Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den innehåller visserligen en inskränkning, i ett fall, af R. o. Ad:s testamentsrätt, men innefattar för ett annat fall en utvidgning i så måtto, alt R. o. Ad:s dispositionsrätt öfver sin ärfda förmögenhet i städerne blefve friare. Den inskränkning deremot, som R. o. Ad. korame att vidkännas i sin testamentsrätt, skulle bestå deruti, atl af förvärfvad fastighet eller lösören, tillhörande dem, som bo i stad, icke skulle få bortgifvas mer än hälften, om bröstarfvingar finnas, och alltsammans, om sådana icke finnas. Tager man nu i betraktande det förhållande, att flere bland R. o. Ad:s medlemmar ega ärfd förmögenhet, än förvärfd, så torde man också finna, alt inskränkningen å ena sidan någorlunda motväges af utvidgningen å den andra; och jag tror för den skull, att då man kan vinna en förbättring i testaments-lagstiftningen i sin helhet i så målto, att icke olika samhällsklasser skulle lyda under olika lagar, så förefinnes skäl att göra den ifrågavartde upoffringen, dervid jag likväl ej undrar på, om vid detta medgifvande fästes det vilkor, att det ändamål, som R. o. Ad. hufvudsakligen afser, eller en jemkning af testamentsrätten i jordbrukarnes intresse, jemväl blifver vidtagen. lag motsätter mig följaktligen, för min del, icke den här framställda begäran om återremiss; men jag har ansett mig böra utveckla de grundsatser, som uttalas i förslaget, till genmäle å hvad Frih. Rehbinder anfört. Frih. Rehbinder: Ehuru, för sin del, medgifvande en återremiss, har Gr. Sparre yttrat åtskilligt till försvar för ifrågavar:de förslag. Han har påstått, att för en näringsidkare skulle det vara högst nyttigt, om testamentsrätten i stad hlefve ytterligare utsträckt. Den 7 Juni f m. 75 än den nu är. Gr:n torde dock erinra sig, att f. n. åtnjuter den efterlefvande maken i giftorätt hälften af egendomen, vare sig lös eller fast, och det torde vara tillräckligt.
Norrska handlande förse sig med större saltlager, är icke här existerande. Jag förblifver således vid den tanken, och mitt sunda förnuft säger mig det, att i samma mån säl tiagren förminskas, i samma mån skall det blifva lättare för köpmannen att höja priset på saltet, hvilket blefve tungt för den fattigare delen af folket, för hvilken samhället äfven är skyldigt att draga omsorg. Gr. Cronhjelm: En talare har sagt, att fel existerade Uti sättet att förvara saltlagren och att minskning i salttillgången skulle blifva en följd af saltlagrens borttagande. Så länge lagren skola finnas under magistraternas eller tullauctoriteternas nyckel och tillsyn och icke få röras utan CommerceCollegii tillstånd, blir följden den, att de handlande aldrig få sälja sitt äldsta salt, som genom fukt sammangyttras till en klump. Under många år hafva dessa lager legat obegagnade af hela landet, utom en enda gång, då Gottland behöft anlita detsamma. Norrige har det gemensamt med Sverige och andra länder, att i samma mån behofvet af en vara är stort, i samma mån är äfven tillförseln större. En annan värd ledamot har från förhållandet med saltpetern velat komma derhän, att saltlagren äro nödvändiga. Mig veterligen finnas inga salpeterlager. Salpetern tillverkas inom landet; saltet införskrifves. Likasom nämnde talare såsom läkare säkert känner det, känner jag ett annat salt, nemi. Engelskt salt, hvarpå vi aldrig hafva lidit brist, oansedt vi deraf icke äga några lager och oaktadt äfven de svåraste sjukdomar skulle uppkomma eller åtminstone ej kunna botas, om detta salt ej funnes. Läkare föreskrifva det ofta och till stor dosis, men ännu har aldrig tillgång derpå saknats. Hr Rothlieb, Axel, hade inlemnat ett så lydande anförande: Stapelstädernas skyldighet, att alltid hafva ett visst belopp tunnor salt till allmänhetens behof inneliggande för kommande händelser, har hittills hört till de nyttiga inrättningar, som vid tillfällen af krig eller farsoter tryggat den mindre bemedlade, hvilken ej är i tillfälle att förut sörja för behöfven, från faran af antingen brist på den forsta nödvändighetsvaran, salt, eller ock från det höga pris, som vid mindre tillgång uppkommer.
