Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgare-Ståndet skulle genom utdrag af Protokollet vänligen inbjudas, att instämma i de af Ridderskapet och Adeln fattade definitiva beslut till förändring af Utskottets förslag till förordning, samt jemväl deltaga i Ridderskapet och Adelns beslut om redaktionens öfverlemnande till Utskottets bedömande. Den 26 April. Från Högv. Presle-Ståndet. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Memorial: N:o 82, i anledning af återremiss utaf lista momentet af Utskottets Betänkande N:o 71; och N:o 83, i anledning af återremiss utaf lista momentet af Utskottets Betänkande N:o 73. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 8, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, samt åtskilliga hos Riks-Stånden väckta motioner om vilkoren för bränvins tillverkning, samt det vid Betänkandet fogade förslag till förordning i berörda ämne, blef detta förslag till förordning af Borgare-Ståndet godkändt. 200 Prot.-Utdrag den 27 April 1854. Från Hedern. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-Utskottet Anders Anderssons från Skaraborgs län motion, att de i sammanhang med Statsutskottets Utlåtande N:o 71 aflemnade skriftlige bilagor, innefattande uppgift å Landtstatstjenstemännens aflöning m. m. måtte genom Stats Utskottets föranstaltande tryckas, för att sedermera bland Riks-Ståndens Ledamöter utdelas. S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 94, i anledning af väckt motion angående afträdande till Nätra och Själevads socknemän af fisket vid Trysunda fiskehamn med dertill hörande holmar, skär och fiskevatten.
Ståndet gjorda erinran, att den föreskrift måtte bibehållas, som i afseende på beräkningen af Arrendators-afgiften Ur 181 i blifvit antagen, hemb, ätt vid värderingen af hus och åbyggnader, för att bestämma Arrendatorns afgift, inga ändra hus skulle komma i betraktande, än de byggnader Arrendatorn för egen räkning och egendomens skötsel begagnar; säfar Utskottet förklara anledningen tilt Uteslutandet af beörde föreskrift bestå deruti, att då, vid värdering af Åbyggnader på Landet, hvarken Värdet af deras byggnads-kostnad eller BrandAssecurance-beloppet får i annan måtto ingå i beräkning, än så vidt de i jemnförelse till ett lika godt hemman, med en sämre Åbyggnad, kunna till värdets förhöjande bidraga , så skulle genom ett särskildt afdrag å värdet för vissa hus, berörde princip försvinna och värdet ä byggnaden, särskilldt Uppskattad, möjeligen kunna anses till högre belopp, än hvad det verkat å sjelfva hemmans-värdet, samt, i enahanda följd, föreskriften om Arrendatorns afgift illuderas; vid hvilket förevetande Utskottet ansett ledan, de till irring» att den anmärkte, men uteslutne föreskriften bibehålla. Den, 17 Juli. Vid 7 Mom. är af Herr Grefve Henning Gyllenborg anmärkt, sorn skulle afgiften af Inspectorer, Fogdar och Rättare vara bestämd efter hemmantalets belopp, hvilket enligt förmenande borde rättas sa, att afgiften ej måtte äga rum, då eri sådan Tjensteman ej vöre antagen; och af Herr Doctor Stenhammar, att berörde Bevillning borde bestämmas till vissa Procent af den egendoms värde han förvaltar; men då Utskottet föreskrifvit att de föreslagne åtta Glassérne horde tillämpas efter betydenheten af den egendom nämnde Betjente förestå , samt den befattning och lön de njuta, så förmodar Utskottet att Taxeringsmännen lika litet i detta, sorn i andra fall * der tillämpning af ClaSser äger rum, skola finna någon villrådighet för deras fattande resultat.
