Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r gillade Betänkande JNT:o 2, alla Riksdags-utgifterne skola bestridas af RiksgäldsContoret, komma ock i följd häraf de ifrågavarande trycknings-kostnaderne att derifiån utgå. För öfrigt och hvad angår försäljningspriset å RiksStåndens Protocoll samt Bihanget dertill, så hemställer Utskottet, att det samma bestämmes till lika belopp, som vid sisth Riksdag fastställdes, eller En Skilling Banco för hvarje ark. — Och beror stol leken af upplagorne, för Protocolien, af hvarje RiksStånds särskilta beslut, samt för Bihangen, utaf alla Ståndens gemensamma. Utlåtande öfver Nils Strindlunds hemställan om nedsättning i priset för de exemplar af Hederv. BondeStundets tryckta Protocoll vid innevarande Riksmöte, å hvilka Ståndets Medlemmar utfästat sig att prenumerera. (Rgs-A.) Genom ProtocollsUtdrag af d. 12 sisth Nov., har Hederv. BondeStåndet, efter det Ståndet först beslutat, att hvar och en Ledamot skulle vara förbunden att prenumerera på ett exemplar af Ståndets Pro - B e t ä n k a n d e n. 6'3 tocoll för hela innevarande Riksdag, till Utskottet remitterat Nils Strindlunds, från WesterNorrlands Län, gjorde hemställan om icke nu, likasom vid förra Riksdagen, Ståndets Ledamöter kunde erhålla deras exemplar af berörde Protocoll till nedsatt pris, emot det för hvilket exemplar blifva att tillgå i Bokhandeln. Vid öfvervägande deraf, att, efter hvad erfarenheten visat, ringa och obetydlig försäljning af RiksStåndens Protocoll kan förväntas; och att, genom det prenumerations-belopp, som Hederv. BondeStåndet kommer att erlägga, vinnes någon, ersättning af tryckningskostnader, sorn eljest icke kunnat erhållas, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att för de exemplar af Hederv.
Då vi redan hört trenne Stånds beslut uti frågan om Götha Canal Disconts öfverlemnande till Staten, skulle man anse, att för oss intet mera återstod att afgöra; dock anhåller jag för denna gång vördsamt, få anse saken ur en annan synpunkt. Här är fråga om upphäfvandet af en rättighet, grundad på ett formligt Lagstiftningens Beslut, sanctioneradt vid trenne påföljande Riksdagar; en sådan åtgärd är vigtig för hvarje Svensk man. Det är af vigt, att hvarje Svensk finnér skygd under Svensk Lag-, att låta Lagen ha sin kraft; der ingen får vara öfver Lagen, ej en gång Kooungen, der böra ock både enskifte och corporationer upphöra med sin makt, då Lagen talar. Jag kan ej vara af samma tanka, som de värde talarne, att då fråga nu är om Discontens öfverlemnande till Staten, man skall afgöra derom, men hänskjuta att afgöra om ersättningen derföre, till en annan gång. Jag talar nu blott om grundsatsen, ej om beloppet. Det är otvifvelaktig! hvarje Svensk mans rätt, att få bibehålla; eller afhända sig en lagligen tillvun - 700 Den 30 Maji. nen rättighet, äfvensom en välfången egen* dom. Men om detta är lagligt, så är det billigt, att den enskilte ej begagnar denna rätt, så snart allmänt väl är i fråga, och fordrar dess öfverlåtande; också har Götha Canal Bolag förklarat sig villigt afstå sin rätt; men nu frågas om denna Discont-rätt kan tagas af Staten, utan att höra andra parten öfver den ersättning derföre fordras, mindre om han är nöjd med hvad som kan bjudas. Den rättskänsla, som alltid utmärkt Svenska Folket, har så kraftigt verkat hos sjelfva dess envålds Konungar, att de befallt sina Domstolar dömma mellan dem och undersåtarne efter Svensk Lag, samt underkastat sig dessa domar. Kan j detta Land, uti ett Land der det fordras att sjelfva Konungen skall lyda Lagen, komma i fråga att afhända en välfången rättighet, att upphäfva ett ordentligen slutadt contract, utan att gifva fullt geniullo. Utan afseende på hvad
