Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sluteligen skulle jag önsta at samtelige Riksens Ständer 'förenade sig i det Beslut at Markegängssättningen mätte ste i Residence - Staden, at Lands-Secreteraren förde Protocollet, och Landshöfdingen Präsidium i denna Comité, dock ritan rösträttighet, ordsaken hwarföre Landshöfdingen skulle föra PrästdiUm anser jag wara denna at Landshöfdingen bäst bör kunna gä Deputerade til handa med nödige uplysningar. Dä detta ärende är hwarje Ständs ensak, önstar jag at detsamma förr än det stuteligen afgöres, mätte til Högloft. Riddarehus - Utstottet remitteras; och får derföre i ödmjukhet anhälla om Högwälborne Herr Grefwe» och Landt» marstalkens proposition. Efter korrt öfwerläggning hwart detta Diktamen borde hänwisas, blef det til Allmänna Beswärs - och Oeconomie-Utskottet remitterat. Herr 5>il ve I 8tolpL, Oustrs ^bräiiäMA anförde til Protocvllet strifteligen följande: Ehuru wäl flera Författningar och i synnerhet Kongl. Brefwen den 6 Martil 1788/den zo November i8oo, den 15 Öctober 1301, och L6 Junii 1805/ stadgat et til närwarande tidehwarfs hyfsning lämpeligare förhällan - 1228 Den 24 Augnstk. Le med fängars wärd och skötsel, sakna wr dock ännu hos osi en Lag, som redan hos de fleste uplpstare och civiliserade folkstag blifwit föreffrifwen i afseende pä någon wisi bestämd lid inom hwilken häcklade personer owillkorligen böra ställas för rätta. Detta har jag således trott förtjena Riksens Högloft. Ständers upmärksamhet och fär för Len strill hos Högloft.
Att sädesproduktionen är i tilltagande visar sig deraf, att, sedan sist afgifne femårs-berättelse, förökning ägt rum af utsädet öfver 600 Tunnor och af afkastningen öfver 14,000 Tunnor; i medelmåttiga år motsvarar afkastuingen fullt behofvet samt lemnar något deröfver, sä att, oaktadt ej obetydlig bränvinsbränning, afsättning hos andra orter likväl kan ske. Vid ymnigare skördar a iyttras således mera, hufvudsakligast Hvete och Råg, dels omalet och dels, serdeles hvad hvete angår, förmålet till mjöl. Odlingar och förbättrade brukningssätt äro härtill orsaken. Höstsäden i synnerhet Rågen är den som mest nyttjas, hvaremot bruket af Korn och Hafra mycket aftagit, säkert derföre att i sednare tider detta) säde felslagit. För jordens ändamålsenliga tillbrukning hafva i sednare tider stångjerns vältar med mycken fördel brukats, och medelst tröskverk och) kastinachiner bespares mycken tid och arbete. 8 Boskapsskötsel. Hos Possessionaterne råder visst ett hugnande bemödande att förbättra ängsmarken och uppbringa foderafkastningen, serdeles medelst af torka mossbelupna eller skadade ängars upplöjning eller plöjning af urtappade mossar och kärr, markens besående derefter med bafra intill dess tufvorne ruttnat, då jorden tillräckligt godés, och besås med råg och gräsfrö, hvarefter, och sedan rågen blifvit skördad, hö i ymnighet erhålles i 6 till 10 år allt efter markens godhet, då plöjning och enahanda behandling å nyo vidtager, hvarigenom tillfälle gifves att framföda nödigt antal kreatur, men deremot ser man hos allmogen föga håg för ängsförbättring. Någon gång händer väl att allmogen plöjer eller i öfrigt upptager en af torka eller mossa skadad mark och besår elen med bafra i några år, men i allmänhet igenlägges den derefter, ej med gräsfrö efter gödning, utan öfverlemnas åt sig sjelf att i sådant skick frambringa gräs, naturligtvis ej mera än förut.
