Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Låns nu ifrågavarande »insättning, utan äfven måst vidkän - 1 JO Den i Mara'. nas kostnad vid öfverförandet af de för sagde omsättning nödige doclimen. ter, så väl hit som tillbakas, anse sig skyldige, att, utom hvad Fulhnägtige muntligen haft tillfälle föi’klara, äfven härigenom aflägga tacksägelse för det nit och den välvilja Herr|Cantzli-Rådet till denna angelägna operations understödjande visat; och ehuru Fullmägtige icke finna sig hvarken vara i tillstånd eller lämpligt att söka helona Herr Cantzli-Rådets i denna sak visade kärlek till Fäderneslandets bästa och välvilja för detta verk, och Fullmägtige sig likväl tillhöra att ersätta Herr Cantzli-Rådets hafde kostnad, och i någon mon visa sin erkänsla, hvadan Fullmägtige önskade, att Herr Cantzli-Rådet i sådant afseende ville emottaga en summa af 16,000 L. F. C. hvilken Herrar De la Rue Fréres erhållit Fullmägtiges föreskrift, att till Herr Cantzli-Rådet utbetala. Likheten med Originalerne intygar Carl Axel Wachtmeister i Anmärkning'. Desse^bilagor äro ej framställde för att prunka med erhållet beröm, ofta mindre uttryckt för verkliga redan gj or - Den i Martil, lii da tjenster, än med afsigt] att uppmuntra en Embetsman, af hvars åtgärd man kunde hafva framdeles behofmen de bevisa åtminstone en slags tillfredsställelse, samt att man trodt sig böra belöna. Dessa belöningar, aldrig begärte men likväl emottagne med djup erkänsla, utgöra ej till deras belopp en fjerdedel af den summa, som Lagersvärd enligt contract bör undfå, och som hittills blifvit förnekadt; ty då det aldrig blifvit fråga om verkställighet af Kongl.
Dellsjöarne, hade denna jernväg åstadkommit bildandet af Hudiksvalls ångsågsbolag, som hade förlagt elt större sågverk vid jernvägens vestra ändpunkt, och hvilket bolag, dels för denna sågverksnnläggning, dels för rättigheten ali inom Lill-Herrdals socken i Herj (■ådalen under 50 år afverka mogen skog, samt för en flottled mellan Ljusne-elf och Dellsjöarne äfvensom strömrensningar i Herjeådalen med flera arbeten inom riket redan ulgilvit en summa af 1,470,000 R:dr R:ml, och komme alt för sin rörelses bedrifvande inom landel utbetala minst en half million R:dr årligen, hvarjemte, enär bolaget för utskeppningen af sina produkter behölde fartyg till lästetal af 6,000, eller i medeltal 55 skeppund, hvartdera öfverstigande 100 läster, för denna skeppning årligen komme alt erläggas elt IVaktbelopp af öfver 300,000 R:dr, deraf tvåtredjedelar kunde antagas komma Svenska och Norska skeppsfarten tillgodo. En beslutad anläggning inom Forssa socken vid Dellarnes vattendrag af ett jernbruk, sorn komme att bestå af masugn, stångjerns-baminare, manufaktursmide m. m., och hvilket komme att till kolning använda allt affall från det förut omnämnda, i dess grannskap belägna sågverket, vore likaledes framkallad af jernvägen, äfvensom, i följd af den utveckling inom orten, hvartill densamma gifvit upphof elt gjuteri jemte mekanisk verkstad blifvit anlagdt vid Hudiksvall. Utaf de embetsmyndigheler, som, i anledning af den förut omförmälda Bestyrelsens till E. K. Majit ingifna underdåniga ansökning om låneunderstöd i vanlig ordning sig utlåtit, och dervid gifvit densamma sitt förord, har E. K. Maj:ts Befallningshafvande i Gefleborgs län, på de af sökanderne i underdånighet anförda skäl, förklarat 52 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Denna afledare a r förut fastbunden vid barnets kropp genom iindan, ocli nian kan göra sig ett begrepp om hur omöjligt det ä r f&amp;r den arma ungen a t t röra sig, nar inan liör a t t den fortsätter a t t tjänstgöra under ett lialft dygn. Till förekommande af hudlöshet begagnas ett slags fin, torr jord. Det ä r oinöjligt annat an a t t barnen måste lida förfärligt under detta första år. Aldrig såg jag heller ett sålunda insiiördt barn skratta eller ens draga på munnen. Flere ryskor, bosatta i Kaukasien, försäkrade mig också, a t t dessa barn aldrig smhle. Georgierna sjalfva äro emellertid mycket stolta öfver denna me tod. De phtå, att det ar denna de lia att tacka för att