring jättegranen Dansen på den frusna planen Med. en fröjd, som I ej anen, Hvilka kring i lystnad slå! Ack, den färg, den djupa röda, Född af dansens lätta möda, Som l sen hos barnen glöda, Bleknat längse ' n hos er! Deras gamman käiyi som svedan Af ett rifvel sår, emedan Sorgetunga lider sedan Brutit eder julfröjd ner.
Ridr centnern, under det inlösningspriset för svensk salpeter varit alltifrån 4854, såsom uppmuntran för denna tillverkning, bestämdt till 45 Ridr, hvarjemte upprätthållande af den sålunda uppmuntrade binäringen medfört en mängd andra utgifter till så betydligt belopp alt kostnaden för hvarje inlöst centner under åren 4 858 och 4859 i medeltal uppgått ända till 57 Ridr 85 öre, men de uppoffringar, hvilka statsverket underkastades icke blott genom den för krigskrut behöfliga varans inlösande till vida högre pris, än det i handeln allmänt gällande, utan äfven genom förluster vid den för Kronans behof öfverflödiga varuqvantitetens förvttrande, elier genom omöjligheten att för densamma finna köpare, vore alltför betydliga att längre tid böra fortsättas, har Kongl. Majt ansett, att, om lösningspriset för inhemsk salpeter nedsättes från 45 Ridr till 40 Ridr centnern, samt således komme att för de till krigskrut påräknade 2,000 centner utgöra 80,000 Ridr om året, och öfriga kostnader för salpeterverket jemväl från nästa statsregleringsperiods början, inskränktes till hvad, efter den minskade rörelsen, blefve oundgängligt, samtliga utgifterna för ifrågavarande behof skulle kunna betäckas med räntan efter 5 procent å den redan samlade till minst 800.000 Ridr beräknade fonden, eller årligen 40,000 Ridr, jemte ett årligt statsanslag af 60,000 Ridr; och har, på grund häraf, Kongl. Majit föreslagit att anslaget till salpeter-uppköp, vid sednaste riksdag bestämdt till 440,000 Ridr, nu måtte nedsättas med 50,000 Ridr och således upptagas till endast 60,000 Ridr.
Sådana orsaker äro, att den ena makan genom horsbrott bryter sitt äktenskap. eller ock öfvergifver och förlöper den andra af ondsko och motvilja och far utrikes i uppsåt att ej mera komma tillbaka; att den ena makan blifvit dömd på lifstid till fängelse eller landsflykt; att den ena blifvit förvunnen att hafva stämplat eller anställt försåt emot den andras lif; att den ena makan fallit i verklig galenskap, som efter säkra bevis oafbrutet fortfarit i fidla tre år, och enligt läkares intygande någon förhoppning icke är om den vansinniges återställande. De andra skilnadsorsakerna, som angifvas i sednare momentet af 1810 års Förordning, såsom slöseri, dryckenskap, våldsamt sinnelag samt sådan stridighet i lynne och tänkesätt, som under beständiga tillfällen till utbrott slutligen öfvergår till af sky och hat m. m. äro sådana, att de, bedömda från den kristliga synpunkten af äktenskapets oupplöslighet, ej kunna erkännas såsom i sig sjelfva giltiga. Skall skilnad af dessa orsaker medgifvas, bör detta endast kunna ske såsom undantag, föranledda af särskilda förhållanden, sorn ej kunna pä rättsväg pröfvas, utan endast af en samvetsgrann själavård bedömas. Derföre är ock äktenskapsskilnadens medgifvande i dessa fall öfverlemnad åt Konungen, såsom sedlighetens och religionens högste värdare. Äktenskapets helgd är det kristliga samhällets grundval, och derföre måste ock äktenskapets oupplöslighet af hvarje kristen stat erkännas såsom grundsats, och äktenskapsskilnad ej kunna fordras såsom juridisk rättighet, som af lag kan ådömas, i andra fall än då äktenskapet är i sjelfva verket redan upplöst, hvilket är händelsen endast vid de läll, som i 13 Kap. Giftermäls-balken och i första momentet af 1810 års Förordning omnämnas.
