Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med ett Den 11 Mars f. m. 117 ord, från den strind, som jag funnit Hr von Hartmansdorff icke allenast göra mig rättvisa, utan än mera göra Gr. Anckarsvärds förslag den rättvisa det förtjenar, sä bekänner jag villigt, att jag måhända gått for långt i mitt omilda omdöme öfver Hr von Hartmansdorff absolutism. — Jag finner, att, huru uppriktig den än är, jag ej kan utföra denna episod sä väl som jag ville och önskade, hvarföre jag nu går till en annan. Olyckligtvis finner jag nu, att den person, till hvilken jag ämnade vända mig, lemnat sin plats; med denne person, mine Hrr, står jag i en värre strid, än med Hr von Hartmansdorff, ty med honom hoppas jag möjligen, om mina krafter förblifver vid hvad de äro, och icke vidare förslöas, kunna möjligen samverka till fäderneslandets bästa, men med den andra personen, eller Hr Hjerta, Lars, tror jag knappast ett sådant förhållande kan inträffa. Han har nu, efter sin vanliga lactik gjort en attack, sedermera vändt om och flytt från striden. Han gjorde mig en ganska formlig uppmaning, ja snart sagdt en besvärjelse, med påstående, alf jag skulle förklara hvartill det skulle tjena att relevera Gr. Anckarsvärds förslag, och sedan han gjort en sådan uppmaning och hört att jag anmält mig att få ordet, — så går han helt simpelt sin väg. Kanske linnes han dock qvar i salen? Jag såg honom för ett ögonblick sedan der horla i fönstersmygen. Men ifrån det ögonblick jag uppsteg och började tala, då, dä Nå! lika godt, il s’est sauve', — men jag är uppmanad — jag måste svara. Jag skall då säga Hr Hjerta hvad min åsigt varit med releverandel af Gr. Anckarsvärds förslag; ty, Gud ske lof, min politiska tro i allmänhet och min politik i denna fråga är sådan, att jag kan uttala den midt på torget, och i detta fallet hesiterar jag minst att utsäga den, då jag haft tillfälle att för ålskillige ledamöter redan på förhand säga hurudan min tactik eller mening häruti skulle bli, och de skola åtminstone bära vittne, att jag ej handlat utan någon plan.
Se Bränvin. — om förändring i grunderne för återbetalning äf det till staden utgifne BankoLån. XXVI. B. 406. XXVII. 177. A. 314. XXXIV. U. 168. XXXVI. A. 32. — örn understöd af Statsmedlen till stadens Fattigvårdsinrättning. XXVII. B. 218. XXVIII. A. 16. LIV. U. 164. A. 258. Götheborgs LåneContor, om utvexling derstädes af nya BankoSedlar emot förslitne. Se Sedlar. —. om invexling och emottagande derstädes af Silfver och Guld. Se Silfver. — val af Directeur och Suppleant vid. LXV. 298. — om gratification åt BankoOmbudet vid. Se BankoOmbud. — om personel löneförhöjning för BankoOmbudet vid. Se BankoOmbud. — om fortfarande af der skedda anordningar af ett arfvode för LåneExtractets uppgörande, och ett arfvode såsom skrifvarelijelp för Ombudsmannen. LXI. B. 36r. LXII. A. 224. Götheborgs Våg, om vilkoren och sättet för beredande af nöjaktig säkerhet vid belåning af Jern och Effecter derstädes, efter enahanda grunder, som gälla för belåning af de å Stockholms Jernvåg förva 16* - ^44 rade dylika effecter, m. m. XLII. B. 161. XLVIII. A. 355. LVU. E. g3. Götheborgs BrandstodsFöreningar. Se BrandstodsBolaget. Götheborgs f. d. Discontlnrättning, om 1825 verkställd granskning af dess förvaltning. I. 37, 3f), 40. R. 3pi. P.U. 463. XV. B. 3o5. XVII. U. 217. XXIX. A. i49- //.