de äro så välväxta, Och att de lia en liålliiing, som beundras af alla andra folk. Hur. Iiarined iin förliåller sig, barbarisk ar denna sed, inen i alla fall var det rätt intressant att se ett så kraftigt bevis inot Rousseaus ' sats, att liiidiiingen skulle skadligt ocii för lifvet inverka på barnets karakter, göra clet till en ofri människa Hårdare kan inaii omöjligt linda barnen, än georgierna göra det, och dock torde det vara svirt att iiiina ett folk, som högre iilskat friheten, som gjort större offer för densainrna~ iiii de. Man skall icke heller tro, att barnets hiiinöi. blir tryckt för lifvet af denna beliandling. Tvärtom ser clet ut, so111 oiii den inedfödda. lifliglieten bröte fram ined så mycket mera fast, sedan Banden blifvit borttagria. Efter en så sträng början att döma, skulle inan ju tro, att georgiskorna aro mycket spartanslm niödrar, iileii tvartom. Med denna första, beliandling tyckas d.e lm uttömt liela sin kraft till att vilja llgga bacd p&amp; barnet, ocli sedan får det utveckla sin iiatur i en tamligen obehindrad frihet. Fäderna firo ännu svagare och lara vara alldeles omöjliga som uppfostrare.
Deraf har följden blifvit, att Coll. icke kunnat underlåta att å en del kronofisken tillämpa författningen; men sådant har dock endast egt rum för betydligare fisken, och en mängd mindre hafva på tillförene öfligt sätt utarrenderats till den högstbjudande. 1 betraktande häraf innehåller ock Kammar-Colhii, af K. M., medelst ifrågav:de Nåd. Propos., gillade förslag följide stadgande: »För kronofiske, qvarn, bro eller annan dylik lägenhet, till hvilken jord icke hörer, men hvarå denna författning tillämpas, må kronobetjent ensam upprätta förslag till minimioch maximi-arrendebelopp» etc. Om denna ordalydelse bibehålles, kan Coll. och lokala embetsmyndigheterna framgent tillvägagå såsom hittills; men ändras den till hvad Utsk:t föreslagit, uppstå kostnader för en del fiskens utarrenderande, hvilka icke ens af kronans sammanlagda inkomst utaf fisket under hela arrendetiden blifva ersatta. Men Utsk:t synes antingen hafva saknat kännedom härom eller ock hafva lemnat denna vigtiga omständighet utan tillbörligt afseende. Antalet af de kronofisken, hvilka särskildt utarrenderas, uppgår endast till några och 30 st. Deraf inbringa 8—10 st. något betydligare arrende; men de öfriga lemna högst ringa, såsom 2, 6, 36 och 50 öre, 3, 5, 10 och 15 rdr o. s. v. Jag hemställer, huruvida det kail anses förnuftigt att utfärda en författning, som bjuder att för sådana fiskens utarrenderande sakkunnig person skall tillkallas och de kostsamma åtgärderna för minimioch maximi-arrendens bestämmande vidtagas. På dessa skäl yrkar jag bifall till K. M:s Propos., hvilken grundar sig på utlåtande af det embetsverk, som måste ega största sakkännedom uti hithörande ämnen. Frih. af Ugglas, Gustaf:
Då hon steg in öfver tröskeln, var hon blossande röd; en liten varm blodvåg sköt äfven uppåt i honom, – den första hemliga vetskapens lycka; och då de togo hvarandra i hand, gledo deras blickar förbi hvarandra. Han hjelpte dem ytterplaggen af och förde dem in i sitt enskilda rum. Det var litet och lågt, med enkla möbler, en trasmatta långs golfvet, gamla tapeter och två små fyrrutiga fönster, hvilka suto lågt, ut till en gårdsplats med ojemn stenläggning, der solen lyste bara på förmiddagen. Men golfvet sken blekt af renskurning, icke ett damkorn var att se, inne i ena hörnet stod ett gammaldags ur i träböle och knäppte vederhäftigt, och i fönstret hängde en bur med en kanariefågel i, – den hade värdinnan låtit bli hängande hos den nye redaktören, hvilken inte nänts taga hedersgumman ur hennes villfarelse, att det vore en välkommen gåfva. Det hela såg mera ut som familjerum än som ungkarlsbostad; och snarast skulle man ha velat antaga, att en ensam enka eller en ung flicka inrättat sig här. Mor Per Lars satt upprätt i den svarta korgstolen med den urblekta, blommiga sittputan och såg sig rundt med sina lugna, uppmärksamma ögon. Derpå fäste hon dem på redaktören med en lång, rättfram och tillitsfull blick samt under en ännu mera talande paus. Hon sade