Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta stadgades också i 1833 års reglering, som bestämde de nya lönerna och som, oaktadt åtskilliga brister, dock icke häruti kan frånkännas princip-enlighet. Jag tror ej heller att det blifvit påstådt af någon, att boställena skötas mindre väl af militärer, eller att desse icke skulle kunna blifva skickliga landtbrukare. Detta har den siste värde talaren sjelf de facto vederlagt; de fleste gamle militärer äro duglige jordbrukare. Jag tror för min del att, utan bibehållande af kompanichefsoch underbefäls-boställena, kan icke indelningsverket bestå, och jag fruktar mycket att de personer, sorn klandra dessa boställen, hafva en djupare afsigt dermed, nemi. indelningsverkets förstörande; ty jag är öfvertygad, att i och med boställenas försvinnande skåll äfven vårt indelningsverk sönderbrytas. Det är, af hvad jag i början nämnde, för mig klart, att indelningsverket är och förbi ifver den yppersta af alla hittills kända militärorganisationer, och detta blir klarare för hvarje gång man hör omtalas de försök, som snart sagdt i hvarje Euroipeiskt land göras att förändra de dervarrde krigsinrättningarne. Jag har läst utmärkta skrifter, serskildt i år utgifna, hvilka säga, att det endast varit möjligt åstadkomma konskriptions-systemet under så svåra tider, som inträffade då det grundades, synnerligen åren 1806 och 1807 i Preussen; äfvensom att detsamma, öfverallt der det blifvit i n förd t, till och med i Schweitz, i följd af den stora börda det pålägger befolkningen, rönt motstånd. Nu vill man genom en mängd nya författningar i Frankrike och Österrike m. fl. länder tillgripa värfningsmetboden, och utan tvifvel är det en af de stora orsakerna, hvarföre man i England icke kunnat införa beväringssystemet, att man, i motsats med hvad som här påståtts, eller att det skulle utgöra en lindring i krigsbesväret, ansett det vara i högsta måtto tryckande.
Den af aflidna Grefvinnan Sophie Horn, född Blomstedt, gjorda stif telse för fattiga Militär-enkors och barns pensionerande, hvars årliga inkomster, nu uppgående till 8,700 R:dr, utdelas i årliga pensioner a 150 R:dr, enligt de i stiftelse-urkunden föreskrifna grunder. 5:o. Arméens Accordsamorteringsfond, bildad i ändamål att inlösa och amortera officers-accorderna inom Arméen, på sätt Kongl. Brefvet den 17 Augusti 1833 föreskrifver, samt förvaltad enligt Kongl. Reglementet den 3 Juli 1840: varande fondens återstående skuld i utelöpande 4-procents obligationer för närvarande 2,757,600 R:dr, hvilken skuld är beräknad att enligt fastställd , amorteringsplan vara inbetald år 1886. Alla dessa fonder, hvilka så till inkomster som till utgifter äro af skiljaktig beskaffenhet och till en del för olika ändamål afsedda, förvaltas afskilda från hvarandra och redovisas uti särskilda räkenskaper, som granskas dels af KammarRätten och dels af Arméens egna revisorer. Hvad särskildt beträffar Arméens enskilda Enkeoch Pupill-kassa, skulle densammas förvaltning, till följd af dess organisation i samband med Pensionskassan, blifva särdeles betungande, om, vid den ifrågasatta öfverflyttningen af Pensions-kassan till Statsverket, Enkeoch Pupill-kassan skulle förlora förmånen af den kostnadsfria förvaltning, gemensamt med Arméens Pensions-kassa, under förutsättning hvaraf den stiftades och till följd hvaraf den hittills kunnat, ehuru de sednare åren med endast ett ringa årligt öfverskott, fullgöra sina förbindelser mot delegarne utan deras betungande med alltför höga afgifter.