Sparre sagt, hittills gjort för cellfängelsers upförande, dem beklagar jag icke, ty de hafva i alla fall varit behöfligå, och jag önskar lifligt, att benägenheten för slika upoffringar må hos nationen fortfara, lill dess det ändamål, jag nyss nämnde, är fullkomligen upnådt. Men mycket återstår ännu, och det är af vigt alt härvid gå tillväga med sorgfällighet och urskiljning, om ändamålet skall vinnas, och svårt är, att på förhand beräkna den tid och de kostnader, som dertill erfordras. Mig har engång blifvit förelagdt ett förslag till cellfängelsebyggnader, som sades vara så uprättadt, alt det motsvarade behofvet äfven om de flesta brott blefvo straffade endast med fängelse. Antalet af celler, som der var föreslaget, var, såsom författaren tyckte, tilltaget ganska rundligt och jag medger, att detsamma, vid jemförelse med upgifterne i Justitia; Statsministerns berättelser, syntes rundligt; men det förevisades Gen.-Direktören öfver fängelserne, som förklarade detsamma för oantagligt, och alt cell-antalet måste ökas. Uti det förslag, som Justitia; Statsministern sedan afgaf, blef också cell-antalet ökadt. Det är nu flera år sedan, men jag vågar försäkra, att om den sedermera vunna erfarenheten då funnits, så hade det antal, som Justitia Statsministern då föreslog, icke ansetts tillräckligt. Också har man vid de hittills upförda cellfängelse-byggnaderna allestädes ökat cellernas antal utöfver samma förslag, ehuru, förutom länsfängelserne, blifvit upförde åtskilliga häradsfängelser, der fångar för kortare tid kunna förvaras. Våra cellfängelser äro ej eller égentligen beräknade att vara straffängelset-, de äro förnämligast afsedde lill ransakningsfängelset-, och det är blott i den mån utrymmet tillåter, som de kunna begagnas för straffångar. Det har redan någon gång händt, att såväl länssom straffängelserne på, ett och annat ställe saknat tillräckligt utrymme.
FASÂN, Men så släpp mig då min fru, ni qväfBARON. Låt då säga sig, svägersken... roxysm! FASÂN (sliter sig lös). Det var en förbannad paFRIHERRINNAN (på samma sätt Ah, känner du då icke att det är en mors röst som kallar dig, en mors (omfamnar honom ånyo). hjerta som längtar att klappa emot ditt, min son! FASÂN (arbetar emot). Nej , nu blir hon då riktigt bindgalen, här är bäst att tänka på reträtten skyndar ut till höger). FRIHERRINNAN. blir besattare än sjelfva danskarne. (följer dem). ÅTTONDE SCENEN. BARON. Hennes son, du lieber Gott, svägerskan Min son (rusar efter honom). vi ha nu gått två hvarf upp och ned i lindalléen utan att ni behagat yttra ett enda ord till mig. lyckönskan. LIDMAN. Fröken Aurore väntar säkert på en AURORE. En lyckönskan? AURORE. Men det här är då alldeles förfärligt, AURORE. LIDMAN. (ifrån venster). om ert tillämnade giftermål med hennes son. LIDMAN. Ja, Majorskan har ju öfverallt berättat AURORE. Men ingen frågar efter mitt hjerta. LIDMAN. Det har då också sin egen vilja? AURORE. Fråga ert eget, min herre. stackars Inspektor får inte ha något hjerta, han. LIDMAN. Åh, det är en stor skilnad en läst i tidningarna om en svensk major, som blel gift med en italiensk prinsessa? rore! AURORE (naivt). Hvarför inte? ha vi inte nyligen LIDMAN (förtjust fattar hennes hand). Fröken AuAURORE (halfhögt). Min Gud, hvad jag nu talade LIDMAN. O, återtag icke dessa ord (kysser hennes dumt igen! hand). Min Aurore! NIONDE SCENEN. AURORE. LIDMAN. MAJORSKAN (ifrån fonden; hon studsar först Aurore och Liddå hon blir varse man, men går seska steg, och ar