- Deiitsclie - Haiisfrauenzeitung, n: ï 24-45 - Nene Bahnen, n: r 12-20. L a .femnie, n: r 12-21. - L a ligue, n: r 3, 4. - L e joiiriial du - Benské Listy, n: r 1-5. bien public, ii: r, 6-10. Till Fredrika-Bremer-Förbundet insinda böcker, blb. Boiinier: Studentföreningen Verdanclis småskrifter, 43-49. -, J. Gernandt, Fata Morgana och andra berättelser. - A. Wahlenberg, Löndörren. - G. Meyersolz, Port-Stina. - Rend, Lena. Alb. Camrnermyer: Camilla C ' ollett, Amtniaiidens Datre. C. W. K. Gleerup: P. Eklzmd, Tron och trons artiklar. - Lutherska endragtsboken i allmankyrklig belysning. Hökerberg: O ' $e &amp; G. Hjelnzerus. Geografiska kurser. - J. I. B-aszewski, Adelskronan. Krayers Bogliaiidel: B. Nielsen, Om Hustruens Underdaanigliedspligt. A. L. Norii~rins förlagsexpeditioii: 0. - Kristi bild i Kristi efterföljare. P. A. Norstedt Söner: S. LeVon71,zlfvud &amp; S. Brithelli, Kvinnan inom svenoka litteraturen intill kr 1893. - Juel-hm se^^, Lifvet i världen. Nykyrklign bokfirliilget: C71. Giles: Andens natiir. - J. K, Smyt7b, Friilsarens fotspar. Unioiien, Kviniiosaksförbiind i Finland: Kvinnan och kvinnoarbetet i Finland. Aug. Största lager i Norden Kulörta o, Xvarta I ' IleklhcZniiig Schalar och Resfiltar o Ob~er~era!
Vid nu anförda förhållanden och med stöd af Rikets Ständers, i fråga om samma pensionskassas understödjande genom vilkorliga bidrag utaf allmänna medel, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 195. 21 förut vidtagna beslut, anser sig Utskottet böra tillstyrka Rikets Ständer att, med bifall till Fullmäktiges härom gjorda framställning, medgifva, att derest Enkeoch Pupillkassans vid Riksgäldskontoret afslutade och vederbörligen granskade räkenskaper för innevarande och påföljande år intill slutet af nästa riksdag skulle visa, att kassans inkomster under året understigit de utbetalningar, som under samma år kassan ålegat, må den sålunda uppkomna bristen, inom ett belopp af högst Ett tusen Riksdaler årligen, utaf Riksgäldskontorets medel få godtgöras, under förbehåll likväl, att hvad som utaf denna anslagssumma för ett år ej behöft användas, icke får för ett annat år af kassan tillgodonjutas; lärande härvid dessutom det vilkor böra fästas, att ej mindre delegarnes bidrag än pensionerna skola under tiden utgå utan förändring i deras uti det nu gällande reglementet för kassan bestämda belopp. Stockholm den 20 Juni 1851. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Juni 1851, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af Kotigl. Majlis nådiga proposition, an gående ett ränte fritt lån för uppförandet af en lasarettsoch kurhusbyggnad i IVarberg. (Rgs.-Afd.)
Skulle nu, enligt hvad jag, och säkert hvarje fosterlandsvän jemte mig, önskar, brännvinsbrännings-lagstiftningen blifva sådan, att brännvinet fördyras medelst en förhöjd skatt och minskad tillverknings möjlighet, så blir det desto nöd - 320 Den 28 Maj f. m. vändigare att öka controllerna emot oloflig införsel, som brännvinsfastager, hvilka vid påkommande surpris kunna utan skada kastas i vattnet, således äro lättare än vanligt att inpractisera på kusten; hvaraf följer, att begge ifrågavar. lagstiftningsändamålen skulle totalt förfelas, nemi. det ena att minska consumtionen af brännvin och det andra att förskaffa statscassan en högre inkomst af denna näringsgren, så framt icke ändamålsenliga och kraftiga åtgärder vidtagas för att hindra införsel af Jutskt och Danskt brännvin. Jag anhåller, att detta mitt yttrande må åtfölja den troligtvis blifvande återremissen till StatsUtsk. Frih. Cederström, Jac.: Jag skulle ansett öfverflödigt att yttra mig i denna fråga, sedan Hr Frih. Lagerbjelke och Hr Oxehufvud deri afgifvit fullständiga anföranden; men jag har begärt ordet i anledn. af Gr. Horns yttrande i afseende å principerna för ett lands försvarssystem. Han har nemi. sagt, att detta borde afse att i möjligaste måtto afhålla fienden från landets gränsor. Detta är nemi. en paradox, som ingalunda låter verkställa sig. Att liär specielt ingå i frågan om den för Sverige fördelaktigaste försvarsplan anser jag olämpligt. Det tillhör icke de publika öfverläggningarna att ingå i detta ämne. Det tillhör Styrelsen att begära och representanten att bifalla de anslag, som för armeen erfordras, vare sig beräknad på försvar eller anfall; men om hvarje individ här finge uppgifva sin operationsplan, skulle underrättelser och upplysningar i saken vinnas och sprida sig till andra länder, hvarigenom dessa komme i tillfälle att derefter taga sina mesurer och sålunda tillintetgöra hela planen. I allt, som angår ett lands försvarsverk, bör man sålunda uppgöra och beräkna, att man utomlands icke kanner annat eller kan möta mera än sjelfva massorna, men icke när eller huru dessa kunna verka.