Det är inkomsten. atdra morn. uti samma § stadgar: ’’Finnas inom socken eller församling personer, hvilka äga känd förmögenhet, som icke är underkastad beskattning efter nu stadgade grunder, eller hvilka annars skäligen kunna anses böra till communala behof bidraga, ehuru berörde grunder icke kunna på dem tillämpas; då må det ankomma på sockenstämma att utse comiterade, som på heder och samvete föreslå de bidrag, sådane personer böra utgöra, dock aldrig öfver hvad den högslbetalande inom samma samhälle erlägger, och dessa förslag skola derefter af sockenstämma pröfva*.” Jagan^ håller, att detta besynnerliga mom. mätte helt och hållet från förslaget uteslutas, såsom icke tjenlig! till annat, än att åstadkomma split och rättegångar inom församlingen. 3:dje moro. innehåller: ”Beslut om de i denna § stadga-! de afgifter vare icke gällande för längre tid än ett år, utan bör alltid nytt beslut hvarje år fattas om uttaxering för årets behof. Undantag derifrån må likväl äga rum i de fall då för något bestämdt ändamål en viss summa erfordras för företag, sorn icke under året kan fulländas, i hvilket fall summan må fördelas på flera år, dock aldrig öfver 10.”' Hvartill alla dessa stadganden och undantag? Må det vai ra beroende på öfverenskommelse inom sockenstämman att besluta hvilka afgifter, sorn behöfväs, och för hvad tid de erfordras; ty om sockenstämma har rättighet att öfverens.! komma om afgifters erläggande lill uppförande af byggnader, till magaziner, till vaganläggningar ro. ro., så mätte den väl också vara berättigad alt sjelf öfverenskomma om, nälden vill upphöra med ett sådant arbete, ehvad del är fulländad! eller ej. 3:dje morn. kan således utgå, och i dess ställe lyda sålunda: Ankomme det på sockenstämma och socknens innevånare atl, när föremålet för en beslutad afgift helt och hållet eller till någon del upphör , öfverenskomma om afgiftens förminskning eller upphörande.
Har man dermed ingen annan mening än att lånet bör alslutas inom eller utom landet, med utländsk eller inländsk man, har jag visserligen ingenting att invända emot uttrycket; men vill man med dessa ord hafva tillkännagifvit att det kommer att blifva inhemska eller utländska kapitaler, som skola uplånas, så blifver uttrycket förvillande, ty antingen begår man skadliga misstag eller ledes man af en chimär, derest man tilltror sig kunna genom reglementeringar i och för uplåningen göra bestämmelser med alside på långifvarens nationalitet. På grund häraf anser jag det lämpligast, att endast ett lån uptages; att detta lån, i enlighet med K. M:s Propos., bestämmes till 25 mill. rdr rmt; att obligationer lydande å utländskt mynt derföre utgifvas, men att Svenska Statsverket likväl tillförbinder 476 Den 15 F e b r n a r i f. m. sig:, att, pä sätt och i den ordning, sorn varder föreskrifvit, äfven i Sveriges hufvudstad och i Svenskt silfvermynt, som till beloppet bör i obligationer och coupouger finnas utsatt, tillhandahålla liqvid för så väl förfallne räntor som för utlottade obligationer. Detta är allt hvad jag åtminstone f. n. anser böra åtgöras för införandet af ett inhemskt fondsystem; alla förespeglingar om särskildta förmåner, som skola beredas den inhemska långifvaren framför den utländska, anser jag otjenliga; äro dessa förmåner verkliga, finnes ingenting, som hindrar utländningen att göra sig dem till godo; äro de åter mera inbillade än verkliga, vore sådant icke värdigt Svenska Staten och låneoperationeu skulle dessutom troligtvis misslyckas. Den inhemske penningegarens anspråk böra ej få sträckas längre, än att han blifver satt i tillfälle att med samma lätthet och med samma säkerhet, som den utländska, erhålla ränta och kapital-liqvider; men också torde billighet och rättvisa oafvisligen fordra att man bereder honom, eller rättare den mindre penningegaren, möjlighet att uti Svenska statsobligationer nedlägga sina besparingar.