Genom bibehållande af 5 0 öres tull för den sednare artikeln, skulle tullsatserna för tackjern och malm komma att försättas i alldeles omvändt förhållande mot hvad K. M. under förra riksdagen föreslog. Jag anhåller således om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Tersmeden: I ani. af Hr Fåhrsei yttrande att han anser skäl finnas för bifall till Utskrts förslag i afs:de på nedsättning af tullen å malm, emedan R. o. Ad. bifallit Utsk:ts förslag om nedsättning af tackjernstullen, får jag fästa upmärksamheten på, att R. St:r redan vid nästföreg:de riksdag ansågo skäl för handen att befrämja rättigheten till utförsel af tackjern mot tull, då likväl malm blef förbjuden till utförsel. Af samma skäl skulle jag tro att också nu ani. förefinnes, att, oaktadt R, o. Ad. nedsatt tullen å tackjern enl. Utsk:t,s förslag till 25 öre, bibehålla den nuv:de tullen på malm. Tackjern är likväl en bearbetad vara — en fabrikation; för densamma råder således af många skäl en strid mellan 2,:ne olika temligen stora intressen, nemi. stångjernstillverkare och tackjernstillverkare. Deremot för malmen finnes, mig veterligen, icke ett enda stort intresse, som kan vilja drifva på utförsel deraf. Det kan vara, som sagdt är, en eller annan grufegare vid kusten, sora tyoker att det kunde för honom vara fördelaktigt; Dan 6 Juni f. m. 103 deremot finnes här ofantligt stora intressen, som icke önska att malmen skall utföras, och deribland fäderneslandets intresse, ty det är ganska gifvet att det icke kan vara nyttigt för landet att en vara i den råa form, den nu har, skall kunna utföras, när den kan med fördel i landet tillverkas. Således tror jag att det är helt och hållet ett undantagsförhållande med malmen, som man icke får jemföra med andra förädlade varor. Det är verkligen landets intresse i det hela, att då man för principens skull ej vill att förbud skola finnas, man åtminstone bibehåller en tull, som någorlunda skyddar mot utförsel. Jag får således fortfarande yrka på bibehållande af nuv:de tull.
Då, af de omständigheter, som närmast bestämma ett lands ställning i ekonomiskt hänseende och dess fortskridande till välstånd eller nedsjunkande i ekonomiskt betryck och beroende, onekligen dess kreditlagstiftning intager ett betydelsefullt rum Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1865. 101 samt den under sednaste penningekriserna vunna erfarenheten ovedersägligen gifver vid handen, att flerfaldiga misstag och oefterrätthgheter vidlåda Sveriges ekonomiska lagar, så att om ock individer inom nationen genom företagsamhet, sparsamhet och omtanka, sträfsamt söka och understundom vinna en önskvärd förkofran, likväl oredan i penningeväsendet, osäkerheten i affärerna och framför allt det allmänt överklagande borgensväsendet förhindrar uppkomsten af ett allmännare välstånd, grundadt på en ordentlig och sund kredit, så får jag härmed, riktande nu min anmärkning emot det lagstadgande, som just förorsakat en osund kredit, en allmän intrassling, ett missaktande af realsäkerhet och, vid inträffande penningekriser, förökad oreda och vidlyftigheter, vördsamt föreslå en förändring af 10 Kap. af Handels-Balken. Sverige är, mig veterligt, det enda land der borgensförbindelser af den art, som hos oss benämnas proprie, finnas legaliserade. Det är nu afskaffandet af skilnaden emellan s. k. proprie-borgen och vanlig eller laga borgen, som jag åsyftar.
