Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånders Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUt* skotts Utlåtande öfver anmärkningar vid Utkottcns Betänkande N:o 193, angående fast Egendoms försäljning geuom Lotteri. Detta Betänkande har från samtlige RiksStånden blifvit återremitterat och under de vidloftiga Öfverläggningar, som föränledt återremisserne, hafva flerfaldiga yttranden både för och emot detsamma blifvit afgifne. De emot Betänkandet gjorde anmärkningar äro i korthet följandet Eli del Ledamöter inom RiksStånden hafva, LagUnköitets BetänktindtH. 8r hafva, med godkännande af den Lagförklaring Utskotten tillsty^rkt, likväl yrkat återremiss på det Utskottens yttrande, angående skadligheten af den föreslagne Lotteri-anstalten måtte utgå, i hvilket afseende blifvit anmärkt: att Utskotten, utan att ingå i pröfning af den föreslagne Lagens mer eller mindre oecoiiömiska nytta, endast bordt yttra sig öfver deii förklaring af Allmänna Lagen, som i följd deraf kunde anses nödig; att dylika Inrättningar, som den nu föreslagne Lotteri-anstalten, i flera år funnits och ännu finnas i andra Länder, utan någon befunnen olägenhet deraf: att saken under närvarande conjunctur vore nyttig, ej allenast genom den lättade utväg Fastighetsegare såmedelst vun110, att få afyttra sina egendomar, utan äfven derföre, att en gäldbunden mans Borgenärer derigenom ofta kunde komma att få en annars saknad tillgång till deras fordringars utbekommande: att, huru än Lotteri-spelet må slå ut, det allmänna derpå ej kan göra någon förlust, enär, i alla händelser, jorden stadnar qvar: att ett förbud emot försäljning af Fastighet genom Lotteri vore en inskränkning i hvarje Medborgares fria dispositionsrätt af sin egendom: att, så länge NummerLotteriet blifver beståndande, EgendomsLotterier, såsom icke af skadligare egenskap, äfven böra tillåtas; och slutligen, att det vore vig - Treilje Bandets sednare Afdeln. 6 8 i Lag Utskottets Betänkanden. tigt genom en fullständig
23. ende på de städerna tillkommande vågafgifter kunde blifva tillvägabragt, dylika afgifter ej måtte uppbäras för andra i nya Tulltaxan till förtullning efter vigt upptagna varor, än sådana, för hvilka enahanda förtullningssätt enligt 1835 års Tulltaxa egt rum, och utfärdades vid fastställandet af 1845 års Tulltaxa nådig Kungörelse af enahanda innehåll. I enlighet härmed, och då Utskottet i sitt nu afgifna Betänkande äfven föreslagit några nya vigtbestämmelser i Tulltaxan, nemligen dels för de nya artiklarne: färgadt, trensadt elier upprispadt Gräs, Skostift af gjutet Jern, samt Maskinoch Vagnssmörja, och dels för artikeln Ättika, hvilken hittills förtullats efter rymd, anser Utskottet sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, ifall nämnda förslag varda antagna eller andra sådane förändringar komma att i Tulltaxan införas, Kongl. Majit måtte i nåder meddela en dylik föreskrift angående befrielse från vågafgifters erläggande, som den nyss omförmälda. Sedan revisionen af Tulltaxan sålunda inom Utskottet blifvit fulländad, har Utskottet här äfven att omnämna en utaf Herr Friherre Sprengtporten, J. W., väckt motion, att Bevillnings-Utskottet måtte vid afgifvandet af sitt förslag till Tulltaxa bestämdt uttrycka sin mening, huruvida denna författning uteslutande skulle betraktas såsomen finanslag, hvars enda ändamål vore att bereda Staten inkomster, eller, om densamma derjemte borde anses ega egenskapen af en lagstiftning, som hade för ändamål att, i hvad behöfligt är beskydda den inhemska näringsfliten samt befordra jemnvigt och lika rättigheter i handelsförhållanden emellan Sverige och andra länder, så att landet måtte veta, om det hyllade ett frihandelseller skyddstulls-system.