ingenting; men redaktören kände, långt starkare än om det sagts med ord, att han åtnjöt Elsas mors mest oinskränkta förtroende, och var stolt och glad deröfver som ett barn, som man berömt, – med ännu en annan, ny, bäfvande visshet derinunder. Han hemtade ned röksakerna från hörnhyllan vid sängen samt en bricka med punschoch vattenglas från skåpet, gick ut och kom tillbaka med en butelj Faxespunsch och en selterssifon, som en af sättarpojkarne sprungit öfver till apoteket efter. «Ja, och så skulle vi ha oss en kopp kaffe,» sade han, vänd till mor Per Lars med en upprymd och brydd min. «Men jag har bara två par koppar,» tillade han leende. Mor Per Lars såg helt skälmskt tillbaka på honom.
Detta kan, efter min öfvertygelse, icke vara annat än ett af två; antingen tycker Utsk., alt Sverige icke har nog af lån förut, och vill derföre sätta det ifrågavartde systemet i svang, hvarigenom Utsk. tror att vi skulle komma i vida lyckligare belägenhet än före realisationen; eller också måste det i afseende på sjelfva användningsättet ligga något syfte till grund, som torde vara det egentligen tillämpliga; men just delta anser jag vara det vådligaste i hela förslaget och tror det derföre förtjena alt närmare skärskådas. Det är denna syftning, som jag tror ligga i den framställning, som Utsk. gör i Usta punkten. Nu har en Utsk:s-ledamot just åberopat denna punkt till stöd derför att Utsk. icke velat upslälla fondsystemet såsom något i och för sig godt. Men på andra ställen finner man tydligen att Utsk. sökt reservera den föreslagna utvägen för framtida stora utgifter, egentligen på det att Staten icke skall behöfva använda Den 20 September f. m. 89 något af befintliga besparingar oclröfverskott. Således tror jag, att vi just nu stå vid gränsen att införa en tredje slags statsreglering. Vi veta, att vid vårt nuvartde statsskicks början fanns blott ett slags statsreglering; alla utgifter bestredos då under en och samma kalhegori. Det var först år 1830 sora raan påfann den s. k. extra statsregleriogen, som är mycket beqväm för att erhålla så mycket penningar som möjligt, emedan man vid hvarje Riksdag företager sig att först afgöra den ordinarie statsregleringen, då man sedermera måste söka, på hvad sätt som helst, finna medel till fyllande af de extra behofven. Vi veta, att man ofta kommit i förlägenhet att skilja mellan den ordinarie och extra ordinarie regleringen och att man derföre kommit i stor frestelse att hänvisa på framtiden utgifter, som dock möjligen kunde bestridas roed nu närvar:de generations tillgångar. Man har anställt många jemförelser med privata personers, med jordegares hushållssätt.
OmlÖrmäld;. brist, som uppkommer deraf, att nedannämnde på indragning ställde tjenstemän fortfarande ä staten skulle uppbära dem tillkommande löneförmåner, nemligen: 1 Sekreterare och Auditör vid Götheborgs depot 1,425: — 1 Regcments-skrifvare 1,170: — I Bokhållare vid I. d. llofjaktVarlYel 795: — I 1 Kammarskrifvare vid Carlskrona station 5,767: 50 samt de, i följd af Götheborgs stations förändring till depot, på indragning ställde 1,042: 50, utgör R:dr Runt 8,200: — men om, till betäckande af berörde brist, i främsta rummet användes: u) lönerna vid nedannämnde nya beställningar, för hvilka någon lön ej tillsvidare borde al anslaget utgå: 1 Kammarförvandt vid Stockholms station 2,000: — 1 Inspektor vid Carlskrona d:n 1,200: — b) nuvarande arfvedel ät den tjensteman, som handhafver kommiss förrådet 225: — R:dr Hunt 3,425: — blifver det bristande beloppet 4,775: — Och bär', lill betäckande deraf, en motsvarande summa blifvit af Rikets Ständer beviljad. Dä Rikets Ständer i öfrigt bifallit anvisandet af de begärda aflöniugs-lillökningarne, har, enär, med iakttagande af de föreslagna förändringarne, den tillökning, sorn i anslaget för flottans civilstat erfordras, uppgår, med inberäkning af nvssnämnda fvllnadsbelopp, till 35,965 R:dr 50 öre, denna anslags-tillökning blifvit beviljad att utgå i enlighet med vidfogade (abell N:o 12. l6:o Uti den för hlereci-stnten nu utgående aflönings-summa har E. K. M:t äskat tillökning af 1,900 R:dr.
