Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvättanstalt, utställningar. Göteborg, VI REKOMMENDERA VÅRT RIKHALTIGA LAGER AF ALLA SLAGS GARN, I SÅVÄL ULL SOM BOMULL, TILL BILLIGASTE PRISER I äkta,- fornnordiska växtfärger, PASSANDE TILL BEHANDLAR ALLT TILL HERR-, DAMOCH BARN-GARDEROBEN HÖRANDE. HERRKOSTYMER LAGAS M. OM SÅ ÖNSKAS. EGET Konstväfnad i allmogestil. D:r Erik G. Ikerlund SKRÄDDERI. Insänden direkt Edra plagg, FÖRFRÅGNINGAR OM LÄMPLIGA GARNSORTER OCH FÄRGER BESVARAS OMGÅENDE OCH PROF MED HAR EFTER FLERÅRIGA STUDIER OCH PRAKTIK I NORD-AMERIKAS FÖRENTA STATER ÖFVERTAGIT OCH PRISUPPGIFTER SÄNDAS PÅ BEGÄRAN. SOM TVÄTTAS, FÄRGAS M. M. fort, väl OCH billigt. TIDSENLIG, NY METOD; FABRIKSMESSIGT. FORTSÄTTER Tandl. Carl Rosanders PRAKTIK I N:R 36 MALMSKILNADSGATAN. ALLM. Köp Kurs i Sjukgymnastik och Massage GIFVES AF medicine kandidat A. Kjellberg, LEGIT. SJUKGYMNAST. PROSPEKT PA BEGÄRAN. ADR. : STOCKHOLM, MÄSTERSAMUELSG. ALLM. (S. T. A. 61910) GEFLE alltid radiatorsmör! MANUFAKTUR-AKT.-BOLAGS STOCKHOLMS INTECKNINGS-GARANTI-AKTIEBOLAGS BRANDoch DYRKFRIA Oblekta, Blekta och Färgade FÖRVARINGSHVALF FNADER I Sjukgymnastik och Massage BÖRJAR NY LÄROKURS DEN 1 NÄSTK. OKT. PROSPEKT GRATIS. Professor G. A. Duman, STOCKHOLM, Biblioteksgatan 11.
Enligt Utskottets tanka, skulle meddelandet af en bestämd och för alla fall gällande föreskrift i berörde hänseende leda till alltför stor ojemnhet i Justiiliae-Ombudsmannens aflöning, såsom en följd af de olika, löningsvilkor denne Embetsman förut i Statens tjenst kan hafva uppburit;: och då' någon synnerlig olägenhet icke är att befara, o tu regleringen härmed verkställes endast från Riksdag till Riksdag, anser äfven Utskottet lämpligast, att frågan, huruvida en Rikets Ständers Justi tiae-0'm budsman skall afstå någon eller några förut innehafvande lönings-förmoner,. i hvarje serskildt fall af Rikets Ständer pröfvas och afgöres» — Och hvad den nu väckta, frågan angår, så, enär Justiliaj-Ombudsmans-lönen, med tillägg af en Hof-Rätts-Råds lön, föga öfversliger hvad sorn Justitiaj-Cancelleren å Stat bestås, tillstyrker Utskottet:' att Justitiae-Ombudsmannen Landin må; fortfarande tillgodonjuta' sin förut innehafvande Hof-Rätts-Råds lön, och alt såsom arfvode åt den, sorn efter honom adjungeras till Ledamot, må anvisas 4oO' R:dr att utgå från Riksgälds-Gontoret, så länge Ilof-Rälts-Rådet Landin fortfar att vara Rikets Ständers Justitia^- Ombudsman, Slockholm den g Jan. i835i Pv e s e r vali o n af Riksdägs-Fullmägtigen Nils Strindlund från Vester Konda lids Län: ”Emot Utskottets nu fattade beslut får jag reservera mig, och såsom skäl derföre åberopa: att då Grundlagen ansett Justitiae-Gancelleren och Justitieombudsmannen lika i rang och värdighet, desamma äfven bör a; enligt mitt förmenande, njuta lika löner, och icke alt sistnämnde Embetsman , må erhålla' störrelöneformoiv än bemälde hans vederlike. Jag finner väl, att Justitiae-Ombudsmannen bör få bibehålla sin på Hof-Rättens
