Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag ej tagit för alldeles afgjordt, hvad jag äfven ryktesvis hört vara verkliga förhållandet, att de blifvit förbisedda vid frågans slutliga afgörande tillföljd af den glömska som lätt upstår mot slutet af Riksdagarne när göromålen hopa sig. Försatt nu glömskan eller förbiseendet ej skall blifva en orätt - 108 Den 24 December. visa, är etet som jag, med förtröstansfull förhoppning att R. St. ej undandraga sig att hjelpa, när behofvet oell billigheten deraf äro klara, vågar jag föreslå: l:o Att R. St. bevilja en löneförhöjning af 47 R:dr till hvarje af Art:ts 7 Tyg-Under-Officerare. Dessa Under-Officerare, hvilka intill den vid senaste Riksdag beviljade löneförhöjning för Art:s Styckjunkare alltid ägt samma lönevillkor som dessa — hafva nu när den Kongl. propos:n ang:de Statsverkets tillstånd och behof vid 1850 och 1851 årens Riksdag ej uptagit dem såsom Styckjunkare — troligen derföre att de ej stå upförda under denna benämning, på den upgjorda Staten för Art., utan stå på annan serskild Stat — gålt miste om denna, för dem högst betydliga löneförhöjning,— är detta rätt? Få de den föreslagna tillökningen, få de samma lön som Styckjunkare nu äga. 2;o Att R. St. bevilja åt Art:s Sergeanter, den af 1850 års Art.-komité äskade löneförhöjning af 29 R:dr för hvardera af de 72 Sergeanterne som tillhöra Art:ts allmänna Stat och de 2:ne som tillhöra det Norrländska Batteriet. 3:o Att R. St. bevilja Art:ts 3:ne Reg:ls-Hofslagare eller hästläkare den af nyssnämnde komité begärda löneförhöjning af 219 R:dr för hvardera. 4:o Alt R. St. bevilja en löneförhöjning af 97 R:dr åt Arl:ls Reg^ts-Trnmpetare och 39 R:dr åt dess Divis.-Trumpetare i öfverensstämmelse med meranämnde komités Förslag.
Melliander, C. F., f. d. Expeditions-Chefen m. m., om pensionsförhöjning åt. III. 44. R. 80. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. Mejeri-skolor, om statsanslag till inrättande af. II. 99. II. 101. Se vidare Riks-Statens Sjette PIufvud-Titel. Melby och Näsby, kronolänsmans boställe!! på Oland, angående utbyte af dessa mot kronoskattehemmanet Bredinge. I. 71. R. 87. II. B. 744 lil A. 4. E. 39 Militie-bostiills-ordningen, om ett tillägg till. II. B. 711, 713. lil. B. 505. A. 615. Minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk, rörande Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 angående särskilda stadganden i afseende på. Missgernings-Balkens 2 § 1 Kap., om förändring af. Se Sakra mental-lagen. — 11 Kap., om förändrad redaktion af. II. 212. R. 523. — 13 Kap. angående sjelfspillingars begrafning, om förändring af I. 442. R. 443. — 24 Kap. 8 § och K. Förordningen d. 19 Aug. 1845, om tillägg till. II. 213. R. 523. Misshandling af Djur, om stiftandet af en lag emot. I. 407, 455. R. 456. Missionärer eller kolportörer, utsände af andliga sällskaper, föreningar eller enskilde, om lagbestämmelser i afseende å. I. 92, 114. R. 136. 155. Missväxt-år, om åtgärder till behöfvandes undsättning i, I. 180. R. 183. X. B. 329, 357. A. 364. XI. E. 19. Modeller.
