Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag önskar oss att nästa Riksmöte, återförenade linder dessa minnesdigra hvalf hafva bevisat att: några hundrade själar som förstå nordens kraf af kraft hos sina söner, och —_ som förstå hvarandra _ förmå mera än flera förflutna Riksdagars beslut. Herr Gripenfvärd, Fredric Adolph: Jag anhåller ödmjukeligen få upptaga Ridderskapets och Adelns tid, med en anhållan som jag nu går att hos Riksens Ständer göra. Wermdön inom Stockholms Län, hvilken ensamt utgör ett helt Härad eller Skeppslag, och som består af 211 Mantal, till största delen innehafde af Ståndspersoner, Kr circa 6 och en half mil lång och nästan lika bred. Detta Härad eller Skeppslag är med tvänne så kallade Häradsvägar fördelt, men i mistning af Gästgifvaregårdar, hvilket vid flerfaldiga tillfällen medfördt för Skeppslagsboerne en utomordentlig depence i synnerhet, som vår Tingsbyggning Den 5 Martil, ligger trenne mil inpå Ön, <lit som oftast vittnen och Rättegångsombud få kallas från Stockholm. Det tyckes äfven billigt att denna, ehuru ringa del af det hela, måtte äfven få komma i åtnjutande af den allmänna beqvämligheten. Anhålles derföre ödmjukligen det Skeppslagets nuvarande Hållskjuts vid Fittja, måtte derifrån förflyttas till Vermdön der tvenne Gåstgifvaregårdar kunde och borde Bnlåggas. Att detta vördsamma Memorial måtte till Besvärsoch OeconomieUtskottet remitteras, anhålles ödmjukligen. Grefve Cronstedt, Claes: Riksens Ständers anslagssummor till Flottorne äro delade i särskildta ordinarie Stater, samt dessa sednare år under rubrik Nybyggnadsoch UnderhållsStat af 5oo,ooo R:dr årligen på tredje hul vudtiteln. Genom erfarenheten öfvertygad om, att materiella anskaffningar för Flottorna böra grundas på en plan på en säker och bestämd årlig fond som éj undergår förändringar kan jag ej annat ån på det högsta önska och hemställa, det Riksens Ständers Statsutskott anmodas att uppgöra och förelägga Riksens Ständer en så kallad: Budget
(Forts.) hof — om hur hon, som ej kände etikettens lagar, blef utmotad ur hofiröknarnas kyrkbänk i Drottningholms kapell och slutligen kom att sitta pä en bänk ensam vid sidan af en gammal general till » ett ridicult spectacle för Guds församling », hur det sedan blef debatt om, huruvida det ginge an att kvarbjuda henne till supén, dit hennes moder var befalld o. s. v. — hela denna historia, som först upptecknades af G. J. Ehrensvärd (se den nes » Dagboksanteckningar förda vid Gustaf den tredjes hof », del. 1, sid. 234) rör sig naturligtvis om Magdalenas äldre syster Karolina, född 1762. Magdalena var, då denna presentation vid hofvet försiggick, endast 13 år gammal. Ehrensvärd nämner ej fröken Rudenschölds förnamn, han talar endast om » grefvinnan Rudenschöld med sin ogifta dotter. » Karolina R. gifte sig fyra år senare, 1783, med baron Ehrenkrona. I U E t t u t m ä r k t t i l l f ä l l e alt lära känna Iduns Modetidning, Skandinaviens största och elegantaste, modernaste och billigaste modetidning, erbjuder sig just nu. Af vårkvartalets nummer — april, maj och juni — återstår nämligen en liten restupplaga, som realiseras till Iduns prenumeranter får det billiga priset af endast 50 Öre för hela kvartalet. Dessa nummer, som mot insändande af 50 öre i frimärken till Iduns expedition, Stockholm, portofritt försändas, meddela alla de nyaste moderna för innevarande års våroch sommarsäsong. Hvarje nummer, tryckt på elegant papper och i ett format betydligt större än Iduns, omfattar ett 8-sidigt hufvudnummer med 60 ä 70 figurer, en stor dubbelsidig mönsterbilaga med mer ån 120 tillklippningsmönster samt en 4-sidig likaledes rikhaltigt illustrerad handarbetsbilaga i samma format som hufvwinumret. Sändas 75 öre [i st. f. 50 öre) i frimärken, så erhålles därjämte med hvarje nummer en fin färgtrycksplansch med modebilder på ena sidan och moderna hårfrisyrer å den andra.
