Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den åsyftade att, under vissa omständigheter, åt från Thronen aflägsne Prinsar öfverlemna Riksstyrelsen i följd af börd. Detta förslag saknar exempel i våra häfder, Den 18 Juli. 41» och skulle utsträcka Legitimitets-principen öfver vanlig gräns, på samma gång denna deraf lätt skulle kunna hotas. Ilar också blifvit af Ständerna afslaget. 3:o) Anmärkes den nya Landshöfdinge-instruktiouen som föranledt Const.Utsk. till anmärkms-anledning. Man har centraliserat landtstats-styrelsen i Landshöfdingens händer; förändrat de konstitutionella garantier vi ega i den ansvarighet dessa tjenstemän varit underkastade; öfverflyttat ansvaret på de af lagen svåråtkomlige Landshöfdingarne; utsträckt derasmakt på ett betänkligt sätt, hvarom deras rätt att stadga vitén synnerligen erinrar. 4:o) Angår Statsliådets underlåtenhet att i befordringsmål motivera sina meningar om sökandes skicklighet och förtjenst. Förbiseende härutinnan kan icke nog framhållas. Den nya skolordmn, som centraliserat Skolstyrelsen i Biskoparnes och Regeringens händer, hvarigenom åter skolan dragés närmare kyrkan och undervisningen kommer att utportioneras af Regeringen, i stället för att skolundervisningen bör vara en allmän angelägenhet, som bäst utvecklas af en kraftig kommunalanda. 6-o) Bör anmärkas nyligen skedda utnämningar till de indrag, tigaste Biskops embeten». Löneregleringsfrågan för Presterskapet är af största vigt. Kyrkan lider kännbart af brist på tjenare och ännu mer af den inom kyrkans tjenst eftersatta bildning, som eljest i vår tid skulle tagas i anspråk. Man är blind för de faror som hota Statskyrkan. Har för öfrigt anmärkes såsom en uraktlåtenhet hos Konungens Rådgifvare, att de ingenting verkat för: a) kommunal-lagstiftningen, som utgjort föremål för Ständernas öfverläggningar vid så många Riksdagar. Det kommunala lifvet utgör grundvalen för det konstitutionel politiska lifvet. b) för Bankoch Creditväsendets ordnande, Det förvirrade skick, i hvilket det befinnes, har kännbart ökat vårt financiella trångmål.
M:ts sanktion framlägga något beslut, utan att detsamma dessförinnan blifvit noga granskadt, och öfvervägdt. I annan händelse blir en gifven följd att representationen missaktas af Regin. Oafsedt de nu af mig påpekade bristfälligheter i förslaget, tror jag dock icke att R. St. vilja, liksom i en klump, antaga detta förslag. K. M. har ännu icke hört vederbörande i ämnet. Att inhemta deras yttranden i frågan skulle uptaga nästan så lång tid, som kan förflyta mellan detta och nästkommande riksmöte. Vid sådaut förhållande synes mig vara vida lämpligare, att Regin på förhand från vederbörande inhemtar erforderliga uplysningar samt derefter meddelar representationen Dess i ämnet fattade beslut. Detta är, efter min åsigt, uti en så grannlaga fråga, som denna, det enda rätta förfaringssättet. Min öfvertygelse är, att 202 Den 15 September e. m Regin bör i denna fråga vägleda representationen. Representationen kan framställa en önskan till Regin om ett sådant förslag; men detsamma bör sedermera af Regin understödjas med de djupare insigter, som i detta fall böra stå Regin till buds. Representationen må sedermera vara en kontrollerande och beslutande myndighet, men bör icke på detta sätt i första hand ingå i förslagets detaljer. Min mening är således att R. o. Ad. nu icke bör antaga detta förslag, utan i stället för sin del besluta i »det R. St., till svar å K. Mits i ämnet aflåtna Nåd. Skrifvelse, skulle i underd. anmäla, att R. St. funnit de ifrågavide förslagen innehålla, jemte den af R. St. önskade institutionen af landsting, så väsendtiiga förändringar i nu gällande stadganden om stadsoch landtkommunernas förvaltning, att R. St. anse sig icke böra utan efter erhållen del af de uplysningar, som genom alla vederbörandes hörande kunna vinnas, ingå i pröfning af förslagen; men anhålla, att K, M:t täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer Nåd. Propos. i ämnet meddela.» Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på detta mitt förslag.