M:s sanktion å ”dermed sammanhängande frågor, ” och jäg påslår ännu, att man icke så noga vet, hvilka frågor det är, som dermed sammanhänga, och hvarpå man begär K» M:s sanktion. Hvad beträffar 66:te §:n Reg:sF:n, har jag väl talat om densamma vid 7:de mom:tet, men icke vid detta tillfälle, och kan jag derföre icke förstå, hvarifrån Hr Bildt fick sitt anförande emot mig i afseende på densamma. Propos. lill bifall å U(sk:s ifrågavar:de hemställan blef härefter framställd, meu besvarades med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot denna hemställan gjorde anmärkmr föranleda lill återremiss. Ropades Ja. Slutligen förekom och lades till handlingarne Utsk:s anmälan om del yttrande i ämnet, som framdeles komme all afgifvas. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde denne dag f. m. ankomne Nåd. Propos:r lill R. St.: l:o I fråga om beloppet af den i 63:dje §:n Reg:sF:n främst omförmälda krediliv-summa; 2:o Ang:de särskildta anslag, dels för åtskilliga uti Kongl. Stöttet i Slockholm och Gripsholms Kongl. Lust-slott, till eldfaras förekommande, nödiga befunna byggnads-arbeten; dels till upförande af ett ridhus lör Kongl. Hofstallets i Stockholm behof; samt 3:o Ang:de pension å allmänna Indragn:s-staten för t. f. Chefen vid Skogs-Inslittitel Hof-Jägmäslaren m. m. J. A. af Ström. Gr. Sparre, Erik: Då R. o. Ad. afgjort Bankooch LagUtskms förslag till lag för Privatbanker och uti vissa afseenden afvikit från ötsk-.ns förslag, hvaruti äfven jag med R. o. Ad. instämt, och då det är mig bekant, alt de öfrige
När en förändring varit begärd, och allmänt önskad 5 och ingen finnes i Svea Rike, som icke äger den inre känslan, att förhållandet bör blifva annorlunda, än det är, så kan jag icke med min röst bidraga till ytterligare uppskof. Det är en sanning, att har man en gång gått fram till Rubicon , så är det bättre att gå öfver den, än gå tillbaka. Örn således proposition än en gång skulle göras till Riddeiskapet ocu Adeln att instämma i Borg3re-Sfåndets beslut, skall jag icke ett ögonblick tveka, att dertill lemna mitt bifall. Skulle Rid'’erskapet och Adeln åter anse sig böra förblifva vid det fattade beslutet om uppskof, så anser jag detta beslut icke kunna betyda annat, än art Ridderskapet och Adeln icke nu funnit sig i tillfälle att kunna pröfva saken , till uttryckande af en bestämd mening; men det kan icke betyda ett afstyrkande. Det står Konungen fritt att vidtaga de åtgärder Han finner Rikets sannskyldiga nytta kräfva. Herr Munck af Rosenskjöld „ Eberhard: Redan förekommen af flere Talare , vill jag blott tillägga några ord till hvad som blifvit yttradt. Constitutions-Utskottet har icke ännu inkommit med svar i den dit hänvista frågan rörande Discont lånen, och likväl har man åberopat, att Gonstitutions-Utskottet förklarat denna frå. ga komma att förfalla. Dervid får jag göra Hen 14 December. 663 den anmärkning, att jag, och flere med mig, anse ett sådant beslut stridande mot Grundlagen. Det förefaller mig underligt, att man fordrar flere år, för att afgöra det ämne , som är i fråga , då man på några veckor utarbetade hela vår Canstitution. Man har, i afseende på de judiciella och administrativa ärendernes skiljande, allt sedan 1812 års Riksdag vidtagit så många åtgärder, att någre ytterligare icke synas mig kunna leda till ett bättre resultat , än om definitivt beslut vid denna Riksdag vidtoges. Ett Särskildt Utskott utarbetade vid sista Riksdag ett Betänkande i detta ämne, hvilket, ofverlemnadt till Kongl. Majit, föranledde nedsättning af en Comité till reglering af Rikets Styrelse-verk.
3 Sand, 38 Haft, 3 18 lior till Constitutions-Ulskottets Memorial, N',o 85. vid Riksdagens början ledigheter funnits, val till dessas fyllande, försiggått, öppne Konungen, eller, om Han regeringen icke förer, Hans förmyndare eller den Interims-Styreise, som i denna Grundlag omtalas, Riksdagen, då Riksförsamlingen, sedan den Gudstjenst bivistat, uppträder å Rikssalen. Der före Konungen, eller, då Han är frånvarande eller omyndig, eller Han så för godt linner. , Justitice-Statsministern ordet och late Riksförsamlingen afhöra berättelsen om hvad sedan sist hållna Riksdag uti Rikets Styrelse sig tilldragit. § 65. R F € 53 Jfrro §28 Derefter skola till ärende mas beredning tillsättas: R. F. § 53- l:o Ett G rundlags-Ut skott, hvartill Andra Kammaren inom sig Jfr. R.O. §29. utser Tjuguen ledamöter. Detta Utskott upptage frågor rörande förändringar i Grundlagarne och afgifve deröfver yttranden till Andra Kammaren. 2:o Ett Gransknings-Utskott, hvartill Första Kammaren inom Jf'Jcif iof 53 u^ser rEjuguålta ledamöter. Detta Utskott äger granska, huru R. o § 29 Stats-Rådets ledamöter sitt rådgifvande kall utöfvat; för hvilket mom. 3. ändamål Utskottet äger att äska alla de protocoll, som lili SiatsRådet blifvit förda, utom dem, som angå Ministeriel la ärender och Commandomål, hvilka endast i det, som rörer allmänt kända och af Utskottet uppgifna händelser, må kunna fordras.