Nej, ('i:sta alternativet); bl ifver berörde anslag bifallet, dock att utdelning a£ jettoner icke afses;: (3dra alternativet) blifver berörde anslag bifallet, enligt Kongl. MajUs Nådiga Proposition* 43:o 1 fråga om Vitterhets-, Historiasoch Antiqvitets-Åcademien, hade Utskottet, som till loner, samlingarnes corn piel ter ande m. m., i följd 40 Stals-Ulskotlets Memorial, N:o 3oi. af enskild motion, tillstyrkt eLt sammanlagdt anslag för berörde Academi, af 4>6oo R:dr, eller mera, än Kongl, Maj:t äskat, som för alla behof tillhopa utgjorde 4>3oo R:dr, deremot afslyrkt det uti Kongl. Majlis Nådiga Proposition inberäknade serskilda anslag af i,5oo R:dr till jettoner och pris-utdelningar. Vid afgörandet häraf har Ridderskapet och Adelil bifallit Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition; Preste-Ståndet bifallit icke allenast det af Utskottet tillstyrkta anslag, att utgå från och med nästa år, utan ock serskildt nyssnämnde belopp af i,5oo R:dr, som dock icke borde för jettoner afses; samt Borgareoch Bonde-Stånden godkänt Utskottets förslag. För att afgöra de sålunda befintlige skiijagligheterne, måste votering företagas serskildt om anslagets beviljande, och serskildt, i händelse af bifall dertill, om tiden, hvarifrån det skall utgå. I förra afseendet inbjuder Utskottet Ridderskapet och Adeln att antaga Preste-Ståndets beslut att anslaget icke skall afse jettoner; men om inbjudningen icke antages, lärer först få voteras öfver följande contra-proposition:
Tullbevillningen, Betänkande, angående 8. — » — Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående 12. — » — Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss i vissa delar af Betänkandet N:o 8, angående 14. — » — Memorial, i anledning af verkställda omröstningar, angående ifrågaställda förändringar i föreskrifterna om lö. — » — Utlåtande, i anledning af återremiss i viss del af Utskottets Memorial N:o 12, angående Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om 18, Tullfrihet, m. m„ Betänkande, i anledning af väckt motion om upphörande af den för de Kongl, personerna och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet och restitution af de utaf dem erlagda tullafgifter 7, — » — Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af Bevillnings utskottets Betänkande N:o 7, i fråga om den för de Kongl, personerna och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet m. m. 11, STOCKHOLM, tryckt hos Å. Holmberg & HIMM TILL SAMTLIGA MES-STÅNDENS PROTOKOLL VID LAGTIMA RIKSDAGEN I STOCKHOLM ÅREN 1865 OCH 1866. Utskotts gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. ▼ Sammans. Semlin.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Anie. till Kxp.-Utsk. den 30 April 1866, kl. 10 f. ra. Betänkande, angående vilkoren för bränvins tillverkning. Till Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling hafva blifvit öfverlemnade såväl Kongl. Maj:ts i detta ämne aflåtna nådiga Proposition (N:o 62), som åtskilliga inom Riks-Stånden väckta motioner och afgifna yttranden, äfvensom den af Chefen för Kongl.