Stockholm den 30 November 1862. K. Olivecrona. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bihang Till Samtelige Riks-Ständens Protocoll, innehällande de Handlingar hwilka till Riks-Ständen blifwit aflemnade, såsom Konungens Nädiga Propositioner, Riksens Ständers Utskotts Betänkande» och Förkla. ringar, samt Riks-Standens Protocolls Utdrag. Tredje Bandet. Stockholm 1812, Tryckt hoö H':nri c § oug t, Kongl. Boktryckare. VpjillZä kor acil Llieln Äei» rt öeis!t»r tztch» Wötdsamt MeMokiäl. följd af äter. remisi ifrän Högloft. Ridderskapet och Adeln bör Stais. Utskottet sig utläka öfwer anmärkningar som blifwit gjorde wid Stats. Utskottets Betänkande angäende dö sä kallade Annuitets-län. Dä Stats Utskottet t stället för berörde länksätt föreslagit, sitt Riksgälds. Contöikek skulle, säsom hittills, fä upptaga Inrikes länemot Obligationer med 5. Procents ränta, men med förändrad äterbetalnings, lid af 6, 4 till ock med endast 2 är, sä Hat emot detta förkortande af läne tiden, blifwit etindradt, att RiksgäldsContoirets Credit derigenom skulle lida, att Riksgälds-Contoiret i sin nuwaranbe belägenhet icke är i behof af ökad lane tillgäng, och att nät AnnUttets-länen, icke Mera äga rUM, blifwer tillgängen pä 5 Procent län sä mycket ymnigare och ben nya läne.metoden säledes icke beböfwelig, samt flUteligen akt fkäga öm äterbetalning kunde inträffa i en tid dä Contoiret wore mäst i bebvf af länens bibehällande. Stats. Utffottet fär göra Högloft. Ridderskapet och Adeln uppmärksamt derpä, att StatsUtskottet i sitt Betänkande tillkännagifwit, att ändamälet med desi förstag om läns upptagande Bihang.
Lill understöd åt enkor och undervisning åt fattiga flickor. o) Licktenbergska vödgörenhets-föreningen, med en kapital-fond vid 1855 års slut af 7,001 R:dr 38 sk. 8 rst. Banko, som årligen ökas genom tillfälliga bidrag och tillägg med en tiondedel af räntan. De öfrige rk af denna användas .lill understöd för behöfvande handtverkare, eller andra fattiga inom Mosaiska församlingen, antingen såsom gåfvor eller räntefria lån. p) Enkefru Ingmans donation, utgörande 2,555 R:dr 26 sk. 8 rst. Banko, deraf, enligt gifvarinnans förordnande, räntan utdelas till enkor och faderlösa barn samt äldre ogifta fruntimmer af såkallade pauvres honteux inom Gustavieller Domkyrko-församlingen. q) Aflidne Bruksägaren F. N. von Akens donation å 344 R:dr 21 sk. 4 rst. Banko, derå äfvenledes räntan utdelas till pauvres honteux inom nyss sagde församling. r) Enkefru Rezius' donation å 100 R:dr Banko, hvaraf afkomsten på lika sätt användes. s) Aflidne Segelsömmare-mästaren Sam. Wulfs donation å 2,402 R:dr 10 sk. 8 rst. Banko, med räntan hvaraf sängliggande sjuke bispringas. t) En fond, benämnd ”Åmicus Lazarorum”, hvilken utgör 933 R:dr 16 sk. Banko, derå räntan för lika ändamål användes. i 52 Sistnämnde 5 fonder äro ställde under förvaltning af Pastorsembetet vid Gustavi domkyrka. u) Lindgrenska donationen, som tillkommit medelst numera aflidne Snickaremästaren Magnus Lindgrens testamentariska förordnande af den 2 Maj 1843, hvarigenom han skänkt nästan hela sin qvarlåtenskap till fattiga handtverkareenkor och faderlösa handtverkare-barn inom Götheborgs stad och dess område, hvilka gjort sig kände för gudsfruktan, stilla vandel, arbetsamhet och redlighet i handlingssätt.
