Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om detta missnöje fanns annorstädes än i den döda bokstafven och Den rg Februarii f. m. på papperet, torde den värde Talaren inhämta, alt uttrycken just dymedelst skulle erhålla en större vigt. — Grefve Horn har omnämnt löjligheten af föremålet för den adress, som här är i fråga. Löjligheten är jag för min del oförmögen att finna; men ringheten af dess första anledning — ja, den nekar jag icke. Jag hemställer likväl till Ridderskapet och Adeln, om icke hvad redan i saken å ömse sidor blifvit taladt bevisar, alt det ringa, det missaklade äfven kan leda lill betydelsefulla slutsatser. Hvad serskildt beträffar det af mig föreslagne tillägget, så har jag redan nämnt, att, så framt icke, genom ett sedermera upplyst misstag, ärendet blifvit bordlagdt, utan Grefve af Welterstedts förslag genast kommit till afgörande, hade icke min stämma blifvit höjd. Men nu är förslaget gjordt; och allt bevisar mig, att det icke är så öfverflödigt, eller lämpadt på ett så omärkbart föremål, sorn raan förmenat. Jag nödgas således fortfara i mitt yrkande, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derå. Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Ju mer grannlaga ämnet är, med desto större varsamhet bör hvar och en behandla det. Jag medgifver, alt jag icke sjelf skolat skrifva på sätt Herr Dalman gjort; men man bör icke fördömma alla, som icke råka att uttrycka sig just på samma sätt, som man Ga H. i6* a44 ®en *9 Februarii f. m. sjelf gör. Jag tror för min del, att en rigtig och obrottslig tydning ganska väl kan gifvas åt Herr Dalmans uttryck; och TryckfrihetsLagen bjuder ju, att alltid fästa mera afseende på andan och meningen, än på sjelfva uttrycket. Men sedan Herr Dalman sjelf medgifvit detta uttrycks borttagande ur Protocollet, inser jag icke, hvad som i detta afseende återstår. Det är icke eller i afseende derpå, som jag begärt ordet, utan i anledning af den siste värde
Jag har i sjelfva saken intet vidare att tillägga, sedan jag blifvit underrättad, att den är nedlagd; men jag tycker mig här se en lek med formerna, då man låtit målet vandra genom en mängd auetoriteter och slutligen remitterat det till chefen för åklagaremagten, och först, sedan det legat der flera år, fattat beslutet, att det skall nedläggas. Jag inser, att det bästa måhända varit att genast nedlägga frågan; men att först göra en simulacre med sakens handläggning och sedan besluta dess nedläggande, anser jag formstridigt och hafva varit ganska olämpligt j ett land, der Nationen är ömtålig om formerna. Frih. Cederström: Till hvad jag nyss anfört, vill jag blott tillägga, att som jag är cn af de 4 ledamöter, sorn undertecknat den efter Riksdagens slut gjorda anmälan 62 D c ii io April f. m. hos Konungen, begär jag endast, att StatsUtsk. måtte sätta sig i tillfälle att bedöma denna skrift, jemnförd med det betänk , som ifrån Statstill Exped.Utsk. inkom. Frih. Silfverskjöld: Gr. Cronhjelm har fullkomligen rätt deruti , att det stått StatsUtsk. och hvar och en af dess ledamöter öppet att efterhöra K. M:s ifrågakomma beslut och, om en sådan skrifvelse emanerat, erhålla afskrift af densamma; men då jag, lika litet sorn Gr. Cronhjelm, ägde mig bekant, att ett sådant bref ankommit, var det svårt att söka kännedom om dess innehåll, och fann Utsk. nödigt att söka upplysning hos HofCancelleren, hvilket icke fördröjt saken, emedan Utsk. om ett par dagar erhöll de begärda upplysningarna i ämnet. Jag tror, att Utsk. snart skall lyckas nöjaktigt utreda frågan, och jag vill derföre icke nu ingå i närmare utveckling af sjelfva hufvudsaken. Frih. von Schulzenheim: Då jag begärde ordet, var det endast för att, i anledning af Gr. Cronhjelms framställda förslag om en ytterligare und. skrifvelse till K.