Lilla Murre var trött och frös. Hans mamma, som satt hemma, var sjuk. Murre ville skynda sig hem. Ett ekipage rullade fram. Murre satte sig på baksätet. Inuti åkte baron Fixstjerna med sin son Georg. Georg steg af och gaf Murre en örfil. Murre gret. Då kom Jakob, en krona till pojke, fast redan en bof med rödt hår och skelande ögon, och tröstade Murre. »Är det inte orätt,» sade Jakob, »att de rika gossarne få äta så mycket karameller som helst, men de fattiga svälta?» »Jo visst!» »Nåväl, svär att hata alla rika –» »Jag svär,» sade Murre, – »men hvad skall mamma säga? Han skyndade hem. Gumman höll just på att supera på en brödkant och lite svagdricka. O! huru förfärlig är ej de fattigas lott! Murre berättade allt. Gumman gret salta tårar i svagdrickat, som således åtminstone fick någon smak. Eberhard. Eberhard är återkommen till fäderneslandet. En qvinna, skön som en af afgrundens andar, är hans älskarinna. Olycklige, hvad har du gjort! ha, ha, ha! skrattar hämden – detta är det första slaget: din älskarinna var din syster. Hon hade blifvit bortröfvad som barn. Han kände henne ej. Hu!! Ödet!! Lergöken. Tio år ha förflutit. Georg Fixstjerna hade en syster – Isabella – skön som en af himmelens englar. Murre älskade Isabella. Isabella älskade Murre. Men – o, öde! Eberhard, bofven, älskade också Isabella. Isabella trillade en dag i sjön. Hjeltemodigt kastade sig Murre i de fradgande böljornas iskalla famn och räddade henne. Ett föremål fastnade under striden med elementet i hans västficka. Han fann sedan att det var en lergök i en guldkedja. Han fuktade den med sina tårar och gömde den vid sitt bröst. Den rödhårige bofven. Jakob träffade Murre i skogen. »Förbannelse öfver de rika,» sade Jakob. »Jag är son till baron Fixstjerna – han har kastat mig på dörren.
– Jag medgifver det – och der står ni: en man, en hufvudstadsbo och en skald, af mig betraktad som ett högre väsende. Ni anser mig hårdt nära som en barbar, hvilken knappast vet hvad det vill säga att »lefva», men här vågar jag träda i opposition emot er, der kan ligga en njutning i att endast i känslan af spänstighet räta upp sin gestalt, i att sträcka ut sina armar blott för att glädjas öfver deras friska styrka, och hur sjelfständig hur modig känner man sig ej i medvetandet om sin förmåga att fördraga och umbära; man kan vara rik med så litet. Ni skulle anse mig fattig, men jag gör det ej sjelf, och detta är för mig vida lyckligare än om förhållandet vore omvändt. Ni hade rätt då ni menade att min kurirresa med jernvägen vittnade om »fornnordisk kraft»; det hvita ärr4 som löper öfver venstra handens pulsåder gör det kanske ännu mer; äfven i våra tider kan man vara road af att försöka, hur kallt stål smakar. Hos »barbaren» fins kraft och ursprunglighet, hos barbaren fins en eld och ett djup i känslan, om hvilket kanske ni – verldsmannen – endast diktat och drömt. Jag har lefvat och jag började mitt »lif» så sent, att jag vunnit styrka nog att åtminstone ej i början duka under för de stormar, som skakat hela min varelse. Ni säger att jag »saknar eld» – jag! – som vid hvarje penndrag måste lägga band på mig att ej sorgens tår skall skimra genom mitt svarta bläck eller mitt eget hjertas jubel bryta igenom de lugna orden! »Sancta simplicitas!» skulle jag velat utbrista om ej uttrycket varit så malplaceradt gentemot den snillrike och blaserade Stockholmsbon. Ni tror att man dernere i Skåne lefver »mossans lugna lif på hällen», men äfven der kan man någon gång i ett par klara, ärliga ögon läsa sagan om en kärlek som är dömd till döden, om man kan se det lugnt, det blir en annan sak.