Emellertid äro åtskilliga stadganden af ganska mycken vigt tillagda, och bland dessa äro 2 §:ns föreskrifter de vigtigaste och af behofvet mest påkallade. Saknaden af en lag, som bestämmer vilkoren för fordringars utsökande i ett sterbhus samt vidsträcktheten af sterbhusdelägares rätt att disponera öfver boet, innan liden till urarfvagörelse är ute, har nemligen länge varit allmänneligen insedd, och klagan öfver denna brist förspörjes snart sagdt dagligen. Ifrågavarande 2 § uppställer derföre, till rättesnöre för sterbhusdelägare och till synnerlig trygghet för borgenär, som är frånvarande eller hvars fordran icke är förfallen, den regel att innan tid till urarfvagörelse är ute, betalning för fordran i boet ej må erhållas annorledes än emot borgen eller annan säkerhet, äfvensom att inteckning, som under samma tid sker i den dödes fasta egendom, varder utan verkan, der konkurs inom sagda tid uppstår. Nyttan och nödvändigheten af dessa föreskrifter torde icke blifva tvist underkastade. Klagan har äfven försports öfver svårigheten för sterbhusdelägare att få ett sterbhus utredt, så vida deri finnes gäld, som icke förrän efter längre tid förfaller, och fordringsägaren ej före förfallotiden vill emottaga betalning. Detta förhållande är genom 4 § i förslaget regleradt på ett sätt, som synes förena en borgenärs billiga anspråk med sterbhusdelägares rätt att inom viss tid kunna få boet utredt. En testamentarie, som fått sig tillagd viss andel i den dödas qvarlåtenskap eller obestämdt öfverskott, sedan andra rättsägare fått sina andelar ut, har, genom förslagets 6 §, tillförsäkrats lika rätt som arfvinge att öfvertaga ett af annan arfvinge till konkurs afträdt bo. De svekfulla tillställningar, som eljest genom ett otidigt afträdande af boet skulle kunna göras af arfvingar i afsigt alt kränka testa - Laij-Ulskoltels Betänkande M 33. 1.0 mentariens rätt, ådagalägga behofvet af detta stadgande.
Bonde Ståndet d. go Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af forekommen fråga om rättig-» heten, att utfärda Invisningar, ställde pd enskild man m. m. S. A. K. Riksens Ständer, som, med afseende på vigren af en rigtigt ordnad enskild Credit-rörelse , fästat deras uppmärksamhet vid den inskränkning, som nu eger rum, uti rättigheten för enskilda personer, att utgifva Invisningar, ställde på andre enskilde personer, i det sådane Invisningar icke få innehålla mindre summa än 100 R:d B:o, hafva, vid öfvervägande af detta ämne, funnit rättigheten för hvar och en, att på tredje man genom anvisning öfverlåta den fordran, han hos annan kan ega, vara lika naturligen grundad, sorn den, ait, genom egne förbindelsers utgifvaoBihang till Rikt-St. Prat. 182}, lode Sami, 2 B, lä 1 f) 2 Underdåniga Skrifvelserl de under en eller annan form, begagna den Credit, som andre kunna för honom hysa; Äfvensom att sadane Invisningars gångbarhet kan medföra en allmän förmån, i det en efter behof* vet jemkad tillökning i Rörelse-Capitalet derigenom åstadkommes och nödvändigheten, att 1 detta hänseende använda allmänna Credit-anstalter, förminskas; Men då likväl Invisningars utgifvande på mindre summor, som bland den arbetande Classen kunna blifva gångbare, skulle kunna för densamma åstadkomma förluster, hafva Riksens Ständer ansett en summa af 20 R:d Banco vara den minsta, hvarå Invisning bör få utgifvas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt då anmärkmr blifvit gjorde endast emot den del af hvad Utsk. i fråga om krögare m. fl. ytlrat, som rörde afgiften för de personer, hvilka vid marknader, auktioner m. fl. tillfällen utöfva näringsrörelse, propos. skulle blifva framställd först å denna och sedan å de öfriga delarne af ämnet; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärknine emot Utsk:s yttrande röride nedsatt minimi-bevillnings-afgift för de personer, som vid marknader, auktioner m. 11. tillfällen utöfva näringsrörelse, föranleda till återremiss. Denna propos. besvarades med ja och nej; hvarpå Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. rör:de afgiften för sistnämnde personer ytlrat. Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarjemte 85 Den S A pi il f. m. Hr Th arn yltrade: Om Hr Gr. o. Landtm, så uppfattat R. o. Ad:s svar på den framställda propos:n att Utsk:s betänk, skall anses bifallet, måste jag, enär jag anser frågan vara af vigt, besvära R. o. Ad. med en votering. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då ännu icke blifvit tillkännagifvet huru proposm blifvit besvarad, skulle ännu en gång framställa den sednaste proposm. Den härefter ånyo framställda proposm om R. o. Ad. bifölle Utsk:s yttrande i fråga om nedsatt minimi-bevillnings-afgift för personer, som vid marknader, auktioner m. fl. tillfällen utöfva näringsrörelse, besvarades nu åter med starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, altja varit öfvervägande. Sedan härefter först Hr Tham begärt votering, men sedermera förklarat sig vilja afstå derifrån, begärdes votering af Frih. Palmstjerna. Upplästes till justering samt godkändes följande förslag till voterings-propos.:
Ständer vid innevarande Riksdag, i åtskilliga delar, förändrade, har detina rörelse med större liflighet af allmänheten omfattats, serdeles vid Banko-Diskont-Verket i Stockholm, såsom de af vederbörande Diskont-Direktioner aflemnade berättelser gifva vid handen. På nämnde räkning in nes lod, enligt sednast inkomne rapporter, vid Banko-Diskont-Verket , 709,100: Låne-Kontoret i Götheborg 11,000: d:o i Malmö 10,100: d:o i Wisby 6,000: S:gr 736,200: § 50. Diskont-roSorn resultaten af Banko-Diskonl-Verkets rörelse för aren 1855 och 7e%"n toren) 1856 samt Lå neKon lorens för år 1855 komma att innefattas uti den Be Gö/iieborg, rättelse, Höglofl. Banko-Utskottet, i anledning af förrättad granskning af VMyC,> förstnämnde Verks räkenskaper och förvaltning, har alt till Rikets Ständer afgifva, få Rcvisorerne nu endast meddela nedanstående sammanfattning af Låne-Konlorens i Götheborg, Malmö och Wisby rörelse år 1856. A. Diskontering och Utlåning för Handel och Näringar, jemte liassa-liredilir-rijr elsen. i Götheborg. i Malmö. i Wisby. Inkomster: Af utlåning mot liypolhek: Utbetald ränta å medel, insatta på uppoch afskrifnings-räkning > Dito dito å medel, insatta af Spar-Banken i Wisby Hos Depositions-afdelningen innestående Utestående lån: å Yexlar och Invisningar . mot Hypothek Utestående Kassa-kreditiv. Bankoverket. 6 42 Balans inom kolumn: i Götheborg, i Malmö. i Wisby. 481 36 i 1 5,1211 24 På Lagsökning beroende, men bland säkra lån upptagne, fordringar 4 1 B. Belåning aj Aktier och Publika Papper. Inkomster : Utlåning med omsullningsrält. 43 Inkomster:
