Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter alla dessa berikliganden, för att icke säga tillrättavisningar, kunde det väkvara lofligt att fraga den lärda Talaren, om han vid förkastande af domarens pröfningsrätt tänkt sig någon annan utväg att få en fråga om någon (verklig eller föregifven) lags giltighet afgjord, eller han tänkt sig en möjlighet att lemna den oafgjord. Dömer man efter lag, när man icke vet, om det är lag, hvarefter man dömer, d. v. s. när man icke vet, orri deri åberopade lagen är giltig? Hvem skall härom underrätta domaren? Skall han fråga den, sam utgifvit lagen? Men frågan är just, om denne var rätter lagstiftare; och var han det icke; så är han ej heller behörig att vitsorda sin lagstiftningsrätt. Af hvilken annan skall då domaren underrättas? Huru skall han veta, hvem som är behörig att underrätta honom? Skall han sjelf urskilja det; hvarföre då icke så gerna urskilja, hvem som är behörig till sjelfva lagstiftningen? Skall någon annan säga honom det; så måste han dock sjelf urskilja dennes behörighet att säga det; och han kan ju lika lätt häri misstaga sig, sorn i sjelfva hufvudfrågan? Hvilken utväg kan det då vara, sorn Talaren vill hafva använd lill afgörande om en lags giltighet, när domaren ej får derom afgöra? Återstår väl någonting annat, än att göra domaren till en krono betjent, som endast i de fall kan döma efter lag, då man icke befaller honom att göra annorlunda, att utfärda såsom dom, hvad man förelägger honom, så stridande mot lag det än må vara? Och likväl är äfven denna utväg otillräcklig. Befallningarna komma icke alltid från högsta ort. Talaren har icke velat nedlåta sig att besvara en annan talares inkast, om nödvändigheten att döma äf ven efter de vidunderligaste socknestämmobeslut, i fall domaren ej får pröfva, om de hafva giltighet, d. v. s. om den lagstiftande myndigheten varit behörig. Detta inkast är likväl grundadt.
Ständer, att bereda för Glasbruket! enahandaförmån, Den Summa jag vördsamt vågar föreslå såsom Fond för Skeppsbyggeriernes Lane-rätt i Manufaclur-Disconten är, 50, ä 60,000 R:d, och sättet för Bihlpeli Bohlfärcligt byggde Fartygs beläning, skulle i min tanka börg vara sådant, att vid hvarje års slut, WarfsAgarne, eller, i händelse af Bolag, WarfsDisponetiterne upgåfve alla vid Warfvet Bihloch Bohlfärcligt byggde Fartygs lästetal, bestyrkt med MätareBrefver, då emot Reversaler med Löftesmän och derjemte af vederbörande Ernbetsmän åt Lån - sökanderne meddelade Bihlbrefs-betygen, skulle pro rata parte per Läst, Furu ansedt till Ldel mindre än Ek i värde, af ManufatSur-Disconten meddelas Lån, hvilka Lått,ställde på 9 månader och löpande med 4 procents Ränta, borde, i händelse WarfsAgarne icke under tiden igenom försäljning af Fartyget eller förtjente fragter blifvit bjelpte utur clerus förlägenhet, få med -^tdels Capital - inbetalning allt pa g månader om sättas, så att Warfsrörelsen, utan hinder deraf måtte kunna fortsättas.” Och skulle denna Herr BruksPatronens enskilcllg tanke, enligt dess begäran åtfölja Utskottets Betänkande till Respeftive RiksStånden. Riksens Höglofl. Stunders Stats Utskotts Betänkande, anguende Riksdags martien Erik Svenssons Me - StatsUtskottets Betan/tanden, 3 1 3 tnorial om Förvaltningen af Kronans Upiggs Magazin m. m. jLill SratsUtskottet har blifvit remitteradt ett af Riksdagsmannen fran Bohus Fän Erik Svensson till Hedervärda BondeStändet ingifvit Memqritil, deruti anföres att emedan Rikdagsmanjien af Riksens Höglofl.