Att Sterbhusafgift^ icke är någon tung skatt, bör väl medgifvas, då den utgår af behållna summan i Sterbhus, och är en tillfällig utgift för arfvingarne af det erhållna arfvet, Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan är icke eller ojemt fördelad ; ty den utgår efter rök, och drabbar således enhvar. — Ändringar med Statens ordinarie inkomster kunna visserligen ega rum; men alla sådane frågor måste, så väl som andra, behandlas i Grundlagsenlig ordning. Sålunda kunna de ordinarie räntorne icke nedsättas eller afskaffas af Rikets Ständer, utan Konungens medgifvande och sanction, så framt de ej ersättas genom bevillning, som får egenskap af beståndande utskyld, så att den icke kan egenmäktigt af Ständerne hafväs. Annars kunde det inträffa, att Rikets Ständer, genom upphäfvande af ordinarie InkomstTitlårne och oense om BevillningsSummans ai H. 12 178 Den 34 April o. m. belopp, hämmade Statsmachinens gäng. — Jag anhåller till en början om proposition till bifall på förslaget, att Mantalspenningarne måtte öfverallt lika utgå med 12 sk. för personen; Herr HjertaGustaf: Med verklig förvåning har jag hört Friherre Cederström yrka, att Rikets Ständer icke skola ega rättighet att; då InkomstBetänkandet, efter återrerniss; andra gången till RiksStånden inkommer; besluta öfver hvarje InkomstTitel deri. Det måtte vara klart, att; då Rikets Ständer allena; enligt 57 §. RegeringsFormen, utöfva Svenska Folkets rätt att sig beskatta; Rikets Ständer ega att om hvarje
“ Uppå tillstyrkan af Stats-Rådets öfriga Ledamöter behagade Kongl. Maj:t till alla delar i Nåder bifalla hvad nu i afseende på regleringen af utgifterna under Riksstatens Femte Hufvudtitel och derå föreslagna anslagstillökning samt i öfrigt för Sjöförsvarets behof ifrågasatta extra anslag blifvit af Departe Bih. till R. St. N:o 4 till Kongl Majda Nåd. Prof. N:o 1, om Statsverket 1860. ments-Chefen i underdånighet hemståldt; och skulle om hvad Kongl. Majit sålunda nu härutinnan i Nåder beslutat utdrag af Protokollet till Finans-Departementet afgå, för att låggas till grund vid författandet af Kongl. Majits Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, i hvad den komme att röra nämnde Hufvudtitel och Sjöförsvarets behof; hvarjemte de till detta statsregleringsårende hörande handlingar skulle till vederbörande Utskott öfverlemnas. Ex protocollo L. Th. Neijber. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1865. BilN:o 5 till Kongl. Maf.ts Nåd. Prop. N:o /, om Statsverket 1865. 1 ( Angående Nionde hufvudtiteln.) Utdrag af Protokollet, öfver Civil-Är enden, hållet inför Hans Majd Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 24 Februari 1865. N ä r varande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Friherre De Geer; Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Grefve Manderström, Stats-Råden: Herr Friherre Gripenstedt, Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld, och Carlson.
I öfverensstämmelse med det gamla stadgandet skulle i så fall Direktionen, om den fick kännedom om denna resa, icke få gifva något lån. Hvad angår den våda, som den siste vär - 270 Den 11 Juli e. m. de talaren har ansett upkomma deraf att personer vistades under en längre tid på en från fäderneslandet aflägsen ort, utan att derstädes vara bosatta, så är denna vid närmare påseende ingen. Direktionen är ålagd att vaka öfver verkets säkerhet och i och med detsamma Direktionen erhöll kunskap om att en person vistades utom fäderneslandet så länge att det kunde medföra osäkerhet för lånet, så lärer Direktionen, sin pligt likmätigt, icke underlåta att afslå eller upsäga lånet. Derföre att en person söker ett lån så har han ingen rättighet att erhålla detsamma, såvida icke Direktionen anser den säkerhet han erbjuder lämplig och nöjaktig. Det har visserligen handt att personer, som erhållit afslag på sin ansökan om lån i BankoDiskonten, begärt besvärshänvisning, men någon rättighet dertill kunna de icke hafva haft annat än i sin egen inbillning. Då således Direktionen vid alla låne-transaktioner är skyldig att bevaka verkets säkerhet, så bör man icke insätta ett stadgande som icke behöfs, och som kan leda till sådana orimligheter som den af mig påpekade. Jag anhåller derföre om bifall till denna punkt. Frih, Tersmeden: Jag tror icke att någon annan än lagstiftarne för R. St:rs Bank kunnat falla på den tanken att i instruktionen för Fullmäktige intaga ett så beskaffadt stadgande, som det hvilket finnes i det gamla BankoReglemdet. Detta stadgande har stått der länge och kommer sig deraf att R. St:r velat ingå i de minsta detaljer. Jag anser detta vara ett stort fel, hvilket vi böra rätta för att kunna få vår Bank skött bank-messigt. Hufvudsaken är att till Fullmäktige välja personer, om hvilka man är förvissad att de hafva både vilja och förmåga att sköta denna Bank, och sedan att icke ingå i några detaljer, utan endast gifva några allmänna föreskrifter.
