Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
William hade sin ställning i tidningen, en ställning som passade honom och gaf honom hans utkomst. Medan han var borta kunde en annan tränga sig fram och taga hans plats. Sjelf hade han aldrig tänkt sig en sådan möjlighet; men för moderns altruistiska sjelfbevarelseinstinkt hade faran förefunnits och derför hade hon legat kvar på sin post som en trogen hund, vaktande sin herres egendom. Trista dagar hade det varit, dessa sommardagar, utan annan glädje än arbetets. Men sjelfva detta arbete hade hon lärt sig älska derför att hon kände hur det knöt henne fastare och fastare till sonens verld, gaf henne tusen små hemliga vägar att närma sig honom, gripa fast i hans intressen, tillkämpa sig hans aktning – och hans tillgifvenhet. Regelbundet enahanda gled tiden fram. Arbetstimmar, måltidstimmar och timmar till fysisk förfriskning – det var hennes dag. Det sista försummade hon icke. Hon badade och gjorde långa promenader. Hon satte sin stolthet i att William skulle ha en frisk och vacker gammal mor, som han aldrig skulle behöfva skämmas för att ha under armen och hvars hållning och kraft han helst borde beundra, en liten, liten smula. Bekanta träffade hon icke ofta; de fleste af fåglarne hade flugit ut för sommaren. Den ende som kom till henne en och annan gång var herr Hedström. Men denne hedersman, som icke haft råd att lägga sig på landet, led af en kronisk pessimism, som icke gjorde honom till det allra mest muntrande sällskap. Till råga på alla olyckor var han också gräsenkling; den lilla frun hade på tredje klass skickats till gästfria slägtingar i Småland, för att styrka sig med getmjölk och barrluft. Ett enda bref hade modern mottagit från William under sommarens lopp. Deri underrättades hon – på fyra rader – att han var i Lysekil och ämnade stanna der någon tid. På nära två månader hade han sedan icke låtit höra af sig; hon visste icke ens hvar han fans, och hans tystnad började oroa henne. Men detta var något som måste genomkämpas; hon kunde med all sin energi ingenting göra dervid, denna sommar var en död punkt i hennes lif som hon måste försöka komma öfver. Hon hade ingenting annat att göra än att vänta och resignera. Det var dock icke så lätt att resignera.
Stockholm den 14 November 1865. C. J. L. Lönnberg, från Östergötlands län. *':0 931. Af Carl Johan Leonard Lönnberg från Östergötlands län, om anslag för aflöning af en ytterligare lärare vid Veterinärinrättningen i Stochholm. Sedan på sednare åren det lyckliga förhållandet inträffat, att boskapsskötseln omfattats med allt större benägenhet af landets jordbrukare, och, såsom en följd deraf, boskapshjordarne vunnit ett allt högre värde, hafva äfven större fordringar blifvit ställda på veterinären, hvilken jordbrukaren behöfver rådfråga icke endast vid inträffande olycksfall och sjukdomar bland boskapen, utan äfven i och för afvel och skötsel i öfrigt. Det är sålunda af största vigt att den blifvande veterinären erhåller all möjlig utbildning för sin magtpåliggande befattning. Att detta icke alltid kunnat ega rum, framför allt hvad angår behandlingen af nötboskapens sjukdomar, härrör till hufvudsaklig del från det inskränkta antalet lärare och särskilt åtminstone för Veterinärinrättningen i Stockholm att det utom inrätt - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 329 inrättningen på landsbygden befintliga material för undervisning i nötboskapens sjukdomar går för eleverna i allmänhet förloradt. Funnes medel tillgängliga för aflöning al en lärare, som kunde utom inrättningen på ort och ställe undervisa eleverna i praktisk sjukdomsbehandling, skulle den ölverklagade bristen i undervisningen på ett tillfredsställande sätt afhjelpas. I likhet med hvad komiterade för veterinärväsendets ordnande föreslagit, får undertecknad sålunda vördsamt hemställa, att Rikets Ständer ville anslå ett årligt belopp af 3,000 R:dr R:mt för aflöning al en ny lärare vid Yeterinärinrättningen i Stockholm, med hufvudsaklig befattning af elevernas handledning i praktisk sjukvård utom inrättningen. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 15 November 1865. C. J. L. Lönnberg, från Östergötlands län. Af Carl Johan Leonard Lönnberg från Östergötlands län, om anslag till inrättande af åtta stipendier för att sätta stude rande vid universiteten i tillfälle att idka studier vid Norges, Danmarks eller Finlands högskolor.
