Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom 165 § i det för R. Sl:rs Riksg:skont. vid sednaste Riksdag fastställda Reglemente har blifvit stadgadt: ”alt de för Riksg:skont:s utgifter anvisade inkomster ”och kontanta tillgångar skola, till dess desamma behöfva 302 Den 31 December f. m. ”användas för detta Verk åliggande utbetalningar, så vidt ”med det allmännas säkerhet och fördel öfverensstämmer, ”göras för Riksg:skont. fruktbärande och hållas allmänna ”rörelsen tillhanda, medelst upköp för Riksg:skont:s räkning, af räntebärande obligationer, utgifne af Arméens ”Accords-Amorterings-fond, Trollhätte Nya Kanal-Rolag, ”Bruksägares Hypolhekskassa, Skånska och Ostgöta Hypo”theksföreningar, äfvensom Hypotheksföreningarne emellan ”jordägare i Småland m. fl. provinser, i Örebro län, i Wermland och Elfsborgs län med Dahlsland samt Göteborgs och ”Bohus län, eller af andra sådane Svenska Hypolheksinrätt”ningar, som på likartade grunder med de nyssnämnda ”kunna blifva bildade samt af K. M. i Nåder stadfästade ”och hvilkas obligationer Fullmägtige anse innefatta full ”säkerhet;” hvarförutan, genom 166 § af förenämnde Reglemente blifvit stadgadt att ”De obligationer, som för Riksg:skont:s räkning blifvit upköpta, skola i den mån sådant för verkställigheten af Riksg:skout:s åliggande utgifter erfordras eller af verkets fördel påkallas, antingen till inlösen ”tipsägas eller på ”det sätt Fullmägtige pröfva mest lämpligt och ändamålsenligt försäljas'". Dessa stadganden hafva under de sednast förflutna åren blifvit så tillämpade, att Riksg:skont vore i tillfälle att upköpa slika obligationer, men uti dessa kungörelser har derjemte influtit det, enl. min tanka, mot afsigten med R.
Att man redan på Svenslund temligen högt talat om Adolf Ms och mitt tycke för hvarandra, och Pappa sjelf der anmärkt, att jag aldrig varit så nådig och animerad med någon annan Herre, (hvilket inom parentes sagdt är icke det minsta anmärkningsvärdt, för ingen annan Herre är som Adolf) – att Pappa genast vid Adolfs hitkomst i honom sett sin blifvande svärson och alla dagar väntat en anledning att säga det – men förgäfves. Det förundrade honom icke så mycket att Adolf ingenting sagt, ty han kunde möjligen tro att Eva Nordenspets’s fader önskade en något äldre samt rikare måg – men att Eva Nordenspets, som ganska väl visste att hennes Fader allenast gjorde afseende på hennes lycka, hvilken han först skall anse tryggad när Eva gjort ett godt gifte och dessutom vore rik nog både för sig och svärson, att Eva tegat, hade förefallit honom besynnerligare. Nu ville han sjelf bryta isen och förklarade att han med glädje skulle se Eva blifva Adolfs maka, och på deras förlofningsdag ämnade skänka dem sin egendom i Kalmar län, hvarest det unga paret kunde bosätta sig, ty ehuru han ogerna skiljdes från sin dotter kunde han ej af sin måg begära, att denne skulle vilja stadna i Svärfaderns beroende, och dessutom hoppades han att besöken på Ekholmen blefve täta, och å sin sida skulle nog glädjen att se Dottern lycklig i sitt eget Hem, försona honom med Ry. (Så heter som du vet den Kalmarska egendomen, der Pappa mest bodde som gift, och der min födelse kostade Mamma lifvet – han har aldrig sedan varit på det stället och det förundrar mig ibland att han kan tåla mig.) Pappa tystnade under afvaktan på svar – men under det han talat hade någon som heter Eva upptäckt, att om det icke stått i stjernorna att Adolf och Maria varit skapade för hvarandra, så hade denna såkallade Eva – Sluta sjelf meningen goda Gunla! Denna upptäckt förvånade och förundrade mig. Jag blef – att tala som vår beskedliga Komminister, verkligen förvånad och förundrad, så Pappa, förvånad öfver min tystnad, slutligen kom bort till mig, slog mig lätt på axeln och sade: ”Nå är du ledsen att här ingen Roman blir af, efter Fadern icke blott ger utan bjuder sitt samtycke.?”
