Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t täckts under den 17 sistlidne Mars till Rikets nu församlade Ständer aflåta Nådig Proposition, deri Kongl. Maj:t, enär uppenbart vore, att de lange och med skäl öfverklagade olägenheter och oredor, som de hittills brukliga räknesätten, genom deras mångfald och inbördes oregelbundenheter, förorsakade, säkrast, skulle afhjelpas genom antagande af ett nytt för hela riket gemensamt och till alla delar följdriktigt genomfördt system; att räknesättets decimal-indelning, genom sin enkelhet och lättfattlighet, erbjöde högst väsendtliga fördelar, icke blott lör vetenskapsmannen, utan äfven för all praktisk användning; samt att, hvad särskildt anginge rymdmåttet, i afseende hvarå, emedan Velenskaps-akademien, såväl för detta mått, som för längdoch ytmåtten, antagit foten till enhet, den största praktiska svårighet vid verkställigheten komme att mola, den Svenska tunnan, beträffande' rymden, icke vore af normal beskaffenhet, ulan för särskilda orter, jemväl för samma varuslag begagnades af olika kubikinnehåll, samt omständigheterna icke lemnade rum folden förhoppning, att lunnemåttet kunde ined fördel i decimal-systemet inpassas, förklarat sig, med godkännande af det af Vetenskaps-akademien uppgjorda förslag, utom hvad anginge de af Akademien föreslagna multipler af längdoch ylmåtts-enheterne, utgörande för längdmåttet: Ref k 10 slänger och Stånd ;i i b fot, samt för ylmåttet: Qvadrat-ref ä 101) qvadratslänger, och Qvadralslå/id k 100 qvadralfot, hvilka, såsom endast vid landtmäteri-förrältningar eller i allmänhet vid jordytors beräkning användbara, voro för längdoch rymdmåtten föga behöllige, och med bifall till Akademiens hemställan, att den generiska benämningen mätt (inge på både längder, ytor och rymder tillämpas, anse följande grunder för en allmän stadga om mäll och vigt i riket kunna antagas: 1.
Berättelse1 beloppen af de pensioner, som för elem, ellef för enkor och barn, efter aflidna förtjente tmlitäirer, från redan inrättade stiftelser utgå* Vid 1812 års Riksdag äskade Kongl, Majit af Rikets Ständer, att inkomsterne af de till indragning ställda Indelningar vid Adelsfane-Re* gementet måtte, vid innehafvarnes afgång, få användas till inrättande af ett Invalidhus, och något af de Kongl. Slotten upplåtas för en sådan anstalt. Med den ömhet. Rikets Ständer,' vid alla tillfällen, ådagalagt för Fäderneslandets försvarare, biföll o Rikets Ständer Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta ämne, och, sedan in-1 komsterne af ifrågavarande indelningar upp* gått till ett belopp, som medgaf underhållandet af ett mindre antal krigsmän utan förmåga eller utvägar att sig sjelfve försörja, lät Kongl. Majit af Invalide-fondens medel bestrida kost* naderne vid det i Stockholm inrättade, så kal* lade Carolinska Militaire-Hospitalet, för hvars vidmakthållande de förut påräknade tillgångar upphört. Snart hade likväl fonden vunnit den styrka, att inrättningen af en större och värdi* gare boning för dessa åldrige krigsmän kunde företagas, och Kongl. Majit upplät med nöje för detta ändamål Kongl. Lustslottet Ulricsdal, som först anlagt af en ryktbar Svensk Fältherre, nu lemnar en fristad åt afskedade krigsmän, hvilka äro prydde med ärofulla blessurer, eller under en långvarig tjenstgöring blifvit glömde och o* kände i sina födelseorter, så att de icke kunnat dit återvända med hopp att af anhörige erhålla vård och understöd. Den afskedade Soldaten af Konungens Nåd.