Jag frågar , om någon ränta kunnat förarma individerna till den grad, som b:cosedlarnas innehafvare under dessa år blifvit förarmade genom det motsatta systemet, och jag tror, att många skola hålla med mig deruti, att det varit önskligt, att han blifvit hörd, och att detta system såsom princip icke kan vara så menligt, som nu påstås; hvarföre jag också förblifver vid den tanken, att det är högst önskansvärd t. Hr von Hartmansdorff, Aug : De af Ståndet, som erinra sig, huruledes jag vid sista riksdag bestred det lån, som då var i fråga, lära också ihågkomma, att jag icke är vän af lån utan behof. Men nu är icke fråga om att göra något lån, vare sig med eller utan behof; frågan är blott om det sätt, man bör välja för att betala en redan gjord skuld. Mig synes derföre, att de värda ledamöter, som här ifrat mot nya lån, alldeles bortblandat 2:ne särskilda frågor, eller ock användt sin ammunition på föremål, som nu icke äro skott-taflor. Jag skall blott i korthet upptaga några af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot yrkandet af återremiss. Jag är för densamma af den enkla grund, att då man ådragit sig skuld oell måste betala den, bör man söka göra denna betalning så lindrig för landet som möjligt. Ville man hellre än detta vidtaga kostsammare åtgärder, än som behöfdes, så skulle det synas mig vara tecken till den sjukdom, sorn kallas att äta sig sjelf. Här påstås, att man bör lägga denna afbetalning på den allmänna bevillningen, i ändamål att folket vid hvarje betalning må förnimma, huru mycket Styrelsen kostat landet. Jag anhåller att få genomgå de summor, som här äro i fråga. Utsk:s betänk, upplyser, att på Riksg:cont. blifvit anvisad i creditivväg, utan någon gifven fond, en summa af 1,/(.oo,000 r:dr. Deremot är Cont. skuldsatt blott för i,3oo,ooo r:dr.
Skymningen föll på, det blef kallt med ens, och vägen begynte frysa till. När han kom tillbaka efter sin vandring, stod staden sedan länge i ljus. På byrån var der tomt och mörkt; ute i tryckeriet klipprade och klapprade det flitigt; och inne i hans eget rum sken det från en brasa. Framför brasan, halft i skumrasket, satt en man, med cylindern på, orörlig, stum, och stirrande in i den; ansigtsprofilen och den höga hatten tecknade sig i ett groteskt skuggspel borta å den upplysta väggen, – det var Nisse. «Go kväll,» helsade redaktören och blef stående framför honom. Men Nisse satt orörlig som förr och svarade icke. Redaktören gick ett par slag fram och tillbaka, gjorde sig ett ärende hit och ett ärende dit; stälde sig derpå hän vid kakelugnen och väntade. Men Nisse satt bara och stirrade in i elden; man skulle kunnat tro, att det var en död man, som satt derinne i halfdunklet, – sutit der och stirrat in i brasan, och dött, och blifvit sittande ... «Hvad går åt dig?» sporde redaktören hastigt, halft otåligt, halft ohygglig till mods. «Spleen,» sade Nisse sakta. «Spleen, ja; spleen! Ja, det vet du inte hvad det är, pojke. Men lägg du in i den mornoch aftonbön, som jag antar du ännu som en snäll mors gosse beder, en passus, att vår herre inte måtte hemsöka dig med spleen. Ty ser du: spleen, – det är helvetet på jorden. Du tänker på din längtan, kan jag tro, på minnena och på all den andra könsmelankolien, och säger att du vet hvad spleen är. Det är alltsammans barnsjukdomar bara; knep i magen; o. s. v. Men spleen det är något annat. Spleen är nemligen spleen; det som bara kan definiras med sig sjelf och som man derför aldrig kan få tag i. Kanske fiskarne, när dammen tappats ut och blott en liten pöl är kvar och de stå der sammanpressade, ha en liten fiskblodssval känning af hvad spleen är.