fl.', orden dä de Kafvalön på Stat' böra förändras lill då de verkligen hafva löneförmoner; / Fullmagter å högre namn heder och värdighet Herr Dalman har tillstyrkt; alt charieebeloppet å desse fullmagter mätte höjas. Herr Cederschjöld har äfvenledes yrkat förhöjning deri, och; i: sådant.. afseende 9 BevillningsUtskottets Utlåtande Nio ZS. 'föreslagit, att diarlae-sigiuatae-afgiften för fullmagter till beställningar af den beskaffenhet, alt lön på'Stat dervid ej medföljer eller först framdeles kominer att åtnjutas, må utgå till dubbla beloppet af hvad nu är stadgadt, ellet ,iq procent af den lön, sorn åtföljer dylika eller med dera jemförliga beställningar; för fullmagter på högre namn, heder och värdighet af Embete elier Tjenst, för dem sorn fösut varit eller äro i Kronans tjenst, jemväl till dubbelt af hvad Förordningen utsätter, eller 20 procent af dea lön, som åtföljer dylika tjenster; för fullmagt på caractérsvärdighet i annan tjensteväg än den, hvaruti den utnämnde varit eller ar Ernbetseller Tjensteman, 4 o procent; samt för fullmagt, öppet bref på cara c ter för depi, som -ej förut varit i Kronans tjenst, 6<3 ajf3 procent af lene-inkomsten för dylike oller deni i värdighet motsvarande tjenster; hvarjemte Herr Cederschjöld äskat, att det stämplade papperet åtminstone för de Sure sista cathegorierne må utgöras i förhållande till beloppet af den högsta lön, sorn för samma värdighetsgrad finnes på Stat uppförd. Uti Herr Cederschjölds yttrande har Herr Friherre Ehrenborgh instämt. Då likväl i Utskottets öfvertygelse afgiften för dessa Fullmagter med skäl icke bör förhöjas, serdeles sorn, enligt af Rikets Ständer numera fattadt beslut, årlig bevillning för caracterer kommer att erläggas, har Utikottet ansett sig böra vidblifva dess tillstyrkande i detta fall.
Ständer, som af Rikets Intrader ”förbehållit sig dispositionen”. ”Jag hemställer fördenskull ödmjukeligen , ”om icke någon fond må anslås till denna un* ”derdåniga fordrings godtgörande, och om ej ”Barnhuset, intill dess den till fullo blifvit ersatt, ”ma till godo njuta Riksens Höglofl. Ständers ”egit Stats-Uiskoitets Bctunkaqden'. 481 ”egit förordnande, att nemligen orubbadt uppbära Täby Tionde; Anliållandes jag ödmjukeligen, så framt sådant vinner Höglofl. Ridder”skapet oell Adelns bifall, att de öfrige be, ”spektive Stånden och vederbörande Utskott här”af måtte få del’'. B. W. Fock". Vid öfvervägande häraf har Stats-Utskottet, enär frågan om godtgörandet af ofvanberörde fordran ännu beror på Kammar-Collegii utlåtande och Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, ansett någon åtgärd i detta ämne för närvarande icke äga rum; men sedan behörig utredning och pröfning häraf föregått synes med denne Krono-fordran böra förfaras lika som med alla andre dylike, hvarom Riksens Ständer uti 7 Art. 2 §. af det vid 1815 års Riksdag utfärdade Reglemente för Riksgälds-Contoirets Styrelse och Förvaltning förordnat: ”JDe äldre ännu out”redde Kuono-fordringar och Pretentioner, hvil”ka enligt förra Reglementen och Författningar ”utaf Riksgälds-Fonden skola liqvideras , böra. ”äfven af Biksgalds-Contoiret godkännas, så framt ”dylike fordringar i laglig ordning och inom fö”skrifven tid äro bevakade och på sådan grund ”pröfvas laglige samt efter det Fullmägtige blif”vit hörde, i Nåder varda fastställde: Men betalningen skola Fullmägtige äga att utsätta på ”terminer lämpade efter Riksgälds-Contoirets tillgångar samt å hvarje fordrings belopp utfärda ”Obligationer med Ränta, hvilken dock ej får ”öfverstiga Fyra procent om året”.