Att ingå i någon utredning huru skjutsnings-besvärel ursprungligen blifvit fästadt vid jordbruket eller hvad giltighet må tilläggas motionärens antagande, att de oprivilegierade jordbrukarne fordom funnit sig föranlåtne alt derigenom friköpa sig från våldgästning, anser Utskottet icke vara erforderligt. Ehvad häfdeforskarens uppgifter härom må finnas mer eller mindre tillförlitliga, så kan det dock i hvarje fall af ingen förnekas, att ifrågavarande hufvudgrund för skjutsnings-anstalterna under århundraden bestått och genom statsmagternas fortsatta lagstiftning vunnit den helgd, som hvarje annan lagstadgad samhälls-inrättning, deruti ändringar icke med Ibg kunna påyrkas, utan med hänsigt till det allmännas rätt och fördel. Äfven från denna allmännare synpunkt betraktad!, har dock skjulnings-besväret, som i öfrigt icke drabbar landet ensamt, utan äfven städerna, gifvit skäliga anledningar till klagomål i samma mån, som landets befolkning och industriela rörelse tillvext. Den lifligare rörelsen har nemligen icke blott ökat tyngden af detta besvär i och för sig sjelf, utan ock verkat till allt menligare hinder lör jordbruket att ostördt använda tillgängliga arbetskrafter för näringens ändamålsenliga skötsel; icke att förtiga ett ännu värre ondt, som följt delta skjutsnings-system i spåren, eller dess förderlliga inflytande på sedligheten, genom det oregelbundna och arbetshågen qväfvande lefnadssätt, som skjutsnings-bestyret medfört. Alla dessa olägenheter och brister hafva långt före detta blifvit insedda och erkända. Lagstiftarne hafva ock lagt sig vinn om att afhjelpa dem, för så vidt det, utan rubbning af hufvudgrunderne, kunnat ske.
Lika med en annan talare anser jag operationen omöjlig, såvida man icke till grund antager ett visst belopp i penningar och icke, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, i vissa varor såsom spannemå! och smör, ty värdet deraf är alltid inbilladt. Taxeringsvärdet kan, såsom grund för operationen icke antagas, emedan det är ojemnt, och om jag än tager 20, 30, 40, 50, 60 ä 70 dylika värden, blifva de alla ojemnå. Jag tror derföre, att ett visst belopp i penningar blir den säkraste grunden. Om således egarne af skattehemman inom ett visst län utgöra 20 r:dr skatt, sä är min åsigt den, att en del af denna ränta bör öfverflytlas på den privilegierade jorden inom samma län, och då är det lätt att utröna beloppet, som man för ett sådant öfverflyttande skall belala. Man har sagt, afl operationen skulle hafva ett menligt inflytande på våra financiella förhållanden. Jag tror likväl att så icke är. De förbindelser, som komma att ulgifvas, skola väl icke inlösas på en gång, utan sådant mäste väl ske successivt, och det tillkommer statsmännen alt bestämma de närmare detaljerna härvid. På grund af hvad jag nu anfört och de af motionären upgifne skäl är jag öfvertygad att, i händelse R. St. anse saken nödig och nyttig för landet, K. M. skall gå R. St:s önskan till mötes. Önskar man en ny refning och ny skattläggning öfver hela landet, så har man oöfvervinnerliga hinder att bekämpa, och man måste upgifva hoppet om ett lyckligt resultat af frågan, men sådant är nu icke behöflig!, ty man känner de skyldigheter och friheter, som åtfölja skatteoch frälsejorden, och då kan saken lätt verkställas, om man blott vill den. Hr Rosenblad, Bernh.: Denna fråga, som afser tillväga - 42 Den 4 Januari. bringandet af en jemn beskattning pä all Sveriges jord, har i sjelfva sitt namn ett så vackert ljud, att det icke är underligt, att den finnér anhängare likasom icke eller alt en af dem framställt henne.