Majits Nådiga Proposition om utfärdandet af en särskild Riks-Act { detta afseende* hvars innehåll, endast skiljaktig der man fann det nödvändigt, för att bibehålla Grundlagens egna ord, i allmänhet skall finnas svarande emot Sveriges Rikes Ständers heslut, med några tillägg, som endast syfta på att aflägsna allt missförstånd, och derigenom äh mera befästa föreningens styrka och Varaktighet. Således har man ansett sig förbunden, att, i öfverensstämmelse med Grundlagens42 §t) nogare Utveckla 7 §. i den föreslagna Riks-Acten, Och Stor-Thingefs nu församlade Representanter äro färdige att egenhändigt underskrifva och bekräfta denna Act, så snart de blifva underrättade om Sveriges Rikets Ständers bifall der - Den 3 o Julu dertill, så att den derefter Iean blifva till Kongl. Maj:ts Nådiga Sanction öfverlemnad. Christiania i Stor-Thinget den 13 Juli 1815. På samtlige Representanternas vägnar Christie, p. t. President. Weidemann, Secreterare» Afskriftens rigtighet intygar N. Olsen. Secreterare. Konge Riget Norges nu forsamlede StorThing erkjender den fuldkomne ligbed i rettigheder og pligter , som saa kjendelig ligger till grund for den Svenske Rigsdags Beslutninger , betrseffende bestemmelsen af de ved Föreningen imellan Norge og Sverrig opkomne Constitutionelle forhold. Med udeelt beredvilligbed har Stor-Thinget derför vedtaget Hans Kongelige Majestsets Naadigste förslag: om utfaerdigelsen af en saer skilt Rigs Act i denne anledning, hvis indhold, forskjelligt kuns, hvor man fandt det nödvaendigt at beholde Grundlovens egne udtryk, i det vassentlige vil befindes stemmende med den Svenske Rigsdags beslutninger; med nogle tillägg, der ene sigte til at afvaerge misforstaaelser, og derved end mere bestyrke föreningens fasthed og varighed.
till lärarnes aflöning m. m. endast återstode 3,870 r:dr; att denna summa visserligen icke vore för besagde ändamål tillräcklig, men att hvad, som bruste, ansetts kunna fyllas genom den större afkastning, som kungsladugården borde komma att lemna, då ett ändamålsenligt brukningssätt derstädes blifvit infördt och ladugårdsskötsel uppdrifven til! den höjd, som kungsladugårdens rika höbord lätteligen medgåfve; att, ehuru det begärda statsanslaget, jemte egendomens närvarande afkastning, utgjorde 2,000 r:dr b:ko mindre än hvad institutet vid Degeberg årligen åtnjutit, styrelsen hoppades, att, om detta statsanslag erhölles och kronoparken Lilla Djurgården blefve upplåten till institutets disposition, denna läroanstalt skulle kunna försättas i det skick, att det motsvarade alla billiga fordringar; på grund af hvilket allt styrelsen i underdånighet förnyat den af kommitterade förut gjorda ansökning om nådig proposition till Rikets Ständer om ett årligt anslag af 4,000 r:dr b:ko, att framgent oförändradt utgå till landtbruksinstitutet på Ulltuna så länge detsamma komme att fortfara såsom en allmän bildningsanstalt för landets jordbrukare. På grund af hvad styrelsen för Ulltuna landtbruksinstitut i underdånighet anfört, ansåg Statsrådet sig böra tillstyrka nådig framställning till Rikets Ständer om beviljandet af ett fortfarande anslag af 4,000 r:dr för nämnde landtbruksinstitut, med vilkor, att minst sex elever och ett lika antal lärlingar skola der städes kostnadsfritt lemnäs uppehälle och undervisning. b) En af herr f. d. Statsrådet G. Poppius, i egenskap af landtbruksakademiens direktör, till Kongl. Maj:t ingifven underdånig skrift af den 20 sisth September, deruti, efter en framställning till ådagaläggande, hurusom det vid egen domen
N:o 77, Frih. Behbinder, Fredrik Wilhelm, med 35 röster. N:o 154, Frih. Bennet, Carl Steffan, med 35 röster. N:o 213, Frih. Armfelt, Magnus, med 35 röster. N:o 335, Hr Grubbe, fullm. Hr Olivecrona, Knut, med 35 röster. N:o 1,846 A., Hr Fock, fullm. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar, med 35 röster. N:o 1,038, Hr Bogeman, Johan Ludvig, med 35 röster. N:o 313, Hr Drakenberg. Sten Johan, med 34 röster. N:o 1,877 A., Hr Carleson, Edvard Henrik, med 34 röster. N.-o 1,386 B., LIr Adlercreutz, Axel, med 34 röster. N:o 1,563,- Hr Cederstråle, fullm. Frih. Posse, Johan August, med 34 röster. N:o 1,794, Hr von Hofsten, Carl August, med 34 röster. N:o 1,992, Hr Lagerstråle, Carl Eric, med 34 röster. Suppleanter: N:o 2,209, Hr af Harmens, fullm. Frih. Åkerhjelm, Gustaf Georg Knut, med 34 röster. N:o 1,645, Hr Möllersvärd, Carl Henrik, med 33 röster. N:o 1,053, Hr Hammarberg, fullm. Gr. Mörner, Knut Stellan, med 33 röster. N:o 1,749 B., Hr von Ehrenhein), Per Jakob, med 33 röster. N:o 93, Gr. Wrangel, Tönnes Eeinhold, med 33 röster. N:o 2,183, LIr Gripensvärd, Jakob Olof, med 33 röster.
