Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke vidare besvära Ridderskapet och Adeln med en afhandling i detta ämne; men jag hemställer blott, om det är billigt, clå flere BrandförsäkringsBolag bildat sig inom Riket, att ett undantag skall gälla endast till förmån för Stockholms Bolag eller det så kallade Allmänna Brandförsäkringsverket. Jag tror att det lika väl bör gälla för dem, som vilja försäkra sina hus i Skånska städernes Brandstodsbolag, eller i Brandförsäkringslnrättningen i Götheborg eller i möjligtvis hädanefter sig bildande Brandförsäkrings-anstalter. Detta har varit den väsentliga grunden för min anhållan om återremiss. Men jag har visserligen derjemte framställt en anmärkning, huruvida något undantag alls borde äga rum. Jag vet väl att Säterier varit frikallade ifrån att gifva brandstod, men jag vet ock att 1784 års Lag stadgar, att brandstod skall af alla hemman gifvas , och att Säteriernes befrielse tillkommit sedermera genom serskildte Stånds Besvär och Kongl. Resolutioner deröfver. Hufvudsakligaste skälet för återremissen är likväl, såsom jag redan nämnt, att då Utskotten i sitt Utlåtande sjelfve säga innehållet af 1818 års Författning vara: ”att hemmans”eller egendoms-innehafvare, som i jUlmän”na Brandför säkrings Inrättningen tagit för - 76 Den 21 April f. ro. ”säkring å hela åbyggnaden eller någon del ”deraf, icke allenast är frikallad från skyldigheten att, enligt Cap. 5 §. Bygg”ningaBalken, gifva brandstod, utan äfven ”äger rättighet frånträda den Brandstodsförening, hvari han förut kan vara delegare;” önskade jag, att detta stadgande i så måtto blefve ändradt, att, i stället för Allmänna Brandförsäkrings-Inrättningen _, må införas någon inhemsk Brandf örsäkringsInrättning. Friherre Ehrenborgh: Jag erkänner att det undfallit mig, att ifrågavarande Författning innehåller det uttryck, som Herr Hjerta nu anfört.
Härefter framter sig den nu i synnerhet omtvistade och vigtiga frågan, huru stort ett Lands Rörelse Capital bör vara. Denna fråga kan ej bestämdt besvaras för något Land. I Länder, hvars Rörelse-Capita! är klingande Mvnt, och som ej sjelfva hafva tillräckelige Silfver-Grufvor, bestämmes Rörelse-Capitalets belopp af Varu-Productionen. I vårt Land, hvars Rörelse-Capital är Sedelmynt, bestämmes Rörelse-Capitalets belopp af Riksens Ständer. I ett sådant Land minskar till och med en ökad Production Rörelse-Capitalets relativa belopp eller dess belopp i förhållande till den. Häri ligger en hufvudsaklig olägenhet af RörelseCapitalet blott i Sedelmynt, hvilken jag redan i ett Memorial, som jag i sistledne December afgifvit, anmärkt men ingenstädes funnit eller hört vara iakttagen. Auctorerne i detta ämne förklara den åtgärd af Regeringen håde felaktig och fåfäng, att vilja bestämma ett visst Rörelse Capital för Nationens behof. Detta Capital, säga de, tillväxer i samma mohn, sora Productionen ökes, och Näringarne samt Handeln blifva lifligare. Dessa Åuctorer, som i detta fall måste mena blott Länder, hvars Rörel6e-Capital är metalliskt Mynt, tyckas Herrar hortattare till ifrågavarande Betänkande äfven hafva läsitj ty der yttras ungefär detsamma. Den 23 April. 167 Hade de ej läsit dem, så hade det förmodeligen ej undgått deras uppmärksamhet, att, enär Rörelse-Capitalet är i Sedlar, ökes det hvar-, ken genom ökad Varu-tillverkning eller öfver, vigt i handel, utan endast genom en ökad Sedel-tlllverkning. Får man i ett sådant Land, genom öfverbalance i handel, Silfver att fordra af Utlänningen, så sätter man ej detta Silf* ver in i Banquen, utan antingen gömmer sina fordringar hos Utlänningen elier låter upparbeta det.