I vetenskaplig mening linnas inga » slemsjukdomar, » således ej heller några specialister. En abnormt förökad sleinafsöndring kan förekomma vid en mängd olika sjukdomar, k vadan naturligtvis äfven botemedlen variera allt efier det organ, som är sjakt, och det sätt, hvarpå det är sjukt. — Någon allmän » förslemning » känner icke läkarevetenskapen till. Hvem har lärt er ett så heroiskt medel? På sin höjd kan detta användas några gånger, men då af läkare. Vänd er till specialist. Enligt allmänhetens tanke i alla sjukdomar, men i sjelfva verket i ingen. — Hvad vi tänka om » Botemedel mot förslemning », kan ni se af svaret på frågan 1). — Ja, om ni snür er för hårdt. — Till specialist i hudsjukdomar. Homo. Dagliga tvättningar med vatten samt mellan läggande af litet borsyrebomull. Tvättningar meu kallt vatten morgon och afton; i värsta fall 30° sittbad en gäng dagligun under några veckor. och andra menderas. S U C H A Innehållsförteckning: Sonja Kovalevski; en qvinlig vetenskapsidkare (med porträtt). — Jag vill ej i toner binda. Dikt af Birger Mörner. — I kras. Skymningsstämning belönad med 3:dje pris i Iduns 4:de pristäfling af Julia Klingström. — En modern qvinnosjukdom. Af Marta. — Tillkännagifvande. — Om vidskepelse och skrock etc. Af Dolly Roon. — Tre ting, — Arbetsdagar oeh hvilostunder. — Teater och musik. — Fröken Fine. Ett referat ur verkligheten. Af Georg Nordensvan. Thea B. Ingnid hvarje qväll en salva af 1 del faldt svafvel på 10 delar lanolin. Är ni i Öfrigt icke frisk, så är om ert förslag att i sommar besöka en badort intet annat än godt att säga. Nr. Tre delar vatten och fyra delar mjölk. Öka mjölken blott obetydligt, tills gossen blir ett half år. Först efter nionde månaden bor mjölken ges outspädd. Både mjölken och vattnet skola uppkokas, innan de blandas. Vilhelmina. Försök en salva af 1 del hvit prceoipitat på 10 delar vaselin, ingniden qväll och morgon. Kb.
M:t i underdånighet öfverlemnas, för att utfärdas, de sednare, så vidt de vinna K. M:ts Nådiga stadfästelse.» Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold: Vi hafva nu kommit till det vigtiga ögonblick, på hvilket den allmänna uppmärksamheten under de sednaste veckorna varit så lifligt rigtad. lag har en särskild anledning att deltaga i den strid, som nu kommer att inför R. o. Ad. utkämpas. Konst.-Utsk:t vid denna riksdag, af hvilket jag har äran vara ledamot, har nemi. från Rev.-Utsk:t och äfven från en och annan ledamot af R. o. Ad. utom detta Utsk:t, varit utsatt för ganska skarpt klander i anledning af dess beslut rörande de anmärknings-anledningar, som blifvit afgifna mot Konungens rådgifvare. Jag har hittills afhållit mig från den offentliga diskussionen härom, hufvudsakligen derföre att jag anser Konst.-Utsk:t enligt grundlagen icke hafva någon skyldighet att aflägga redogörelse för sina beslut i ärenden, sorn angå 106 § R.-F:n, men, då nu Bev.-I7tsk:t till grund för sin hemställan i den förevarande punkten har lagt en, efter mitt sätt att se, högst ovanlig tolkning af 57, 60 och 61 §§:ne R.-F. och derigenom, enligt min åsigt, utkastat en eldbrand i vårt konstitutionella lif, må det tillåtas mig att här yttra några ord. En Engelsk statsman lärer en gång hafva yttrat om den Engelska statsförfattningen, att magna charta är en ung man, som icke tål någon suverän. Dessa ord folio mig i minnet, dä jag första gången kastade mina ögon på Bev.-Utsk:ts förevarande förslag, icke derföre att dessa ord skulle kunna vara tillämpliga på vår statsförfattning, men emedan de möjligen kunna tillämpas på Bev.-Utsk:t. Detta Utsk. har alltifrån riksdagens början på ett framstående sätt tagit allmänna uppmärksamheten i anspråk.