» » Förtjusande! » hördes det, till hälften förebrående, till hälften gäckande från baronessan; » det är tacken för, att jag är snäll mot honom! » Gästerna skrattade. » Förlåt! » sade baronen likaledes skrattande, i det han vände sig till sin vackra fru: » Jag var i värdshuset, och då tränger sig sådana intryck lätt på en! — Jag inledde alltså ett samtal med Anita, som icke får vara förtjusande, i det jag berömde glansen hos hennes ögon och hennes smärta figur; derpå inbjöd jag henne att taga plats vid mitt bord, hvarom hon icke länge lät bedja sig. Anita var en vänlig flicka, som gerna skämtade. Så småningom bragte jag samtalet in på villorna och slutligen på landstället i fråga, som jag skildrade så åskådligt, att hon ej kunde misstaga sig. » Det tillhör grefven från Turin, » sade Anita. Hon nämde äfven ett namn, men det hör icke hit. » Bebor han sjelf villan? » frågade jag vidare. » Han lefver i Nizza, der han måste begagna sjöbaden, » sade den lilla, som tycktes vara väl underkunnig om alla förhållanden i Perosa. Villan bebos nu af hans systrar, hans dotter, som bevakas af dem, och en gammal hofmästare, » lille gigspelaren ». (Forts.) R esultatet af Iduns tredje pristäflan delgifves i nästa nummer. Red. 4 arbetas, tills det är nästan kallt. Lotten. Bakning. Bakelser af potatismjöl (utmärkt fina). Lilli. Menet-bakelser. m j ö l. Lilli. Syltning. De förvaras i burkar. Niklas. Konservering-. Kurre J. Torkande af gröi,a ärter. Tora. P. E. hjclm. Kurre J. Citronsalt mot näsblod. Sedan näsborrarne rengjorts m e d e l s insprutn i n g af kallt vatten — sprutan får ej rigtas u p p å t — insprutas genast nyss utpressad citronsaft. Acid. E n person m e d tunnt hår skall i n o m ett år hafva ett långt, tjockt o c h rikt sådant efter ofvanstå- ende behandling.
Nog skulle man väl åt det kunna stå ut med att skaffa hvad som helst, och inte kostar de där maltbaden heller hela verlden. Men du är så hushållsaktig, Johanna, det är hela saken. LISA. Du har ju egna pengar i banken. Köp för dem. KATRI. Ja, det är ju sant. Menniskan har egna pengar, så att hon inte behöfver att begära af sin man hvarenda slant, och ändå kan hon säga att hon inte har råd. Hvem skulle förr i verlden ha trott dig om att bli så snål? LISA. Hvad fattas dig, Johanna? Är du sjuk? JOHANNA. Nej jag är inte sjuk. Det gör bara så ondt i hjertat ibland. KATRI. Aj, aj. Du ser riktigt dålig ut. Orkar du gå eller skall jag leda dig? Du faller väl inte? JOHANNA. Nej, låt mig vara. Det går nog öfver. Adjö nu för den här gången, flickor. Adjö, Lisa. Kom någon gång och se på min gosse, om du har lust. LISA. Adjö, adjö. Jag skall nog komma. Hör på, Johanna, ännu en fråga, du. Hur tycker du nu om att lefva tillsammans med din man? Är det inte litet roligt i alla fall? JOHANNA. Fråga inte om allt. Du får väl sjelf pröfva en gång, stackars barn. Går några steg till venster, stannar och säger för sig sjelf: Egna pengar i banken. Egna pengar? Ja, nog hade jag redligt samlat dem under tio års tjenst. Men gode Gud, va' de väl för den skull mina egna? Går till Vappu. KATRI ser efter Johanna. Hvad felas den där qvinnan? Kom ihåg mina ord, hon är inte på rätta vägar. LAURA. Hvem kan förstå sig på henne? Jag har inte kunnat tåla hela menniskan se'n hon bar sig så dumt åt på sitt bröllop. Ämnar ni dröja här längre? Jag måste i alla fall gå. KATRI. Jag också. Det är inte rådligt att söla, när man är i andras bröd. LISA ser i sin korg. Kors i Je. Jag har ju ännu inte fått allt hvad jag skall ha. Jo, nu lär jag väl återigen få mina fiskar varma, när jag kommer hem till frun.