Desse skäl föranleda Utskottet vördsamt tillstyrka utfärdandet af en Författning, hvarigenom , med ändring af Kongl. Förordningen den 16 Juli iyy6 , stadgas följande: då enskilde tjenare, landtbönder eller torpare, hvilka med arbete eller dagsverken betjena, sätta sig för husbonden eller matmodren i försåt, ehvar det helst är, att dem skada göra till lif eller lem, och sarga dem eller sid blånad eller blodvite, skola sådane straffas med trettiotvå par spö, tjugufyra pär ris eller tjugufyra dagars fängelse vid vatten och bröd, samt derjemte arbeta å fästning två eller flere år, efter brottets beskaffenhet. Ank. till Exp. Utsk. den 23 April, kl. 2 e. m> Betänkande, i anledning af väckt fråga om stockstraffets upphörande. Uti den af Rikets Ständers Justilife-Ombudsman vid denna Riksdag afgifna embetsberättelse förekommer äfven, bland annat, frågan om lämpligheten af stockstraffets bibehållande, i afseende hvarpå är anfördt, att omsorgen om religionsundervisningen och sedligheten i äldre lider öfverlemnat åt Presterskapet, alt, för försumlighet eller förseelse i detta hänseende, använda nämnde straff, såsom ett slutligt correctionsmedel, då andra visat sig vara overksamme. Detsamma hade sedermera öfvergålt till, och jemväl erhållit betydelse af ett vanligt skamstraff, som för hvarjehanda förseelser kunde, enligt serskilda författningar, dels af Sockenstämma eller Kyrkoråd, dels af allmän Domstol åläggas, och, för flera fall, ännu i senare tider blifvit bibehållet; men sedan, i anledning af Rikets Ständers vid 1828—i83o årens Riksdag gjorde framställning, att de stockstraff, hvilka Kyrkoråd, likmätigt Kongl. Förordningen den 26 Februari 1817, egde att ålägga, borde upphöra, och att denna författning således måtte i berörde afseende förändras, Kongl. Maj:t, genom Nådig Kungörelse den 12 Mars i83r, med bifall dertill, förordnat, det
Exemplet hade sedermera vunnit efterföljd i (le flesta af Europas öfriga länder och jemväl i Sverige hade, vid 1845 års Riksdag, uppmärksamheten på denna angelägenhet blifvit fästad, i anledning hvaraf Rikets Ständer till Kongl. Majit ingått med underdånig framställning i ämnet, hvilken åter haft till följd upprättande af förslag till så väl Räntesom Lifförsäkrings-anstalt, grundad på ömsesidig ansvarighet Åtskilliga Ränte-försäkringsansfalter hade sedermera uppstått, och försök jemväl gjorts att tillvägabringa en Lif-försäkrings-anstalt med aktier, i hvilken aktie-cgaren skulle ansvara för försäkringarna med rätt att sins emellan dela hela vinsten, men försöket hade ej lyckats, sannolikt emedan brist på kapitaler eller utsigt att på annat sätt gör» lith till fl. St, Prot. <833 ISSI. 8 Sami. 33 lläft. I 2 Allm. Resi'.- och Ekon.-Vtsk. Rctänk., N:o 100. dessa vinstgifvande hindrat framgången. Deremot trodde motionären att en blandad anstalt, d. v. s. der den försäkrade viii kunde erhålla andel i vinsten, inen ej behöfva ikläda sig någon ansvarighet, utan svårighet skulle kunna tillvägabringas.
Hon fick veta att hennes gäst var tidningsman – en af de många som gifvit ut berättelser. Och hon kom nu tydligt ihåg att William yttrat om honom: »Han hör till literaturens underklass. Men jag tycker bra om honom.» De talade om en utrikesresa, som herr Hedström gjort för några år sedan, innan han var gift. Han dröjde med en så innerlig belåtenhet och stolthet vid minnena från den resan; man kunde märka att det var hans lifs stora händelse. Fru Zimmermann hade besökt alla de platser han talade om. Hon hade i allmänhet lefvat der längre tid och hon kände dem ut och in. Han var så glad öfver att få någon att utgjuta sig för, någon att tala med om detta, som var hans lifs hufvudtilldragelse. Det kom en egendomlig värme öfver honom och han blef ogenerad i sitt sätt som om han varit en gammal bekant. När han reste sig upp för att säga farväl såg han på henne med någonting så osökt hjertligt i sin blick att hon icke kunde tillbakahålla ett litet småleende. Hon kände på sig, att denna menniska hade hon vunnit. Och hon kunde komma att behöfva honom. »Kom snart igen!» »Tack, det vill jag riktigt gerna. Det är så sällan jag träffar någon jag kan tala med om lifvet – derute.» »Derute!» – Det låg nästan som en smekning i tonfallet. Nästa förmiddag när modern minst anade det kom sonen. »Jag har varit i Upsala», sade han. »Jaså», ljöd det likgiltiga svaret. Han var vid godt humör och han såg henne muntert och ogeneradt in i ansigtet. Hon tog det för skadeglädje, trodde att han sökte efter spår af grämelse öfver att han blifvit borta utan att underrätta – och hon ansträngde sig att se fullständigt apatisk ut. Men det hade icke ens fallit honom in att hon saknat honom, långt mindre att hon lidit af att han uteblef. Full frihet var ju öfverenskommelsen. Sedan de talat en stund om hans resa och om Upsala, kom hon till sist fram med det hon föresatt sig att säga honom: »Hör du, jag undrar ändå om jag icke skulle kunna vara dig till nytta på något sätt. Kan jag icke skrifva för dig? Du anar icke hvilken öfning jag har.»