Sådant skall man förlåta konstnären, men skall man äfven förlåta honom, om han, intagen af sin komposition, betraktar hvar och en, som senterar hvad han sjelf icke förmodade skola senteras, såsom en vän? Och ändå mer, skall man förlåta honom, om han, redan en medelålders man, hvars bästa har varit, känner sitt hjerta slå slag, andra än vänskapens för en qvinna, en ung qvinna, en flicka, som älskade och fäste sig vid detsamma, som han? Baremann kände sig stum och slagen och hans svar var af den art, som icke kläder sig i ord. Och hvad namn har herr Baremann bestämt för denna tafla frågade lagmannen. Ännu intet. Man kunde till exempel kalla den: äran, lustan och försakelsen. Nå, det är så gentog lagmannen namn behöfvas icke, då det hela så klart och vackert talar till känslan ... Är taflan redan abonnerad eller står hon till föryttring. Dessa rum äro så tomma på taflor och längta säkert efter denna. Med mycket nöje skall jag erbjuda min nästa redan påbörjade tafla till herr lagmans disposition. Denna har jag beslutat att behålla, för mig sjelf. Många år har jag gått med idén till henne; nu först har hon blifvit färdig. Denna tafla är då för er den mest dyrbara frågade Saida jag skall då se på den ännu mera. Ja. Huru dyrbara denna liksom mina öfriga taflor i och för sig kunna vara, skall jag inte säga; men för mig är denna tafla verkligen den mest värderika. Och står kanske i sammanhang med minnen från fordom, med ... Hon afbröt sig, då hon märkte, hvad verkan hennes något förmycket förtroliga fråga gjorde på målaren. Han såg ner blek och försagd som en yngling och svarade intet. Lagmannen tog honom i hand och ledde honom till andra rum, sägande: Till straff för din nyfikenhet, min flicka, får du nu sakna oss en stund. Saida blef ensam och illa till mods öfver det opåräknade intryck hennes ord haft. Men när hon åter kastade sina ögon på taflan, tröstade hon sig, ty denna tog hela hennes själ i anspråk.
Men, som sagdt är. jag kan icke fatta annat, än att remissen till Const.-Utsk. endast gällde att få veta, huruvida den till båda Rikenas representationer aflåtna propos:n vose sådan, att den kunde antagas. I annat fall hade Const.-Utsk. handlat efter föredöme från år 1815, då man vid IliksAktens stiftande lät förblinda sig af det sökta målets önskvärdhet, att, oaktadt de öfvervägande bristerna, följa den väg, som blifvit anvisad, och antaga den lag, som blifvit framställd. Och, mine Hrr, det är för att rätta dessa misstag, icke för att följa dem, som vi nu lagstifta. Hr Tersmeden, Nils: Det är med ledsnad som jag uptriider emot ett Betänk, i en vigtig fråga, kommen ifrån ett Utsk., hvaraf jag sjelf har den äran att vara ledamot, hälst som jag finner, att de flesta af mina Ståndsbröder inom detsamma hyllat en mening, den jag här kommer att bekämpa. Denna ledsnad är så mycket större, sorn jag ser mig vid detta tillfälle i en stor fråga skiljd från en ledamot af detta Stånd, som så länge åtnjutit R. o. Ad:s förtroende inom detta Utsk.; en person. hvars åsigter i politiska frågor hittills aldrig stått i strid med mina egna, och hvilken jag, med det förtroende jag hyser till hans redbara och fasta karakter, samt ljusa omdöme, säkert städse kommer att gilla. Jag var af enskilda och hembygdens angelägenheter förhindrad att närvara vid detta ärendes behandling inom Utsk.; men jag anser mig dock skyldig, just i Utsk:s interesse, att tillkännagifva hvilken bana jag anser det hafva bordt följa för att rätt motsvara rättmätiga fordringar. Med kännedom om den enstämmighet, hvarmed detta Stånd under en längre tid tillsatt sina ledamöter i detta Utsk., skulle jag hafva skäl att befara, att vid detta tillfälle de åsigter Utsk. uttalat, äro R. o. Ad:s, och mina deremot det ej. Härmed må dock vara huru som helst, man må inom ett Utsk. representera sitt
