Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag tvingas till detta steg, emedan jag i högsta grad är angelägen att den grundsatsen vidbålles, att statsverket ej må ikläda sig skyldigheter, som helt och hållet tillkomma kommunerna att fullgöra. Det iir hufvudsakligast af detta skäl jag anhåller att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:ts i detta hänseende gjorda hemställan om anslags beviljande till ifrågav:de läroverk. Hr Montgomery: Jag tror den siste värde talaren betyd ligt misstagit sig, då han sagt att några nya skäl för bifall till den begärda anslagssumman i detta Betänk, ej förefinnas. Det finnes dock ett enl. mitt förmenande ganska väsendtligt skäl, som tillkommit, nemi. det i afs:de på tillväxten i lärjungarnes antal. Förliden termin utgjorde lärjungarnes antal 411; det har nu upgått till 443, således en tillökning af 3 2 lärjungar. Detta måtte väl vara en omständighet, som framför alla andra talar för utvidgningen af skolan medelst förbättrad läroverkslokal. Hr Ehrenheim har framkastat den anm., att R. o. Ad. för konseqvensens skull ej kunde bevilja ifrågav:de anslag. — Hr Ehrenheim utgick nemi. från den synpunkten, att då R. o. Ad. ej beviljat anslag till Strengnäs läroverk, ehuru denna stadskommun vore så fattig, att den omöjligt kunde sjelf bekosta ny skolhusbyggnad, så kunde anslag för ifrågav:de ändamål ännu mindre beviljas Orebro stadskommun, som vore en bland de rikaste i landet, men jag tror att tankarne derom kunna vara delade. Först och främst är antalet lärjungar i Strengnäs läroverk betydligt underlägset det i Orebro, ■— det förra räknar blott ungefär 13 6, under det att det sednare räknar ända till 443, — och för det andra har det. visat sig, att lärjungarnes antal vid det förra läroverket ökats ganska långsamt, då deremot progressionen i det sednare varit mycket stor. För min del tror jag således, att skäl ej saknas att bevilja det begärda anslaget, och får jag således fortfarande anhålla om bifall till Utsk:ts i dess förra Betänk, i detta hänseende framställda förslag. Gr. Sparre, Erik:
N:o 1, om Statsverket 1865. jemte särskildt förklarande att Eders Kongl. Maj:t, i betraktande af de utaf OrdensGillet med afseende på utrymmet vid Statens anstalter för sinnessjuka anförda förhållanden, finner uppförande af ytterligare ett nytt hospital för beredande af ökade tillfällen till sjukvård för sinnessvaga för närvarande icke vara af nöden, i nåder täcktes af Rikets Ständer, till Hospitals-fondens förstärkning, för ett år äska: dels ett förhöjdt kreditiv af R:dr 90,000 dels ock, för utredning och underhåll af det stigande antalet sjukplatser, ett tillskott af 10,000; äfvensom att Eders Kongl. Majit i nåder täcktes föreslå Rikets Ständer att, till betäckande af en i Hospitals-fonden uppkommen brist,;bevilja ett anslag af R:dr 50,000; samt att för Hospitalerna i Wexiö, Upsala och Nyköping, till ofvanuppgifna mål, anvisa följande belopp: för Wexiö Hospital R:dr 3,500; med rättighet för HospitalsÖfverstyrelsen att derjemte för Hospitalet, på sätt hegardt blifvit, få använda öfverskottet, omkring 7,400 R: dr, å det vid nästlidne riksdag för ifrågavarande Hospital beviljade byggnadsanslag; för Upsala Hospital R:dr 6,900; för Nyköpings Hospital, efter det begärda beloppets fördelning på två år. för första året R:dr 10,000; och att tillika, enligt gjord begäran, medgifva HospitalsÖfverstyrelsen att, för uppförande af en portvakts-stuga vid Hospitalet i Wisby, få förfoga öfver besparingen, omkring 2,700 R:dr, å ett vid sistförflutna riksmöte för samma Hospital beviljadt anslag. 18:o Medelst underdånig skrifvelse den 25 nästlidne Juli har WitterhetsHistorie och Antiquitets-Akademien redogjort för användandet af de medel, som vid närmast föregående riksdag blifvit åt Akademien anvisade, och på samma gång underdånigst framställt behofvet dels af fortfarande anslag för fullföljandet af redan började vetenskapliga företag, dels af medel för anordningar, som blifva en nödvändig följd af de under Akademiens vård ställda samlingarnes flyttning till det nya museet.