Mynt-Styrelsens sida alt desamme lill ommyntning emottaga, öfver en sådan åtgärd å vederbörlig ort anföra besvär, hafva Fullmägtige, uti skrifvelse den 19 December sisth år, hos Kongl. Maj:ls och Rikets Stats-Contor begärt, del Kongl. Stats-Contoret ville förständiga Kongl. Myntverket, 38 Berättelse af Banco-Fullmägtige. alt, enär Banco-Slyrelsen sådant askar, till ommyntning emottaga Bankens förråd af oftaberörde -irdels Riksdalerstycken af nya prägeln, samt derest någre hinder för en slik ommyntning skulle möta, desamme för BancoJFullmäglige uppgifva. I anledning af det utaf senast församlade Herrar Revisorer (se tryckta Revisions-Berättelsen af år 1839, pag. 22, 23) anmärkte förhållande, alt, enligt Bankens General Hufvud-Böcker för åren i836 och 183y, differaneer, Banken till förlust, uppstått vid ommyntning af i;dels, T*-:dels och ^dels Riksdalerstycken af gamla prägeln, hvilka differaneer funnits till en del hafva härrört deraf, att Kongl. Myntverket, efter uppvägning af från Banken till ommyntning aflemnade poster i förenämnde myntsorter, afdragit å £:dels Riksdalerstycken i;dels procent, samt å y-:dels och J-:dels Riksdalerstycken i;dels procent af hruttovigten, utöfver den medgifna mynlskallen, af |:dels procent, hafva Banco-Fullmägtige, uti skrifvelse den 19 December sisth år, hos Kongl. Slals-Contoret anhållit om fullständig upplysning, efter hvilken grund ofvanomförmälde afdrag blifvit bestämdt. I öfverensstämmelse med stadgandet i §. i3o, mom. 2 af BancoReglemenlet, hafva Banco-Fullmägtige låtit, i nion af behof, utmynta Guld, hvarvid ej mindre enkla än dubbla och fyrdubbla Ducaler blifvit präglade.
A t t äfven rätt obetydliga krökningar kunna upptäckas genom klä- derna, framgår däraf, att det ganska ofta är klädsömmerskornas uppgift att upptäcka ryggradskrökningarna. Detta förhållande utgör dock intet skäl att utesluta undersökningen på den nakna ryggen, ty då upptäckes krökningen långt tidigare. Man går vid undersökningen så tillväga, att den undersökande sätter sig bakom den som skall undersökas. Denne senare förblifver stående och vänd så, att man har god belysning bakifrån, bäst fullt dagsljus; benkläderna fästas med en rem om höfterna, hålen är fullständigt afklädd, endast en lätt filt eller sjal öfver bröstet och skuldrorna, fästad med en säkerhetsnål om halsen, så att ryggen i hela sin utsträckning lämnas fullt fri från beklädnad och armarna få hänga fritt ned. Den, som skall undersökas, ställer sina fötter t ä t t intill hvarandra och lika långt framskjutna, håller sina ben fullt sträckta i knä- och höftleder, håller vidare blicken riktad rakt framåt och bålen vänd r a k t framåt, hvilket allt det är af största vikt att iakttaga, ty om någon af dessa föreskrifter ej iakttages, så uppkommer en krökning af ryggraden, som inverkar störande på undersökningen. Af vikt är äfven att den som undersökes får stå fritt och lugnt, utan vidröring af den undersökande och utan tillsägelse att sträcka på sig eller hålla sig rak, då ju begynnande krökningar genom den härvid uppkommande muskelansträngningen kunna utjämnas och förbises. Sedan en upprätt stående ställning på detta sätt en kort 1895 ' stund intagits, göres därefter en långsam böjning framåt, dä de allra obetydligaste sidokfökningar framträda J armarne få härvid falla fritt nedåt — framåt af egen tynga, utan att någon muskelspänning inträder. I de nu nämnda ställningarna observeras utom själfva ryggraden äfven bålens sidokonturer, hvarjämtc skuldrornas och höfternas höjd å båda sidor jämföras. Äfven helt obetydliga afvikningar eller osymmetri mellan de båda kroppshalfvorna tyda på för handen varande lyggradskrökning och böra mana till undersökning hos läkare.