Ständer för sin del funnit godt medgifva, att den i rätt, Kronan må ega till ifrågavarande qvarlåtenskap, får å staden Södertelje öfverlåtas, likväl med vilkor att af medlen bildas en stående fond deraf räntan årligen må användas till förmån för den i nämnda stad inrättade flickskola. 6:o. Med tillkännagifvande att ogifta Abigael Wilhelmina Björklund den 31 Mars 1859 i Upsala aflidit och efterlemnat en förmögenhet som enligt bouppteckning uppginge till 3,340 R:dr 94 öre, utan att några lagliga arfvingar till denna qvarlåtenskap vore kända, samt under förmälan hurusom det vid sednare liksdagar varit vanligt, att då någon aflidit och lemnat efter sig behållen förmögenhet, men icke kände arfvingar eller testamentstagare, den kommun, der den aflidne sednast bott, fått till något välgörande ändamål, om motion derom blifvit väckt, använda det dana-arf, som enligt lag tillfallit Kronan, har Herr L. V. Henschen, uti en hos Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 101), ibland välgörande stiftelser i Upsala, som bäst kunde behöfva något understöd, men i anseende till stadens numera dryga utgifter, i följd af jern vägsanläggningen, icke kunde sådant erhålla, anfört Borgerskapets gubboch enkehus, fonden för pauvres honteux och ett ej länge sedan stiftadt barnhem, der fattiga och värnlösa barn erhölle föda, kläder, husrum, vård och undervisning, samt, tor de värnlösa och behöfvande, som af dessa inrättningar njuta understöd, anhållit att Rikets Ständer ville efterskänka Kronans rätt till ifrågavarande dana-arf och förordna, att berörda tre inrättningar detsamma må till en tredjedel hvardera åtnjuta.
Konungens och Ständernes gemensamma beslut skall Mönsterherren utse hvilka, som böra tilldelas Kavalleriet och Artilleriet, hvartill dock i första rummet borde uttagas sudane Beviiringsskyldige, som sjelfva önskade att tjena vid dessa vapen, såvida, de i öfrigt dertill voro duglige. Det Beväringsmanskap, som med Kavalleriet och Artilleriet borde förenas mäste således utväljas. Såvida ett urval för eli specielt ändamål skall kunna gifva det fördelaktigaste resultat, måste urvalet verkställas inom så stort antal individer som möjligt. Det var alt förutse att Beväringsynglingarne antingen skulle hafva ovilja eller förkärlek för de speciella vapnen, ty likgiltighet tillhör icke ungdomen, och just det nya, just sjelfva förändringen förbjöd att antaga sådant. I båda fallen var det pligt att lemna största möjliga antal Beväringsskyldige tillfälle att få deltaga, sä väl i olägenheter som fördelar, och slutligen hade Sländerne sjellve fordrat alt afseende skulle göras på Bevärings-ynglingarnes eget tycke. Med fäsladt afssende så väl på Statens intresse, att erhålla det mest passande, manskapet; på billigheten mot Bevärings-ynglingarne och på Ständernes önskan, antogs derföre såsom regel: att valet skulle ske inom så stort antal individer, det är: inom så utsträckt område som möjligt. Men derjemte måste ock en klok hushållning med Statens medel iakttagas, hvilken bjöd så liten marche-kostnad, det är så korta marche-vägar som möjligt, hvarigenom bestämmandet af dessa områden måste blifva beroende af en vexelverkan mellan tvenne siri - Den 7 Maj c. m. 329 diga åsigter och således alltid vågen lemnäs öppen för anmdrhn:r. Det var en klar, och alldeles icke förbisedd, sak alt hos landets befolkning skulle i denna fråga finnas tvenne alldeles stridiga intressen nemi. Bevärings-ynglingens, som satte värde på alt få begagna den honom af Ständerne förbehållna rättighet att välja vapen; och fadrens eller husbondens som egentligen afsåg: att för så kort lid som möjligt gå i mistning af sonens eller tjenarens arbete.
