Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Ett annat skäl är, att motionärerne ofta nog icke få sina motiver troget och fullständigt återgifua i Utskms Betänkan Just i det im 362 De ii 17 December. förev:de är rubriken med tabing upsatt, oell jag, såsom motionär, kan ganska väl känna igen mina moliver, men för den, som icke känner till dem på förhand, ligga de temligen fördolda. Denna olägenhet skulle, om motionerna fullständigt trycktes, alldeles uphöra. Slutligen veta vi och höra ständigt anm:r derom, att det väckes vid hvarje Riksdag en sådan massa af obefogade motioner; men om man förut visste att de skulle få en större offentlighet, skulle sådant troligen i sin mån bidraga att hejda lättsinniga motionärer. På grund af hvad jag nu haft äran i korthet anföra, får jag vördsamt anhålla om bifall till Utskits hemställan i första punkten. Gr. Lagerbjelke: Det nu förevide förslaget kunde visser ligen deruti medföra någon fördel att det för Utsk:s-ledamöter blefve litet beqvämare att taga kännedom af de motioner, som framdeles komme att af dem behandlas, men något egentligt behof i detta afside torde så mycket mindre förefinnas, sorn motionerna alltid finnas inom Utsk:n bordlagda, och således kunde läsas der. Den siste värde talaren har, lemnande detta ur sigte, fästat hufvudsaklig vigt dervid, att man, örn förslaget antoges, icke behöfde i Utsk:sBetänk:na så vidlyftigt referera hvarje motion; men jag vågar tro, att just deruti ligger ett väsendtligt hinder mot förslagets antagande. I bevillningsfrågan äro t. ex. väckta omkring 30 tnotioner; vore det då så beqvämt, att hvarje Ståndets ledamot, då denna fråga förekommer, till plenum medförde ett bibliothek af alla dessa? och är det troligt, att de alia blefve grundligt genomstuderade?
»Hon ä ju ändå bara en oskyld», sade mannen och klarnade till alldeles som om han funnit lösningen till en gåta. Hanna hälde vatten på glöden. Ja, dä va nog sant dä där som mannen sa.., men ändå... »Bäst vi gå å lägg’ oss», sade hon slutligen långsamt. »Dä ä tid på.» En stund senare sof Erik Albert tungt. Hanna däremot kastade sig länge fram och tillbaka. Slutligen somnade äfven hon. Knappt hade det likväl börjat att dagas förr än hon väckte mannen. »Erik Albert», sade hon. Mannen mumlade. »Erik Albert», upprepade hon och skakade honom vid armen. Mannen tittade yrvaken upp, men när han såg hustruns käcka, friska ansigte lutadt öfver sitt, slöt han ögonen ånyo. När hon såg ut på det viset, då visste han, att hon gjorde hvad hon ansåg vara rätt, om hon så skulle stupa för besväret. »Ja’ får ingen lefvande ro i min själ», sade hon, »å dä skulle int’ I få häller, om vi lät en tocken orätt ske, när vi kunde hindra’n. Vår Herre hjälper nog för oss, när tider blir. Ja’ spring’ öfver te handelsman ett tag. Han låna’ oss nog på boken te dess vi få ut, å så tänk’ ja’ be honom som skänka eller låna’na pängarna som från sej, förstår I. Hon kom nog te å betala, dä tror ja’ för visst, å gör’na inte, så kan dä int’ hjälpes ändå!» Mannen suckade och vände sig mot väggen. När pigorna kommo ut i köket, stod ungmor som vanligt sysslande vid spisen, litet svettig och varm kanske, trots morgonkylan, men eljes sig lik. Allt gick sin gilla gång. Hanna kastade då och då en blick i smyg genom fönstret, men ingen syntes till. Till sist blef hon rädd att någonting oförutsedt hade inträffat. Det blef middag, men ännu inte något bud. När karlarna kommo in till middagsmaten, var gammelfar vid ett ypperligt lynne. Han hade varit framme vid Stensbro, som torpet kallades, och sett sig om. Det var riktigt grant upparbetadt.