I yttre skärgården, särdeles den östra, anställes ■vårtiden en jagt, af egen beskaffenhet, efter så kallade Taflackor, en art sträckfogel, som vid denna tid flyger i bestämda riktningar nära intill kusterna och hvartill en mängd personer vanligen samlar sig och vissa iakttagelser måste bemärkas. från Småland, som har rikare tillgång på Skogsfågel, erhålles icke ymnig, men någon tillgång derpå, vanligen mäst den tid jagten är förbuden eller vårtiden, en följd af svårigheten att bevaka iagtförfattningarnas efterlefnad, enär de stå i strid med det enskildta ögonblickliga intresset, hvari förbrytelserna äga det säkraste skydd. Fiskerierna äro deremot af mera vigt. De idkas dels af Hemmansägre och Torpare i skärgården, dels hufvudsakligen af såkallade Saltsjö-fis^are, sorn, boende på fisklägen i skärgården, erhålla Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes antagningsbref och i berörde egenskap skattskrif vas, sedan de styrkt sig hafva bostad samt nödiga båtar och fiskesredskap. Antalet af sådana skattskrifna Fiskare i Länet utgör omkring 400. De fiskens» som allmännast fångas vid hafskusten äro Åhl, Lax, Torsk, Strömming samt Gädda och Aborrar, på en del ställen äfven Ort och Sik. Strömmingoch Torsk-fisket är likväl det väsentligaste. Under de fem års tid 32 jag nu gär att redovisa, bär denna näringsgren varit mindre lönande, med undanlag af året i83o, då i västra delen af känd man ansåg sig äga ymnig fångst i det såkallade gi å-fisket; hvaremot Lax-fisketsom egentligen blott existerar uti Mörrums ström oell der utgör ett regale, varit under alla åren ovanligt svagt. Också har arrendet deraf, som vanligen innehafves af i orten boende förmögnare bönder, nedfallit vid den år i83o hällne Arrénde-Auktion från ao33 R:dr 16 sk. till 1420 R:dr Banko.
Den hjelper saken visserligen i det fall, att redskapen skall flyttas från kopparslagarens verkstad, men om han arbetar på redskepen uti bränneriet, kan man väl ej ålägga honom att göra anmälan om dess försegling, flästa sältet alt rätta saken, vore måhända det af mig nyss omnämnda, eller att man bestämde en viss tid, inom hvilken anmälan skulle ske, så att beslagaren ej genast kunde falla öfver redskaps-ägaren, om denne förbrutit sig emot ordet innan. Hr Ribbing, Arvid: Om man fäster behörig upmärksam het vid redaktionen i den föreslagna §:n, skall man finna, att Utsk:n föreskrifvit något för redskaps-ägaren nära nog omöjligt. Det heter nemi. att »innan ägaren tager vård om redskapen, skall han, derest densamma icke redan blifvit förseglad eller inom 8 dagar derefter får begagnas, redskapen till försegling anmäla hos den person i redskapsägarens hemort, hvilken har sig uppdraget att försegling verkställa. Nu kan det hända, att en bränvinsbrännare begifver sig till en närmare eller fjermare belägen stad för att der köpa och sedermera hemföra en redskap. Han tager då redskapen under sin vård i och med detsamma han afhemtar densamma, men i detta ögonblick är det för honom alldeles omöjligt att anmäla den till försegling hos vederbörande i hans hemort. Föreskriften är således ögonskenligen alldeles orimlig. Om en förändring i §:ns ordalydelse skall äga rum, måste den ske på ett bättre sätt, och jag får således förena mig med Frih. Raab i yrkandet om §:ns återremitterande. Efter först till bifall och sedan till afslag å Utsk:ns ifrågav:de förslag framställda propos:r, som besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge de emot detta förslag gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, och ropades härvid starka Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. S 38 (37.) Efter upläsning af Utsk:ns förslag till redaktion af denna § blef detsamma af R. o.