Man har väl anmärkt att jordbruket eftersattes och lider genom dessa körslor i det att bonden af dem ej sällan hindras från arbete vid jorden i rät ter lid, och använder på hästen, under bortovaro med densamma från hemmet, sin bästa fodertillgång; men häremot förekommer dels att körslorne verkställas till större delen vintertiden, dels alt många om icke mängden af de bönder, som dermed sysselsättas, besitta så små och svaga hemmansdelar att de svårligen af jordbruket ensamt skulle kunna för sig och sina hushåll hemta en nödtorftig bergning, utan hafva ett ovilkorligt behof af biförtjenster, dels ock att om äfven jordbruket skulle i någon mån lida af det omnämnde forslingsarbetetj hvilket likväl icke kan med visshet antagas, tillfaller åter deraf en säkerligen mera afsevärd nytta andre provinsens vigtiga näringar, nemligen jernhandteringen och sågrörelsen, hvilka, berölvade ett sådant biträde, ej skulle kunna med framgång idkas. 22 En annan ganska inkomstgifvande binäring äger allmogen i Fryksdahl» härads nedre tingslag och öfra delen af Kihls härad uti arbetsförtjernsten genom timring, snickring och nyplöjning, hvarmed denna allmoge tillhandagar icke blott i provinsen der byggnader och odlingar företagas ulan ock i flere andra delar af riket, dit arbetare från nämnde orter till stort antal årligen utvandra. Äfven angående desse utvandringar är det sagdt, att de ske på bekostnad af Wermlands jordbruk, men Länet har god tillgång på arbetare och de utvandrande, qvarhållne i sin hemort året om, skulle åter med sin förvärfvade arbetsfärdighet der allt för litet gagna sig och andra. Erkännas bör dock att allmogen icke vinner i sedlighet, genom berörde utvandringar, och att en ej ringa del af derunder samlade arbetspenningar efter hemkomsten snart bortslösas. Af sjöfart på Wenern, men ännu mera af båtfart på provinsens vattendrag för varutransporter och af timmerflottning, hemtar en del arbetsfolk förtjenster till sitt uppehälle.
Hvad Rikets Ständer i afseende härå beslutit, har under den 4 December 1863 blifvit Statskontoret till kännedom och efterrättelse meddeladt. 177:o af den 24 November 1863, i fråga om afsöndring af jord från Eskilstuna kungsladugård till utvidgning af Eskilstuna stads samt Klosters och Forss församlingars begrafningsplats. (180.) — 37 — Om detta Rikets Ständers af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition föranledda beslut har under den 4 December 1863 Kammer-kollegium till kännedom och efterrättelse blifvit i nåder förstäridigadt. ]78:o af den 28 November 1863, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Nionde Hufvudtitel. (186.) Vid föredragning häraf den 11 December 1863, bar Kongl. Maj:t, med godkännande al de beslut, som Rikets Ständer uti ifrågavarande hänseende lättat, utöfver livad Kongl. Majit föreslagit eller med afvikelse derifrån, i nåder befallt, att innehållet af den underdåniga skrifvelsen skulle meddelas så val Statskontoret till behörig kännedom och efterrättelse, som äfven öfriga under Finans-departementet hörande embetsverk, i hvad dem särskildt anginge, samt att för de personer, hvilka fått sig pensioner anvisade, nådiga resolutioner borde i vanlig ordning utfärdas, hvarjemte transsumt af Rikets Ständers skrifvelse skulle till de öfriga Stats-departementen, i hvad densamma rörde de hvarje af dessa departement tillhörande föremål och personer, expedieras. 179:o af den 2 December 1863, angående de i 63 § Regeringsformen föreskrifna kreditivsummor. (194.) Den 11 December 1863, i underdånighet anmäld och Statskontoret till behörig kännedom i nåder meddelad. 180:o af den 2 December 1863, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition med förslag till ny jagtstadga. (188.)
