Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I slöjdrummet på mellandäck visade termometern vanligen omkring +10°, och till och med i det oeldade, men under vattenlinien liggande underrummet var temperaturen aldrig under, vanligen en eller två grader öfver vattnets fryspunkt. Vida större obehag än af kölden hade man i hytterna af den brådvärme och det os, som eldning i stora kaminer af gjutjern plägar åstadkomma i små instängda rum. När på morgonen efter en kall natt vakten allt för villigt lydde de maningsrop, som ljödo från skilda håll, att elda på duktigt, fick man ofta sin önskan så grundligt uppfyld, att alla man en halftimme derpå lågo badande i svett. Det var då ingen annan råd än att lemna kojen, taga sig en kall öfversköljning och afrifning, kläda på sig hastigt och rusa upp på däck för att hemta frisk luft och svalka sig i den der rådande temperaturen af –30° till –40°. Äfven eljest bereddes tillfälle till bad så väl för officerare som manskap, och nödig tillsyn hölls öfver renligheten, en helsoåtgärd som vid arktiska öfvervintringar aldrig bör försummas. Helsotillståndet om bord var under vinterns lopp utomordentligt godt. Dr Almqvists rapport uppräknar endast några få allvarligare, men alla lyckligen botade sjukdomsfall, bland hvilka må nämnas magkatarrer och lindriga lunginflammationer, men intet enda fall af den lömska sjukdom, skörbjugg, som fordom härjade på ett så förfärligt sätt bland besättningarna under alla långväga sjöresor, och som ännu bland polarfararne plägar skörda så månget offer. Det lyckliga helsotillståndet berodde tydligen i första hand på den goda anda, som lifvade expeditionens vetenskapsmän, officerare och manskap, men bör äfven till stor del tillskrifvas Vegas, af kapten Palander i Karlskrona anordnade, ändamålsenliga inredning och framför allt vår för klimatet lämpade spisordning, hvilken upprättats på grund af den erfarenhet, som vunnits under 1872–73 års expedition, och efter inhemtande af råd från dess utmärkte läkare dr Envall. Spisordningen angifves af följande tabell: Söndag.
Revisorer uti underdånig skrifvelse den 14 sistlidne Oktober anmärkt, att den af Hof-rätten för år 1856 afgifna expensmedels-räkning, innefattande redogörelse icke allenast för expens-medlen, utan äfven, i sammanhang dermed, för de genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref den 19 December 1855 Hof-rätten tilldelade löneförbättrings-medel, hvilka sednare, enligt Revisorernes tanke, rätteligen bordt redovisas i särskild räkning; så har Eders Kongl. Majit den 3 i denna månad anbefallt Hof-rätten att i anledning af omförm alde anmärkning till Eders Kongl. Majit inkomma med underdånigt utlåtande så tidiat, att detsamma måtte kunna, inom den i 7 §. 3 momentet af instruktionen för Rikets Ständers Revisorer den 17 April 1841 bestämda tid, till Fullmäktige i Riksgälds-kontoret öfverlenmas för att, tillika med revisions-berättelsen, till trycket befordras. Hof-rätten, som till åtlydnad häraf har att i ämnet afgifva underdånigt yttrande, får i sådant hänseende erkänna befogenheten af ifrågakomne anmärkning, hvilken blifvit vederbörande embetsman vid Hof-rätten meddelad, med förständigande att för framtiden i särskilda räkningar redovisa expensoch lönemedel. Hof-rätten framhärdar med största undersåtliga vördnad, nit och trohet, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majits underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, Y. APPELBERG. J. FREDRIKSON. F. CAS. WREDE. J. II. NOLLEROTH. G. BERGENSTRAHLE. AXEL BERGSTRÖM. A. ANDERBERG. RUD. HORN. Christianstad den 19 November 1858. Axel Leth. 35 — 272 — Kongl. Kommerse-kollegium, med underdåniga utlåtanden, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid navigations-skolornas räkenskaper år 1856.