Sedan Ulstortet erkänt den oryggelcha sats: att kärleken till fosterjorden ger stvld.gheten ett högt wärdr att för dess skull ga l striden, att mod och nationalanda zkall säkrare födas i vnglingenS hjerta om denna skyldighet förefkriflveS som ^villkorlig l har Urstottec, l fnigkan för sakens nyhet , fördomar och mindre tydelig» begrepp om sakens förhållande, hos nation trott sig göra den mera willig att ga Kongl. Majus afsigter till mötes genom tillstyrkan af tillåtelsen för hwar och en att genom legning fria sig fean den owillkorliga pligt, att med sin person försvara Skaten. Oyt mod och narionalanda owederfageligen lifwas och födas genom den owilkorliga skyldigheten, hwad hopp stall blifwa, att besia kanfloc tillhöra den legde, den af guldet bedragne, den torflige som mai af den owillkorliaen styldige npburit desi besparde statt eller öfverflöd men ej den af skyldigheten waknade kansta: rädda ditt i fara stående fädernesland. Uti en Star der den närande clasien öfrverstiger den tärande, där stall wälmagan blomstra, näringarne sprida lif i alla delar af Riket, och räcka starka hjelpemcdel ät Staren i behofwetS stund, där Dm 15 Maji - där förhållandet blir »tvärtom, där uudergräfwer sig ftuieu och wanmagken blir den enda stämpel ben kan framwisa tvid ansträngning af krafterHwem ffkulc wäl ej billigt frugta en förestående Undergång tvid antagande af en författning font tillåter den bemedlade, eller som är detsamma ben kärande, att genom sina bättre omständigheter köpa ben fattige närande till fyllnad af det nini i jkyldighet och den lismade hederskänsian kallar honom, snart skola manufakturer, fabriqner, näringar och arbetare aftyna och idogheten dö, för tvek ii igens eller lättingens bcqwämlighck. Det forsenar Högloft.
(Se Statsoch Banco-TJtskottens Betänkande N:o 3, pag. 92, och dertill hörande Bilaga Tab. Litt. B). Enligt 1828 års afslutade Hufvudbok fanns dock förhållandet emellan Tillgångar och Skulder så vida förmånligare än beräknadt var, att, sedan Grund-fbndens belopp blifvit antaget skola utgöra jemna 4>4°0>000 R:dr i stället för R:dr-4>4OI»432: i3. 2. samt contant inbetalning af skillnaden R:dr 1,43a: i3. 2., Banken försäkrades, ofvannämnde brist då inskränkte sig till R:dr 5iij,yyo: 23. 6. samt ytterligare blef förminskad dymedelst att den summa Rikets Ständer antagit skola inom Linien föras uppgick i stället för 145607,587: 39. 8. till endast 14>54o,447: 47* 9*> hvilket var en följd deraf att: 1:0 Banken hade fått sig tillagdt ett nytt Capital-värde i Riksgälds Contoirets Koppar-Polletter af 56,684: i5. 10. hvarigenom en ibland afföringssummorne 4>°25,095: 39. — reducerades till 3,968,411: 23. 2. 2:0 Förskotten till Filial-DiscontUtredningen som vore beräknade till . 1,4-25,42 5: 4°* 5. utgjorde vid afförningstiden blott x,410,793: 19. 6. 20. Men — 49 — Transp. 71,316: 36. g. Men då deremot, genom Rikets Ständers vilkorligt tagne beslut om eftergift för Landshöfdingen af "Wingård, afföringarna inom Linien blifvit ökade med 4>r7^: 44' utgjorde skillnaden i dessa afföringar såsom antydt är på det hela 67,13g: 3g. 11.
