Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom länet finnes ingen grufva, men en masugn vid Igelbäcken och en dito vid Granviken i Undenäs församling af Wadsbo härad, samt följande jernbruk: Wadsbo härad Skagersholm med 2 härdar och 1,941 SkU. smide Fredriksforss » 3 » » 1,278 » » Forssvik » 4 » » 1,854 » » Åboholm » 2 » » 1,010 » » Lagersforss » 2 » » 1,010 » » Ribbingsfors » 2 » » 1,514 » Kåkinds härad Åreberg » 2 » » 750 » » Wartofta härad Ry forss 2 » » 900 » » Tidaholm » 1 » » 300 » » Annefors » 1 » » 300 » » hvaraf manufaktursmide! uppgår vid Forssvik till 196 SkU., vid Åboholm till 88 SkU., vid Ryforss till 500 Skd. och vid Tidaholm till 250 SkU.. Äfven finnas vid Madängsholm en räckoch en spikhammare, vid Kjellebecken, Slättäng och Tunarp en kniphammare samt vid Gårhult eller Kjellefall och Sätersforss allt i Wartofta härad en kopparoch plåthammare, hvilka verk dock Uro af föga betydenhet. Alun tillverkas vid Carlsforss 942 tunnor » Mölltorp 709 » » Kafvelås 626 » » Hönsäter 703 » Alunlillverkningen var dock större för några år tillbaka, då konjunkturen var gynsammare. Glasbruk finnas vid Bromö i Wadsbo härad med 31 arbetare och 40,600 R:drs tillverkningsvärde samt vid Årnäs i Kinne härad med 32 arbetare och 33,300 R:drs tillverkningsvärde.
Den t September. ning remikkeradt Memorial, angäende nödige inrätt» ningar och anstalter för fattige Barns upfödande samt Vencriffa smittans hämmande, har Utskottet med glädje omfattat detta tillfälle, att i ett ämne med sä rättwist anspräk pä Mcnniskowännens och Mcdborgs» mannens wcrksamma behjertande, af sä mycken wigt för den wanlottadc, lidande menskligheten, af sä myc» ken inflytelse pä Samhället och kommande Generativ» ner, fä npgifwa nägra allmänna grunder, hwarpä Utskottet anser det stora ändamälet, tusende olyckliges räddning, lämpligast kunna winnås. Och det skulle wara den sannaste tillfredsställelse för Utskottet, om, i werkstäliigheten deraf, desi uprigtiga afstgter för menskligheteus bätnad blefwo följde af den fram» gäng, som den allmänna wälwiljan sä ifrigt önskat ät desse Inrättningar. Det har länge utgjort en billig klagan hos ben rättsintc Medborgaren, att i tvärt Fädernesland inrättningar och anstalter af denna beskaffenhet blif, wit om icke aldeles försummade, likwäl wanwärdade eller lamt behandlade. Man skulle wäl, kanske icke utan skäl, kunna tillvända, att wi hafwa brist pä de tilgängar, som äro nödwändige för desse stags »välgörande stiftelser. Men dä i detta Land sä mänga exempel bcwisa, att det allmänna deltagandet blott behöft en rigtning, för att wara wcrksamt, dä sä . mänga medel till tvinnande af detta ändamäl finnas, som ännu aldrig warit pätänkte, mindre anwändc, sä skulle man dock kunna hoppas nägon framgäng härutinnan, i synnerhet om saken med nit och drift cmgreps och med nyttige och afpassade föreskrifter och författningar kraftigt understöddes. Dä Den i September.