Stockholm den 20 Maji 1818- N:r 257, Riksens Högloft, Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, angående Kongl, Majtts Stats-Vtskottets Betäniandeni Nådiga Remiss rörande reglering af Lönings-sättet för Lands-Secreteraren och Lands * Kammereraren uti Jemtland. C Oedan hos Kongl. Maj:t det blifvit af dess Be-' fallningshafvande i Jemtlands Län i underdånighet föreslagit, att en förändrad reglering af Lands-Secreterarens och Lands-Karnmererarens derstädes Lönings-vilkar kunde i så måtto vidtagas, att de, mot afstaende till Staten af de dem på Lön anslagne Boställen, hvarutaf LandsSecreteraren fått tillträda sitt men Lands-Kamjnereraren ännu ej kommit i -åtnjutande utan i stället njuter 200 R:drs contant ersättning, matte erhålla förhöjning efter de vid sista Riksdagen fastställde grunder uppå deras PenningeLöner; Och Kongl. Majit häröfver infordradt Dess och Rikets Kammar * Collegii och StatsContoirs underdåniga utlåtande, så har Kongl, Maj:t genom Kådig Remiss den 28 sistledne Äpril behagat öfverlemna Handlingarne till Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts åtgärd. Då Kongl. Kammar-Collegium och Kongl. Stats-Contoiret yttrat sig icke kunna tillstyrka den föreslagne förändring uti nämnde jute Tjenstemäns aflönings - satt såsom grundadt på den reglering af Läns - Staten Riksens Ständer vid jgao års, Urtima Riksdag godkändt: samt Stats-Utskottet äfven ansett någon rubbning uti omförmäldte reglering icke äga rum; så kan ej eller Stats-Utskottet tillstyrka Riksens Högloft. Ständers bifall till hvad nu blifvit begärt; Stats-Utskottets Betärikandeni '1485 Hvilket dock vördsamligen hemställes Riksens Högloft. Ständers bepröfvande. Riksens Höglofl.
Pä sätt jag redan visat, ntgjorde, efter afdrag af restitnlioner, caualbolagets inkomst af inre farten under 9:de canalåret 1841 r:dr 72,30(5: 20. 11. Att antaga denna inkomst såsom den bolaget i medeltal kan påräkna, tyckes väl ieke vara för högt tilltaget, då inkomsterne, på sätt redan är redovist, med undantag för tiden af sednåst inträffade svåra conjnnctn rer för rörelsen, varit i oafbrutet stigande. Men af samma skäl, som vid frågan om ett inköp af canalen anfördes, vore det för bolaget lämpligt att i en sådan afhandling ingå (dä det dessutom finge behålla dess andel i transitoafgifterne och afkastuingen af faslighelerne). Lät oss nu se hvilken uppoffring i begge fallen Staten komme att underkasta sig, för att måhända ett fjerdedcis sekel tidigare vinna de fördelar farten pä Götha canal kan bereda rikets näringar och deras afsättning. Afgiflerne å de hufvudsak liga varor, hvarå nedsättning kunde ifrågakomma, (stångjern, tackjern och spaunemål; inkomsten af de öfriga var för obetydlig att synnerligen inverka på totalinkomsten) förhöll sig i proc. under nedanstående nr till hela inkomsten som följer: År 1835 — 03,2 proc. ., 1830 — 45,2 „ „ 1837 — 44,0 „ (För sednare är saknar jag uppgifter).