Den medför snarare skada än gagn; ty om man här, såsom i Norge, låtit serskildt för sig trycka de förändringar, som våra grundlagar tid efter annan undergått, för att bifogas sjelfva Författn:s-urkunderna, så hade mängden af dessa förändringar icke kunnat emot hvad som nu är händelsen, undgå att falla en hvar i ögonen, och måhända hade man då icke så lätt som nu låtit förmå sig att nära nog vid hvarje Riksdag tumma på våra grundlagar och det beklagligen ej sällan på ett sätt, att de, genom ändringarne, snarare försämrats än de blifvit förbättrade. — Den praxis, hvarvid man nu så ifrigt fästat sig, gäller också endast grundlagarne. Den har, vid ändringar och tillägg till våra Civil-, Kriminaloch Kyrkolagar aldrig varit begagnad. När ändringar eller tillägg beslutats, så har, på sätt flere talare på f. m. erinrat, det alltid varit och är ännu både vanligt och brukligt, att Konungen derom utfärdar serskilt Kungörelse eller förordning, utan att de hufvudhandlingar, hvari ändringen sker, derigenom sjelfva undergå den minsta förändring eiler omskrifning; •—- och uti detta förhållande ligger således ett ytterligare bevis på Utsk:s obefogenhet att klandra Regeringen för det den icke vid detta tillfälle följt en gammal slentrian, som snarare förtjenar att afskaffas än bibehållas. Det sätt Gr. Lagerbjelke på f. m. uppgaf för afhjelpandet af den olägenhet som han ansåg ligga i det omtalade redaktionssättet, nemi. att låta omtrycka RiksAkten och dervid införa de gjorda ändringarne och tilläggen, så vidt de skola göras kände här i Sverige, men deremot låta det i Norge brukliga sättet för allmängörandet af ändringar i denna Författn. blifva oförändradt. är efter min öfvertygelse, högst olämpligt och om Regeringen hade föreslagit ett sådant redaktionssätt, så skulle åtminstone jag, efter min ringa fömåga, hafva bestridt densamma; ty en handling sådan som RiksAkten bör inom båda Rikena vara fullkomligt lika upställd, så att de Svenska och Norrska uplagorna böra, utom hvad språket beträffar, vara alldeles identiska med hvarandra. Det Den 18 Februari e. m. 465
(lamt ursäktande). Min svägerska blir nog ledsen ... (De taga afsked.) KATRINE (till Bunsen). Vänta ett ögonblick herr agent. Min syster och jag gå strax och så kunna vi följas åt. Jag vill nog höra litet utförligare både om socialisten och inremissionären. De båda herrarna intressera mig i hög grad. FRU SCHWARTS-HANSEN (i det hon går. Föraktligt, ute i entrén). Herrarna – sådant folk! (Dörren står öppen medan Emilie följer dem ut. Katrine går fram och knackar på Hans’ dörr. Emilie börjar taga på sig ytterkläderna. Bunsen hjälper henne. Talar i den öppna dörren.) EMILIE. Men vi skulle väl säga farväl till Leonora ... KATRINE (utanför Hans’ dörr). Leonora har jag talat med. Hon klä’r sig. – Hans – hör du inte HANS (kommer ut). Nå – så är de då ändtligen åstad! KATRINE (förebrående, medan Bunsen, som tagit in hennes kappa, hjälper henne på med den). Du är för ohöflig emot honom, Hans ... BUNSEN (försiktigt). Han har inflytande ... Annars så ... (De taga allesammans flyktigt afsked. Hans följer dem ut.) HANS. Annars så? BUNSEN (ute i tamburen). Annars är han ju en stor idiot. (Under det de tala i tamburen, kommer Leonora omklädd in från sitt kabinett. Hon ser trött och något tankfull ut. När Hans kommer in, står hon vid bordet med sitt handarbete i handen, som hon nyss tagit upp.) LEONORA (utan att se på honom). Det var väl flickorna, som gick ... (Sätter sig.) HANS (kort). Ja ... Schwarts-Hansens ha också varit här. LEONORA (rycker på axlarna). Såå – igen! HANS (spatserar fram och tillbaka på golfvet. Med återhållen irritation). De voro förvånade öfver, att du alldeles inte visade dig ... (Leonora tiger.) Det drog också tämligen länge ut med din toalett ... LEONORA (tvunget, böjd öfver arbetet).