Men nog om Utskottens Betänkande: min åsigt om detsamma öfverensstämmer fullkomligt med den, som af Herrar Hjerta och von Hohenhausen redan blifvit yttrad; — förenande mig med dem, utbeder jag mig, att nu få öfvergå till Herr von Hartmansdorffs anförande: Näst föräldrarj säger den värde Ledamoten, är man ingen större erkänsla skjldig än små Lärare. Långt ifrån att bestrida denna vackra tanka, önskar jag att alla måtte dela den lika lifligt, som jag det gör; — men med vördnadsvärda föräldrar förblandar icke jag de Lärare, hvilkas föräldravård om min *34 Den 18 December. person varit inskränkt lill emottagande af uppvaktningar och Collegii-penningar. Universitetens egentliga föremål, säger den värde Ledamoten, är icke att bilda emhet sm Un, utan att underhålla vetenskapernas lius i stort och i allmänhet; och är det icke just detta, som af oss blifvit yrkadt? Nu är Professorernas tid så upptagen af embetsexamina, att man verkeligcn, till att domina om Universiteternas närvarande tillstånd, skulle kunna tro, att embetsmäns bildande vore Universitetens egenteliga föremål, och jag måtte då icke blifva beskylld för obillighet„ när jag långt ifrån att lägga Universitetens Lärare till last det ringa underhåll de genom utgifna arbeten beredt åt vettenskapernas ljus, tvertom tillskrifver • sådant det öfverhandtagande examensväsendet. Den värde Ledamoten anmärker sjelf, att Embets-examina icke faunos, dä Sveriges statsförvaltning stod i sin högsta glans. Nå väl! Är icke detta ett nytt bevis emot den nuvarande methoden för embetsmäns danande. Den värde Ledamoten delar ej Herr Hjertås mening om afskaffande af de flera smärre examina, och då hvarje yngling plägar vara angelägen att bestå sig väl i hvarje förhör, drager den värde Ledamoten deraf den slutsats, att ju oftare man examineras, ju mer anstränger man sig. Det är sannt: men ansträngning för en examen är likväl oftast lexläsning, och jagt efter höga videtur.
Kammar-kollegium i oivanherörde målto hemställt. Eller öfvervägande af della ärende hafva Rikets Ständer, med afseende å de uti högstberörda Proposition omförmälda förhållanden, funnit skäligt bifalla hvad E. K. Maj:t uti förevarande hänseende behagat i nåder föreslå. Hvilket Rikets Ständer lä hos E. K. Majit i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 18 Januari 1860. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 10. 19 HT:o lO. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Jan. 1860. Preste-Slåndet den 14 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 — ■— Rikets Ständers underdåniga Siad/velse, angående försäljning af sex Länsmans-bostållslägenJieter i Malmöhus lun. (Stats-Ulsk:s Utlåtande N:o 17.) S. A. K. Sedan Rikets sednast församlade Ständer uti underdånig skrifvelse den 6 Februari 1858, angående reglering af utgifterna under Riks-statens sjette Hufvudtitel, bland annat, medgifv it alt, derest innehafvarne af följande sex länsmans-boslällslägenheter i Malmöhus län, nemligen: Areal-innehåll. Uppskatt ni ags värd e. T:l Kjerrstorp
Nåd och Ynnest städse välbevågen. Dalum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogv an. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Financeärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i StatsRådet å Stockholms Slott den ‘23 Sept. 1834. Närvarande: Hans Excellence Juslitiae Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad. Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Grefva af Wetterstedt. Stats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner. Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke. Hans Excellence Herr Grefve Lövenhjelm. Herr Grefve Adelsvärd. Friherre Åkerhjelm. Herr Stats-Rådet Poppius; Hof-Cancelleren Friherre von Schulzenheim och Stats-Secreteraren Skogman. Slats-Secreteraren Skogman föredrog i underdånighet: En ifrån Rikets nu församlade Ständer den 11 i denna månad allsten underdånig Skrifvelse med tillkännagifvande, alt som Rikets Ständer funnit det vara angeläget, att serskilda medel ställas till Kongl. Majits Nådiga disposition, för att, vid inträffande svårare missväxter, med spanmål bispringa de mest behöfvande, Rikets Ständer alltså beslutit, att allt hvad som redan influtit eller ytterligare inflyter i afräkning å det vid sistlidne Riks - Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition N-o 6j• 9 Riksdag på Riksgälds-Contoret anvisade och åren i83o och 183r lyftade Creditiv af en million R:dr Bico må, under de, i afseende på nyssnämnde Creditiv stadgade vilkor och förbehåll, af Kongl. Majit för ifrågavarande ändamål disponeras: börande likväl dessa medel, i den mon desamma tili Stats-Contoret ingå, derifrån aflemnas till Riksgälds-Contoret, att derstädes innestå intilldess behofvet påkallar deras användande. Kongl. Majit förklarade
Lagerberg blifvit beviljad en afskrifning af 56i R:dr 28 sk. 1 r:st. Banco på redogörelsen för en SjöExpedition , sedan ConvoyCommissariatet, i underdånigt utlåtande, densamma tillstyrkt, bland annat på den grund, att under enahanda förhållanden, vida större afskrifningar blifvit medgifne, hvarföre Revisorerne, som anse någon skälig anledning att tillstyrka afskrifning i dylika fall icke gifvas, såvida ej oförutsedda omständigheter vållat oundvikliga utgifter, men hvilket i närvarande fall ej omnämnes hafva inträffat, tro sig, vid sådant förhållande, böra anmärka Commissariatets åtgärd, att tillstyrka den sökte afskrifningen, såsom till principen oriktig och till sine följder menlig. Då det af Revisorerne ur ConvoyCominissariatets utlåtande anförda skäl för afskrifningen der blott förekommer såsom ett biskal, likväl med fullständigt upptagande af de flerfaldiga exempel, hvilka Revisorerne funnit för godt att alldeles förbigå, och då uti samma utlåtande deremot förekommer att den ifrågavarande summan utgjorde CommendeurCapitaine Lagerbergs, i dess egenskap af Chef på Fregatten af Chapman på en Expedition till Brasilien, hafde extra utgifter, som han ej kunnat annorlunda verificera, än på sätt hans, acten vidfogade, promemoria innehöll; — att desse utgifter varit oskiljaktiga från serskildta uppdrag, som ålegat CommendeurCapitainen under ifrågavarande Expedition; att de ej kunnat af hans otillräckliga tractamente bestridas eller i vanlig räkenskapsform verificeras; — att de, enligt Befälhafvande Amiralens i Carlskrona vitsord, befunnits utgifne med all sparsamhet, och att afskrifningen redan var af Hans Kongl.
Ik. B. p. 176- Om ändring och rättelse i Förordningen om stängselstyl. digheten. P256.- Om Lag-Csmmitteens Arbets-method, med Bilaga, il. M p. 260. Om Formalitetcrne wid afhandlingar om Jorda fäng. H. Bp-g;- Om upphäfwande af pröfnings-rältcn i frägor om eftergift, medelst nåd, i Balanreoch ersättnings-mål. ll. BPZ4>- M. - O. p. propositioner, Rongl. Maj:ks Nädiga, till Riksins Stander: Angäende Stats-Werkets tillständ och behof. I. B. p. z. Om Wal af en efterträdare till Sweriges Krona. I. B. p. 46. Om förckomne hinder wid werkställigheten af Riksens Ständers förnyade Obgrt»-8igiIIatL-Förordning. B. p. 71. Om betalning af Hamburgste Banquierernes ^verboffs Arfwingar, von klalle <L Son och b-onis 6c fen gneis fordringar, i. B. p. 109. Bilagorne dertill. I. B. p. 270.. Om styldigheten för alla att deltaga i wärdén af fattige, samt rörande en serskild wid Amiralitets-, Warfs, och Lrgryte Församlingarne wid OöcKeborK, i detta afseende uppkommen fräga. l. B. p. n8- Om förwaltningen af Kungsoch KungsLadu-gärdarne. B. p. 126. Om en serskild Författning i wiste omständigheter, angående Jntekning i Fast Egendom, med L ilagor. I. s-, p. i go. Om rättighet för Osrlscrons Stad, att hädanefter, som hittills, fä utefwa B ranwinö. bränning och distillering A 4 genom Propositioner; Rongl. Majus tTiädiga, till X. St. genom ett Bolag och wid ett enda sammansatt Werk. I. B. p. 414.