Juli f. m. 181 De härefter först till bifall och sedan till återremiss å förevide punkt framställde propos. besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå förstnämnde propos. förnyades och sedan svaren dervid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att Ja varit öfvervägande. 19:de punkten, ang:de förhöjning af anslaget lill inqvarleringspcnningar åt Flottans Embelsoch Tjenstemän. Bifölls 20:de punkten, ang:de eli nytt anslag lill arfvoden å 300 Rdr ål Chcferne för 9 Bålstnans-ltompanier, Gr. Puke: Jag finner visserligen häraf att StatsUtsk. tillstyrkt hvad K. M. begärt med afseende på upförandet af detta anslag på stat, men StatsUtsk. har icke besvarat den del af K. M:s förslag som afser fyllnaden i iunnevide års brist. Jag förmodar att detta framdeles måste ske och att således ingen glömska vållat det. För öfrigt anhåller jag om bifall till punkten. Förev:de punkt bifölls. 21:sta punkten, ang-.de anslag lill jcmnande af arfvodena för 227 Båtsmans-knrporaler; och 22 punkten äng-de å spannmålsanslagel för aflönings-stalen upltommande öfverslcolts användande till betäckande af bristen i spannmålsantlagel på Flottans underhålls-stat. Dessa punkter biföllos. 23:dje punkten, ang:de upförandet å S:le Hufvud Titeln af ett förslags-anslag, såsom tillskott i de lill Båtsmans-indelningen uti Blekinge Län anslagna räntor. Gr. Puke.- Något skäl hvarföre detta förslagsanslag blifvit upfördt på 5:te HufvudTiteln kan jag ieke finna; det måste väl komma att tillgå hädanefter som hittills med öfverskottsoch reservräntor i Blekinge.
Uti så djupt ingripande och magtpåliggande samhällsinrättningar sorn myntoch öreditväsendet, får någon del deraf ej bedömas isolerad', utan måste uppfattas i sammanhang med det hela och dess grundprinciper; eljest nppstå högst farliga misstag om hvad gom är rätt och nyttigt. Hos Hr Frihrs motståndare förmodade jag då att finna en riktigare uppfattning af Nationens fordringar; men der uppdagades snart lika så och ännu mera skadliga principer, då de gingo ut på npphäfvande af förra Ständers myntbestämningsfag och ett uppskjutande med realisationens fullbordande, samt slutligen röjde ett hufvudsaklig! bemödande att på Statsbankens, d. v. s. Nationens, bekostnad öfverflytta rudel af myntväsendet till privatbanker; hvartill jag aldrig tan samtycka, emedan det ej är för Nationen gagneligt, att privatbanker tillätes någon inkräktning i Statsbankens uteslutande rättighet att utgifva sedlar eller myntrepresentativer, och emedan jag ef kan antaga discontvnsendet, hvilket utgör privatbankernas lifsprincip, till grund för Sveriges creditsysfem. Dock åsyftar jag ej att motverka privatbanker och discontrörelse, när de operera inom deras tillbörliga verkningskrets. Af dessa anförda orsaker har jag funnit det allmännas fördelar bäst bevakade uti det K. förslaget till lag för Banken genom de deruti uppställda riktiga principer, af hvilka för oss ej står öppet mera, än att åt kommande Ständer föibereda den delen, som erfordrar en grundlagsförändring, och genast använda den andra, nemi. skuldväsendets frånskiljande från myntväsendet. Genom denna princips användande vid ordnandet af Bankens rörelse, anser jag
Till följe häraf har Kongl. Maj:t icke allenast, under den 3o November 1824, anbefallt vederbörande Landshöfdingar samt Regementsoch Corps’s - Chefer inkomma med underdåniga yttranden, i anledning af Rikets Ständers gjorda framställning om åtgärders vidtagande till befrämjande af hjelprotars utbyten, utan ock, sedan dessa yttranden inkommit, genom Nådigt Circuiaire-Bref till samtelige Landshöfdingar, vederbörande Chefer för Indelta Regementen och Corpser vid Arméen och Flottan, äfvensom till Karnmar-Collegium och Förvaltningen af Sjö-Ärendena, under den 3o Maji 1826', i Nåder förordnat, att alla ansökningar om utbyten af från Stamrotar aflägsne hjelprotar, samt om Roteflytlningar i allmänhet böra ske hos Kongl. Majrts Befallningshafvande i Länet, som, sedan den Rotehållare, med hvilken utbytet eller Roteflyttningen är i fråga, äfvensom Sol - Besv. och Oecon. Vtsk. dalen eller Båtsmannen, då någondera Nummern icke ar vacant, blifvit hörde, samt vederbörande Regementseller Corps’s-Chef jemväl i ämnet yttrande afgifvit, eger att, efter förekommande omständigheter och gällande Författningar, utslag i anledning deraf meddela, hvilket Utslag dock hör Kammar-Collegii pröfning underställas.