Det är ganska rigtigt, alt en sådan bok skall finnas och, om jag icke missminner mig, har jag under den lid jag varit Kamererare uprättat en dylik. Ståndets nn omförmälda beslut har sannolikt varit grundadt derpå, att man Den 1 Mars. 137 uphörande. Men då föl-svinner hon af sig sjelf och Direkt, äger vid påföljande riksdag blott inberätta, att de äro fullständiga. Gr. Lagerbjelke: Instämmande i den siste talarens yttrande, får jag tillägga, att det är tydligt, att ju förr genealogierne blifva kompletterade, desto hällre. Sålänge sådant icke skett, är det äfven gifvet, att detta mål aflägsnas om skyldigheten för Kansliet i detta afseende borttages, och hvad man härpå vinner är mig obe gripligt. Underl. Ridd.-Sekret.: Jag anhåller att få uplysa derom, att utskrifningen af tabellerne öfver samtliga å Riddarhuset introducerade ätter redan för flere år sedan blifvit fulländad, och att ifrågavar. renskrifning af tabeller numera endast erfordras, då tabellerne blifvit förslitne, eller, i följd af inkommande genealogiska upgifter, sådane tillägg uti de derå gjorde anteckningar egt rum, som påkalla en förändrad upställning. §. 41. Lemnades utan anmärkning. §. 42. Gr. Lagerbjelke: Stadgandet i första mom. af denna § försätter Sekret, i ett annat förhållande till Direktm än vederbör och i andra Direkt:r eljest vanligt är. Såvidt jag har mig bekant plägar icke Sekret, vara ålagd, alt ovilkorligen yttra sig i alla frågor, ulan endast i de fall, då han af dem, hvilka skola besluta, blir tillfrågad, i hvilken händelse det är hans pligt att sig utlåta, och de lemnade uplysningarna i prof. anteckna, hvarföre jag an håller, att första mom. måtte utgå och § börjas med orden: ”under Direktms inseende är Sekret.” etc.
Hon dog 1880 — på Vexjö hospital, dit en 1869 fullständigt utbruten sinnessjukdom fört den olyckliga skaldinnan. Sitt mindre pris har akademien något oftare haft tillfälle skänka kvinliga författare. Utom Thekla Knös hafva ' nämligen fyra kvinnor erhållit detsamma. En 50 f. d. telegrafists f ö r i fjor&gt;. # m ock mycket i eder mörka skildring om » kvinliga » telegrafister » är sannt och behjärtansvärdt, förefaller den dock väl ensidig. Hvilka befattningar i vår tid fordra ej ett ansträngdt arbete? Särskildt hvad kvinliga tjänster beträffar, kan man väl endast leta ut ett fåtal, där icke innehafvarinnans krafter till det yttersta tagas i anspråk, — • vanligen utan att tillföri-äkra henne mera än de nödiga medlen till uppehälle, endast sällan sättande henne i stånd att litet njuta af lifvet och, värst af allt, utan möjlighet att skydda sig mot brist på gamla dagar eller under tider af möjligen iråkad sjuklighet. En ganska hederlig pension tillfaller telegrafisten. I händelse af sjukdom afdragas endast tjänstgöringspenningarne eller 74 af lönen (de e. o. telegrafisterna måste dock afstå hela sin afiöning). Dessa fördelar, som åtfölja telegrafisttjänsten, äro dock värda att uppskattas. Andra ej oviktiga förmåner, som af f. d. telegrafisten ej omnämndes i förening med lönevillkoren på 800 kronor (hvartill dessutom kommer ålderstillägg), äro fri bostad, fri eldbrand, fri belysning och mångenstädes fri uppassning. Tämligen dåligt ställer det sig ju däremot för e. o. telegrafister och deras aflöning af 60 ä 66 kronor i månaden. D e arbeta ju dock med förhoppning att få det bättre, och huru många nödgas ej att arbeta lika hårdt, för lika liten lön, utan detta hopp. Ofta erhålla de bostad på den telegrafstation, till hvilken de förordnats. Man måste dessutom göra styrelsen den rättvisan, att den tager hänsyn till, att de om möjligt få förordnande i hemorten.
