Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måste vara hvar och en ledamot förbehållet, att, vare sig på förhand eller reservationsvis uttrycka sin mening, men jag kan icke föreställa mig, att R. o. Ad. skulle kunna begå en sådan inkonseqvens, som det vore, om, efter att nyss hafva voterat en skrifvelse, i enlighet med förra Betänk., R. o. Ad. derpå skulle afslå den skrifvelse, som nu är föreslagen, helst när, på sätt en annan värd talare antydt, det förefinnes skäl i ännu högre grad, talande för bifall till det oss till afgörande föredragna förslaget. Det förekommer desto mera besynnerligt, att den förstnämnde värde ledamoten icke nu vill att Konungamakten må till blifvande Riksdag aflåta ett sådant förslag, som här är i fråga; änskönt vi kunna erinra oss hurusom, under Riksdagens förflutna månader, samme ledamot tillstyrkt R. o. Ad. att afslå ett ifrågastäldt förslag till hamnbyggnad vid Ystad, nästan endast derföre, att Regeringen icke framställt detsamma. Likväl förefaller det mig nemi., som en sådan fråga borde i sanning kunna med myckel större lätthet af representationen bedömas och behandlas, än den i sina detaljer säkerligen ganska invecklade fråga, som är föremål för detta Mern. Jag anser för min del den grannlagenhet vara mycket bättre förstådd och tillämpad, som tillerkänner Regeringen initiativet i denna fråga, än den, som uttrycker sig uti farhågan, att möjligen vålla henne ett bryderi, och derföre vill bespara henne detta besvär. Alltså får jag vördsamt anhålla, det R. o. Ad. ville bifalla Const.Utsk:s nu föredragna förslag. Hr von Hartmansdorff: Gr. Lagerbjelke har sagt, att, när R. o. Ad. godkänt saken, eller att grundlagsändrings-förslaget må hvila till nästa Riksdag: så borde man äfven bifalla denna hemställan, såsom hörande till det förra förslagets fullständigande. Jag åberopar nu hvad jag förut yttrat: man må fullständiga förslaget genom en sådan lag; men man skall göra upp den sjelf, icke vända sig lill Konungen och bedja honom om hjelp.
Han kände sig visst till mods ungefär, som jag när jag första gången såg ett grått hårstrå i min spegel. Han sade mig, att han njutit så våldsamt af att känna bådas vår ungdom, att han var nära att gråta vid denna lilla påminnelse om, hur åren gått. Ack, Pierre, Pierre! Hvarför är du så god emot mig! Hvarför älskar jag dig så högt! Och hvarför har jag icke alltid gjort det! Hvarför teg jag, när jag bort tala, och hvarför kan jag icke tala nu? Det är fråga på fråga, som hopar sig öfver mig, och hvarje fråga bränner mig som ett glödande järn. Jag låg vaken den natten, och vid nattlampans matta låga såg jag ofta på Pierre. Han sof så lugnt som ett barn, och han vaknade blott ett ögonblick för att fråga, om jag var vaken. Jag kunde ingenting annat svara honom, än att jag var för trött för att sofva. Då hörde jag honom sucka så tungt, som om all jordens smärta legat öfver hans bröst. Men det var endast öfver, att han kände afbrottet i den stämning, som födts af vår lycka. Han visste icke, hvad det var, som höll mig vaken, han anade ingenting. Om en stund hörde jag å nyo att han sof. Med lakanet pressadt mot min mun grät jag tyst, för att icke Pierre skulle höra mig, och i denna natt tyckte jag, att hela mitt lif gled i spöksyner förbi mig i mörkret. Det kom, som när steg, dem vi höra midt emellan dröm och vaka, tassa omkring vår säng. Det kom, som när minnet kommer och plågar oss med sin smärta. Det kom, som när lifvet själft kränger sig ut och in och visar oss sin afvigsida, full af alla de stoppar och lappar, tråckeltrådar och falska styng, hvilka vi dölja för världen, när klädningen är tillknäppt upp i halsen, men som plågar oss, när vi gå, och knappt vill försvinna, när vi i ensamheten kläda oss nakna. Jag kunde denna natt icke förstå, att hvad jag hade att minnas verkligen var sant. Jag hade lefvat mig in i, att det var en dröm. Jag hade lefvat mig in i det så starkt och så häftigt, att jag aldrig kunde tro, att någonting kunde blifva annorlunda. Jag såg åter på Pierre, och jag kände, att jag var rädd.