Den skyddas af ett Castell, hvarå en mindre artilleri-,commendering garnizonerar, Under Befäl af särskild Commendant. Stadens Jord, år 1666 donerad, består af hemmanen Bodakull och Bodestorp, i tabellen upptagne till i§ mantal. Större delen af in-ägorne är använd till Stadens .nuvarande tomter; den öfriga är upplåten genom arrende till serskildta personer; men utmarken begagnas till bete för Stadens kreatur emot viss årlig afgift. Folkmängden utgjorde, efter 1832 års mantals-skrifning 4l^4 personer, nemligen: — 7T —• Mantals-skrifna: Af denna folkmängd' utgör dem minderåriga personalen' 1259, samt sjukliga och orkeslösemän ochqvinnor 3o6.- Vid jemförelse med förhållandet år 1828, visar sig en folkökning af 730 personer; och då förhållandet var enahanda under nästföregående fem år, är deraf uppenbart, att Stadens rörelse är förmånlig, om arn mindre riktande än tillförene för enskildta personer' I afseende på Handeln och Sjöfarten klagas öfver bristande lif i följd af minskad tillgång på de produeter, bestående af Balkar, Plankor, Sparrar och Bräder samt Elieoch Boke-Stäfver, hvarmed Stadens exporlhandel egentligen bediifves. Orsaken härtill ligger naturligen deri,- att Skogs-förråderna på närmare håll blifvit uttömda och att då de aflägsnare mäste anlitas priserna derå äro så höga , att export-vinster, blir obetydlig. Sednare årens Quarantains-föreskrifter hafva ock medfört kostnader och hinder, som varit af menligt inflytande på handeln, 01m än t andra afseende» af lyckliga och välgörande följder. Emedlertid har Stadens export och import, under de sist förflutna fem åren, inbragt till Statsverket uti Tull,. Convoy-afgift m. m. en summa af 3i6,538 R;dr 3y sk. 7, r:st.. hvaraf för nästlidet år 72,107 F»:dr 12 sk. 3 rist Banco.
Konung hvars egenskaper och krigsinsigter böra aflägsna från hvarje individ de fruktlösa försöken att granska och bedomina; en hjelte uppammad i krigets sköte, som under lagarnes skygd så förvånande tillväxt i möd, i snille och tapperhet, sCtn förvånat Europa med sina segrar och tvungit Nationer och de* r,as beherrskare till fruktan och högaktning; och denna hjelte, som genom sitt snille och sine sällsynta egenskaper, fästade den urgamla och tappra Svenska Nationens uppmärksamhet, dess förtroende och slutliga val till dess Konung och Härförare; sorn i drnna egenskap rätpfärdigat dess åsigter och uppfyllt dess hojjp; som med ära och klokhet fördt Sven» ska vapnen i främmande länder, upprättadt den svigtande krigeäran; förnyat dess lysande bragder och sluteligén under frihetens och sje1fständ;ghet(“ns egide förenat den Scandinav vi ka h«l'ön; denne Hbdfe, denne store K önun g b"re vi egna vårt hela förtroende, ilen 'om fört• som styrt, sorn orgaiVReradt de största Arri-é Hvad skulle väl andra Nafioner, men i synnerhet vara mägtiga grannar dämma om vår svaghet, vår vankelmodighet och orättvisa , då vi ens kunde oskyldigt föranleda en kallsinnighet af denne Hjelte, som i det grymma ögonblick han iog sin hand från krigets söner vår fosterjords försvarare, var bildade Armé , skulle ined detsammajblottstäila den för förlus«en af sin hela kraft, och det anseende, sorn vida mera än mängden och styrkan, väcker agtning och fruktan hos andra Naiioner* H l ligger utom kretsen af de flästes omdömes förmåga, den lika dyrbara,som sublim» konsten, att dana goda Arméer. Denna Anda, ~ detta snille måste vara liksom medfödt, och tillhör sällan den vettenskapliga egoisten, mycket mindre den kortsynte forskaren, som icke mägtar uppfatta de grundledningar och principer, på hvilka systemet ömsom hvilar och b ror.