Otvifvelaktig! Lagutskottets Betänkande N:o 74. 39 &r väl, att en öfverläggning hos Rikets Ständer öfver Lagförslaget i dess helhet ingalunda kan med framgång företagas, utan att öfverläggning föregått angående hufvudgrunderne, åtminstone för hvarje serskild Balk, då den till granskning förekommer. Men lika olämpligt, sorn del, efter Utskottets tänka, skulle blifva, att pröfva de serskilda Lagbestämmelserna, utan att förut hafva godkänt deras grunder, lika olämpligt vore det ock, att förut bestämma hufvudgruntlerua för en Lag, sorn först 10, 15 å 20 år derefter komme att granskas och antagas; ty 'deraf skulle den olägenhet uppstå, att man, vid pröfningen af principerne, saknade dea alltid nyttiga och ofta oumbärliga ledning för omdömet som vinnes derigenom , att man ser hvarthän principerna leda i tillämp - ningen, hvilket måste vara så mycket nödvändigare, som det ej lärer kunna nekas j att mången i sig sjelf ovedersägligen rigtig abstract theoretisk satts i användandet leder till sådana följder, att den måste antingen helt och hållet öfvergifvas eller åtminstone jerokas.' Då Utskottet således håller före, att Lagförslagets grunder ej böra gillas eller förkastas, utan i den mon de derpå bygdå Lagbestämmelserne, i sammanhang dermed, gillas eller förkastas, får Utskottet, — sorn, i enlighet med denna åsigt och med föranledande af åtskillige under innevarande Rikts - ija LagUtskottets Betänkande No 74. möte väckta motioner, dels redan afgifvSt, dels konrner att afgifva sitt yttrande öfver flera af ifrågavarande grunder, hvilka på sådant sätt i sjelfva verket aro eller blifva vid denna Riksdag underkastade Rikets Ständers bepröfvanda, —. tillstyrka, att något serskildt beslut angående grunderne för oftaberörde för» slag ej må af Rikets Ständer fattas, och således någon serskild framställning af samma grunder nu ej ega rum, 4: o Huruvida Lag-Cornitén hor upplö. sas samt Lagarbetets fullbordande öfverlämnäs till Justilice.
I hvad mon det kan befordra egennytta, att betande förbjudes före den i Juni, kunna Utskotten ej inse; och en i sig sjelf fullkomligen rigtig grundsalts, som den måste anses vara, att under viss tid fridlysa betandet å allmänning, finna Utskotten icke böra uppoffras för afseendet å den svårighet, en och annan kan hafva att framföda sina kreatur, intilldess betandet kan varda å allmänningen upplåtet. Måhända kunde ett sådant inskränkande af betestiden å a 11- männingarne äfven hafva den helsosamma följd, att allmogen med mera omtanka hushållade med de foder-tillgångar, den eger, och då vore ett dubbelt gagn åstadkommet. Äfven hafva flere anmärkningar blifvit framställda, utgående från den uppfattning af Utskottens tillstyrkande vid denna §., som skulle Utskotten icke vilja tillåta någon viss trakts af allmänningen fridlysande. Utskotten hänvisa, i afseende härpå, till sitt yttrande i Betänkandet, deraf det klarligen skönjes, att Utskotten med sitt tillstyrkande icke haft för afsigt att inskränka, utan tvärtom att utvidga och skärpa de redan varande föreskrifterne, rörande fridlysning af allmänningarne. Utskotten tro sig således icke hafva gifvit anledning till de gjorde anmärkningarne och hafva icke funnit skäl att frånträda sitt förra yttrande, hvarföre Utskotten hemställa, att anmärkningarne vid denna §. måtte förfalla. Slutligen hafva Utskotten icke kunnat bestrida rigtigheten af den anmärkning, Herr af Ström framställt vid 4y §•> a*-1 nemligen häradsboerne icke ega rätt till jaglen å Härads-allmänningarne, hvadan de icke heller kunna vara berättigade att om utarrenderandet deraf förfoga. Utskotten måste således, med frångående af sitt tillstyrkande i denna del, hemställa, att den, i afseende å förändrande af 47 §• uti Instructionen för Skogsoch Jägeri-Staten, gjorde framställning måtte förfalla.