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet liar Högloflige Ridderskapet och Adeln remitterat en af Friherre af Schmidt, Georg, väckt motion om upphäfvande af stadgandet, att båtsman förverkade sin lön till Amiralitets Krigsmanskassan: l:o när han bortrest eller utan laga förfall blifvit längre borta än honom varit tillåtet; 2:o när han motvilligt uteblifvit från mötesplatsen och uppfordringen, änskönt han sedermera efter några veckors förlopp sig godvilligt inställde; 3:o när han rymt och antingen godvilligt återkomme eller ertappades; "och 4:o för den tid han för brott häktades och dömdes, men finge stå qvar i numret; och har motionären, till stöd för den föreslagna ändringen, anfört: att i förstnämnde fall orden 'hiär han bortrest” tycktes antyda att lönen skulle gå i betalning för erhållen tjenstledighet, hvilket vore en obillighet, enär tjenstledighet för bortresa vanligen icke beviljades, då karlen vore behöflig för tjenstgöring, och emedan han under resa till sjös erhölle öfning i sitt yrke, hvilket han ej finge hemma på roten och derigenom indirekt gagnade tjensten mera än om han icke hade tjenstledighet, I alla öfrige ofvanupptagne fall utgjorde föreskriften om lönens mistning en skärpt bestraffning, som förefölle ovärdig lagstiftaren. Krigslagarnes straff voro de enda. som borde komma i fråga och gemenskapen vid flottan icke straffas pä dubbelt sätt, då gemenskapen vid arméen icke vore underkastad något dylikt. I afseende pä den förlust, som genom ifrågavarande stadgandes upphäfvande skulle tillskyndas Amiralitets Krigsmans-kassan är under diskussionen hos Ridderskapet och Adeln i anledning af motionen upplyst att densamma ej vore betydlig, enär hela den inkomst, som på grund af förberörde stadgande tillflutit kassan frän båtsmanshållet vid Stockholms station, utgjort omkring sju Riksdaler årligen. Då det icke lärer kunna anses med billighet och rättvisa öfverensstämmande att båtsmännen, utöfver det straff Krigsartiklarne för vissa förseelser stadga, äro Allm.
Genom Protocolls-Utdrag af den 20 Februarii innevarande år, en af Herr Skogman, Carl David, väckt motion, hvarigenom, under erinran orri viglen, att, medelst bestämda föreskrifter och controler, både betrygga allmänheten emot förluster på enskilde Bank-Inrättningar och hindra desse ifrån åtgärder, som kunde ega menligt inflytande på Rikets Penninge-Verk, Motionairen, då Kongl. Kungörelsen, af den 24 Januarii 1824, angående inrättande af enskilde Banker eller Disconter, icke syntes innefatta alla i berörde afseenden nu mera erforderlige bestämmelser, föreslagit följande: Bancooch Lag-Utskottens Bet. Lag för enskilde Banker. § 1. Enskilde stånde det fritt att inrätta Bolag till Bankrörelses bedrifvande. 1:0. I afsigt att emottaga insättningar af penningar, ränlefritt eller emot ränta, och utlåna penningar och meddela cassa-crediter, men utan rättighet att utgifva hvarken tryckta eller graverade till innehafvare!! ställda skuldförbindelser, med eller ulan ränta, eller så beskaffade sedlar eller depositionsbevis. Sådane Bolag kallas Enskilde Låne-Banker. 2:0 I afsigt alt emottaga insättningar af penningar, räntefrilt eller emot ränta, och utlåna penningar och meddela cassa-crediter, med rättighet derjemte, att utfärda tryckte eller graverade till innehafvaren ställda skuldförbindelser med eller utan ränta, äfvensom lika beskaffade sedlar eller depositions-bevis. Sådane Bolag benämnas Enskilde Låneoch Sedel-Banker. § 2. De, som vilja inrätta Enskilde Låne-Banker, gore anmälan derom bos vederbörande Domstol i den ort, der Bank-rörelsen är ämnad att bedrifvas, och late i Domstolens Protocoll införa det upprättade Bolags-Contractet.
