Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. om inrättande af ett statistiskt embetsverk, hvarförinnan till utdelning bland Slånds-ledamöter blifvit vid Riksdagens början öfverlemnadt ett underd. Betänk, och förslag, resultatet af den i Nåder tillförordnade Komitén, på icke mindre, inclusive a 1 lega ter, än 35 ark. Man kan med skäl fråga: hur många bland representationen hafva gjort sig mödan genomläsa detta digra opus? Likväl är det detta hvarpå Konungen af Statsrådet, utan den ringaste skiljaktiga mening bland dess medlemmar, deraf också den föredragande sjelf varit på sistone Ordf:de i Komitén, fått underd. tillstyrkan till bifall, och den Nåd. Propos:n visar att Komiténs förslag i allo blifvit godkändt. Icke dessmindre fördristar jag mig att dervid göra några anmärkn:r, för hvilka så väl på detta rum II. II. 44 690 Den 17 December. som i StatsUtsk. torde bli svårt att få gehör, förnämligast derföre att endast få lära på förhand fördjupat sig i ett ämne, som ansetts fordra så pompösa parafernalier och torde derföre vara benägna att låta vid förslaget bero. För min del kan jag det ieke, emedan då Komitén haft den godheten i sin historik öfver frågan, omnämna, att jag redan 1844 på detta rum vackt motion om en statistisk Byrå, och omständigheterna så fogat, att, i afseende på sjelfva saken ingen annan eller bättre organism kunnat påfinnas än den Belgiska, som äfven jag lagt till grund för mitt förkastade förslag, oaktadt Komitén funnit nödigt förse en af dess ledamöter med respengar för att utomlands samla erfarenhet och möjligen utfinna en annan bättre typ, så är det klart att jag bordt följa saken och Komiténs förhandlingar med en viss granskande upmärksamhet. Denna föranledde mig att redan under förra Ordfrden, framlidne Baron Skogmans, lifstid, tidigt först hos honom och sedermera på hans tillstyrkan hos Chefen för InrikesDepart. hemställa, oro icke med de rundliga medel som R. St:r redan anslagit, nemi. 10,000
Men när de begge äldste konunga-sönerna fingo präktiga sadlar och gångare och allt annat som kunde höfvas till en friare-färd, fick den lille minste prinsen hvarken häst eller sadel, utan måste gå till fots. Häröfver blef han mycket bedröfvad; men bröderna bara gäckades med hans sorg, och sade, att det gällde just detsamma om han for eller stadnade qvar; han kunde ändock aldrig skaffa sig någon fästemö. Konunga-sönerna drogo nu åt hvar sin led; de begge äldste med stort följe, ridande på präktiga fålar, och inte litet stolta öfver all sin fagra utrustning. Det dröjde så icke länge förrän de kommo till ett annat rike, och, som talet går, att »ridandes svenn vill ha åkande mö», friade de der till sjelfve konungens döttrar, och vunno deras och frändernas ja, samt fäste dem med hvar sitt gull-äple. Allt gick dem således väl i handom. Men helt annat var det för den stackars Aske-pjesken. Han gick, och han gick, ingen såg han och ingen hörde han, och ju längre det led desto sämre blef han till mods, så det har väl aldrig någon varit med om maken till friare-resa. Som han nu hade färdats både länge och väl, kom han ändtligen i en stor, stor skog; der var ingen väg, utan allenast en smal gång-stig, icke heller syntes der någon gård, så att prinsen till sluts inte visste hvart han skulle vända sig. Likväl vandrade han jemnt framåt, och allt låg honom i sinnet huru lyckan skiftar olika emellan syskon; hans bröder fingo rida på granna fålar och skulle snart fästa sig rika prinsessor, men han skulle gå till fots, ensam och allena djupt i villande skogen. Vid han gick i sådana tankar tog han fram sitt gull-äple, och begynte kasta det emellan händerna; men huru han lekte, föll äplet oförvarandes till marken och begynte rulla, och stannade inte, utan trillade före allt som han sprang efter. Ändteligen försvann det under en stor vård-kast, som låg vid stigen.