St:s pligt att, då de märka ett från Styrelsen utgånget ord om tillståndet ibland folket eller hvad inom detsamma skall uträttas, ådagalägga ett oriktigt begrepp, genast söka alt deri åstadkomma rättelse. Jag tror derföre vara af högsta vigt, att R. St. i deras und. svar på K. M:s nåd. propos. ang:de folkskolorna förklara, att R. St. icke anse stiftande af dessa skolor allena kunna främja K. M.:s yttrade nåd. afsigt ”att utbilda och förädla en ty värr nu mer än förr, ofta saknad religiös och moralisk känsla”, då skolorna derföre endast kunna på sin höjd anses som medel; men K. M:s nåd. framställning bör derföre ingalunda lemnäs obesvarad. JNitiske, lärde och kraftfulle män böra såsom herdar i församlingen, icke allenast hafva sin ledande hand i skolan, utan framförallt räcka den åt dem, som träda ur skolan, då den s. k. nattvardsläsningen börjar. I skrifvelse till R. St. vid 1828 års riksdag, om anslag till undervisningsverken, proponerade K. M. detsamroas beviljande till 42,000 r:dr b:co, och, som det uttryckes, tillförsåg sig K. M. destomera R. St:s beredvillighet att det bevilja, som K. M. derigenom skulle komma i tillfälle att bereda upphörandet af den både för undervisningsverket och presterskapet i allmänhet så menliga beräkningen af dubbla tjenstår. — Anslaget är beviljadt, jag tror lill ännu högre belopp, och har gått ut; men den dubbla tjenstårsberäkningen står qvar och verkar, såsom den har verkat, lika ofördelaktigt på folkbildningen och församlingarnas vård, då denna beräkning lockar det dugligaste bland presterskapet till skoleverken, der de räkna sig till godo dubbla tjenstår, 1 H. 45 354 Den 12 Februari f. m. och sedan, så^om utarbetade skollärare, emottaga de större pastora terna, som fordrade den mesta verksamheten, mera såsom pensionsanstalter, än såsom fält för det mest maktpåliggande arbetet inom samhället.
Åter var hon ensam, och åter såg hon ut öfver floden med en blick, som sökte genomtränga solröken på andra sidan. Öfver flod och strand låg den bländande hvita provencedagern. Det gjorde ondt i ögonen att stirra på allt detta ljusmättade hvita. Plötsligen hörde hon Renés röst ned till sig. — Tror du inte, morfar, att den resande damen är enka? Hon är ju alldeles svartklädd. Hon hörde ej den gamles svar, endast att han tystade barnet. De fina, nervösa läpparne skälfde under det hon mumlade: — Nej, René, den resande damen är inte enka. — Hon är något annat, något som kanske aldrig kommit inom din erfarenhetssfär. Hon är en frånskild hustru. Enka! Hur långt bättre för en kvinna sådan som hon, om döden och ej lifvet skilt henne från den älskade. Det gifves olika sätt att älska. Hon hade på sin lott fått det farligaste, det olyckligaste. Hennes kärlek hade aldrig varit den känsla, som har sin plats endast i hjärtat och som dör, när hjärtat såras och förtrampas. Än mindre hade det varit en sådan känsla, som kan resonera och förstår, att när den ej får något igen, är det klokast och lugnast att intet ge. Hennes kärlek hade från första stund varit det slags kärlek, som flyter med blodet genom ådrorna, skälfver i hvar fiber, klappar i hvarje hjärtats slag, är driffjädern och innehållet i hvar tanke, hvarje handling, hvarje yttring af lif, är lifvet själft, den sjudande massan, som fyller den döda formen. Den man hon alltjämt så älskade hade varit hennes make och hade skilt sig från henne. Det var fem år sedan dess. Sedan fyra år tillbaka var han gift med henne, den andra, för hvars skull hon blifvit öfvergifven. Man hade sagt henne, att han tillbad sin nya hustru, att han var lycklig och att han yttrat till vänner, som uppsökt honom i Provence, där de bosatt sig, att han aldrig i sitt lif varit lycklig förr än nu. Deras äktenskap hade varit barnlöst. Nu hade han två små gossar. Han, som alltjämt åtrått en arfvinge. Enka! O René, René, om hon varit enka!