Då det således i.cke mig Den 11 Junii, f mi I;; Veterligen är något hinder, att icke t, ex. äfven rättigheten, att mot ett vistt arrende, under vissa är, innehafva en annans egendom, med andra förmer, än inteckning, skulle kunna pantsättas lagligen i alla de f»ll, då den lian säljas och öfverlåta^, ser jag ej, hvar-* lör icke hus på ofri tomt, sam qckså Er en vilkorlig egendom, kunde med begagnar^ de af dessa från inteckning bestämdt skiljda utvägar pantsättas; sä mycket mer som lagen för öfrigt fästar, och alltid fästat, .den serskilda formen för öfverlåtelse af, lagfart och fasta, endast vid de egendomar, hvaraf äganderätten är fullständig. Jag tillstyrker således af de tyå nyssnämnde redactionerne företrädesvis den första. Inträffar det, sorn Herr Hjertström anlört, at$ friköpandet af hus på ofri grund aldrig är underkastadt någon serdeles svårighet, ser jag ännu mindre något skäl, att undandraga denna serskilta ari af ofullkomlig egendom från en allmän regel, På dessa grunder anhåller jag om återremiss af Utskottets Betänkande, under åberopande af Herr Hjertströms reservatio». ■ H:o 2. Herr Ehrenborg, Ca/per \
Under antagande, att en panna af 18 kannors rymd ecb af sådan konstruktion, sorn ofvan blifvit uppgifven, kunde med visshet afverka 200 kannor i månaden , om Iron drefves natt och dag, ansåge kominilteens pluralitet det vara fullt tillräckligt att antaga denna pannerymd, nemligen 18 kannor, såsom den högsta för husbehofsbränning, desto heldre sorn, enligt hvad af förteckningarna öfver taxerade bränvinspannor för de förflutna åren syntes, det ojemförligt största antalet jordbrukare utöfva t sin bränvinsbränning med pannor under och vid nämnda pannerymd. Att uppställa någon tarifF för rättigheten till pannerymd under 18 kannor, hade kornmitLeen ej ansett nödigt, hufvudsakligen af det skäl, att kommitteen, i förhoppning, alt inga nya pannor för husbehofsbränning skola förfärdigas, ej velat hindra bruket af äldre pannor, sorn i öfrigt lill formen vore tillåtna vid dylik bränning, utan att föranleda innehafvarne behofvet att bekosta deras ändring; 2:0 Brånvinsbränning såsom binäring vid jordbruket: Af de i(),863 bränvinspannor, som år 1844 funnos uppgifna såsom varande af emellan 21 och 63 kannors rymd, ansåge kommitteen största antalet ofelbart vara att hänföra till den b rån vinsbränning, sorn kommitteen velat beteckna med bränvinsbränning, såsom binäring vid jordbruket, det vill säga med större eller mindre öfverskott i produktionen utöfver husbeliofvet. Att fordra, det ett så stort antal jordbrukare skulle helt och hållet förändra sin hushållning, somliga nedlägga sin bränvinsbränning, andra utvidga den till fabriksrörelse, vöre hvarken öfverensstämmande med rättvisa emot dem eller af något öfvervägande gagn för det allmänna.