Det ligger i en vexels natur att blifva mynt, så snart den Sr utgifven, hvarför jag skulle Dtn 4 Deccmlier f. m. 55 tro, att man med största varsamhet bör tillvägagå vid stiftandet af en ny vexelstadga. I 5 § står; ”Är förfallotid utsatt midt i månad, vare då den i5:de dagen förfallodagen.” Detta borde torhända utgå ur inrikes vexelsladgan och i stället föreskrifvas, att förfallotiden alltid bör vara utsatt i dagar. Jag har på de olika ställen i Europa, der jag haft vexellransactioner, sällan sett någon vexel, å hvilken förfallotiden varit utsatt i månader, men deremot oftast i dagar. Genom detta allmänligen antagna bruk undvikes tvist, och det förenämnda stadgandet kunde utgå. § 6 innehåller: ”Vexel förlorar ej sin giltighet för gjord utstrykning, men väl för radering.” Jag får fästa uppmärksamhet uppå, att det bör uttryckas, hvad man menar med utstrykning. Den kan ske af endossören på den sidoti af vexeln, som begagnas till endossering, och i sådant fall bör vexeln förblifva giltig; men utstrykningar på sjelfva vexeln skulle blifva lika farliga som radering, och kunna föranleda till frauderi. § 7 skulle förändras i sammanhang med hvad jag anmärkt vid 3 §. 5 8 skulle jag tro äfven böra förändras och erhålla följande redaction: ”Vexelgifvare vare skyldig bevisa, derest ”vexel icke accepteras, att han ägt fordran hos godkänna”ren, eller att han af godkännaren ägt löfte att vexel på ”honom draga.” § i3 anser jag böra helt och hållet utgå, emedan jag, såsom jag redan nämnt, icke tror, att man bör för långt utsträcka rättigheten för fullmägtige att utgifva vexlar. § 27 bör lyda: ”Vexel mäste godkännas utan vilkor och till sitt hela belopp,” emedan tillåtelsen att godkänna en vexel till en viss del af dess belopp ovilkorligen skulle åstadkomma vingleri.
Och visserligen kan man icke rått stadga sin öfvertygelse om våra Universiteters jemna gång i bredd med den framskridande bildningen, då man kastar ögonen på deras föråldrade, mot närvarande fria statistiska förhållanden stridige constilutioner, eller då man tager närmare kännedom om detta toma, ömkliga Latinskrifveri och Latintalande, om dessa chrior och dessa di.sputalioner, utan anda, utan innehåll, endast och allenast tillkomna för den grammaticaliska formalismen och endast i och genom hopsvarfvandet af till hälften lånte phra. ser egande sitt tre timmars skenlif, men genom hvilka den fria vettenskapliga utbildningen af modersmålet lörhindras och Prolessorernes tid borttages från allt annat mera allmänt gagneligt lärdt producerande. Och vänder man sig till sjelfva dessa Läroverk, skall man snart få höra huru Lårarne beklaga sig, att Sfudenterne icke mera drifvas af någon ren håg till vettenskaperna för deras egen skull, att de ej höja sig öfver det vanliga låxlåsandet och icke åtrå annat ån att så fort och så beqvämt som möjligt slarfva ifrån sig sitt pensum, men å andra sidan, Lårjungarne besvära sig öfver att Professorerne med få undantag, icke gifva lif åt undervisningen, icke framkalla och utveckla kunskapsbegåret, icke rikta deras unga sinne med nya , stora frugtbringande ideér, utan föra den blott beständigt fram och tillbaka, inom en och samma längesedan uppdragen curs, under ett kärft och andelöst föredrag, eller vid examina aldrig trånga till botten, utan sjelfve vänja dem vid det låx-låseri, öfver hvilket de beklaga sig, Sin 12 November f. m. dermed att de beständigt blott efterfråga vissa fixerade punkter på kunskapslinien. Ar det ieke skål att noga efterfråga, om eller till hvad grad dessa klagomål åro giltiga? Är det icke af högsta vigt, att en alfvarlig, ointeresserad undersökning anstålies, för att upptäcka dep egentligen maskstungna llåcken, från hvilken sedan hela förskåmningen utgår. En Revision af de milifaira Läroverken år redan besluten.