Grefwe körner, Aäolxb 6öran, yt, trade sin önskan, att det genast till afgörande mätte företagas. Hans Excellence Herr Grefwe kuut k förenade sig i denna begäran, emedan det wore wigtigt att saken snart afgiordcs. Det wore ej StatS - Utskottets mening att tillstyrka nägon ökning af Riksgälds Credit-Scdlarne, utan endast ett Utbyte genom nya Sedlar i stället för gamla fbrflitna, till Allmänhetens tjenst. Denna anstalt, att ingen mätte - A24 Den rz September. te lida en oförskyld förlust, ansäg Huns Cxcellencc e) böra möta nägot motständ. Hans Epccllence hemställde derföre hoS Ridderskapct och Adeln, om det ej skulle kunna tillätas att mälst nu uploges och afgjordcs. Hepr Ksuterbzelm, (Usel, inwande, att dä det redan wore begärdt pä bordet, borde ej wis dare någon öfwrrläggning derom nu äga rum. Åtskilliga HLrdcs härwid crindra att, om dea Ledamot, som begärt saken pä bordet dcrifrän afstode , kunde ingen ting hindra dest afgörande. Herr XlinZspor, 6ercit, som tillkän nagaf, att han begärt frägan pä bordet, men nu medgäfwc dctz upptagande till öfwcrläggning, förklarade att han för stn del wille bifalla Stals - Utskottets förslag, med det uttryckcliga förbehöll, att Riksgälds-Sedlarncs numcrairc ej mätte fä ökas, utan endast det antal nya Sedlar tillwcrkas, som till utbyte af gamla förflitna bchöfwas. Anmärktes, att sädant hade Utskottets tillstyrkande warit. Herr Grefwcn och Landt-Mars, ka k ken gjorde derefter proportion till bifall pä Statt - Utskottets Protocolls - Utdrag, med upprepande af det af Herr klinZlxor gjorde förbehöll, hwilkm bifölls.
Sparbanken, inrättad år 1832, ägde vid 1850 års slut en ansvarighetssumma, stor 136,963 lhdr 17 sk. 5 rst., insatta å 1,836 stycken kontraböcker. 12 Stadens inkomster af tolag, bro-, hamn-, vågoell mätarepenningar uppgingo 1850 till 9,671 R:dr 43 sk. t rst. Banko. Lund, hvars folkmängd år 1847 utgjorde 6,342 personer, ägde år 1850 ett antal af 6,829 invånare, deraf 3,764 mantalsskrifne och 3,065 från skatt befriade. Handtverkerierna inom staden fortfara att förbättras, men mästarens ställning försvåras i icke obetydlig grad genom ständig tillökning i antalet af dem, som utom burskap drifva handtverk och hvaraf år 1850 i staden funnos 130; dock hafva äfven handtverksidkande borgarne till antalet förökats, hvaraf det vill synas, som näringsfriheten på dessa icke inverkar menligt i annat afseende, än till stegrade svårigheter för inästarne att erhålla gesäller med stadga och duglighet, deröfver också allmän klagan från Länets städer förspörjes. Handeln kan deremot anses vara i aftagande, fastän de handlandes antal jemväl ökats och uppnått en utsträckning utöfver hvad behofvet för en afpassad täflan kan anses kräfva, och såsom följd hvaraf åtskilliga af de, utan tillräcklig kapitalfond, sig der nedsatte yngre köpmännen nödgats till borgenärers förnöjande sin egendom afstå. Fabrikerna äro i oförändradt skick, likasom jordbruket, hvaraf många bland stadens inbyggare hafva sin utkomst. Den under fattigvårdsstyrelsens inseende befintliga kokinrättning, från hvilken en hvar är berättigad att, emot afpassad betalning, erhålla tjenlig föda, motsvarar sin bestämmelse; men dermed äfven sammanhang ägande arbetsinrättning, hvilken med spånad förser behöfvande qvinnor, är i så måtto ofullständig, som den hittills saknat tillfälle att gifva sysselsättning åt manfolk.