Vid 56 $. a) alt förbudet emot försäljning af bränvin under forsling, till mindre belopp än i5 kannor, vore obilligt och onaturligt, ifråga om egen product, och kunde dessutom latt eluderas, då det icke beloge rättighet att försälja i5 kannor lill i5 serskilde personer, nemligen i kanna åt hvar och en; b) att minsta beloppet af det bränvin, som under forsling får försäljas, mätte bestämmas till kannor,- men att sådan försäljning endast får ske jemte kärlet; c) att de orter måtte uppgifvas, der missbruk med bränvins-gårdfarihandel inrotat sig och förbudet emot försäljning under forsling af mindre belopp än i5 kannor, endast å dessa orter ega tillämpning; d) att orden *’på en gäng’’ i andra morn. måtte utbytas emot orden: ”till en och samma person.” Vid 58 $. a} att minimi-afgiften för gästgifvaregårdar borde nedsättas till i R:dr Banco; b) att föreskriften om bevillnings-afgifternes bestämmande till likhet med hvad i 1835 års Författning finnes stadgadt, vore öfverflödig och borde från förslaget utgå; c) att hränvins-minuterings-afgiften måtte afskaffas och serskild bevillning åläggas för rörelsen, enligt 2 Art. Bevillnings-Förordningen. I Vid 5g $. a) att, då Bonde-Ståndet för sin del beslutat, alt Lands-fiscals-tjensterne skola indragas, ordet ”Lands-fiscaler” borde utur denna §. utgå; b) alt föreskriften om anmälan hos Kongl. Majst, för att Kronob Fogde eller Länsman skola kunna förordnas att anställa visitationer utom deras districter borde uteslutas. Bev - Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N'.o i5.
Akademien i underdånighet uttryckt den öfvertygelse, att hvarken förteckningar eller skärpta lagbestämmelser blefve tillräckliga alt bereda nödigt skydd ät våra fornlemningar, om icke derjemte tillfälle bereddes att förordna särskilde tjenstemän med åliggande alt kringresa i landsorterna för att vaka öfver fornlemningarnes vård och efterlefnaden af de författningar, som lill deras fredande och bevarande utfärdas, samt lill laga åtal anmäla skeende öfverträdelse!' m. m., och hvilka tjenstemän jemväl borde under sina resor vidare uppspana fornlemningar, som vid en af Akademien föreslagen allmän undersökning kunnat blifva förbisedda, efterforska äfven sådana fornminnen, som endast i deri mnndtliga traditionen vore bevarade, med annat mera, som till den antiqvariska forskningens befrämjande kunde bidraga; och borde för öfrigt, enligt Akademiens förslag, samma tjenstemän till en början uteslutande egna sin verksamhet ål upprättandet af förteckningar och beskrifniugar öfver lörnlemningarne, att för framtida efterrättelse till offentlig värd i Akademiens arkiv öfverlämnäs. På grund häraf och då hvarken för Riksanliqvarien eller hans närmaste biträde lid blefve öfrig alt företaga längre och regelmessiga forskningsresor i landsorterna, bade Akademien i underdånighet föreslagit, bland annat, att tvänne ordinarie tjenstemän, med benämning af Antiqvitets-intendent, mätte antagas och förses med fast årlig lön samt dessutom anvisas medel lill resekostnader och andra extra utgifter. Vid nådig pröfning af detta ärende hade E. K. Maj:t förklarat sig icke förbise hvarken vigten af det föremål, hvartill anslag af Akademien ansetts Behöfliga eller 200 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Jag tror, att då Doo 3 Maj f. 01, Stunderna fått tillfälle att öfverlägga om de närvar, förhållandena och de förhållanden, jag förmodar skola uppkomma under riksdagens lopp, många af de svårigheter skola kunna undanrödjas och hjelpas, som nu uti 2:dra hufvudtiteln blifvit vidrörda. Jag vill ej på förhand ingå uti närmare förklaring af min åsigt i frågan, utan uppskjuter att vidare yttra mig i statsregleringen, intilldess de särskilda punkterna förekomma, i händelse discussionen dä skulle föranleda dertill. Jag har blott velat uttala min enskilda åsigt, som jag tror mig dela med många inom StatsUtsk., att meningen med statsregleringen verkligen varit att göra det närvar, stals-skicket omöjligt. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Då jag begärde ordet, var det ej för att ingå i något besvarande af de anmärknrr, som förekommit mot Utsk:s principer, hvilka äro förutskickade denna hufvudtitel. Jag anser det mindre lämpligt och nödvändigt, att ledamöter af StatsUtsk. uppträda för att förlänga discussionen i en fråga, som så synbarligen kommer att föranleda återremiss. Då desse ledamöter i alla fall aro underkastade efterverldens dom, som de säkert icke jäfva, så kunna de i allsköns lugn underkasta sig den närv. tidens domslut, åtminstone under så lång tid, som fordras för att besvara återremissen. Anledningen, hvarföre jag begärde ordet, var egentligen Hr von Hartmansdorffs anmärkn. mot StatsUtsk., att icke hafva afgifvit inkomst-betunk. samtidigt med det öfver utgifterna. Jag förenar mig med honom i den förundran, att icke detta betänk, redan ligger på Ståndets bord; ty om jag icke misstager mig, ehuru jag var frånvar., då beslutet inom Utsk. fattades, är detta betänk, redan för 8 dagar sedan justerndt, äfvensom det, hvilket upptager statsbristsumman. Gr. Horn har upplyst, att åtminstone det första af dessa betänk:n inkommit till R. o. Ad.; och om icke något oförklarligt förhållande uppstått vid tryckningen, måste äfven det andra betänk, vara färdigt.