Remitterades lill StatsUtsk. 17:o K. M:s nåd. propos. af d. 3 dennes, rörrde den till skolorne i åtskilliga ställer inom Lunds stift utgående helgonskyld. Begärdes pä bordet. Den 15 December f. m. liiHjerta, Lars, uppläste följande motion: En angelägenhet som i vigt och betydelse väl torde, förtjena alt ställas i bredd om ej i visst afseende framför de öfriga frågorna om offentliga välgörenhels-anslalter, änskönt den hittills jemförelsevis blott föga blifvit bearbetad, är vården om sinnessjuke. Allt sedan någon uppmärksamhet började egnas åt desse olykligc, har man insett Statens förbindelse, att taga dem, såsom i allt hänseende omyndlingar, under sitt särskilta hägn och vård. Denna Statens förbindelse har äfven här i riket blifvit erkänd; och, alltsedan 1823 års riksmöte, då en indragning af de gamla eländiga länshospitalerne beslutades, och den s. k. centralisationeu kort derefter började, har K. Serafimer-Ordens Gillet, under hvars styrelse hospilalcrne lyda, oafbrutet arbetat pä dessa inrättningars stigande förkofran, äfvensom R. St. hafva egnat sin uppmärksamhet ål denna sjukvårds handhafvande. Emellertid, om man, efter att hafva gjort sig bekant med denna sjukvårds syftning och beskaffenhet i allmänhet, och efter all hafva inhemtal kännedom om hvad andra upplysta nationer i bemälle afseende redan verkställt, företager sig att närmare granska våra egna förhållanden, nemi. ej mindre de här gällande författningar och denna sjukvårds organisation i sin helhet, än dess vigligarc detaljer, sä stöter man snart på så väsendlliga fel oell brister, alt man för mensklighelcns skull 1 i Iligt måste önska en sakkunnig och noggrann revision samt derpå följande genomgripande reform af denna, för en stor dpi, och dertill den värnlösaste och olyekligaste Iliand samhällets hjelpbehöfvande medlemmar, vitala angelägenhet.
Maj t till Riksens Ständers förwaltning nu i näder öfwerlämnar de af HofStallet hittills disponerade Hosoch StallStatsängar, jemte det dit lefwererade Rån eHö och Halm, wilja Riksens Ständer deremot soga den åtgärd, att det för u fodringen af Etthundraoefemtio Hästar, efter osman uppgjorde UkfodringsScat behöflige qwantum af Hafre, Hö och Halm warder ä behöriga tider till HofStalleks Disposition, genom wederbörandes föranstaltande öfwerlämnadt. I afseende pä reglerandet af i, fräga warande Stater, hafwa Riksens Ständer funnit, att tiden hwarifrän Eders Kongl. Maj:t mä uppbära denna nu erbudna summa af 270000 Riksdaler om aret i ett för allt, bör beräknas ifrän och med den i Januari! nästkommande är 1810, eller samma ärs första qwartal, men att hwad Utfodringen och Häst antalets sörminstande wid Kongl. HofStallet angär, mä tillses huruwida sädant icke ju förr dest häldre till Statens lindring och besparing ma kunna werkställas. I sam. 74? Den >8 November» I sammanhang med Eders Kongl. Maj:ls HofStals reglering hafwa Riksens Ständer tillika warit betänkta att reglera hans Kgl, Höghet Kronprinsens och Thwirföljarens hlifwande HosSkats aflöning och underhåll, att nu reglera en sadan Statspersonale, anse Riksens Ständer för sig mindre lämpligt, Ett förslag i denna del skulle ock kan handa mindre Eonvenera Eders Kongl. Maj:t och äfwen hans Kongl, Höghet; utan torde det mer instämma med Eders Kongl. Masits