Det var lifligt på den långa gata, som för upp till etablissementet; i hvarje ögonblick mötte de eller gingo förbi de för Aix karaktäristiska bärstolarna, bakom hvilkas täta förhängen den till badet förda eller från badet tillbakaburna personen sitter inhöljd som en mumie. Då den ena bärstolen är fullkomligt lik den andra och den person, som sitter däri är fullständigt dold, kan man ej en gång gissa sig till huruvida det är en manlig eller kvinnlig individ, som bäres förbi, och Majas väninna hade åtskilliga mycket roliga anekdoter att omtala från Aix’ cronique scandaleuse, rörande de mer eller mindre tragiska misstag porteurerna begått, i det de burit monsieur eller madame »un tel» in i orätt rum. Personen, som sitter bakom förhängena, ser nämligen absolut ej hvart han föres, och kan omöjligt kontrollera, om han kommit till sin egen bostad, förr än portechaisen sättes ner, gardinerna dragas ifrån och bärarna fatta tag i hans i lakan insvepta figur och lägga den på sängen, hvilket allt sker i mycket raskt tempo. Maja var vid hemkomsten alldeles full af nyheter, och så fort Robert kommit in till henne, började hon berätta. — Du kan inte tänka dig hur roligt jag haft. Hon har talat om de kostligaste saker. Hon är så vådligt kvick, men mycket skarp. Och hon tål inte engelskor. Vet du hon hade hört, att förlidet år buro de af misstag in en gammal fransk öfverste i ett par engelska missers sängkammare, Du kan tänka dig hur de skreko och hur han skrek! Och så talade hon om ... men det kan jag inte berätta, det var så otäckt. Hon påstod, att en ung vicomte de — ja, jag kommer inte ihåg namnet, men hon kände honom mycket väl — mutat porteurerna att — nej. Men jag har haft mycket roligt. De äro visst förfärligt förnäma och rika. De bo om vintrarna i Paris och om somrarna på ett slott i Champagne. Tänk du, om de bjöde oss dit — det vore allt bra roligt att se hur det går till på ett franskt slott, du! — Inbilla dig inte något sådant. Han ser mig inte vidare gästfri ut. Han förefaller högfärdig. Det var som om han alls inte tyckte om att hon visade sig vänlig mot dig.
Att föra vagnen tillbaka upför backen, mästa vi ej: vi kunna på sin höjd endast hålla den för en tid qvar midt i backen; och det är det alltid äfventyrliga i en sådan ställning, som hos mig alstrat öfverlygelsen, att det icke gifves någon annan utväg, än alt låta det gå backen utföre, till dess vi återkomma pä en jemn och fast väg, der banan kan fortsättas med ömsesidigt förtroende, och der den nödiga mot vigten icke vidare sökes bos någon viss eller några vissa samhällsklasser, utan hos det uplystaste och bästa som inom dem alla (innes att tillgå. Och att förslaget i detta afseende icke förbisett livad som bordt och kunnat göras, torde jag längre fram få tillfälle att något närmare ådagalägga, då jag kommer till besvarandet af Gr. Hamiltons anmärkn:r emot den förste kammarens organisation. Gr. Hamilton bar i början af sitt anförande yttrat sig icke anse påtryckningen ännu vara nog stark, för att rättfärdiga en fullständig omlivälfning af vår hittills varande representation och upförandet af en helt och hållet ny byggnad, och han har derjemte klandrat, att förslaget icke uteslutande vore byggdt hvarken på ett erkännande af intressenas rätt eller på personligheten, äfvensom lian i sammanhang härmed förklarat, att han icke kunde erkänna någon förmedling möjlig emellan det som är rätt och orätt. Jag medgifver, att ett sådant resonnement kan hafva något skäl för sig ifrån ilen Ståndpunkt, på hvilken den ädle Gr:n ställt sig, nemi. på den ena sidans. Men det (innes ock en motsatt sida, der inan väl icke fruktar påtryckningen, utan tvärtom önskar den så stark som möjligt, men deiman i öfrigt förer samma språk. Afven der får man höra lalas om de ”eviga principerna”, i afseende på hvilka någon dagtingan icke får ega rum; och under sådana förhållanden torde dock, åtminstone såsom praktiskt riktig, den åsigt förtjena något afseende, som fordrar att de der eviga principerna, de må åberopas frän hvilkendera sidan som helst, skola gifva något med sig, på det man må komma till ett resultat och landet icke fortfarande vara ett rof för ständig agitation och oro.