Åtminstone har en af de två signaturer, som hoptråckla dessa rader, fordom känt en dylik literär samlareförtjusning inför verklighetens alla »småmynt» och med hela petigheten hos en upptäckare, hvilken beskrifver en ny hieracievarietet, skildrat t. ex. en ridhuskarls bedröfliga existens. Han samlade detaljer, som hattkyparen på Rydberg tioöringar. Han byggde hus af dominobrickor och försåg dem med en inredning efter nutidens fordringar. Ett aldrig så outtröttligt uppradande af enskildheter frambringar likväl icke en åskådlig bild; några få raska och konstförståndiga linier återkalla deremot verkligheten oftast vida tydligare. Det är ju också på denna gamla och tusen gånger påpekade erfarenhet, som impressionismen stöder sig, då den utsofrar allt oväsentligt, hvilket icke gifver en suggestion af motivet. Hvad lusten att skildra hvardagsmenniskor beträffar, må ju utan en enda invändning medgifvas, att dessa typer ingalunda äro mer oanvändbara för konst än andra. Hur artistiska sidor kunna afvinnas äfven dylika typer, visar oss, för att taga ett exempel från det gångna årets svenska literatur, Geijerstams talangfulla novell »Snövinter». Å ena sidan tarfvas dock inga bevis för, att ju trivialare sfer författaren uppsöker, dess trängre blir också det område af tankar, känslor och drömmar, som dock först och sist är diktens egentliga tummelplats. Å andra sidan hafva äfven hvardagsmenniskor, som vi redan sökt betona, i verkligheten ögonblick af ett starkare patos än en modernt nykter iakttagare vågar gifva. Om den verklighet, i hvilken vi lefva, är hvardaglig eller ej, beror på huru mycket vi sjelfva äro i stånd att lägga in i denna verklighet. En rikt utrustad menniskas lif är aldrig hvardagligt, ty äfven i de skenbart mest fattiga företeelser ingjuter hon, antingen hon vill det eller icke, sin patos, sin inbillningskraft, sina tankar och känslor. Om hon sitter i ett venezianskt palats med silfverfat på sitt bord eller vid en mugg ölost i en vindskupa, det är det samma; om hon heter Byron eller
Af Herr Histner: ”Då de stora, med uppoffring af konseqvens, reda och ordning tillkomne olägenheter, hvilka åtfölja sättet alt delvis förändra den allmänna strafflagen, af ingen lärer kunna bestridas, hade, sedan vid de tvänne föregående riksmötena ganska väsendlliga och omfattande delar af strafflagen blifvit omarbetade och antagna, man nu bordt ega grundade skäl alt hoppas, det åtminstone vid denna riksdag ett förslag till omarbetning af strafflagen i sin helhet kunnat föreläggas Kikets Ständer till antagande och att icke, på sätt som nu skett, vid ifrågaställde fortsättning en slik fragmentarisk omarbetning af strafflagen än vidare skulle komma i fråga, helst vid nu gjorda fortsättning olägenheterna af denna partiela förändring tydligare och bjerlare än förut visat sig. Enär emellertid en lagförbällring i afseende å våld emot person är af högsta behof påkallad och ett förkastande af hela förslaget, på de af mig nu uppgifna grunder, skulle kunna verka derhän att laglörbättringen i de ämnen, som utgöra föremål för Utskottets förslag, under måhända många år skulle komma alt uppskjutas, har jag ansett dessa betänkligheter emot lagförslaget i sin helhet böra vika samt i stället velat förorda dess antagande, med ändringar likväl af de §§, jag här nedan går att föreslå: § 57. Ett stadgande af beskaffenhet som det, hvilket förekommer i denna § och hvarigenom en fångvaktare berättigas att exempelvis skjuta en redan på ftyklen kommen fånge, anser jag slpidande emot rätls-idéen och begreppet om civilisation.