Dessutom anser jag att grunden för denna första punkt, nemi. att Hypotheksföreningarne skulle förmås att nedsätta beloppet lill 400 ndr är oriktig. Jag ville heldre sälta vilkor för denna Hypolheksföreningarnas kreditiv-rätt af motsatt syftning; så nemi. att minsta utlåningsbelopp skulle bestämmas lill (5,000 r:dr eller den summa, som är maximum för Bankens utlåning på fastigheter, ty det tror jag vore mera ändamålsenligt. Det är just de mindre hypothekslånen, som hafva största skadan med sig, derigenom att de mycket begagnas och bortplåltras, och medföra ingen annan verkan för låntagaren än tillgång till ökade utgifter för tillfället, och sedermera en viss förlägenhet, när ränta och amortisement skola betalas. Här år visserligen af Ilr Rosenblad sagdt, att jordens värde skulle genom Hypotheksföreningarnas verksamhet blifvit ökadt. Jag är verkligen icke af den meningen, utan tror, till följd af de iakttagelser jag i landsorlerne gjort, hvilka äro något annorlunda än dem man här i hufvudstaden kan göra, att jordens ökade värde är ganska ringa. Det är blott ganska få, som begagna lån för att förbättra jorden och föröka dess afkastning. I allmänhet hafva de fleste jordegare icke så begagnat dessa lån, utan de hafva dels omsatt gamla skulder och dels ökat sina utgifter. Den Hypoteksförening, som deremot har bidragit till att öka produktionen, är Bruksegarnes hypoteksförening, och jag är öfvertygad om att, genom den förökade jerntillverkningen, så väl ränta som amortisement fullt betäckes på de lån denna förening uptagit. Jag är äfven fullt öfvertygad om att i Skåne, hvars Hypoteksförening gått så varsamt tillväga, har också egendomarnes värde, jordens odling och produktionen blifvit ökad i förhållande till de uptagna lånen, men så är icke förhållandet i det öfriga riket. Man kan likväl säga alt de Svenska kapitalerna, som genom de utländska lånen blifvit lösgjorda från inteckning i fastigheter, tagit en annan riktning, och på det sättet ökat produktionen inom landet, att de hafva vändt sig till industriella företag och derigenom gagnat, så att någon del af det onda, somllypotheksföreningarnes utländska lån gjort, på det stället blir ersatt.
Lemna oss nu ensamma, madame. VÄRDINNAN. aldrig genera. Jag ska' släppa hela verlden in! Med hatfulla ögonkast till Erna; mumlar Bevars! Jag ska' inte genera! Jag ska' Men vänta mig, du! Går. Den bergtagna. 82 - ERNA häftigt upprörd. Jag har något att tala med dig om. LOUISE. Sitt sitt ner, kära Erna! ERNA. henne. Tack. Går fram emot Louise och stannar framför gäller Alland. Jag tycker inte om att gå krokvägar. Det LOUISE. Alland? ERNA. har väntat på det. Ja. Jag såg, han gick härifrån nyss. Jag LOUISE. ner honom ju inte och Men jag förstår inte hvarför Du kän ERNA. Det är derför jag kommer till dig nu. LOUISE Jag har ljugit för dig. Jag har känt honom. betraktar henne forskande. ERNA. målarinna, som Du nämde, att han talat med dig om en 83 - LOUISE. Ja ja ERNA. Den målarinnan var jag. Lång tystnad. ERNA. Förstår