Nu åter, när allt detta, med några få undantag i aflägsna orter, är upphört; då nämnden, sedan den blifvit underkastad allmänna val, oupphörligt ombytes; då domstolarne sällan besökas af andra än parter, eller af slödder, nyfiket på skandaler; då ingen annan tjensteman än åklagaren vanligen sig infinner, ocb då lagarne, så väl i följe af allt detta som af deras täta förändringar, äro mindre kända; med eli ord, då de enda tillfyllestgörande kontrollerna ej mera finnas; nu föreslås en oerhörd latitud, ett talesätt som blifvit infört alt dölja Svenska benämningen godtycke, som icke gafs då den kunnat vara oskadlig, och som nu skall införas när den troligen skulle urarta lill tyranni. För att slraxl genmäla en gifven invändning: att en så strängt bindande lag nödvändigt måst hafva medfört orättvisor och grymheter, svaras: att när mildrande omständigheter förekommo, fälldes förböner af menighet, målsägande eller af rätten, och öfverdomstol eller Konung gjorde städse afseende på så giltiga yttranden; äfven ock, då menighet med domstol, alltid i förening, begärde större straff än lagen medgaf. Nu åter skulle leuterationen eller aggraverandet läggas ensamt i domhafvandens ensk il ta omdöme, en person som ganska ofta icke äger närmare kännedom om den tilltalades vandel och lynne än hvad under ransakningen kan vinnas; honom ålägges en för den rätlskaffne outhärdlig moralisk tortur, att ensam jemväga mildrande eller försvårande omständigheter till ett omättligt inflytande på straffets beskaffenhet. Antingen han vore god eller elak, skulle följden blifva att slraffeu bestämdes så lågt som möjligt, emedan den ömsinte skulle så handla af samvetskraf och den elake af sympati med brottslingen, i båda fallen med uppmuntran till brott och till förakt för lag. Den sistnämde skulle deremot äga ett vidgadt utrymme för sin afvoghel, när någon bättre eller förmögnare man påkallade skydd, eller folie under bans domvärjo, i t by alt afunden och ondskan alltid vända sig emot dygden, rikedomen och rangen.
4:0 att Stats-kont. förständigas att öfver dessa kassa-inventarier och halfmånads-förslag låta upprätta och till K. M:s Financeexped. insända fullständiga sammandrag deröfver jemte anmärkmr i fall inkomster som bordt inflyta, icke blifvit lefvererade eller redoviste, eller om utgifter blifvit afförde på sidan om Staterne utan att genom K. bref blifvit medgifne; och att R. St:s revisorer äfvensom StatsUtsk. vid riksdagarne tillhandahålla dessa sammandrag. 5:o att sådana kassa-inventarier och halfmånads-förslag jemväl frän departementerne i Konungens statsråd böra till Stats-kont. ingå, och på förenämnde sätt af Stats-kont. kontrolleras. Utsk:s tillstyrkande N:o 59 på komiterades förslag N:o 12 om prcescription för skattskyldiges och redogörandes ansvarighet. Utsk:s tillstyrkande af komitéens förslag är mera ursäktligt än i de flesta föteg:de fall, helst ämnet troligtvis till sina detaljer varit fullkomligt främmande för de flesta om ej alla af Utsk:s Hrr ledamöter.
Prot. 1850 1851. 5 Sami. 1 Afd. 3 Haft. 1 Bevillnings-Utskottets Betänkande, IV» denna belöning, om den skall blifva verksam, vara beräknad ieke för ideella varelser, nian för menniskor, med deras egenskaper, fel och svagheter. Och då begäret elter utmärkelse är ett utaf de mest allmänna och outplånliga dragen uti menniskonattiren, är det äfven detta begär, hvilket, genom belöningar äggadt, af staten bör användas, för att i och för dennas ändamål befrämja den högsta och ädlaste verksamhet» Af dessa orsaker nedlägger jag min reservation emot Utskottets beslut att bibehålla ofvannämnda bevillning. Jag finner äfven en ytterligare deruti, alt då grundlagen åt Konungen lemnat rättighet att tilldela utmärkelser, det, enligt min åsigt, är, om icke grundlagsstridigt, dock stridande emot grundlagens auda, att genom denna bevillning förringa Konungens rätt. Mot Utskottets beslut, att bibehålla deri bevillning af 15 procent, sorn vid föregående riksdag blifvit pålagd delegare uti enskilda privatbanken, för all den utdelning de erhålla, som öfverstiger 6 för hundradet utaf inbetald aktie, nedlägger jäg min reservation. Jäg förbigår härvid orättvisan af mången beskyllning för skada och förderf, som mot dessa bankinrättningar blifvit framkastade; orimligheten, att pä dem vilja lägga skulden för ett förstörande användande utaf låneunderstöd, sorn bordt och kunnat blifva fruktbärande. Jag förbigår den stora olycka, som hotar hela landet, derest dessa banker, genom förtryckande åtgärder ifrån llikets Ständers sida, tvingas att inställa sina transaktioner, och det kapital, som de för närvarande hålla uti rörelsen, drages derur, då detta rörelse-kapital icke genom Riksbankens försorg på länge torde kunna ersättas. Meri hvad jag icke med tystnad kan förbigå, är den väld, som uti denna beskattning finnes, enär den tredubbelt öfverstiger hvarje annan, som uti Bevillnings-förordningen är bestämd; ty väld kan, enligt min åsigt, aldrig försvaras.