Man påstod t. ex. att i van Berthinis ägo fanns en talisman, ett pentakel, ett abrakadabra, hvarigenom han likasom Aladdin med sin lampa kunde göra allt hvad han ville. Denna «Förunderlige lampe» var hans dotter Arabella. Ja! man påstod, att hon hade samma egenskap, som den ryktbara indiska orm, hvars blickar tjusa den vingade sångare, som sorglös flaxar i kronan af det träd, vid hvars fot förrädaren lurar. Dennes glödande stjernor fängslar sångarens blick, han lockas af deras brand, ilar från gren till gren, närmar sig allt mer och mer, redan ser han det hväsande gapet, hans ögon bli skumma, hans vingar slappas, han raglar flämtande allt djupare och djupare ned, och liksom dragen af en osynlig oemotståndlig kraft, sjunker han qvittrande i dödens famn. På samma sätt kunde ingen motstå tjuserskan på Fågelsången. Den som blott en gång blickat in i de svarta, blixtrande ögonen var förlorad. Han tynade småningom bort, som en skugga, och försvann: man vet icke huru; – antingen hemfallen till den store läkaren, som strör mull på ögon och hjerta; eller ock af hans skaffare, herrarne i sidenhattar med ormade stafven till sinnebild, tillrådd att företaga resor till främmande länder, till återvinnande af helsa och sinneslugn, och försvunnen från skådeplatsen. – Just nyligen hade en dylik händelse inträffat, som i sina följder var högst bedröflig. En ung, ansedd och rik ädling hade för att återvinna sitt lugn och bortjaga den bild, som förrädiskt insmugit sig i hans hjerta och likt matken gnagade på hans ungdomsoch lifs-blomma, anträdt en utrikes resa; men då han i sådan afsigt lemnat staden, dit han aldrig tänkte återvända och hunnit blott några få mil derifrån, blef han i den mörka skogen öfverfallen af röfvare, hvilka borttogo hans redbarheter och penningar och med en stilett gjorde slut på den unga mannens qval. Fåfänga voro alla polisens bemödanden, att tillrättaskaffa det stulna och upptäcka mördarne.
TILL DAMASKUS nyss såg den svarta smedan stå i sitt eldsken midt emot den hvita mjölnerskan, så tänkte jag på en gammal dikt... Men ser du jettarne deruppe... nej, nu blir det outhärdligt... ser du inte din varulf som jag räddade dig ifrån... Det är ju hans profil... se: der! DAMEN. Ja det är så, men det är ju klippan... DEN OKÄNDE. Det är klippan, men det är likafullt han! DAMEN Låt mig slippa säga hvarför vi se honom! DEN OKÄNDE. trött, men går öfver när man är mätt och uthvilad... Är det icke Du menar samvetet, som slår upp, när man är hungrig och som förbannadt att man skall komma fram som uslingar... ser du buskarne... jag tror att någon bekämpar mig... DAMEN Hvarför har du utmanat? att vi äro sönderrifna också efter bergvandringen mellan hagtorns - DEN OKÄNDE. ningar och tomma porte-monnäer. Men äfven om så vore: här är min sista slant; må Necken ta den, öm han fins! (Han kastar ett mynt ut i bäcken.) Derför att jag vill öppen strid och icke slåss med obetalda räk AUGUST STRINDBERG DAMEN. måste vi göra vårt inträde i hemmet med att tala om pengar... DEN OKÄNDE. När fingo vi tala om annat... DAMEN. Det är nog derför att du har behandlat penningen med förakt... DEN OKÄNDE. Liksom allt annat... DAMEN. Men allt är icke föraktligt; det fins godt... DEN OKÄNDE. Det har jag aldrig märkt... Ve oss! Vi skulle haft den till båtpengar för öfverfarten; nu - DAMEN. Följ mig och du skall se... DEN OKÄNDE. Jag skall följa dig... (tvekar när han skall passera smedjan.) DAMEN (som gått förut). Är du rädd för elden? DEN OKÄNDE. Nej; men... (Valdhornet höres i fjerran. Han störtar förbi smedjan efter henne.) TILL DAMASKUS
