Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Del stöd man i 69 §:n Reg.F:n trott sig finna mot en sådan inskränkning i Ständernes rätt, kan jag icke medgifva. Denna § talar endast 0111, huru man skall förfara, då i RiksSltns plena uppstå betänkligheter att antaga hvad StalsUtsk. tillstyrkt; men der står ingalunda, att Ständernes beslut uti de i samma § nämnda frågor skola tjena till efterrättelse mera än R. Sits beslut i allmänhet. R. St. besluta i mångfalldiga ärenden, hvarom 75 §:n Riksd.Ordn. talar, men besluten erfordra Konungens sanction för att vinna den kraft och verkan de åsyfta. Det är endast vissa af Ständernes beslut, t. ex. de rörtde bevillntsoch bancoärenden, som tjena till efterrättelse utan K. sanction, men i andra frågor fordras ändra Statsmaktens bifall. — Det är äfven anfördt, att hvad 77 §:n Reg.F:n omförmäler, skulle innebära ett stöd för den ensidiga tolkningen af 57 §:n, men sådant är alldeles ogrundad!. 77 §:n talar blott oin, att Konungen ej äger rätt att utan R. St:s samtycke genom försäljning, förpantning eller gåfva eller på något annat sätt Kronan afhända de densamma tillhöriga lägenheter. Der står icke, att Ständerne ej skulle kunna afhända Kronan dessa lägenheter, emedan det var otvifvelaktig! förut. Der står, att Kronans lägenheter skola förvaltas efter de grunder R. St. derom föreskrifva, men ingalunda att Ständerne kunna afhända Staten dem: och då nu 8 i §:n så bestämdt förklarar, att hvarje grundlagsbud skall efter dess ordalydelse tillämpas; så tycker jag för min del, att det är fullkomligen ådagalagdt, att 07 §:n ingalunda kan utsträckas till någon tydning utöfver desfi bokslafliga innehåll. Jag får instämma med de l-edamöler, som yrkat återremiss, och anhåller att, så väl i afseende på sak som form, Utsk. D c n 8 April {. m. i43 täcktes fasta uppmärksamhet på de gjorda anmärkningarna.
Ständet tagit i öfwerwägande och kill alla delar blfaller hwad Stais - Utskottet anfört, icke mindre om förbrukningen af Utländska waror och indragning af ämbeten och tjenster, än hwad z:djs och 4:de puncterne innehalla, rörande oskattlaggda Boställen och tandt-Mäleri,Staten. Be - Den z Ianuarii. 6y Beträffande i och 2 punccerne, dels om de ä wista Pastors-Bostauen bcfinrellga större Skoqs-rymder, dels om flera sa kallade Boställen igr Prester, skåpet Z nagra veter i Riket, finner Prest Smndet den sörcstagne undersöknmqen sä myckec mindre nödig, som gällande Försaklningar Magga Prrsterffapet en oqwald besittningsrätt af de med deras Boställen saknade förmaner as hwad namn och egenstaper de mä wara. Hwad ater widkommer fragan om st re Boställen , som til! en enda Embetsman äro anstaqne, vesta de af magra smärre Hemmansdelar, hwilka blifwit i de mindre odlade Landsorter Presterffapet tilldelte i förening med H.iswud, Bostället, som i äl, dre tider warit och annu aro af den swaga beffaft senhet, att innehaswaren deras ej kiiiinat hafwa st->, nödiga bergning; äiwensom det är nogsamt bekant, att defie Boställen kiPammantagne esomoftast i afkastning och inkomster näppeligen smara emot ett helt hemman i Le mera frugtbara orter. De nu nämde omständigheter inträffa aswen med flera indelningar wid andra EmbekSmanna-Eorpser, som hafwa atffiliige sä kallade Augmentcr, dels os Hemmans-delar, dels af penninge-räntor, eller waru.persedlar. I anledning häraf schuer Preste Skändet sig ej kunna bifalla till hwad Höglofl.