100 080. 298 943: 11. 4. 598,943: ii 4. »831 . • 160,000. — - 566,177: 4a. 8. 460,177:42. 8. och bi föl lo Rikets Ständer, med hänseende till de i och för Post-Inrättningens förbättring erforderlige omkostnader, att, hvad af Post-Medlen kunde inflyta, utöfver den för Stats-Verket i allmänhet beräknade hehållne inträd af 100,000 R:dr, finge af Eder Kongl. Maj:t, uti förenämnde ändamål disponeras. Sedan Post-uppbörden nu mera, enligt 1831 års räkenskap, vunnit den tillökning att, för samma år, icke mindre än omkring 366,000 R:dr eller 1 16,000 R:dr mera än Rikets Ständer lill PostVerkets Stat och omkostnader upptogo, hafva dertill kun nät användas, lärer det få bero på serskildt pröfning huruvida någon större andel än förenämnde 100,000 R:dr må, af Post-Medlen, tillfalla Statsverket. Emedlertid upptages här, i närmare öfverensstämmelse med senare förhållanden: Stats-Verkets andel såsom förut 100,000. — - Post-Verkets Stat och Utgifter, 1 100,000 R:drs tillökning 560,000. 33:o ChartcE-Sigillatce-Medlenj som vid sista Stats-reglering beräknades tili 3oo,ooo R:dr, hafva utgjort: 460,000.
M. likväl funnit anledning icke förekomma att för beräkningen af omförmälda medelpris antaga annan grund, än det verkliga riksmarkegångspriset för hvarje år, helst detta pris för fyra af ifrågavarande år i betydlig mån öfverstege det fordna minimipriset för under lönerna inbegripen spanmål, hvarföre E. K. M. ock föreslagit, att, med jemkning till fullt skillingtal, merberörde medelpris måtte bestämmas till 7 r:dr 40 sk. Vid pröfning af denna fråga har hos Rikets Ständer till öfvervägande förekommit, att då? vid 1844—1845 årens statsreglering, beloppet af den 650 Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skri/velsej N.o 7.33. spa 11 m alstil] ök 11 i n g utöfver statspriset, som borde tillkomma innehafvare af före år 1841 tillträdde löner, blef för tiden intill innevarande riksmöte fastställd, togs härvid till grund medium af 1840—1844 årens riksmarkegångspriser. Enär följakteligen riksmärkegångsprisen för åren 1843 och 1844 redan en gång ingått i en beräkning af ifrågavarande beskaffenhet, hafva Rikets Ständer ansett dessa priser icke kunna jemväl läggas till grund för nuvarande nya reglering af omförmälde spanmåls-tiliökning, utan denna reglering böra grundas ensamt på riksmarkegångsprisen under de 3:ne påföljde åren 1843, 184G och 1847. Sådant instämmer och med 1840—1841 årens riksdagsbeslut, enligt hvilket omförmälda medelpris bör uträknas och bestämmas från riksdag till riksdag.
Rättighet lill minuthandel med eller utskänkning af bränvin må ej tilldelas annan än den, som bar god frejd, gjort sig känd för ordentlighet, kan försvarligt skrifva och räkna samt pröfvas i öfrigt tjenlig vara. Den, som, enligt 2 moni. i § 1 af Kongl. Majlis nådiga förordning angående vilkoret! för bränvins tillverkning, icke får med sådan sig befatta, äfvensom Apothekare, må ej tilldelas rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. § 7. I stad skall Magistraten hvarje år inom första hälften af Maj för Kongl. Majlis Befallningshafvande uppgifva de källarmästare, vinskänkar, idkare af sehveilzerirörelse, traktörer och värdshusvärdar, hvilka å sin rörelse innehafva burskap, äfvensom de näringsidkare, hvilka rättighet till sådan rörelse, sorn i denna författning under minuthandel med eller utskänkning af bränvin förstås, blifvit förlänad för bestämd tid, hvilken före ingången af nästa lörsäljnings-år icke tilländalöper. I sammanhang dermed, oell sedan Stadens Äldste hörde blifvet, skall Magistraten till Kongl. Majits Befallningshafvande afgifva utlåtande, huruvida derjemte rättighet alt dä idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin må andra personer tilldelas, och, i sådant fäll, föreslå försäljningsställenas antal, äfvensom i hvilken trakt af staden hvarje försäljningsställe finnas må, i fäll föreskrift jemväl i sistnämnda hänseende anses nödig. Kongl Maj:ts Befallningshafvande falle derefter sitt beslut i ämnet och gifve det Magistraten tillkänna; dock må ej mot både Magistratens och Stadens Äldstes afslyrkande beslutas, ali näringsidkare enligt 2 mom. antagas skola, ej heller sådana näringsidkares antal bestämmas högre än det, hvarom Magistraten oell Stadens Äldste äro ense. Expcditions-Utskoltcls Förslag till underd.
Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade den af honom förut gjorde proposition, att utgående tullen å Kopparslantar måtte till 15 procent bestämmas. Hopades Ja och Nej. Friherre IVtangel: För att slippa votering hemställer jag, om man icke kunde bestämma procenten till 10. Herr Cederfchjöld: Mig eynes likgiltigt huru hög procent man sätter, och jag skulle tro det vara bättre att sätta den för hög än för låg, af den raison, att den blott är såsom ett hinder mot slantarnes utförsel, i händelse Coursen stiger. I den händelse det vöre möj-) ligt att Coursen stege så högt, att slantarna Den 20 Augusti j. m. 767 blefve öfvervigtiga, så vore det båttre att hafw va en högre tullprocent, såsom åtminstone 15. Slantar kunna i alla fall ej utföras utan en betydlig mynt försämring; men i händelse af en sådan, vore det olyckligt att hafva satt för låg tull. Herr Grefven och Landt Mank olken hemställde å nyo, om icke utgående Tullprocenten å kopparslantar kuode till 15 procent bestämmas. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Laniiti Marskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig fiona, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bi-s fallen.. Grefve Cronhjelm: Oaktadt jag ej tror för lusten särdeles stor, genom skillnaden emellan 15 och 5 procents tull pä kopparslantar , får jag dock begagna min rätt att reservera mig emot Ridderskapets och Adelns beslut, i anseende till det farliga af den princip, sorn blifvit statuerad, att koppar om den förädlas till mynt, belägges med högre tull, än om den förädlas till någon annan manufactur. Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att frågan om Inkommande och Utgående Tullen å Rå koppar nu torde till sfgörande få förekomma; och hade Bevillningsutskottet i så - 7<$g So Augusti /. m; dant afseende föreslagit den förra till loo, och den sednare till 20 procent.
St.r ankommer, icke rubbas. 5 B. 32 470 S t a ts-U t s k o 11 e t s 2:0 AU alla Kronans intrader, med undantag endast af elfective rnilitiae-indelningshafvares löner, må uppbäras öcb redovisas af uppbördsman, hvilka hafva, executif rättighet, samt de till Rähterierne influtpe contante medel genast Iefvereras till K; SiatsCoötöirets disposition, börande Regemeutsskrifvafe likväl äfven' till K. StatsContoiret afgifva specificerad räkning öfver ofvannämnde af dem uppburne indelta löner, uti hvilken räkning lönerne till deras belopp efter Markegång upptagas; 3:o Att som Uppbördsmännen i Riket hafva uppbörd för flere ändamål, och afgifva speciella redovisningar till särskilta af hvarandra oberoende Verk, ofta på olika terminer, samt således kunna vara i tillfälle att med medel, hörande till en uppbörd , betäcka bristen på en annan, och äfven längre tid dölja verkliga balancer, det måtte stadgas, att all i penningar inflytande Kronouppbörd, af hvad namn det vara må, bör indrifvas endast vid de för Allmänna Revillningens tippbärande bestämda tvenne Lfppbördsoch Rest-stämmorne; och 4:ö Att, genast efter fullbordad årlig uppböidsbefattning, redovisningen pä én och samma tid för alla särskilta slags medel må verkställas; så har K. M:t öfver desse ämnen i Nåder infordrat K. Krigsoch KammarCoIlegiernes samt StatsContoireUs Och KammarRättens underd. yttranden, samt under den 15 November 1828 öfverlemnat handlingarne i detta mål, till StatsUtskottets kännedom med nådigt förklarande, att K. M:t under d. i5 October be - Betänkande!), N:o 4°ö- 47i torde år utfärdat allmän kungörelse angående åtskillige förändringar med Uppbördsoch RedogörelseVerket, ledande till både lättnad för de skattskyldige
Tersmeden glömt, att han sjelf väckt motion om pension för en person, som visserligen hela Sverige, hela Europa högaktar? Jag frågar, om det då icke äfven är min rättighet att väcka en motion, fasan behofvet , hvarom den handlar, icke blifvit af Konungen framstäldt, hvartill Konungen icke haft anledn., då Hofrätten icke till Konungen derom gjort någon hemställan. Konungen har nåd. behagat tillstyrka 4 nya ledamöter för Götha Hofrätt, hvilket visett af Konungens nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof. Jag har, som representant, trott det vara min rätt, och som chef, min skyldighet, att göra framställning om ersättning för den förflutna