Uti Skinskattebergs socken, hvarest största antalet hemman, eller något öfver 38' mantiil, af säteri-, frälseoch skattenatur, tillhöra Skinnskattebergs, Baggå, Utterbergs och Ferna bruks samt Riddarhytte kopparverksegare, 2' mantal utgöra boställen, och återstoden, omkring 7* mantal, innehafves af egentliga Bergsmän, hafva vid det, i följd af ofvan berörde Kongl Bref, hällne sammanträde, samtlige Bruksegare bestridt Bergslagens förvandling till Landslag, samt till stöd för deras yrkande att vid Bergslags-privilegierne oförkränkt varda bi Delia 11 ne, åberopat dels gällande Förfall — ringar, dels de vid ål sk i ll ige mellan Kronan och Bruks-egarne verkställde liera ma nsbyten stadgade serskilde vill 1 kor, dels de til! förmon för Riddarhyttans kopparverk, utfärdade Resolutioner, dels slutligen redan åtagen skattejerns-afgift eller ännu fortfarande tackjerrisblåsning.—Endast egaren af Skinskattebergs bruk har för de honom tillhörige, inom socknen belägne, nära skattehemman medgifvit att idka tackjernstillverkning uti sin på gränsen egande Billsjö masugn. Bland Bergs-allmogen hafva blott egarnc till 4* hemman bestämdt förklarat sig vilja återuppbygga Främshytte förfallne masugn och der idka blåsning, hvaremot de öfrige Bergsmännen endast, sä vida de icke på andra villkor eller mot skattejerus utgörande, kunde undgå ny skattläggning enligt Landslag, ville indelas till blåsning uti Jerdsjöbo, Billsjö eller Bastmora hyttor. Jemte öfverlemnande af protocollen öfver omförmälde sammanträden, har Bergmästaren i Öster och Wester Bergslagens Berginästaredöme, uti ett lill Kongl. Bergs-Collegiuin afgifvet utlåtande tillstyrkt, att Bergslags-privilegierne för Heds och Gunni.bo socknar mätte otubbade bibehållas och sådant desto heldre, som dessa socknar befunne sig uti enahanda ställning och derlill fullkomligt lika berättigade Bi/i. till B. St.
Hede upp i ögonen, medan han talade. Han talade mer för sig själf än för de andra. Han kände det med ens fasansfullt att bli drifven ut i världen, att bli skild från det stilla hemlifvet. Så såg han hur de stora stjärnögonen började stråla på flickungen. Det var som hade hon förstått hvarje ord. Det var som om hon åter vågade lefva. Men herr Blomgren och hans hustru hade blifvit mycket allvarliga. De tryckte Hedes hand och lofvade honom, att de aldrig mer skulle söka tvinga flickan in på konstnärsbanan. Hon skulle få gå den bana han önskade. Han hade rört dem. De voro konstnärsfolk; eldigt konstnärsfolk, de förstodo hvad han menade, då han talade om trohet och kärlek. Hede skildes från dem efter detta och gick hem till sig. Han sökte ej mer att leta fram någon hemlig mening ur sitt äfventyr. När allt kom omkring, hade det ej varit någon annan mening med alltsammans, än att han skulle frälsa det där stackars sorgsna barnet från att gräma sig till döds öfver sin oduglighet. Gunnar Hedes gård Munkhyttan låg i en fattig skogssocken långt borta i Västerdalarna. En stor, ödslig socken var del, karg och hård natur, hvart man såg, steniga skogsbackar och småsjöar upptog det mesta af trakten. Människorna skulle ej hafva kunnat lifnära sig där, om de ej haft rätt att draga ut öfver hela landet och idka gårdfarihandel. Men så var också hela den fattiga nejden uppfylld af gamla sägner om fattiga bonddrängar och bondflickor, som dragit ut med en säck kramvaror på ryggen, och kommit hem åkande i guldkaret med vagnslådorna fyllda af pengar. En af de allra yppersta af sägnerna var den om Hedes farfar. Han hade varit son till en fattig spelman och vuxit upp vid fiolen, och vid sjutton års ålder hade han gått ut med kramsäcken. Men hvarhelst han dragit fram, hade han haft fiolen till hjälp vid köpmansskapet, hade ömsevis spelat folk samman till dans och sålt till dem silkedukar, kammar och nålar.
