Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingenstädes i Sverige äro så många och långa väganläggningar och omläggningar af backar företagna, som i denna provins, och Wermländningen är utmärkt för sin ifver i dessa slags förbättringar som i många andra. Det har således varit en lätt sak att öfvertala dem till försök i denna del; men om alla lyckats eller vittna om en rationel uppfattning af ämnet, derom har jag ingen rättighet dömma. Jag skulle önskat vi haft långt för delta en sådan, som deri nu föreslagna institutionen att tillgå; med mera säkerhet hade man då gått tillväga, och mången allmän författning troligen genom dess försorg emanerat, till rättelse för menigheler vid dylika arbetens företagande och disputers förekommande. Ett exempel vill jag blott nu anföra, som visar alla de svårigheter, som möta vid en vägs omläggning, och ett sätt alt upphäfva dem, som någon gång blifvit försökt sedermera i Wermland. Man hade i mångfalldiga år vid tingen i Gillbergs härad stridt om den, från första bosättningarnes tid, på Höjarne anlagda vägens omläggning, den alla funno, i anseende lill dess backighet, ganska besvärlig. Uudersökningshandlingarna med dyra kartor och lösta protocoller hade vuxit till mansbördor, och ingen verkställighet kunde motses , då vid ett ting proponerades och bifölls att upphöra med alla disputer hvar vägen skulle läggas samt att anförtro åt fem personer att både besluta och verkställa hvad de för godt funno. De fingo härigenom mera makt än landshöfdingen, Kammar-colhm och sjelfva H. M., och ehuru en mängd jemmer och klagomål, som ej kunde upptagas, anfördes, blef dock vägen färdig, så att Just.ombudsmannen, som blef den enda återstående auctoritet för de klagande att vända sig till, kunde vid en resa genom länet befara vägen och intyga dess ändamålsenlighet. 456 Den 29 Augusti c. m. Hr Ribbing, Arvid: Jemte det anförande, som nu blifvit uppläst i anledn. af Konungens propos. anglde en styrelse för allmänna arbeten, anhåller jag alt äfven få framställa några anmärkn:r, som jag försummade att afgifva då Konungens propos. föredrogs lill remiss.
Visserligen kan det vara ett intressant ämne för mången, som deri kan få tillfälle att ådagalägga sin förmåga i bårklvfverier; men jag skulle dock tro, att Uiksdagens förkortande icke vinnes genom ett sådant upskof. Vi hafva väl icke så många ärender på föredragningslistan, men det torde likväl snart vara att förvänta vigtigare frågor än denna, och jag förnyar alltså min hemställan lill Gr. Frölich om han icke vill medgifva ärendets afgörande i afton. Gr. Frölich: Jag skall helt kort besvara den siste talarens directa framställning til! mig. Må han ock de talare som motsätta 410 Den 25 April. sig remiss af motionen stå upp och förklara, att de icke göra det vidare, så skall jag afstå. Det är likväl tvifvelaktigt om jag handlar rätt, då Frih:n i sina sista ord på ett anmärkn:svärdt sätt brustit mot den regel han hyllar; ty sedan han förebrått Hr Cederschiöld för dess yttrande, slutade han sitt yttrande med tillvitelse af hårklyfveri, och det är väl icke rätta sättet, att reconsiliera saken. Jag nedlägger således icke under andra vilkor frågan om motionens hvilande på bordet, och detta så mycket mindre som jag gifvit skäl för mig hvarföre jag anser Hr Gripenstedt böra i ämnet ytterligare höras. Hr Adelborg: Hr Cederschiölds advokatoriska skicklighet har man nogsamt reda på, men den uppenbarar sig under olika former och har här åsyftat att vinna skrattarne på sin sida. Så har han nu framdragit ett mitt yttrande, deri jag sade, att om ett dylikt sätt skulle iakttagas för framtiden skulle en massa motioner komma att väckas. Denna hans framställning var nästan lika fin och qvick som sjelfva motionen. Härpå har jag endast det svar att lemna, att han har ett så konstrueradt hufvud att han på det sättet kunnat upfatta mitt yttrande; Hvad angår grannlagenheten, hvarom Hr Cederschiöld äfven talat, får jag bekänna alt min grannlagenhet förbjuder mig att uptaga den frågan. Den som känner mig, vet nog, att jag icke har någon annan principal än den för hvilken Hr Cederschiöld säger sig kämpa, nemi. sanningen.