Elementarskolans stora nytta och dess lärares nit, tilläggande, att den med framgång utvecklat den nya läsemethoden; men jag upprepar ånyo, att erfarenheten är icke nog stor, för att derpå grunda ett fullkomligt omdöme. Hr von Hartmansdorff har otvifvelaktig!, som styresman för nämnde skola, med uppmärksamhet följt de ynglingar, som utgått derifrån till academien, och vet således på hvad sätt de derstädes fortsatt sina studier; och jag hemställer derföre till honom, huruvida den uppgift kan vara sann, som rör:de dessa ynglingar är mig meddelad, att nemi. de gjort mycket vackra examina, men alt ibland dem, måhända just den, som erhöll laudatur i Latinet, gjort ett myckel svagt specimen stili och att de öfrige i skrifningen i allo blifvit endast admitterade. Jag har ansett, att lill en väl fulländad undervisning hörde, all man väl kunde yttra sig i tal och skrift, hvartill Gr. frölich tilläde, att kunna tänka. Jag har ej trott på möjligheten alt kunna väl lala och skrifva, utan alt förut kunna länka, och lösningen af pro - 00 Den 1 Fe ruar e. m. Wernet, att äga förmåga i det förra hänseendet men icke i det sednare, vore derföre den ädle Grefven förbehållen. Jag kan ej förstå Hr von Hartmansdorffs sätt att räkna, kan ej motsäga detsamma, men säger ännu en gång, procentberäkningen af lärjungar, som tagit studentexamen, är för mig ännu åtminstone ofattlig. Resultatet deraf vore, att de fleste kommit ifrån nya Elementarskolan, ehuru det är ett factum, att från gymnasierne, t. ex. i Westerås, Skara, Linköping 15 till 20 ynglingar anlända hvarje höst till academien. Jag tillåter mig således yttra, att-det är alldeles för tidigt att Ständerne yttra den önskan till Konungen, som Ulsk. föreslagit. Jag skulle tro, att Elementarskolan åtnjutit alla möjliga förmåner: stora anslag, följaktligen skickliga lärare; hon har sin egen särskilda skolordning och har någorlunda fria händer.
Pihl till Departementet aflemnade rapport rörande resultaten af de utaf honom, enligt Departementets uppdrag, verkställde undersökningar angående lämpligheten af två ifrågakomne aIternativlinier för jernvägen mellan Kongsvinger och riksgränsen; af hvilken berättelse inhemtas, att berörde alternativlinier, enligt hvilka jernbanan skulle från Kongsvinger dragas till sjön Mökern och derifrån fortsättas till gränsen antingen vid Warildssjön eller vid Utgårdssjöu (i riglning mot Mitandersforss), skulle möta en särdeles ogynnsam terräng, der mycket kostsamma arbeten måste verkställas för banans utläggning, hvarjemte, i anseende till flera förekommande starka stigningar af ända till 1 på 60, hvilka icke kunde undvikas, ej blott trafiksäkerheten skulle å en efter någondera af dessa linier anlagd bana blifva i hög grad vansklig, utan äfven fördelarne af de gynnsamma Iutningsförhållandeua pä den redan anlagda Kongsvinger-banan väsendtligen förringas, hvadan den redan af Svenske och Norske ingeniörer gemensamt utstakade linien från Kongsvinger till Magnor vore i alla alseenden att föredraga; c) en af Bruksegarne C. G. Uggla, G. Wahlund och C. Hammarhjelm undertecknad skrift, hvarmed, jemlikt dertill erhållet uppdrag, öfverlemnats särskilda, utål ett större antal bruksoch jordegare jemte andre innevånare i Wermland undertecknade petitioner, deruti sökanderne, med framställning om det mägtiga inflytande på de interuationela förhållandenas utveckling, som en jernvägskommunikation mellan de förenade rikena skulle utöfva, samt af provinsens behof af lättade kommunikationer för den betydliga rörelsen och varuomsättningen derstädes, i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition om anslag Kongl. Majus Nåd. Prop. NI 47.
Lönligen smög hon efter honom, varhelst han gick bland klippor och i skogar, och alltmer uppflammade hennes låga, likasom facklans svavel Fattar med oemotståndligt begär den närmade elden; men tyvärr, hon förmådde icke ens meddela honom vad hon kände, ty av en förtörnad gudamakt var hon drabbad med det straff, att hon endast kunde eftersäga de sista orden av vad andra talat. Förgäves grep hon de tillfällen, då även denna ringa förmåga kunnat lända henne till godo. Ropade Narkissos till sin jaktvän: kom! upprepade hon med smäktande röst samma kom! men till honom. Som nämnt, det var förgäves. Mött med förakt, smög hon till de grottuppfyllda bergen, höljde sig med trädens löv och tvinade, tärd av sin kärlek, bort, så att endast rösten återstod av hennes väsen. Sedan dess är hon icke synlig mer, men hörd av alla. Hämnden väntade Narkissos. Han var endast sexton år, när den händelse timade, som sannade Teiresias' spådom. Hörom Ovidius! Silverklar och skinande ren där flödar en källa. Aldrig av herdar hon än var grumlad, aldrig av getters fjällgräsmättade flock eller andra hjordar, och aldrig rörd av en fågel, ettskogens djur eller fallande grenar. Närmast hon kransas av gräs, som näres av smekande bölja, hägnas av trän, som ej lida en glimt av ljummande solglöd. Matt av hetta och törst kom gossen att vila på stället, lockad av ängdens och källans behag och tröttad av jakten. Men då han söker en svalkande dryck, han finner en annan brännande törst, förförd av sin bild i speglande källa, kär i ett livlöst hopp, förväxlande väsen och skugga. Tjust han beundrar sig själv: förstenad i blick och i hållning vilar han där och liknar en bild av pariske marmorn skådar ett stjärnepar sina egna strålande ögon, skådar ett hår, dionysiskt rikt och värdigt Apollon, fjunfri kind och retande mun och skinande axlar, lemmar med glans av snö, som genomskimras av purpur. Narkissos var förtrollad av sin egen spegelbild.