Alt bränvinet likväl icke anses att vara ett gift hvarken af producenten, bränvinsförsäljaren eller consumenlen, det faller af sig sjelf; men denna deras okunnighet om rätta förhållandet härvid, hindrar ju likväl icke att bränvinet dock är hvad det är, och det tillhör en hval', uppå hvilken man gör anspråk af att ega bildning och uplysning, att ické vara okunnig med de okunniga, utan låta sig ledas af sanningen, icke älska råhet och okunnighet, utan söka visdom och ljus. Det gifves väl alltid menniskor, som äro otillgängliga för kunskap, men till sådana okunniga menniskor talar jag icke här. De många, som försvara bränvinet, befarande derutaf intet ondt om man, som de föregifva, ordentligen och mått - 414 Den 22 April f. m. ligt bruka det, må vara så många som helst, deras stora tal af missledda vittnen förslår dock icke emot de förenade vittnesbörden af en Linné, Hufeland, Kranickfeldt och för öfrigt de mångå grundlärda Naturforskare och Läkare, som synnerligast i England och Amerika bevittnat att alkohol, sprit eller bränvin, vare sig i dess concentrerade eller utspädda skick, dock alllid är ett för menniskokroppen förderfligt gift. Oell desse sednares vittnesbörder måste göras gällande emot de bedragnas villfarelser och fördomar rörande bränvinets natur. Hvad nu beträffar den skada bränvinsgiftet utöfvar uppå rnenniskan, har jag, genom sorgfälligt anställda forskningar deröfver, så väl inom landet, som synnerligast utomlands under en längre utrikes resa, som jag företagit, hvarunder jag synnerligast skattat de meddelanden mig uti Berlin gåfvos af Medicine-Professorn Doctor Kranichfeldt, kommit till det resultat och den öfvertygelse, att det isynnerhet är menniskans Ganglii-nervsystem, som genom bränvinet gradvis och småningom förslappas, hindras i sina funktioner, och omsider aldeles förstöres, då följden deraf blifver en sjukdom kallad delirium tremens och omsider fullt vansinne.
De intryck hon därvid rönt ha fått form i åtskilliga reseberättelser, tidningskorrespondenser och uppsatser, och dessutom visa en sagosamling på vers — illustrerad af fröken Stina Beck-Friis — samt åtskilliga noveller, dikter och utkast, att vittert författareskap ej heller är henne främmande. Sedan flere år korrespondent till åtskilliga svenska och äfven utländska tidningar, innehade hon dessutom anställning i Stockholms Dagblad, då hon hösten 1896 ingick i utställningens pressbyrå. n konferens för belysande af frågor rö- rande kvinnans sociala ställning och olika verksamhetsområden kommer, som vi förut i korthet omnämnt, att afhållas i Stockholm den 2 1 — 2 3 innevarande månad. Konferensen anordnas af Svenska kvinnornas nationalförbund, hvilket förbund, som bekant, är en gren af det Internationella Kvinnoförbundet (International Council of Women), stiftadt i afsikt att vara det centrum, där kvinnor af olika nationalitet och åskådningssätt kunna mötas i gemensamt arbete för befrämjande af uppgifter. till gagn för dem själfva och för samhället. Vid konferensen komma följande till Svenska kvinnornas nationalförbund hö- rande föreningar att redogöra för sin verksamhet och för de idéer, som äro själen i eller upphofvet till denna deras verksamhet: Fredrika Bremer-förbundet, Föreningen för välgörenhetens ordnande, Handarbetets vänner, Kvinnoklubben, Nya Idun, Stockholms kvinnliga gymnastikförening samt Svenska allmänna kvinnoföreningen till djurens skydd. Genom dessa föreningars föredrag kommer en hel del frågor, som stå i samband med kvinnofrågan, att behandlas, dock på långt när icke alla frågor, som äro af intresse och vikt vid en dylik konferens, och därför komma äfven att hållas några föredrag öfver ämnen af allmänn social betydelse. Programmet är ännu icke definitivt uppgjordt och endast antydningsvis kan meddelas, att dessa föredrag antagligen komma att beröra frågor af vikt angående våra unga kvinnors uppfostran, samundervisning, kvinnans betydelse för sjukvården o. s. v. Förslaget att mötas vid en konferens för att träda i personlig beröring med hvarandra och lära af hvarandras arbete har i Norge, Danmark och Finland mötts med mycken sympati, och föredrag öfver kvinnornas verksamhet på skilda områden inom dessa länder äro från kompetenta håll att förvänta. Vid konferensens öppnande kommer en särskildt för ändamålet af en af våra mest framstående kvinnliga tonsättare skrif ven kantat att utföras, hvarjämte en musikafton torde komma att anordnas.