Riksstånd öfver allmänna frågor besluta, är stadgadt i 56* §. RegeringsFormen och gäller så väl3för detta, som andra mål; i följd hvaraf Ståndet äger antaga de grunder* hvilka det anser för de lämpeligaste. Af denna anled* ning förenar jag mig med de Ledamöter, hvilka yrkat att i Contrapropositionert måtte intagas bifall af Herr von Törnes Förslagi Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Jag får endast hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle anse nödigt, att innan Herr vört Törnes vid sista Riksdag författade förslag antages, det samma varder uppläst, hellst det Synes mig vådligt besluta om en sak, hvaruti man icke äger fullkomlig kännedom. Friherre Baye: I den anmärkning Herr Friherre Wetterstedt gjort instämmer jag alldeles; och hemställer derföre, om icke Herr Von Törnes Förslag må uppläsas; ehuru det* Såsom längesedan tryckt, och dessa dagar befinteligt Uti Riddarbo-CancellietS Läserum, tor, de va>a af de flesta bekant. Det var endast emot dess remitterande till Bevillningsutskott tet* som jag talade. Den 24 Martii, /. m. Friherre Anckarsvärd: Då den af Aerö värde Ledamöter yrkade ContraProposition tyc<5 kes förutsätta, att Herr von Törnes grunder äro kända, anser jag för min dej någon upp^ läsning deraf nu icke vara nödig. Herr Munck af Rosenschöld: Jag har det? öfvertygelse , att de af Ridderskapet och A* deln, hvilka antaga Herr von Törnes Bevilixjings-grunder, redan tilli äc k i igen känna dem. Härefter författades, justerades och anslogs följande Voteringsproposition : Den, som bifaller BevillningsUrskottets Betänkande angående Bevillnings-grunderna, mec{ yndantag af båda Alternativerna i tredje punkten, hvilka serskilt komma att afgöras, skrifver Ja; Pen det ej vill, skrifver Nej, Vinner Nej, komma de af Herr von Tor-' ne vid sista Riksdag uppgjorda grunder, att antagas och Bevillningsutskottet att derefter utarbeta ett nytt Förslag.
Min herre har natten emot i dag, den 16:de hujus, genom herr doktor Ros' förvållande lupit fara att blifva räddad, eller fastmera af doktor Ros blifvit räddad ur en fara som min herre bemälde natt lupit genom ett ännu okändt antal röfvares förvållande, hvadan jag i min egenskap af kronobefallningsman i den af denna olycka hemsökta socknen, på anmodan af sagde Ros, bosatt å Muistola, funnit mig föranlåten att dels medelst utsändande af spejare, äfvensom prolimitär polisundersökning på platsen, dels ock genom hållandet i förvar, dock icke i jern, af sistlidne nattens skjutsbonde, såsom skäligen misstänkt att ha varit med i komplotten beträffande sina hästar, som icke blifvit honom frånstulna och derföre skola afföras till mitt stall för att besigtigas af vid slika försök till rån vane personer, som skola fastställa huruvida hästarne blifvit med flit skonade, så och i betraktande nu af allt detta och dessa åtgärders vidtagande, får jag härmedelst förständiga, det vill säga ödmjukast anhålla det min herre ville infinna sig å den plats der det tillämnade brottet lyckligtvis icke föröfvats genom meranämnde Ros' föregifna mellankomst och såsom af vittnen vidhandengifvits, fem med välberådt mod ur min herres revolvrar aflossade skott, för att jag på stället i behörig form måtte få anställa polisförhör och undersökning med alla vid tillfället utom röfrarne närvarande personer samt likaså den kullstjelpta vagnens besigtigande för att utröna huruvida våldsverkarne medelst inbrott försökt någonting; och ehuru smärtsamt det är att innan röfrarne genom gripande och häktande befordras till laga straff, dermed se mig tvungen att besvära min herre och afgifva berättelse om hela förloppet, ithy att vi administrativa tjenstemän i Finland, i likhet med hvad i Sverge plägar ske, måste gå summariskt tillväga då det är fråga om rackare och förlupna personer, bedjande tillika om ursäkt för besväret, men utlofvande min herre att med all behöflig handräckning bistå min herre i den der andra saken, hvilken längesedan icke blott väckt min nyfikenhet såsom varande oloflig, utan derhos föranledt ett för mig illa aflupet besök på ett ställe, som må vara onämdt oss emellan, och hvilket min herre ämnade besöka redan i går men nu måste uppskjuta till i dag, men der enligt egen uppgift inga dokumenterande handlingar finnas,