På grund häraf; och, till vinnande af den förenkling i åtgärder, som motionen åsyftar, har Utskottet ansett sig böra vördsamligen tillstyrka, att, derest omkostnaderné för innevarande Riksmöte varda, efter vanligheten, på RiksgäldsContoret anvisade; och hvilket Utskottet för sin del finner lämpligast, nämnde Contor får sig uppdraget, att omedelbart bestrida alla särskilde utgifter, så att Redogörelsen för Riksdagskostnaderne i hela sitt omfång fästes vid RiksgäldsContoret. Om R. St:r skulle täckas härtill bifalla, blir nödigt, att, jemte det beslutet härom hos K. M:t i underdthet varder anmäldt, tillika göres underd. anhållan, att, derest sådane utgifter, i och för Riksdag skulle komma i fråga, hvilka böra af K. 1\I:t anbefallas, K. M:t då täcktes derjemte anbefalla StatsContoret, att till RiksgäldsContoret afgifva requisition å ersättning för den gjorde utbetalningen, jemte öfverlemnande af behörige verificationer. I sammanhang härmed torde hos K. M:t äfven böra anhållas om Befallning till StatsContoret, att, derest till äfventyrs någre förskott redan derifrån skulle vara meddeldte eller räkningar förskottsvis godtgjorde, Förskotfcs-qvit - io Stats -Utskottets teneen och räkningarne, emot behörig ersättning, varda ofördröjligen till RiksgäldsContoret öfverlemnade. I den händelse R. St:r skulle bifalla detta Betänkande från StatsUtskottet, blifver StatsUtskottet betänkt uppå, att föreslå en framtida föreskrift för Fullmägtige uti RiksgäldsContoret, att vid blifvande-Riksdagars början låta bestrida alla de utgifter, hvilka, i och för Riksdagen, då kunna pröfvas nödige.
Det år på denna grund älven, sora jag serskilt tror en anstalt för unga 37* Sen 27 Augusti et m. Krigares bildning, med afseende på det blifvande yrket, redan under elernentar-undervisningen, vara nu nödvändig, fastän jag inser möjligheten af en kommande tid, då samma anstalt är onödig. Men nödvändigt år för fortgången småningom, ehuru ej våldsamt, till det ideal man åeyftar, att, då mängden af det enskilta yrkets idkare ännu i visst afseende skarpare ån man önskar, måste vara afskiljda från de andra , man likväl bibehåller äfven inom denna mängd, det afseende på vettenskaplig odling, den känsla och den agtning för en sådan, och de berörningspunkter dermed, som skola tillåta vettenskaperna, att på sätt samhället till sin trefnad fordrar, oafbrutet inverka på hela menniskolitvet. Den ena methoden härtill är ett ändamålsenligt organiserande af den enskilta undervisnings-anstalten för det bestämda yrket, att så väl inrättningens lagar, som framför allt personalen, af lärare och styresmän, hänvisar lärjungen till den egenteligen vettenskapliga odlingen, såsom något mer omfattande ån det hvartill hau sjelf stråfvar och såsom det medel hvarigenom det behof af allsidighet han icke kan undgå att mellanåt kånna, skulle kunna blifva uppfyldt. Mer ån en undervisnings inrättning har derföre hufvudsakligen varit god, att lärjungen i lärarens person sett grundlig kunskap visa sitt hela värde ; jag har med egna ögon sett, hvad personalen i detta afseende inom låro-anstalterne för serskilta yrken kon uträtta; jag har naturligtvis mest erfarit det i afseende på militaira un - Den 27 Augusti e, m. 377 der visnings* anstalter, efter som jag sjelf har idkat, och idkar ännu, det militaira yrket vid en scientifique corps; jag har sett hvad verkeliga jättesteg sorn man har gjordt i det sednare decennium till erkännande af vettenskapernes aldrig ostraffadt missförstådda vigt; jag har äfven sett att mycket återstår.