Ett Dictamen af Friherre Mannerheim, Lars August, angående tillökning'och användande af den åt Lag Comitéen anslagna summa. Ett Memorial af Herr König, Pehr, angående förhöjning af Landt-Rentrnästarnes Remiss lage. Statssamt BancotJtskotten .- Ett Memorial af Herr Tornerhjelm, Adolph Fredrik, om nödvändigheten af Malmö Discont* fortfarande. Ett Memorial af Herr König, Pehr, angåen.» de inrättandet -f nya Disconter, sedån Octroyefne för de varande tilländalupit. Stats, samt BevillningS-Uts/totten.- Ett Dictamen af Grefve I.illjencrantz, Johan Wilheim, angående förbättring i Häradsskrifvarnes inkomster. BevillningsUtskottet.- Ett Memorial af Herr Marks, von Wurtemberg, Deh tr> Maj. 259 berg, Rustaf Adolph, angående nedsättande af afgiften for Krut, sorn till Kongl. Majit och Kronan åflem rias* Ett Memorial nf Herr Pahlman, Otto Fredrik, angående förhöjning i Post-Taxan. Ett Memorial af Herr Stråle, Carl Fredrik} angående åtskilliga tillägg och förändringar i Chair* tte Sigillatte-Föfofdningen. Lag. Utskottet .■ Ett Memorial af Friherre Stael von tfoh Stein, Corfitz Ludvig, angående deras ställande under Värfning» - Placaiet, sorn med åverkan å skog beträdas. ■ , - i r* Ett Memorial af Friherre Åkerhjelm, Carl, förande ändring i Lagens stadgande} angående Vattens uppdämmande. Ett Memorial af Herr Von Engeström, Jo* han Daniel, angående ändring i vissa stadganden i afseende på Fataliers bevakande. Ett Memorial af Herr Ankarloo, Oiof, rörande medel till förminskning i antalet af Rättegångar. Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Ulskottrt.
Så erinrar jag mig ett kapell till höger om ingången i Madelaine-kyrkan i Paris, huru det var ett fullkomligt orangeri af blommande azaleor, kamelior, rosor och liljor framför alt. ret och dessutom alltid strålade af stor illumination af brinnande ljus. Det förefaller temligen prosaiskt att se dessa krukväxter med papper omkring direkt flyttade från blomstermarknaden utanför och in i kyrkans kapell. Däremot kunna andra anordningar af blommor i kyrkan eller för kyrkan ofta göra intryck af en omsorgsfull tillredelse för ett högtidligt tillfälle. Så har det till exempel i många af de små italienska byarne varit brukligt att blomsterströ gatorna, där en procession skulle gå fram. Genzano var särskildt berömd för förmågan att på det mest konstnärligt utsökta sätt blomsterlägga sina gator. Man måste kalla det blomsterlägga, ty blommorna ströddes icke löst, utan lades som tjocka mattor af afrina blomblad i mosaik, som bildade tafior. En målare, som en gång var närvarande vid en sådan fest, berättade mig, att en man utanför sin dörr lagt en madonnabild af blomblad och därtill bildat en bakgrund af stärkt gula blommor. När han var färdig, stod han länge och betraktade sitt verk, som om det varit något, som icke behagade honom därvid. Ett ögonblick gick han in i sitt hus och kom ut igen med en korg, full af lilas-färgade lavendelblommor, som han sakta strödde öfver den guldgula bakgrunden, så att den lysande effekten mildrades, och målaren, som var vittne därtill, sade mig, att det utan tvifvel var den vackraste förbättring han kunde ha gjort. Samma lust, som nu tycks vara genomgå- ende, nämligen att låta blommor verka genom att samla dem i stora, likartade färgmassor, ser man också tydligt i alla våra offentliga anläggningar och i större privata trädgårdar. Blomsterplanteringarna äro ju också här ett slags mosaik, där icke någon växt får bli högre än den andra, utan allt hålles inom vissa stränga gränser, och blommorna nyttjas som färgfläckar till att bilda vissa figurer.