Den halfva, ljumma lilla tillgifvenhet, som jag snyltar mig till bara genom att gå omkring och vara ”god”, hvad skall jag med den? Se hur det gick med Axel! Se hur det går med alla! – I skräpvrån med gamla möbeln! Och till heders med det som är prydligt och fint. En karl kan vara ensam med sitt arbete. Jag undrar om inte Voltaire, Molière och Holberg i grunden voro ensamma. Hvarför skulle inte jag kunna vara ensam, om jag blott har en karls arbetsenergi? Arbetet kan ta lång tid för mig. Än sen? Åh Gud! Jag ville ändå hellre vara död. Jag är ju blott en qvinna. Men jag måste väl kunna dö utan sentimentalitet. Jag har börjat få kärlek till böcker. Jag vill sjelf välja min läsning; dramatiska saker.325 Paris d. 14 Juni 1888. Derute hör jag tidningsförsäljarnes rop och lastkärrornas skrammel. Jag har suttit och tänkt efter om jag inte borde dö i natt. Det skulle bli mindre föremål för prat, det skulle vara bättre för de mina. Men jag märker att jag ännu hänger fast vid lifvet. Jag känner mig icke olycklig, det är endast tomhet. Och om jag kunde arbeta skulle nog tomheten fyllas. Och om jag inte kan det, så hvarför inte dö i Hörby! Det är endast fåfänga som gör att jag inte vill att tidningarne skola innehålla en notis om att jag dött i den afskyvärda lilla hålan. Det är inte fint nog.326 KOMMENTARER Victoria Benedictssons text är mestadels tydlig och lättläst och hennes stavning följs till fullo. Inkonsekvent eller felaktigt stavade egennamn återges sålunda enligt Victoria Benedictssons skrivsätt. – Ett undantag från denna princip har dock gjorts i denna volym. Victoria Benedictsson skriver ibland boktitlar eller novelltitlar med liten bokstav. Det har ändrats till stor, t.ex. Pengar, Stiftelsen. Oväsentliga felskrivningar och slarvfel (typ: saga i st. f. säga) har rättats utan anmärkning. Där Victoria Benedictsson glömt att fullfölja en parentes eller ett citationstecken tillfogas de saknade tecknen utan vidare. Detta gäller även några för sammanhanget nödvändiga kommatecken.
Reserverade behållningar å hufvudtitlarne: å Esta hufvudtiteln 60,701: 88. Afven nu församlade Revisorer hafva vid granskningen af stats-verkets räkenskaper funnit, att, uuder revisionsåret, ganska betydliga brister uppkommit å flera af de på riks-staten upptagna förslagsanslag och att de uppförda beloppen icke på långt när varit för dermed afsedda ändamål tillräckliga; och då Revisorerne anse det vara nödigt att rättelse härutinnan vidtages, en åsigt, som jemväl vid flera föregående statsrevisioner blifvit uttalad, få Revisorerne, utan att upprepa de skäl, som till stöd för denna framställning anförts, nu endast hemställa, att, vid snart skeende statsreglering, åtminstone de förslagsanslag, uti hvilka någon minskning i afseende å utgifterna icke är att emotse, måtte bestämmas till sådant belopp, att detsamma så nära som möjligt motsvarar årsbehofvet. 10 - \ § 5. A anslagen till extra utgifter hafva under revisionsåret anvisningar skett till följande belopp, nemligen: å 2:dra hufvudtiteln 4,084: 16. Under revisionsåret äro följande belopp anvisade på hufvudtitlarnes allmänna besparingar : 2:dra hufvudtiteln 21,295: 50. 4:de dito i 91,299: 10. 5:te dito 250,696: 10. 6:te dito 35,596: 22. 7:de dito 11,740: 65. 8:de dito 164,984: 7. § 7. Af Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer blef, enligt hvad revisionsberättelsen gifver vid handen, uppmärksamheten fästad derå, att i och för skjutsoch traktaments-ersättningen för förrättningar i allmänna ärenden Staten ofta nog fått vidkännas utgifter, stundom uppgående till ganska betydliga belopp.