II. dylika mineralier, hvaraf för näringarne och handeln nyttige brukstillverkningar åstadkommas, äfvensom kaik-, qvartsoch ställstens-brott, belägne inom Tackjerns-bergslag, eller högst 2 mil från masugn eller annat smältverk, och så framt de till ortens bergverksrörelse behöfvas och användas; hvarjemte Fullmäktige i Jern-Kontoret, efter Bruks-Societetens hörande, uti underdånig skrifvelse föreslagit, alt, utom nu uppräknade mineralier, äfven fältspat måtte upptagas bland de föremål, som lingö inmutas. Bih. lill R. St. Afdelningen har vid bedömande af frågan härom ansett förnämligast böra komma i betraktande, å ena sidan, de fördelar, som genom inmutning af vissa mineralier kunna tillskyndas bergshandteringen och industrien i allmänhet, och, å den andra, samma mineraliers behof för jordbruket eller annan näring, som utan kost sammare verk och inrättningar kan af jordegaren sjelf bedrifvas. Afseende å dessa förhållanden torde så mycket hellre böra fästas, som enligt ännu gällande författningar, hvilka till inmutning frigifva utom metaller äfven mineralier och allehanda fossilier eller bergoch jord-arter, alla de nu ifrågasatte mineralierne för närvarande utgöra föremål för inmutning, och alltså någon inskränkning af jordegarens hittills gällande dispositionsrätt öfver dess mark icke kan blifva en följd af hvad, angående inmutning af vissa bland dem, kan komma att för framtiden stadgas.
Denna hjertevärme gjuter sig in i hans diktning, af hvilken minsta bit afspeglar rent hans manliga, sunda, fina, varma natur; derför kan han våga behandla bagateller, hvilka skulle stöta oss hos andra skalder, derför kan han i diktens form ge oss råd, erfarenhetsrön, sentenser, moraliska sanningar, vidhänga dem efter en dikt som dess betonade sens moral eller till och med i en dikt genom dem uteslutande moralisera och docera, utan att vi taga anstöt deraf. Ty hvarje den minsta dikt är ett konstverk, stöpt i formen af en författareindividualitet och, framför allt, framsprunget ur en menniskas hjerta, en sund och fin menniskas varma hjerta. Hans väsen är sålunda kärleken; hvad han mest är det blida och innerliga. Och denna hans kärlek sträcker sig ut öfver menniskolifvet, hän öfver allt lef-vande, långt ned öfver växtverlden. Så komma vi till hans uppfattning af naturen, hvilken slår den klaraste dagern öfver hans individualitet. P. Jakobsens novell » Mogens » förekommer ett samtal mellan Mogens och Thora om skönheten i naturen. Hon föreställer sig, att det bor ett lefvande väsen i hvarje träd, hvaije buske, hvilket öppnar och sluter blommorna och slätar bladen. När hon ser en sjö, en djup och klar sjö, håller hon af den, derför att hon tänker sig, att djupt, djupt nere lefva väsen, hvilka hafva sina fröjder och sorger, sitt eget underliga lif med underligadrömmar, och hon kan icke förstå, hvad vackert der är med en grön kulle, när man icke föreställer sig, att det derinne myllrar och ljuder af små, små varelser, som sucka, när solen står upp, men börja att dansa och leka med sina väna skatter, när kvällen kommer. För honom har också naturen sin skönhet, men på annat vis. För honom ligger den i färgen, i rörelsen och i formen, och så i det lif, som fins i allt, safterna, som stiga upp i träd och blommor, solen och regnet, som komma dem att växa, och sanden, som yr samman i backar, och regnskurame, som fåra och urgröpa sluttningarna.