Uldr. d. 2 Febr. 1835. 3 lie Januarii på bordet lagde Memoria], N:o 87, med förslag lill sammanjemkning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i anledning af Utskottels under N:o 73 afgifne Utlåtande, fann Ridderskapet och Adeln för godt att antaga den gjorda inbjudningen, i följd hvaraf den föreslagna voteringspropositionen ansågs komma alt förfalla. S. D. Då nu å nyo föredrogs Banco-TJtskottets den 3i sistlidne Januarii på bordet lagde Memoria], JN':o 86, till svar å HÖgloflige Ridderskapets och Adelns återremiss af Utskottels under N:o 74 afgifne Betänkande, fann Ridderskapet och Adeln för godt att vid Utskottets yttrande uti nämnde Memorial låta bero. S. D. Ridderskapet och Adeln biföll, vid förnyad föredragning, StatsUtskottets den 24 sistlidne Januarii f. m. på bordet lagde Utlåtande, N:o 404, i anledning af väckt motion, alt Stats-Verket mätte lemna bidrag dertill, att Trollhätte Canal och Slussverk kunde bringas till lika dimensioner, som Götha Canal eger. S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Bcigsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 19 sistlidne Januarii på bordet lagde Betänkande, JN:o 40, i anledning af väckta motioner, om föränd, ingar och tillägg 1 Kongl. Förordningen, angående Sockenstämmor och Kyrko-Råd af den 26 Februarii 1817. Från Högvördige Preste-Standet S. D. Föredrogs och bifölls E.rpcditions-Ut skot tet s Memorial, N:o 20, med öfverlemnande af förslag till underdånig skrifvelse, angående sport lames upphörande inom Kongl, Maj:ts Cancellie, och desammas utgående i stället såsom Charta Sigillata. S. D.
Enligt Kongl. Brefven af den 22 Februari 18r4 samt den 21 Juni och 24 'October i8i'5, är förordnadt, att sådane kronohemman å Öland, som innehades af barnlöse åboer och enkor, samt hvilka hemman i afseende på läge och beskaffenhet vore härtill lämplige, borde, efter dåvarande åboers afgång, anslås till boställen ät visse tjenstemän, äfvensom att skatteköp å kronohemman, hvilkas åboer icke hade egna barn, skulle inställas, intilldess alla de tjenstemän på berörde ö, åt hvilka bohemman borde anslås, dermed kunnat förses. Härvid är likväl uti Kongl. Brefvet den 21 Juni i8i5 tillika uttryckligen stadgadt, att KonglMaj:ts Befallningshafvande i Länet bör uti hvarje förekommande fall, sedan kronohemmans-åboerne och öfrige 4 Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 226. vederbörande, hvilkas rätt kunde komma att häraf bero, blifvit hörde, pröfva och afgöra, huruvida föreslagne hemman må kunna åt boställslöse tjenstemän upplåtas eller några hinder derför möta, i afseende på andre personers till hemmanen redan egande åbo-rätt. Då nu den utväg, som härigenom blifvit beredd, för erhållande af bohemman åt de inom socknarne å Öland anställde Skollärare, måste för vederbörande församlingarj medföra obestridlig fördel, samt, vid sådant förhållande, Utskottet anser sig icke kunna tillstyrka upphäfvande eller förändring af ifrågavarande för Öland serskildt gällande författning, hemställer Utskottet, att Per Jonssons förrberörde motion icke må till någon ålgård å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 27 Februari 1845. N:o 226, Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Febr., kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående tillstånd 'för Norrforss byamän i Westerbottens Län att begagna Laxfiske i Umeå eif. (I. A.)
Ständer i allmänhet skäligen lämpades efter nutidens lefnadsbehof och dessa sedermera icke undergått någon väsendtlig förändring, följer häraf, att de dä efter nämnda grund bestämda aflönings-anslagen för de särskilda flit. M 3 till Kungl. Maj.is Nåd. Prop. Jtä 1. om Statsverket 1859. 21 Korpserna och Staterna fortfarande äro behöfliga och att således jemkning i desamma icke bör ifrågasättas för andra fall, än att antingen något af Rikets Ständer vid ett anslags beviljande fästad t förbehåll föranleder minskning deri, eller giltiga skäl kunna anföras för lämplig förhöjning i andra I förra afseende! förekommer då, att, enär Eders Kongl. Majit, med anledning af hvad Rikets Ständer vid sista Riksdagen yttrat i fråga om minskning af dåvarande antalet Amirals - beställningar, under den 2 Februari 1838 i Nåder förordnat om utfärdande af en med Rikets Ständers dervid uttalade önskan öfverensstämmande allönings-stat för Flottans Officers-korps, hvarigenom å korpsens löne—anslag bereddes och jemväM»*för från och med April månad samma år Stats-verket tillgodokommit en afsedd .årlig be-lclrs2orps. sparing af 1,800 R:dr R:mt, berörda anslag alltså nu borde med detta belopp förminskas. Det vore dock af följande skäl önskligt om en del deraf kunde få tillsvidare på staten bibehållas. Befälhafvande Amiralen i Carlskrona får nemligen, i följd af så väl det vidsträckta chefskap han utöfvar, som andra för stället egna förhållanden, vidkännas så dryga representations-kostnader, att den med befatt ningen förenade löne-inkomst icke förslår till deras betäckande, ulan dess innehafvare icke sällan finner sig nödgad till enskilda uppoffringar; och billigheten fordrar således, att ytterligare någon löneförmån embetet tillägges.