Den nu föreslagna eden innehåller i alla fall, såsom ock llr Printzensköld påpekat, allt hvad en samvetsgrann menniska kan upfylla, och då icke något kryphål kan upstå, hvarigenom en person skulle kunna dagtinga med sitt samvete och påföra en individ större eller mindre beskattning, än han anser honom böra draga, så är ju allt gjordt för att bevaka kronans rätt och försäkra samhället att hvar och en icke påföres större beskattningsbelopp än hvad han i sin mån bör vidkännas. Frih. Alströmer: Jag ämnar icke ingå i jemförelse emellan ofullbomligheterna uti andra eder; just för alt slippa samma ofullkomlighet uti den nu ifrågavar. eden, som linnes uti de flesta andra, har jag föreslagit en förändring tili denna. Hvad okunnighet och vårdslöshet beträffar, sä om man befarar någon sådan, tror jag sådant vara tillräckligt förekommit, då man uti eden förbundit sig att iakttaga Bevillms-förordms föreskrifter, hvaruti dess 65, 66 och 107 §§ inbegripas, som tydligen visa hvar - Den 16 Maj. 503 lill en taxeringsman genom eden färbundit sig, och undanrödja hvarje ursäkt för en genom vårdslöshet förorsakad okunnighet. Hvad Gr. af Ugglas yttrat, om dem, som genom eden ansett sig förhindrade att ingå i Taxerings-komilée, vidlåder väl äfven den nya eden, ty den är på samma sätt omöjlig, ja t. o. m. svårare all. fullgöra; ty här har jag förbundit mig, att upbjuda milt förstånds yttersta förmåga, för att finna den fina, för menskligt öga osynliga, linea, som bestämmer gränsen emellan kronans och den skattskyldiges rätt, sä att denna ej det ringaste öfverskrides hvarken åt ena eller andra sidan; och sålunda fortsätter jag min anhållan ali R. o. Ad. ville antaga den af mig föreslagna förändring uti denna § att ordet, upsåtligen, insättes i densamma. Hr Aminoff: Gr. af Ugglas har upgifvit att det funnits prester, som af samvetsgrannhet funnit sig förhindrade att emottaga förtroendet af att vara taxeringsman, emedan eden varit svår att efterlefva.
Talmannen gick ett steg närmare, satte händerna i sidorna, rätade upp kroppen, som han likt en skruf förstod att bugta upp eller ned, allt efter behag, antog en min af söthet och höjde rösten tills den kom upp en god oktav högre: Sakari ser bra ut, då han om söndagarne går i kyrkan. Han umgås med befallningsman, som vore de jemngoda! Han är bättre än skomakarn, det kan hvar och en se, fastän skomakarn är tio år äldre! Sakari sköter sig väl, han! Han är en god menniska dessutom. Beskedlig mot kreaturen. Aldrig skall han slå henne, ifall hon inte tredskas alltför mycket. Han tar inte till käppen i onödan, om hon inte latas alldeles för fasligt. En bättre måg kan ni aldrig få. Seså far, upp nu, lossa på penningpungen och säg till mor om en sup! Nu är det sagt hvad som skall sägas. Eller vill ni höra ännu mer? Antti strök håret från ansigtet, nickade uppmuntrande, och Juuso fortsatte: Nå, en rigtig arbetsmyra är han dessutom! Han super inte mer än de andra och har aldrig varit en sådan qvinfolksfångare som mången annan här i socknen. Jag kan gå i god för att han blir en bra man åt flickan, en man som inte lägger tyngre lass på henne än hon orkar draga. Han skall inte skicka henne på ärende till bys i oväder, som somliga pläga göra. Och får han Leena, så skall han sy edra kläder för intet, fader Antii! Nå, se så, nu säger ni ja och amen, icke sant? Fram med ert svar; det är er tur att tala. Under allt detta satt Kalliola-husbonden och skrapade sig i håret. Pipan hängde slocknad i hans mun, och hans rödkantade, men stora ögon stirrade osäkert i rymden. Värdinnan stod lutad mot spiseln och petade med fingret i den sotiga murens springor, medan hennes syster med en påfallande ifver tycktes försöka att med spinnrockens surr öfverrösta Juusos i predikoton och med ljudlig stämma hållna tal. Och Leena? Det tycktes, som hade hon intet med saken att skaffa.
