Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emb. Ber. den 15 Jnti. 18i>4- fullas att, efter verkställd undersökning om de restskyldiges förmåga att erlägga den anmärkta bränvinsminuterings-afgiften, inkomma med underdånigt utlåtande, till hvad del afskrifning derå må ega rum. April i83o biföll Kongl. Majit afskrifning af Kronans andel i berörde unmärkningsmedeJ, så vidt de voro hos de skattskyldige utestående; men fann deremot frågan om restitution tili dem , som redan erlagt 0111 förmälde afgift, bero på serskild utredning af hvars oell ens omständigheter, då betalningen fullgjordes. 26.O Angående öfverbyLtandc till Riksgälds-Contoret af Cancellie-Styrelsens Ifand-Cassa, i händelse af delta Werks upplösning. Anmäld den 7 November s. å. Kongl. Majit ville, innan denna fråga lill slutlig pröfning förekom, hafva inhemta t Caneeliie-Styrelseus utlåtande, angående beloppet al nämnde Hand-cassa, samt på hvad sätt den tillkom mit och hvilka utgifter deraf bestridas. i83a den 4 Februarii å nyro anmäld, jemte Cancellie-Styrelsens utlåtande, då Kongl. Majit förklarade Sig ej linna skäl i Nåder bifalla nämnde Cassas öfverlemnande till Riksgälds-Contoret, enär den ej tillkommit af Statsm etiel. O Angående upphäfvande af det i Kammar-Collegii Circulair®- bref den 18 Februarii 1806 intagne stadgande om Stämmoböter. Anmäld den i4 November s. å. Kongl. Majit förordnade om trpphäfvande af detta stadgande på försök under 5 år, 28 .0 Angående förlängning i liden för åtnjutande af förlagslån ur Manufaetur-Discont-foöderi för nya, förut i Riket icke utöfvade slöjder, äfvensom rättighet för Fabriksidkare att, till säkerhet för lån ur nämnde fond, aflemna äfven andra hypothek än förskrifningar för sålde tillvei kningar..
Maj 1835, hvarefter detta stadgande med några små ändringar upprepats i de efterföljande reglementena och igenfinnes uti 84:de § af det för den 15 Juni 1841, uti 82:dra § al det för den 23 Maj 1845, uti 83:dje § af det för den 23 Oktober 1848, uti 83:dje § af det för den 21 Augusti 1851, uti 77:de § af det för den 4 Dec. 1854 och uti 78:de § af det för den 11 Mars 1858. Banko-Utskottet vid 1834 — 35 årens Riksdag har nemligen uti memorial till Rikets Ständer JV2 9.1, med anledning af derom utaf Revisorerne öfver Malmö LAnekonto'r i 1832 års berättelse gjord framställning, föreslagit att det förbud för Diskontdirektionens ledamöter att vara enskildes kommissionärer, hvilket finnes infördt i 4 830 års Reglemente och 1823 års reglementariska föreskrifter för Lånekontoren, hädanefter utsträckts till jemväl Kamrerarne vid samtliga Diskontverken och Provinskontoren, i sammanhang hvarmed Utskottet anfört: »I öfverensstämmelse med denna åsigt, och då Utskottet dessutom tror det vara angeläget, att i do fall, der förbud meddelas, äfven utsattes den påföljd, hvartill den sig förfallen gör, som mot den gifna föreskriften bryter, hemställes, att å tjenligt ställe i nu upprättade Bankoreglemente mätte intagas följande föreskrift: a) Såväl en hvar ledamot i Diskontdirektionen som Kamrerarne vid Diskontverken vare det uttryckligen förbjudet att i egenskap af enskildes kommissionär taga befattning med låneansökningar, ehvad de afse nya lån eller omsättning af redan erhållna. b) Närmaste tillsyn öfver noggranna efterföljden af denna föreskrift tillhör Ordföranden i vederbörande Direktion. c) Finnes förbudet vara öfverträdt, göre vederbörande