tid, sorn 4 nnga) lönlöse, skicklige män, med känd och erkänd skicklighet, till båtnad för allmänt och enskildt väl, men nied egna uppoffringar och under ökad skuldsättning, tjenstgjort såsom adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt. Här är ej fråga om något anslag för framtiden, —- här är endast fråga att betala ett förrättad t och ett väl förrättad t arbete, hvars nödvändighet ingen kunnat sätta i fråga. Frih. Leijonhufvud: Min förmening om parlementära förhandlingar är gammal; jag tror det vore väl, om den följdes nu. Jag anser 'mindre tillständigt att fälla hårda yttranden om andras öfvertygelse, och jag tror det vara Utsk:s rättighet att följa sin, att betrakta ärendena efter sin åsigt, och att uttala densamma — den må för öfrigt smaka sur eller söt för vederbörande. Det ligger i individualiteten af det sätt, hvarpå man betraktar förhållandena, huru man talar; och jag tror, att tolerance bör gälla, särdeles i partiella förhöjningar, så att man icke misstyder andras afsigter, derföre att man är missbelåten med de resultater, som inträffa. Jag har ej tillåtit mig det minsta klander af StatsUtsk:s förhandlingar; jag har begärt ordet på den framställning, som af StatsUtsk:s ledamöter blifvit gjord, att om utväg funnits, hade Utsk. varit beredvilligt att godkänna den gjorda begäran.
På eftermiddagen anförtrodde vi oss ånyo åt Zéphyrs vingar, det vill säga, åt dess förträfflige propeller, samt idkade sällskapslif med ätande och drickande, som sed är när man befinner sig i feststämning annorstädes än i kyrkan, tills natten föll på, icke tungt eller på något förkrossande sätt, utan helt omärkligt för andra än ett par okända kräkpulver, hvilka gåfvo ifrån sig en del af deras innehåll emellan skären. Alla passagerarne (utom en hurtig skånska, medlem af en norsk turistklubb, och som i Kristiania väntades af en varm middag på bestämdt klockslag samt af en ingalunda kallskuren qvinlig kamrat) tillbådo dock i tysthet kaptenen, som lät Zéphyr och oss hvila några nattliga timmar i en hamn någonstädes i de för mig och flere medresande okända nejderna kring Lysekil. Ty då bara den förargliga vaggningen upphörde, kom sällskapslifvets ande öfver oss med fördubblad styrka, liksom öfver Simson, då han tog taket ner öfver de festande filistéerna. Försatt i en filisterhatande stämning, upptäckte Ellen en kropp, som förr hade lyst bland fixstjernorna på Stockholms teaterhorizont. Upptäckten meddelades åt passande subjekter, af hvilka sångaren, ty teaterhimlakroppen var en sådan, pressades tills han gratis lät oss höra toner, som eljes kosta minst 1,50 kr. per timme, med pauser och musiknummer. En vaggvisa afslutade ironiskt den improviserade konserten, och uppfylda af glädje, musik samt en ypperlig aftonmåltid, gingo vi till kojs, nöjda in i själen med hela verlden, hvilken jag, sanningen att säga, tror att vi glömde så snart vi väl lemnat Göta-elf bakom oss. Det var ej himlens vilja, att vi följande dag skulle få se den berömda Kristianiafjorden i sin glans, fastän en norsk högerman ifrigt lade sig ut för oss hos Jupiter Pluvius, hvilken som bekant regerar i dimman.
Af det hos Ståndets Electorer denna dag bållne Protocoll inhemta des-, att till ledamot af Stats-Utskoltet under Prosten Åstrands frånvaro, 636 Prot. Utdr. d. 23 Sept. 1840. sorn tjenstledighet erhållit, utsedd blifvit Prosten Berlin; hvartill han ock genom Protocolls-utdrag legitimeras skulle. S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottetsj sedan den 9 dennes å hordet hvilande Betänkande N:o 99, i anledning af väckte motioner, rörande förändrad reglering af Consuls* Districterij samt utfärdande af ny Consulad-sladga, blef samma Betänkande af Ståndet bifallets] S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden och memorial, hvilka den 19 dennes bli t å hordet lagda: N:o 305, i anledning af Olof Olofssons motion om rättelse i förment origtig tillämpning af den för Westerbotten gällande skattläggnings-method. Bifölls. N:o 306, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 204. Ståndet, som bifallit ULlåtandet N;o 204, lade, med gillande af Utlåtandet N:o 306, detsamma till handlingarne. N:o 307, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 228. Lades till handlingarne.