70 ledning, men att till arbetets lättnad anskaffa bästa möjliga maskiner, hvarhälst de kunde fås, skulle än kostnaden öfverskrida det erhållna anslaget, förklarar så väl arbetets framgång som det motsthd det rönte från finansernas män. Med 1810 års ingång pågick arbetet redan på sex skilda punkter i Vesteroch Östergötland, och under de följande åren fortsattes det med stor kraft, utan hänsyn till den gryende misstro, som vid 1812 års riksdag yppade sig, eller de konflikter, som uppstodo vare sig med enskilda personer eller offentliga myndigheter. Så förklarade en ledamot af Riddarhuset, att intet annat skulle komma att flyta i kanalen än aktieegarnas tårar. Betecknande för båda parter var också konflikten mellan Platen och hans vän Georg Adlersparre. Den förre ville nämligen göra gällande kanalens rätt till skogen på en allmänning i Adlersparres län, hvilken allmänning Adlersparre deremot förbehållit allmogen i den bränslefattiga trakten. " Skall jag säga den lidande allmogen till tröstn, spörjer Adlersparre, " att om tio år skola de få timmer och ved från Småland? Han frågar, om det var för att upphjälpa eller för att sköfla landet, som kanalarbetet företagits. ' Aldrig blir jag ", fortsätter han, " ett redskap till våld och orättvisa, minst i en provins, hvars rättigheter det är min pligt att beskydda. " Äfven inom statsrådet stötte Platen ihop ined en storman, Wirsen, i afseende på tull och näringsfrågor, rörande hvilka Platen hyste den frisinnade framtidsmannens åsigter. Efter att under konteramirals titel hafva återinträdt i flottan, erhöll Platen ändtligen på upprepad begäran afsked från statsrådsembetet och hoppades nu odeladt få egna sig åt arbetet för kanalen. Men ödet ville annorlunda.
Derpå har lagstiftaren ej kunnat undgå att gifva akt; och ehuru den stränghet i åsigter, som tillförene i denna del varit rådande, förmildrats, torde likväl derifrån ej kunna hemtas skäl för den föreslagna lagförändringen. Då 1810 års lagstiftare förvandlade det ovilkorliga förbudet till ett vilkorligt, egnades tidens förändrade tänkesätt den hyllning, dem tillkom samt med det sedliga lifvets bevarande var förenlig; och full anledning till någon vidare förändring tror Utskottet sedermera icke hafva inträffat. Utskottet tillstyrker alltså vördsam ligen, att F. Bergströms för lag till förändring af 5 och 6 i 2 kap. Giftermålsbalken jemväl måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den 3 April 1848. Ank. till Exp, Utsk, den 4 April, kl. 10 f. m. Betänkande, anledning af väckte motioner om f örändring af lagens stadgan deri, rörande testamentsfriheten samt af 8 kapitlet Jordabalken, angående rättigheten att bortgif va jord, hus eller tomt. I dessa ämnen hafva herr?Dalman, IFF. A., hos höglofl. Ridder skapet och Adeln samt herrar Berg, A. och Böök, F., hos vällofl. Borgare ståndet, väckt nedanomförmälda motioner, hvilka blifvit till Lag-utskottels behandling hänvisade. Herr Dalman har, under åberopande af nödvändigheten att förenkla Lag-V Iskallets Betänkande, N:o 36. 5 och bringa lill likstämmighet nu gällande invecklade och stridiga sladganden om ”hvad och huru mycket i testamente gifvas må,” anfört, att, ehuru han för sin del helst önskade, att alla baud på rättigheten att testamentera och bortgifva egendom, af hvad natur och beskaffenhet den vara måtte, kunde utur lagen borttagas, han likväl desto mindre ansåg sig böra påyrka en så obegränsad frihet härutinnan, som densamma ej fullt öfverensstämde med de grundsatser, hvilka hos den af Kongl. Maj:t tillförordnade Lagberedning gjort sig gällande.