Af fastighet s-lån mot återbetalning i silfver har under nästlidet fast ^egendom något blifvit före de utsätta förfallotenninerna liqvideradt, och återbetaii enlighet nied de i Kongl, kungörelsen den 6 Mars 1830 stadgade ning i silfver. grunaer. Afbetalningarne i öfrigt å dessa slags lån, hvaribland slutbetalningar nied återstående belopp i silfver af 52 landtoch 10 stadsegendoms-lån, hafva utgjort: å landtegendoms-lån Silfver R:dr 6,190: 7. 8. „ stadsegendoms d:o „ „ 1,210: 21. 5. så att dessa låns återstående belopp minskats med tillsammans Silfver R:dr 7,400: 29. l. Utestående beloppet vid 1858 års slut uppgick på landtegendomar till R:dr 21,508: 12. 4. „ stadsegendomar „ „ 4,262: 39. 1. Efter afdrag af minskningen 7,400: 29. 1. utestodo således vid 1859 års slut Lån au städetGenom de å lånen till städer och korporationer under näst °chtimer. 'a lidet år verkställde afbetalningar å tillsammans 5,032 R:dr 26 öre har lånet till Landskrona kyrka blifvit till fullo återguldet samt Bankens fordran för dylika lån minskad till R:dr 5,864, 72. nemligen: lånet till Calmar consistorium 2,785, 23. „ till Calmar domkyrka 3,079, 49. 5;864, 72. § 43. Fastighets
Konungen eger alt i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Svenske Män lill alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana Konungen eger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Svenske Män lill alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslag hafva inkommit, der sådana Förslag till ändring, i Grundlagarne. 3 hittills egt rum; Vare likväl Konungen obetaget, att uti Militära Embeten nyttja Utländske Män af sällsynt skicklighet, men icke till Commendanter i Fästningarne. Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. Till civile Embetsmän inom Riket och till Domare må sådane Män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran. Hvarje Departements Chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån Embeten och Tjenster, vid de Verk och Stater, som under Departementet höra. hittills egt rum. Konungen vare likväl obetaget, att, efter vederborandes hörande, eller uppå deras framställning, lill lärarebefattningar vid universitelerna, de Etnologiska Uiraretjensterna likväl undantagna, såsom ock lill lärareoch andra beställningar vid andra inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst, äfvensom lill läkarebefallningar, kalla och befordra äfven Utländske Män af utmärkt f örtjenst, de der den rena Evangeliska läran bekänna. Likaledes må Konungen kunna uti Militära Embeten nyttja Utländske Män af sällsynt skicklighet, men icke till kommendanter i Fästningarne. Konungen Riste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd. Till Civile Embetsmän inom Riket och lill Domare må sådane
Sfs rätt. 3oS Hr Cederschjöld åberopade ordalydelsen i. 2 mom, af 107 §. Reg.F., nemi. att frågor, rörtde anmärkningar mot Konungens rådgifvare, kunna icke af 11. St. afgöras förr, än Constit.Utsk. deröfver blifvit hardt. Sedan detta vilkor blifvit uppfyldt, vore följaktligen R. St:s afgöranderätt.obestridlig. 3ia. Constit.Utsk. handlar enl. 29 §. Riksd.Ordn. icke med R. St:s' rätt, utom i vissa bestämda fall, nemi. då hos RiksSt, olika meningar uppstå, ang:de nya Utsko tillsättande, eller till hvilka Utsk. uppkomna frågor höra remitteras. 3i5. Frih. Stael v. Holstein: Conslit.Utsk. är egentl. alfe anse såsom åklagare, men alldeles icke såsom domare, och handlar salunda i detta fal! icke med R. St:s rätt. Den 3o Juni f. m. Hr Rothlieb, Carl Fred r, erinrade, att Ständernas j». beslutande-rätt inträffar, om Constit Utsk. tillämpat ioj §. Reg.F. Frih. Boye, L u d v-, åberopade stadgandet i 56 §. Reg.F., 3as. att allmanna frågor ej må till omedelbart afgörande i Ståndens plena upptagas, utan skola öfverlämnäs lill behöriga TJtsk, sorn ägde att dein utreda och deröfver sig yttra. Han påminde derjemte, att 107 §■ Reg.F. ålägger Ständerna att först höra Conslit. Ul'k , innan de utöfva sin opinionsmagt 327. i anmärkningsmål. Sedan Utsk. nu med utlåt, inkommit, tillhör det sålunda Ständerna allena att afgöra frågan. Frih. Cederström: De handlingar, som af Constit.- 333. Utsk. anses anmärkningsvärda, de och inga andra kunna utgöra föremålet för Ståndens pröfning.