Beträffande slutligen Riksdags Fullraägtigen Pehr Anderssons alternativt framställda förslag, alt öfrige Krono skattehemman inom hvarje Härad borde godtgöra det hemman , som Krono-brefbäringen besörjer , kostnaden föl underhållandet af en karl och häst till brefvens lort skaffande, eller ock, att alla både Krono-, Skatte-, Frälse samt Rå- och Rörshemman toutvis borde bestrida Krono-brefbäringen, anse Utskotten sig icke eller kunna dessa förslag till bifall understödja, Bil. t.Statss.Allm,Besv.o.Oec.Utsk.Utl.N:o 58. 9 emedan, i förra fallet, hvarje Krono-Skattehemman blefve berättigadt att, för bidraget till karlens och hästens underhållande, åtnjuta en motsvarande lindring i andra hemmanet åtföljande tjenstbarheters fullgörande , hvilket icke synes möjligt att tillvägabringa, och, i det senare åter, en slik förbindelse icke vore förenlig med de frioch rättigheter som Frälse-samt Rå- och Rörs-hemman i allmänhet, enligt privilegier, åtnjuta. En Ledamots serskilda tanka varder härjemte vidfogad. Stockholm den 22 Julii 1829. Reservation af Herr Professor Bexell : Jag anser Krono-brefbäringsskyldigheten vara en ganska vigtig och för samhällsvälfärden betydningsfull prestation af jorden , en prestation , sorn står i det närmaste förhållande till den skyndsamhet, hvarmed Styi reisen* befallningar i ett väl ordnadt samhälle böra, om möjligt är, med rastlös fram - lo Bil.t.Stats-s.Allm.Besv.o.Oec.Utsi.Utl.Nio 58. åt ilande fart fortgå och meddelas. Jag har derföre äfven trott, att Högloflige Utskotten bordt i detta betänkande , utur gifne författningar , äfven om dessa under tidernas lopp nu mera endast skulle ega en för efterlefnaden snart nog försvunnen betydelse, utveckla och bestämdt uttala ett allmänt rättsförhållande i den nu ifrågasatte brefbäringsskyldigheten. Detta har ej skett , och jag har derföre mig deremot reserverat. Brefbärings-skyldighetens fästande vid jorden är visserligen icke något nytt.
Prosten och Kyrkoherden i Endre och Heideby, Gr. L. éc Hist. Lektorn, Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Orden, Magister D. Söderberg, och Bih. tiU R, St. Suppleant derstädes: Kyrkoherden i Sanda C. F. T. Herlitz. Om hvilka val underrättelse skulle, genom utdrag af Protokollet, vederbörande meddelas. S. D. Föredrogs ett meddeladt Utdrag af Ridderskapets och Adelns protokoll den 4 dennes, innefattande dels bemälda Riks-Stånds vid pröfning af Stats-Ulskotlets Utlåtande N:o 45, Lit. B, i anledning af väckt motion om upphörande af taekjernstionden och hammarskatten, fattade beslut, dels inbjudning till Med-Stånden alt uti detta beslut sig förena; men Preste-Ståndet förklarade sig vidblifva sitt i frågan fattade beslut och lade berörde Protokolls-utdrag till handlingar ne. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 2, i anledning af väckte förslag, alt den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter Skriftermålet, före den allmänna Gudstjensten, utdelas. S. D. Föredrogs Kongl. Maj:ts på Riks-salen denna dag meddelade nådiga Svar, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid innevarande riksdag antagna Grundlagsförändringar; och beslöt Ståndet att detta nådiga Svar skulle meddelas Expeditions-Utskottet, för att iakttagas vid Riksdags-beslutets uppsättande. S. D.