KammarRättens pröfning understäldte, Utslag 346 R:dr 24 skill, komma att afskrifva*, ivaremot återstoden 527 R:dr 38 sk. 4 r:st., som till underdånig följd af Kongl. Majtts Nådiga Utslag den 4 Junii i834 och Kongl. Brefvet den 7 Februari nästlidne år skall af Posfmär slaren i Skellefteå J. M. Smedberg ersättas, för närvarande är under in\drifning. Föi skjutne SkjulsochTractaments-kostnader för tillförordnade Ledamöter vid blandade Postoch Rådstufvu-Rätter 604 31 IO Sigtuna j Sjöbergs Sterbhus. Förskjutne Skjutsoch Tractaments-kostnader 84 39 9 Summa 43,362 29 2 ' Genom verkställde återbetalningar återstod häraf vid 1834 å*'s utgång endast 5ai R:dr 6 sk. io r:st., deraf g5 R:dr 45 sk. i vederbörlig ordning blifvit till afskrifning anmälde, men hvaremot de resterande /\i5 R:dr 9 sk. 10 r:st. än vidare måste balariceras, såsom beroende af vederbörande Domstolars pröfning. Sedan det till Borgenärer afträdda Boet nu mera blifvit utredt bar beloppet under den 1 sistlidne Februari blifvit till PostCassan lefvereradt. Stockholm af GeneralPostKammarContoiret den 7 Mars i836. P. -W. Pripp. ( 4o ) Comiterades för Salpeter-ärendena und. utlåtande. Stormägtigste Aller nå digste Ii onung! Genom Remiss har Eder Kongl. Mnj:t i Nåder infordrat Comiténs för Saltpeter-ärendena i Riket underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers nästlidet år afgifna underdåniga Berättelse, angående granskningen af Salpeterfondens Räkenskaper och förvaltning för åren i832 och 1833; till följd hvaraf Comiten skolat i underdånighet anföra följande:
Beträffande uter bran vinsförsäljningen i salubodar, finnér jag de skäl, Herr E. G. Lindström uti sin i ämnet väckta motion framställt, vara välgrundade, hvadan jag instämmer uti hans mening att i salubodar få försälja \ kanna, och får jag blott tillägga såsom ett ytterligare skäl, att de nu gällande författningar äro genom de stora inskränkningar, de föreskrifva, svåra att efterlefva och dymedelst ofta i fara att öfverträdas och kringgås”. Af Herr A. G. Akesson: ”Emot de sammansatta Utskottens nu af gifna Betänkande får jag vördsamt anmäla min reservation. Att de åtgärder, hvilka senast församlade Ständer vidtogo för bränvinsbränningens utöfning och beskattning skulle blifva af så korrt varagtighet, som detta Betänkande synes utvisa, var utom ali föreställning. Het utgör så till vida en epok uti vår bränvinslagstiftningshistoria att här skiljas emellan bränvinsbränning, sorn får ske till husbehof med enkel panna från 10 till 20 kannor, och till afsalu med sådane, som äro derutöfver eller äro sammansatte redskap, hvilka uti 3:e och 4:e dussenia, när de med ånga bedrifvas, erhållit en så enorm beskattning att tillverkningen med dessa sednare sannolikt mäste upphöra. Hvilka dammar än må uppresas mot bränvinet, såsom skadligt och förstörande, så äro visst icke de små enkla pannorne de tjenligaste att befordra den husliga sedligheten och välmågan. Betragtas detta Betänkande från en statsekonomisk synpunkt, så innebär det ett förnyadt bevis på den alltid befarade och ofta inträffande osäkerheten i landets näringar, hvilka, så länge de äro ett experimentalfält för stridiga interessen och äsigler, aldrig kunna verka fortkomst och trefnad.
Utan att bestrida en återremiss, anhåller jag endast att få fästa upmärksarnheten derpå dels att förhöjning af det svåraste straffet synes medföra en alltför stor utsträckning af strafflatituden och dels att i förev-.de g bestämmes straffet för upsåtlig misshandel å annan endast med afs, derå att den varit bidragande orsak till den misshandlades död, och att vid denna g, lika litet som vid andra, må förbises stadgandet i 70 § om bestraffandet af handlingar, som innefatta särskilda brott eller i särskilda afseenden äro med olika straff belagda. Hr Adlercreutz: Den af Hr Carleson anmärkta olägenhet af maximi-summornas höjande torde, om den ens är af beskaffenhet att kunna erkännas, dock lätteligen undanrödjas derigenom att äfven ett minimum sättes så att t. ex. i det första alternativet ansvaret bestämmes till 4 å 8 år o. s. v. återremitterades. § 9. Bifölls. § 10. Frih. Hermelin: Med åberopande af Biskop Anjous reservation förefaller det mig ganska betänkligt att borttaga all pligt för dråp, som skett af våda. I sjelfva § står »mera af våda än af vållande». Och det torde ej alltid vara så lätt för domaren att bedöma, huruvida dråpet skett under de uti ifrågavrde § förutsatta vilkor. Vid underdomares omdöme, huruvida förbrytelsen inträffat genom våda eller ej, komme det troligen oftast att bero; ty i händelse denne § godkännes, komme, efter min förmodan, dylika mål uphöra att, såsom f. n., underställas OfverDomstolens pröfning. Härvid torde äfven böra tagas i betraktande att DomareEmbetet, ganska ofta bestrides af tillförordnade yngre domare, för att för - Den 24 Mars f. m. 335 skaffa dessa önskvärd praktisk utöfning af domarekailet oell bereda ledighet åt de ordinarie domrarne, måhända icke alltid med afside å den stora menighetens bästa. Skulle mina åsigter ang:de denna § vinua afs:de, anhåller jag om återremiss af denna,punkt. Gr. Sparre:
Krigs-knllegium, hvars underdåniga yttrande i frågan derefter blifvit inlordradl, bar, under den 20 sist lid ne Januari, med instämmande i öflig! uti Kammar-kollegii och Stats kontorets ofvanberöida utlåtande, förklarat s>g biträda Kongl. Majlis Belällningshalvandes underdåniga framställning, under det vilkor t tt. derest oinförmälda boställe i framtiden skulle blifva för Westgöthe Regimente behöfiigt, detsamma då borde till Regimentets disposition vid laga fardag aflrädas. Med anledning af hvad sålunda förekommit, vill Kongl. Maj t härmed i Nåder föredå Rikets Ständer att, derest Rikets Ständer samtycka lill anvisande af lön på stat för en särskild Länsman i vestra distriktet af Gudhems Härad, pä sätt uti Kongl. Majäs under den 30 sistiidno Oktober till Rikets Ständer afiåtna Nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof blifvit äskadl, till boställe åt samme Länsman må anslås ifrågavarande inom distriktet belägna hemman mantal Backabo N:o 5 Thorbjörnsgården, emot minskning i lönen al uppskattade afkaslnings-beloppet, 120 Kongl. \/aj:ts Kådiga Proposition iY:o 84. 15 R:dr R:mt för hvartdera {• manlalet, alt räkna från tillträdestiden; dork med förbehåll, i enlighet med Krigs-knllegii underdåniga heinslällan, ali, för den händelse hemmanet skulle prölvas framdeles blifva för Weslgölha Regimente behöflig!, detsamma då bör till Regiinenlets disposition vid laga fardag aflrädas; varande emellertid och i afbidan å Rikets Ständers beslut i anledning af denna Nådiga framställning, enligt vederbörande Embelsmyndigheters tillstyrkande, af Kongl. Maj:t i Nåder medgifvel, att nu åbolediga mantal af berörda hemman må af Länsmannen få begagnas emot inleverering årligen lill Statsverket af uppskattade afkaslningsbeloppel, 120 R dr Riksmynt. Kongl.
De allra minsta voro violetta, så rödbruna (grenat), gröna, blå, orange, gula, röda med hvit kant, röda och slutligen hvita. Jag fick min plats bland de gula efter en kort examen, som vållade mig mycket hufvudbry, då jag ditintills läst mina ämnen på svenska. Jag minns frågan om namnet pä byrgskedjan, som skiljer Sverige från Norge. » K ö l e n », svarade jag. Men nunnan log mildt öfverseende: » Les Alpes scandinaves », rättade hon. För öfrigt var examen mera pro forma och jag skickades snart ut att göra bekantskap med mina nya klasskamrater. Klostertillvaron var välordnad och lugn; med litet godt humör till hjälp måste den af de flesta ha kunnat uppskattas som en lycklig tid. Dagen var strängt indelad och hvar timme upptagen, men jag tror ej att någon öfveransträngdes. Klockan 6 på morgonen ringde väckarklockan i hvart och ett af de stora sofrummen, där sängarna stodo i rader med gaflarna utåt längs de två långväggarna, tio på hvar sida och med en sängs bredd mellan hvar och en. Det gällde att hastigt sätta sig upprätt i sin bädd och svara amen på den korta bön, som vakthafvande nunnan eller i tur och ordning någon af eleverna läste upp — och som jag knappt minns att jag någon enda gång var vaken nog att höra. När alla voro klädda — och det fick lof att ske raskt! — gick man ner till kapellet, en liten kyrka, sammanbunden med den öfriga byggnaden genom en lång täckt gång öfver en del af trädgårdarna. Där åhördes en kort gudstjänst, » stilla mässa », och sedan fick man första frukosten: soppa eller ibland café au lait eller choklad och bröd. Matsalen var ett ofantligt stort rum med kateder midt för ena långväggen, därifrån ordningen öfvervakades af en af nunnorna, 269 medan några af de hyggliga sceurs converses beskäftigt sprungo omkring på sina flitskor och serverade oss längs långa bord med vaxduk, där platserna voro bestämda förut och betecknade medels hvars och ens i servetten inrullade kuvert.
