Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fru BritaNora är noga med sin toalett; »Du vet,» skrifver Gjörwell, »att Söta mor fått den vanan att gå med Hennes Kongl. Maj:ts Drottningens skor», och det är en viktig tilldragelse, när dessa grå tygskor beställas af hofleverantören vid träsket. Hon är vidare en dam, som tycker om att blifva uppvaktad. Hon har sin lilla stab af beundrare och vänner, hofjunkaren J. J. Jennings, känsloförfattarna Linnerhjelm och G. Silfverhjelm och andra. Från den sistnämnde finnas flera bref till assessorskan, fulla af tidens galanta vänskapskurtis. Han kallar sig själf Zelim och henne Mirza, och med frukt och blommor sänder Zelim följande äkta rococo-komplimenter: »De hvita blommorna beteckna oskuld och renhet – sådan är Zelims vänskap för Mirza. De rödas färg är sinnebilden af Zelims lifliga känsla. De gulas varaktighet visar, hur Zelims ömma vänskap blir för Mirza. De ännu icke utspruckna knopparna beteckna sällheter, dem Mirza ännu har att vänta. De gröna bladen Hälsa och Välmåga. Den omogna orangen Zelims vältalighet.» Det är också fru Brita-Nora som låter torpet stå i relation med stora världen på Djurgården, både med engelska ambassadören Liston på Listonhill och den spanske de Coral på Manilla. Hon har en världsdams fina umgängesgåfva, och när de utländska sändebuden lämna Sverige, hör Gjörwells fru till dem, hos hvilka de göra en tacksam afskedsuppvaktning. Fru BritaNora är också ifrig deltagarinna i de baler, å hvilka bourgeoisiens fruntimmer kunna blanda sig med noblessen – maskeraderna på operan (rococon är en tidsålder i skär domino) eller i Kungsträdgården. Som en världsdam har hon också sina vapeurer och sin migraine och dricker vatten vid Djurgårdsbrunn hos arkiater Hallmann för att stärka nerverna.
Detta sätt att sammanjemka olika meningar har blifvit afskaffadt af det goda skäl, alt det aldrig varit tillämpadt åtminstone icke under den tid jag deltagit i riksdagsförhandlingarne, elon andra förändringen består egentligen deri, att i st. f. att gin innehöll, att då 2 Stånd stanna emot 2 skulle StatsUtsk. förstärkas, har man nu sagt.- »förena sig icke minst 3 Stånd uti sammanstämmande beslut, då skall StatsUtsk. förökas med så många ledamöter etc.» Detta innefattar icke annat än en bättre redaktion af samma mening; ty om sammanstämmande beslut icke finnas, måste votering'ske i Förstärkt StatsUtsk. Derom är ingen tvist. Här är endast fråga om, huruvida det 4:de Ståndets beslut jemväl skall ingå i voterisproposin, oaktadt 3 Stånd verkligen äro sammanstämmande i denna fråga så långt BorgareStis beslut räcker. Alltså är, enl. min åsigt, här alldeles icke meningen att söka göra någon förändring i gin mot hvad förut varit stadgadt, utan endast att gifva den en bättre redaktion. Jag vet att en motsatt tolkning sökt göra sig gällande, men den öfverensstämmer icke med g.ns ordalydelse, och då man känner att Utskis behandling af anslagsfrågor varit så som jag upfattat gin, synes intet skäl vara för handen att frångå denna praxis, hvilken öfverensstämmer med den nya grundlags-§:n, och jag är öfvertvgad att om vid förändringens antagande man kunnat förutse, att man velat åt gin gifva en slik tolkning, hade gin på detta rum aldrig blifvit med den förändrade lydelsen antagen. 25 Oen 1 Augusti f. m. PS grund af dessa skäl anser jag voter:spropos:n N:o 3 kafva förfallit till följd af Ii. o. Ad:ns samt PresteStrs sammanstämmande beslut, och att i fråga om vägen från Götheborg voter:spropos. bör upslällas i enlighet med mitt förslag, under förutsättning, att R. o. Ad. är af den mening, att det af deni beviljade anslag afser den väg till hvilken BorgareSt. beviljat anslag. Derpå beror frågan.