utlandet för att afhöra meddelanden om rälgörenhetens orcinande, om behöfligheten af yrkesstipendier för flickor o. s. T. F ö r. ej länge sedan hölls dar en seance rörande nykterhetsrörelsen, inledd med ett föredrag d en norsk hoffrökeii. Under flera Ar voro vissa kvällar afseddn för yngre liirariimor att samsprElca om nya undervisningsmetoder. E11 vinter höll .Vikner d&amp;r en serie föredrag i filosofi, hvilka öfvade ett märkligt inflytande, kanske icke minst pii honom sjiilf. Äfven den s&amp; kallade B blomstermissionen r och flera andra ffomma företag hafvlt i Fredrika Limnells s.z10n ' ~ haft sin utgåi~gsprinkt. S&amp; l&amp;ngt rörande den Lirunellska saionken. Inom de niiinga föreningar i hvilkas ledning Fredrika deltog, spelade hon en egen roll. Har, 0111 iikgonsiii var hon den 2 fred-rika » den a,lltid niedlande och förbindande. Mer än en gång då någon ' f ledarne, som. skg den föreliggande friigan i stort, yrkade p&amp; en .åtgärd hvilken .de öfriga af sparsamhetsskäl trodde sig böra motarbeta, afbröt hon plötsligt den ifriga diskussionen med den korta förklaringen: » X har ratt, och jag bekostar saken.)) Fredrika Liinnells vaiiner voro af inångcs slag: där voro f öreiiin gsi %inner, rn~silwänne~, litterära viiiiner, somm aroch ~ och vintervänner m. m. Diir voro ocksh,)) y c m l c ~ vänner, dem glömde hoii aldrig; men narmast hemles hjärta stod länge Geijers dotter, den adla, djupt tänkande Agnes Hainil.ton. Till henne slöt sig Ereclrika med innerlig hängifvenhet, förde med henne anda till 1882 då hoii dog, en liflig brefväxling öfver allvarliga ä~nnea och hade sin största glädje af att ägs henne som sozuiiiargäst p&amp; Lyran.
1381 en gang för alla bestämda antal förordningsexemplar, följaktligen lika många af dem, hvilka tillhöra dess befattning och för utöfningen deraf äro nödige, som af dem, hvilka ligga utom densamma. Sålunda erhåller t. ex. Kongl. CamtnarCollegium 36 exemplar af alla författningar, följaktligen lika många af dem, hvilka rora handel och sjöfart, Consuls ärender, Jus Detractus, Jus Emigrationis och alla andra mångfalldiga för dess befattning fremmande ämnen , som af dem, hvilka för göromålens kännedom och handhafvande, äfvensom för de föreskrifne åtgärdernes verkställighet, iakttagande och efterlefnad oundgängligen erfordras. På samma sätt undfår Kongl. CommerceCollegium för Ämbetsoch Tjenstemännen inom samma verk 47 exemplar' af alla utkommande författningar, utan afseende om de deruti innefattade ämnen tillhöra Collegii befattning eller ej. Detta synes icke vara det rätta. Häraf skall nödvändigt inträffa den olägenhet, att på satuna gång som en autoritet häfver öfverflödigt antal exemplar af sådana författningar, som den icke behöfver, kan den vara i verklig brist af dem, som oundgängligen erfordras; hvartill kommer den dryga kostnad, som uppstår derigenom, att en origtig utdelningsgrund förorsakat en betydligen större upplaga. iggg fiesv. och Ekon. Utsk. Betänkanäen, Till rättelse och förbättring i desse af» seenden synes en beqväm utväg erbjuda sig, om, då Riksens Höglofl. Ständer frambära sin underdåniga önskan örn ingifvande af en officiel tidning, som upptager alia utkommande författningar, Riksens Höglofl. Ständer tillika underdånigst anhålla, att vederbörande autoriteter, som erhålla utdelning af förordningar, måtts bekomma ett exemplar af denna tidning, men icke, såsom hittills, undfå exemplar från tryckeriet af andra förordningar, än dero, hvilkas ämnen ligga inom området för samma autoritets befattning och verkningskrets. Sålunda skulle t. ex. Kongl.