Vi veta, det svårigheten att, i oloflig väg, transportera och fördölja denna vara, har gjort förbudet ända hitintills omöjligt att öfverlrädas; men, jag frågar: blir del väl lika absolut omöjligt, att då, till exempel, ioo skepprd tackjern utskeppas, såsom barlast åt hvart enda utgående fartyg, tullräkenskaperne blott upptogo ^5 skepp:d och att tullen för det öfriga delades emellan trafikanten ooh lullbetjeningen? Faran skulle dock uppköparna från ett helt annat, ooh 4 Hor till Bevillnings-Utskottels Utlåtande N.o 4^- vigtigare förhållande. Erkänna måste vi, att, om och enär det företräde i begärlighet och högre betalning, som det Svenska stångjernet nn eger på verldsmarknaden, framför andra länders stångjern, kunde försvinna, så vore också denna handtering, som nu utgör en af våra hufvudsakligaste näringar, dermed förstörd. Att, genom Svenska stångjernets utestängande från verldsmarknaden, en ofantlig vinst skulle tillskyudas Englands Jernpatroner; det är icke svårt att inse, och vi böra då vänta oss, alt det rika och egoistiska England icke skulle underlåta att dertill anstränga sina krafter. Operationen vore ingenting mindre, än omöjlig. Genom uppblandning af Svenskt tackjern, skulle Englands stångjern snart, på verldsmarknaden, uppnå samma anseende och begärlighet, som det Svenska nu eger; men kunna säljas för vida lägre pris; och vår skyddstull må sättas så hög, som helst, så skulle dock den förlust, som ett tiotal af år medförde i tåckjernets inköp, i rikt mått återvinnas i tidens längd.
Majit äskade lön-förhöjningar, dels för Öfver-intendents-embetets nuvarande personal, dels åt den vid Kongl. Museum anställde Kamererare och vaktbetjent, i enlighet med den ofvannämnda betänkande åtföljande tabell, såsom tillökning i bsrnälda embetes anslags-summa ett belopp af 12,029 R:dr 50 öre erfordras. Hvad nu beträffar den ifrågaslällda tillökningen i Öfver-intendents-embetets personal, torde densamma vara behöflig, och Utskottet tillstyrker derföre, att do för 1 Konduktör, 1 Kanslist och Kammarskrifvare samt 1 Vaktmästare äskade löneoch arfvodes-belopp af Rikets Ständer beviljas, dock alt beloppet för Kanslisten och Kammarskrifvaren, 1,000 R:dr, anvisas till biträde vid räkenskapsoch renskrifnings-göromålen. Vidkommande derefter de ifrågaställa löneoch arfvodes-tillökningarne för nuvarande embetsoch tjenstemän m. fl., får Utskottet, efter granskning af den föreslagna aflönings-staten, anmäla de förändringar i beloppen, hvilka dervid ansetts böra ega rum. a) För Öfver-intendenten, hvilken enligt nu gällande stat åtnjuter i årlig inkomst 5,047 R:dr 50 öre, är lön i den föreslagna staten uppförd till belopp af 6.000 R:dr. Då emellertid ifrågavarande befattning icke torde vara af den trägna beskaffenhet, att löne-förmånerna dervid böra upptagas till det höga belopp, som nu blifvit ifrågasatt, anser Utskottet att någon nedsättning kan ega rum och tillstyrker, att Öfver-intendentens aflöning må fastställas till 5,500 R:dr. b) Den ökade aflöoingen för intendenten är i staten uppförd med ett be lopp af 3,500 R:dr, i stället för 2,678 R:dr, som den nu utgör. Med afseende derå alt innehafvaren af denna beställning kan genom annan sysselsättning bereda sig ökade inkomster, anser Utskottet, alt, om nuvarande Intendents-lönen höjes till 3.000
Då berörde arbetes utdragande utöfver den derför beräknade tiden, utom andra olägenheter och kostnader, hvilka Revisorerne icke voro i tillfälle att fullt bedöma, föranledt ifrågavarande arfvodens utgående till högre belopp än afsedt varit, hafva Revisorerne, som ansett sig böra ifrågaställa om icke lämpligast vore, att dylika arfvoden, utan afseende å tiden, bestämdes i ett för allt, å förhållandet fästat Rikets Ständers uppmärksamhet; uti 8:de §: det Revisorerne trott sig icke sakna skäl för den framställning, att Krigs-kollegium, vid meddelande af försträckningar åt de många Kollegii förvaltning underlydande redogörare, måtte taga i noga öfvervägande de behållningar, hvilka hos desamma förut kunna vara innestående, samt derjemte, så snart ett utgifvet förskott visat sig icke vara för det afsedda ändamålet fullt behöfligt, förordna om återbäring af det återstående beloppet, till hvilka erinringar Revisorerne funnit sig föranlåtne vid granskningen af, bland annat, kassaräkningarne för Karlsborgs tygoch ammunitions-förråd samt Karlstens artilleri-förråder, af hvilka den förra utvisar, att vid revisionsårets början förefanns en tillgång af 3,140 R:dr och att af Krigs-kollegium under loppet af året ytterligare utanordnades 1,583 R:dr 68 öre, hvaraf bestridda utgifter uppgingo till endast 2,499 K:dr 14 öre, hvadan kassabehållningen vid årets slut utgjorde 2,224 R:dr 54 öre, samt den sednare, att, oberäknadt en vid årets början befintlig behållning af 1,23!