Gr. Lagerbjelke har emot förslaget hufvudsakligen anmärkt, att icke alla hndtverkare der blifvit upräknade, under förmenande, alt vissa handtverk skulle kunna hänföras till fabriker; men jag hemställer lill R. o. Ad., om det icke må kdnna anses tillräckligt, att de handtverk finnas upräknade, som äro befriade från afläggande af prof. Jag anhåller, alt, medan jag har ordet, få anföra ett yttrande af en bonde i Ekon.Utsk., då denna fråga der förevar. Denne man, som är känd för sitt goda hufvud, yttrade nemi: ”Den vet bäst hvar sk,on klämmer, som har henne på sig; då ledamöterne af BorgareSt. yttra sig för förslaget, så röstar äfven jag för detsamma. Detta föranledde alla hans kamrater att följa med honom. Hr Hjerta har visserligen sagt, att gesällerna hafva varit mycket belåtna med den nuvar:de förfatlnm, men jag skulle tro, alt det varit derföre att de icke rätt förslå sitt eget bästa, ty, då de hunnit blifva mästare, komma de nog alt sala om och blifva af en annan mening. Jag förnyar ruin anhållan om propos. på bifall till denna punkt. Den 27 Sep t c mijer e. m. 379 Gr. Lagerbjelke: Det skulle blifva aldeles för långt althar göra en histoiisk framställning om huruledes under helt andra förhållanden skräna upkommo, och då gjorde mycken nytta, samt huru de i tidernas längd öfvermått till hvad de slutligen blefvo. Allt nog, att om man betraktar förhållandena, sådana de på sednare tider gestaltat sig, så finner man att mästerprofven nu meia icke utgöra eller kunna vara afsedde att utgöra en verklig garanti för att den som undergått ett sådant prof, skulle vara en duglig mästare, hvartill erfordras långt mera än handfärdighet i yrket; ty det är ingalunda sagdt att man är en duglig t. ex. skomakaremästare derföre att man kan väl sula en sko.
I hela norra Smaland emigreras starkt till Amerika: knapt någoii finnes, soiii ej har anhöriga der. Också svarade en liten pojke i skolan på tillfrågan iivilket vore det förlofvade landet - " Amerika '. l allmänhet få de utflyttade det bra i det nya landet; kommer någoii hem igen, så trifs han här sällan, utan vill åter ut och blir för hela lifvet flygting ', som folket kallar sadana (förmodligen stafvadt med g snarare än k!). Här är folket mycket inissnöjdt ined sitt skolväsende, och många gånger ha de gjort upp planer att f5 det bättre stäldt. Men bonden kan icke leda, han rnåste ledas. Nu nyligen hade de gjort upp ett förslag sins emellan att skaffa sig fast skola och bygga nytt skollius och att få lärarinnan till både folkskolan och småskolan der. Men hittills har det stadnat vid planen, och.1är väl sluta som vanligt med det undergifna " det tillkommer icke oss '. Det ar dock godt att se, att de förstå behofvet, och att de vilja göra uppoffringar för att få ett bättre tillstand. Det klagas ofta öfver att allmogen är misstrogen mot skolorna, och att man ingen hjelp har af hemmen. Men dertill torde sko-. lorna i de flesta fall hafva skulden. Ty ser allmogen, att deras barn verkligen lära något, som de anse vara bevändt med, har man deras både intresse och tacksamhet. Det påstås, att de icke inse värdet af något annat än katekesen och " bibliskan ". Det beror väl på hur dan undervisningen är. En gamrnal bonde hade tredskats med att ej skicka sin son till skolan, och på lärarens upprepade maningar svarade han, att pojken lärde sig ingenting der, och Guds Ord kunde han s&amp;ielf lära honom, och han beliöfde honom hemma i arbete. Slutligen anmälde läraren honom för skolradet, och der lästes lagen för gubben. Han blef då spak, och lofvade att skicka pojken i skolan. Men på vägen derifrån gick han till läraren, högeligen upprörd, och ville bara " be läraren så gerna " att pojken sluppe att läsa " roriianera ". " Vi läsa inga romaner ", förklarade läraren.