Hr Printzensköld: Gr. Gyldenstolpe måtte hafva besynnerliga åsigter om polisstadgandens natur i ett samhälle, eftersom han förmenar, alt öfverlrädelsen af ifrågavar:de förbud måste i lagskipningens, eller rättare, polismaktens ögon betraktas såsom ett verkligt brott. Det finnes ju otaligt många handlingar i samhällslifvet, som i sig sjelfva icke äro i ringaste mån af brottslig art men hvilka likväl lagstiftaren måste belägga med böter, emedan dessa handlingar dels kunna gifva anledningar till brott eller till olyckshändelser eller äro i allmänhet stridande mot god ordning, mycket annat att förtiga, och sådana handlingar stämplas icke i något land med benämningen af brott, utan anses de såsom förseelser eller förbrytelser emot stadgade polisföl fattningar. R. o. Ad. har ju t. ex. i den stadga, som blifvit antagen för vidmakthållande af ordning och skick under öfverläggningarne på detta rum, ålagt Gr. Gyldenstolpe att böta ett visst belopp i händelse Gr:n skulle efter öpnadt plenum stödja sig emot skranket kring Landtmarskalksbordet, men icke anses Gr:n af R. o. Ad. såsom en förbrytare, i fall Gr:n händelsevis skulle göra sig skyldig till en sådan förseelse och derföre blifva pligifälld. Jag medgifver således gerna, alt det icke är något brott att besöka en främmande gudstjenst, men lagstiftaren har funnit lämpligt att genom ett stadgadt ringa bötesbelopp söka förhindra sådana besök, emedan de kunna inleda personer på en bana som kan sluta med begåendet af ett verkligt brott, eller affall från den antagna statsreligionen, hvilket brott är belagdt med det svåra straffet af landsförvisning. Således inses lätteligen att en klok lagstiftare måste genom förbud och böter belägga vissa handlingar, hvilka i och för sig icke äro brottsliga men kunna föranleda andia handlingar, som blifva det och såsom sådana hårdt bestraffade. Handhafvandet af dylika praeventiva stadganden tillhör derföre vanligtvis icke den lagskipande makten i samhället, utan polismyndigheten.