Vid den allmänna folkomröstningen öfver konsulatet på liistid förklarade han att han » först då skulle rösta derför, när en konstitution antagits, hvilken tryggade den borgerliga frihetens ocli likställighetens grundsatser. » Nu upphörde hvaije beröring mellan frihetsmannen och militärhöfdingen. Under konsulatets och kejsardömets tid stod Lafayette alldeles utanför det politiska lifvet; han lefde som privatman på landtgodset Lagrange, den enda återstoden af hans forna stora besittningar. Här fann han länge i lyckligt familjelif en ersatt » ning för sina utståndna lidanden samt egnade sin verksamhet åt jordbruket och kommunala angelägenheter. jmakas död (1807) förde åter sorgen in i hans hem. » Enslingen på Lagrange » kände det än mera tomt omkring sig i ett samhälle, der den kejserliga militärdespotismen regerade. Men att den led mot sitt slut, det anade han och fann bekraftadt: han s&amp;g på sitt ur, han bidde sin tid, han satt som i djupaste frid. Han upplefde det napoleonska kejsardömets fall genom tronafsägelsen i Fontainebleau och han såg det helt ovän-tadt återupprättas genom Napoleons återkomst från Elba. Men det gamla militärvälder var ändå fallet; Napoleon fann sig behöfva ett stöd hos sjelfva folket och syntes derför vilja acceptera det konstitutionela regeringssättet. Lafayette intog dock en reserverad hållning. Napoleon önskade ett samtal med honom och lät genom sin broder Josef anhålla derom, men Lafayette vägrade; han protesterade också mot den » additionela akten » af den 22 april samt afslog det honom erbjudna pärskapet, men han mottog sina medborgares på honom fallna val till en plats i deputeradekammaren. Tiderna hade mycket fÖrändradts under de två decennier han hållits utanför det politiska lifvet, och sjelf stod han vid ålderdomens gräns, men sina politiska grundsatser var han orubbligt trogen. Med, Napoleons framtidsplaner tog han ingen befattning, men han röstade för beviljandet af medel till kriget, emedan Frankrike blifvit angripet. Den 21 juni hemkom Napoleon från Waterloo.
Jag utbeder mig likväl, att blott få erinra derom, citt af alla de värde Ledamöter, som i denna §. trott sig finna en motéatt mening, har ingen enda sökt grunda sitt påstående pd §:s ordalydelse, utan alla hafva, blott dberopat GrundLagens mening, hvilken de genom analogi och vidlyftiga deductioner sökt utfinna. Jag har för min del aldrig vågat be» stämdt påstå, att Riksens Ständer verkeligen böra äga ifrågavarande pröfningsrätt, emedan jag trott, att tid behöfts innan en opinion härom hinner stadga sig. Men jag väntar också samma moderation af dem, som äro af en motsatt mening, och om de skulle inbilla sig, att i sitt omdöme vara infaillibla, så får jag förklara, att de just derigenom väcka misstänka om ensidighet i afsigten och misstag i omdömet. Det synes således vara billigast, att två Alternativer blifva till kommande Ständer öfverlemnade, för att då kunna antaga det, som dem kan synas nyttigast. Friherre Boye: Om , för att förvandla ett tydligt Lagbud till otydlighet, icke beJ höfves mera än viljan och ihärdigheten, att ej erkänna tydligheten, så beror hvar enda §. i Regeringsformen, till sin tydlighet, ensamt af hvar och en Riksdagsmans godtycko. Då *jag skildrade] de särskilta Magter , hvaraf vårt Constitutionella Regeringssätt består, betragtade jag Regeringssättet i sin fullkomlighet. Må hvem som vill anse Ministé; Den 23 Maji. 173 rens Ledamöter för integrerande delar af Majestätet, så gör jag det icke, och den tid torde länge uteblifva, då Ridderskapet och Adeln skulle göra det. Utgöra nu StatsRådets Ledamöter icke delar af den Monarkiska Magten, och icke heller delar af den Democratiska, hvilket är så mycket mera gifvit, som denna magt icke'existerar oftare än vid Riksdagar, så följer tydligen, att de utgöra en Aristocratisk Magt, hvars återhållande förmåga ligger i den rätt StatsRådets Ledamöter äga, att göra underdåniga föreställningar emot Monarkens vilja, när den ej skulle inträffa med Lagars bud och Personers rätt.