Vid sistledne Riksdag väcktes jag af den allmänna klagan öfver penninge.brist samt deraf följande förlägenhet i Näringarne och allmänna Rörelsen, till uppmärksamhet på vårt Penninge verks tillstånd. jag tyckte mig genast finna, samt sökte äfven visa, att.våra penninge-oredor och den öfverklagade nöden härrörde egentligen ihan Mynt-Representativernas försämring i varde, Samt att detta åter var en nödvändig följd af Sedel - stockens betydliga förökning, eller snarare fördubbling åren 1809. och 1810. — I den Öfvertygelse, att ett ondt aldrig kan häfvas, utan genom undanrödjandet af dess orsak, helst all annan åtgärd endast är Pailiatif, hvarigenom den förestående brytningen blott uppskjutas, men derjemte merendels försvåras, föreslog jag, att genom ett slags Realisation gifva en bestämd och oföränderlig be. tydelse åt Mynt • Representativerne , samt sätta ]^en 18 December, 36j grans för oredorna, nöden och eländet. Långt ifrån att sedan hafva funnit anledning ändra denna min öfvertygelse, har den tvertom , genorn betraktandet af tidens händelser, blifvit ytterligare stadlästad. Jag kan derföre ej underlåta att å nyo framställa detta amne 5 men jag viii nu bjuda till att utförligare, än förra gången, utveckla och utreda det. Men för att så mycket tydligare ådagalägga huru nödvändigt, och huru hög tid det är, att genom Realisation omsider stadga Mynt-Representaiivernas värde, torde mig tillätas att i en kort skildring först få framställa taflan af de väsendtligaste olyckor, som Sedel-stockens förökning, samt Mynt-värdets deraf följande fall och fortfarande obe* stämdhet åstadkommit. Oaktadt hvarje betydlig och vara&tig förökning af Sedel-stocken nödvändigt måste rubba dess förhållande till Landets product förråd; och ovillkorligen grundlägga en motsvarande nedsättning af Myntets värde, utvecklar sig likväl ej denna Mynt-försämring i allmänna Rörelsen genast, allmänt och på en gång, i vederbörligt förhållande.
Pr esterskapets inkomster, i anledning af väckta motioner om ändringar i Förordningen den 11 Juli 1862 angående allmänt ordnande af deni: B. IV. 96, 191, 314, A. 314; B. V. 296, 346, A. 346. Prestgård, i anledning af väckta motioner om ändring af gällande stadgande!! angående skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll deraf, äfvensom a kvrka, tingshus och häradsfängelse: B. II. 560, 599, 600, Å. 600, 608; B. V. 541, 544, A. 545, E. 701. Prestval, i anledning af väckta motioner om förändradt röstheräknings-sält dervid, äfvensom vid tillsättande af folkskolelärare, organist, klockare och annan kyrko-betjening: B. IV. 210, 360; V. 33, A. 33, B. 541, 545,'A. 545, E. 665. Printzensköld, Axel Carlsson, dess yttranden: I. 109, 472. Printzensköld, Carl, dess yttranden: I. 352, 439. Privilegii-bref, om nedsättande af en komité för granskning af alla sådana å stockfångst från Statens skogar i Norrland, m. m.; motion af Grefve Claes Magnus Lewenhaupt: se Motioner. Prol-predikant, i anledning af väckta motioner om rättighet för röstegande i konsistoriela pastorat och saceilanier att begära fjerde sådan: B. V. 76, 130, 214, A. 214, B. 542, 545, A. 545, E. 701. Proposition, Kongl. Maj:ts Nådiga, om Stats-Verkets tillstånd och behof, angående beräkning af Riksdagens början samt niotions-tidens slut från dess öfverlemnande till Stats-Ulskottet den 1 November 1865: I. 93.