&gt;Der Mensch ist was er isst, » sade v. Rumohr, och, vi må nu hafva gjort oss reda därför eller ej, det förhåller sig verkligen så, att maten öfvar ett mycket stort inflytande på både vårt andliga och kroppsliga befinnande. Det är ej likgiltigt med hvad man eldar en vanlig ångmaskin, huru mycket mindre då den komplicerade maskinen: vår kropp. Den som äter bra, kan arbeta bra, och så blifver det måhända till och med besparing i längden att elda med dyrare bränsle, synnerligast om men tager med i räkningen, att » apoteket är dyraste spiskvarteret. » Skånske bonden, som påstås vara Sveriges styfvaste arbetare, vill ba » g o mad, möe mat och mad i rattan tid. » Vetenskapen har noga utredt, huru stor procent kväfvehaltiga ämnen, ägghvita, stärkelse m. m. kroppen behöfver, och i hvilka proportioner dessa beståndsdelar finnas hos olika födoämnen; detta böra vi taga noga reda på och inrätta dieten därefter. Litet kemi bör höra till en husmoders bildning, helst som dess element äro lätt inhämtade och genom experiment kunna göras så nöjsamma. Men icke nog härmed; vi måste äfven låta födan framträda så angenäm som möjligt, ty olika anrättningar inverka olika på lynne och sinnesstämning, ehuru det knappt är möjligt att utreda, på hvilka vägar detta går. » Mycket, mycket bra det här, men icke blir man glad af det, » yttrade en känd stockholmshumorist om ölosten, och Haydn komponerade alltid, sedan han ätit våfflor. Ä r det således vissa rätter, som förefalla motbjudande, må vi undvika dem och i stället lägga oss vinn om att välja sådana, som smaka bra! Visst är det godt, att barnen vänjas att ej rata nå- gon mat, men om nu t. ex. den i mångas tycke barbariska ölsupan förvandlar middagen till en pinostund för dem, hvarför då i all rimlighets namn envisas att gifva dem den en gång i veckan? Låtom oss af måltiderna göra vederkvickelsestunder, efter hvilka hela familjen längtar ej blott af hunger och törst, utan emedan de äro de angenämaste stunderna på dagen.
Mot lifvets tvenne gudomliga grundbeståndsdelar svara således Viljan och Förståndet, såsom grundbeståndsdelarne af det Andesinne, hvilket just utgör förmågan af det högsta lifvets mottagande, eller just det hos Menniskan menskliga. Denna förmåga vore icke hvad hon är, om ej det mottagna kunde genom henne äfven fortsättas, tillbörligt användas, förkofras. På denna dubbelförmåga, och deri medborna skyldigheter, grundar sig fördenskull all christlig Ethik. Dess hufvudsumma är väl redan i vår framställning gifven; dock torde ännu en och annan dithörande omständighet behöfva fattas i närmare sigte. Menniskans andesinne kan vara, alltefter den lifsgrad hvari hon befinnes, ett himmelskt, ett andligt, ett blott naturligt: viljande och förstående är det dock i alla trenne; och ingenting annat är oss (i högre mening) ”medfödt”, än anlaget till Vilja och Förstånd. Tydligtvis äro dessa, dymedelst, sjelfva det väsendtliga af den Själ, genom hvilken hon är Guds liknelse i en andlig form, som på jorden är den osynliga menniskoformen, och som till sin liknelse bildar den jordiskt synliga. Tillstädesvarande i alla denna yttresinnliga eller kroppsliga skepnads delar, är själen dock närmast omgifven med något det allrarenaste af Naturens ämnen, en den allrafinaste lekamliga slöja, hvilken ock efter döden åtföljer henne, såsom fullt af andlighet genomträngd. Med denna själ, såsom andesjäl genom vilja och förstånd, är hon skapad för alla de Höjds-Grader i Universum, genom hvilka det skapade lifvet äger att uppstiga från sitt yttersta till sitt första, till det oskapade. Dessa äro öfverhufvud den Naturliga; den Andliga; den Himmelska: men hvardera innefattar ock särskildt trenne smärre eller sig underordnade höjds-grader, så beskaffade, att derigenom, på hvarje allmän-grads egendomliga ståndpunkt, den allmänliga Grad-trefalden afbildas; medelst en så uppföre, som nedföre hela grad-kedjan gående inbördes motsvarighet.