A f Curt Wallis. — Påsknatt i Pirazus. P o e m af Verner von Iieidenstam. — Matmors friare. — Och rosor blomma. P o e m af Dan. Fallstiöm. brand. ä Erik kom till baka till sitt verksamhetsfält igen efter sin resa söderut, var det som om han lemnat det bästa af sin arbetshåg qvar der nere i Småland. Det hörde icke till hans vanor att midt i brinnande brådska falla i tankar öfver de enklaste saker, som den obetydligaste handtlangare hade reda på, eller att stå vid ritbrädet och mekaniskt fylla den ena papperslappen efter den andra med krumelurer, initialer oeh slängar. Och hans glada humör var också borta. Han som eljes alltid brukade ha ett uppkryande skämt till hands under arbetet — hans godmodigt lustiga infall voro kända som det bästa pådrifningsmedel, när någon stod och latade sig, och verkade kraftigare ' än de strängaste förmaningar —, han, som var själen oeh glädjen i de öfriga ingeniörernas och kontorsherrarnes punschsamqväm, fast än han sjelf som en inbiten absolutist aldrig drack annat än bilinervatten —, han hade inga flera roliga historier att förtälja, han satt tyst och såg frånvarande ut. Och förklaringen hittade man genast der man i sådana fall brukar söka den: » Allas vår Jerker är kär! » Ja, Erik var kär, det viste han sjelf, innan någon sagt det, ty han var en föga invecklad natur och hade icke svårt att komma till rätta med sig sjelf. Han hade, allt sedan han blef fullväxt, ständigt varit så upptagen af arbete, att han ej haft en minut ledig att förälska sig på; men under de båda resdagarna hade allt sammansvurit sig emot honom — sysslolöshet, vårluft och vårsol och hans ostörda påtumanhand med den täcka, okonstlade, kärnfriska ungmön, björkdoft och vågsvalp —; allt samverkade för att göra honom riktigt mottaglig för de kringsväfvande kärleksbacillerna. Och nu var han ohjelpligt fast, så illa kär, som han med sitt pojkaktiga förakt föt » qvinnfolk » aldrig trott sig kunna bli.
Häremot anförde Herr Assessoren von Lokantz alt, sä ivida ändamälet med föreskrift af arbetsstyldighst stall winnås, borde Konungens Befallningshafwande aga magt akt genom wite, tillhälla en tradstande Person fullgörande af sin skyldighet och som wike i penningar ej wid sädant fall wore lämpeligt, ansäg Herr Assessoren annat afwentyr ej kunna äga rum, än wffe af allmänt fängelse, hwilket, enligt hwad en Ledamot förut anmärkt, icke wore alldeles vlämpeligt, emedan när en Gäldenär, icke will genom det arbete han kan åstadkomma, bidraga till sitt skulds afbetalning, jämte egna willkors förbättring, hans förhållande i afseende pä Moraliteten deraf, förtjenke en swärare behandling, än den han, såsom Den 4 November. 209 blott gäldskyldig och »förmögen, i alla fall mäste un» dergä. Mod Herr Borgmästaren Lerkman förenade sig Herr Lagmannen von kkLU8voIK' och Herr Borgmä» staren länquist, afwen som Herr G elmen och Pre« sidenlerz 6^ttenbor§ u i hufwudsakeliga syftemålet af Herr Larkmans yttrande instämde. Ut supra. Lx LiotocoUo ^ sok. IlloImker»ston. Afskrift. Iranslnmt -Utdrag af Protocollet hällit i Borgare-Stän» Vetö Plenum wid Riksdagen i Stockholm den ig