Men folksagan Atminstone borde val g&amp; fri frin siidana " ulfvar i f8rakläder. " Barndomens glada dar. Pris 2: OO. E t t par af illustrationerna .allt för granna, texten afven har versifierad, stundom för svhrfattlig. Bast passande för 6-7-&amp;ringar. Sommargladje! Barnagladje! Pris 2: OO. Titeln tlr visst ironiskt gifven, s&amp; ttlnkte vi d&amp; vi sAgo de kolorerade planscherna, ty de vittna. visst icke om verklig barnagladje; den trifves icke tillsammans med sidan elegans i toalettvag. Boken hade utan dessa planscher varit. vida battre. Om dessa tagits bort, hade d&amp; ocksil den om Schweitz och icke om Sverige piminnande historien, om hur barnen g&amp; att plocka alprosor, ocksil försvunnit. Det mesta af texten passar icke för barn under 8 Ar. Bilder ur barnaverlden af Emily Harding, 7: de boken, med verser af L. Vi kunna icke instamma i det berömmande omdömet om illustrationernas finhet och elegans, som finnes anfördt p&amp; omslaget. Men det galler ju icke haller denna, utan en föregaende del. I denna bok äro de ofta suddiga och otydliga. Illustrationerna tyckas ernado för smhbarn, 5 - ?-&amp;ringar, men den versifierade texten ä r icke alltid begriplig för dem. Europeiska armeernas uniformer af Richard KnWel. 18 blad i vackert fargtryck, framstallande de flesta europeiska uniformer, afven. flottornas. E n vacker och ltimplig @ €va för gossar, riviikas speciellit intresse för militar-vasendet man önskar säcka. BnPernaPionela idrotter. Pris 1 .SO.
MARCUS. Det förljudes, ja! Men det skulle dalmasarne veta, så kom de nog neddansande öfver Långheden. DAVID. Åh, den dansen är väl till ända nu, efter sista höstslagten ijåns! MARCUS. Nej, slut är den inte så länge de två argaste bofvarne gå lösa... DAVID. Du menar Måns Nilsson i Aspeboda och Anders Persson på Rankhyttan som gå här i stan och spånslå under väntan på företräde hos konungen. MARCUS. Ja, dem menar jag! DAVID. Bofvar är väl för mycket sagdt och vår patron Israel tyckes värdera deras personer. GUSTAV VASA MARCUS. Hör Du David: glöm ej en Hanseats första pligt och sista: tystlåtenhet! Och tänk på alla pratsjuka unga bokhållare, som försvunnit genom vattenportar och källargluggar! Tänk på det! DAVID. Skall försöka, fastän det synes vara tid för Hansan att själf tänka på den stora tystnaden. Paus. MARCUS. Vet Du hvar patronen befinner sig? DAVID. Han är väl hos konungen och inventerar Eskils gemak. JAKOB ISRAEL in; det är Herman Israels son, en yngling, rikt klädd, med en bollspels-raquette i handen; bandage om pannan. Är far här? MARCUS. Nej, herr Jakob; patronen är nog uppe hos kungen. JAKOB. Då sätter jag mig ner så länge. Skrifven I, jag skall icke störa. Sätter sig vid stora bordet. ANDRA AKTEN PRINS ERIK in; något äldre än Jakob I. Jakob, hvarför gick Du ifrån mig? JAKOB. Jag var trött af leken. PRINS E. Det tror jag icke var skälet; någon förolämpade dig, någon som icke är min vän. JAKOB. Nej, Prins Erik, ingen sårade mig; men jag har fått så för mig att jag icke skall vistas på hofvet. PRINS E. Jakob, min vän, hvarför upphör Du att nämna din skolkamrat Du? Hvarför dessa främmande blickar... Gif mig din hand! Icke?