Dock äro ej få båtsmans-familjer med afseende å lufttillgången i bostäderna lika vanlottade som befolkningen i de sämsta fattigstugor. Antagom ock att enskilde kunna tillhållas alt inreda sina hus efter rymligare dimensioner; men om i ett rum på 600 kubikfot inhysas 10 personer i stället för 5 i ett rum på 300 kubikfot, hvad vore dermed vunnet? Skulle aflägsnandet af för helsan skadliga gas-arter kunna blifva föremål för en allmän Stalssamt Allm. Bestoch Ekon.-Utsh. Utlåtande N:o 16. 27 positiv lagstiftning, så fordrade derjemte konseqvensen alt förbjuda en heljmängd industri-grenar, såsom alun-tillverkning, glas-blåsning, ja ali grufve-drift. I de Hesta, om ej alla, rikets städer är det samfällda utrymmet af för hyra tillgängliga bostäder långt ringare än som för befolkningen fordrades efter sanitära grunder. Att under sådana förhållanden förbjuda hus-egare att inrymma flera hyresgäster, än dessa grunder medgifva, vore alltså att göra en stor del af städernas befolkning husvill. Emellan att bo trångt och vara husvill kan valet dock för ingen vara tvifvelaktigt. Flerestädes sträfvar numera kommunal-andan att bereda arbetareklassen sunda bostäder. Det synes vara, om icke det enda, åtminstone det lämpligaste sättet alt afhjelpa det bristfälliga i denna del. Med hänsigt till alla de förhållanden, som ligga mera inom det enskilda området, har Iicgeringsmagten, såsom jag föreställer mig, för det åsyftade ändamålets vinnande icke mer än ett antagligt medel, — att vägleda genom upplysning. Med tillgång till erforderlig upplysning skola våra sundhets-nämnder helt visst fylla sin bestämmelse utan behof att, enligt motionärens anvisning, ombildas efter mön stret af de Franska och Belgiska Sundhets-råden.
Hade Lafayette sökt upprätthålla monarkien i Frankrike, så var Fersen, ehuru mot sin vilja, be-hjelplig att störta den. Ty genom konungens trohetsbrott blef fortroendet till det konstitutionela konungadömet ohjelp-ligt brutet, och utvecklingen gick sedan i afgjordt republikansk riktning. Men Lafayette blef fortfarande konstitutionen trogen, ehuru den rådande meningsströmmen allt mera tydligt gick i motsatt riktning. Redan den 17 juli ans tåldes ett af hertigen af Orléans planlagdt demonstrationsforsök mot monarkien. En petition i sådant syfte skulle af en folksam-ling undertecknas på » fäderneslandets altare ». Lafayette ilade dit med nationalgardet. Folkmassan förskansade sig bakom en mängd vagnar, och en laddad bössa aftrycktes mot nationalgaraisters befälhafvare, men klickade. Nationalgardet kastade sig öfver kärrorna, grepo skytten och förde honom till Lafayette, hvilken med förakt lät honom löpa sin väg. Tumultet förnyades snart i större skala på Marsfältet. Nationalgardet måste slutligen gifva eld, så att några stupade. Upploppet dämpades slutligen, men den revolutionära folkmassan och hennes ledare egnade nu åt Lafayette sitt vilda hat och kallade honom en blodtörstig tyrann. Sedan konstitutionen blifvit fullt färdig och af konungen besvuren, ansåg emellertid Lafayette sin uppgift fyld och ville enligt Washingtons föredöme draga sig tillbaka till privatlifvet. Den 8 okt. 1791 tog han afsked af nationalgardet och återlemnade sin fullmakt i kommunalrådets hand. Varm erkänsla uttalade sig for honom: kommunalrådet slog öfver honom en medalj och skänkte honom Washingtons byst i marmor, nationalgardet förärade honom en hedersvärja, som var smidd af Bastiljens riglar. Vid afskedet yttrade han: » Jag återvänder nu till min hemort och skall lemna den endast för att försvara och befästa vår frihet, i fall denna skulle hotas; men jag hoppas, att jag länge får qvarstanna der. » Hoppet gick dock ej i fullbordan, ty redan efter två månader kallades han åter i tjenst, denna gång mot de yttre fienderna.