§• io. j:o $ör fötjaitbe, titt ©täberna pöraitbe, perfoiter [fatt afgiftett, fåtiuba ben icfe, beräfnab tift Orna oct) en palf procent af infontfieit, uppgår titt pögre belopp, ätt be pär liebau utfatta pögfta $ta£ — Stnbra b:o „ 56: 25. Qlftörcr otfj Wtrifer, SJfufifanter, ©ångare, ©åttgerffov, Oattöntäftare nt. ft., font tittpöra be $ongt. ©peftafterneS ©tat, tareraS, bå be njuta infomft af information, i $pra $tafjer: tölfta ^taflett Oiint 3t:br 18: 75. ?tnbra b:o „ 11: 25. Srebje b:o ... , 6: — 3‘jerbe b:o , 5: 75. ocp för löneförmånerna färffitbt, efter förut fiabgab gruitb. Stp, titt 9t. ©t. ^3vct. 1856—1858, 10 ©arnt. i Stfo. 2 SauPct. 2 Sewttlningss^oeor&niitgett. io 93 e i 11 ii t n g ö Slitbra b:o , 11: 2 £rebje b:o , C: — gjerbe b:o . „ 5: 75. Slgeutcr för ntlänbjfa förfäfringöbolag, fe |>nnbclis Slvtificr, t ©ju Hafer. görfta Släpen Dim t 9i:br 57: 50. Slnbra b:o „ 26: 25.
Biko; att rörelsens ytterligare tillvexl för framtiden otvifvelaktig! kunde påräknas, så vida de trafikerande bereddes beqvämligheter, hvilka nuvarande hamnanläggning ej erbjöde och hvilka bolaget saknade förmåga att åstadkomma; att vid ofvanberörde hamn, anlagd lill 10 fots djup, utrymme saknades för upplag af plankor och bräder, som derifrån skulle utskeppas, och hvaraf mängden år 1855 uppgick lill 57,019 lolller; att, till följd af denna brist på utrymme, nämnda varor måste uppläggas på den från Clara Elf till hamnen ledande kanalens bankar och derifrån i pråmar föras till fartygen i hamnen, hvarigenom varu-egarne tillskyndades en ökad transport-kostnad af 8 sk. per tolft; att, enär fartyg icke kunde till staden uppgå, samt aiståndet derifrån till hamnen vore 2,000 alnar, godsegare måste vidkännas, utom tidsförlust, dryga omkostnader för extra transporter, och stundom skada ä godset, hvarförutan flerfaldiga olägenheter tillskyndades det stora antal passagerare å ångfartygen, hvaraf under sednaste fem år i medeltal årligen 99 stycken besökt hamnen; att, med afseende härå och till ernående af förbättring i omförmäida förhållanden, undersökningar blifvit, pä bolagets bekostnad, verkställde af Chefen för Vestra Vägoch Vatten-byggnads-Distriktet, Majoren D. W. Lilljehöök, som afgifvit alternativa kostnadsförslag, dels för anläggning af ny kanal från hamnen vid Kanikenäset, ined lika djup som denna efter nuvarande pråmkanals yttre 14 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse N:o 68. bank lill stadens strand vid så kallade Näbben, med hamnbassin derstädes, slutande sig detta kostnadsförslag, på en summa af 14(4,684 R:dr B:ko, kostnaden för expropriation af jord och byggnader ej deruti inbegripen, dels ock för dylik anläggning, utsträckt till stranden midt för stadens södra Torggata med hamnbassin derstädes, upptagande en summa at 224,592 R:dr samma mynt, hvilka förslag, med tillhörande kartor och profilritningar, i underdånighet bifogats; hvarförutan ännu ett förslag vore af bemälde Distrikt-Chef uppgjordt, afseende kanal-anläggning öfver Tyggårds vi k en och Tingvalla ön till Clar-elfvens vestra gren, med en bestämmande sluss och två dragbroar öfver kanalen, men hvilket förslag upptoge den betydliga kostnaden af 439,518 R.dr; samt att bolaget, i samråd med deputerade, trafikanter, funnit en kanal-anläggning med dertill hörande bassin, enligt förstomförmälda förslag komma att undanrödja de väsendtligaste hinder och olägenheter, som nu betunga trafiken,