Hon omgjorde aldrig tidigare förhållanden efter sin ändrade stämning eller sin tidigare stämning efter ändrade förhållanden. Lika blixtsnabbt, som hon genomskå- dade hvarje praktisk fråga, om än så invecklad, fann hon den rätta handlingen, det värdiga sättet att lösa en personlig konflikt, att behandla en ömtålig situation. Man skulle, äfven med förbundna ögon, kunnat säga att den väg, mot hvilken Ellen Anckarsvärd pekade, var den storsinta, den ädla, den ridderliga handlingens väg. Intrigen och bakslugheten voro henne lika främmande, som den lilla personliga fåfängan. Därför kunde hon alltid handla öppet, generöst; därför ägde hon rätt att lyda sin ingifvelse och mod att stå för sin handling och åsikt; därför förmådde hon att se stort på andras handlingar och meningar och sökte ej bakom dem små motiv; därför hyste hon en obetingad respekt för andras integritet, för andras åtgöranden, äfven när dessa förde till vägar, skilda från hennes egna. Hon ägde förmåga att fullt lojalt underordna sig de lagar, hon själf stiftade, och att — ehuru alla voro villiga att vika för henne, ge henne en stor plats — aldrig taga mer än som tillkom henne, aldrig framhålla sin egen person, endast saken. Hade alla kvinnosakens förkämpar liknat Ellen Anckarsvärd — då hade aldrig några reaktioner behöfts mot kvinnofrågan. Hon var frisinnad nog att kunna lyssna till de djärfvaste tankar, utan att förfasas, utan att misstyda dem och — framför allt — utan att misskänna deras bärare. Hennes bildning var allsidig, och intet för mänskligheten betydelsefullt område var henne främmande. Genom läsning och resor stod hon på en europeisk kulturnivå, för hvilken alla vinkelsynpunkter voro främmande. Denna frimodighet att se nya tankar och nya tider i ögonen, gjorde att hon lika litet förhastade sig i att fördöma som i att förhärliga. Kritisk och aristokratisk till sitt skaplynne var hon personligen mycket reserverad. Hon sysselsatte ej människor med sin egen person, hon af visade alla försök att » göra något af » henne. Man måste bli förtrolig med henne för att förstå, att hennes hjärtelag var guldrent som hennes karaktär och stålsatt som hennes vilja; för att inse af hvilken verksam medkänsla, hvilken fri vänkänsla hon var mäktig.
Förordningen den 20 November 1845, angående lösöreköp, när godset qvarstadnar i säljarens vård (hvilket, ehuru till namnet köp, i verkligheten utmärker pantsättning), icke skall upphäfvas utan fortfarande gälla, så blifva de af denna författning ofta uppkomna och öfverklagade olägenheter icke afhjelpta. Blott nya anledningar till klagomål öfver vinglerier skola förspörjas, när en borgenär, som ena dagen fått inteckning• i gäldenärs lösörebo, andra dagen får veta, att gäldenären sålt bort större eller mindre del eller kanske allt som hörer till samma lösörebo. Detta kan ej förnekas honom; ty det är hans lagliga rätt, ehuru borgenärens säkerhet att utfå betalning ur godset i samma ögonblick är tillintetgjord. Om man redan anmärker, att en ansenlig del af den svenska jorden är pantförskrifven för skuld, njånno Rikets Ständer nu äfven skola medverka derhän, att genom lagstiftningen snart äfven ali lös egendom i riket skall vara pantförskrifven för lemuade försträckningar? Man anmärker att den mindre näringsidkaren, köpmannen, jordbrukaren, genom en författning om inteckning i lös egendom skulle kunna erhålla kapital till nödigt förlag för sitt yrke eller sin näring. Jag betviflar helt och hållet att detta ändamål vinnes genom en lag om inteckning i lös egendom. Bankerna i landet, som numera äro de största försträckningsgifvare, skola säkerligen icke nöja sig med en så osäker realsäkerhet, som den, hvilken inteckning i haudtverkarens redskap och öfrigt lösörebo, jordbrukarens inventarier och bohagsting, köpmannens varulager i boden o. s. v. erbjuda, när icke något hinder kan uppställas för jordbrukaren att sälja bort sina oxar och kor m. m., när icke heller det kan förnekas handtverkaren eller köpmannen att genast föryttra de redskap eller varor, som nyss förut blifvit intecknade.