Vidare har E. K. Maj:t behagat meddela att, efter det kommendantsbefattningen å Carlshamns kastell blifvit indragen samt tvänne arfvoden, för Kapellanen vid f. d. Dalarö skans P. E. Hofberg och Vaktmästaren C. J. Spegel, numera upphört att utgå, kommendants-statens anslag kunde minskas med 709 R:dr 50 öre; hvaremot, och sedan för vestra jernvägsstambauan blifvit exproprierad en del af den skansen Lejonet vid Göteborg tillhörande och af Kommendanten derstädes disponerade jord, hvarför lösen erhållits med 943 R:dr 44 öre, E. K. Maj:t tillerkänt bemälde kommendant en årlig ersättning af 50 R:dr för förlorad inkomst af jordrymden; — Och har E. K. Maj:t i anledning häraf föreslagit, att mot öfverlemnande till Riksgälds-kontoret af förenämnda lösen, 943 R:dr 44 öre, Kommendantens i Göteborg nu på stat varande arfvode. 900 R:dr, måtte förhöjas med 50 R:dr, samt att för öfrigt kommendants-statens anslag måtte minskas med skilnaden häremellan och ofvanberörda till indragning föreslagna belopp, 709 R:dr 50 öre, eller med 659 R:dr 50 öre, i följd hvaraf ifrågavarande anslag kundo nedsättas från 15,006 R:dr 50 öre till 14,347 R:dr. Då emellertid, på sätt af det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds protokoll inhemtas, innehafvaren af Kormnendantsbefattningen i Göteborg endast på grund af gammal häfd åtnjutit afkomsten af den exproprierade marken, hafva Rikets Ständer ansett det föreslagna ersättningsbeloppet icke böra uppföras på ordinarie stat, utan på det sätt bifallit E. K. Maj:ts ifrågavarande framställning, att, jemte det anslaget för Kommendants-staten minskas med ofvanberörda 709 R:dr 50 öre, eller från 15,006
Antalet fartyg, som samma år sysselsattes med inrikes seglation, utgjorde 108, med en sammanräknad drägtighet af 1,799 läster. Mera än f af dessa fartyg tillhörde landet och köpingarne. Den ojemförligt största delen af de till utrikes sjöfart använda fartygen sysselsättes nästan uteslutande för länets egen export, hufvudsakligen af träd varor, deraf tunna bräder, balkar, sparrar och läkten vanligen skeppas till Danska och Tyska Östersjöhamnar, men plankor och mastspiror till största delen afsändas till England, Portugal, Spanien, Franska Medelhafshamnar och Italien samt på senare åren ofta till Brasilien. Till England afgå jemväl årligen flera laster spingved eller så kallad lathwood. Sedan omkring tio år tillbaka har man här i länet börjat uppköpa spanmål för direkt export, och flera skeppsladdningar deraf hafva seder mera årligen expedierats till Norge och England. Hvad länet har att afsätta af jern, skeppas vanligen såsom bottenlast under trädvarorna till England, Medelhafshamnarne eller Brasilien. De till Östersjöhamnar afgångna fartyg återvända vanligen tomma eller med barlast samt göra stundom 6 till 8 sådana resor från våren till Oktober eller November månad, då de aftacklas och läggas i vinterlag uti hemortens hamn. Dessa fartyg äro i allmänhet mindre skonertar och slupar om 30 till 50 lästers drägtighet, och besättningen utgöres vanligen af 5 till 8 man, Skepparen inberäknad. De fartyg, som besegla fjermare farvatten, äro merändels större skonertar, briggar eller skepp om 60 å 200 läster samt i allmänhet starkare byggda och bättre utrustade, än 32 Calmar län. Skeppsbrott. Tulluppbörd. de förra. För dessa större fartyg, sedan de afgått med last af länets alster, sökes gemenligen i utlandet frakt, och, om sådan kan erhållas, hemkommer fartyget icke förr, än derå erfordras någon större reparation. Flera af dessa fartyg återvända dock årligen med saltlaster från Medelhafvet eller Portugal, hvilket anses såsom ett nödfallsmedel till förtjenst, när goda frakter saknas. Exporten är lifligast från Calmar och Oscarshamn.