du nu, hvarför jag kommer? LOUISE tonlöst. Ja. ERNA. håller af dig derför att du är för god att bli som jag. Att det är för din skull? Derför att jag LOUISE sänker hufvudet, stilla. ERNA. Jag kan inte låta dig gå samma väg som jag. LOUISE. Derför lägger jag min skam i dina händer! Jag vet alltsammans allt allt ERNA. framställning, men den är så olik den nakna verkligheten. Nej. Du känner det kanske genom hans LOUISE. Jag vet, att han aldrig ljuger. 84 - ERNA. Han hypnotiserar en, tills man ser med hans ögon och Tvingar sig att tala lugnt. och hon? Han talar sanning men han färglägger. Han har berättat dig, att de tröttnat på hvarandra han LOUISE. Ja. ERNA. jag. Men det var jäg, som bröt. Jag sade honom att det att det var förbi också för mig. Det är inte sant. Han hade tröttnat inte LOUISE. Då var ju skulden din och icke hans! ERNA. taga emot nådesmulor af den, hvars kärlek jag egt! Jag är ingen tiggare! Jag är för stolt att
Utskottet vill visserligen icke bestrida möjligheten deraf, att detta creditivs tillhandahållande kan, så vida dertill erforderliga medel mäste anskaffas genom upplåning, förorsaka ränte-förlust för Riksgälds-Contoiret; men Utskottet kan i allt fall ej annat au anse en dylik, i alla hänseenden för det allmänna mindre väsendtlig uppoffring af ringa betydenhet, i jemnförelse med vigten af en, efter hvad erfarenheten redan visat, för Sveriges flesta provinser, både lämplig och fördelagtig landtmanna-närings upprätthållande och befrämjande. Men, med afseende å de deremot förekommande och af Utskottet förut uppgifna skäl, finner Utskottet sig likväl icke kunna för närvarande tillstyrka den, i förmodan af ull-productionens framtida betydliga tillökning, föreslagna ytterligare förhöjning i merberörde creditivs belopp; och får Utskottet alltså förnya sin hemställan, att detsamma må bestämmas till 300,000 R:dr Banco. Vidkommande derefter den anmärkta nedsättuingen af det belopp, hvarmed pantsatt ull finge högst belånas, hvilket belopp Herr Stats-Rådet Poppius ansett fortfarande böra bibehållas vid 75 procent, men Herr Friherre Cederström samt Herr Lagerhjelm och Ribbing trott hädanefter höra fastställas till 66‘| procent af det värde, hvartill den belåningsbara ullen blifvit uppskattad; så, enär all capitalförlust för det allmänna, till följd af denna lånerörelse, synes böra sorgfälligt undvikas och ullens i allmänna handeln gångbara pris ännu är, inom Sverige, serdeles både obestämdt och föränderligt, samt den Kongl. Commerce-Collegium nu tillerkända rättighet att, i hvarje serskildt fall, nedsätta lånebeloppen deremot skulle komma att upphöra, har Utskottet, enligt hvars åsigt lånerätt å en producerad handelsvara till hälften af denna varas uppskattade värde ingalunda kan anses så ringa och obetydlig, att den med en sådan lånerättighet åsyftade förmon derigenom motverkas, icke funnit anledning, frånträda sitt förut framställda förslag, att ifrågavarande lån hädanefter må beviljas till högst 50 procent af ullens värde.