RiddarliusOrdningen, i voteringen deltagit, men då jag misstagit mig i denna beräkning, nödgas jag förnya min begäran, hvarefter och sedan de äskade underrättelserna blifvit meddelade, jag anhåller, alt Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhämta, huruvida Ståndet instämmer i Herr Grefvens och LandlMarskalkens åsigt. Herr von Hartmansdorff': Yid frågor af den vigt, alt Herr Grefven och LandtMarskalken finnér sig föranlåten att neka en begärd proposition, och att Ståndet skall yttra sig, huruvida det icke destomindre yrkar den vägrade propositionen, är det icke på en lös grund, på en förmodan allena, man bör gå till väga; än mindre äfventyra att å nyo begå något misstag. Den 44 Den 20 J u 1 i i. händelse, elior det factum, hvarpå frågan grundar sig, hör vara erkäridt och bekant. Tvenne Ledamöter hafva sjelfve erkänt, att de, ehuru stadde i närmare skyldskap med. de personer, om hvilka ConstitutionsUtskottets Betänkande handlar, likväl deltagit i omröstningen sistlidne Lördag; och sjelfva factum är derigenom för deras del ådagalagdt. Men då fråga om ansvar å dem blifvit väckt, och ny votering förestår, hvari hvarken de, som obehörigen röstat i den förra, eller deras närmare skyldeman, skulle få deltaga; så är det nödvändigt att få veta, hvilka och huru många Ledamöter, utom de 2:ne erkända, jemväl äro jäfviga. Kanske är RiddarhusSecreteraren sjelf, och flera med honom, i samma författning, hvarföre jag fortfar att begära upplysning om de Skyldemän till Konungens Rådgifvare, som deltogo i voteringen sistlidne Lördag. Undertecknad Riddarhus-Secreterare : Jag anser mig först höra vördsamt afgifva den upplysning, att då jag sednast tog mig friheten uppträda, var det i egenskap af Ståndets Ledamot jag vågade begära ordet.
Rörande Fidei - Comiss - egendomar, föresias: arr genom Konungens dispense i Stiftelser»? derom dels län emot inrekning i sadane egendomar mä fa upuagas, enär Fidei Commifle.ricn ar alagdl, alt lill sine syskon urgifwa llägon stadgad ! öses un nia eller olyckshändelser medföra behof al försksiler, hwilka öfwerstiga hans förmåga, dels nrbyke af donerad egendom tillä as pa det Fldei-Commiflarien mä fa sitt område snnladt, dels oek sadane söreskrftne willor ha-was. som äro för hononi tryckande eiler for jordägornes mera lönande häsd hinderlrge. I afseende pä dcsie och flere sadane n>äl yrtaS stntelig n a?r Z i Cap. t §. RättegängS.B-ilkcn mä pa följande sätt andras: ^Ej hasme någon magt, uran allenast Konnnaen att bryla dom äler som wuunir laga kraft, eller - Den 27 November. 1695 ler återställa laga tid, som försutten är; och äger Konungen allenast alt göra näd i alla saker, som icke röra annors eller tredje mane rätt". Wid öfwerläggning om hivad salunda förestå, git och i memorialet i öfrigt anfördt är, har Lag* Utskottet som i enlighet med 8z §. Negerings-For» men anser alla dest stadgande» böra esler ordalydelsen tillämpas, icke af desi 2Attc H , der Konungen til» lägges rätt akt goro näd i brottmål, kunnat draga den följd, som wore det Konungen betagit att uti evila mål göra dispcnse i de fall, allmänna l.aen Honom sädant uttryckeligen updragit. Och som hwad yrkandrt om sa kallade Skändspersoners gisiermäl för den i början as 6 §. l» Cap.