Vidare har man anfört, att det vore svårt, om ej omöjligt, att af räkenskaperne utröna beloppet af de förbindelser, för hvilka en afträdande bolagsman, enligt Utskottets förslag, skulle ansvara till så stor del, som på hans lott enskildt kunde sig belöpa, serdeles om rörelsen fortgått längre tid samt i allt fall räkenskaperna aldrig med full noggranhet utvisade Bankens verkliga ställning, enär förluster, som viii räkenskapernes uppgörande varit okände, kunde drabba Banken På grund af dessa anmärkningar och i öfrigt anförda skäl, har det blifvit af särskilde talare yrkadt, dels att det måtte stadgas, att ur bolaget utträdande solidarisk bolagsmans ansvarighet skulle fortfara elt år efter utträdandet, i händelse under denna tid uppstode en sådan brist, som i 20 § af Utskottets förslag omförmäldes, eller ock Bolaget gjorde konkurs; dels att i lagen borde uttryckligen stadgas, att för hvarje utträdande bolagsman, en annan skulle inträda i stället, och att den sednare borde ikläda sig den förres ansvarighet; äfvensom man ifrågasatt, att i detta fall jemväl den ur bolaget utgångne bolagsmannen borde fortfara med sin ansvarighet under hela oktroj-tiden; dels och slutligen, att hela sednare delen af 2 mom. i 7 § af Utskottets förslag måtte uteslutas, och det således öfverlemnas åt lagskipningen att, med ledning af allmänna lagens och författningars stadganden om solidarisk ansvarighet, bedöma de förhållanden som enligt nu ifrågavarande special-lag kunde uppkomma. Utskottet, som icke kan förneka vigten af de emot dess förslag i denna del gjorda anmärkningarne, har, i fråga om den förändring i förslaget, hvartill desamma borde föranleda, icke tvekat att. bland de i sådant afseende framställda alternativer gifva företrädet åt det sista omförmälda eller att utur 7 § 2 mom. utesluta sednare delen.
(från venster). 31 BJÖRN. INGRID. BJÖRN. Deruppe! Så kalla henne! Att få allena blifva. Hennes önskan var INGRID. BJÖRN. Jag förstår det. Och ölet bjöd jag Inga ställa fram. INGRID (klappar honom vänligt på skuldran). Tack, gamle Björn! du tänker för oss alla. Så stigen in, herr prior! KNUT (med priorn från fonden). (går emot dem). INGRID Var välkommen. Guds frid härinne! BOTVID (med höjda händer). Fromme fader, tack! Och signe er Guds helgon! BOTVID. INGRID. DE ÖFRIGA. Amen! En rundlig tid har gått se'n sist jag trädde Inom er tröskel, mina fromma vänner! Och helsan varit med er denna tid? INGRID. (de göra korstecknet, hvarpå priorn träder fram.) Amen. Stor tack, herr prior, och med eder äfven? Ja, Gudi prisadt! Fastän gammal vorden Så är jag ännu både karsk och kry! Men sägen mig, hur går det jungfru Sigrid Er kära dotter? Är hon vän och fager INGRID. BOTVID. Och frisk, mitt kära skriftebarn, som alltid? Ja, fromme fader, hon är all vår fröjd, KNUT Hon är Guds klara solsken i vår hydda! Gud signe henne! (vekt). (hastigt som ville han dölja sina känslor.) Men en bägare Af helgdagsbrygden, neken J väl icke Att smaka på som välkomst? BOTVID. Jag vet ej af att Gud förbjudit någon Af sina tjenare att läska sig Tack, herr Knut! Med en af gästfritt sinne bjuden fägnad, (dricker) Och lång är stigen som jag har att träda! Det smakar herrligt, edert öl, fru Ingrid! (de sätta sig vid bordet.) 33 Hvart gäller färden, fromme fader? BOTVID. INGRID. Att gifva sakramenten åt en dödssjuk På ett utaf de trenne hemman, som KNUT. BOTVID. Hän Vårt kloster nyss af Jarlen fått till gåfva. En gåfva än? Han är så from som han är stor och mägtig! Nu börjas det!