Ack, syster, syster, kunde du ej straffa mig mindre hårdt?» Hon böjde sig fram och kysste den dödas panna. »Du tror det icke,» sade hon. »Du vet, att jag alltid varit dig trogen. Du vet, att jag älskat dig.» Hon påminde sig, att den döda nu var skild från detta jordiska och att det ej var ånger och vänskapsförsäkringar hon behöfde. Och hon läste ett par böner öfver liket, eftersom det enda hon kunde göra för sin syster var, att med fromma tankar stöda den flyktande andens färd upp till Gud. Därpå gick hon vidare, ej mer rädd för något, som kunde hända henne själf, men i obeskriflig ångest för det, som kunde hafva vederfarits hennes far. Då hon ändtligen kommit igenom de långa salarna i praktvåningen och stod vid dörren till sjukrummet, famlade hennes händer länge efter låset, och då hon funnit det, hade hon ej krafter att vrida om nyckeln. Då ropade hennes far inne från sitt rum och frågade hvem som kom. När hon hörde hans röst och förstod, att han lefde, kände hon det, som om allt i hennes inre darrade och brast och förlorade förmågan att tjäna henne. På en gång sveko henne både hjärna och hjärta, och musklerna kunde ej mer hålla henne upprätt. Hon hann ännu tänka på att detta kom sig däraf, att hon lefvat i sådan förfärlig spänning. Och med en egendomlig känsla af befrielse sjönk hon ned i en lång svimning. Donna Micaela vaknade ur sin vanmakt inemot morgonen. Då hade mycket händt. Tjänarna hade kommit fram från sina gömställen, och de hade gått efter donna Elisa. Hon hade tagit vård om det öfvergifna palatset, hade skickat efter polis och sändt bud till de hvites brödraskap. Och dessa hade burit Giannitas lik till hennes mors hus. Då donna Micaela vaknade, fann hon sig ligga på soffan i ett rum utanför hennes fars. Ingen var hos henne, men därinne hos sin far hörde hon donna Elisa tala. »Min son och min dotter,» sade donna Elisa snyftande, »jag har förlorat både min son och min dotter.» Donna Micaela försökte att resa sig, men hon kunde ej. Hennes kropp låg ännu kvar i dvala, fastän själen hade vaknat.
Stirs sednaste sammanvaro, har för Svenska folket varit smärtsam genom att se de olyckor, hvilka drabbat ett folk med oss så nära förbundet genom härkomst och vänskap; den har varit bekymmersam genom penningerörelsens Stockning. Utsigterna hafva nu ljusnat, men den förflutna tidens allvar kan icke dermed vara glömdt. Tackom ödmjukt en mild Försyn, som öfver vårt land hållit sitt skyddande hägn. Detta land har icke af naturen blifvit begåfvadt med glänsande lättvunna rikedomar; men det eger en rikare skatt, en bättre välsignelse uti sin kraftiga, redliga befolkning, och då i spetsen för detta folk står en Konung, stark genom folkets kärlek, trygg genom lagarnes anseende, kunna de gå framtidens öden till mötes i fast förtröstan till hvarandra. Af de frågor, hvilkas lösning vår tid fordrar, och uti hvilka denna Riksdag kommer att fatta beslut, äro flera af stor betydnlse för Fäderneslandet. Främst bland dessa står det förslag till national-representationens ombildning, hvilket Eders K. M. 22 Den 26 Oktober. i nåder täcktes under sistlidne Riksdag till R. St:r framställa, och öfver hvilket det tillkommer dem, att under denna Riksdag fatta afgörande beslut. Den utomordentliga vigten af detta beslut gör rättigheten att deruti taga del till en medborgerlig pligt af högsta betydelse, och R. o. Ad. känner djupt de förbindelser emot fäderneslandet, hvilka denna rätt, denna pligt medföra. Uti vårt Iand hafva sedan urminnes tider frihet och Konungamakt varit hvarandras bästa stöd, och om någon gång den ene af dem fått stå tillbaka, har innan korrt äfven den andra deraf lidit. Detta frihetens och Konungamaktens förbund — Konungens makt genom folket, folkets frihet genom Konungen, lagens herravälde öfver båda — har alltid varit, och skall äfven förblifva säkraste grundvalen för den Svenska samhällsbyggnaden. Med blicken stadigt lästad häruppå, med redlig öfvertygelse till ledstjerna och fäderneslandets väl till mål, är det R. o. Adtns innerligaste önskan, dess högsta ärelystnad, att så fatta sitt beslut, att det bäst befrämjar ett älskadt fosterlands sanna ära och lycka.