Maj:t i Nåder kan finna godt att dertill förordna. 51 :o Uti nyssnämnde moment lit. b, hvilket Bonde-Ståndet i sin helhet afslagit, hade Utskottet jemväl tillstyrkt, ”att ett årligt anslag af5,ooo ”R:dr intill nästa Riksdag uppföres, att af Kongl. Maj:t med 1,000 R:dr till ”hvardera tilldelas fem sådane lägre Landtbruks-skolor, hvilka visat sig ”hafva bildat ett capital af minst 20,000 R:dr i penningar eller egendom ”och hvilkas organisation i öfrigt af Kongl. Maj:t pröfvas motsvara det de.r”med åsyftade ändamål, hvarvid de, som först sig anmäla och visa sig haf”va fullgjort de för delta understöds erhållande föreskrifna villkor, böra ”först deraf komma i åtnjutande.” Detta är bifallet af Borgare-Ståndet, Bih. till RSt. Prot. 1840. 4 Sami. 1 Afil. 2 Band. 50 Stats-Utskottets Memorial, N.-o 3oi. äfvensom af Presle-Ståndet, endast med den förändring, att antalet af skolor, som böra erhålla understöd och beloppet för dem hvardera icke blifvit bestämdt, utan orden ”med 1,000 R:dr till hvardera’* samt ”Fern”, som i Utskottets förslag förekomma, blifvit uteslutne. Ridderskapet och Adeln åter har bestämt, att ett årligt anslag af 5,ooo R:dr intill nästa Riksdag uppföres, att af Kongl. Maj:t disponeras till och fördelas emellan sådana lägre Landtbruks-skolor, hvilka visat sig hafva bildat ett capital af minst 20.000 R:dr i penningar eller egendom och hvilkas organisation i öfrigt al Kongl. Majit pröfvas motsvara det dermed åsyftade ändamål.
Hvad slutligen angår ofvanom förmälde frågor, rörande förbud emot försäljning af lotter för utländska samt enskilda Svenska Lotteriers räkning, så erkänner Utskottet, att, för hämmandet af de missbruk, hvartill enskilda Lotterier, serdeles efter Kongl. Nummer-Lotteri-inrättningens upphörande, kunna föranleda, utfärdandet i lagstiftningsväg af en serskild författning är af behofvet påkalladt; men då detta ärendes behandling tillkommer annat Utskott, får Stats-Utskottet, under tillstyrkande, att, såsom en följd af Kongl. Svenska Lotteriets afskaffaiule, all lottförsäljning inom Riket, för utländska Lotteri-inrättningars räkning, måtte varda förbjuden, vördsamt hemställa, att frågan härom må Lill vederbörande Utskotts handläggning hänskjutas. Reservationer. Af Herrton Troil: ”1 händelse Rikets Ständer bifalla Utskottets hemställan om Nummer-Lotteriets afskaffande, synes det mig så mycket nödvändigare att anhålla om Kongl. Maj:ts Nådiga bifall till denna åtgärd, som ilen i annan händelse torde komma att sakna verkställighet.” Med Herr von Troil förenade sig Herr Grefve von Platen. Af Herr af Harmens: ”Till Stats-Utskottets Protocoil den 10 dennes tiilkännagafs, ”det Inkomst-afdelningen, innan den företog till behandling frågan om beräkning af Stats-Verkets inkomster samt, i sammanhang dermed, åtskillige motioner rörande nedsättning i grundskatterne m. in., velat inhemta, huruvida Utskottet ansåg Rikets Ständer, enligt 57 §. Regeringsformen, ega rätt att allena besluta i frågor, angående minskning eller upphäfvande af ordinarie skatterna, eller om dertill fordrades Konungens och Ständers sammanstämmande beslut.” — Härom voro meningarne delade och votering anställdes öfver följande upplästa och godkända Proposition: Den, som anser Konungens sanction böra begäras å Rikets Ständers beslut att förändra grundskatterna voterar, ja, den det ej vill voterar, nej, vinner nej, anses förrberörde Konungens sanction icke vara behöflig.