Nu nödgades vi vänta flera månader innan Canonsluparne hunno komma genom Östersjön, Sundet och Cattegat (hvilket dessutom aldrig 1422 Den 2g Juli e, m, utan stöl sta risqne kan ske med dessa öppna far. tyg,), och Norrmännerna hunno församla sin sjöstyrka anda uppifrån Bergen och concentrera den vid Wahlöarna, från hvilken starka och fördelaktiga position de sedermera ej kun-, de fördrifvas utan betydlig öfvermagt. \i hade äfven då kunnat få dit Canonjullar, sorn äro förträffliga vapen uti.en Skärgård, der dessa fartyg, med fjärdedelen af en canonslups besättning, göra samma verkan sorn Canonslupar; men de kunna endast brukas i Skärgårdar och kunna aldrig hålla Öppna sjön i svår sjögång och således risquerades ej nu att sändas genom Östersjön och Cattegat till vestra Skärgården. Hvilken stor vinst för Staten skulle det ej varit om, efter slutad campagne, vi fått hem till sina stationer hela vär Skärgårdsflotta samt öfriga militaira atliraille, som nu lick läggas upp på olika ställen och med stor kostnad vårdas öfver vintern samt nu i ar hemtöras, hvilket ännu ej hunnit ske. För Framtiden, då Götha Canal en gång blir färdig, så kan en fiende aldrig gora calcul på huru stor sjöstyrka vi kunna presentera emot densamma, antingen öster eller vesterut, då vi deremot kunna nästan på dagen utsätta Samlingen. Om innan Götha Canal blir färdig vi skulle fa krig, så kunna våra Bröder Norrmännen ej i tid gifva oss någon assistauce af deras betyd - Den 29 Juli e. m. *423 liga Skärgårdsflotta, och vi kunna ej heller begagna vår egen, sorn är stationerad 1 vestra Skärgården, om denna styrka behöfs 1 Östersjön. Jag för min del, sorn Sjöofficer, inser så stor nytta af Götha Canals fullkomnande, att jag anser oss dessförinnan ej kunna draga den betydliga förmon af vår förening med Norrige i afseende på försvars<2 verket åtmindstone intet på sjösidan, som eljest man bör vänta.
1159 assurance-premie till Banken för förluster vid utredningen af Canal-Disconten, och för öfrigt uppvägd af den förmånen, att genast hafva vunnit en orubbelig liqvidations-grund. För Götheborgs Diseonts utredning, har jag ingen ting att tillägga Höglofl. Beredningens nu i visse delar förändrade förslag. Hvad sedermera beträffar det tredje våt-, sendteliga anmärknings ämnet, att nemligen liqvidationssättet leder till indragning af RörelseCapitalet; så angar detta egenteligare den generella finance-regleringen, än sjelfva Discontliqvidationeh. En termin af fem år är visserligen ej för kort att bringa desse affairer tUl slut. Om andre Dåne-utvägar böra öpnas att intaga desses ställe, är en annan sak, oberoende af denne; och, som den för öfrigt, dels i det generella Finance-Betänkandet redan blifvit upptagen och utredd, dels vidare lärer blifva det, i anledning af de anmärkningar, som vid nämnde Betänkande göras; anser jag ett särskildt besvarande deraf här icke böra förekomma. Herr Amiralen von Schutzer crantz förenade sig med Herr Stats-Secreteraren Friherre TVirsén till alla delar, äfvensom Herr ÖfversteDieutenanten Pahlman förklarade sig instämma uti den del af ofvananförde yttrande, som angår Dag-suspensionen. Herr Assessoren Fagerhjelm anförde J ”Redan vid första behandlingen af Discont-frågan inom Höglofl.
Stockholm den a5 Maj 184f - Öth* till R. St. Prat. 1$4° ec^ !*4!- 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 35.te JTafl. 2 UTHT HOS J. k. Wil VD i B» 184L Stats-Utskottets Memorial j N:o 54%• i N.o 542. Ank. till Exp-Utsk. den 26 Maj 1841, kl. i 7 c. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens stridiga beslut, angående vissa bevillningstnedels ingående till RiksgäldsContoret. Stats-Ulskottets under N:o 5iy afgifna Memorial, med anmälan af det hinder, som , i anseende lill den af Utskottet föreslagna voterings-proposilions ogillande utaf Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, förekommit emot ofvanberörde frågas slutliga afgörande i den af Grundlagen föreskrifna ordning, har af hemälde 2:ne Riks-Slånd blifvit lagdt till handlingarne; dervid Preste-Ståndet serskildt förklarat, att Ståndet ansåg denna fråga, sedan två Stånd slädnät emot två, hafva, enligt §. Riksdagsordningen, föi fallit, h vadan således härutinnan borde förblifva vid hvad förut stadgadt varit. Borgare-Ståndet har deremot återremitterat samma Memorial, på grund af anmärkningar, hvaruti hufvudsakligen är vordet yrkadt, att Utskottet borde, på sätt 6g §. Regeringsformen uttryckligen stadgade, utse Deputerade, för att inför Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet företräda samt närmare upplysa och utreda förhållandet med ifrågavarande ärende, helst, innan denna i Grundlagen bestämda utväg lill beredande af likstämmighet i Riks-Ståndens beslut vore begagnad, Utskottet icke kunde anses hafva vidtagit alla detsamma åliggande åtgärder för att få omförmäldla fråga Gi undlagsenligen afgjord.