Hon besvarade hans frågor med en villighet och öppenhet, som borttog hvarje misstanke om hennes delaktighet i eller vetskap om stölden, och hennes tårar och bedröfvelse öfver dotterns försvinnande rörde Alf, så att han var nära att meddela henne hemligheten derom: han skulle ju imellertid snart på ett lämpligare sätt få veta rätta förhållandet, och han inskränkte sig således att trösta henne genom uttalandet af sin bestämda öfvertygelse, att den stackars flickan aldrig hade någon aning ens, om hvad som passerat i hennes hem, och förde deremot talet på den bortresta hyresgästen. — Det var en mycket stillsam och beskedlig herre, han hade bott här nära tvenne veckor, han var sällan hemma, hvarken nätter eller dagar, stackare. Han hade mycket bestyr, ty han reste som kommissionär för ett stort handelshus i Hamburg, — sade gumman, till svar på Alfs frågor, under det hon sökte freda hans ben för de arga och flaxande gässen, som alls icke delade sin matmors välvilja emot främlingen. — Var så god och sitt ned! — fortfor hon, aftorkande ett litet grönmåladt säte, fastslaget vid stammen af en gammal knölig kastanie, hvars vidsträckta grenar öfverskuggade hela gården, och hvars rödaktiga blommor lågo nedfallna som en matta derpå. — Jaså, det var en handlande? — sade Alf med lifligt interesse, ty, ehuru han genast förestält sig, att på ett eller annat sätt i denna sak spåra den lilla judens person, blef han nu likväl öfverraskad af gummans ord. — Var det icke en helt liten karl, som såg ut att vara jude, ty i det fallet såg jag honom i Langenau, der han utbjöd lottsedlar? — fortfor han, sättande sig ned bredvid gumman på bänken. — Jo, alldeles så såg han ut, och han hette Samuel Mejerkopf, som också låter judiskt.
Roskil och Rane, dufna efter gårdagens rummel, berätta, att legaten skall i dag hafva audiens, hvarpå skall följa ett gästabud, hvaråt de glädja sig. Ingen af dem har varit i kyrkan; de hafva följt legaten till kyrkodörren, men sedan vändt om. Skulle, menar Rane, han stå som presten i kyrkan, skulle han ej hafva hud under sin tå. — Sc. 2. Legaten framför sitt ärende för engelska kungen; denne ber honom vänta några dagar. — Sc. 3. Enär oaktadt tre dagars öfverläggningar ingen vågat åtaga sig att resa till Sverige, beslutar erkebiskop Sigfrid göra det, fastän han här har stora inkomster, är aktad af alla och sin konungs frände. — Sc. 4. Legaten tackar Gud, som nu upplyst honom, men ber honom äfven varkunna sig öfver Sverige, som är sänkt i dödsens skugga. Sigfrid, som obemärkt hört denna bön, tillkännager till legatens glädje, att han sjelf beslutat resa och vill taga sina tre systersöner med. Tillsammans begifva de sig nu till kungen. — Sc. 5. Unaman, Winaman och Sunaman tala om anordningarna för resan. — Sc. 6. Kungen hör med ledsnad att erkebiskopen vill resa, men vill ej hindra honom, då det sker till Guds ära. De taga ett rörande afsked af hvarandra, hvarpå legaten tackar i följande ordalag: ”Nådigsti herre, huru stoor Är edher gunst mot vårt Land! iagh troor Ingen wälgärning tänckias må, Som thenna här kan öffwergå: At j medh flijt ther om laghe, Huru wij sku Guds ord haffwe. Undsättia folck i hungersnödh, At the tå få soffvel och brödh; Undsättia folck til fäldt och strijdh Beprisas i werlden så wijdh; Nådigste Konung och Herre, Andeligh hunger är wärre. När Menniskiones siäl swälter, Hennes kraft som wax försmälter. Fåår hon tå eij aff Guds ordh tröst, Och någon hugnat i sitt bröst, Skälffwer hon och har ewigt wee, Taar ända medh förskräckelse.