Jag för min del finner kommunerne, såsom bestående af dem, hvilka både skola underhålla och befara vägarne, och icke K. bef:de, böra tillerkännas rättighet, att besluta derom; ty om K. bef:de skulle, efter kommunernas hörande, besluta om tiden för våglagningen, vore åtgärden att höra kommunerne öfverflödig, då K. bef:de icke vore bundne af kommunernes afgifna yttrande. Här har blifvit yttradt, att den, som vore missnöjd med K. befidcs beslut, ägde att detsamma i laga ordning öfverklaga; men jag hemställer, hvartill en sådan klagan tjenar, då K. befides beslut vore i öfverensstämmelse med en af K. M. utfärdad författning. På grund af dessa och de af Gr. Posse, F., anförda skäl, tillstyrker jag bifall till betänk. Gr. Posse: Till någon förändring af mina redan yttrade åsigter har jag icke hemtat anledn. af de yttranden, hvilka här blifvit afgifna utaf icke med mig liktänkande talare. Jag är tacksamhet skyldig Hr Coijet, för det han erinrat mig en tilldragelse inom Malmöhus län och hvilken bevisar att en auktoritet på grund af 1818 års författning icke kan åstadkomma någon förening om lämplig tid för väglagningen. Genom Hr Coijets åtgärd inkommo flera ansökningar om K. befides medverkan till åstadkommande af förening om lämplig tid för väglagningen, och jag sökte äfven att bereda framgång åt saken, men vid sammankomsten motsatte sig en af häradsboerne föreningen, hvarigenom hela frågan blef om intet. Detta bevisar, att 1818 års författning icke medför det åsyftade ändamålet, och det vore derföre önskvärdt, att den af Utsk. föreslagna und. skrifvelsen måtte komma att afgå, på det att en lag ma blifva stiftad i den syftning Utsk. angifvit. Jag tror, att det vore både nyttigt och nödigt, äfvensom alt tiden för väglagningen bör vara olika för olika orter. Om jag emot Utsk:s förslag skulle göra någon anmärkn., vore det den, att Utsk. utsatt tiden för väglagningen om våren väl tidigt och om hösten väl sent i afseende på de norra länen.