Adeln bifallen,innehöll, att fonden af 5oo,ooo R:dr för lån på adier och documenler skulle sammanslås med upplåningsfonden, men såsom reservfond disponeras, hvaremot Herr Cederschjölds förslag åsyftade, att en del af förstnämnde fond skulle afsättas och förbli! va odisponibel för utlåningen, syntes Herr Cederschjölds berörde förslag stå i någon strid med Ridderskapets och Adelns fattade beslut. Herr Cederschjöld: Jag bekänner, att jag ej erinrat mig, att den särskilda fonden skulle sammanslås med upplåningsfonden; men om så är, och proposition å mitt förslag, till följd häraf, icke kan framställas, nödgas jag, på grund af Herr Grefvens och LandtMarskalkens föregående förklaring, begära votering. Grefve von Schwerin: Första frågan är redan afgjord; den närvarande handlar om ett tillägg, som befinnes stå i strid med det nyss fattade beslutet. Jag finner således icke, att Herr Cederschjöld kan vara berättigad att nu, genom begäran om votering, bestrida eller upphäfva ett fattadt beslut. Herr Cederschjöld: Jag finner visserligen nu mera, att det af mig föreslagna tillägg icke är så aldeles lämpligt, emedan det till någon del slår i strid med den förut bifallne propositionen. Jag får der - Den 4 December e. m. i fi > före nu yrka bifall å Utskottets förslag med följande tillägg: dock så att i aj deri‘sammanräknade summan alltid hålles outlånad för påkommande utbetalningar. Friherre Boje: Då helgden af fattade beslut fordrar, att icke något efterföljande lages, som har menlig inverkan på det föregående, måste häraf ock följa, att hvarje tillägg, som medför en sådan verkan, är otillåtet. Men nu synes det mig, som Herr Cederschjölds föreslagne tillägg innefattar ett afvikande från det redan fattade beslutet; och till Herr Grefven och LandtMarskalken, hvars vård om beslutens helgd vi uppriktigt vörda, öfverlemnar jag således att afgöra, om proposition å Herr Cederschjölds tillägg må kunna äga rum. Friherre Cederström:
Försök med en förståndig och ädel Granskning, skall jag emottaga hans påminnelser med all erkänsla. På Illviljans ock svara. Om någon Läsare vil bevärdiga detta Lättfärdighetens Cri tik ämnar jag aldrig Dessa Magistrars antal är långt större, än man i vårt Tidehvarf skulle förmoda. PERSONERNE. GRÅSTEN, Klädes-Fabrikör. H A N S FRU. AGATHA, Husjungfru . CLARA, Spinnerska vid Fabriken . OSANDER, Su percarg ör, hennes Älskare. TROSELIUS, Philoso phiæ -Mag ister. LILJEDAL, Capten vid Flottan. REDLIG, Betjent i Hu set. F ABRIKS -F LICKAN . ________ FÖRSTA ACTEN. Theatren föreställer Fabrikör Gråstens prägtiga Förmak. FÖRSTA SCENEN. CEDEBERG. CLARA. CEDERBERG. Al tid, sköna Clara, ser jag Er så bedröfvad. Har den nedriga och grymma människan förorsakat Er någon ny oro? CLARA. Ack, min Herre, ingen dag går fö rbi , då han ej u tprässar tårar u r mina ögon. Ni känner rätta orsak en. Om det vore h ans hat, som förföljde mig; så vore jag ej til hälften så beklagansvärd. Men h ans k ärlek är ännu grymmare. At älskas af en sådan Barbar är djupet af all olycka. CEDERBERG. Ämnar han då behål la Er i en evig fångenskap? CLARA. Efter alt utseende tänker han det. D å han ser, at han ej kan få älska mig A 2 mig på det sätt, som h ans nedrighet åstundar, vil han i det stället plåga mig. I at plåg a är han så sintlig, som trots någon ande ur afgrunden. Ni ser det usla Folket, hvars arbete underhåller hans yppighet. De vittna om sanning en af mina ord. Hvilken männi ska med mins ta känsla k an s e dem utan at rys a? CEDERBERG. Men hur kom Ni hit til detta olycksställe?
Någre serskildt förekomne frågor angående Götha Canal-Verk , hafva af Banco-Fullmägtige - 36 Berättelse af Banco-Fullmäktige, 37 tige blifvit behandlade, på sätt-Pfotocollerne för den 18 och 25 October, samt den 25 November 1827, och den 21 och 28 Februari innevarande år omförmäla, §. 6. A det Lån, stort R;dr 25,000, som enligt Banco - Reglementets 4 Art, 4 Afd. 15 §. blifvit, i stöd af fattadt beslut vid 1818 års Riksdag, förbehållet Consistorium i Calmar, har bemäldte Consistorium, på derom gjord anmälan, och efter fullgjorde prestanda, fått lyfta Fyratusende Riksdaler; såsom Fullmägtiges Protocoller för den 16 och 30 October innevarande ar upptaga. §. 7. Uppgifter och undersökningar rörande fortgången af sådane Odlings-företag, hvartill Lån från Banken blifvit meddelade (se O llingsLåne-Reglementets 5 Art. 2 §.), äro från Östergöthlands, Elfsborgs och Jemtlands Län insände till Banco - Fulhnägtige, för att öfverlemnas till Högloflige Banco - Utskottets kännedom. §. 8. På gjord hemställan af Banco - DiscontVerkets Direction, och med stöd af BancoReglementets 4 Art, 5 Afd. 7 §., hafva BancoFullrnägtige tills vidare bestämt Beläningsbeloppet å Hjelmare Canaloch Slussverks - Actier till 3 3 4- p. c, af tecknade Capitalet (Prot. d. 4 Oct. 1827); samt förklarat Allmänna Brandförsäkrings Verkets med 5 procent löpande för skrif - skrifningar för Brandskade - ersättningar, icke vara till beläning antagelige (Prot. den 25 October 1827)» §• 9- Enligt 5 §. uti de för Låne-Contoirens organisation och förvaltning fastställde Reglementariska Föreskrifter, fa inga serskildta Arfvoden af Directionerne beviljas utan BancoStyrelsens minne och tillåtelse.