En föreg:de talare har lagt stor vigt vid att icke vår statskyrkliga enhet mä rubbas. Nåväl! men det finnes här i landet andra trosbekännelser, som hafva fri religionsutöfning, egna församlingar och egna kyrkor. Finnes väl någon inskränkning i bosällningsrätten för dessa troslärors bekännare, eller hafva väl några olägenheter af denna större frihet försports? Och likväl måste vådan, hvad dessa sednare beträffar, vara större, i den män deras trosdogmer närma sig vår egen statskyrkas. I borgerligt, hänseende: har väl skäl förefunnils att anse de Mosaiske trosbekännarne mindre laglydiga, eller hafva de visat någon benägenhet till alt störa det allmänna lugnet? Tvärtom; de intyg, som gifvits af myndigheterna, bevisa motsatsen, och en föreg:de talare, sjelf domare, har äfven gifvit bekräftelse derpå. Uti nu befintliga förhållanden, beträffande Judarnes bosättningsrätt, ligger ock en starkt i ögonen fallande inkonseqvens, hvarpå jag icke kan underlåta all påkalla R. o. Ad:s upmärksamhel. Det är icke förunnadt Judarne alt bosätta sig i flera än de 4 i betänk, omnämnda städerna; men de äro oförhindrade att resa inom landet, och uppehålla sig i veckor, månader, ja hela åratal hvar som helst. Hvad är nu skilnaden emellan att bo som behörigen förpassad resande i åratal, och att bo såsom mantalsskrifven, jag menar nemi. under de synpunkter, som här blifvit framställde. Hvar och en 38 Den 19 Mais f. m. sora å denna omständighet, vill fästa npmärksamhet, skall otvifvelakligl finna inkonseqvensen häri. Del förslag, som Utsk. afgifvit, synes mig för öfrigt i st. f. att skenbart vara en koncession, i sjelfva verket inskränka de rättigheter, som Mosaiske trosbekännarne redan hafva. Anlagom, att R. St. fatta sitt beslut i enlighet med Ulskts förslag, och alt K. M. godkänner det förslag, sora Ständerna i sådant hänseende till K. M. ingåfve.
P. A. NORSTEDT & SÖNER, Kongl. Boktryckare. Huöeröånigi Octänkanöe ocl) jförslag angående förändrad organisation af iiypotheks-inrättningarne i riket, afgifvet af dertill förordnade låomilerade. STOCKHOLM. HÖRBEKGSKA BOKTRYCKERIET, d 860. t k. fi n n e Ib å S 1. Inledning . Hypotheks-inrältningarnes bestämmelse Främmande länders lagstiftning i ämnet Förhållandena i Sverige Riksbanken den första hypotheks-inrältning Aldre förslag till reglering af fastighets-krediten i landel Uypotheks-kassans och hypotheks-föreningarnes uppkomst . Sid. 1 12. Dessa inrättningars verksamhet och ställning vid 1858 års slut „ 25. Angelägenheten af en centraliserad, för hela riket, allmän, hypotheksbank „ 36. Öfverflyltning till densamma från riksbanken af fas tighels-lånefonden „ 41. Hufvudgrunder för organisation af en allmän hypotheks-bank „ 42. Fiss a ändringar i hypotheks-föreningarnes reglementet af behof på - Hypotheks-föreningar emellan husegare i städerna kunna ej medgifvas delaktighet i hypotheks-banken för jordegendom . Bila (j o r : Lit. A. Filkor för öfverfytlning till hypoteksbanken af riksbankens fond för utlåning mot pant af fastegendom pä landet . „ 54. Förslag till förordning angående en allmän hypotheksbank för riket 56. Föreningarnes lånerörelse år 1859 Bristerna i Föreningarnes nuvarande organisation kallade . 45. Lit. C. Förslag till förordning angående de allmänna grunder, som vid fiypotkeks-föreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse gälla Sid. 65. Beräkning af den vid 1858 års slut i svenska jorden intecknade skuld »73. G. Lallerstedts särskilda mening i fråga om rättighet för hypotheksföreningar emellan fastighets-egare i städerna att vinna inträde i allmänna hypoteksbanken för jordegendom »87. Tabeller till utredning af nuvarande hypotheks-inrätlningars ställning, samt deras verksamhet I—XXVII.