I samma underdåniga skrifvelse tillkännagafs Rikets Ständers beslut, att Fuihnägtige i Riksgälds-kontoret borde genom län anskaffa medel till belopp af högst 20 millioner R:dr Riksmynt, för ej mindre ersättandet af det belopp, som för 1857 års arbeten å vestra och södra stambanorna redan blifvit af Rikets Ständer afräkningsvis anvisadt, än Bih. till R. St. Utbetalandet of do anslagssummor, sorn derutöfver blifvit under riksdagen beviljade, att lill 1860 ars slut utgå för Slutens jern vägs bygg nåd ers fortsåltando oell utförande. Af de sålunda till belopp af 20.000,000 Ridr anvisare medel för jernväg»*- arbeten under omförmiilda fyra ftr hafva, på salt Kongl Majits till Rikets nu församlade Ständer »fgifnu nådiga Propo-iliou angående Statens j ruvägshyizgnader innehåller, blifvit disponerade för år 1837 dels den i nysMiäntndo belopp inbegripna, vid årets böljan återstående behållningen af 1835—185i flis riksdag» jernvägs-anslag 400.000. och dels särskildt anordnade 5,180,000. >5 >>H0 000 samt får är 1838 7.000,000. oell fur ar 183!) 6.620,000. iTiTsn ii) m ons 19,200,000. till fö'jd hvaraf den vid innevarande års ingång odisponerade återstoden utaf ofvannämnda medel af Kongl. Majit beräknats ulgöra 80(1,000 R:dr.
Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets Memorial N:o 67, med förslag till ändring af föreskrifterna i'2:dra Afdelningen af Bankoreglementets 4:de Artikel, återremitterades 2 och 3 punkterne, hvaremot detta Memorial i öfriga delar blef af Ståndet bifallet. \ S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial: N:o 337, i frågan om pension för t. f. Chefen vid Skogs-Institutet, Hof-Jägmä staren m. m. af Ström; och N:o 338, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 323. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets Utlåtanden: N:o 48, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 37, öfver väckta motioner angående brottmåls-lagstiftningens förbättring. Utskottets yttrande å 2 sid., med anledning af Ridderskapet och Adelns återremiss af frågan om spö- och ris-straffets upphörande, lades till handlingarne; och blef Utskottets i detta Memorial afgifna författnings-förslag af Ståndet bifallet, allenast med följande ändringar, nemligen l:o att 5 mom. af 6 §:n uteslöts. m <, ui 2:o att de i 2 mom. af 20 §:n förekommande orden: ”dock ej under längre tid, än som motsvarar det stulnas värde” utbyttes mot orden: ”under så lång tid, som motsvarar det stulnas värde.” 3:o att vid slutet af 26 §:n tillädes orden: u Lag samma vare, om någon vid råns begående eller försök dertill, ge nom ansigtets färgning, eller ock genom förklädnad sökt göra sig oigenkänlig;” och ; .•. .i; <i >o 4:o Att i afdelningen ”om rån” en ny § ansågs böra införas af detta innehåll: Begår någon brott, som i 24 och 25 §§ sägs, och får sår eller varder dräpen, vare ogildt. Vällofl.