Till underd. efterkommande af E. K. M:s nåd. befallning, får Landtbruks-academien anföra, att behofvet af undervisningsanstalter för jordbruket är obestridligt Man har i allmänhet skött denna, den vigtigaste af hvarje lands näringsgrenar, hvars bedrifvande med full ändamålsenlighet for drar ett ur nästan alla vetenskapsgrenar samladt kunskapsförråd, såsom behöfdes blott menniskans fysiska kraft, och berodde afkastningen endast af väderlekens större eller mindre förmånlighet för årets vextlighet. Det är visserligen ett lyckligt tidens tecken, att folket börjar inse att förhållandet borde vara annorlunda, att det önskar och begär en undervisning, som i materielt afseende är den vigtigaste, hvarpå allmänna medel och enskildt arbete kunna användas. Vidden och omfattningen af en läroanstalt, hvarmed 5ao Den 26 Mars e. m. åsyftas befordrande af landtbrukets förkofran, beror af föreställningen om den ståndpunkt, hvartill landtbruket undergifna förhållanden vilja eller möjligen kunna uppdrifvas. Undervisningen i landthushållningen har tvänne sammanhörande, men skiljda afdelningar. I den ena är fråga förnämligast om öfning och färdighet att ändamålsenligt använda erforderlig redskap till jordens bearbetande, i hvilket fall jordbruket är en konst; i den andra, som har för afsigt att meddela kunskap om de naturens egna lagar, efter hvilka jorden kan bearbetas och behandlas så, att den i förhållande till arbetskraft och tid kan frambringa den högsta möjliga afkastning, blir jordbruket på en gång både vettenskap och konst. Högsta målet, som är att söka, kan endast vinnas genom en läroanstalt, vid hvilken kännedom af båda delarna kan förvärfvas. Deraf följer likväl icke, alt alla, som egna sig åt jordbruket, borde förvärfva högsta måttet af kunskaper, som der kunna inhemtas. Alla medlemmar i ett samhälle kunna icke befinnas i enahanda förhållanden. Alla måste likväl samverka till det helas gagn, i hvad livar och en förmår, den ene med sin fysiska kraft och förmåga, den andre medelst användande af förmögenheter, som utvecklas genom förståndets högre bildning. Läroanstallen, för att fullt svara mot sitt ändamål, måste således kunna gagna begge.
Räntmästare skulle med samma skäl kunna fordra lönetillökning, och dess oordentlighet skulle således kunna vara ett skäl till förökande af dess löneförmoner. Uti hvilken reservation Riksdagsfullmägtige Peter Pehrsson från Jönköpings Län, Erik Pehrsson från Upsala Län, Svanberg, Brisman, Nordmark och Lindbäck sig förenat. STOCKHOLM, Ecksteinska. Tryckeriet, 18'35. Banco-Vtskoltets Memorial N.-o 112. Antom till Exp.-Ulsk. den 12 Mars. Memorial; med öfverlemnande af Förslag till reglementariske föreskrifter, motsvarande Afd. 1 af Art. 4 uti i83o års Banco -Reglemente. Efter verkställd granskning af berörde Afdelning uti nuvarande BancoReglemenle (pag. 44 oc^ mec^ ^9) oc^ sedan der intagne föreskrifter blifvit af Utskottet jemförda med Rikets Ständers under innevarande Riksdag fattade beslut, angående grunderna för Bankens framlida rörelse celi förvaltning, får Utskottet, som ansett de uti denna Afdelning meddelade reglementariska stadganden böra erhålla följande förändrade, med nyssnämnde beslut öfverensstämmande lydelse, desamma R. H. St:rs pröfning och fastställelse härmedelst vördsamt underställa: A. Bankens utoch invexling af silfver, gilld och kopp ar skiljemynt; dess metalliska cassa och de utvägar; som till realisationens vidmagthdllande må begagnas. 1:0 Sedan Banken nu mera blifvit å nyo öppnad lill utvexling af silfver, är det, enligt §. 1 i Lagen för R.