N:o 63 inhemtas något, som kastar ljus denna fråga, och hvilket jag torde få upläsa. ”Att R. o. Ad. i Halland ej var i detta kontrakt inbegripet synes bestämdt af sjelfva kontraktets och den derå meddelade stadfästelsens ordalydelse, äfvensom deraf, alt i elt annat, d. 6 Januari Den 22 Februari. 85 1739 stadfästadt kontrakt om provinsen Bohus läns rotering, R. o. Ad. serskilt nämnes såsom varande inbegripet i samma kontrakt.” — Häraf synes klart, att Halland ej kan i detta hänseende jemföras med Bohus län. Orsaken, hvarföre Adeln i Bohus län ingick på kontraktet, har Frih. Palmstjerna redan uplyst. Hvad åter beträffar Hr Brakels anmärkmr, så får jag lemna honom den uplysning, att det är en väsendtlig skillnad emellan begreppen skalteförenkling och skattejemkning, äfvensom att jag aldrig yttrat, att beslutet om den ifrågavar. roteringen vore olagligt; detta, tillsammans med hvad Frih. Palmstjerna sednast yttrat må vara ett tillräckligt uplysande svar på hvad den talaren yttrat. Hr von Hartmansdorff: Hr Bildt har upgifvit att kontrakt blifvit afslutadt ronde roteringsskyldigheten för de R. o. Ad:s medlemmar, hvilka iuom Bohus län ega jord. Däremot får jag anmärka, att denna såsom annan roteringsskyldighet blifvit bestämdt efter kontrakt emellan kronan och vederbönde jordegare, autingeh desse varit Adelsmän, Prester, Borgare, Bönder, eller något annat. Denna fråga kan följaktligen icke blifva någon Ståndssak, emedan roteringen skall utgöras i hvilkens händer jorden än må befinnas. Derföre heter det äfven i 80 § R.F. ”Krigsmagten lill häst och ”fot, såväl som båtsmanshållet af rotering och indelning, förblifver ”vid de med landet och städerne uprältade kontrakter.” Hvad så väl Hr Bildt som Frih. Palmstjerna rör:de dessa konlrakter yttrat behagade R. o. Ad. finna icke höra till saken.
Och i den samma nattene sade Herren till honom: Tag en stut ibland oxarna, som dinom fader tillhöra, och en annan stut som sju åra gammal är, och slå sönder Baals altare, som är dins faders, och hugg bort den lunden, som der när står. Och bygg Herranom dinom Gud ett altare öfverst på desso hällebergena, och red det till; och tag den andra stuten, och offra ett bränneoffer, med veden af lundenom, som du borthuggit hafver. Då tog Gideon tio män utaf sina tjenare, och gjorde såsom Herren honom sagt hade; men han fruktade sig göra det om dagen, för sins faders hus skull, och för folkens skull i stadenom; utan om nattena gjorde han det. Då nu folket i staden stodo upp bittida om morgonen, si, då var Baals altare sönderslaget, och lunden der när afhuggen; och den andre stuten för ett bränneoffer lagd på det altaret, som uppbygdt var. Och den ene sade till den andra: Ho hafver detta gjort? Och då de sökte, och frågade derefter, vardt sagdt: Gideon, Joas son, hafver det gjort. Då talade folket i staden till Joas: Få oss hitut din son; han måste dö, derföre, att han hafver omkullslagit Baals altare, och afhuggit lunden der när. Men Joas sade till alla dem som när honom stodo: Viljen I lägga eder ut för Baal? Viljen I fria honom? Den som lägger sig ut för honom, han skall dö i denna morgon. Är han gud, så hämne sig sjelf, att hans altare omkullslaget är. Ifrå den dagen kallade man honom JerubBaal, och sade: Baal hämne sig sjelf, att hans altare omkullslaget är. Då församlade sig tillhopa de Midianiter och Amalekiter, och de österländningar, och drogo öfver, och lägrade sig i den dalen Jisreel. Så iklädde Herrans Ande Gideon, och han lät blåsa i basuner, och kallade AbiEser, att de skulle följa honom;
Det förstås af sig sjelft, att de icke kunna fortgå under Riksdagarne; men de långa mellantiderne skola tillräckligt ersätta hvad Riksdagarne borttaga. Jag öfverlemnar till Rjdderskspat och Adeln, huruvida Den x Au gutt i i f, m. 37 detta mitt förslag behöfver gå till RiddarhusUtskottet, och om icke beslut, i anledning der. af, kunde nu genast fattas. Herr Lefren, Johm Pehr: För min del har jag intet emot Thamiske föreiäsningarnc6 hållande i Secreta Utskottets rum, om sådant befinnes till ändamålet ledande. Jag har begärt ordet, för att lemna några upplysningar, rörane de den förmenta försummelse vid Thamiske fö« reläsningarnes hållande, sorn Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie anmält, Jag anser mig härtill så mycket mera förpligtad, som Ridderskapet och Adeln nyss, med anledning af en utaf mig vackt motion, tagit ett, för samma person som nu blifvit klandrad, så utmärkt hedrande beslut. Kongl. VetenskapsAcademien, inseende ötillräckligheten af de medel, som af Thamiske Testamentet influtit till arfvode och öfrige omkostnader för lectionens ändamålsenliga bestridande , har af egne tillgångar anslagit en betydlig förökning härutinnan och i en för Technologiska Professoren utfärdad instruetion bestämdt föreskrifvit att ej serskildte så kallade Thamiske föreläsningar skulle hållas, utan desse anses innebegripne i den Technoiogiske Lectionen som blifvit inrättad. Håraf täcktes Ridderskapet och Adeln finna, att Herr ÖfverDirecteuren Schwartz, i följd •f befallning, gifven af den auetoritet, som ägt * V*H l Ja flitt i [ nt. att för honom utfärda tjensteföreikrifter, upphört att hålla serskilte Tharaiske föreläsningar, »arnt att Hans Excellence Herr Grefve De la Gardias anmärkning, att ÖfverDirecteuren Schwartz icke skall hafva läst 10 timmar på lo ir, tord* anses vederlagd och ej förtjena afseende.