Alla dessa egenskaper gifva mig anledning antaga, att namnet Indra ursprungligen begagnats för att beteckna den blott såsom dunkel känsla anade enheten i universum. I finska Mytologin har Ukko yli-jumala blifvit en beherrskare af himmelen, åskans och blixtens gud; men det härledes af jum Denna åsigt vinner ytterligare stöd genom sjelfva ordets betydelse. Enligt Lassen14 betyder Indra den "blåa luften", enligt Roth15 den "lysande, glänsande", d.ä. samma kännetecken som för Num Det är en antydning af, att luften betraktades såsom det första elementet, urenheten. Vi återvända till föreställningen om urvattnet. Den dunkla känslan af en allt genomgående enhet, som häri fann ett tillfredsställande uttryck, kan i längden ej förblifva stående dervid. Gudarne, om ock deri egande sitt ursprung, höja sig som sjelfständiga individer deröfver. Denna motsägelse måste häfvas. Fantasin uppkallar då ur föreställningen om vattnet en ny, den om Soma. Soma, saften af en vext som offrades åt gudarne, är den allt genomträngande lifskraften, det samma som Amrita, odödlighetsdrycken, odödlighet;16 och denna kraft, soma, finnes i vattnet.17 Soma-offret tjenar gudarne till näring; utan njutandet at odödlighetsdrycken vore de endast förgängliga naturväsenden. Vi hafva sålunda här gått ett steg längre i utbildningen af medvetandet om den i allt genomgående enheten, till en svag antydning af den blott af sig beroende anden.18 Och denna andlighet uttalas snart. Soma, heter det i Sama-Veda's hymner, alltets herre, verldens själf i solens person, upplyser himmelen och jorden.19 På ett annat ställe:
Detta är den vigtigaste puncten af alla. Det är den, som mest af alla rubbar hela den nya principen, att så mycket som möjligt befordra Skiften. Om delta Förslag antages, skola stora hinder möta för Skiftningar; och jag går nu, att för Utskotten bevisa, alt ingen sann båtnad Den 6 April c. m. 355 tillskyndas jordegarne genom ett sådant Stadgande. Det är gifvet, att stora kostnader äro förenade med Skiften. En Ledamot liar här till och med satt i fråga, att de kunde uppgå till £ af Hemmanets värde, eller derutöfver, och att Skifte då icke borde få ske. Det måste derföre vara betänkligt, att ådraga Delegare en sådan kostnad flere gångor än behofvet påkallar, och det bästa är, att på en gång uppgöra saken, såsom nyttig för alla. Ty det ligger i sakens natur, att vårt jordbruk aldrig kan hinna till någon höjd, förr än hvarje jordbrukare bekommit sjelfägande Lotter, och sambruket blifvit afskaffadt; emedan den ene der alltid skall hindra den andra från det för hvar och en förmånligaste brukningssättet. Det är derföre i hopp, att StatsUtskottet skall finna utväg att anslå en årlig utflyttningslijelp af i5oo till 2000 R:dr för hvarje Län, åtminstone i början, som jag anbåller att Utskotten ville låta förblifva vid hvad 1827 års SkiftesStadga i denna del innehåller, öfvertygad, som jag är, att följderne deraf skola visa sig ganska goda. Herr Tham och Friherre Sprengtporten hafva väl ansett, att sista SkiftesStadgan ej skulle kunna tolkas derhän, att sedan utbrytning skett för en, de öfrige skulle kunna uppskjuta sin utflyttning. Häri kan jag ej instämma , ehuru jag icke med Herr Dankwardt anser §. härom fullt tydlig. Den 6 April e. m. jag kan ej föreställa mig, att det mera i detta än andra fall kan vara förbjudet, att med laglig verkan ingå öfverenskommelse om ett sådant qvarblifvande, för dem som önska det. Jag tror således ingen ändring 1 det afseende! vara af nöden.