Men samma förslag går jemväl derpå ut, att söka tillvinna den omedelbara sjukvården de lokaler inom stora hospitalshuset, som för närvarande äro upplåtna till boställe åt läkaren, och detta sålunda, att hospitals-läkaren skulle öfvertaga sysslomannens närbelägna bostadslägenheter, hvaremot denne sistnämnde komme att beredas nödig bostad uti en särskild, endast på 400 alnars afstånd från hospitalet befintlig manbyggnad, hvilken, jemte jorden hvarå den är uppförd, tillhör hospitalet och för närvarande är utarrenderad. Härigenom skulle omkring 30 nya sjukplatser kunna anordnas; Och då kostnaderna för de härtill afsedda lokalernas inredning till sjukrum, samt för anskaffning af inventarier och beklädnad till nämnde antal patienter, äfvensom skälig ansedd ersättning till sysslomannen för flera å bostället af honom verkställda förbättringar m. m., enligt afgifna vederbörliga yttranden, icke äro beräknade högre än till 7,839 R:dr, har, i dessa delar, förslaget synts Ordensgillet böra utföras, derest medel dertill varda anvisade. I afseende härå anmäler Ordensgillet, att af det anslag, 30,269 R:dr 10 öre, som vid sista riksdag för hvarjehanda byggnadsarbeten vid Wexiö hospital beviljades, ett belopp af omkring 7,400 R:dr, genom förändradt, mindre kostsamt sätt för åstadkommande af en del af de åsyftade arbetena, blifvit statsverket besparadt; i följd hvaraf, derest Eders Kongl. Maj:t finner skäl att, på sätt Ordensgillet äfven begär, hos nästsammanträdande Ständer äska särskildt anslag för omförmälda utvidgning af sjukvården vid Wexiö hospital, komme, utöfver tillåtelsen att härtill få använda dessa besparade medel, att erfordras ett belopp af endast 439 Riksdaler; — Och då derjemte ifrågavarande hospital är i oundgängligt behof af en åskledare, ett badhus och en apparat för torkning af tvättade kläder, Bih. till B. St. Prot. 1865. l:a Sami. l:a A/d. 8 58 Bil.
Så vidt räkenskaperna gifva vid handen kunna nemligen de inserater, hvarför betalning erlagts, sammanföras under följande fyra hufvudrubriker: l:o) »från Konungens Kansli» meddelade korta underrättelser om fattade regeringsbeslut; 2:o) årsberättelser, arbetsredogörelser från eller om flerehanda verk och inrättningar samt diverse statistiska uppgifter; 3:o) förteckningar i annonsform öfver af Kongl. Maj:t afgjorda mål, och 4:o) Kongl, kungörelser och bref m. m. Hvad först angår inseraterna under första rubriken, torde det vara kändt att härför utgående medel, uppgående för nämnde år till något öfver 1,400 R:dr, äro bestämda såsom ersättning för de honorarier, hvilka utgifvaren betalar till de i Departementerna anställde tjenstemän, som lemna ifrågavarande uppgifter. Dessa penningar erläggas således icke för införandet, utan för anskaffandet af notiserna, och det skulle utan tvifvel vara en ekonomisk vinst för utgifvaren om inseraterna till honom »öfverlemnades» för att gratis införas. Det med detta arrangement afsedda ändamål är att allmänheten må erhålla en snabb och authentik redogörelse för de regeringsbeslut, som i egenskap af prejudikater eller af annan anledning förtjena att komma till allmänhetens kännedom. Det måste äfven vara af stor vigt för Regeringen i ett konstitutionel land, att de af henne fattade beslut icke blifva skeft, ofullständigt eller oriktigt framställda, hvilket lätt skulle kunna blifva förhållandet, om det öfverlätes ensamt åt tidningarnes fria vilja eller omtanke, att genom tillfälliga biträden anskaffa dessa inserater. De erhålla dem nu i sjelfva verket gratis, d. v. s. till billigare pris än utgifvaren. Emellertid följer häraf, att denna s. k. inkomst för tidningen snarare är en utgiftspost, som andra tidningar icke behöfva vidkännas och som omöjligen kan uppföras på kreditsidan af tidningens budget.