Det är ej nödvändigt, emedan den skillnad finnes emellan nuvar. och 1776 urs förhållanden, att då K. Gustaf III utgaf sitt påbud örn 1776 års realisation, förbehöll han sig att särskildt stadga om utgörande af heminansräntorna. Detta förbehåll stod i sjelfva förordn., som stadgade realisationen, och sedermera utkom en annan förordn. huru dessa räntor borde liqvideras. Deremot finnes nu en lag, som säger, att alla liquider och betalningar skola hädanefter utgå som hittills, och då således icke något annat undantag än för särskildt förbehåll är gjordt, skulle ett sådant undantag innefatta eu förändring af lagen. Men, som jag redan haft äran yttra, har jag, i fäll några farhågor derigenom kunna undanrödjas, ingenting emot antagandet af Utsk:s tillstyrkande, och jag har ej heller någonting emot det förtydligande, som Gr. Frölich trott sig göra derigenom, att hemmansräntorna särskildt nämnas uti en mellanmening. Men det är en annan sak, som troligen undfallit en del af de Hrr, som ansett Gr. Frölicbs förslag nära nog enahanda med Utsk:s samt oskyldigt, om jag så får säga. Detta förslag vidrör en helt annan fråga. Hr Gr. har förklarat sig vara färdig att frångå den egentliga förändringen i afseende på saken eller tillägget om hemmansräntorna, och således visat sig fästa mindre vigt i saken än å den form, som Hr Gr. har velat gifva redactionen, och den skulle innebära, uti ett betänkande, som angår silfverutvejtlingen, afgörande! af en annan fråga, den nemi., att R. St. ensamma äga att besluta om Kronans räntor. Det är derföre, som Hr Gr. i fråga om en kungörelse, rörrde en af Konung och Ständer redan afgjord sak, velat börja ined orden: ”R. St. förklara och stadga,” och icke dermed, att ”R. St. anhålla, att K. M. måtte kungöra.” Saken är redan afgjord, men Hr Gr. vill, att den skall behandlas såsom icke afgjord, och att R.
— Man hade väl på goda skäl fö”reställt sig, att, när Rikets Ständer år i8a3, ”efter många föregångna uppoffringar, be”viljade CanalBoiaget då ytterligare begärdte ”två millioner femtio tusende (2,o5o,ooo) ”R:dr Banco, som BolagsDirectionen, i enslighet med förslag, grundadt på, såsom det ”sades, tillförlitliga calculer, försäkrat vara "nog för arbetets fullbordande, skulle man ”vara fredad från vidare anfall och bombar”dering från CanalDirectionens sida, i syn”nerhet som Ständerne, tryggande sig vid ”Directionens försäkringar och noggranna ”calculer, livi Ika man väl kan tro vara sna"rare för högt, än för lågt tilltagne, bestämdt förklarade, att de 2,o5o,ooo R:dr ”vöre det yttersta bidrag, som af Statens ”medel kunde till Canalbyggnadens fortsättande beviljas, oell att Bolaget icke fin”ge påräkna något tillskott derutöfver.” ”Men huru har man icke bedragit sig, ”då Bolaget genom sin Direction nu återigen öfverraskat med den högst oväntade ”anmälan, att ett nytt bidrag af 807,594» Den 3o December f. nt. i?.5 "eller kanske 845,334 R:dr Banco, grundadt "på nytt kostnadsförslag, behöfves.” "Tror då Bolaget, att Svenska Folket "skall låta inbilla sig, det Bolagets calculer "och kostnadsförslager kunna göra anspråk "på trovärdighet, och att Nationen icke nå"gon gång skall finna, att de många millio"ner R:dr, som redan blifvit nedgräfde i "den bottenlösa Canalen, äro för alltid för"lorade, utan hopp, att en enda skilling "deraf någonsin skall kunna åter uppgräfvas "för att till StatsCassan återbäras? Hvem "ser icke, att Götha Canal, utsträckt öfver ”den gräns, der naturen befallt att den bordt "stadna, nemligen vid Östergöthland, skall "blifva ett föremål för oupphörliga och dry"ga penningebidrag af Staten.