Maj:t med innehafvarne af verket behagade låta uppgöra en så beskaffad öfverenskommelse att, mot befrielse för innehafvarne från skyldigheten att detsamma vidare bedrifva och ersättning genom förläningarnes bibehållande under någon viss tid efter a belets nedläggande, eller på annat sätt, de upplåtne förläningarne och förmånerne kunde till Kronan indragas, samt till följd deraf innehafvarne af Löfås verket, under förbehåll, att, ifrån och med det år, då försöknings-arbetet inställes, ovilkorligen befrias från skyldigheten att fullgöra visse grpfve-arbeten, och att icke vara underkastade andre föreskrifter vid grufbrylningen eller annan controll, än som för enskilde bergverksegare äro gällande och å författningarne sig grun - Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 285. 7 da, dels medgifvit indragningen från och med samma år af den förlänta hemmansianian för Löfås gård och af de extra grufvehjelparne, dels ock gjort till vilkor för öfrige förmånernes indragning till Staten, att, i femton års lid, räknadt från och med om förmälde år, bibehållas vid åtnjutande af de samma, nemligen 3oo årliga dagsverken och 200 tunnor Kronotionde-spanmål, emot lösen af En Riksdaler Silfvei-Specie för tunnan, samt alt under skattemannariitt få inlösa Löfås grufve-allmänning; hvilket förslag till öfverenskommelse, sedan Kongl. Bergs-Gol legium och Kongl. Stals-Contoret samt frenne Ledamöter i Kongl. Kammar-Collegium ansett detsamma antagligt, men Presidenten och tvänne andra Ledamöter funnit det vara för Staten för mycket betungande, Kongl Majit, efter det Rikets Ständer under den 12 Augusti 1834, Dess
Stats-kontoret att om inköp af nämnda 3:ne tomter med derå varande åbyggnader och öfriga tillhörigheter föranstalta, under vilkor, bland annat, att köpesumman Liefve från 50,000 r:dr till 45,000 r:dr nedsatt, samt derjemte i nåder förordnat, att till köpeskillingens likviderande skulle användas försäljningssumman lör den till Stockholms stad afträdda mindre mynttomten, 25,000 r:dr, jemte ett belopp af 5,000 r:dr, att förskottsvis utgå af myntverkets egna, för ändamålet disponibla tillgångar, hvaremot återstoden, 15,000 r:dr, skulle likvideras medelst öfvertagande af i egendomen befintliga praemie-lån å tillsammans 2,275 r:dr samt andra i densamma intecknade skuldförbindelser till belopp af 12,725 r:dr, hvilka sednare borde, i den mån sådant erfordrades, af Stats-kontoret serskildt infrias genom dertill förskottsvis anordnade medel, eBih. till R, St. Skrifvelse, N:o i38. mot ersättning, på sätt och i den ordning framdeles lomme att bestämmas; att omförmälda egendomsköp derefter, i öfverensstämmelse med de föreskrifna vilkoren, blifvit afslutadl och egendomen den 1 Oktober förlidet år af kronan tillträdd, hvarförutan E. K.