Denna behållning blir således i Räkningen för året stående, ehuru utlåning deraf sker så fort erforderlig säkerhet kan erhållas; men denna utlåning kan icke afskiifvås förr än i näst afgifvande Räkning, hvaraf föijer, att den innestående behållningen synes större, än den veikligen är, emedan hela, eller en del deraf, blifvit under året utlånt. 2:0 Vid hvarje års räkning bilägges behörigen styrkt Inventarium öfver Kyrkornas ornamenter och tillhörigheter, innefattande silfver, messing, malm, kläder, böcker och1 trävaror, jemte inbundna Kongl. Författningar.- 3:o De af Kyrkorna utgående a flön ingär, verificeras genom behöriga (jvittenser af dem, som dem åtnjuta, och giunda sig för det mesta pä KongL Kyi ko-instruktionen af den 12 Åptil r8®5. — 452 ~ Angående Räkenskaperna för Högs och Kjeflinge Kyrkor. Del Nådigst infordrade Utlåtandet öfver Rikets Ständers sist församlade Herrar Revisorers anmärkningar vid Räkenskaperna för Landtkyrkorna i Skåne, med flera Provinser, få vi, för vår del, härmed underdånigst afgifva : Hvad, alt hörja med, vidkommer de 'större oförräntade behållningarna, ” torde oss Nådigst tillåtas andraga, hurusom, för exempels skull, under åren 1837, f838, i83p och 1840, kassabehåilningeu för Högs Kyrka uppgått till totalbeloppet, 2,53a Rdr 8 sk. 7 rst., och utgifterna, under åren i838, i83p, i84o och 1841, lill 2,157
Skulle åter jernvägs-anläggningen under arbetstiden öfvergifvas, eller jernvägen, efter dess fullbordande, icke så underhållas, att den framgent kan begagnas, eller om betalningsskyldigheten för det erhållna lånet icke skulle kunna af bolaget fullgöras, kommer jernvägen alt hemfalla till Staten, utan rättighet för aktie-egarne att, till större eller mindre del, utaf det allmänna erhålla ersättning för de tillskott till delta företag, som dessförinnan blifvit af dem utgjorda. 8:0. Under byggnadsåren, skall bolagets Direktion, inom den tid och till den embetsmyndighet, E. K. Maj:t behagar i nåder föreskrifva, årligen afgifva berättelse om väganläggnings-arbelets fortgång under det näst föregångna året; börande ej mindre förvaltningen af bolagets angelägenheter, än de afslutade räkenskaperna, vid årligen anställande revisioner, granskas, uti hvilka revisioner Slaten bör ega att genom ett af E. K. Majit ulsedt ombud deltaga, intilldess det af allmänna medel erhållna låneunderstödet blifvit återbetaldt. I den mån jernvägen varder fullbordad och till allmänt begagnande upplåten, skall bolaget vara skyldigt att, emot den ersättning, som E. K. Majit, efter vederbörandes hörande, pröfvar skäligt bestämma, på densamma fortskaffa trupper och allmänna posten samt ombesörja alla andra för Kronans eller det allmännas räkning ifrågakommande personaloch varu-transporter. Derjemte skall det åligga bolaget att, utan ersättning, medgifva anbringande längs efter jernvägen af elektriska telegraflinier med hvad dertill hörer. 10:o. Afgifterna för passagerareoch varu-trafiken skola utgå enligt gällande, af E. K, Maj.t, efter dertill utaf bolaget afgifvet förslag, i nåder fastställd taxa, hvilken i allmänhet hvart Femte år lämpas efter sig då företeende förhållanden. ll:o. Skulle behållna inkomsten af jernvägen, efter afdrag af den årliga inbetalningen å det af Staten erhållna lånet, öfverstiga Sex procent å det belopp aktieegarne tillskjutit, ankommer på E. K. Majit att, utom begagnande af den i näst ofvanstående punkt E. K.