Hindrad att deltaga uti sjelfva öfverläggningen om det Betänkande, som genom votering nu blifvit till SfatsUlskottet återremitteradt, anser jag mig likväl pliktig, att i ett så vigtigt ämne yttra min öfvertygelseJag begagnar derföre med tillfredsställelse tillfället, för att öppet förklara, det jag med gillande af Betänkandet i alla dess delar vid voteringen röstat Ja, och anhåller att uttrycket af denna min från pluralitetens beslut skiljagtiga tanka måtte i Protocollet inflyta. Grefve von Schwerin Curt Philip och Friherre Boi e, Fredric, anmälte till Protocollet deras reservationer emot Bidderskapets och Adelns beslut. Höglofl. Bidderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 4 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J, Lagerheim, (T'*S JD«/i *9 Otlobtr t, mi Onsdagen den 29 October. Plenum kl. 5 eftermiddagen. Upplästes till justering och godkände» följande ExpeditionsUtskottets insände förslag till Riksén» Ständers underdånige Skrivelser tili Kongl. Majit N:o 363. Rörande ytterligare understöd för Nybyggare i de Norra provincerne, N:o 2264. Angående förklaring af 10 Capi $ §, HandelsBalken. Rörande ett sf Fabriksldkaren Frisk innehafvände Lån ur ManufacturDiscontFonden. Rörande nedsättning af den så kallade efverräntan för Lin utaf ManufacturDiscontFonden. I anledning af verkställd granskning af redogörelsen för 1817 och 1818 årens Riks dagskostnadar. Nio 268- Rörande utarbetande af Förslag till förenkling af hemmansräntornes debitering Och utgörande. Ceri 29 Get ober e, m/t »39 N:o 5269. I anledning af Riksens Ständers arén 1820 och 182a församlade Revisorers Berättelser om förvaltningen af de under CommerceCollegii vård ställde Fonder och medel. N:o 270.
Kommer han inte tillrätta blir han ändå dömd. För att uppmuntra kammarrätten att vara nitiska, kommer 25 % av alla medel som inflyta med anledning av gjorda anmärkningar att fördelas bland betjäningen. Stockholms slott den 21 juni 1814. CARL. Kungörelse om växelförbindelsernas återställande med staden Hamburg och vad, i anledning därav, iakttagas bör. Stockholm den 29 juni 1814. Sedan fredliga förhållanden nu råder i de flesta europeiska städer och Hamburg blivit befriat från franskt herravälde, har Vi funnit tidpunkten vara inne att de vanliga handelsförbindelserna och växelförhållanden med staden skall återupplivas. Stockholms slott den 29 juni 1814. CARL. Förklaring över Kongl Förordningen angående kronorusthåll den 22 februari 1749, hur förfaras bör då kronorusthåll av innehavaren å annan man transporteras. Stockholm den 29 juni 1814. Förordningen av den 22 februari 1749 innehåller hur man skall förfara med kronorusthåll om innehavaren dör och hemmanet övergår till skyld man eller avlägsen släkting. Landshövdingen tillkännager i häradet att rusthållet blivit ledigt. De som är intresserade skall efter uppläsningen från predikstolen anmäla sig. Rusthållarens barn och arvingar ända till syskonbarn har rätt att lösa sådan rustningsrättighet. Stockholms slott den 29 juni 1814. CARL. Kungörelse angående Ostindiska kompaniets upplösning, och handeln på Ostindien öppnande för var och en som vill delta. Stockholm den 6 juli 1814 Direktionen för Ostindiska kompaniet har begärt att få upphöra med kompaniets oktroj och återlämna privilegiet från 3 mars 1806. Vi vill i nåder förordna att det nu är fritt för vem som vill att handla och upplägga nederlag med ostindiska varor i städer som njuter nederlagsrätt. Tullavgift kommer att kvarstå efter av Oss beräknad taxa Stockholm den 6 juli 1814. CARL. Taxa varefter tullavgifter för ostindiska varor, som i riket inkomma och så kvarbliva, kommer att beräknas och erläggas. Stockholm den 6 juli 1814.