Ett bokstafveligl formulaire för vederhäftighets-betyg å Diskont Reversaler vöre således efter Banko Utskottets (anka i flere hänseenden föga lämpeligt, da det lika litet bör förmodas, att någon Embetsman skulle vilja underkasta sig tvånget deraf, i stället för att efter omständigheterna, hvilka sällan äro alldeles enahanda, inrätta sitt Bevis entigt öfvertygelse och kännedom, sorn det i någon måtto lärer kunna medgifvas, att hvar och en lånsökande, hvars länedocument vöre försedt med ett, efter gifvet formulaire författadt och af vederbörlig authoritet meddelt, vederhäftighetsbetyg, skulle derigenom vara ovillkorligen berättigad, alt i Diskonten genast erhålla lån. Om det ä ena sidan, kunde synas beqvämt för Diskont - Directionen att profningen och ansvaret för dyltke lån sålunda öfverflyttades fiån Directionen på den Embets - i 60 Sanko-Utskottets Setänkanden. man, som meddelf vederhäfttghet-betvget, lärer likväl å den andra, fä rnedgiivas , alt en sådan eftergift af Directionens ratt till bifall eller afslag efter egen öfvertygelse, ej på det hela vore förmånlig; heldst dä fråga är om fördelning af en Lane tillgång, oftast otillräcklig, i jämförelse med de lånsökandes antal och fordringar, dertill och med en fullkomlig säkerhet, någon gång mäste lemna rum för en i Directionens omdöme fullkomligare. I afseende på det Reglementariska för Eanko-Diskont-Verkets inre förvaltning, har BankoTJtskoitet vidare från Hedervärda Bonde-Ståndet fått emottaga ett Memorial af Riksdagsmannen oell Fullmägtigen i Riksgälds-Conforiet Eric Ericsson, innefattande det förslag, att, r stället för att blott en division eller vissa .Ledamöter af Banko-Sty reisen nu deltaga i samma Verks förvaltning, härefter alla utlåningar och omsättningar böra föredragas och afgöras inför hela Banko-Styrelsen in Pleno, hvarvid Ledamöter af alla stånd ovilkorligen borde vara närvarande, och ingen sak som angick
Jag anser, att denna natura-prséstation är den, som trycker jordbruket mest af alla, ty den inverkar ofördelaktigt på hemmansägarens sedlighet, ofördelaktigt på hans jordbruk och på hans ekonomiska ställning i allmänhet. Efter min öfvertygelse måste dessa olägenheter hafva en mycket öfvervägande vigt emot den vinst, som bonden genom de tillfälliga skjutsningarna kan bereda sig, helst denna vinst ofta nog på ett ganska olämpligt sätt användes. Jag för min del skulle visserligen önska, att vi voro uti den ställning, att statsverket kunde öfvertaga hela skjutsningsbestyret, emedan det då kunde på det aldra ändamålsenligaste sättet regleras, i öfverensstämmelse med dylika anstalter uti andra länder; men då jag betänker landets vidsträckthet och den mindre lifliga rörelsen inom detta Rike, så finner jag, att kostnaden derför skulle blifva så ojemförligt stor, alt det för närvar, icke bör sättas i fråga att taga ett sådant beslut. Vi måste således tänka saken sådan, som den nu är. Då tror jag, att Ekon.Utsk. har uppgjort sitt förslag på riktiga grunder, nemi. på samma grunder, som af tvänne Stånd vid förra riksdagen antogos, om hvilkas antagande och til - Den io J ii n i e. m. 301 tampning BondeSt, frambar sin önskan till thronen , och som äfven K. M. uti sin nåd. projios. vid denna riksdag ansåg vara de rätta. Jag kan på sådan grund alldeles icke instämma med de ledamöter, som tro, alt saken skulle vara hulpen dermed, all man blott söker öka skjutslegan. Tvertom skulle derigenom en ändamålsenlig reglering försvåras; ty vi se redan, att med den skjutslega, som nu betalas, och b vilken, jag medgifver det gerna, icke motsvarar besväret, så är dock allmogen på ganska många ställen mycket belåten med skjutsningsförtjensten och skulle säkerligen med missbelåtenhet se sig nödsakad att densamma frånträda. Om man vill komma till något bättre resultat uti detta afseende, så måste raan framgå med försigtighet; man må bevilja förhöjning uti skjutslegan, såsom ett medel att vinna detta ändamål, men icke annorlunda än med villkor, som leda derhän.