LOUISE. Nu nyss. Hör – Botilda jag reser min väg om ett par dar. BOTILDA. Jesses hvad är det nu för konster, hon har för sig? Hvart ska’ hon resa? LOUISE. Till Paris. BOTILDA. Ja, jag säger då det, hon är alldeles från vettet! Våga sig ut på sjön nu när det regnat i 14 dar tänk ett sådant djyp. LOUISE. Tag nu in maten, så är du snäll. Botilda försvinner i köket. Paris, följande år, en afton i April. Samma atelier, men nu mycket elegant dekorerad, med nya möbler, mattor, gobeliner, studier i ram, m. m. I ena hörnet på en kolonn omgifven af palmer och andra bladväxter står en marmorbyst af Alland; der nedanför en chäslong. Längre fram ett pianino. Taklampor och japanesiska lyktor äro tända i ateliern och i trädgården utanför, dit glasdörrarne stå öppna. Erna, Bergström, Johansson, Lind m. fl. kostnärer sorla och glamma kring en bål derute. Alltemellanåt stämmer en manskvartett upp en sång. Viggo och Lilly sitta i förtrolig tête à tête på chäslongen inne i ateliern. LILLY. Ack jo, Viggo! Jag vill mycket hellre bo med dig hemma i en svensk småstad, än stanna här i Paris. VIGGO. Hur är det möjligt? – Det stolta, fria lifvet härute LILLY. Ju mer jag ser af »det stolta, fria lifvet härute», dess mer skrämmer det mig. VIGGO. Är du en sådan liten harunge? LILLY. Ja. Jag kan ligga vaken ibland om nätterna och tänka, och ju mer jag tänker, dess värre blir det. Jag blir riktigt mörkrädd till sist. Och då vet jag ingen annan råd än att krypa alldeles ner under täcket det hjelper. Trycker sig in till honom. Då tänker jag på dig och önskar, att du vore hos mig. VIGGO smeker henne. Stackars min lilla harunge! — Hvad är det egentligen, som hon är så rädd för? LILLY hviskande. Kärleken. VIGGO muntert. Så-å? Det har jag aldrig märkt. LILLY
Om Ers Höghet följer sin faders föredöme, kan inte dessa plikter bli tunga. Det rikets Svärd, som i dag anförtros Er hand till Fäderneslandets, Mänsklighetens och Rättvisans försvar fördes, som det sägs, första gången av konung Magnus Ladulås. I ett mörkt tidevarv tryggade han lagarnas helgd och allmän säkerhet. Detta svärd har genom tiderna förts av kraftiga armar, satt gräns för förtrycket och skänkt mänskligheten frihet. Nu vilar svärdet i hans hand som i yngre dagar vågade liv och blod för fäderneslandet och vann segrar, bar kronans tyngd och långt innan den prydde hans silverhår, räddade Sverige genom att han inte misströstade i nödens tid. Det är på denne konungs befallning jag uppmanar Er att göra Er ed. Härvid mottog greve Trolle Wachtmeister bibeln, och av undertecknad edsformuläret. Arvsfursten avtog kronan och knäföll framför bönpallen. I denna ställning och med handen på bibeln förestavade ministern för utrikes ärenden följande ed. Jag Josef Frans Oscar lovar och svär att den av konungen och ständerna fastställda successionsordningen den 26 september 1810 tilldelat mig rättighet att vid Carl XIII: s och min älskliga faders kronprinsens dödliga avgång (vilket måtte dröja länge) krönas och hyllas till Sveriges konung samt riket styra efter den regeringsform, som antogs den 6 juni 1809 och alla andra lagar som gäller. Alltså skall jag lyda och vörda min konung samt gagna riket. Jag skall oförskräckt och tidigt upptäcka, om jag märker något som stör allmänt lugn eller lagstridig ändring av grundlagen. Så sant mig Gud hjälpe till liv och själ. Här reser sig arvsfursten och sätter kronan på huvudet. Han undertecknar eden och håller följande tal till konungen. Stormäktigste Allernådigaste Konung! Den ed jag nu avlagt inför Eders Maj: t och ständerna har länge varit förestavad av mitt hjärta. Jag känner vidden och de plikter den ålägger mig. Jag har hyllat en konung, som med faderlig ömhet utbreder sällheten kring min ungdom och över alla sina undersåtar. Han har ärofullt burit sin titel, i sin mannaålder varit ett stöd för tronen och friheten och på sin ålderdom räddat fäderneslandet ur dess djupa vånda.