Äfven skulle jag tro, att den varningsgrad, som Frih. Leijonhufvud åsyftat, skulle i det närmaste kunna ernås genom iakttagande af hvad vid åtskilliga domstolar prakticerats, nemi. genom alt höra församlingen, innan beslut fattas om en för itererad fylleriförseelse dömd persons ställande under förmynderskap, ty genom att sålunda höra församlingen vinner frågan en slags offentlighet eller märkvärdighet, som ingalunda kan vara särdeles behaglig för den felande; hvadan ock ett sådant församlingens hörande innefattar ett slags varning, som mera direct ustadkommes, derigenom att domstolens ordför. vid sådana tillfällen ställer några förmanande ord till den felande, i händelse församlingen tillstyrker att han för den gången icke bör ställas under annans förmyndarevård. Vidare skulle jag tro att skyldigheten alt i den händelse, som nu förutsattes, stå under förmyndare, icke bör bero derpå, att påstående derom göres, emedan det då kunde handa, att den mera förmögne och ansedde, som är tillräckligen gynnad, derigenom att han medelst höler, hvilka för honom äro af ingen betydelse, kan få umgälla sin förseelse, än ytterligare gynnades derigenom, att kanhända ingen vågade göra påstående mot en sådan mera betydande och maktägande, ehuru lika lastfull supare. Frih. Leijonhufvud liar fästat uppmärksamhet på den §., som bestämmer huru den skall straffas, hvilken förleder en annan alt öfverlasta sig; och har Hr Frihtn, som ansett den af Utsk. antagna straffbestämmelse för ringa, föreslagit, att ansvaret måtte blifva t3 r:dr 16 sk. böter.
Tvenne platser hade nämligen blifvit alternativt föreslagna till bangård för den söderifrån kommande trafiken, den ena vid Fatburssjön å Södermalm, och den andra i närheten af Danvikstull. För norra banan hade uppgifvits en särdeles lämplig lokal i närheten af Humlegården med ett sidospår ned till hamnen vid Nybron. De branta klipporna längs hela Södermalm och det stora vattendjupet intill dessa hade naturligtvis aflägsnat tanken på möjligheten att få södra bangården närmare intill staden; men hvarken möda eller penningar borde sparas, om detta mål kunde ernås, så mycket mindre om norra och södra banorna möjligen skulle kunna förenas å en och samma bangård och således utan afbrott löpa tvärsigenom staden. De oerhörda uppoffringar, man i andra länder gjorde för att i stora städer sammanbinda från olika sidor anlöpande jernbanor, der sådant från början blifvit förbisedt, vore ett varnande exempel för att i möjligaste måtto undvika att göra sig skyldig till samma försummelse i Stockholm. Frågans stora inflytelse på rörelsens och handelns beqvämlighet framhålles. Transporten af personer och varor från och till de nyssnämda föreslagna bangårdarna beräknas till omkring 130,000 R:dr b:ko årligen. Lades härtill kostnaden för tvenne bangårdar i stället för en, med husbyggnader, telegraf, tjenstemän och arbetare, dubbla uppeldade reservlokomotiv, dubbelt antal reserviastvagnar samt reparationsverkstäder m. m., så vore det ganska lågt beräknadt, om 180,000 R:dr b:ko antoges såsom en årlig vinst, i fall banan kunde föras direkte genom staden och en gemensam bangård åstadkommas för trafiken både från norr och söder.