M. med underd. anhållan: »att en Kommitté af sakkunnige män måtte tillsättas för omarbetande af nu gällande krigslagar i enlighet med, efter mensklighetens och tidehvarfvets anda, förmildrade lagar på det att krigaren inom sitt yrke, i likhet med hvarje annan samhällsmedlem inom sitt, måtte bilfva värnad mot egenmäktighet och förtryck.» Om äfven en sådan skrifvelse inginge, hvilket jag anser onödigt emedan Regeringen säkerligen lika väl som motionären önskar att denna omarbetning af krigslagarne komme att ske i den riktning han antydt, är det dock nödvändigt Den 14 Oktober. 85 ntt omarbetningen göres med fästadt. afseende på bibehållandet af nödig krigslydnad hvarförutan en Armé icke kan uträtta någonting af hvad som med densamma åsyftas. Jag kan icke förklara Hr Hjertås begär att vilja anse Frih. Creutz’ yttrande med afseende pa prygelstraffets afskaffande så väsendtligt. Det finnes beklagligen personer som hysa en så panisk förskräckelse för prygel att de icke kunna uthärda att det i krigsartiklarne finnes tillämpadt på Arméens och Flottans manskap, men denna sak hör ju alldeles icke hit. Hr Liljehök har missförstått mig då han påstått mig hafva yttrat att fullständigt förslag till krigsartiklar skulle vara öfverlemnadt till KrigsHofEättens granskning. Det har jag alldeles icke yttrat eller om jag har sagt det, var det icke min mening, utan det är endast ett visst förslag till krigsartiklar hvilket Regeringen ansett böra underkastas KrigsHofEättens granskning. Deremot anser jag i olikhet med Hr Liljehök att detta sednare förslag icke torde få hvila så länge till dess civillagstiftningen i dessa ämnen hunnit blifva fulländad, och jag tror likaledes att saken är af den vigt att den icke kan låta vänta på sig. Beträffande Hr Stjernsvärds yttrande att författningssamlingen icke behöfver statsanslag, så synes af Utsk:s Betänk, att utgifvandet af nämnde samling likväl erfordrade anslag af statsmedel.
En sådan ojemnhet existerar nu, och jag ser icke någon möjlighet huru man skall kunna få alla hemmanen rättvist taxerade med ett jemförligt värde, så att icke det ena hemmanet varder härdare betungadt, än det andra. Jag ser också, att om skatten skulle utgå såsom be - Den 7 April. 141 villning, oell det således blefve af särdeles vigt att få sina hemman högre eller lägre taxerade, så skulle vänskap och välvilja å ena, eller motsatta känslor å andra sidan, kunna få ett stort inflytande vid dessa taxeringar, och en mängd verkliga anledningar till missnöje och klagomål öfver mannamån derigenom uppkomma. Jag är således rädd att bestämma beskattningen efter taxeringsvärdet. Det har emedlertid, såsom H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna anmärkt, lid eller annan framkommit motioner om alt få all jord lika beskattad. Det skulle icke vara omöjligt, och vore icke eller i min tanka för innehafvarne af privilegierad jord skadligt, alt all jord finge lika natur. Deraf kunde icke följa, ali jorden skulle blifva lika beskattad i förhållande lill sitt verkliga värde; men den stora ojemnhet, som nu råder, då det ena hemmanet är alldeles frikalladt ifrån skatt, under det att det andra bar en mycket dryg, kunde afhjelpas om alla hemman blifva af enahanda natur, oell del ena hemmanet, i förhållande lill hemmantal lika beskaltadt med det andra; ojemnheter i beskattningen komma alltid att qvarstå med afseende på hemmanens värden. Jag tror, att detta vore särdeles fördelaktigt just för dem, som innehafva största delen af den priviligierade jorden, af det skäl, att en mängd af anspråk lid efter annan alltid framkomma derpå alt kunna minska skatterne pä den hårdare tryckta jorden. Vi få också erkänna, alt tid efter annan hafva sådana skatter blifvit eftergifne och lagda på bevillningen eller consumlionen. Ditåt syfta också de beskattningsprinciper, som i sednare tider gjort sig gällande.