ÖfyertagaiDgen lättas, då, enl. motionens 5:te punkt, Bankens nuvarande gäldenärer erhålla tillfälle till anstånd utan behof af jernbref. All inbetalning till Banken, som på 0 månader u gör flera milbr, kunde få stanna qvar (vilkorligen) i rörelsen. Motionens 2:dra punkt innehåller tvenne stadganden, det cm att återgå till hardt metalliskt mynt, såsom enda lagliga. Det andra att underlätta den svårighet i rörelsen, som åtföljer bruket af metalliskt mynt, samt förekomma förlust genom onödig slitning, medelst utgifvande i Banken, för Skattkammarens räkning, af vexlar eller invisningar. Anmärkning: Emot den förra delen torde icke någon oriktighet i princip kunna anföras; men emot dea sednare väntar jag invändningar, hvilka likväl jag måste afvakta. Mina till RiksStm åtföljande tryckta skrifter (på svenska) innehålla ännu ovederlagde motiver, dem jag vördsamligen åberopar. På Engelska språket, men i synnerhet på Franska, har jag ytterligare, genom broschyrer, sökt utreda och motivera grundsatserna, men bar icke ansett mig böra lägga de få exemplar, som finnas qvar, på R. Sus bord. De, som särskildt önska erhåda dylika, behagade vända sig till mig, och om de vid genomläsningen finna att jag på sistone, t. ex. i aftrycket ur Väktaren detta års sommar, be ydligen modifierat äfven de principer jag i brochyrerna upstält, så blir det då först tid att afge förklaringar. Emedlertid torde förskottsvis anade eller redan gjorde anmärkmr bemötas sålunda: a) Skattevexlar böra icke under någon synpunkt anses till princip eller belopp dela de brister och de vådor, som vidlåda Bankkreditsedlar. Deras princip hänvisar på och derföre befordrar en allmännare vexelrörelse emellan trafikanter, som man så länge önskat, men som, efter hvad jag längesedan påstått, aldrig kan komma i gång förr, än landet är upfyldt med banker i alla stä der, och Bankosedlar jemte borgens-väsendet praktiskt lemnat rum åt ett mera behändigt sätt att erhålla kredit på real-värden, medförande - Den 31 Oktober.