På dessa grunder finner Ulskoltet sig föranlåtet, att emot föredragande Statsrådet herr Fåhreeus anmärka, det han vid ofvan berörde tillfälle, den 21 Oclober 1851, då Landshöfding i Östergöthlands län tillförordnades och dennes aflöning beslämdes, underlåtit att påyrka samma aflönings-frågas behöriga utredning genom infordrande af upplysningar från vederbörande embetsverk, eller ock genast fästa Konungens höga uppmärksamhet derå, att lönen för November och December månader samma år icke kunde så, som skett, disponeras. 4. Angående ajlöning för en tillförordnad Landshöfding. Af Stats-råds-protokollet öfver Civil-ärenden den 28 November 1851 har Utskottet inhemtat, hurusom, efter det Öfverste-löjtnanten vid Lif-Re - Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 11 gementets Dragon-korps Samuel Gustaf von Troil blifvit i nåder förordnad, att tillsvidare förvalta Landshöfdinge-embetet i Malmöhus län, mot åtnjutande af de löneförmåner, som för embelet under tiden voro enligt stat och författningar tillgätigliga, Konungens Rådgifvare i underdånighet tillstyrkt, att, som Landshöfdinge-aflöningen nära uteslutande bestod i arrende för Alnarps Kungsgård, och detta arrende, uti Kongl. Brefvet den 24 Februari 1837 om reglering af löne-vilkoren vid Landshöfainge-tjensterna beräknadt till ett årligt belopp af 5,955 R:dr 26 sk. 8 r:st., under fardags-rätt af förre Landshöfdingen fortfarande innehades intill midfastan 1853, Kongl. Maj:t måtte täckas tillåta, att, under afvaktan af nämnde tid, tillförordnade Landshöfdingen von Troil finge, från och med December månad 1851, åtnjuta ett mot den sålunda beräknade arrende-summan svarande arfvode, att af sjette Hufvud-titelns allmänna besparingar utgå.
Sanctionen! skulle den väl kunna uteblifva, då Europas alla ädla Styrelser redan erkänt principen? Men jag skyndar ifrån den gräns jag så ogärna beträder, till det mål jag föresatt mig! Jag behöfver icke trötta Eder upmärksamhet med dessa allmänna förhållanden 3* 36 Den 2 Mars f. m. rörande Tryckpressen, som icke längre undfaller någon bildad Europé. Den nya tiden vel redan, att Tryckpressens tvång är en usel lemning af den spökrädsla för folkuplysning, som upskräinde medeltidens okunnighet, och hvilken de maglägandes egennytta sedermera sökt öfverflytta ifrån slägte till slägte. Hon inser tydligt, att detta tvång är icke ordning; hon vågar redan benämna det 'våld. Men ordning är Lagens verk: våldet är godtyckets; och i ordningen hafva Regeringar och folk deras gemensamma fördel, då de deremot i våldet på sin höjd finna tillfallige medel, alt förhindra hvarandras lycka, utan att afvända egen olycka. Den nya tidens goda Regeringar inse redan, att de folk äro trognare, som följa Styrelsernas uplysning, än det, som släpas efter i Styrelsens ledband. Och jag skyndar alltså från alla allmänna, sattser, hvilka redan äro införlifvade med Eder vettenskapliga hildning, för att hasla till de särskilta åsigter, som grunda sig på de verkliga förhållanderne inom fäderneslandet, hvilka möjligtvis undfallit mångens blickar. De olyckliga följderna af 1812 års beslut hafva varit flerahanda. Det har aflägsnat ifrån publicistbanan all ädlare anda, ali högre bildning, all politisk upriktighet. Dessa låta lika litet locka Den 2 Mars f. m. 37 sig till verksamhet af en sjelfsvåldig samhällsfrihet, som af godtyckliga samhällslagar. Äfven utan någon stor medborgerlig förtjenst, anser samhällsmenniskan sig hafva rätt, att fordra säkerhet, om hon skall åtaga sig samhällspligterne.
N:o 34, med åferlemnamle af tvänne inom Hedervärda BondeStåndet väckte och lill StatsUt kottet remitterade motioner, angående HypotheksFöreningar, Med gillande af Stat {Utskottets beslut, ansåg BorgareSlåndet nämnde motioner böra till B ane oUt kottet remitteras. S. D. Uid förnyad föredragning bifölls Bevillning $Utskottet{ Betänkande N:o 4» i anledning af Herr Friherre J, V. Sprengtporten? och. Herr C. af Robsahm i motioner, om fastställande af en viss accisafgift å bränvin, sorn till Stockholm och llikets större Städer införes. S„ D, 'lill Lagutskottet remitterades Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, af den 12 dennes, med öfverlemnande af LagComiteens förslag till Allmän CivilLag, S. D. Föredrogs ånyo StatsUt kottets memorial N:o 27 med förslag till sam man jemkning i RiksStåndens skiljaktiga Beslut rörande Talmännens ersättning för egne Riksdagskostnader, och aflöningen till Ståndens och Utskottens Cåncellier; och i anledning häraf beslöts: 1:0 att förslaget, det BorgareStåndet må förena sig uti Höglöfl. Ridderskapets och Adelns samt Ilögvördige PresteStåndets beslut angående Herr Fandtmarskalkens Riksdagskostnadsersättning, icke antages, 2:0 att de föreslagne voteringspropositionerne godkännas, och 3to att utlåtandet, enligt detta memorial angående den väckta frågan om Riddarhusliscalens aflöning af Riksdagskostnadsmedlen, gillas. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D.