Reservationer: i:o Af Herr Grefve Cronhjelm, P.: ”På de skäl, som finnas anförde i min Betänkandet N:o 13 vidfogade reservation, reserverar jag mig äfven nu mot den ytterligare förhöjning Utskottet föreslagit i charteringen af Commendeursoch Riddarebref.” Af Herr Friherre Oxenstjerna, Carl: ”1 afseende å de föreslagne controllerne å behörig chartering af köpe-, gåfvo-, bytesoch fastebref å fast Bih. till R. St. Prat. 1845, 5 Sami. 1 A/d. 14 Haft. 4 26 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, Nto 29. egendom, morgon-gåfvobref samt köpe-afhandlingar om lösören, får jag i allo åberopa min Belänkiaiulet N:o i3 bifogade reservalion.” Ilärtili instämde Herr Friherre åkerhjelm, Carl. af Harr Printzenschöld, C.: ”Ehuru någon reservation ej af mig blifvit anmäld, bär jag dock icke biträdt det af Utskottet i dess första betänkande framsläHdte förslag, som sedermera inom 3:ne RiktStånd blifvit godkändt, att sammanslå den fordna Canzli-gebiibren, hvilken uti 10 §. af nu gällande Chartse-Sigillatae-Förordning tinnes serskildt utförd, med den stämplade pappersafgift, som för alla från Kongl. Majrts Canzli utgående handlingar celi expeditioner är bestämd, och alt de sålunda sammanslagne afgitlerne, under benämning blott af chartae-sigillatae, uti en enda §. i Författningen upptaga. Jag har icke gjort clet först derföre, alt den förespeglade nyttan af sammanslagningen syntes mig blifva ngen, och för det andra af det ännu vigligare skälet, att jag fruktade, det en så genomgripande förändring, som den ifrågavarande, icke skulle inom Utskottet kunna utföras med den noggrannhet och fullständighet, att ju icke misstag, som efteråt alltid äro svåra att rätta, dervid möjligen kunde ega rum. — Å riktigheten af denna min farhåga har också utgången lemnat full bekräftelse.
Jag anser alt del vore i högsta måtto illiberal! emot den värde ledamoten, som har väckt förslaget och som, sjelf utmärkt genom sin mångåriga verksamhet i tullstatens tjenst, säkerligen har tänkt sig noga för, att icke göra ett förslag, som vore förkastligt eller icke välbetänkt, om R. o. Ad. skulle neka den begärda remissen. Jag anhåller således, alt R. o. Ad. ville till vederbörligt Ulsk. i emittera Hr Prytz’s motion. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabi.: I motsatts till den siste värde talaren, instämmer jag med Gr. Lagerbjelke. Jag anser icke, ali de beslut, som R. o. Ad. eller äfven R. St. i afseende på tulllagstifiningen fattat, på något sätt gifva anledn. till att förutsätta skärpande af de straffbestämmelser, som f. n. finnas. Det är ännu obestämdt, huruvida R. St:rs beslut komma att erhålla kraft af Lag, så att derigenom verkligen upslår en friare tull-lagstiftning. Jag kan icke kalla en friare tull-lagstiftning någon annan, än den, hvarigenom alla förbud borttagas. Hvad beträffar nedsättning på en eller annan tullsats, så kan den väl icke anses vara så ingripande, att den kan rubriceras såsom en friare tull-lagstiftning, ulan det vore då endast uphörande af de nuvande förbuden, som borde ängses kunna kallas för en friare tull-lagstiftning.. Dessa förbud äro icke beroende af R. St., utan af K. M., och förrän förbuden borttagas, kan man icke säga, att vår tull-lagstiftning har blifvit friare än förut. Derjemte synes mig, att innan man vidtager lagstift - 80 Den 7 Juni e. m. ningsålgärder, man bör hafva någon grund för desamma, någon erfarenhet alt bygga på. Man bör väl snarare tro, att när man öfvergått på en friare lagstiftning, då varor få komma in, som förut varit förbttdna, så skulle derigenom retelserna lill brott minskas. Således måste brotten blifva långt mindre, än de förut varit.
Proposition. N.o 12. i\:o 12 Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Dec., kl. lif. m. KONG L. M A J : T S Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, örn förordnande af en Statsrådsledamot i afseende på /tandläggningen af vissa i Riksdagsordningens 36 och 42 §§ omförrnälda Riksdags-ärenden; gifven Stockholms Slott den 16 November 1847. Kongl. Majd vill härmed gifva Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Maj:t i Nåder förordnat Statsrådet, Kommendören af Kongl. Majds Nordstjerne-Orden, Friherre Otto Wilhelm Stael von Holstein att, under innevarande Riksdag, utöfva den befattning med riksdags-ärenden, som, enligt 36 och 42 §§ afRiksdags-Ordningen, en ledamot af Statsrådet tillkommer. Kongl. Majd förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest välbevågen. Datum at supra. OSCAR. J. F. Fähraeus. Utdrag af Protokollet öfver Civil-Är enden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den 16 November 1847. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministernr Herr Grefve Posse; Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, No 13. 45 Friherre Peyron, Silfverstolpe, Wiera, Frih erre Gyllengren a t, Fave oell Fåhreeus. Sedan Kongl. Majit i Nåder förordnat Statsrådet m. m. Friherre Stael von Holstein, att under innevarande Riksdag utöfva den befattning med Riksdagsärenden, sorn, enligt 36 oell 42 §§ af Riksdags-Ordningen, en ledamot af Statsrådet tillkommer, så uppläste nu Departements-Chefen, Statsrådet Fåhreeus (Ht förslag till Kongl. Majlis nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående detta ämne; och täcktes Kongl.