Vid sina beräkningar öfver afsättniugstillfällena kan han icke underlåta att till det högsta uppskatta ifrågavarande upplags inverkan å, ej mindre behofvet af, än priset på den spanmål., sorn af honom kan försäljas. Efter all sannolikhet skulle således de för kon - Stats-Vtsliottets Utlåtande, N:o 214. 13 sumtionen tillgängliga förråder visserligen icke komma alt ökas, utan tvärtom mångenstädes minskas derigenom, att vissa jemförelsevis obetydliga spanmålslager samlades oell förvarades i kronans magasiner, i stället för att tillhandahållas genom den enskilda, i allt fall oumbärliga handelsrörelsens försorg. Men äfven ur en annan synpunkt betragtadt, torde bildandet af staten tillhöriga, för behöfvandes undsättning afsedda spanmålsupplag icke utan skäl kunna anses mindre nyttigt och ändamålsenligt. Härigenom komme nemligen den enskilda omtankan och sparsamheten att än mera åsidosättas, i förlitande, att en hvar. i behofvets stund, alltid kunde, mot lindrigt pris och fördelagtiga betalningsvilkor, påräkna en tillgång uti det allmänna förrådet. Likasom handlanden vid sina operationer, så torde i de flesta fall jemväl undsätlningssökanden vid sin konsumtion, komma att öfverskatta det belopp, som från statens magasin skulle kunna utlevereras. Erfarenheten, under både äldre och nyssförflulna tider, har nogsamt bekräftat öfverdriften af de anspråk, sorn kännedomen om rättigheten till understöd från det allmännas sida framkallar, samt den missbelåtenhet och förlägenhet, dessa anspråks underkännande merändeJs föranleder. Undanrödjandet af alla dylika anspråk och bibringandet af en allmän öfvertygelse om nödvändigheten för en hvar alt utan något allmänt bidrag eller understöd, medelst egna ansträngningar, söka få sina behof uppfyllda, skulle derföre utgöra ett bland de mest verksamma medlen att för framtiden förekomma de bekymmersamma förhållanden, som efter hvarje hittills inträffad missväxt påkallat serskilda, med större eller mindre uppoffring för det allmänna städse förenade, undsältningsålgärder.
Skulle den vinna gehör på samma gång, sorn en pekuniär fördel manade till företrädesvis export af hafra, hvilken, genom sin kemiska sammansättning, bäst lämpar sig till utfodring på mjölk-boskapen , så går, efter min tro, detta lands åkerbruk icke någon gagnande framtid till mötes, och är det för att motarbeta en sådan rigtning, som jag påyrkat ofvan föreslagna tullbestämmelser. Slutligen beder jag få fästa uppmärksamheten på nedanstående utdrag ur de sednaste sex tulltaxorna. 72 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 23. R:dr sk. R:dr j sk. R:dr sk. R:dr sk. Utskottet framhållna grundsatsen af stabilité i tull-lagstiftning gjort sig gällande, när fråga var om minskning och borttagande af tullen på jordbrukets alster, visar sig häraf. Intet civiiiseradt land har väl att framvisa en sådan raskhet i tullsatsernas bortagande, och en sådan kolumn, som tullsatserna för 1858 i utdraget intager, har väl aldrig haft sin like.» Uti Bevillnings-Utskottcts Betänkande M 23. 73 Uli (Jenna reservation, såvidt den rörer malen sparimål, liar Riksdags-fullmägtigen Olof Lagergren från Gottlands län sig förenat. 2:o. af Herr Fåhreeus, J. F.: »Sedan Rikets Ständer nästlidne riksdag beslutat tullfrihet för inkommande Jernoch Ståltråd, finner jag mig förpligtad anmäla min reservation emot Utskottets genom omröstning nu tillkomma förslag att åter med införselstull belägga denna allmänt erforderliga och nyttiga artikel, tillika utgörande ett material, som i flera industrigrenar användes. Efter ärendets behandling å förra riksdagen hafva, mig veterligen, omständigheterna härutinnan icke på annat sätt förändrats än att, vid en fabriks anläggning här i landet, tillverkning af sådan vara kommit i gång, hvilket, helst då detta kunnat ske, tullfriheten oaktadt, synes mig icke innefatta tillfyllestgörande skäl till förändring af tullagstiftningen. Den föreslagna afgiften är ock, för en vara af sådan beskaffenhet, alltför hög, såsom i vissa 'fall motsvarande ända till 33^- procent af värdet.