Företogs till pröfning BancoUtsk:s d. 21 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 126 i anledn. af de inom 2:ne RiksSt. framställda och till Utsk. remitterade anmärkntr emot Utskzs i memor. N:o 112 afgifna förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande afd. 1 af art. 4 ut‘ i33o års bancoreglemente. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis pröfvas; men endast öfver 4;de punkten uppstod discussion af följande innehåll: Hr Stuart, Carl Gust.: Då jag anser det både för Den a5 Ap ril f. m. Banken och Staten i flera hänseenden fördelaktigt, att silfverpiantsar kunna, efter Bancostyrelsens bepröfvande, från Banken, i stället för myntadt silfver, utlemnas, har jag i Utsk. icke kunnat biträda den åsigt, att ett ovilkorligt förbud rnot ett sådant ullemnande borde stadgas. De skäl, hvarpå min mening härom grundat sig, har jag sökt utveckla i den reservation, jag bifogat Utsk:s betänk. IST:o 112; och jag får nu på samma skål vördsamt anhålla om den propos:ns framställande, huruvida icke B., o. Ad., med afslag ä 4;de punkten i sistnämnde betänk., anser sig böra i stället besluta följande stadgande: ”At Bancostyrelsen öfverlemnas att, då densamma, uppå derom gjord anhållan och efter särskild, pröfning för hvarje fall, finner sådant, med afseende å förekommande omständigheter, lämpligt och för Banken fördelaktigt, kunna, i utvexling emot dess sedlar, låta från Banken utgifva silfverplantsar eller någon i densammas förråd befintlig utländsk myntsort; hvarvid dock alltid bör iakttagas, att plantsarna godtgöras Banken efter deras bokföringspris, med tillägg af ett den för Svenska myntet fastställda slagskatt motsvarande belopp, och att det utländska myntets värde beräknas till de uti härhos bifogade tarif IN:o 1 bestämda pris."
III:dje som sträckte fkg ända till dest barn och arwingar; denne annars milde Konung, kunde icke emotstå den menstliga och olyckliga swagheten att finna ett begär och en hugnad i härndén RiksRädet kunck innehade Johannisbergs Kongsgård pä ewerldeiigt arrende, flere andre hade dylika; wid 1765 ärs Riksdag stedde en förändring dermed och päföljande Riksdagen blef ett ytterligare arrangement dermed kagen, sä att innehafwarne i stället för ewärdeliqt arrende fingo det determineradt pä roo och somlige pä 50 är; Johannisberg ägaren wardt det icke härom rädfrägadt, när den storta tiden af ,Z är war förlupen mäste han afträda gärden oansedt bäde lag och rätlwisa fordrat han med de andre bordt njuta lika rätt, men icke nog med denna härdheten, man sträckte förföljelsen annu widare, allman lag bjuder atr en Arrendator eller Innehafware af Jord, som blir äterbördad, stall för alla meliorationer njuta ersättning efter mätismanna orbom. Rits - Rade t brinck hade pä Johannisberg med stor kostnad, upbyggdr icke allenast flere byggnader hörande till Oeconomien, utan äfwen en kostsam Caraclers-byggning; efter Lag har aldrig kunnat nekas honom ersättning härföre, men waldet böd att han stulle ga derifrän som Sparf frän ax, de nu befintliga byggnader pä Johannisberg äro säledes kunckilkL siägten MhörigcH emedan Kronan ännu icke betalt dem; jag hemställer derföre om Rikets - i4i2 Den 26 Zebruarii. kers nu församlade fria Stander böra sanctionera den orättwisa behandling en despotisk Konung i ivredes mode lärit en redlig Swensk man och patriot umgälla för det han sött sörswara sin och Medborgares ratt. Riksens