Allmänna uppmärksamheten har blifvit fästad på det nyare Silfvermyntets halt och vigt. I sistberörde afseende har för Revisorerne, i följd af vetenskaplig undersökning å åtskilige under åren 1834 och 1838 präglade hela, halfva och fjerdedels Riksdalersstycken, blifvit uppgifvet, att flere deribland, serdeles för det förstnämnda året, icke ens innehållit den lägsta medgifna vigten och i öfrigt hållit sig ganska nära derin 750 till. Rörande halten, sorn bör utgöra i finsilfver j-^:delar af vigten, förekommer, att, på sätt 1837 års Pievisions-Berättelse angående BancoVerket § 3 mom. C. närmare upptager, Herrar Banco-Fullmägtige då låtit anställa prof å flere åren 1831, 1832, 1834 och 1835 utmyntade Specier, dervid utrönts, att väl icke i någon af de undersökte piecerne halten af ädel metall understigit, men allenast något öfverstigit lägsta til747 • låtna halten, eller :delar af visten. Vid sedermera år 1838 ytterli 1, 000 ° J ' gare anställd undersökning, intagen uti den Berättelse nuvarande Revisorer afgifvit rörande Banco-Verket, har befunnits, att af 20 åren 1837 och 1838 präglade hela Specie Riksdalersstycken, hvilka undergått prof 750 ning på så kallade Våta Vägen endast två uppgått till ;clelar af vigten, samt ett till allenast 74,696 procent, hvilket tal, som med 0,004 procent understigit den tillåtna minimihalten af 74,700 procent understiger den tillåtna minimihalten af 74,700 procent, likväl icke kunnat garanteras vara säkert på en sådan qvantitet, emedan några chemiska undersökningar ej kunnat med en så fullkomlig skarphet anställas. I sammanhang härmed kan anmärkas att, enligt hvad Kongl.
Första punkten af denna §. ändras sålunda: I brottmål, ehvad de äro svårare eller mindre, bafve ej någor lof att vädja, antingen emot värjemålsed, böter eller kostnad och skada, som Under-Rätt i thy fall ålagt: utan må den, som ej nöjes åt dess dom, besvära sig deröfver i Hof-Rätten inom hälften af den tid, som lagvadda saker der fullföljas böra. 6 och 7 §§. Dessa §§. upphöra att vara gällande. 9 §. Denna §., sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 29 November 1823, ändras sålunda: I de saker, som genom laga vad gå till Svea IIof-Rätt från Härads-Rätt i Upland, Södermanland, Westmanland, Kopparbergs Län, Nerike och Gestrikland, ingifve käranden sin inlaga innan klockan Tolf på den fyrationde dagen, den oräknad, då HäradsRättens dom föll, eller håfve sitt vad förlorat; ifrån Härads-Rätt i Wermland, Helsingland, Jemtland, Herjeådalen, Medelpad och Ångermanland på den sextionde dagen; ifrån Härads-Rätt i Westerbotten och på Gottland på den nittionde dagen; i Götha Hof-Rätt från Härads-Rätt i Östergöthland, Calmar Län, Småland, Skaraborgs och Elfsborgs Län på fyrationde dagen; från Härads-Rätt i Halland, Dabi och Bohus Län på sextionde dagen; i Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge från Härads-Rätt i dessa landskap på den fyrationde dagen. I vexeloch sjörätts-sak vare tid hälften kortare att fullfölja vad ifrån Härads-Rätt i hvarje ort till Hof-Rätt. 10, 11, 12, 13 och 14 §§. Dessa §§. varda till all kraft och verkan upphäfne. 20® Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse} N.o 114• 15 $. Andra punkten i denna §. ändras sålunda: Huru vittnesbörd derom af Rätten gifvas bör, vare lag samma, som i 1 §. af detta Capitel lör Härads-Rätt stadgadt är.