Den ao Mars. synts tillhöra samma öfvertygelse, utan äfven deruti, att jag funnit ledamöter, som varit af annan tanka förän eftermiddagen. Jag skall nu ej yttra mig öfver, huru långt lagen kau gå eller icke, utan blott i afseende å fovmfrågan. Det är ganska riktigt, hvad Gr. Cronhjelm anmärkt, att Utsk., antingen ett förslag af ifrågav. beskaffenhet kommer från Konungen eller någon enskild motionär, är obehindradt att deri föreslå de ändringar, som kunna finnas lämpliga. Då ett förslag från K. M. är i fråga, blir enda skillnaden den, att om detsamma ej i dess helhet anlages, blir förslaget Ständernas i stället för Konungens och behöfver Konungens bifall. Men här Ur sjelfva frågan den: antingen kanea lag för Banken stiftas enligt Sy §. Reg,F., eller kan den det icke? Antingen medgifver y?. §. sådant, eller medgifver deu det icke? Bancofullmägtige öfverlemnade till BancoUtsk. 2:ne förslag från Banken, utarbetade af dess secreterare. Det ena af dessa var af vidsträcktare beskaffenhet, än K. M:s, samt upptog alternativt både den nuvarande och den förutsatta nya ya likväl med det uttryckliga förklarande, att lagen skulle äga ovilkorlig egenskap af civillag. Uti det andra lagförslaget är sagdt, att det skall få gällande kraft a£ Konungens sanction efter föregången pröfning. Dessa förslag hafva blifvit öfverlemnade till Utsk. Innefattade de väl frågor, sorn icke kunde väckas, icke upptagas? Den 14 Mars, i834, samma dag som BancoUtsk. förklarade, att det icke kunde upptaga Konungens förslag, samma dag öfverlemnade Utsk. till Bancofullroägtiga de ofvanberörda förslagen, med' begäran, att Fullmägtige deröfver måtte meddela utlåt, och ådagalade således., att Utsk. ansåg dem utgöra föremål för pröfning. Jag skall nu ej yttra mig vidare i afseende å saken, utan, öfvergår till formfrågan. Frih. af Nordin har yrkat afslag å. memor.; andra hafva begärt detsammas återremitterande.
Då jag hört åtskilliga ledamöter begära återremiss af detta betänk., anhåller jag alt, i fall återremissen beviljas,äfven få bifoga enanmärkn. Principen för bevillning af fastigheter är den, att 2 per mille af fastighetens värde skall erläggas, men att ägarne derefter hafva rättighet att godtgöra sig genom det afdrag, som bör äga rum för intecknade skulder vid ränteliqviden med sina fordringsägare. Häraf synes det böra vara en gifven följd, att då egendomens taxeringsvärde ligger till grund för per milleafgifternas utgörande, bör detta värde aldrig få understiga det belopp, hvarför egendomen är intecknad, emedan ägaren annars får rättighet att godtgöra sig sjelf för mer, än hvad han erlagt. Jag anser således nödigt, att någonting härom Upptages i bevilInlsförord 11. på det sätt, att hvarje fastighetsägare, sorn är berättigad att sjelf uppgifva värdet af sin egendom, erinras att vid denna uppgift aldrig nedsätta egendomsvärdet under inteckningarnas belopp, med rättighet för taxeringscommitteens ledamöter att, i händelse någon uppgifvit lägre värde på sin egendom, än hvartill det är kändt, att den är inteeknad, höja taxeringsvärdet till samma belopp som inteckningarna. Någon ökad beskattning på fastighetsägare uppkommer icke häraf, enär de hafva rättighet till ett motsvarande afdrag vid ränteliqviden för sina intecknade skulder. Vidare har jag en annan anmärkn, att göra emot det stadgande, som befriar capitalisterna från ali afgift, då räntefoten icke öfverstiger 5 proc.