(Fortsättning.) 27 gillet afgifven berättelse öfver af honom verkställd inspektion å Malmö hospital den 13 och 14 September 1863 har Utskottet inhemtat, att vid inspektionstillfället sjukantalet uppgått till 168, samt att Generaldirektören, efter noggrann redogörelse för hospitalets verksamhet och beskrifning å dess byggnader, vidare anfört, att, oaktadt alla de mångfaldiga förbättringar, som under sednare åren af Malmö Hospitalsdirektion blifvit vid hospitalet i alla rigtningar utförda, utfölle dock det allmänna omdömet om Malmö hospital särdeles ofördelaktigt, ett omdöme, som således ej vore rigtadt mot direktionen utan mot sjelfva anstalten, hvilken aldrig kunde, huru den än måtte ordnas och förvaltas, blifva annat än helt och hållet otjenlig för det ändamål, för hvilket den är använd. Skälen för ett sådant omdöme vore dels anstaltens läge i midten af en folkrik stad, omgifven af trånga gator och närliggande hus, dels byggnadernas beskaffenhet, utaf hvilka de flesta vore inemot 200 år gamla och uppförda för andra ändamål samt, oaktadt ofta upprepade reparationer, samtliga i bristfälligt skick, dels ock bristande utrymme, såväl inom hus för de sjukes ändamålsenliga vård och sysselsättning, som utom hus för beredande af tillfälle till arbete i fria luften. Af dessa förhållanden följde, att Malmö hospital vore behäftadt med sådana olägenheter och brister, att det ej allenast vore olämpligt och otjenligt såsom vårdoch kuranstalt för sinnessjuke och ej en gång kunde anses motsvara nutidens billigaste fordringar, utan ock att dess fortsatta begagnande för detta ändamål, enligt Generaldirektörens åsigt, ej vore förenligt med civilisationens, mensklighetens och den kristliga kärlekens fordringar.
BetänJtandent skola vara af så vidsträckt omfattning, att ea person omöjligen kunde dem medhinna, lön på Stat anslås för en Medhjelpare eller Skrifvare it hvarje LandtRäntmästare. Under medgifvande deraf att LandtRäntmä. stärne, såsom innehafvande en både ansvarsfull och sysselsättande Tjenstbefattning, böra vara så lönade, att de äga sin utkomst, har StatsUtskottet dock skolat härvid uplysa, att desse Tjenste, män, i jemförelse till vederlikar, icke kunna sägas vara så högst vanlottade, emedan de fleste UandtRäntmästaine njuta indelt lön samt dera* inkomst af det bestådda Remisslage! äfven åt. följer tiden och myntvärdet, enär vid det senaxes försämring, beloppet af detta lage okar sig i samma mån, som Upbörderne då måste stiga till högre summor. Denne jbandtRäntmästarnes inhomst eller Remisslaget har ej eller från början varit dem som lön anslagit, utan fastmer såsom en ersättning för besväret och de omkostnader som förefalla vid penningarnes remitterande. Men då likväl genom tidernes förändring Remisslaget blifvit att anse såsom utgörande en stör del af deras aflöning, synes det icke med billigheten förenligt, att LandtRäntmästarne, såsom skedt under senaste krigsåren, då behof varit af medlens utbetalning i orterne, skola sakna denne Inkomst å sådane summor, i synnerhet som deras besvär snarare är större vid medlens utlefvererande och redovisning i Länet, än då desamma afskickas till EmbetsWerken här i Stockholm. öiatsUtskottet har derföre ansett sig böra tillstyrka bifall dertill, att JLandtRäntmästarn» StatsUtskottets Betänkanden. hädanefter I hela Upbörden i LandtRänteriet med undantag likväl, såsom i de fleste I.änen tillförene ägt rum, for de medel sorn efter Stat till ständige Aflöningar i orten utgå, måga till. godonjuta Remisslaget, ehvad Penningarne skulle efter serskildte
Chefen för Ecklesiastik-departementet, Stats-rådet Genberg uppläste til! justering underdåniga förslag till följande, af Kongl.. Maj:t förut beslutade, nådiga skrifvelser till Rikets Ständers Slats-utskott; nemi: 2;o i fråga om anslag till kyrkobyggnad i Knäreds församling af Hallands län. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i nåder gilla, och befallde att, i enlighet dermed, nådiga skrifvelser, sådane de finnas detta protokoll bilagde, skulle till Rikets Ständers Stats-utskott afgå. Ex protocollo,. Gust. Ribbing.. Kongl. Majlis Md. Skrifvelse, N\o Ii. 5 N:o TI. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Juni 1851, kl. % e. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Stats-UtskoW angående utbetalning för åren 1848, 1849, 1830 och 1831 samt framgent af del vid 1847 och 1848 årens Riksdag beviljade bidrag till en pensions-fond för Borgmästare i Släderne utom Stockholm samt Kommissions-Landtmätare jemte deras Enkor och Barn; Gifven Stockholms Slott den 9 Maj 1831.