«Åto de ej tillsammans?» «Nej, hon åt uppe hos ingeniörns, der hon äfven tillbragte dagarna. Han i sina rum.» «Lova Ström är ju förlofvad med långa adjutanten,» anmärkte Hedda, som setat tyst och sett utåt fältet. «Sörjer hon mycket nu, när han skall bort?» «Det lär nu vara si och så med den förlofningen; åtminstone vet modren ingenting, fast fadren skräflar och skryter, att han kan gifta sina tre äldre flickor hvad dag han vill; men lika mycket blir Lova adjutantens hustru som jag,» försäkrade Snabbeckskan. «Hvarföre säger moster så?» frågade Hedda ifrigt. «Jag har mina goda skäl — i alla fall kan det icke ske ¯nu¯, och hvem vet, om han någonsin kommer igen — utomdess ser han mig för klok ut, att länge tänka på en flicka, som ej mer tar sin person i säkerhet. Hedda steg hastigt upp och gick ut. Hon syntes ej road af den vändning samtalet nu fått. «Jag tror Hedda blef stött, det var icke min mening; jag sade blott hvad jag tänkte,» sade frun och såg efter henne. «Lappri, Hedda tål nog vid, när hon vänder sig om, är allt glömdt,» svarade Maria suckande. Hedda gick i sitt rum, kastade sig på en stol der, och utbröt i denna häftiga, konvulsiva gråt, som är så egendomlig för de qvinnors temperament, som ohejdadt låta sig hänföras af ögonblickets impuls, och aldrig lemna ¯eftertanken¯, eller som man mera rättvist borde säga ¯företanken¯, rådrum att styra deras handlingar. Fru Snabbecks anmärkning, mera skarp i tonen, än i orden, hade anslagit en sträng, som kom henne att bäfva. Tvenne gånger denna förmiddag hade en viss person gått förbi det fönster, der hon satt, utan att bevärdiga henne med en blick, ehuru hon, ljudligt nog, gjort tecken med löfqvisten, som i går utgjorde föremålet för hans väntan. Då träffade fruns ord henne som en blixt; den tanken: ¯du har förlorat hans aktning¯, genomfor hennes själ med samma meteors snällhet.
Man behöfde ej söka efter en öfvertygelse, ty man fick den färdiggjord. Ingen kunde kalla denna tro för min, ty den var gemensam för alla, och det var ett brott att ej hysa den. Han var som omhvärfd af en tjock dimma, där man med förtviflans ihärdighet sträfvar att komma ut, men städse vänder tillbaka i sina egna spår. Och han tänkte sig, att detta kunde räcka för alltid. Kanske skulle han gå en sådan där kretsgång hela sitt lif, utan att finna något mål, någon hvilopunkt. Han fick göra våld på sig för att ej skrika högt af ångest. Om någon blott hade frågat, om hans samvete tillät honom, just honom att följa med! Han hade ju fått svara, han som alla andra, för bekvämlighetens skull i klump. Personligen var han ej viss på något och hade intet löfte afgifvit. Det klack till i honom. Prästen stod för altaret. Kristian hade velat hålla tiden tillbaka. Men det skedde intet underverk, Fader vår var slut, och den djupa melankoliska »O Guds lam» brusade från orgelläktaren öfver mängden, liksom fylde koret och lyfte sig i hvalfven med förtviflad styrka. Då fattade han sig och följde de öfriga fram öfver kyrkogolfvet. Men hans ansigte var blekt, läpparna sammantryckta, och i ögonen låg något dämpadt, som fruktade han att låta andra se in i dem. Han böjde knä vid altarringen. Han kände, hur han darrade. Prästen kom, räckte honom oblaten och uttalade välsignelsen. Han tog emot den utan den ringaste känsla af saken. Så kom vinet. Det for ett ryck igenom honom. Alt är redo. Skaran gick långsamt tillbaka öfver stengolfvet. Nya skaror aflöste hvarandra. Det var ett helt tåg, församlingen var orolig, här och där stucko hufvuden opp, som tydligen gjorde en ungefärlig beräkning af, hur länge väl detta skulle räcka. Men när Kristian åter hade satt sig i bänken, böjde han ej som de andra ner sin panna. Han rätade upp sig, och blicken flög nästan utmanande öfver församlingen. I den stunden var det en storm lös inom honom, som när en människa första gången känner, att hon lidit orätt. Och på botten af alt rörde sig en känsla af hämd, som han aldrig helt glömde.