Det förut anförda skälet, att tullförsnillning vid en alltför hög tull är svår att förekomma, gäller äfven i afseende på nu ifrågavar. importartikel. Gr. von Fersen: I anledn. af Hr Hjärnes sista yttrande får jag erinra, att B. o. Ad. redan bifallit lit. E, under hvilken ekvirke hörer. Jag skulle då icke hafva motsatt mig ett sådant tillägg, oaktadt jag finner det fullkomligt öfverflödigt; ty då under art. trävaror finnes upptaget: bräder, stäfver, ved och virke af ek, måste väl icke bestämmelse saknas för ekvirke. Hr Hjärne: Jag beklagar, att jag icke för den siste ■värde talaren kan göra begripligt, hvad som menas med ekvirke; men alt dermed menas annat an virke af ek, det vet hvar och en, som bar någon kännedom om skeppsbyggnader. Jag skall likväl icke vara envis. Hr af Billbergh: Ehuru jag icke rätt vet, hvarom talet gäller, antingen ekvirke eller the', ber jag att, hvad ekvirke angår, få instämma med Gr. v. Fersen. Hvad åter beträffar Hr Stuarts anmärkn., får jag erinra, att då tullen å caffe' är bestämd till 4 sk., så, och då the' är 4 gånger dyrare än caffe', synes tullen derå, utan fara för smugleri, kunna utfästas till 16 sk. Hr Stuart: Nuvar. införseltullen å the' är 8 sk. pr E. Utsk. har föreslagit en förhöjning häraf, uppgående till icke mindre än ioo proc. Den af Utsk. sålunda föreslagna tullafgift synes mig vara både alltför hög och olämplig, hvarföre jag instämt i TuIlcommitte'ens förslag i afseende på ifrågavar. lullbestämmelse. Jag kan icke heller föreställa mig annat, än att det måste vara ytterst svårt att förekomma insmugling i vårt vidsträckta fädernesland af en allmänt begärlig vara, som, så snart den inkommit inom Piikets gränsor, genast är i användbart skick, och hvars förtullning ingalunda kan controlleras. Jag förnyar min anhållan om propos. å det af mig framställda förslag. Hr Hjärne:
Uppläst och godkänd lios Ridd, och Ad. d, 20 .Timi 1818, Öfriga Riks-Stånden d. 22 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om Belöningar för dem, som upptäcka Efterapare eller Förf alskare af Bankens eller Riksgälds-Kontorets Sedlar eller de falska Sedlarnes Ft prånglare. Riksens Ständer hafva fästat sin uppmärksamhet dervid, att, till bevarande af allmän sä-' kerhet i Rikets Sedelmynt, icke är tillräckligt att i möjligaste måtto försvåra efterapning oc* för - 536 tJuderddiiigä Skrif veisel-* falsknirtg af de i allmänna rörelsen gängse Bankosedlar samt Riksgälds-Kontorets Kreditsedlar, utan tillika kraftiga åtgärder nödvändiga, för att,4 när dylika brott icke destomlndre begås ; befordra upptäckande af så väl Efteraparne eller För-* falskarhé som ock dera, hvilka de efterapade Och förändrade Sedlarne utprångla!; Och, sora ibland de till skyndsam upptäckt ländande medel äfven det i märkelig raan bidrager, att personer, hvilka använda tid, kostnad och möda till förskaffande af sådan säker kännedom om Efterapare, Förfalskafe eller Utprånglare, hvarigenom desse kunna ställas till laga ansvar, äro förvissade derför örn en skälig vedergällning, samt vådan för allmänheten är enahanda om den bedrages att emottaga falska Bankosedlar eller falska Riksgälds-sed, lar, anse Riksens Ständer ej allenast beloppen af de belöningar, sorn för nämnde upptäckter i hvarje serskildt fall tilldelas, böra säkert bestämmas och Vara allmänt kunniga , än ock belöningarne böra blifva lika, antingen upptäkterne röra Bankoeller Riksgälds-Verket, helst i båda dessa fall da såmedelst uppenbarade brott hafva samma egenskap och Författningarne äfven å dem stadga samma straff.