Likväl behöfver icke Capitalisten använda någon möda eller arbete för att erhålla Inkomst af sitt Capital. Deremot skall den , som äger Rörelse eller Egendom och med arbete och möda måste förskaffa sig inkomst deraf, genom en bestämd Lag 368 Den 24 Martn, f. m. vara förbunden, att ej allenast betala för sig sjelf, utan äfven för den förenämnde. Den idoge skall således betala för den overksamme* Ar detta rattvist ? Ännu mera : år det rättvist att tvänne grannar, som äga lika stora och lika goda Hemman, men hvarpå den ena Grannen är skyldig den andra sitt Hemmans halfva värde eller mera, skola betala lika Bevillning ? Den fattige betalar i detta fall för den rike. Aldrig kan en författning, som leder till dylika resultater, anses god och antaglig. Man förebär svårigheten att taxera Capitalisten och osäkerheten! om BevillningsSummans erhållande. Origtigheten af detta befarande hoppas jag kunna bevisa. Men jag frågar förut; äro dessa föreburna skäl så öfvervägande, att de kunna försvara en grym orättvisa? Om än Capitalistens afgift blir aldrig så liten, så är det redan en lättnad för den arbetande , som dessutom betungas med alla möjliga besvär Och kostnader. Jag kan derjemte omöjligen föreställa mig, att moraliteten skulle vara till den grad döfvad, att man skulle kunna bifara, att mängden af Capit lister skulle vilja, genom origtiga uppgifter eller ock genom rent nekande af förmögenhet, undandraga sig att efter rättvisans grunder underhjelpa Staten och den behöfvande. Mot ett sådant förhållande finnes äfven medel, och dessa bestå uti friheten för de Taxerande att calculera Capitalistens förmögenhet, dels efter hvad man derom kan äga kännedom, dels efter dess lefnads-kostnad, sorn till det hufvudsakligaste lätt kan uppgö ras. Den 24 Martil, f. nu 369 ras. Man skulle kunna säga, att detta vöre ett våld } men detta våld vore ej större än dt t, som nu sker, att uppskatta ett Hem-J mans värde, amingen efter godtycko, eller efter den ännu felagtigare grunden:
Hvad beträffar de af Frih. af Ugglas anförda skäl, till följe af hvilka han strängt vidhållit det förslag, att det erforderliga anslaget borde utgå Under 2:ne statsregleringsperioder i stället för under den nu kommande, kan jag icke finna annat än att detsamma stödjer sig derpå, att det skulle vara omöjligt att på 3 år anlägga en så lång väg, som den ifrågav:de. Då jag tyckt mig finna, att Frihm hyser intresse för att denna väg må komma till stånd, vill jag erinra honom om att det är ej blott på folkrika trakter, som man bryter väg. Vi hafva t. ex. sett jernvägen mellan Gede och Fahlun, hvilken går genom de mest obebodda trakter, byggas färdig på ganska kort tid, och jag är fullt öfvertygad derom, att ifall ifrågav:de arbete kommer till stånd, tillräckligt antal arbetare genast skall tillströmma. På så sätt tror jag verkligen, att jag kommer till ett motsatt resultat mot den värde Frihm, ithy att, om vi bara hafva penningar, vi ingalunda skola lida brist på arbetsfolk, och att således denna väg lätteligen kan blifva färdig inom 3 år. Skulle emellertid ej så inträffa, vore det väl ej så farligt, om företagets afslutande dröjde in på det 4:de. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag, med den af Hr Statsrådet Lagerstråle föreslagna förändring. Hr von Knorring: Jag har endast begärt ordet för att, med anledning deraf att mitt förslag i någon mån afviker från Hr Statsrådet Lagerstråles, anhålla att helt och hållet få förena mig med honom. Sedan öfverläggningen förklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan oförändrad, dels af Hr Lagerstråle bifall dertill med följtde förändrade lydelse: »att R. St:r, för anläggning af den föreslagna vägen från Öhrträsk till Fredrika kyrka och vidare derifrån till Åsele inom Westerbottens län, måtte anvisa ett an - 174 Den 5 September f. m. slag utan äterbetalningsskyldighet af etthundratusen rdr»: och dels slutligen afslag å merberörde hemställan.