-— —, angående rättighet för dem att kunna till Jurymän utses: se Tryckfrihets-Förordningens 5;te §:s 3:dje moment. — —, angående deras rättighet att deltaga i Riksdagsmannaval: se Riksdags-Ordiiingens 18;de §. — M — 153 Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af. Gr. Adlersparre, C. A., om pension åt framlidne Biskopen i Carlstads Stift, Doktor Carl Adolf Agardhs Enka: I. 102, R104. (Besvarad i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifter under RiksStatens Nionde Hufvud-Titel.) — d:o om prygel-straffets afskaffande: I. 226. — d:o angående successiv indragning af Biskops-Embetena, med undantag af de i Upsala, Lund och Hernösand: I. 143. R. 190; B. XI. 258, 288, 291, A. 297. — d:o angående bildande af en pensions-fond för prestman utaf de tillgångar, som skulle beredas genom föreslagen indragning af åtskilliga Biskops-Embeten: I. 149, R. 196; B. XI. 347, 369, A. 369- — d:o angående upphörande af de i Kongl. Brefven den 14 Maj 1789 och 30 Juni 1831 påbudne afgifter till Kongl.
Maj:ts nådiga Skrifvelse, med öfverlemnande af förslag till två årgångar nya predikotexter och till ny kyrkohandbok. Härvid förekommo: l:o. Utskottets hemställanden, pag. 25. Den gjorda hemställan, pag. 26. Utskottets Utlåtande, pag. 30 och 31. Ståndet biföll Utskottets tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anmäla, att Rikets Ständer finna det dem till granskning nådigst meddelade förslag till ny kyrkohandbok icke böra vinna nådigt bifall; anseende Ståndet ett nytt förslag till föreskrift i handboken: ”Om enskild skrift, en ligt Kongl, Förordningen den 4 Maj 1855, böra upprättas. S. D. Föredrogs ånyo och återemitterades Allmänna Besvärsoch EkonomiUlshottels Betänkande N:o 20, i fråga om utarbetande af stadgar till skyddande af inhemska artisters förlagsrätt till originalarbeten i bildande konst. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Konstitutions-Ulshottets Memorial N:o 4, angående Talmannens i Borgare-Ståndet vägran af proposition på en inom Ståndet framställd anmärkning emot en ledamods behörighet att vara Riksdagsman, lades nämnda Memorial till handUngarne. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Lagsami Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 2, i anledning af väckta förslag, att den Heliga Nattvarden må kunna omedelbart efter Skriftermålet, före den allmänna Gudstjensten, utdelas. Borgare-Ståndet biföll, att Rikets Ständer må för sin del besluta utfärdandet af en författning, hvarigenom stadgas, att, när i någon församling pastor med församlingsboerna ölverenskommer, att, med afseende å särskilda omständigheter, den Heliga Nattvarden må omedelbart efter Skriftermålet och före den allmänna Gudstjensten, utdelas, en sådan förändring i den gällande ordningen för Gudstjensten må ega rum. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Stats-Utskottet Kongl.
Således skulle häraf följa, att jag skall hafva rättighet att idka minuthandel hvar jag vill, endast jag upgifver ett ställe, der det skall ske, och följaktligen skulle ett ytterligare hand läggas å försäljningen, men detta hand kan icke desto mindre eluderas, emedan utskänkningen kan utöfvas på annat än det upgifna stället, och jag hemställer om det är skäl att antaga ett sådant stadgande. I städerna är faran mindre, emedan der är det lättare att kunna skaffa sig en lokal inom en gifven trakt, men på landet är det icke så. Jag ånliåller om afslag å Betänk. Gr. Sparre: Frih. Raabs förordande af minuthandels utbjudning på auktion grundar sig på den stora skillnad Frilen updragit emellan utskänkning och utminntering. Nu är händelsen likväl den, att just i anseende till svårigheten att utöfva behörig polisupsigt på landet, kan minuthandeln der lättare än i städerna urarta till utskänknings-ställen, och då måste afgifterne för idkandet af en sådan rättighet allt för mycket updrifvas, samt innehafvaren af rättigheten på ett eller annat sätt godtgöra sig för de större utgifter han måste vidkännas, och följaktligen pä tillåtna eller otillåtna vägar förskaffa sig den möjliga högsta inkomst, d. v. s. med missbrukande af sin minuthandels rättighet. Delta är att befara, om man försöker alla möjliga utvägar för att updrifva afgiften för minuthandel, och af sådant skäl tror jag, att Gr. Lagerbjelke rikligt yrkat vidblifvande af Ståndets beslut, så att hvarken utskänkningseller utminuterings-ställen böra uplåtas genom auktion. Frih. Raab har sagt, att det skulle vara att medgifva Landshöfdme rättighet att meddela en eller annan person en allt för stor grace och Landsliöfd:ne skulle möta mycken svårighet och qval vid beviljandet af dessa gracer.