Hvad ytterligare angår ifrågasättandet, att rektorernas rättighet till inqvartering skulle hafva upphört, lill följe af de igenom nya regleringen för elementar-läroverken för dem bestämde högre löneförmåner, får utskottet förklara, dels att löneinkomsterna för många rektorer icke blifva särdeles förhöjda förr än de i sin tur komma i åtnjutande af högsta lönen inom skolan, och dels att utskottet utaf en af dess ledamöter, hvilken deltagit i uppgörandet af det tili Kongl. Maj:t i underdånighet afgifna förslag till ny lönereglering för elementar-läroverken, hvilket förslag finnes bifogadt Kongl. Maj:ts vid sistlidne riksdag afgifna nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof, fått sig meddelad den upplysning, att bibehållandet af boställsrum för rektorerna vid elementar-läroverken blifvit uti det uppgjorda förslaget såsom en tillgång beräknadt. Af dessa skäl och då ingen lärer kunna förneka, att städerna, derigenom att de inom sina områden ega läroverk, komma i åtnjutande af många och stora fördelar, hland hvilka, de ekonomiska oberäknade, det lättade tillfället för stadsinnevånarne att få sina barn undervisade, synnerligast bör tagas i betraktande, får utskottet vördsamt tillstyrka, att denna motion icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Mars 1851. Allmänna Besväraoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 65. 5 N:o 65. Ank. till Exp. Utsk. den 21 Mars 1851, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning aj väckt motion derom, att tillåtelse Jör arrendator af Kronolägenhet alt till annat än lägenhetens behof använda derå befintlig skog, icke mätte hädanefter med delas.
Men jag har utom Riddarhuset förvärfvat mig någon erfarenhet om detta måls behandling, emedan jag sett hvad, som dermed förefallit i embetsverken. De personer, som der varit verksamma i sakens bedrifvande hafva väckt mina misstankar. Hvad roterings-commissionerne i Halland beträffar, så torde Hr Ekenstéen erinra sig (jag tror nästan att han sjelf omtalade det, ehuru jag icke tydligt hörde om så var) att desse commissioner tillsattes för att ordinarie rotera utsockne frälsehemmanen, men alt de förstodo sin instruktion så förvändt, att hemmanen belädes med extra rotering i likhet med det ypperliga frälset. Commissionerne uphöjde alltså hemmanens natur en grad. Jag vill icke påstå, att detta gjordes med flit, men säkert är, att hemmanen derigenom ålades mindre rotering, än dem bort påföras. Detta roterings-commissionernes missförstånd måste Konungen slutligen afhjelpa genom en bestämd befallning. Den 22 Februari. 83 Hr Ekenstéen, som deltagit i commissionernes förhandlingar, kan uplysa om jag misstagit mig. Det förslag till R. o. Ad:s beslut i ämnet, Hr Ekenstéen framställt, är af beskaffenhet, att icke kunna af Ståndet antagas i frågans nnvar. skick. För den händelse, att R. o. Ad. återremitterar betänk., lärer derföre förslaget böra åtfölja remissen till Utsk. såsom Hr Ekenstéens serskilda yttrande. Jag hoppas och anhåller emedlertid att R. o. Ad. måtte bifalla betänk. Frih. Cederström:
Vid dörrens buller hade Ingrid vaknat. En mild glädje spred sig öfver de begge qvinnornas bleka anletsdrag, då de sågo sin vän och själasörjare. Ellen kysste hans ena hand, och Ingrid fattade den andra, i det hon sade: – Ack, ni stannar nu hos oss, intilldess vår tid är all ... jag har slumrat så godt ... för sista gången ... och drömt, att jag sett min son. Det var en ljuf dröm, och jag hoppas af Guds barmhertighet, att den snart skall blifva verkliggjord i himmelen. Ellen, du har ju ett åminnelsetecken till herr Adolf ... jag vill påminna dig derom, innan våra tankar aflägsna sig från de jordiska, förgängliga tingen ... pastorn skall öfverlemna det jemte vår sista innerliga helsning till den gode herrn. Ellen framtog ur sin barm det lilla åminnelsetecknet, en blomma konstfärdigt flätad af hennes hår. – Gif honom det, sade flickan sakta, – och säg honom, att jag älskade honom mycket ... I Ellens ögon framglänste en tår, medan hon uttalade dessa ord. – Förlåten mig, Ingrid och Ellen, sade nu Erik med en djup suck, – jag måste en kort stund taga er uppmärksamhet i anspråk för ting, som nu borde vara främmande för edra tankar ... Ingrid, har ni hört namnet Vanloo? – Vanloo? upprepade Ingrid sökande i sitt minne. – Moder, sade Ellen, – han hette ju så, den främmande mannen, som bodde inuti skogen på det ställe, som man kallade jagthuset? – Ja, jag tror, att detta eller något dylikt var hans namn. Jag såg honom någon gång, oftast i skymningen, rida förbi min koja. – Såg ni honom aldrig så nära, att ni kunde betrakta hans anletsdrag? frågade Erik. – Nej. – Men det gjorde jag en gång, inföll Ellen; – han såg god och vacker ut. – Och du kan icke erinra dig, att du sett hans ansigte förr? frågade Erik vidare. – Nej, svarade Ellen, skakande sitt hufvud.