Reformens vedersakare hafva äfven visat en synnerligen örn omvårdnad om konungamakten och yttrat mycken farhåga, att den genom förslagets antagande skulle försvagas, att Konungen skulle blifva en lekboll för partierna och neddragas till en blott namnstämpel m. m. dylikt. Med denna befarade svaghet mena väl de, som derom orda, ett försvagande af konungamaktens inflytelse vid att verka, hvad för landet kan vara godt och nyttigt. Nåväl, är konungamaktens inflytande i denna rigtning nu så särdeles stort? Har den för närvrde någon så synnerlig stor förmåga att genomdrifva för fosterlandet gagneliga reformer? Den sednare tidens historia, eller den från 1809, torde i delta hänseende kunna vitsorda, att konungamaktens strälvanden att åvägabringa val behöfliga reformer, ofta, om icke alltid, strandat mot Stånden och deras särskilda intressen. Under denna tid tror jag, att konungamaktens styrka visat sig vida mer i kraften att återhålla än att framdrifva. Deremot tror jag att regeringsmakten skall med den föreslagna representationen, utan att förlora något af hvad den bör ega af återhållande kraft, genom en innerligare anslutning till folkviljan, vinna i förmåga att föra landet framåt. På grund af hvad jag nu haft äran anföra och lifligt genomträngd af öfvertygelse!), att under nuv:de förhållanden och på det sätt situationen nu gestaltat sig, ett antagande af det hvilande förslaget bjudes af klokheten, och kan betraktas snart sagdt såsom en nödvändighet, finnér jag mig uppmanad att afstå från sjelfskrifvenhetens ärfda företrädesrätt och lägga min röst för förslaget. Gr. Posse, Gösta:
Skillnaden består, efter mitt begrepp, endast deruti, att den så kallade introductionsceremonieo, i ena fallet kommer att ske nå - Den 6 Augusti f, m. *49 got sednare, än i det andre Behörigheten att blifva introducerad blifver vid bägge tillfällen gifven , genom de fullgjorde prestanda, utom i den händelse; om hvars möjlighet, det icke ens tillkommer mig att yttra mig , att Ridderskapet och Adeln skulle äga rättighet vägra introduction. Att Utskottet äfven på detta sätt uppfattat ämnet bevisas, genom ett annat från Utskottet inkommet Betänkande , innefattande förslag till instruction för RiddarhusDirectionen , som med detta ämne äger sammanhang. Upplysningsvis torde jag äfven få nämna , att RiddarhusDirectionens hitintills utöfvade rättighet att bevilja introduction stöder sig på den nu varande provisionella Instructionen, nemligen dess 9 §., som lyder sålunda: ”Vid introductions beviljande, iagttager ”Directionen hvad Kongl. Förordningen af den ”8 Maj 1775, jemnförd med Kongl. Brefvet af ”den 11 Februarii 1800, stadgar, så att de ”personer sorn till Grefvelig eller Friherrlig ”värdighet blifva upphöjde samt med Adelskap "benådade, böra innom 2:ne är efter utnäm”nandet, hafva sig till Introduction anmält oell ”de till dess erhållande erforderlige prestanda ”fullgjort, vid förlust af all vidare rätt dertill, ”så framt ej Kongl. Maj:t genom serskilt Nådig "Resolution, täckes den försutne tiden återställa. ”Då en slik Introduction begäres, bör in Originali uppvisas Konungens Nådiga Diplorae, Den 6 Augusti f. in. ”och åligger
Mera än tre fjerdedelar deraf bestå af Ernbetsoch Tjenstemän; man kan ej med billighet begära, och jag tror ej eller att det vöre gagneligt för Fäderneslandet, att dessa personer skola vara nödsakade att under en längre Lid skilja sig ifr ån alla de sysslor de borde bevaka, för att passa på voteringar och afgifva deras röster. Det vöre svårt för dem, och jag tillstår, alt jag i detta ögonblick äfven talar för mitt eget intresse, emedan jag är lycklig nog att vara bland do första, sorn skola afgifva sina röster. Det går väl an för de siste Ledamöterne, de kunna hinna hit; men jag hemställer, om det vore billigt att förvägra dem, som först skola afgifva deras röster, att i voteringarne deltaga, för det att de, hindrade af tjenstebefattningar i de Embetsverk, hvarest de äro anstälde, ej alltid kunna passa på alt inställa sig. Det är ej sagdt, att den per - 8 Den 10 Augusti f. m. son, som icke är uppe vid voteringens början, ej varit närvarande vid öfverläggningen; han kan ganska väl vara det, fastän lian för ögonblicket är utgången. Af alla dessa skäl får jag förena mig med Friherre Cederström och Herr Tham deruti, att 42 §. hör införas i den nyå 3i:sta. Werr Crusenstolpej Magnus Jacob: Tvisteämnet synes mig reducera sig till den enkla frågan: borman ställa så till, att förnuftet, eller så, att den blinda lydnaden, Segrar. Vill man det förra, så bör man « med RiddarhusUtskottet afskaffa det andra uppropet, men vill mari det sednare, bör man bibehålla detta upprop. Hvartill tjena alla discussioncr, all utveckling af förnuftskäl, 0111 man öfverväldigas af voteringsmassorne, som icke afliört de förra. Hans Excellence Grefve De la Gardie har anfört, att Embetsmännen derigenom blefvo hindrade, att deltaga i voteringarne. Man har anmärkt såsom en brist, att så många Embetsman deltaga i vår representation.