Maj:ts sanktion af ilen nya strafflagen sålunda afgjord, att detsamma borde uti tagen bibehållas, men att denna fråga ännu vore vid lif och egde den stora vigt, att intet medel för hennes genomdrifvande borde lemnäs oförsökt; och då för vinnande af dödsstraffets fullkomliga afskaffsnde erfarenhetens vittnesbörd om detsammas obehöflighet vore af nöden, så hade motionären ansett, att ett försök i sådan rigtning borde göras. I Finland hade dödsstraffets tillämpning varit suspenderadt alltsedan är 1826. utan att någon deraf föranledd tillökning i brottsligheten försports, och om äfven härstädes, genom en öfverenskommelse mellan statsinagterna, den dock i lagen gvarstående straffarten dödsstraff suspenderades för 20, 15 eiler åtminstone 10 år, så kunde, enligt motionärens tanke, derigenom framkallas ett erfarenhetsbevis, huruvida denna straffarts bibehållande vore nödvändigt eller icke. Motionären har derföre föreslagit, »att Rikets Ständer ville för sin del besluta och hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det aila stadganden i Sveriges lagar om dödsstraff mätte varda suspenderade under en tid af åtminstone tio år». Då motionären icke ens ifrågaställa att stadganden a angående dödsstraff i den föga mer än ett år tillämpade strafflagen af den 16 Februari 1864 skulle upphäfvas, har Utskottet icke i den ifrågavarande motionen haft grundlagsenlig anledning att till pröfning upptaga frågan om dödsstraffets afskaffande; och enär en gällande lags verkan icke enligt grundlagens innehåll kan annorlunda suspenderas än genom den i 25 § Regeringsformen Konungen förbehållna benådningsmagt, samt vid sådant förhållande ett Rikets Ständers beslut om suspension af strafflagens Bih. till R. St. Fröt. 1865 & 1866. 7 Sami. 1 Afd. 10 Hå/t. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 25. bestämmelser angående dödsstraff icke skulle stå i öfverensstämmelse med stadgandena i nämnda § och 90 § Regeringsformen, och en underdånig anhållan hos Kontrl.
Genom sammansättning och öfverenskommelse flera Boktryckare emellan , synes vid inträffande deraf, att flera Betänkanden på en gång fordra tryckning, tryckningen af ett större arktal ickedessmindre kunde verkställas, och då Bihanget är för Allmänheten af 332 Den 29 Mani. större interSt än protocollen, kunde vid sådant förhållande , tryckningen af Protocollen inskränkas, eller lör kort tid inställas, i händelse Högloft. Ridderskapet och Adeln och de öfriga respectiva Stånden skulle anse, det Bihangets skyndfaninia tryckning bör befordras. Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham: Då Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat åt mig uppdraga att besörja tryckningen af dess prorocoll, och det derjemte är min skyldighet, såsom Secreterare i ExpeditionsUtskottet, att bestyra om tryckningen al Bihanget till RiksStåndens Protocoll, torde det ej illa upptagas, om jag, i anledning af StatsUtskottets ftu upplästa Memorial, täger mig elen friheten att göra en och annan anmärkning. I StatsUtskottets ingifna förslag finner jag upplagan, al 2000 Exemplar af berörde Bihang, vara alltför högt tilltagen. Erfarenheten efter de förra Riksdagarna bevisar, att allenast mellan två och trehundrade exemplar åtgått. Orsaken torde väl kunna vara, att de alltför sent utkommit, för att i ögonblicket kunnat vara interessanta, roen i alla fall, om ännu flera exemplar skulle kunna säljas, måste dock af 2000 Exemplar mycket komma att blifva liggande osåldt. Jag ser väl, att StatsUtskottets beräkning varit sådan , att då af hvart Stånds Protocoll 500 exemplar tryckas , behöfdes för fullständigheter , att af dessa acter, som höra till alla Ståndens Protocoll, 2oco Exemplar vöre att till-' Den 31 Mars, 333 gå ", men hvad erfarenheten i detta fall bevisat , är säkrare än den rimligaste calcul.