Erfarenheten har redan hunnit visa, hvad »nan lätt kunde förutse, att mångå af egen håg att gagna nitiske och öfvade Vaccinateurer, hafva, då de icke varit Läkare, och funnit det ett öfverflödigt besvär, samt med sitt stånd eller kön mindre förenligt, att underkasta sig kan hända i den saken mindre öfvade och kunniga Läkares förhör och öfriga reglementariska åtgärd, •— rent af upphört med sina ympningar, ofta utan att någon Läkare eller Chirurg uppfyllt deras ställe. Vaccinationen är en operation, mindre vigtig i vetenskapligt, än i poli - 666 Den * s Maj. tiskt afseende, och det kommer ej så mycket derpå an, huru regelbundet, sorn huru allmänt den verkställes i eit Land, der nu mera ingen Läkare uppsåtligen begagnar falska koppors inträffande till sakens fortgång, och allmänheten i allt fall ej dömmer deni vara värre, än ingen ympning. Då allmänheten bör ännu lättarfe, än för 30 är sedan, eller år 1*502, kunna öfvertyga sig om vaccinationens nytta, borde de af mig då föreslagna råd förvandlas i föreskrifter, och dessa så mycket strängare handhai vas, som, om Staten ock ej agde rättighet tvinga någon till vaccinationen, den åtmindstone äger den ovilkorligt, att hindra den ena smitta den andra. Kyrkoherdarne borde ock åläggas, att vid ett barns insjuknande eller död af kopporna, om föräldrarne sjelfva försummat«,att begagna vaccinationen, från Predikstolen framställa denna händelse till förebråelse och varning, lika som det äfven skulle åligga dem, att, om någon af envishet nekar låta sitt barn vaccineras, eller att vid utsatt tid återkomma för att framvisa sitt ympade barn, den från Predikstolen derföre emottager en föreställning, då de andra föräldrar för sin beredvillighet berömmas,” Om man gjorde afseende på mitt utlå-t tande, vet jag ej, men den gången blef ej någon plikt påbuden; och tillåtelsen, att vaccinera, blef i enlighet med mitt förslag, Den t j Maj. 66 7 mera utvidgad.
Erfarenheten lärer, att den inre lyckan, den som ej brister äfven för hårda yttre pröfningar, oftast är till finnandes i de hem, der en rätt bildad husmoder ordnar, leder och verkar. En sådan qvinna ledes sjelf af en ädel pligtkänsla, trifves i tankens och hjertats verksamma lif i sitt hem; hon är ett sällskap för mannen, ej blott en hushållerska eller en rodocka; hon ingjuter sin anda i barnens uppfostran, i tjenstefolkets arbete och förädlar lifvets nöjen, men gör dem ej till hufvudsak. De qvinnor åter, som ej få sådana hem att ordna, behöfva kunskaper till sin framtida bergning och för att åt sig bereda en verksamhet, som kan tillfredsställa deras håg för något ädlare, än dagens flärd. Skall i en tid, då vetenskapen alltmer nedtränger i allmänna lifvet, då hvarje näring söker dess ledning, då den luft vi andas, den föda vi njuta, deraf renas och ordnas, qvinnan allena uteslutas från det vetande, deraf slägtets helsa, trefnad och välstånd till stor del bero, från den förädling, som ger lifvet sitt högre värde? 4:o att qvinnans uppfostran måste ske i hemmet. Detta är fullkomligt riktigt och af ingen bestridt, så framt hemmet förmår att i alla alseenden fullgöra de åligganden, hvars uppfyllande måste vara ett vilkor för denna dyrbara rättighet. Men äro då alla hem i tillfälle att gifva döttrarne en tillräcklig undervisning och en moraliskt god uppfostran? Jag fruktar att vi vid en noggrannare granskning beklagligen skola finna att en ej ringa del af hemmen ej äro så organiserade, att barnen der få någon god ledning; det finnes dåliga hem, som gifva en skadlig rigtning, fatliga hem, som ej förmå se till de unga, och dessutom många barn, sorn alldeles sakna ett hem i egentlig mening, då döden eller andra förhållanden upplöst det ho, de tillhört. Skall allt det moraliska förderf, som af dessa förhållanden framkallas, all den nyttiga arbetskraft, hvars uppöfvande lör - 88 Den 22 Ångnsti f. m. summas, ej behjertas, utan samhället öfverlemna åt slumpen hvad till dess skada eller nytta dessa mångas utveckling må blifva?