Jag kan icke en gång tro, att den föredragande Stats-Secreteraren af ett rent uppsåt att dermed gagna föreslagit Författningen, ty då hade han, nog känd för sina stora insigter i dessa ämnen, ej som bevekande skäl åberopat, att en del af de med 20 procent förtullade varor skulle blifva utförde till andra länder, det vill säga att Handlande skulle kunna calculera så illa, att de häldre ville betala den dryga tullafgiften än den ringa nederlagsafgiften, för att sedan få varorne exporterade. Herr Professoren Doctor Wijkman: Förevarande anmärkning medgifver jag vara den vigtigaste, som bär blifvit gjord, emedan jag ej anser den beviljade införseln af bomullsvaror till Götheborg vara Licens, utan ett Monopolium. Såsom medlem af Särskildta Utskottet har jag haft tillfälle att inhemta, huru betydligt denna tillIåtelse bidragit till luxens kringspridande och dragit penningar från närande till lucrativa ändamål, hvilket jag anmärker i afseende å sjelfva sakens skadlighet, utan att finna anledning att förmoda, det Föredragandens uppsåt med sitt tillstyrkande varit elakt. Herr Biskoppen Doctor v. Rosenstein: Man bör påminna sig 1812 års handelsställning, då inga fartyg kunde skickas genom Sundet, utan att blifva uppbringade, och nästan all handel drefs genom Transito på Götheborg, derifrån varorne fördes landvågen. Den ifrågavarande Licensen var påkallad för tillfället och kunde först, sedan den af Riksens Ständer år 1812 föreslagna Committéen till Tulltaxans omarbetning blifvit hörd, af Konungen extenderas; äfvensom man finner, att denna Licens ej varit stridande emot Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den 23 Julii 1812 angående vidtagande (af) anstalter att beskydda Rikets Fabriquer. Herr Commerce-Rådet Egge :
Att under sådane förhållanden i taxan bibehålla de hittills vid sjelfva tullsatsernas bestämmande, icke mindre än vid statistiska beräkningar öfver värdet af Sveriges inoch utförda varor, ofta missledande och någon gång, efter hvad man af erfarenhet vet, äfven i andra hänseenden rätt besvärliga tullvärdena, vore utan allt gagnande ändamål. Någonting motsvarande tullvärdena förekommer icke heller hvarken i Norriges eller, så vidt jag eger mig bekant, något annat lands tulltaxor; och jag hemställer således, att tullvärdeskolumnen måtte ur taxan utgå, samt att med beräknandet af böter i konfiskationsmål må förhållas på sätt kommitterade föreslagit. Angående kommitterades framställning rörande dels upphäfvandet af nu gällande föreskrifter om kredit-upplag och nederlag samt dessa upplags ersättande genom utvidgad nederlagsrätt, dels ock tullkontrollerna och dermed gemenskap egande ämnen, hafva Kommers - kollegium och General - tullstyrelsen, enär dessa frågor nlgjorde föremål för behandling i sammanhang med af Eders Maj:t den 15 sistlidne Januari anbefaldt utarbetande af förslag till en allmän tullförfattning, hvilket förslag General-tullstyrelsen komme att underställa Eders Majus pröfning, nu vid sådant förhållande Kongl. Majlis Nåd. Prop. JM SI. förhållande hemställt, att gällande föreskrifter rörande omförmälda ämnen måtte bibehållas oförändrade, intill dess den allmänna tullförfaltningen hunne blifva fullständigt utarbetad och efter föregången pröfning af Eders Majit stadfästad. Af dessa skäl torde Eders Maj:t täckas låta med pröfningen af kommitlerades förslag i förevarande hänseenden få anstå, intill dess förslaget lill ny allmän tullförfattning hinner inkomma. Underdånigst åberopande de allmänna grunder för tullagstiftningen, hvilka jag här förut anfört, öfvergår jag nu till - redogörelse för kommitterades tulllaxeförslag, hvilket, likasom Kommers-kollegii och General-tullstyrelsens underdåniga utlåtande och förslag till i vissa hänseenden förändrade tullbestärnmelser, ur grundadt på den förutsättning, att afgiften till handelsoch sjöfarts-fonden samt tolagen skola uti sjelfva tullsatserna inbegripas.