Men å andra sidan, hur ofta hände det ej, att handen, som var så förtrogen med svärdet, icke alltid umgicks mildt med hustrun, och hade hon en gång blifvit misshandlad, låt vara att det var obetydligt och när hon sjelf hade retat mannen till vrede, då hände det, att hon ej fick någon ro, förrän hennes hämndbegär blifvit mättadt med blod. Gick hon icke så långt, skiljde hon sig kanske från mannen, som hon hatade, hvilket den tiden var en lätt sak. Hon stälde sig bredvid sängen och förklarade sig i vitnens närvaro skild; utkommen ur huset, upprepade hon sin förklaring utanför karldörren (hufvudingången). Sedan skulle hon från lagberget ytterligare förkunna sin skiljsmessa. Förhållandet till trälarna synes icke hafva utmärkt sig genom någon större grymhet. Ofta omtalas, att en träl fick friheten för någon större tjenst, han gjort sin herre. Såväl i Norge som på Island var det åtminstone i senare tid vanligt, att trälen sattes i tillfälle att genom arbete för egen räkning förvärfva sig en sparpenning. När han af denna betalt halfva lösesumman, kunde han med husbondens tillstånd förklaras af goden från lagberget för frigifven, sedan han dessförinnan förpligtigat sig att efterlefva öns lagar. Ville någon äkta en trälqvinna och bjöd för henne 12 öre silfver, var husbonden skyldig att frigifva henne. Hade en träl blifvit misshandlad och husbonden derför utkräft böterna, skulle trälen af dessa få en tredjedel. Alla dessa stadganden finnas i Grågåsen. Ett Isländskt hushåll kräfde många händer. Den tiden fans det på ön åkerbruk, som jemte inegornas öfriga skötsel, kräfde upprepad tillsyn. Af husdjuren var det i synnerhet tvenne, om hvilka man hade stor omsorg och af hvilka man äfven hade otrolig nytta, hästen och fåret. Allramest de senares vård kräfde understundom stor ansträngning. När det om höstarna blef tid att drifva ned dem från betet bland fjällen, hade ofta många förirrat sig. På en god och vaksam herde satte man derföre stort värde. Någon arbetets fördelning i större skala hade naturligtvis ännu icke kunnat försiggå. Enhvar byggde sig sitt hus, skaffade sig redskap och vapen.
Knappt åtta dagar derefter kom imellertid en ny bokhållare på kontoret, en jude, tjocknäsig och obehaglig, som ingaf mig en verklig vedervilja ifrån första ögonblicket genom sitt myndiga sätt och sin befallande ton. Man påstod, att han var utsedd till Rebeckas man, och jag ansåg det icke otroligt efter, som han var ende sonen i ett rikt handelshus, med hvilket vi hade vidlyftiga och invecklade affärer. Detta gjorde honom imellertid icke angenämare för mig, och jag kände mig nästan hata den öfvermodige Job Zwian. I Rebeckas ögon tyckte jag mig imellertid läsa så klart som i en a-vista-vexel att hon besvarade den kärlek, som upplågat inom mig, och förblindad af hennes leenden och hennes förstulna ögonkast tänkte jag endast på lyckan i en tryckning af hennes mjuka hand eller en tillfällig beröring med hennes lilla fot eller hennes runda knä vid bordet under måltiderna. Jag var då ännu oerfaren och hade icke kommit under fund med, att alla qvinnor äro listiga, elaka och odygdiga som apor; jag dårades af hennes skönhet och trodde på hennes ömhet och blef derför alldeles tokig af fröjd, då hon en dag tryckte i min hand en liten biljett, hvilken innehöll dessa ord: ”Genom mitt fönster i afton klockan tio”. Hvar finns väl den man af kött och blod, som får en dylik vink och icke följer den? Jag fruktade endast att hela min varelse skulle brinna upp af den eld dessa ord tände inom mig, innan jag hann invänta den utsatta tiden, så att blott en askhög skulle återstå att offra för den lilla judinnans fötter. Ändtligen kom qvällen; man lade sig tidigt i huset, och jag hade märkt att Rebecka hade borttagit det galler, som skyddade fönstret, hvilket vette ut åt en liten mörk bakgård. Jag hade skaffat mig en stege, och darrande af kärlek och otålighet klättrade jag upp. Fönstret var nätt och jemt så stort, att jag kunde krypa derigenom. Jag tittade in, det var mörkt och tyst derinne; jag visste, att rummet var högt och att öppningen satt ända upp vid taket, och hade derför aftagit mina skor, för att utan buller kunna hoppa ned. Jag lyssnade; jag ropade sagta Rebeckas namn.