För öfrigt, om i mitt yttrande legat ett misstag, så har likväl Gr:n begått ett ännu större genom den slutföljd, han ytterligare dragit af mitt anförande i afseende på utlemning af underhaltigt silfvermynt, i fall sådant blefve pregladt, såsom full valuta för Bankens sedlar, ty det står på hvarje sedel bestämdt utsatt, huru lödigt silfret skall vara, med hvilket den bör inlösas, och iag skulle tro att i det fallet är lagen och icke godtycket rättesnöret. Dessutom ligger uti Grins invändning mot mig en bestämd motsägelse, då Grin förklarat det vara rent ut en orimlighet, hvari jag instämmer, att vilja ålägga Banken att hålla önskade qvantiteter af alla fastställda myntsorter tillhanda, men — ändå vägra Banken rätt att i detta fäll säga någonting; ty följden häraf måste ju blifva den att Banken nödgas underkasta sig deu skyldighet, som Hr Grin anser orimlig, att tillhandahålla alla möjliga myntsorter till den qvantitet, allmänheten åstunda)'. Jag hade trott att jag skulle blifva rätt förstådd, och jag har nu öfver min mening afgifvit en förklaring, som jag hoppas Grin skall tinna tillfredsställande. Att, såsom Hr Akerman yrkat, låta det föreslagna tillägget inflyta i den nuvarande 96 g, kail jag för min del icke medgifva. Hr Akerman säger väl att man icke kan fordra annat eller mera af Banken än hvad den möjligen kau åstadkomma, och att i BankoUtslcts förslag till stadgande icke ligger något slags äfventyr eller skyldighet för Bankofullmäktige att hålla af alla gällande myntsorter nödiga qvantiteter tillhanda; men jag hemställer, huruvida denna slutsats kail dragas af nämnde stadgande. Nu står det tydligen att Bankofullmäktige skola tillse, det prägladt silfvermynt af alla fastställda sorter städse finnas i förråd.
Uppflyttad pä Thronen, skall Eders Maj:t ännu högre wärdcra utöfnin§en af Lesia egenskaper, och finna tillräckligt för Sin ärelystnad att som Sweriges Drottning bibehälla samma kärlek, hwilken Nationen sä uppriktigt ägnade Hettiginnan af Södermanland. ^ Eders Kongl. Maj-.ts höga Kongl. Näd och ynnest utbedja sig Ridderffapet och Adeln i djupaste underdånighet att städse fä wara inneflutne. Till Hennes Mastt Enke-Drottningen. SLormägtigsta Allernädigsta Drottning! Det är med känslor af den djupaste wördnad och af den sannaste underdåniga tillgifwenhet, som Ridderffapet och Adeln i dag, efter en läng tids förlopp, äter nalkas Eders Kongl. Maj:ts dyra Person; som Ridderffapet och Adeln wid detta tillfälle känna stg upplifwade af stora och rörande minnen. Den följd af är, dem Eders Kongl. Maj:t tillbragt i detta Rike, erinra om tidens brytningar och skiften, om den odödlige Regent, som fäste Eders Kongl. Maj-.ts öden wid detta Land, om den aldrig förswagade wälwtlja Eders Kongl. Maj:t för detsamma burit, och om de egenffa per, Den iZ November. 65L per, genom hwilka Eders Kongl. Maj:t i alla tider stall framställas till mönster för en Drottnings dygder, lika som alla äldrar stola förete Eders Kongl. Maj:t som ett ibland de i dödligheten sällan förekommande bewis, att Himlen nedsände sorgerna pä jorden, endast för att framställa dygden i en stönare dag. Ridderstapet och Adeln, lika som Swensta Nationen, rättwisa de ädla och wärdiga tänkesätt, genom hwilka Eders Kongl. Maj.t höjer Sig öfwer sina öden; de beundra den själs-storhet, med hwilken Eders Kongl. Maj.t wärderar Sweriges sällhet lrka högt som sin egen.