Skrytet att vår ställning är så lycklig, och att våra penningar stigit och stiga i värde, må låta härligt för vissa öron; men få torde kanske eftertänka, att våra utskylder, tjenstefolksoch andre aflöningar merdubblat sig emot hvad de voro för icke många år tillbaka, då coursen var lika hög som nu, hvartill ytterligare kommer den olyckliga omständigheten, att lefnadsbehofven dagligen ökas genom den under denna tidpunkt bland alla samhällsklasser öfverhandtagande luxen. Genom våra penningars förbättrande hafva capitalisterne förtjent betydligt, utan att ta5 H. i4 2io Den t5 December e. ra. ga i beräkning tle höga räntor jag förut nämnt, och den skuldsatte i samma nion förlorat. Jordbruk och all annan rörelse måste i följd häraf aftyna i brist af penningar, och slutligen ännu mera i brist af sjelfägande brukare. Sådan är den lyckliga ställning, hvarom man obetänksamt ordar så mycket. Det linnes troligen intet Land, som bar så många slag af allmänna Cassör, som Sverige, och likväl omtalas inrättandet af ännu flera. Alt dessa Cassör genom den höga 6 procents räntan, som de äro berättigade att beräkna, skola tillväxa och slutligen Uppsluka alla capitaler, kan man lätt inse. När nu inga penningar mera kunna till räntors betalande anskaffas, (ty huru många landtegendomar afkasta 6“ procent, sedan deras dryga onera utgått) blifver det en gifven följd, att capitalerne uppsägas, och säkert blifva Cassorne ägare af de fleste egendomar, som der äro pantsatte, så att vår mesta jord skall blifva deras tillhörighet. Detta förhållande synes mig bebåda stora olyckor för framtiden, och jag inser ej mer än en enda fördel deraf, den nemligen, att en mängd öfverflödige Embetsman kunna på dessa af Cassorna till be - Den i5 December e, m. an sittning erhållna egendomar såsom förvaltare emplojeras, och kanske någon äf de förra ägarne äfven blifva gynnad med en sådan befattning. Jag måste emedlertid erkänna, att jag för min egen del icke äger förmåga att uppgifva något botemedel emot dessa kräftartade Cassors vidare kringfrätande.
Stigen, han måste följa, slingrade mellan blommande busksnår och omkring kala, rödspräugda stenkullar. På en half minut var han framme. Ja, där stod den gamla fältslangan på sina tvänne klumpiga hjul och med den groft timrade, järnbeslagna lavetten ännu stadig och aktningsbjudande. Men dess fruktansvärda eldgap hade nu längesedan tystnat. Det regnade gula blommor öfver kanonen och grensle pä densamma satt en ung gosse, som jublade af fröjd, under det en smärt flicka stödde ena armbågen emot kammaren och liksom smekande lät handen glida öfver den mörknade metallen. Vandraren hade stannat helt häpen. Då han tog ett nytt steg framåt, upptäckte han ett äldre par, som slagit sig ned på en liten bänk under guldregnsträdet. Han stannade då på nytt. Men den gamle mannen, som fått ögonen på honom, reste sig upp och sade med vänligt tonfall: » Låten ej oss skrämma er, min herre. Vi äro turister, såsom ni, och ha kommit på värt ärliga besök til. en gamnia. familjeklenod. » Och då han märkte, att den unge främlingen såg förvånad ut, fortsatte han leende: » Ja, jag menar denna gamla kanon. Den blef orsak till att en dotter af vår släkt, jungfru Adelheid till Falkenheim ocb Preslau, blef gift med en tapper, svensk officer-, sedermera öfversten baron Ragnfast Urevärn* » Miu stamfader, » utropade den unge mannen. Flickan vände sig om och riktade på honom ett par ljufva, blå ögon, den gamla damen steg skyndsamt upp ocb närmade sig, gossen tystnade med sitt jubel, och mannen, som först tilltalat den unge svensken, kom emot honom med framsträckt hand. •Då äro vi ju fränder,&gt; utropade han. » Fvänder, på mycket, mycket långt håll, visserligen, men ändå frän der ... särskildt här, vid denna gamla kanon. Och nu må jag presentera: ruin hustru, Irniegaid, född von YVolten, min dotter Adelheid, min son Otto — jag själf, pensionerad generalmajor. » » Mitt namn är Kagnfast Uvevävn, » svarade den unge mannen.