» " a p S.S-I s* i' !' ^ 5' 5 03 Cu O P p p £_ <i p: 0 Ms P O; « ms ■< a. ° p: p: O3 03 M CD ^ fulländade nya vägar omlagde eller betydligt förbättrade vägar Särskilde slag af vägar. ** § 2L pj p CD 05 5 s?® (gsB g, p p sr CD cj "* P 'p-CTQ £■“ ti a3L M co C+T P af ko nernes p Ma CO P B CD P cd fr* CO 0 vid periodens slut. under perioden. g O PP O mmuI medel. I i 0 Pj CD Ig CP p CD 1 R:dr R :mt. R;dr R:mt. R:dr R:mt. Norra Ångermanland. Summa i hela länet. Antal hästar, utgångne till År. Kungsoch kronoskjuts. Jemför de i berättelsens text, sid. 29, meddelade upplysningar. H a n d e 1. Fartyg och båtar, begagnade till GrossHandlare. MinutHandlare. H a n d 1 a n d e inrikes sjöfart. utrikes sjöfart. idkande både grossoch minuthandel. enl. § 3 mom. 1 af HandelsOrdn. qvinnor enl. § 4 HandelsOrdn. med inoch utländska varor. med landtmannavaror. med egna tillverkningar. > t! P Lästetal. Besättning. Antal. | Lästetal. Besättning. Antal. Skeppare. | Sjöfolk. Skeppare. Sjöfolk. Husbönder. Betjening. Husbönder. Betjening. Husbönder. Betjening. Husbönder. Betjening. Husbönder. Betjening. j Husbönder. Betjening. Husbönder. Betjening. Husbönder. Betjening. Jemför tabb. Litt. S—X samt Z—Ä i berättelsens text, ur hvilka detta sammandrag upprättats i Statistiska Central-Byrån. Westernorrlands län. Tab. HEMMAN och JORDLÄGENHETER Å LANDET, TOMTER och JORDAR I STÄDERNE m. m. ÅR 1860.
Voteringens resultat har varit 78 Ja och 41 Nej; i följd hvaraf och då Ja vunnit, införselsafgiften å läderarbeten, ej specificerade, lackerade, kommer att oförändrad bibehållas. 76:te Voteringen ^221 :o ): Den, sorn godkänner det af 3 Stånd fattade beslut att för "messing arbetad”, bibehålla gällande införselstull, 16 sk. skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull till 12 sk. per skålpund. Och som denna omröstning utfallit med 79 Ja och 40 Nej, samt Ja således vunnit, kommer införselstullen för arbetad messing att utgå i likhet med hvad för närvarande är stadgadt. 77:de Voteringen (^222:o^: Den, som, i öfverensstämmelse med hvad 3 Stånd beslutat, anser rubriken metaller, sammansatta, alla andra slag, arbetade, böra bibehållas oförändrad med 1 r:dr införselstull per skålpund, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna rubrik att indelas i förgylda med 36 sk. och andra slag med 24 sk. införselstull per skålpund. Resultatet af omröstningen har varit 81 Ja och 38 Nej; hvadan och då Ja vunnit, ifrågavarande rubrik bibehålies oförändrad med 1 r:drs införsels-afgift per skålpund. Hih. till H. St. Den, sorn godkänner det af 3 Stånd fattade beslut att å metvurst bibehålla gällande införselstull, 8 sk. per skålpund, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, nedsättes denna tull till 4 sk. skålpundet. Som denna votering utfallit med 71 Ja och 48 Nej, samt Ja således vunnit, bibehålies nu gällande införselstull å metvurst. 79:de Voteringen £227: o ):