Man hade nemligen bland de kraftigaste skälen för hela åtgärden anfört den olikhet, som egt rum ränlegifvarne emellan, i det de, hvilka allemnade sina skatter direkte till kronan, finge göra det efter markegångspris, under det andra, hvilkas afgäld girige till särskilda inrättningar eller korporationer, nödgades antingen leverera in natura eller betala efter gångbart, stundom högre pris. satt förhållande ofta nog inträffa, så att den kronan behållna räntan måste liqvideras efter det af Kongl. Kammar-kollegium förändrade priset, men den indelade lösas efter det oförändrade, af länets deputerade bestämda. Härförutan måste, då besvärsrätten troligen komme att af många enskilda åsidosättas, minst två markegångspris inom hvarje distrikt uträknas, af hvilka pris det ena då skulle bestämmas med afseende på kronans rätt, när deruti någon ändring skett och det andra för dem, hvilka åtnöjt sig med deputerades pris. Den oreda, som härigenom torde uppkomma, kunde emedlertid afhjelpas, så snart stadgadt blifvit, att de af en högre auktoritet bestämda förändringarne voro generela, hvarefter alla liqvider inom distriktet skulle uppgöras; och har motionären, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, föreslagit det tillägg eller förtydligande i de bestämmelser om Stats-Ulshollets Ullålande, Jtä 223. 7 markegångs-sättningen, hvilka redan med hänseende til! skatleförenklingen voro antagne, att de förändringar i årspris eller medel-markegångspris, hvilka i mer eller mindre enstaka fall af Kongl. Kammar-kollegium pröfvades rättvisa, skulle blifva gällande för hela det markegångs-distrikt, hvars föreslagna pris sålunda blifvit rättadt, och tjena till efterrättelse' vid alla de liqvider, som der lagligen och på grund af markegång borde uppgöras emellan räntegifvare och räntetagare.