O. §§ 29 Förslag till stiftande, ändring eller upphäfvande af grundlag, hvarom fråga och 75. endast vid lagtima riksdag må väckas, skall, sedan det blifvit af lag-utskottet hand ^ Ff ^8136 kunna S samma riksdag förkastas, men ej slutligen antagas. Kunna ej hamrarne om beslut åsämjas, förfaller frågan, derest den icke var af Konungen väckt och någondera kamaren hans förslag bifaller. I denna sednare händelse, så ock då kamrarne äro om bifall till ett förslag ense, skall det å nästa lagtima riksdag ånyo pröfvas. Varder förslaget dervid inom båda kamrarne, medelst bifall af mer än hälften utaf hvarderas samtlige ledamöter, antaget, blifver det Riksförsamlingens beslut. Hvad då icke med sådan pluralitet godkännes, förfaller; egande kamrarne ej rätt att uti hvilande förslag ändring göra. Ej må beslut öfver hvilande förslag intill annan riksdag uppskjutas, utan att Konungen och båda kamrarne om uppskof ense äro. § 125. Derest något förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af civil-, kriminaloch kyrkolag, sedan det vid två på hvarannan följande riksdagar genom endera kamarens afslag förfallit, under tredje riksdagen olörändradt åter förekommer, och detsamma äfven då af blott endera kamaren ailtages, skall deröfver sålunda omröstas, att, i båda kamrarne. den kamarens beslut, som bifallit förslaget, utgör ja-, och den kamarens, sorn förkastat detsamma, utgör nej-proposition; kommande det, som dervid erhåller liesta rösterne, att gälla såsom Riksförsamlingens beslut. För att vid sådan omröstning förekomma lika antal röster, skall i första kamaren alläggas och förseglas en sedel, hvilken, i händelse de öfrige sammanräknade rösterne utfalla lika, öppnas och afgör frågan. § 126. R. O. §§ 30, När, i fråga rörande ordinarie statsinkomsternes beräkning, statsutgifter eller 31 och 73. bevillning, eller angående Riksbankens eller Riksgäldskontorets förvaltning, inkom R
Sedan uråldriga lider har af Lappallmoge» inom Westerbottens och Norrbottens län lill Domare och Fogdar, såsom ersättning för hållande af ting och verkställande af uppbörd inom Lappmarken, blifvit erlagd en afgäld under namn af Näst, hvilken af hvarje lappskatteland och hvarje hushåll utgått med olika, lid efter annan förändrade belopp, inom de särskilda Lappmarkerne, dels i persedlar och dels i penningar. Denna afgäld synes hafva tillkommit på det sätt, att. till lättnad för Lappmarkernes invånare, hvilka förut måste färdas tili kustlandet för att der slita sina tvister och betala sin skatt, den reglering för omkring 200 år sedan vidtogs, att både ting och uppbördsstämmor skulle hållas i de särskilda Lappmarkerne emot det att innebyggarne åtogo sig Domrarnes och Fogdarnes underhåll under tiden för deras förrättningar och att fortskaffa dem under deras för berörde ändamål företagna resor. Uti §. 19 af Kongl. Instruktionen för Lappfogdarne af den 5 Augusti 1760 finnes visserligen föreskrifvet, att såväl fogdenästen som lappallmogens berörda skjutsningsskyldighet borde upphöra och fogden i stället ega att af hvarje hushåll, såväl af lappallmogen, som af skattlagde Bih. till ItSt. Prop. N:o 42- hemmans innehafvare, uppbära sex öre silfvermynt för resor och underhåll vid skattens indrifvande; men denna föreskrift har icke blifvit följd, utan deremot nästen utgått till vida högre belopp. Under åberopande hurusom ifrågavarande afgäld, den enda af sådan beskaffenhet som numera, sedan den närmast deremot svarande tingsgästningen blifvit afskaflfad, inom riket förefunnes, syntes mindre lämplig, enär den försatte tjenstemannen i en sådan ställning till parter och skattskyldige, att egennyttan hade stort spelrum och påtagligen äfven kunde uppträda med anspråk, hvilka mången gång svårligen läte afvisa sig, samt att det syntes lika betänkligt att upplifva stadgandet i Lappfogde-instruktionen om en viss kontant årlig afgift, som att bibehålla sjelfva nästen, har redan uti skrifvelse af den 10 Augusti 1S47 Kongl.
Kammar Collegium och Kongl. Kammar. Katten funno detta Bokslut icke allenast företrädesvis, utan äfven i möjeligaste måtto, svara mot Riksens Ständers härmed åsyftade ändamål, samt till den grad närma sig fullständigheten af hvad i räkenskaps-väg kan väntas, att, då blott den förändring gjordes, att alla intrader in Stat »-Utskottets B e tä n kand«n. 485 natura, som elei 3 finnas upptagne efter Kronovärdi , blefve redovisade till deras belopp för" vandladt efter markegång, foga mer återstode att finska af hvad sorn skäligen bor tillhöra eu Rikshufvudbok, hvars gräns och omfattning , till und0 gående af förblandning och förvillelse, borde inskränka sig till upptagande oell redovisande af alla de till penningar eller persedlar bestämde räntor ellc-r andre onera, som directe eller indirecte bidraga till fyllande af Stats anslaget; deremot andie bidrag af Staten, såsom afgifte.ne till Clereciet, Indeldte Arméens Nummerkarlars underhåll , Skjutsnings-tungan, väghållning m, m. borde till sina beräkningar blifva utan allt sammanhang med Riks-hufvudboken.