Men en ny period inträdde, jorden skakades! _ hotande nalkades farorna våra landamären! ett beslut måste fattas emellan tvenne halfvor af verlden, som stodo emot hvarandra! __ som hotade att krossa hvarandra! och för hvilka de små staterne skulle blifva ett offer!! Här kunde ej mera frågan vara, att genom en vacklande politik afböja farorna, så från den ena som från den andra sidan. Ett beslut måste fattas; man måste förklara sig, man mäste välja imellan den ovissa utgången och den vissa förödmjukelsen. Under Kronprinsens ledning, omgifyen af Ministären, beslöts att gå faran till Den i Murtu, mötes: afven möjligen med äfventyr af undergång , men då med ära! Jag hemställer , om detta vittnar ona overksamhet, om bristande kraft; jag hemställer om, bedömande efter utgången , anan ej äger skäl att vara nöjd ? Derefter , och såsom en följd häraf, skedde Norriges förening med Sverige. Jag bekänner, att, om någonsin en lycklig händelse inträliät för oss, så var det denna. Må hända äro många, som ej finna denna förening så fullkomlig , så förmånlig, som de hade önskat. Men tvenne Folk, med samma tungomål, samma religion, samma seder och saipma ursprung, äro åtminstone så mycket förenade, som det är möjligt att förena dem, sool i fem sekler varit skiljda genom sina politiska institutioner, och derför© ej kunna smältas tillsammans som en blyklump i en degel. Hade man försökt detta, hade säkerligen mera skäl varit till klagan. Man må tro mig eller icke; men ont man erinrar sig Skottlands förening med England, om man påminner sig Skånes-, Hallands och Blekinges förening med Sverige, skall man finna, att man lätt kan förhasta sig uti sammansmältningen af nationer; finna, att Carl Johan var. vida större i föreningens uppgörande, än sorn ledare af kriget. Man kail påminna sig, att, om föreningen af Skåne, Halland och Blekinge vållade de inre oroligheter, som plågade Sverige under Carl XI;s och Carl XII:s tid, genom Snapphane-fejden , med flera olyckor j så Voro dessa oroligheter en följd af förhastandet vid föreningens uppgörande.
Fåfängt skulle det bli icke allenast för att man, under sådan upfättning af det konstitutionella systemets hufvudgrunder alljemt allägsnade sig från stadga, utan äfven derföre att våra Unionsbröder Norrmännen — som icke torde kunna dåras om det rätta, liksom vi gjort hittills — lika länge skola förblifva på sin defensiva ståndpunkt, sorn de finna att vi. i afseende på vilkoren för stadga i Regeringssättet drifva på villospår. Huru benägna de än må vara nu emot förr att för sin egen fördel önska en närmare anslutning lill Svenska folket, skall dock politisk klokhet hålla dem tillbaka från att kasta sig i armarna på något så vanskligt och för ett praktiskt sundt förnuft föga betryggande, som både det från alla håll klandrade förslaget i sig sjelf erbjuder och än mor det på bottnen liggande motiv, hvilket nu ohöljdt och omöjligt att förklara eller återtaga blifvit satt i spetsen för denna Kongl. Propos.. äfvensom för grundlagsändringen. Innan jag går att bestämdt uttala mitt omdöme derom vill jag blott i förbigående anmärka, att då Gr. Lagerbjelke, så uti sitt mundtliga föredrag för dagen som i den andel man tillerkänner honom i Coust.Utsk:s utlåt., slrengt hållit sig vid endast de frågor och motiver som blifvit af de Kongl. Propostna framställda och det icke tillhört Gr. Lagerbjelke såsom ledamot af Const.- Utsk., att analysera och bedomina Gr. Sparres åsigt, hvilken icke heller så bjert framstått i de officiella handlingarne, så har man icke anledning tro, för det han deröfver iagttagit tystnad att han ju icke möjligen kan instämma i hvad jag här nedan skall söka utreda ; Äfvensom och för all lösgöra mig med ens från mindre detaljer jag ber få anmärka, att Hr Bildt, i sitt förslag om återremiss för att få amenderad den brist äfven 494 Den 18 Februari e. m. han funnit sig föranlåten i nu förevartde Nåd.