Nu deremot hafva vi genom att följa det sednare systemet kunnat tillegna oss mycket, som för landets sanna intresse, och äfven ur blotta synpunkten af. dess försvar, är af högsta vigt. Må man i detta hänseende bland annat påminna sig hvad som blifvit uträttadt i fråga om jernvägar och öfriga kormnunikations-anstalter, telegraf-anläggningar, fängelsebyggnader, skolhus och undervisningsväsende m. m.; må man äfven ihågkomma, att, på den korta tiden af några decennier, rörelsen mångdubblats, statsinkomsterna (oaktadt många skatter förminskats eller försvunnit) ökats till mera än dubbelt, krediten blifvit stadgad: och om man tager alla dessa omständighetar i betraktande — hvaraf en stor del äfven direkt bidraga till försvarsverkets styrka — så tror jag för min del icke, att man har stor anledning att vara missbelåten med den riktning, hvari vi på sednare tiden användt våra tillgångar, helst vår geografiska belägenhet och öfriga förhållanden lyckligtvis tillåta oss att, utan uppoffring af våra intressen och vår ära, löija en mera passiv och varsam politik. Jag anhåller nu att lå öfvergå till den siste värde talarens yttrande ang:de frågan om kreditivets tillräcklighet. Denna dess egenskap att vara tillräckligt eller otillräckligt, beror helt naturligt på det afsedda ändamålet. Om meningen vore att nu genast anskaffa en ny flotta efter tidens fordringar; att uppföra alla nödiga befästningar; att ombyta all gammal, mindre tjenlig materiel; eller att mobilisera 50,000 man och derutöfver: då vore visserligen den begärda summan af 3 millioner i högsta måtto otillräcklig. Men detta är icke, och kan icke vara, ändamålet. Skälen härför äro klara: dels måste i sådant fall frågan hafva blifvit i helt annan ordning öfverlemnad till R. Stms pröfning-: dels medgifver icke tiden utförandet af dylika genomgripande anstalter. Den gjorda framställningen afser således endast att motsvara stundens behof, och att sätta Regeringen i tillfälle att kunna verkställa sådana åtgärder, som nu i främsta rummet erfordras för vår trygghet, och som af den hotande politiska ställningen i allmänhet kunna föranledas.
Af Herr Doctor Wallirij som yttrade: ”Jag reserverar mig emot förestående utlåtande af det skäl, att den fråga, hvarom Utskottet företagit sig att opinera, och som, genom pluralitetens beslut, blifvit framställd till Riks-Ståndens bepröfvande, enligt mitt förmenande, icke är af beskaffenhet att på ett för närvarande och kommande generationer tillfredsställande sätt kunna eller böra besvaras genom omröstning inom Representationen. Vöre också elementar-bildningen en gemensam besittning för hvarje individ inom densamma, så är dock lätt att förutse, det mången samvetsgrann, som väl inser frågans stora vigt och betydelse, men ej genom egen handläggning vid undervisning, iagttagelser eller studier, varit i tillfälle att för valet emellan Skol-metoder och organisationer bilda sig ett säkert och sjelfständigt omdöme, skulle befinna sig i en ganska plågsam ställning, om han detta oaktadt tvingas att uttala en mening — en mening, som han väl för ögonblicket kan öfvertalas att fatta, men hvarom den knappa tiden och de många riksdagsgöromålen ej tillåta honom att förvärfva öfvertygelse. Och då sannolikt pluraliteten inom Riks-Stånden befinner sig i sådan belägenhet, så vet jag i sanning icke, hvad en opinions-yttring i ämnet skulle bevisa, eller hvad afseende en vis och upplyst Regering möjligen kan anses^ derpå böra fästa. Sjelfva detta af Utskottet nu afgifna utlåtande synes mig öka betänkligheten. Då sjelfva det Utskott, hvilket det åleget att granska de remitterade motionerna, och som nu afgifvit sin opinion, icke haft eller gifvit sig tillräcklig tid för inhemtande af nödig kunskap om hvarken de äldre eller yngre läroverkens tillstånd och organisation, hvad kan då skäligen väntas af representationen i massa?