M:t anhåller att den afgående skall få bibehålla sin fulla lön, men man betänker icke den skada, som upstår derigenom, att denne äldre professor stannar qvar på lärostolen längre än han behöfver, eller ock derigenom att tjensten uprätthålles af vikarier, och till_ aflöningen af dessa måste särskilda medel anskaffas från Akademiens kassor, så snart det icke är en adjunkt på stat, som är skyldig, att föreläsa. Jag tror derföre, att om man öfverväger förhållandet riktigt, så är det gagneligt för det allmänna, att de Akademiska lärarne i tid afgå, och i sådan händelse bör man ock bevilja hvad Den 2!) Angusti e. m. 339 motionären föreslagit. Anser man återigen att det är detsamma, så låter man saken vara oförändrad; men det är just det skadliga i detta förh:de, hvarpå jag fästat upmärksamhet. Det skal, jag förra gången anförde, vill jag nu påpeka, eller att om en professor skall afgå med endast 4000 rdr som pension, så får hans enka icke heller mera, när han dör, såsom nådår, och detta måste han äfven taga i betraktande, om han har familj. Jag skulle således tro, att ur det allmännas synpunkt skäl finnas, som högt tala för bifall till hvad motionären yrkat, derå jag anhåller om propos. Gr. Mörner: Den fråga, som nu är under öfvervägande rör:de Universiteten, har äfven för 100 år tillbaka eller något mera förevarit med afs:de på alla statens embetsmän. Det oskick var då äfven bland dem ej ovanligt, att den afgående tjenstemannen behöll fulla lönen, under det den nyutnämnde fick åtnöja sig med en lägre aflöning; men i följd af förnyade framställningar från R. St:r blef detta slutligen förändradt och förbud utfärdades deremot, att den afgående tjenstemannen skulle behålla lönen, hvilken förklarades böra tillfalla den i tjenst varande embetsmannen.
— Skulle så handa att Ränte sedlarne icke varda till inlösen presenterade; höra R. H. S:s H:rr Fulimägtige ega. magt att efter utfärdande Kungörelse infordra deni, elier, döda deras räntelöpande egenskap. Till enskilde Creditens och Frihetens utveckling hora visserligen åt sk i II ige rnedgifvanden å Kongl. Majus och R. H. Ständers sida, hvilka äro nödige att nu göra. Enskilde Crediten fordrar säkerhet vid beräkning af liqvid för försåld vara, å förfallodag. Reversens beläning , sotn köparen gifver (Grund för Manufactur Disconten), lättar denna rörelse: 1:0 Genom. Fenninge-åtkomst, genast 2:0 Derigenom au Lane - Contoiret lagsöker Revers-Utställaren , och Fordrings-egaren undgår denna motbjudande åtgärd. ®i,xxyl Stats, och Bartea-Utskottms Utlåtanden* Om Enskilde skalle vilja inrätta särskilde Låne-anstalter, hvarigenom Långifvare!! icke kommer i dlrect gemenskap med Låntagaren; och således utlåningar blifva befriade från en stor del af de olägenheter, som nu> åtfölja det enskilda förtroendets meddelande; 3a böra sådane Låne-anstalter njuta skydd a£ Staten, samt Assignerings-rätt på Vexel-Banquen så långt deponerade medel medgifva^ samt rätt till straff-räntas uttagande m. m.; dock under uttryckeligt förbehåll, att Staten, vare sig genom Banquen eller Lane Contoiret, icke beblandar sig i dessa Privat-Banquers upprätthållande eller utredning. — Äfvenledes bör den inskränkning uti enskildes Assignerings-ratt sorn Kongl. Förordningen af d. 13 Julii 1818 innefattar, i underdånighet inför Kongl. Majrt anmälas till den ändring, alt Ässignationer och Invisningar på enskilde Personer må kunna utställas, dock icke under ao Rtrir belopp, till förekommande af den fattigare Allmänhetens inblandande uti enskilde personers Creditrörelse.