Commissionairen är öppnadt ett tillfälle, att, utan äfventyr af något ansvar, vingla roed'allmänna medel, eller ock tvinga Allmänheten, när den får tillvexla sig nya Sedlar, att till honom erlägga särskild afgift. Vid öfvervägande häraf, och då den ifrågavarande utvfexlings» anstalt högst ofullkomligeri synés kunna uppfylla det ändamål, för hvilket densamma blifvit vidtagen, har Siats-Utskottet ansett sig böra hemställa, om icke berörde anstalt, så vidt den rörer Riksgälds - Contoirets smärre Credit-Sedlar, desto hellre må alldeles inställas, sorn desse Sedlar, i jemnförligt förhållande till hela Penninge-Stocken, endast till en mindre betydlig inBngd i Landsorten,e äxo utelöpande. Stockholm den 10 Junii i8iS. Riksens Högloft. Ständers Stats - och Besvärs-Utskotis
Den, forn uti tjär neDan upptagne ljögjta claier är utförD; odj erlägga fålunDa: 2tö»ocater od) ©affårare, i $em Claier: §örjfa (£lajjen 3l:Dt 75: — StnDra D:o ♦ . — 50: — SreDje D:o — 30: — $jerDe D:o — 20: — $emte D:o — 10: — 2lct6rer od) 2fctrtcer, tTIufif anter, ©ångare, ©ångerffor, ©anamåftare m. fl., forn tillböra De ÄongU 0pectaclerneé 0tat, taperaö, Då De njuta infomft af information, i §pra Clajjer: §ör{ta Clajjen 9v:Dr 25: — SlnDra D:o — 15: — £reDje D:o — 8: — 0jerDe D:o . • — 5: — od) för löneförmonerne färjfilDt, efter förut ftaDgaD grunD. 2tctorer od) 21ctrtfer, fcTCujtfanter, ©ångare, ©ångerffor, ©anorna* ftare m. fl., forn tillnöta öfrige 0pectafel SfcDt 25 — 15 — 8 — 5 i ©täDerne, forn icfe äro lagftaDDa ocf) ej ellet njuta jtänDig ar Ogifte odj ©nflingat, famt gifte utan minderårige barn . 9v:Dr 1 — ©ifte famt ©nflingar nteD ett minderårigt barn 24. ©ifte famt (Enflingar meD flere mtnDerårige barn, frifallaS från Denna afgift. jf De öfrige ©tåberne: Ogifte oct) ©nf lingar, famt gifte utan minDeråriga barn •
Man måste söka att något isolera makan från hans eller hennes slägt, derigenom att man åt makan personligen gifver större rättigheter i det gemensamma boet, än dem, som tillkomma hans arfvingar, eller, med andra ord, man bör icke anse äktenskapsbolaget fullkomligt uplöst genom endera makans död, utan anse detsamma fortlefva till båda makarnas frånfälle, så vida icke den efterlefvande makan bryter det gamla bolaget genom ingående af ett nytt äktenskap. Utaf en sådan sträfvan se vi ett naturligt och sannt uttryck i de talrika inbördes testamenten, som af makar sinsemellan uprättas och hvarigenom den efterlefvande, i större eller mindre mån, bibehålies i orubbad besittning af det gemensamma boet, utan att dock någon sammanblandning af hvarderas insatser sker till förmån för den ena eller andra makans slägt, när delning en gång skall ske. Det är en sådan sed, som lagstiftaren har att följa i spåren och uphöja till lag, i den mån åsigten understödjes af det allmänna tänkesättet, ty lagen om förfarandet med död persons qvarlåtenskap bör utgöra en praesumtion af den dödas egen vilja, och denna vilja måste väl i allmänhet antagas vara den, som är en följd af den naturliga känslan, att man älskar sin maka högst af alla, men sin egen slägt högre än sin makas. LagUtsk. har sjelft tagit ett berömligt steg i denna riktning, derigenom att Utsk., i sitt förut afgifna Betänk, om testamentsrätten, föreslagit, att man må till efterlefvande maka testamentera lifstids besittningsrätt å hälften af sin arfvejord. Måhända torde detta utgöra allt hvad som f. n. i denna väg bör åtgöras, och om än jag anser, att något ytterligare i samma riktning lämpligen kunde företagas, så erkänner jag dock villigt, att Utsk. icke kunnat hemta någon direkt anledn. dertill af den motion, hvaröfver Utsk. ägde att afgifva Utlåt. Men deremot kan jag, för min del, icke finna, att antagandet af Utsk:s i detta Betänk, framlagda förslag skulle medföra någon nytta.