Likasom hufvudändamålet med dessa prebendens inrättande ursprungligen utan tvifvel varit att såmedelst bereda de nämnda embetsmännen och lärarne löneinkomster — hvilket torde temligen tydligt framgå bland annat deraf, att vid vaigt af för ändamålet tjenliga pastorat afseende icke alltid fästats å deras belägenhet och deraf beroende möjlighet förprebendarien att sjelf sköta dem —, så är det dock af erfarenheten bekräftadt, att prebendenas innehafvare oftast icke sjelfva bestrida pastoralvården inom desamma. Vid sådant förhållande förfaller hela betydelsen af det inkast, som vanligen gjorts emot prebendenas upphörande, att nemligen såväl biskoparne, som ofvannämnde lärare i theologi böra hafva ett fält för presterlig verksamhet. Såvidt behofvet häraf kan tillfredsställas dermed, att tillfälle till predikande och annan dylik tjenstgöring icke saknas, bör sådant kunna beredas på annat sätt; hvaremot den djupare ändliga erfarenhet, som endast vinnes genom den dagliga själavården i den personliga beröringen med församlingsmedlemmarne, icke kan förvärfvas af den, som, ofta på icke ringa afstånd från församlingen, mäste egna sin mesta tid åt ett annat embete, hvilket endast tillåter honom flyktiga, mer och mindre regelbundna besök inom den församling, hvars själasörjare han till namnet är. Det ligger i sakens natur, att två så vigtiga embeten, som biskopens, eller den theologiske lärarens vid ett lärdomsinstitut, och kyrkoherdens, icke väl kunna hos en person förenas, utan att det ena varder en bisak. Beggedera kräfva i vår tid sin man, oell om det än för en biskop eller theologie professor må anses nyttigt att ega tillfälle att såsom prest verka och lefva det kyrkliga lif, för hvars vidmagthållande Expcditions-Utskottcls Förslag lill Rikets Ständers und. Skrifvelse, N:o 13. 31 och utbredande de äro satta att verka, så måste det deremot vara i högsta grad olämpligt att till själasörjarens ansvar och mångfaldiga åligganden lägga de skyldigheter, som åtfölja förenämnda embeten.
Halls stora karaktersfasthet och energiska sinnelag. Det är inte tal om annat än att detta kontrakt måste gå tillbaka. Och jag skall säga herr Hall hvarför. Det förfarande, som herr Hall nu sanktionerar, har ägt rum alltsedan gamle herr Halls död. David Carnegie & compani ha nämligen alltsedan dess i smyg idkat denna samma handel, tvärt emot det med herr Hall ingångna aftalet, på hvars redliga uppfyllande herr Hall litat. Detta tillika med de kommissioner, som Carnegie bakom herr Halls rygg vetat tillskansa sig, ha i stor mån bidragit till det obestånd, i hvilket herr Hall råkat. Carnegie visste, att jag skulle se upp med denna oregelbundenhet, och har därför slugt dragit fördel af min bortovaro för att förmå herr Hall till att sanktionera hans åtgöranden. – Kan Backman bevisa, hvad Backman nu säger? ropade John och rusade upp från sin plats. – Det kan jag. Jag svär därpå, och jag märker, att tiden är inne att anställa process med Carnegie i och för kontraktsbrott. Nu när herr Hall vet detta, så återkallar ju herr Hall ögonblickligen detta nya kontrakt med Carnegie. I annat fall kunde det hända, att jag anställer process för kontraktsbrott mot herr Hall. Nej, blif inte förskräckt, jag vet väl, att herr Hall ej för allt i världen skulle velat göra en slik orätt som att bryta sitt ord till mig. Herr Hall har härtill blifvit narrad. – Nej, nej, mig narrar man ej till något. Det var helt och hållet min ömma Constances idé. Hon hade ej någon aning om att man i smyg drifvit denna handel. – Det begriper jag godt. Nog vet man hur pass vackra fruntimmer förstå sig på affärer. Carnegie har naturligtvis fört herr Halls sköna friherrinna bakom ljuset. Det här har varit i säck, innan det kom i påse. Men med ett par pennstreck af herr Hall är det gjorda ogjordt igen. Det skall gå som en dans att bryta denna boja, som – jag ser det på herr Halls sorgsna min och förändrade utseende – mycket tynger herr Halls sinne. Kom och följ med till staden! Kaleschen väntar här utanför. Det är nödvändigt, att detta sker genast.