N:o SS. med Staten och en sida af eller bestämning hos denna, sjelf vinna och ega verklighet, så måste den ock i Staten framträda i bestämd och, såsom allt menskligt, tillika i yttre form: den religionslära eller trosbekännelse, som utgör den i Staten publika eller — i denna mening — Statens, och den kyrka, i och med hvilken den förra bibehålles, utvecklas och läres. Då nu presterskapet i Staten för den religiösa undervisningen och bildningen utgör det omedelbara organet och derjemte det nödvändiga, såvida lärande och ledande ej utan lärare och ledare kan finnas; så är härmed den allmänna synpunkten angifven för bedömandet af vigten och betydelsen från Statens sida af rigtiga anordningar i allt, som till prestens ställning och hans förhållande till församlingen hörer. Under de sednare tiderna hafva tillfredsstäl landet af oafvisliga fordringar för det materiela välståndet företrädesvis tagit i anspråk ansträngningar och anslag från det allmännas sida, likasom ock inrättningar för den mera theoretiska eller intellektuela bildningens spridande och lyftning stätt först på dagordningen för ädelt erkännande och frikostighet. Med dessa rigtningspunkter för intresset och medan man under tiden måhända mer eller mindre vant sig vid att den egentligen religiösa bildningen och vehikeln för denna jemförelsevis, från det offentligas sida, varit lemnade ät sig sjelfva, skulle det ej förundra mig om förslag i afseende derpå af större omfattning skulle framstå såsom onödiga, opraktiska eller besvärliga. Må i sådant fall det ofvan sagda tjena till förklaringsgrund för, att frågan framställes, om hvad till kyrkans och presterskapets ställning hörer, såvida denna af Statens åtgörande är beroende, pä ett ändamålet motsvarande sätt är ordnadt, och att, i fall denna fråga ej skulle rent jakande kunna besvaras, förslag till åtgärder angifvas, äfven om dessa ej skulle stadna vid ett och om deras genomförande skulle medföra ansträngningar eller materiela uppoffringar. För att ur den gifna erfarenheten hemta ledning till ett allmänt svar på nyss anförda fråga, skall här endast påpekas tvänne omständigheter: den rådande prestbristen och de alltmera tilltagande privat-gudstjensterna bredvid den egentligen offentliga.
Alltså skulle oemofsagligen det stigande kulturarbetet minska medel~öclligheten, eller med andra ord, förlänga medellifsliingden. a Norge. fui u~zdemtisnisrg för pvinnnr stiftades i Kristiania för två $r sedan. Andamalet härmed ar att gifva obemedlade qvinnor tillfille till utbildning i alliiianna skoliimnen och språk. Under läsåret 1886-87 hafva go elever erhallit undervisning och 32 lärarinnor varit i verksamhet. Danmark. Dansk R ' iri ?zdesa ?~Lfu ?zd höll sistlidne april sitt arsmöte, hvarvid framgick, att samfundet f. n. raknar 732 medlemmar; att det jämte sin periodiska skrift utgifvit smärre skrifter rörande ~ o ~ K7~i7zder - upprättats; att genom qvinnosaken; att ett @ &amp; s? z ~ R s ~ o? I for samfundets bemedling skoldirektionen i Köpenhamn tilldelat tvanne folkskolelararinnor reseunderstöd för studerande af praktiska hushållsskolor .i utlandet. Vidare hafva föredrag hiillits i och omkring hufvudstaden afhandlande driigtrefohnen, sjukoch helsovird, sedlighets saken, m. m. I riksdagen franilagda lagförslag om reform af lagen rörande oäkta barn samt qvinnans kommunala rösträtt hafva föranledt adressers insandande från samfundet till riksdagen, till förmin för de bada förslagens framgång. De önskade reformerna lyckades dock icke vinna riksdagens bifall. Saniqvam hafva ordnats för att gifva sanifundets medlemmar tillfalle till ömsesidigt utbyte af tankar. Ett af styrelsen framlagdt förslag till ändring af stadgar behandlades I af följande lydelse: på ett senare niöte. I de äldre stadgarna är d3amfundets andamal är att verka för qvinnornas likställighet med niännen i familjen, samhället och statens. Enligt det nya förslaget till stadgar, skulle denna 5 blifva så lydande: Samfundets andamfil ar att verka för qvinnornas allmän-mänskliga utveckling, för deras iitbildning för sjalfständigt förvarf och för att förbiittra deras stallning i familjen, sanihallet och staten,. Efter slutad diskussion antogs detta styrelsens förslag ined 39 röster mot ' 14.