Ehuru fördelen af den nu i underdånighet föreslagna inrättningen icke kan sättas i tvifvelsmål och således Statens dertill skeende allmänna bidrag, hvarförutan den knappast låter sig tänkas, synes vara på sitt rätta ställe, till undanrödjande af de tyngder, hvarmed Jordbruket besväras, så anse likväl Jtiksens Ständer, att detta bidrag icke kan bestämmas eller någon tillgång för en inrättning af denna art anslås , förr än planen hunnit utarbetas och ett bestämdt förslag för Riksens Ständer framläggas. Mea dl företaget alltid blifver för vågsamt för ea - 32o Underdåniga Skrifvelser'- skilde och för kostsamt och betungande för Sta* ten, att nied blotta penninge-understöd besörja, så finna Riksens Ständer intet hinder möta, att till lättnad för båda och såsom hjelpmedel till sakens nödiga fart, den nuvarande Hallskjutsen dier den finnes, och i vidrigt fall Reserve-skjutsen, må få användas till forvagnarnes förskaffande, efter skedd undersökning om de* ras användbarhet på hvarje serskild local. Likväl då Riksens Ständer tillstyrka denna utväg, anse de sig böra beledsaga den med tvenne underdåniga förbehåll, det ena, att, till undvikande af coliision och intilldess det blifver utrönt huruvida Forvagns-inrättningen kan uppfylla nuvarande Skjuts-ordningens ställe, Hålloch Beserve-skjutsen icke annorlunda dertill upptages, än att deraf öfverblifver tillräckliga medel til! Resandes fortskaffande efter förra Författningen; det andra att allmänna Post-inrättningen dermed för det närvarande icke må sammanblandas, ej heller de densammas fortskaffandé rörande Stadganden i någon man rubbas, ehuru det må ankomma på undersökning, huruvida båda Inrattningarne kunna förenas och deripenorn blifva ett stöd för hvarandra inbördes. O Misstag i nu anförda omständigheter skulle ej allenast kunna förorsaka den vådligaste stagnation uti hela Landets rörelse, utan äfven alstra en fortfarande fördöm emot Inrättningen, som tillintetgjorde alla de goda följder, hvilka dermed blifvit åsyftade.
Under sådana förhållanden bör dock, så vidt möjligt är, företagen af mera enskild natur gå vid sidan af de allmänna. Enligt min tanke bör således Staten i förev:dc fall tillse, om företaget är af beskaffenhet att förtjena understöd från det allmännas sida. och, om så beflnnes vara förhållandet, taga i betraktande, huruvida dess tillgångar medgifva ett sådant understödjande. Frih. Klinckowström liar vid flere tillfällen nämnt, att Stats-Utsk:ts ledamöter förtviflade, hvarifrån medel skulle tagas till fyllande af Statens behof. Jag får bekänna, att jag för min del ej kunnat hos dessa ledamöter spåra en sådan förtviflan. De hafva lugnt pröfvat Statsverkets tillstånd, jemfört dess utgifter och inkomster och funnit tillgångarne vara tillräckliga att betäcka utgifterna. Det vore, enligt min tanke, i högsta grad oklokt, om Staten skulle på en gång afstadna hela sin verksamhet. Yi hafva ju så godt som afbrutit anläggande af stambanor; skola vi då äfven upphöra att understödja enskildta företag! Hvad skulle väl utländningen säga derom? Skulle han ej hafva allt skäl att anse, att vi ej förmådde fortsätta på den väg, vi en gång beträdt! Det förhåller sig Den 17 Maj e. m. 381 i detta hänseende med Staten på samma sätt som med den enskildte. Jag har t. ex. en egendom, hvilken jag sköter efter bästa method, och hvarpå jag nedlägger kapitaler i beräkning på förbättrad afkastning. Men på en gång upphör jag härmed och nedlägger arbetet. Då är naturligtvis den första tanken hos mina grannar, att jag råkat i obestånd, och derigenom skadas min kredit. Likaså skadas äfven statskrediten, derigenom att utlandet ser, att vi ej fortsätta våra påbörjade arbeten, hvaraf det helt naturligt sluter, att våra finanser befinna sig i dåligt skick. Visserligen har Frih. Klinckowström uppgjort en tablå öfver våra finanser, hvilken på ett mystiskt sätt framkommit under diskussionen; och att döma af denna tablå, skulle i sanning Statsverkets tillstånd ej vara synnerligen godt. Men Hrnne äro ej mystiskt sinnade och bära ej fruktan för några skrämskott.
Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till främmande Makter, må Konungen lå - Constitutions-Ulskollcls Memorial, M 2. 5 ta bereda och handhafva på det sätt, Honom lämpligast synes. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena tillhör att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla, i närvaro af någon annan Stats-Rådets Ledamot. Är Siats-Ministern frånvarande, föredrage den Stats-Rådets Ledamot, sorn Konungen äfven i detta fall tillkalle. Sedan Konungen af desse Embetsman inhemtat tili protokoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvarige, lätte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill särskilt förordnade att protokollet föra. Af sådana Beslut må Konungen låta till Stats-Rådets kunskap komma, hvad Honom nyttigt synes, så att äfven någon kännedom af denna Riks-Styrelsens-gren matte bos Siats-Rådet finnas. § 12. Konungen äger att i Afhandlingar oell Förbund Oförändrad, med främmande Makter ingå, sedan Han, enligt föregående §, deröfver hört Siats-Ministern lör Utrikes Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets Ledamot. § 13. Vill Konungen börja krig elier sluta fred, kalle ;R. F. §. 15, då lili ett utomordentligt Stats-Råd Stats-Rådets samtlige Ledamöter, framställe för dem de skäl och omständigheter, som härvid till öfvervägande förekomma, samt aske deröfver deras yttranden, hvilka de skola hvar för sig, med den ansvarighet, 125 § bestämmer, till protokollet afgifva. Konungen åge derefter makt att fatta oeh utföra det Beslut, som Han för Riket nyttigast linner. § 14. Öfver Rikets krigsmakt tili lands och sjös äger Oförändrad. Konungen högsta befälet. § 15.
BancoUtsbottet: i) Herr Lagerhjelms, Pehr, den 28 sistledne Februari på bordet lagde motion, angå - Den 6 Martil, 223 ende skyldighet för Banken, att efter en viss cours emottaga silfver. 2) Herr Lagerhjelms, Pehr, den 28 sistledne Februari på bordet lagde motion, angående fortfarande intill nästa Riksdag af Bankens lånebiträden till JernContoiret, Strömrensoingsfonden, Götha CanalBolag m. m. Statsoch BancoUtJliottem Herr Gripensvärds, Fredric Adolph, den 1 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial* angående föreslagne medel till den allmänna förlägenhetens afhjelpande. Statsfamt Allmänna Besvärsoch Oeconomii Utskotten: Friherre Wrangels, Flenning, den 1 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, örn me; del till afhjelpande af den allmänna förlägen^ heten. LagJämt Allmänna B ef varsoch OeconomiUtjkotten 1) Herr af Ekenstams * Israel, den l denhes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående en förändring i Kongl. Förordningen d. 2 8 April 1819, rörande Exclusive Privilegiers meddelande, 2) Herr Anckarsparre, Ingemar August, d. 1 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, Den 6 Murtii. om rättighet för jordägare i allmänhet, att fritt begagna de å deras ägor växande Ekar. 5) Herr Reutersv^rds, Pehr Adam, den 3 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående ändring i Författningarne, rörande Vattenverks anläggande. Statsoch Bancosamt LagUtskotten'. Friherre Wrangels, Henning, den i dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, om inställande af Publique Cassors lagsökningar, intilldess Financeregleringen blifvit uppgjord.