Skogarne hafva under de sednasle 5 åren märkbart minskats uppå de trakter som angränsat slättbygden; och förhöjde priser vitna derstädes härom. Många sammanträffande orsaker hafva härtill bidragit. Behofvet af byggnadsvirke har ökats genom ökad folkmängd och stegrade anspråk på rymligare boningar; behofvet af stängsel virke har ökats genom fortgången af laga skiften; behofvet af bränsle har ökats genom ökadt antal af bostäder, och på en och annan trakt ökad bran vins-bränning. Hvaremot, sedan de närmast boende skogsägare, sorn vanligt utan riktig beräkning, för en hastigare inkomst skull, afsålt sine skogstillgångar, så att de sjelfva lida brist; sedan laga-skiften af skogsmarker föraniédt deras brådstörtade afverkning och förstöring utan motsvarande gagn; sedan åtskilliga allmänningar blifvit försålde och på en gång af köparne afhuggne och använde, så har på många ställen skogs-gränsen blifvit med ens aflägsnad en mil eller mera från delden förut varit. När härtill lägges att Ångfartygen långs Kanallinien medtaga betydligt bränsle, att ökadt manufaktur-smide och gjutning i stor skala på ställen utan egne skogstillgångar öka åtgången, och bruksägare, som äga skogar, nu mera derpå sätta fördubbladt värde, så inses lätt orsakerne till prisernes allmänna stegring uppå denna nödvändighetsvara. Skogsbrist emotses - 1'7 ses emedlertid ännu ej; men väl nalkas den tid, då slättbygdens invånare Jjöra vara betänkte uppå sättet alt förminska deras skogsbehofver, och egarne af Ångfartygen att till dem begagna annat bränsle än ved. Återplantering af skog bär hittills varit nästan uteslutande endast naturens verk, det är likväl att hoppas alt Länets upplyftare invånare snart skola begagna de kala, men blott till skogsväxt tjenliga, höjder, hvilka nu på många ställen blifvit allmännare, till besåning med fiö af tjeulige trädslag.
Han sopade med den det svarta, ojämna golfvet, bordet och bänkarne, sprang sedan bakom kojan, där en hög kvistved låg uppstaplad, plockade spän och tallkottar i skjortfånget och bar in hela famnen full. Alltsamman lade han i spiseln. När han uträttat det, gick han till potatistäppan och började rensa bort ogräset. Solen stekte, det var så varmt. Granarna doftade, kådan nästan sjöd under de heta strålarne. Fåglarne kvittrade, allt var så gladt. Han kunde se hela milen fram öfver den vida mon. De glesa, förbrända och svartstammiga träden voro lämningar efter en skogseld i forna tider, det visste han. Och längst bort emellan dem framskymtade en liten enslig, vassomvuxen insjö. Men det var mer än en mil till närmaste människoboning, gästgifvaregården, det fula, fattiga och illa beryktade Rummakkamäki. Pekka lyssnade. Pikkus koskälla hördes icke mer. Familjens öfverhufvud blef litet orolig, man brukade eljest höra klockan på nära en fjärdingsvägs afstånd. Han måste ha reda på saken. Barnen hade redan varit borta en timme, kanske ett par. Hjortronmossen låg åt ödemarken, där vargen går. Tänk om de små gått vilse! Pekka torkade svetten från pannan med flatsidan af sin med potatisjord smutsade hand och gaf sig i väg. Han sprang en stund och stannade därpå. Intet ljud. Han sprang igen och lyssnade. Allt var tyst utom fåglarne, som flögo mellan tallarnes grenar. Han satte handen för munnen och tog en långt utdragen lurton, hög och intensiv. Ljudet dallrade i den rena, torra luften, bars fram öfver mon och förtonade långt i fjärran, där den stora mossens fuktiga sträckor förlorade sig i det obekanta. Men Maija svarade intet och Pikkus skälla lät ej heller höra sig. Pekkas breda, glada mun fick ett buttert uttryck och han krafsade sig ännu en gång i håret. Han var nu i början af kärrmossen. Träden stodo här litet tätare, och ungskog stack här och där upp mellan tufvorna. Porsen doftade starkt. Han letade och ropade. Än gick och än sprang han. Framåt bar det en hel timme nästan utan uppehåll.