Kristusbarnet, som förvandlade sig till rosor och liljor, då madonnan mötte en af Herodes soldater, som hade fått befallning att mörda alla barn. Och de fingo höra legenden om hur Kristusbarnet en gång satt och formade fåglar af lera, och hur det klappade i händerna och gaf lergökarna vingar att flyga undan med, då en elak pojke ville slå sönder dem. Medan den gamla damen talade, samlades många barn omkring henne, men där kom också stort folk. Det var just lördagskväll, så att landtarbetarne kommo hem från arbetet på fälten. De fleste kommo fram till Corvajas brunn för att få sig en dryck vatten, innan de gingo hem. Då de hörde, att där berättades legender, stannade de och lyssnade. De båda damerna voro snart omgifna af en hel mörk mur af grofva, svarta mantlar och slokhattar. Plötsligen sade den gamla damen till barnen: »Tycka ni om Kristusbarnet?» — »Ja, ja,» sade de, och deras stora, mörka ögon tindrade. — »Ni ville väl gärna se det?» — »Ja, det ville vi.» Damen slog upp sin mantilj och visade barnen en liten Kristusbild i ringbesatt linda och med guldkrona på hufvudet och guldskor på fötterna. »Här är det,» sade hon. »Jag har tagit det med mig för att visa er.» Barnen blefvo hänförda. De knäppte först sina händer inför bildens allvarliga ansikte, så började de kasta slängkyssar till den. »Han är vacker, ni,» sade damen. »Låt oss få honom, låt oss få honom!» ropade barnen. Men nu var det en stor, grof arbetare, en mörkhyad man med borstigt, svart skägg, som trängde sig fram. Han ville rycka till sig bilden. Den gamla damen hann nätt och jämt sticka den bakom ryggen. »Gif hit, donna Elisa, gif hit!» sade karlen. Den stackars donna Elisa kastade en blick på donna Micaela, som hela tiden suttit tyst och missnöjd vid hennes sida. Donna Micaela hade endast med svårighet låtit öfvertala sig att gå med till Corvaja och visa bilden för folket där. »Bilden hjälper oss, då den vill,» sade hon.
Af hyror i städerna samt af de i bevillmngsförordningen uppräknade verk och inrättningar m. m. skulle ej heller krigsgärden utgå med högre belopp, än den för dem stadgade bevillningsafgift 1809 års krigsgärd borde betalas i tre terminer, eller under Mars, Maj och Juli månader, med viss andel hvarje gång. Rikets åren 1809 och 1810 församlade Ständer förklarade i riksdagsbeslutet af den 2 Maj sistnämnda år: att de funnit dittills gällande bevillningsförfattningar hvarken medföra ett efter hvarje medborgares förmåga och omständigheter lämpadt beskaltningssätt eller uppfylla det afsedda ändamålet. Derföre fordrades ovilkorligen ett nytt bevillmngssystem, hvarigenom de lägre och fattigare folkklasserna kunde vinna förskoning och lindring samt den förmögnare, medelst en progressivt stigande afgift, lemna ät stalén ett desto verksammare och kraftigare biträde. Rikets Ständer hade således ansett sig böra bestämma andra och nya grunder för allmänna bevillningens utgörande. Enligt dessa grunder borde hvar och en rikets invånare, som ej blifvit särskildt undantagen, taxeras antingen för behållen inkomst eller för person, egendom och rörelse; och hade, lill ledning vid dessa förändrade bevillningsgrunders tillämpning, två särskilda tariffer blifvit upprättade och af Rikets Sländer fastställda. — Den årliga bevillningssumma. 1809 och 1810 års Ständer sig åtogo, var afsedd att utgöra 2+ millioner rdr banko, och voro deruti inbegripna lönoch betalningsafgiften samt slollslijelpen och medicina!fonden. (Enligt Riksgäldskontoret räkenskaper utgjorde detta verks inkomst af bevillningen. eller afdrag af restitulioner och omkostnader, under år 1806 »Rdr Banko Specie» 1,578,441: 23. Lönoch betalmngsafgilten uppgick under det förra året till »Rdr Banko Specie» 123,045: 22 och under det sednare lill 106.126: 43. 4.)