Hvad dernäst vidkommer det med förslaget åsyftade tredje ändamål, elter alt medelst enskilde Aclie-egares tillskott af silfver förstärka Bankens fond samt öka rörelse-capilalet, och således medlen till Lånerörelsens utvidgning, så är det UtskolleLs öfvertygelse, att derest Banken erhölle fri disposition öfver sin bela årliga vinst, samt finge tillgodonjuta sine öfrige tillgångar, och Styrelsen derjemte berättigades å utrikes ort förskaffa sig crediliv, att lill myntvärdets upprätthållande disponeras, på sätt och i den ordning Utskottet uti dess afgifne Betänkande, angående grunderne för Bankens rörelse och förvaltning, föreslagit, erfordras icke i och för siifverutvcxlingens betryggande och fortgång den förstärkning i Bankens metalliska fond, som genom silfvertillskott af enskilde Actie-egare uppslode, i händelse det silfver, sorn på sådant sätt samlades, finge uteslutande an vändas till den fria silfverutvexlingens betryggande; och skulle åter. Bankens creditoch lånerörelse förökas i den nion nya tillskott af siifverskedde, ligger det för hvar och en klart, att detta väl bidroge lill förökande af rörelsecapitalet och Bankens förmåga, att sin lånerörelse utsträcka, men att, i sådan händelse, eller genom utgifvandc af nytt sedel belopp, i proportion af det insatta silfvret, icke vunnes det ändamål, alt tillskynda Banken någon verklig förstärkning. Biimo-Vrs fottet t Bit.
Ägande-rätten tyckes i sin grund innehålla den rättigheten, att ägaren på sätt han bäst finner får förbättra sin egendom, följakt* ligen fritt använda och förädla de natur-alster der finnas. Data har icke allenast varit, det är äfven ännu förknippadt med många hinder af undersökningar, protester, resolutioner och derigenom orsakade uppehåll och kostnader, vid snart sagt anläggandet af hvad verk eller manufacturer sorn hälst. Jag påstår icke att alla sådana författningar böra upphäfvas, men jag tror, att de mycket kunde förenklas och förkortas, mycken för Embetstnän derigenom förspild tid besparas och för anläggaren äfven mycken kostnad, som bättre kunde användas på sjelfva inrättningen. Vid dessa förslager, till fördel för näringsfriheten, möter mig må hända den anmärkning, att bevillning betalas till Staten för alla Skrå-rättigheter, och att för många privilegier och derpå grundade verk och inrättningar, ej allenast betalas bevillning men äfven grundränta Att så förhåller sig, känner jag fullkomligt; men då hvarje medborgare i Staten, i nion af sin handtering, näringsfång eller egendom, ovilkorligen är skyldig, att skatta för det skydd han i samhället åtnjuter, och jag är öfvertygad, att näringarne skola genom 398 Den ig Februarii. frihet i hög grad förbättras och förökas, så blifva ökade inkomster för Staten deraf en naturlig följd och full ersättning skall således ei hail as för de skatter, som försvinna genom upphäfda eller modifierade Skråförfattningar och uteslutande privilegier. Med sann tillfredsställelse har den för laglig frihet nitälskande medborgaren, tid efter annan s^tt flera Författningar och Kongl. Resolutioner utkomma, som efter hand visat flera på Svenska näringarne Jagde band, eller motat skrå-andans försök att upplifva den samtiden förlamadtj om Riksens Ständer efter allvarlig, men varsam, undersökning om hvad uti dessa vigtiga frågor till fosterlandets förkofran bör vidgöras, till KonungaThronen derom framföra sina underdåniga framställningar, skall Konungens vishet och kärlek för sitt folk, visserligen skänka landet författningar , som skola bidraga till dess förkofran och sällhet.
Alfda Balken samt Kongl, förklaringen deröfver den ig Augusti 1762 stadgar, i afseende å rättigheten att genom testamente bortgifva fastighet i stad, att då lagen för giftorätt, gåfva och testamente m. m. icke upstäldt någon skillnad emellan ärfd och förvärd fastighet i Stad, och den utsträckning af testamentsrätten som nyssbemlte förklaring har till syftemål, otvifvelaktigt vore era fordran af tidens uplysning, genom ytterligare förklaring ina bestämmas, att man efter Stadsrätt genom testamente till hvem man vill, skyld eller oskyld, ägde bortgifva hus och tomt i Staden jemte lösören, lika med aflingsjord och lösören på landet, blott med det förbehåll för omyndige barn, som föregående 4 §. i nämnde Capitel omförmäler, hvilken förklaring äfven skulle sträcka sig till 8 Cap. 3 §. JordaBalken, hvarom 1762 års förklaring underlåtit att förordna. Hos Högvördige PresteStåndet hafva ock Herr Prosten Kolmodin och Herr Professorn P. Kölmark hvar för sig anmärkt, den förre att Lagen uti 18 Cap. 1 §. ArfdaBalken väl föreskrifver, så väl den tid, innan hvilken den som fått testamente, bör detsamma hos