Foderbetor hafva äfven under de sednare åren blifvit med framgång å åker odlade, och med en för orten ny kulturväxt, fodermajs, hafva lyckade försök gjorts, som berättiga till'den förhoppning, att under vanliga år, äfven här i Norden, denna utomordentligt gifvande växt skall kunna med fördel odlas till grönfoder, som så väl behöfves, då betena för det mesta äro otillräckliga, hvarför ock klöfver och särdeles vickerhafra å många egendomar börjat allmänneligen sås och skördas till samma ändamål, hvarigenom en väsendtlig förbättring i ladugårdsskötsel uppkommit och en öfvergång blifvit beredd till sommarstallfodring, som ofelbart skulle å slättlandstrakterna vara vida fördelaktigare, än kreaturens betning å inskränkta och magra hagar. De ofvannämnde, till grönfoder använda växterna gifvas nu åt kreaturen såsom understöd vid betningen, hvarigenom sålunda så kallad half stallfodring fi åtskilliga ställen begagnas under sommartiden och djuren blifva både jemnare och rikligare födda, samt gifva en mycket högre afkastning. Boskapsskötseln har vunnit mycken förkofran genom de afvelsdjur, som i orten blifvit spridda från de å Ultuna och Ekolsund befintlige stam-holländerier af fullblods Ayreshire-djur. Denna boskapsrace har vunnit ett välförtjent förtroende, såsom lättfödd och särdeles mjölkgifvande. Den har fortfarande visat god trefnad inom Länet och funnit sig belåten äfven med ortens vanliga beten. Det har sålunda varit en stor vinst," att genom nämnde holländerier gynnande tillfällen förefunnits till boskapsafvel förädling, och båda holländerierna hafva i detta fall verkat icke blott för Länet, utan äfven för andra orter inom riket, till hvilka afvelsdjur från dem årligen utgått. Åt ungboskapens uppfödning samt åt valet af afveisoch påläggsdjur egnas nu en vida större uppmärksamhet, än tillförene, och man har sålunda all anledning att hoppas, att boskapsskötseln, särdeles då, såsom nämndt är, foderväxtodlingen är i tilltagande, skall gå en löftesrik framtid till mötes.
Vare dermed huru det kart, der står likväl arbetet, till betyd* ligast* delen fullbofdädt; både irttreäcet att ej bortskänka frukten af gjorda uppoffringar, och Kationalstoltheten, sorn kräfver fasthet i beslut samt helhet i gerning, och efterVefldth som skall dom ma Oss strängt, om dan förlörir sitt nästan försäkrade arfsrätt; allt fordrar hU ett sluteligt biträde; och frågat! tötdé e-> gentellgen blott vara örn lindrigaste sättet. Föga annat lärer vara att siga om da mindra behof, till hvilka* fyllande låneUtvägen blifvit föreslagen t de syfta på riksgagneliga företag, de hafva redan länge varit Understödda och för dem gäller äfven, fast i meta inskränkt mått, principen att ej gehöm Vägran if ytterligare tillskott, uppoffra framtida vinsten af hvad redan påkostat blifvit. Ett nytt behof, feit icke i Utlåtandet upptagit, cynes ‘vare 34o Den 11) Julli /. rn. tillkommit. Jag 1-innar derhän iämpeligheten ätt i detta hänseende tillita Statsläneuivagen } men bör förklara, att det slag af ovanliga bidrag, för hvilket jag med mesta tillfredsställelse skulle rösta, vore det som ägde Rikets försvarsverk till direct föremål; ty jag har länga insett, och i sednare tider halt tillfälle att än mera inse allt hvad i detta vigtiga ämne ligger förvaradt, allt, säger jag, ära, oberoende, säkerhet, långvarig fred, samt til! och med en rätt förstådd hushållsprincip, ty 1 behofvets yttersta stund mångdubblas kostnaderna Den särdeles vexling af förnödenheter som höra till försvarsverket, har, så snart medel till deras anskaffande finnas, en välgörande verkan på en mängd af Näringar. Detta är hvad jsg i anseende till BehofveO haft att indraga. Hvad dernäst beträffsr medlen till fyllandet af dessa behof, sä uppstår först en tvekan, nödig att antingen till visshet förvandla, eller ock att undanrödja, den nemligen, om ingen annan utväg finnes än Statens skuldsättning.