Utskotten, som icke ega yttra sig öfver Anders Danielssons framställning om löne-anslag till serskilda Egodelningsdomare, få, med erkännande af vigten utaf enhet i lagskipningen ej mindre i skiftesmål än alla öfriga Rättegångsärenden, erinra, att, då det enligt denna §. står invånarne i hvarje ort fritt att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att serskild person för större eller mindre district må till Ordförande i Egodelnings-Rätt i Nåder utses, synas de olägenheter Peter Andersson befarat, medelst be gag“ - Lagsamt Allm. Besa.- och Ocean.- Utsl',s Betänkande N:o 2/. 17 gagnande af denna frihet, lätteligen kunna afhjelpas, utan att å Rikets Ständers sida erfordra någon åtgärd. 5 §. Af Anders Danielsson från Elfsborgs Län: att om någon sak vore af den vidlyftighet, att Egodelnings-Rätten skulle finna, det protocoll och utslag ej kunde genast utgifvas, borde det tillåtas Rätten att utsätta nytt sammanträde inom en månad derefter, för utslags afkunnande och handlingarnas utlemnande till parterne. I sammanhang härmed tillhör det Utskotten alt jemväl till pröfning företaga Herr W. B. Dalmans väckta motion om förändring i nu gällande föreskrifter angående skyldighet för domare å landet att, vid så kallade extra förrättningar, före afresan från förrättningsstället till parterna utgifva protocoll och utslag, deri Herr Dalman s beträffande egodelningssyner, på grunder, som finnas fullständigt upptagna i Lag-Utskottets, under N:o 91, afgifna Betänkande, framställt enahanda yrkande som Anders Danielsson.
Det är bekant, att detta universitet, äfven af andra donatorer fått sig betydliga fonder tillslagna; men detta oaktadt uppgafs, t. ex. är 1860. af medicinska fakultetens Decanus, att kostnaden för denna fakultet bestreds till mer än hälften af statsmedel. Af akademiens egna fonder och donerade medel åtnjöt fakulteten 16,365, men af statsanslag 17,787 R:dr Runt. Detta statsanslag vore för öfrigt ensamt tillräckligt för fakultetens behof, om densamma förenades med Carolinska Institutet, dä vissa lärareplatser kunde indragas, samt båda läroverkens anslag och materiel sammansloges. Det torde i sammanhang dermed icke böra förbises, att en förflyttning af universitetet utan tvifvel skulle låta ett af de största hinder för dess uppbringande till 310 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JY& 169. en högre ståndpunkt i vetenskapligt hänseende, bortfalla, i det att den myckenhet för vetenskaperna och undervisningen främmande cmbetsgöromål, sorn förvaltningen af de många jordagodsen nu pålägger de akademiske iärarne, då sannolikt blefve högst väsendtligt förringade. Denna förvaltning, lika föråldrad som för professorerna betungande, måste antagligen då ställas på annan fot, desto heldre som det icke lider något tvifvel, att de stora egendomarne skulle, på ett mera tidsenligt sätt behandlade, gifva en afkastning, sorn skulle i hög grad, om icke helt och hållet, aflägsna behofvet af Statens understöd för detta läroverk. Motståndarne af universitetets flyttning hafva i allmänhet medgifvit nyttan, ja, till och med behofvet af att i landets hufvudstad hafva ett universitet, om fråga vöre att nu anlägga ett nytt sådant, men påstått, att de redan i Upsala uppförda byggnader gjorde all tanke derpå fåfäng. Hvarje nytt byggnadsanslag har motiverats dermed, att ett äldre redan vore beviljadt, och sedan Ständerne icke mera synas benägna att bifalla nya propositioner i denna syftning, får man åtnöja sig med att summera hvad man fått till motståndets förstärkande.