» Jag är en gammal gumma, som icke var med då krutet fanns upp, som icke gått genom något seminarium och ej bevistat några föreläsningar om kvinnans emancipation. Men jag har varit bland ryssar oeh kossaeker, har genomgått lifvets stränga skola, och föreläsningar har jag hållit själf — i barnkammare och kök. » Så börjar Constance Hultin sina » barndomsminnen från Åland » *, där det nämnda mötet med ryssor och kossacker ägde rum under kriget 1808 — 1809 och vid så späd ålder, att den lilla mera skrämd än smickrad mottog den barnkäre, svartmuskige Kullneffs smekningar. Dotter af kyrkoherden Wännman och född i Hammarlands prästgård den 21 december 1803 var det i den åländska prästgårdshagen, som hennes lifs stora kärlek, den till blommorna, väcktes. När 1809 Åland jämte Finland gingo förlorade, flyttade Wännman till Sverige, där han tillbragte några orofyllda år under ansökningar om ett pastorat. Han saknade ej de då oumbärliga » relationerna »: han var hofpredikant oeh f. d. lärare hos drottning Fredrika Vilhelmina samt hertiginnan af Sö- dermanland m. fl. i det vid århundradets början så moderna harpspelet, och hans hustru hade förnäma släktingar. Wännmans behagliga yttre, fina bildning och musikaliska talang hade nämligen förmått en karaktärsfast och ståtlig skönhet, grefvinnan Sofie Cronhjelm, * Se N. T. för 1865 och 1867 (» En svensk småstad för 5 0 år sedan ».) att besegra dåtidens sega ståndsfördomar för att bli den ofrälse hofpredikantens hustru. Men pastoratet lät dock vänta på sig, och under tiden invigdes döttrarna i hufvudstadens flickpensionsbildning, hvarvid största vikten låg på danslektionerna för en operadansör. Ändtligen kom faderns utnämning till kyrkoherde i Vimmerby, och i dess fridfulla prästgård tillbragte de fyra flickorna Wännman från 1811 sin lyckliga ungdom. Föräldrarne ägnade sig båda åt deras undervisning, och den lilla Constance, som framför de andra ärft faderns musikaliska begåfning, hade börjat spela, då hon var så liten, att hon måste stå bredvid harpan.
I anledning af hvad Revisorerne ,i denna punkt vidare och i andra punkten anmärkt: att Stipendie-Inrättningens inkomster kunde och borde för framtiden betydligen ökas; att endast omkring hälften af behållna inkomsten blifvit för Inrättningens engentliga föremål, eller underhållandet af obemedlade studerande ynglingar, använd; — 455 alt förvaltningskostnaden, innefattande, bland annat, aflöning till Gymnasie-Bokhållaren med 675 R:dr årligen, syntes kunna betydligen förminskas, helst Stipendiefonden, ehuru med egna tjenstemän försedd, måste, såsom enskild kassaförvaltare, begagna Landt-Räntemäslaren härstädes, hvilken för denna befattning åtnjuter uppbördsprovision med 2 procent; och att, oaktadt Enkefru Margaretha Hvitieldls, den 22 Januari 1664, upprättade testamente i tydliga ord innehöll, huru donationen borde användas, dock arfvoden till Lärare med flere vid härvarande Gymnasium, äfvensom bidrag till Gymnasic-Bibliotheket, årligen utgått af Stipendie-fonden, — anse Kuratorerne sig endast böra i underdånighet fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå: alt Slipendie-Inrätlningens inkomster beslå dels uti arrenden för säterierna Åby, med afvelsgården Toftestad, samt Sundsby, med afvelsgårdarne Åker och Djuphult; hvilka egendomar, enligt Kongl. Brefvet den 8 Mars 1815 och sedermera af Kongl. Majit i nåder meddelade särskilda föreskrifter, blifvit på offentlig auktion tili den högstbjudande bortarrenderade, dels uti de af inoch utsockne-frälsehemmanen utgående, från uråldriga tider tillbaka bestämda, lremmansräntor och de afgifter, som för nämnde hemmans befrielse från skyldigheten att utgöra dagsverken till säterierna blifvit i högståberopade Kongl. Bref fastställda, dels uti grundskatt för