D, i anledning af väckt motion om aluntiondens upphörande, har Utskottet uti dess N:o 176 afgifna förnyade Utlåtande i afseende å ofvananmärkla förhållande med Andrarums alunbruk upplyst, att i följd af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 14 Augusti 1823 och Kongl. Majits derå grundade Nådiga Bref den 16 Oktober 1824 kronoparkerne Maglehcms-ohra och De dödas lott blifvit såsom ersättning för upphörande af den, innehafvarne af de inom två mi! från nämnde bruk belägne kronooch kronoskatle-hemman dittills åliggande skyldighet att hålla bruksegaren tillhanda hvad de af sina skogar utöfver eget behof hade att afyttra, lill bruksegaren under eganrätt genom skatteköp upplåtna, och att vid denna upplåtelse väl varit fästadt det vilkor, att alunverket skulle underhållas i dess dåvarande skick, så att Staten måtte kunna i tionde deraf påräkna minst trettio tunnor årligen, men alt denna tionde, i följd af de uti Kongl. Brefven den 23 Januari 1836 och den 10 Mars 1837 meddelade förändrade bestämmelser i afseende å aluntiondens utgörande, sedermera nedgått, så att den år 1852 för ifrågavarande bruk utgjort endast 7,34 tunnor. Genom nyssberörde Nådiga Bref, som grunda sig å Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 18 Augusti 1834, deruti de lill Kongl. Majit öfverlemna! alt för så lång tid, som dåvarande svåra konjunktur för alunafsättningen fortfore och lindring uti den alunverken åliggande tiondeskatt in natura funnes för tillverkningens uppehållande nödig i nåder pröfva, om någon större eller mindre del af tionden kunde för ett eller flera år alunverken i allmänhet eftergifvas, är vordet stadgadt, alt för dessa verk i allmänhet skulle utan afseende å deras taxeringsvärde en half procent af tillverkningen, såsom den lägsta beskattning, utgå, då det gångbara försäljnings-priset å alun för året på Stockholms och Götheborgs börser icke uppginge till merä än 16
Hela vår ekonomiska lagstiftning, mine Hrr, ligger i Konungamaktens händer; det skulle på samma skäl kunna sägas, att Konungens Conselj borde vara sammansatt af skräddare, skomakare, hökare, grossoch minuthandlare, m. e. o. att alla de otaliga detalj-intressen borde inom Conseljen vara representerade, hvilka den ekonomiska lagstiftningen omfattar. Men icke har jag vid något tillfälle funnit behofvet deraf; och om man säger, att Conseljen är biträdd af hela embetsmannabierarlcien och derföre icke behöfver representanter för hvarje särskildt intresse, för att veta dess behof och ställning, så svarar jag, alt representationen bar samma utvägar, ty jag kan ej tänka mig en väl ordnad representation, baserad på god grund, som ej skulle kunna förskaffa sig alla möjliga upplysningar i förekommande ämnen, hvaraf hon kunde vara i behof, ifrån de särskilda embetsverken; men att i representationen vilja införa denna embetsmannacorps, som är anställd för att verkställa lagarne, och sålunda äfven göra vet kställarne till stiftare af samma lagar, det skulle, efter mitt förmenande, komma helt och hållet sakna sympathier, till den grad att det skulle förete ändå mera omöjligt i verkställigheten, än för R. o. Ad. att frånträda sin rätt att utse representanter. — Samme värde ledamot har tyckt, att kamrarnes benämning af äldre och yngre vore den rätta. I fråga om tycken kan ingen tvist äga rum, och sjelfva saken är i sig obetydlig; men hvarföre jag aldrig kunnat förlika mig med denna benämning, så är det ingalunda af farhågor, hem lade ifrån andra länders mera eller mindre obehagliga minnen i detta afseende, utan derföre att jag är rädd för alla parafraseringar, för alla glosor, ty denna benämning har synts mig snart kunna urarta till den af gubbhus och barnkammare, hvilket borde undvikas.