Då Svenska Trädgärds-föreningen, som under sin tillvaro sökt i flerfaldiga riktningar verka för spridandet af en lilligare håg för trädgårds-odlingen, hittills iullgjort de för åtnjutande af slals-anslag åt dess elev-skola föreskrilne vilkor, och föreningen, Bi/i. till R. St. Sltri/velse IS:o i96. efter hvad upplyst är, icke blott saknar medel att vid dess nuvarande ståndpunkt upprätthålla förenämnda läro-anstalt, hvilken onekligen varit af mycken nylla för landet, isynnerhet för dess landtbrukare, utan äfven alt åt densamma bereda en af behofvet påkallad utveckling till vidsträcktare verksamhet, hafva Rikets Ständer, som anse denna skola förtjent af ytterligare uppmuntran från statens sida, och den äskade tillökningen under nuvarande tidsförhållanden, af billighet påkallad, på sålt och under de förbehåll E. K. M:t föreslagit, anvisat eli lill 4,000 R:dr R:ml ökadi årligt anslag lill understöd för Trädgårds-föreningens i Slockholm elev-skola. 23:o Under åberopande af de skäl, som finnas Upptagna i staisråds-protokollet, har E. K. Al:l dels begärt, all, för uppgörande af en allmän plan för vattenledningsarbeten, i enlighet med etl af Laudlbruks-akademien uppgjonit förslag, en summa af 207.000 ll:dr alt utgå under nu ingångna stats-reglerings-period med jårligen, eller 69.000 R:dr, måtte af Rikets Ständer beviljas, dels föreslagit, all lill inköp af instrumentet' för begagnande vid ofvannämnda plans uppgörande, ett belopp af 5.000 R:dr, allt Riksmynt, för en gång målte anvisas. Rikets Ständer äro visserligen öfvertygade derom, att stora fördelar skulle kunna tillskyndas både det allmänna och den enskilda industrien, om den sålunda föreslagna åtgärden brägles lill verkställighet: men med afseende å de betydliga kostnader, som härtill skulle erfordras, och då statens tillgångar redan blifvit i ganska betydlig män anlitade, hafva Rikets Ständer funnit sig ej kunna lemna bifall lill E. K.
Den Ju-nij angående Styrelsen öfveg Riksdags-Beslutet 731, Hospitalen tWh Lazaretten i Riket samt förvaltningen af de dettill anslagna medel, 72. Hen ii Juni angående de till Saltpetertillverkningens upphjelpande anslagna medel; 73. Den 15 Juni i anledning af Vare Revisorers Anmärkningar vid Redovisningen för Tull-Verkets medel; 74. Den 11 Juni i anledning af Vare Revisorers Anmälan om Post-Verkets utestående tillgångar ; 7 5’ angående Redogörelsen för Stamp! ade-Pappers-m ed len; 76. angående Kontroll-Stämpel-Af-' giften för Guld , Silfver och Tenn ; 77. angående medel på Stat till Inqvarlerings-penningar för Arméens Flottas Gö-i iheborgs Eskader; 78. Den 26 Juni i anledning af Nådig Proposition örn inrättande af Allmänna Arbetsoch, Förbättrings-hus på Borgholms Slott och i Wadstena ; 7g. — angående Riks-Hufvud-Bok-? slutet; go. angående medlen till den fö.’ reslagne Inrättningen af en Berg-Verk-Skola; gi. - angående Iirigsfonden samt serskilda Komrnitterädes förvaltning af Allmänna medel; 82. Den 29 Juni angående Ståts-regleringen i allmänhet,! med Riks-Stat för år 1819 och de följande år intill nästa Riksdag; 83. Den 2 innevarande Juli angående Ofyerste-lndelniogep* vid f. d. Kavalleris X 73* Filt sdag s-Beshitetl Regimente användande till aflöning för en Fält? Marskalk eller General ; 84. Den 8 Juli angående medel till Sven skau Teaterns underhållande; 85- Den 2 Juli angående Revisionen öfver förvaltningen af de under Krigs-Collegii disposition ställde Kassor ; 86. Den 8 Juli i anledning af Vare Deputerades Berättelse om Revisionen öfver Krigs^ räkenskaperne för 1810 och de följande åren; 87. Den 2 Juli angående Arfvode för Öfi. ver-Kornrnissarien