Den 11 Februaiii e. ib. 355 Hans Exco.llenoc Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adelil behagade godkänna denna voterings-proposition. Ropades Ja och 3Nej. Herr von Hartmansdorff yrkade, att contra-propositionen måtte innehålla afslag. Herr LefrenJohan Pehr: De värde Talare, som yrka afslag, och de som önska återremiss, kunde ju lätt förena sig, på det icke två voteringar mätte behöfvas. Jag anhåller vördsamt, att de täcktes begifva sig dertill. Frågan är ju i alla fall öppen, när svar på återremissen kommer tillbaka. Grefve Björnstjerna: Jag hemställer, om icke ett afslag kunde anses hafva bundit händerna på Ståndet, att afgöra detaljfrågorna, och tror således, att en återreremiss är bättre till contra-proposition. Friherre Cederström: Ehvad Betän kandet bifalles, afslås elier återremitteras, vinnes derigenom ingen ändring deruti, att, sedan det af 3:ne Stånd blifvit bifallit, frågan är afgjord. Ridderskäpet oell Adeln betager sig således visserligen icke, genom någotdera af dessa beslut, rättigheten att besluta öfver detalj-frågorne; men jag hemställer, hvartill det skall tjena att upptaga tiden med tvenne voteringar uti en redan afgjord fråga, och anhåller derföre vörd - 356 Den ii Februarii e. m. samt, det Ridderskapet och Adeln ville förena sig om alt låta contra-propositionen få blifva till återremiss af Betänkandet. Yoterings-propositionen upplästes ånyo, och propositionen om dess godkännande blef åter med Ja och Nej besvarad. Herr Rosenblad: De, som önskat återremiss, hafva utgått ifrån tvänne olika synpunkter, någre nemligen önska afslag på sjelfva saken, andra åter, bifalla den, men vilja hafva en större summa, än Utskottet föreslagit.
e t t m ö n s t e r af h u s - blygsamhet och ägna sig åt kände LennKraus, dikter Och sedan fru all Lennunder årens lopp anoi » Stockholms-Posten », hvars smickrande nog — af när var, blefvo de — t a g n a för att vara skrifna Kellgren. förr epigram, härstammade Och kvicka hela landet en kvinnas från alltför l ä n g e d r ö j d e det icke, än det blef allmänt kändt, h v e m s den pennan var, ehuru aldrig offentligt På författarinnans stod fru Lenngren af s i n u t v e c k l i n g. förnämsta man », » Fröken Juliana », » Toaletten », » Den glada festen », hafva på h ö j - hon sina som » Por» Min salig och idyller sådana s o m » Buketten », Sällan D å skref dikter, satirer s å d a n a trätterna », namn nämndes. 1790-talet den åt dessa som » Pojkarna », » Eklog » några och sånger älskade ömsom m. » Gumfl. Icke ens när Gyllenborg på S v e n s k a akademiens högtidsdag 1797 ägnade » den blygnäktergalen i trädens öfvergaf skugga » en h o n sin a n o n y m i t e t. » Det är ett straff att 1) 1 i berömd, när på sitt lof man ej kan svara » skref h o n m e d i dikten a n l e d n i n g af d e n n a h y l l n i n g » Dröm », jämförelse Och kära dotter » utan själf ironi, kön bör där h o n g ö r en mellan i sig höra blott skämtoch fru » N å g r a o r d till förklarade att själf hon, kauske » vitterheten till min hos icke vårt våra nipper ». Nordenflycht. mesta författare, Franzén.
Yidkommande frågan om löntillökning för Landskamerer arne i Gottlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län till samma belopp som öfrige Landskamererare uppbära, till stöd hvarför blifvit anfördt, att den större eller mindre folkmängden i de olika länen väl i någon mån verkade på myckenheten af göromål, men att i allmänhet vid alla Landskontor förekomme enahanda arbeten med samma slags räkenskaper och utslagsmål, hvarföre det förhållande, att i det ena länet räkenskaperne upptogo lägre belopp och utslagen uppginge till ringare antal är? i det andra, destomindre syntes böra hafva till följd afiöningens nedsättande för tjenstemännen i det förra, som desse icke komme i åtnjutande af den ökade provision, hvilken i en ort med talrikare befolkning räkenskapsföringen öfver stämpelpapper, bränvinstillverkningsafgifter, tidningsstämplingsoch andra medel medförde, — hade Kammar-kollegium och Stats-kontoret, i motsats till sökandena, yttrat den mening, att i de fölkrikare länen göromålen vid Läns-styrelserna voro vida besvärligare, än i de län, som hade en jemförelsevis ringa folkmängd, hvilket måste vara en naturlig följd af fögderiernas större antal i de förra länen samt den häraf föranledda tillökning i skriftvexling och kontroller, m. m., och derförutom anmärkt, att uti aflöningsstatcrne för alla Länsstyrelsernas tjenstemän provisioner och andra extra inkomster blifvit inberäknade uti lönerna och således, i förhållande till sin storlek, verkat till minskning af de kontanta lönebeloppen; och ansåge Kollegierne sig derföre sakna skäl att å den gjorda framställningen tillstyrka bifall.