Skog begagnas icke till stängsel. Getter födas ej i orten. Bränntorf finnes att tillgå inom de flesta trakterne af länet. Af särdeles vigt är en till Rönneholms gård hörande torfmosse af 1,100 tunnlands rymd. Jemte torf begagnas såsom brännämne äfven stenkol, som köpes dels från Höganäs stenkolsgruva och dels från sjöstäderne, dit det införes från England. Tab Litt. g. Rofdjur förekomma särdeles sparsamt inom länet, och någon skada deraf å större husdjur förspörjes sällan. Endast från Luggude, Onsjö och Rönnebergs häraders fögderi hafva nedanstående uppgifter i ämnet inkommit. (Tab. Litt. G., se följande sida.) Skallgångar anställas stundom i nämnde fögderi, men några belöningar för rofdjurs dödande hafva icke utdelats utöfver de vanliga skottpeningarne, som ock sällan utbetalas. Ersättningar af kommunerne för husdjur som af rofdjur dödats, förekomma ej. Tab. N:o 7. E) Bergsoch Bmkshandtering samt F) Fabriker, Manufakturer och Handtverk. Alla de inom länet befintliga verk och inrättningar, som hafva till föremål bergsoch bruksrörelse samt alla slag af fabriksoch manufaktur-produktion jemte handtverkerier med dithörande personal, upptagas i bifogade tabell N:o 7, sådant förhållandet var vid femårsperiodens slut. Tab. Litt. h. Angående Höganäs stenkolsgrufva i Luggude härad meddelas upplysning i motstående tab. Litt. H. Malmöhus län. Höganäs stenkolsgrufva. Kalkoch sandstens-brott. 9 Såsom afsättningsorter för de stenkol, som vid Höganäs upptagas, nämnas olika delar af Skåne. Kolen hemtas antingen på vagn af reqvirenterna sjelfva eller ock sändas de sjöledes från Höganäs. Öfrige fabrikater från dervarande stenkärlsfabrik afsättas å skiljda platser så väl insom utrikes. Vid stenkolsgrufvan med derunder lydande verk och inrättningar, alltsammans tillhörande ett bolag, sysselsättas omkring 600 arbetare. Deras ekonomiska och sedliga ställning är god.
Då jag begärde ordet, skedde det för att föreslå en contrapropos. Jag finner mig nu deruti förekommen af Gr. Cronhjelm, och ehuru jag önskat, att Hr Gr. i sin propos. hade uttryckt rättighet för Bancofullrnägtige att kunna förstärka metalliska fonden, då de finna det nödigt, och icke blott vid det tillfälle, då metalliska cassans sjunkning under minimum är att befara, tror jag mig längre fram kunna göra mina anmärkningar i detta full, och har jag derföre ingen betänklighet vid att instämma i lnad Gr. Cronhjelm föreslagit. Jag begagnar detta tillfälle för att jemväl yttra, att då jag ej kunnat instämma i Utsk:s förslag om bestämmande af en viss proportion emellan metallisk cassa och sedelstock, har det skott hufvudsakligen derföre, att jag fruktar all slags lagstiftning, dervid man ej har någon säker erfarenhctsledning, för att bedöma principens riktighet. Jag tror, att Utsk. saknat denna ledning, och att Bancofullrnägtige i detta afseende hafva en bättre grund att hålla sig till, än R. St., emedan de förra, sedan utvexlingen börjat, kunna förvärfva någon erfarenhet om hvad härvid hör komma i betraktande. Litt annat skäl, hvarföre jag ej kunnat instämma i Utsk:s förslag, är det, att jag befarar, att detsaiumas antagande i en framtid kunde leda lill öfverdrifna sedelemissioner, utan säkerhet för Banken; och Bankens säkerhet är det första, man måste afse, då fråga är om en realisation. Jag anhåller om propos. på hvad Gr. Cronhjelm föreslagit. Hr Dalman: Jag anhåller blott att i anledning af Hr v. Troils sednaste yttrande få anföra några ord. Det är just i dcu grundsatsen, att Banken bör vara förläggare för näringarna och att Banken, i stället för att förenkla sina functioner, bör intrassla dem, som jag skiljer mig från denne talare. Jag tror, att, långt ifrån att Banken såsom låneanstalt borde utvidga sina förhållanden