Den anses då ej grunda sig på ett fördrag, utan på föräldramakten; och del kan ej vara serdeles förödmjukande för t jenslehjonet, alt, i likhet med husfadrens och husmodrens egna barn, vara aga 382 Den 22 Augusti. underkastade.” Utsk:n tyckas öfverhufvud uti deras resonnemang hafva ulgatt ifrån den innersta tankao, att den man älskar den agar man; men då Utsk:n jemfört husbondes förhållande lill tjenstehjon med föräldrars lill sina barn, så tror jag att Uisk:n hafva misstagit sig i två afseenden. Försl och främst är icke förhållandet alldeles detsamma. Man förutsätter att föräldrarnes rätt att aga sina barn skall utgöra en andel af barnens upfostran under den lid, då de ännu icke hunnit till fullt medvetande. Tjenarena i ro fullvuxne barn, och då Ulsktn bär hafva genom sina egna ord häntydt på förhållandet emellan husbonde och tjenare, såsom patriarkalisk! och i detta afseende jemfört det med förhållandet mellan föräldrar och barn, så hemställer jag huru patriarkalisk della förhållande skulle vara, om man skulle se en far nyttja karbasen emot sina fullvuxna söner eller en moder på samma sätt slå sin fullvuxna dotter. Om man således anser stryk såsom ett vilkor för det pa tr ia ikaliska förhållande!, så torde man snart tagas nr sin villfarelse, om man föreställer sig tillämpningen under den form, som jag nyss hade äran nämna. Vidare anföres: ”Så länge nu gällande föreskrifter, om tjenslehjons flyttning och aftalen derom qvarstå, och om förändring i detta afseende har fråga ej upstålt, så länge del således ej står husbonde fritt, att när sorn helst skilja olydigt och lättjefullt tjenstehjon ur tjensten, mäste han emot sådant tjenstehjon, då det ej tåter sig af förmaningar rättas, äga ett kraftigare korrektiv.”
Remitterades: till Lag-Utsk., Hr Ribbings, Arvid, den 19 dennes e. rn. på bordet lagda motion, om vissa böters altjenande med arbete; samt 342 Den 22 Februari c. ra. till Lagsamt Allm. Besv.-och Ekon.TJtsk:n, Hr Hårds, Angnst Leopold, samma dag på hordet lagda yttrande i afseende på correct.inrättntna. Föredrogs å nyo Frih. von Saltzas, Edvard Fredr., den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de ändring i taxeringsvärdet å fastigheter, samt dess inverkan på låns erhållande å desamma. Hr v o 11 Hartmansdorff, A u g.: Frih. von Sal tzas motion åsyftar, att taxeringsvärdet skulle höjas till dubbelt, men bevilIningen deremot nedsättas i samma förhållande; d. v. s. att sjelfva beskattningen icke skulle förändras, men att man, derigenom att egendomen finge lägre taxeringsvärde, skulle åtkomma större lån. Mycket lättare och bättre vore då måhända att låta bevillmstaxeringen förblifva oförändrad och öfverlemna åt de cassör, som vilja förändra sina lånereglementen, att sjelfva derom draga försorg. Det göres redan åtskilliga försök att få taxeringsvärdet högre, dels för att få bränna med större brännvinspanna, dels för att erhålla större lån. Vid en Pröfnings-comilc, deruti jag deltagit, framställdes en sådan begäran för en egendom, men Pröfnings-comiteen afslog henne, emedan han icke fann skäl att rubba det allmänna taxertsförhållande, som i länet ägde rum, och derigenom möjligen förvilla långifvare. Remitterades til! Bevilln.Utskottet.