att en gång kunna fånga drömmen, — och Det är något starkt förenande i att vara har den talat osanning, denna första, lyckuppfostrad i samma hem, under samma förutsaliga känsla af att ha funnit den rätta, — sättningar, i att äga minnen från samma barnja, då släckas snart alla festljusen. Hon findom, i synnerhet om det är minnen från ett ner honom vara en fattig student, som luktar hem, som båda älska. tobak och hellre går ut med kamrater och I ett sådant förhållande ingå ofta en hel dricker punsch än sitter hemma och pluggar del broderliga oeh systerliga känslor, och man lagen, och hon blir i hans ögon som en balmisstar sig sällan vid ett sådant val. Men det dam, när dansen är slut och dagsljuset faller ligger i den mänskliga naturen att söka efter in öfver ett trött ansikte och en söndersliten något nytt och riktande utifrån. Man behöftyllklädning, — hela förtrollningen är borta 1 ver &amp; tt komplettera sig själf och sina egna Och enligt alla naturliga lagar bör en så- föreställningar med friska impulser från andan förbindelse brista och gå sönder som en dra, andliga kretsar. Liksom det, rent fysiskt, är något för släkstaty, formad af snö. — Det är icke sorgligt, om en sådan förlofning upphör; det är tet fördärfvande i att äktenskap ingås mellan nära släktingar, är det något andligt förlasorgligt, om den börjar. Det är sorgligt, att människor icke mera mande i att förlofva sig, där man har vuxit allvarligt öfverväga det allvarligaste steget i upp tillsammans och, så att säga, har sett lifvet. Däraf härleda de många intetsägande, sig mätta på hvarandra under många år. En gammal man sade en gång till mig: » När innehållslösa, olyckliga äktenskapen. Och icke ens så mycket poesi som en balfolk gifter sig, böra de helst ta ' en från ett natt kan framtrolla behöfves för att bringa en annat land, — eller åtminstone en från en annan stad. Men skall det absolut vara en förlofning till stånd.
Så slog klockan tolf, och då uttalade Signe Hallberg det förlösande ordet: » Nu flickor, sätter jag på kaffet 1 » Och så tändes kaffeapparaten. Ljufliga kaffeångor började snart utbreda sig i rummet. Blotta aromen verkade stimulerande på flickorna. Samtalen svällde ut utöfver textilintressenas sfer till småskvallrets, allt under det arbetsifvern något minskades. När så Signe kom med kaffebrickan, som dignade af allehanda bakverk, och flickorna måste maka ihop sina arbeten, blef stämningen riktigt lyftad. Just som man var i färd med att servera » på- tår », spratt hela sällskapet till vid en skarp knacning på dörren. Innan någon hunnit ens komma sig för med ett » stig in! », gjorde Ville Hallberg, sonen i huset, något tveksamt sin entrée. Han mottogs med ett blandadt korus af: » Nej men, Ville! » i systerligt ogillande tonfall och: » Nej se, kandidat Hallberg! » i mera dämpadt uttryckslösa. » Ja, jag kände ju den ljufligaste kaffedoft, redan när jag kom i trappan. Och som jag hört glunkas om, att här skulle hållas en liten sy-orgie, så tyckte jag just, att jag kunde få vara med på ett litet hörn. » » Du har nog varit med på ett försvarligt ' hörn ' förut i kväll. Jag tycker mig känna de ljufligaste punschångor, » förklarade Ebba. » Här finns inga koppar. » » Jag dricker ur glas, det går lika bra, » förklarade Ville, som egentligen låtit kaffet tjäna som förevändning för att få se en liten skymt af sin flamma för tillfället, Gerda Forsman. » Nå, var det roligt hos löjtnant Berling? » frå- gade Ebba i den likgiltigt vårdslösa ton, bakom hvilken unga damer ofta söka maskera sina små hjärteförsänkningar. o Väggohyra, Mal och Bakterier » Ja bevars, » svarade brodern utan all uppfattning af systerns förtäckta intresse för löjtnant Berling. — » Hvad skall detta bli för vackert? » frågade han i stället, öfvergående till de egna intressena, och låtsade sig granska fröken Forsmans arbete. » Jaså, ett dörrdraperi.