Om Handelns och Sjöfartens tillstånd, samt orsaken till dess förmenta aftagande, gäller hvad som är anmärkt i lika ämne för Wenersborg. Handtverkerierne äro icke serdeles betydlige, men förse likväl Staden och kringliggande Landsbygd, till en del, med handtverksarbeten. — Jordbruket går endast ut på att framalstra säd och foderväxter till husbehof, samt skötes med omsorg. På Stadens Torg och Tre årliga Marknader är tillförseln af spanmal och victualie!1 från angränsande delar af Dahlsland och Wermeland liflig, samt mer än tillräckeligt motsvarande consumtio - r % lien inom Staden: För hvad som öfverstjuter infinna sig dock gemenligen afnämare frän tillstötande Skogsoch Bruks-trakter. Stadens tillvarelse är således icke utan vigt för Landsbygden deromkring, genom befordrande afsättning på producterne af dess cultur och näringar. Af Undervisnings-Verk har Staden allenast en Pedagogie, med Stadens Comminister till Lärare; Men hus är uppbyggt för en högre Apologist-Schola, eller Lägre Lärdoms-Schola, att öppnas så snart allmänna anslaget dertill blifver fastställdl: En Ve.xel-undervisnings-Schola är äfven i fråga till inrättande. — För Sjukvården är Stads-Läkare anlagen och lönad. Fattigförsörjningen, under tillsyn af Magistraten och visse Comitterade, hestrides från en för ändamålet samlad mindre Cassa och för öfrigt genom sammanskott af Stadens Invånare. Stadens Drätsel-Verk njuter i årlig inkomst af fastställde Sjö— farts-afgifter, nemligen Hamnoch Vågpenningar, 282 It:dr 24 Skill., efter medel-beräkning. Med afseende på Länets samtelige Släder, hör sluteligen underdånigast anmärkas, att, oberäknadt den Reseoch Gårdfari-handels-rättighet Borås och Ulricsehamn efter serskilde Kongl. Resolutioner utöfva, hafva Städerne inom delta Län icke nås;ra uteslutande privilegier, men tillgodonjuta likväl de
Det låg något manligt, något viljekraftigt öfver honom, som hon ej var van att se, som hon ej trott sig finna hos honom, som var sympatiskt för henne. — Jag kan inte ge er något hopp. — Nej, det förstår jag, det är inte meningen att binda er, tag bara inte bort den känsla, som uppehåller mig, att det kanske kommer en stund i ert lif, då ni märker, att ni tryggt kan anförtro er åt mig, om den stunden kommer i morgon eller om många år, så skall jag prisa den, som den lyckligaste i mitt lif. Säg bara »kom», det är tillräckligt, lofva mig det! — Ni förstår ju att jag — Ja, jag förstår, men så länge ni inte är bunden har jag hopp. Jag begär inte mycket. Ni är ju fri, fullkomligt fri tills edert hjärta talar för någon annan — eller för mig Rörelsen hade gjort honom vältalig. Han letade ej efter ord, som han annars brukade. Nej, det var ej mycket begärdt. Hon hade ju gifvit honom ett klart och tydligt besked, ville han så hoppas på en förändring var det ju hans ensak. Det var väl helt naturligt att en så pinsamt känslig natur ville uppehålla sin själfkänsla med ett om än aldrig så obetydligt hoppets ord. Han fortsatte: — Lofva mig, att ni skrifver det där enda ordet »kom», om ni vill låta mig komma. Jag skulle aldrig få mod att fråga er igen — att riskera ännu ett afslag — ett afgörande. Lofva mig det! — Ja. — Tack, tack. Han ville säga något mer, då han afbröts af ett häftigt hostanfall. Han sade att det var något nervöst, något som kom öfver honom, då han var upprörd, men Edith kunde ej låta bli att tänka, att så måtte hans mor ha hostat. Han kunde ej tala på en lång stund. De röda fläckarne brunno på kinden. Edith blef ängslig. — Kan jag göra något för er? Ett glas vatten — Nej, det går genast öfver — jag är inte van vid Han steg upp och stälde sig vid fönstret tills hostanfallet var öfver. Så kom det ett sakta: — Förlåt mig, om jag skrämde er. Jag har inte hostat på länge. Tack för att ni låtit mig få tala vid er. Det har varit svåra dagar dessa sista.