Utskottets yttrande pä sidan 6 i förevarande Utlåtande rörande 4:de punkten i Utlåtandet N:o 100 godkändes; och lades lill handlingarne Utskottets anmälan å samma sida rörande tredje punkten i Utlåtandet N:o 100. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Expeditions-Utshollels Memorial N:o 15 rörande Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om Utskottets under N:o 137 afgifna förslag till Rikets Ständers nnderdåniga Skrifvelse angående anställande af jemförelse emellan Svenska och Engelska för Statens jernbanor inköpta jernvägs-skenor. 836 Vrot.-Utdrag den 15 Oktober 1860. Den 15 Oktober. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Statssami Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 5 och 8 dennes på hordet lagda Betänkande N:o 34, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de s. k. kyrkohemmanen i Halland dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottels den 10 och 11 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 205, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande de i Siats-Utskottets Utlåtande N:o 160 behandlade frågor angående jernvägs-anläggningar, biföll Ridderskapet och Adeln, med frånträdande ai förut lattadt beslut. Utskottets hemställan rörande 2:dra punkten af sistnämnde Utlåtande; och lades till handlingarne Utskottets yttranden i afseende å 5:dje och 4:de punkterna af samma Utlåtande. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskoltets den 10 och 11 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 203, i anledning af Kongl. Maj;ls nådiga Proposition angående f. d.
Jag beklagar mig icke öfver en sådan nedsättning, emedan jag hoppas, att varan med omtanka och god tillsyn skall kunna utan förlust fortfarande tillverkas äfven med den föreslagna särdeles låga tullen, ehuru det är begripligt, att förtjensten är högst ringa, med den konsumtion, hvartill densamma är inskränkt; men hvarföre skall då icke samma princip äfven tillämpas i afseende på bomullsgarn, der priset är af eli långt vidsträcktare inflytande. Pä grund af det nu anförda, föreslår jag, att tullen på hvilt bomullsgarn må nedsättas till 2 sk. 6 rst. b:eo per Usom med Den 22 Januari. 213 tillägg af öfriga omkostnader i allt fall blir en högre afgift, än den i Tyska tullföreningens taxa fastställda för garn, som införes i dithörande Tyska stater, nemi. 5 r:dr 24 sk. b:co per centner om 110 K, i ett för allt räknadt. Het är, i min öfvertygelse, absolut nödvändigt, om den Svenska bomullsväfnads-fabrikanten skall kunna tälla med de Tyska fabrikanterne och emotstå verkan af smugglingen på våra vidsträckta kuster, att den förre icke har att erlägga högre tull på garnet än den sednare. Erhåller den Svenske väfvaren garnet emot en sådan tull, så är det ganska sannolikt, att den Svenske väfnadsindustrien äfven skall uppblomstra, under den förening af skicklighet och sparsamhet i lefnadssätt, som äger rum inom våra husslöjdidkande provinser. Men den, sorn något känner lill, hurusom, vid den stora allmänna konkurrensen, möjligheten för en näringsgren alt vara eller icke vara numera uti den stora marknaden ofta kail bero på ett rst. mer eller mindre i prisen på 1 aln eller ett skålpund, måste äfven inse, att en sådan väfnadsindustriens uppkomst blir rent af omöjlig, så framt icke tullen på garnet blir betydligt lägre och detta ej blott pä papperet, utan i verkligheten, än tullen på väfnaderna.
Man har riktat några aumärkn-.r mot de större jordägarne, som äro' delaktige i detta företag, och jag anser mig skyldig att besvara dem, på del att klandret i någon del åtminstone mätte förfalla, [nom Utsk. har det förslag blifvit väckt, alt Kronan skulle öfvertaga arbetet på det villkor att delägarne skulle tillskjuta 45,000 r:dr, eller lika stor summa, sorn nu är i fråga alt bevilja som anslag i st. f. lån. Anbudet förkastades, och man tillstyrkte i stället det förslag, sorn nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning. > För alt fä bifall lill 2:dra delen af Hr Nordenanckars motion har blifvit föreslaget, alt Utsk. skulle ifrån de beviljade fördelarne undantaga frän 3 lill och med 10 af de största delägarne, och de hafva således gjort hvad de kunnat för alt fä arbetet ut földt utan egennytta ä deras sida. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge 5 H. 78 618 Den 21 December f. m. de emot Utsk:s ifrågavar. tillstyrkande gjorde aumärkn:r föranleda till återremiss. Ropades ja och nej. Propos. till bifall å denna del af Utsk:s utlåt, blef härefter framställd samt besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. Hr G.r. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat denna sednare propos. Gr. Mörner begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter.propos.: Den som bifaller det af StatsUtsk. i dess utlåt.