Saa bar hiiii sin tunge Lidelses X o r s med eu sand Christens Taalmod og Heiigivelse indtil Dsden stille og fredeligt lukkede hendes 0jne fra al Livets Jainmer Mandag d. Men vi, der af heiide hm laxt sasa meget, og i hende, har tabt saa meget: mantte vi Alle d hoiide have laxt det Stsrste, det Usigelige: clen iiovervjndelige Kraft, der ligger - ikke 1 Livsglzedeus Styrlce og Idealitetens ~kjcloh6ds~lacle, thi de kiies af Sygdorn og Dsd, men. i et giidfyldt Indre, der er » from og fri i sine Tankers Bige, og som ingen Sygdoin og ingen Dsd lcan besejre. Fred over lieiides velsigaede Minde! Är kvinnorörelsen berattigad? För den, soin lik mig under 40 år med städse vaket intresse följt kvinnofrtigans utveckling, s&amp;vd i hemsom i utlandet, företedde den diskussion öf ver. » Kvinnans uppgift och stallning i samhallet », hvilken, föranstaltad af föreningen D Studenter och arbetare D, söndagen den 1 2 april hölls i Landtbrnksakademiens sollenitetsssal, mycket som var af gliidjande, men äfven annat af oroande beskaffenhet. CXidjande var det, att tl8nlrande miin och kvinnor af olika samhällslrlasser samlats till allvarlig diskussion öfver ett för hela sarnhlllet viktigt iimne, glädjande ock att se den aktning, som visades kvinnan., samt ej minst att de kvinliga tnlmne ej voro underl&amp;gsna de manliga, soin här upptradde. Oroande var det daremot, att den af lwinnosalcens inålsinin befarade reaktionen mot dess striifvnnden ganska otvetydigt framstod fr&amp;n mer an ett h&amp;l under diskussionens lopp. För att klarwe inse kvinnorörelsens berattigande, bör man uppsöka en synpunkt inom seklets första halft.
Först och främst är båtsmanshållet så stäldt, att inom de stora kompanierna finnes nästan intet befäl. Dit kommenderas en kapten och en löjtnant, hvilka anse denna kommendering som en plåga, och som flyttas derifrån så fort som möjligt. Oaktadt den mest nitiska tillsyn, är det icke möjligt för dessa båda att kontrollera 200 spridda båtsmän, i synnerhet när de till sitt biträde hafva endast en korporal, som är utsedd af manskapet och som gör sin tjenst ganska oordentligt. Som landshöfding har jag haft det mesta besväret till följd af klagomål från båtsmän öfver nidskhet hos deras rusthållare, och dessa klagomål äro merändels af den beskaffenhet, att båtsmännen få rätt — jag vill dock i detta fall undantaga motionärerna, hvilka höra till dem, som hålla sina båtsmän ganska bra. Hvad kan val vara orsaken till det dåliga förhållandet emellan båtsmännen och deras rusthållare, och huru kan det rättas? Till en början kan det rättas derigenom, att rusthållarne söka att få bättre folk, hvilket man får, om man betalar bättre; men om man antager den första trashank man får tag uti, så får man naturligtvis folk derefter. Vidare skulle det kunna rättas, om båtsmannen blef behandlad på annat sätt än han nu blir. Vid sista sammanträdet här, rörande denna fråga, har det blifvit upplyst Den i8 April f. m. 551 om hurudan behandling en båtsman undergår. Sedan han blifvit antagen och hans tid är inne att blifva kommenderad, så skickas han till Carlskrona; der får han arbeta på varfvet, hvarest han visserligen får någon rekryt-undervisning, men hans hufvudsakliga arbete der är dock släparbete, och han anses såsom den persons dräng, under hvilken han gör tjenst. Detta är tydligen icke ett sätt att uppväcka ambition hos en krigsman. Sedermera blir han kommenderad på expedition, och då har han icke mer reda på sjömannayrket, än hvad han kunnat lära sig sjelf under fiske etc. Till följe häraf känner han icke namnet på en enda tågstump. Den minsta skeppspojke är kunnigare än båtsmannen, hvarför också denne sednare icke åtnjuter den ringaste aktning.