Karin hade varit på gården i sex år, och de hade alla gått, som om de varit ett, lyckligt och snabbt, som tiden går, när man själf är ung, lycklig och arbetsmunter, och alla dessa åren hade varit som en varm kärleksdröm, först aflägsen och omedveten, sedan närmare, verkligare och fullare, när Jan själf började tala till henne och säga henne, att han höll af henne, och att de nog en gång skall sätta bo tillsammans, fast han var en rik bondson, och hon bara en fattig torparedotter. Och arbetsdagarna gingo hvarken tyst eller sturigt. Flickorna togo sina spinnrockar och flyttade sig in i stugan till gamla moster, matmoderns mor, och så gammal hon var, sjöng hon för dem dagen i ända om Rosendal, som var borta i sju långa år och kom igen till sin brud, som varit honom trogen, eller om vallflickan, som kvad visan för kungen, så att han själf satte henne gullkronan på, eller om Hertig Fröjdenborg och fröken Adelin: De lade de liken alt uppå en bår, Och fruar och jungfrur de krusa deras hår. De lade de liken alt uti en graf, Där sofva de sött till domedag. Det växte en lind uppå bägge deras graf, Hon ståndar där grön till domedag. Den linden hon växte öfver kyrkokam För alt hvad som kärt är i verlden – Det ena bladet tager det andra i famn. Mig tyckes, det är tungt till att lefva. Eller också sjöng hon sorgliga kärleksvisor, korta sorgliga visor: Din kärlek liknas vid en snö Som föll uti April. När den går bort, jag måste dö Och mer ej vara till. Du tänker dig att svika mig, Det har du i ditt sinn? Du gör blott hvad behagar dig, Men sorgen den blir min. Och där lärde sig Karin sjunga många visor. Eller också berättade gamla moster sagor, muntra och käcka sagor om fan, som blef lurad, om fattig Per och rike Per, och hur vår herre gick omkring på jorden och om sankte
Icke eller synes någon svårighet uppkomma emot det nu ifrågavarande Förslaget, genom Skogarnes olika natur, ty behandling borde vara lika för dem alla, endast med den skilnad, som föranledes af Trädslagens olikhet, hvaraf skiftenas eller hyggenas antal och beskaffenhet bero; alltid under förutsättande* 4g6 Stats-Utskottets Betänkande!'.. ”att på de Skogar, till hvilka Kronan har både egande och nyttjande ratt försäljes det bestämda hygget årligen, då deremot det man betalning kommer att utdelas åt delegarne af de Skogar, hvilka endast stå under Kronans öfverstyrelse.” ”Härigenom skall hela hushållningen reduceras till en enkelhet, som redan är ett bevis på dess företräde framför hittills i allmänhet vanlige utsyningsoch gallringsmethoder, som förstör Skogen, orri den skötes illa, och, om den skall skötas rätt, fordrar mångdubbladt arbete och kostnad, och hvarest endock återstår en nästan omöjlig uppsigt och controll. ’’Det måste vara klart, att om den nu föreslagna methoden till Skogsliushåll O O ning antages, skall hvarken Kronan eller den enskilde sakna, på Krono-Parker och Allmänningar, moget timmer, emedan sådant beror på den en gång gjorda indelningen af Skogen, då deremot enligt utsynings och gallrings-methoden, man borthugger de bästa träden, ehvar de må finnas, så att han på det hela genast blifver försatt i ett för afkastningen oförmånligt skick; en erfarenhet, som redan i de fleste Skogs-Provincer är bevisad, Stats-Ut skottets Bet änkai ulen. 407 bevisad, men sorn i synnerhet, de arén, då Utlänningen starkt efterfrågade Timmer och Bjelkar af stora dimensioner visade sig på ett afgörande sätt. Det syncS icke vara något tvifvel underkastadt, att en förändrad Skogshushållning, jemte det den i sjelfva verket, relativt till afkastningen, skulle vara mindre kostsam, ju äfven skulle lemna vida större årlig in-' o • komst at Kronan, ännu erhålles , hvilken i det närmaste lärer vara ingen,äfvensom det med största sannolikhet kan förmodas, att den Allmänna försäljning