Utdrag den 12 Junii 1829. 4> Oeconoinie-Utskottets, under N:o 43, förut meddelade Betänkande, rörande förklaringar och tillägg i Kongl. Kungörelsen af den 17 Mars 1824, örn Oeconomiska Besigtningar a Kyrkoherde-Boställen m. di, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: 1:0 att Första, Andra, Femte och Sjette punkterne af ifrågavarande Utlåtande af Ridd. och Adeln biföllos; *;o att Tredje punkten borde erhålla följande lydelse: ”De Oeconomiska Besigtningarne förrättas å tjenstens vägnar utan dagtractamente, skjutsersättning eller arfvode för expedition af Besigtnings-Instrumentet 3:0 att Fjerde punkten borde lyda sålunda: ”Af Besigtnings-Instrumentet aflemne KronoBetjenten, som besigtningen förrättat, skyndsamt 3:ne exemplar till Prosten, sorn tillställer Boställs-Innehafvaren det ena, samt insände det andra inom årets slut eller sist vid Nyårs-Expeditionen, der sådan är bruklig, till Consistorium, för att i dess Archiv förvaras. Der byggnads skyldigheten hel och hållen eller till en del åligger Församlingen, skall Kyrkoherden, å dertill lagligen utlyst Sockenstämma, inom 14 dagar, sedan han af Prosten Besigtnings-Instrumentet erhållit, af detsamma gifva Församlingen del, 8. D. Da nu å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ueconomie-IJtskottens, dgn ao sisth Maji, ljuder N:o 34 afgifua och, 46 Trot.
Prof. i834 och 1835. 4-de Sami. 1 ista Aid. Z-djt Band. 2 26de Häftet, Stals-V (slottets Utlåtande N:o 4°4- medel dertill kunde inflyta; att förhållandet med detta förskott derefter anmäldes hos Rikets Ständer, och att Rikets Ständer, jemlikt und. skrifvelse den 20 Nov. i8u3, beviljade afskrifning af de utaf 1815 års öfverskott bestridde samt uti 1817 års Riks-Stat specificerade utbetalningar med tillsammans 298,354 R;dr 38 sk, 5 r., under hvilken summa ifrågavarande 5ooo R:dr äfven voro inbegripne. Utom att Rikets Ständer sålunda redan yttrat sig rörande förskottets afskrifvande i sin helhet, så förekommer, i afseende på ifrågavarande serskilda disposition derå; att den fond, af hvilken låne-understödet till Professor Ågren utgått, varit afsedd att användas till tryckning på Statens bekostnad af godkände Läroböcker; att Comiterade lill öfverseende af allmänna Undervisningsverken enhälligt tillstyrkt, att Professor Ågren, för utgifvandet af sin constructiva Lärobok i Geographien , borde erhålla sådant understöd, och att, detta oaktadt, Professor Ågren ej allenast i flere år erlagt ränta å lånet, utan äfven, i och för Lärobokens utarbetande, tidtals nödgats anlita vicarier, och derigenom fått vidkännas minskning i dess knappa lönevilkor såsom Lector vid Kongl. Krigs-Academien, På grund häraf och då i betraktande tillika torde böra tagas, att, utan denna eftergift, Svenska ungdomen längre tid torde komma att sakna frukterne af den förtjente Författarens mångåriga bemödanden och uppoffringar för denna Läroboks fullkomnande, tillstyrker Utskottet, att, till svar å den Nådiga remissen, Rikets Ständer må i underdånighet yttra, det Rikets Ständer, vid det sålunda utredda förhållandet, anse å deras sida. något hinder icke möta för den sökta afskrifningen beviljande.