Ständers Lag - Utskotts Betänkande, i an'edninq af Herr Borgmästaren I.inäzrrHms hos Högtärade BorgareStänder ingisne, till Utskottet remitterade,Memorial, angående inskränkning i friheten alt göra Fidei Commitzer. Lag-Ntskoktet infer med Herr I.>näztrom sanningen af den sares, att en inskränkt frihet i dispositions, rätten öfwer eng egendom, i synnerhet den, att ester sin död gällande lagar föreskrifwa, icke är något wäsentcligt j ägande rätten, säker besittning och åtnjutande af hwad man redeligen förwäcfwat, är det enda som frän ägande rätten är aldeles oskiljaktigt. Och när; såsom en följd as denna rätt, lagarus infört en wist arsseordning, sä är det pä den grund, att det hopp cn ägare hafwer derom, att hans barn och närmaste skola njura frukten af hans mödor, är befordrande af flit, hushållning och medborgerliga tänkesätt: äswen som för samma ändamål, jämte befrämjande af husfäders och föräldrars anseende, en ägare bör hafwa magt, att dela genom aftal till andra upläta sin rätt, dels all genom testamente utnämna sin efterträdare. Men om denna egendoms säkerhet, dctza en ägares hopp och friheter skola för ali lid kunna bibe» ihällas, mäste flerehanda inskränkningar göras, och är» äswen redan gjorda, af hwilka en flor del äro sädana, akt, utan deras iakttagande, den enås rätt icke skulle kunna sammanstä med den andras. Och hwad testamente friheten i synnerhet beträffar, sä innehäller war lag flera bestämmelser, som bland annar hafwa afseende pä föräldrars pligt att upfostra och försörja dem Fjerde Bandel k? o 89- de IZZ4 Den 2l December. de gifwit liswet: och skilnaden emellan arfvejord och aflinge har marik en monvigt emot sörgätenhcten af denna pligt och emot enskildas fåfänga au inrätta de i memorial t omnämnda Fidei Commifl stiftelser.
Stå vtditj iraiöjlj.gU ä|-;., iakttag, geb: noggrannhet: /kaii** orubbad t; vidmagU-, hålla - i ' I afseende på den inom Hedervärda Bonde-Ståndet ifrågasatte" nödvändigheten af ett föreslaget tillägg vid sluLet af 8 i följe hvaraf uttryckeligen äfven hur skulle erhindras, att den, som Invisning fatt, ej egde rätt emot tttgafwaaren, förr än han i afseende på godkännaren så för-fenk rit, soln i Y‘§‘ säges, hemställa Ulskottexi allenast örn ej den åsyftade meningen, af veu dess förm lali kan anses lika : tydlig Och klar. Het i -Nionde §. förekommande stadgande, om öfverränta vid underlåten betalning, liar vidare funnits för strängt; heldst sedan nu blifvit föreslaget, att öfverränlan i Disc.onten borde nedsättas. Dessa beggeförhållanden af uraktlåten betalning, hafva Utskotten likväl icke kunnat anse i detta afseende jemnlörligé. Den, som, i stället för betalning af en ovilkorlig skuld, utgifver en invisning till upp - $ t a t s*U teuk o tU fets B e t-än kändea. '431 bäfåYidé' af £Ti"tflli;ångj söm linn icke eger, tiller ej med säkerhet har alt disponera, öeh den, smil 'hristet uti; elt ovilkorligen åtagit fullgörande; af en sålunda ähvjsäd betalning, hvarigenom en ofta betydlig skada kati tillfogas deni, Sorn deruppå egt anledning alt grunda sina' beräkningar, synes icke utan skäl böra beläggas med elt drygare ansvar, an den, solli endast försummar att på förfallo-dagen Fullgöra återbetalningen af en från allmänt penningeverk länlagen summa.