Till gestalten var lian lång och starkt bygd, men gick något lutad; dragen vor0 tunga, uppsynen sträf, då ej blicken lifvades af inre rörelse; utefter den breda, tankedigra pannan var håret struket åt ömse sidor och nedföll i tiiiiiia lockar kring nacken. Sommaren 1827, midt uiider nya konflikter för kanalarbetet, drabbades Platen af ett hårdt slag, i det han geiiom en plötslig sjukdom förlorade sin äldste soii. Hasii reste efter sorgepostens mottagande ögonblickligen till Marstrand, der hans hustru vistades. Bäfvande vid hans plötsliga ankomst, förstod hon att något var på färde. Mannen ville förbereda henne, men utbrast slutligen: " Filip lefver e,j mer. Herren gaf och Herren tog, välsignadt vare hans namn! " Stark syntes lian äfven nu, berättar hans dotter, men denna förlust bidrog dock a t t tära på den kraft, som så mycket blifvit pröfvad. Sj älf skrifver han till den gamle vännen Rosenstein: " Min lott är att jämt kämpa i hvirflaiide strömmen, der en planka efter den andra ryckes undan, och kampen synes bli svårare i mån som krafterna, aftaga. Detta året har varit ett af de vidrigaste, och mycket återstår ännu. " Till vidrigheterna räknade Platen bland annat den hoiiom mot hans vilja påtvingade utnämningen till " en af rikets herrar ". Han hade redan 1808 yrkat, att excellensvärdigheten icke måtte tillerkännas andra än medlemmar af koiiungens råd; och nu harmades han, att själf nödgas mottaga den, fordrade att utnämningen aldrig skulle upptagas i " almanackan " (statskalendern), samt förklarade sig aldrig skola komma att med den " pryda Stockholms gator ". Amiraltitelii, den 76 hade han ärligt förtjent, men excellensen ville han hälst aldrig höra talas om. Det var äfven 1827, som Platen uppmanades att mottaga riksståthållarskapet i Norge. Nu som förr vore han villig att offra allt för kungen och Norge, men fruktade att med aftagande krafter blott lamt kunna tjena dem.
Jag ber slutligen att få tillägga, att jag anser Styrelsen vid denna riksdag icke hafva bort begära stora anslag äfven derföre, alt vi äro sammankomna hufvudsakligen för att ordna vårt myntväsende, till följd hvaraf vi icke kunna påräkna någon assignering på Bankens vinst, hvilken för Bankens consolidering måste reserveras intill nästa riksdag, hvarföre jag anser det klokast att dröja med beviljandet af de anslag, som möjligen kunna tåla uppskof till nästa riksdag, då man dels genom ett fast mynt, som gifvit lif åt näringarna, och dels genom de tillgångar, som blifva att påräkna af bancovinsten från förflutna riksdagen, kan möjligen vänta bifall till några af desamma. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja återremissen till Utskottet. Hr Virgin, Claes: I afseende på StatsUtsk:s utlåt, om anslag för Hallands balaillon får jag förena mig med hvad Gr. Patrik Lewenhaupt anfört. Jag anser mig böra uttala denna öfvertygelse, ty utan det ökade befälet kan icke ändamålet med manskapet vinnas. Frih. Hermelin, Au g.: Lika med en af de sednare värda talarne anser jag mig icke böra ingå i ämnen, som angå Rikets försvar, utan en viss försigtighet. Men förslag hafva här blifvit antydda, som gå ut derpå att sammanblanda indelta armeen med nationalbeväringen, och med fästadt afseende härå tror jag mig skyldig alt yttra några ord. Tn0* D Den 2- Maj. 3o5 Jag har såsom landtman, under en längre följd af år, haft tillfälle att taga kännedom om den å landet, boende allmänhets tänkesätt och lynne; jemväl har jag gjort mig underrättad 0111 deti indelta soldaten. Sveriges hemmansägare anse den indelta soldalen, såsom lian ock är, för en legd person. Den indelta soldaten betraktar jordbruket för hufvudsak och militärtjensten såsom bisak. Vidare anmärkes, alt den sistnämnde slår lill rotehållarne i flera afseenden i en beroende ställning, och ej sällan i ett mindre godt förhållande.