N:o 30. för Warberg. A. F. Ericson. l. s. N:o 33. för Köping. Oskar Schenström. N:o 201. för Bergsbrukens 2:dra Valdistrikt. J. F. Björkman. N:o 21. för Linköping. A. F. Nordwall. L. S. N:o 23. för Carlstad. N:o 231. för Bergsbrukens 3:dje Valdistrikt. Fr. Leopold Nygren. E. G. Danielsson. L. S. N:q 25. för Halmstad. Göran Hammar j:r. L. S. N:o 28. för Wenersborg. C. G. Fridstedt. L. s. N:o 31. för Arboga. Carl J. Stolpe. L. S. N:o 34. för Wexiö. B. Hjort. L. S. N:o 26. för Helsingborg. F. Rooth. L. S. N:o 29. för Sundsvall. A. O. Wallenberg. N:o 32. för Christinehamn. J. G. Wennerström. N:o 35. för Söderköping. C. E. Embring. N:o 30. för Hudiksvall. A. O. Wallen be ,o N:o 37. för Mariestad. Carl Hasselrot. L. s. N:o 38. för Sala. L. R. Kistner. N:o 39. för Wadstena. Gust. Lallerstedt. N:o 40. för Hedemora. A. F. Boman L. S. N:u 40^. för Bergsbrukens 5:te Valdistrikt. J. Wahlström. L. s. N:o 41. för Söderhamn. Carl J. Stolpe. L. s. N:o 43. för Umeå. G. P. Rönblad. L. s. N:o 43. för Piteå. N:o 44. för Lulea. I. Bodell. N:o 45. för Eskilstuna. N. F. Heljestrand. L. S. N:o 40. för Lidköping. Carl Hasselrot. L. S. N:o 47. för Eksjö. A. F. Nordwall.
Earnjarderoben Redaktör E y r å: kr. » » » 5: 5: 3:;;: Klara södra kyrkog. Allm. tftlef. Utgivningstid: F R IT H IO F HELLBERG. Nordlijia. Aktiebolag. hvarje fredag. 70 Öre p r n o n p. - r a d. Lillie Hegermann-Lindencrone, född Grenough. haft glädjen och ännu för icke en m å n a d medlemmar det Oscars födelsedag vårt land, på festglädje dagarne Åt ven Posse och och grefvinna, grefvinnan samt tyske grefvinnan ministern von Steinburg, balen hos ministern vier soarén hos o c h fru bankdiWallenberg. utöfvar — på på svenska sinmödernet från Frankrike, föddes fru mann Lindencrone i den tiga fabriksstahandelsoch den Boston Hegerviki Norra Amerika. Af sin far ärfde hon sin mor namnet namnet hela det civiliserade ske stamfader, öfver G r e n o u g h, af Fay, kändt och aktadt i A m e r i k a, af sin som pä 1 tiO0-talet till A m e r i k a, n a m n e t L i l j e, ligadt till Lillie och i denna samhet, kulminerande sventibus, gaf flyttade dande landvinningar förkvinnform inom Den dottern prinsen, i rakt nedstigande led. Mau framtid den snillrike spanske förespådde som för en hon ändå Hegermann-Lindencrone vid 17 dande — denna frestande utplomater och officerare, b l a n d större en populäre lysande sångerska, men års å l d e r ö f v e r g a f sikt henne mästamest redan lockelse: platsen unga damer själf. Bifallet v a r d e t m e s t efter föreställningens från lämnades, som frikostigt företrädesvis mecenatskap Bosatt i mot dess utöfvare.
Krsmställes om viss ersättning gullmi krän en» sillän, oell sntäges llet 5 <ken änclr»; vsrs 6en ökverenskomwelss gällsnäs. Ksn ej ökverenskommelse trälkks om er»3ttni> »en, clä skäl! krägäir lrärom prökväs äk serskilä l^ämncl, som vill IIncler-llätt, i lien ort, lier jorelen eller lägenlreten ligger, tillsättes, slä sätt Irär imtlän städgä.s; äock gängs lreslutet om joräens ellsi' lägenlretens snvänääirlie utsn lrincler äk ersättniugskrägän, i ve, kställiglret, när konungen etet nölligt tinner." § 2. "Oöres