Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sorn jern förer Utsk:t.s anförda skäl med dem, sorn blifvit af Frih. Stjernstedt, och Hr Nordström i deras reservationer framställda, kan icke hinge stadna i tvekan, hvilka äro de öfvervägande. Hufvudskälet, hvarföre jag för min del ställer m’g på reservanternas sida, består deruti, att jag anser det vara en pligt för hvarje vän af industriel och financielt framåtskridande att önska, det vi i vårt land så småningom kunde få utbyta Bankens papperslappar mot metalliskt mynt. Ty min fullkomligaste öfvertygelse är, att, förr än vi få silfvermynt i rörelsen, kunna vi ej lära oss att spara och beräkna hvad vi gifva ut. Erfarenheten visar, att, i alla länder der det finnes metallisk valuta som bytesmedel, man bättre än vi inser penningens värde; ett förhållande, om hvars sanning hvar och eti haft tillfälle att öfvertyga sig, som aldrig så litet rest i de länder, der metallisk valuta är gängse. Man vander, så att säga, guldstycket innan man utgifver det, då man deremot ej så i hast kan fatta värdet af en, papperslapp; ty det ligger, om man begrundar saken, ej så liten inbillningskraft, för att kunna öfvertyga sig om, att i ett stycke papper kan ligga lika mycket värde som i en hop upradadt guld. Jag medgifver visserligen, att ej mycket vinnes derigenom, att blott 1-rdrs-sedlarna utbytas mot myntstycken af samma valör, men framgår man icke på den i sådan riktning började bana, så hinner man naturligtvis aldrig till målet. Första början gjordes genom skillingssedlarnes indragning och ersättning af silfvermynt. Om man nu skulle komma så långt, att sedlarna under 5 rdrs värde aflystes och ersattes af De ii 2S J a 11 a ar i. silfver, så tror jag, att en icke obetydlig fördel derigenom skulle vinnas. Den mindre bemedlade klassen, som för sitt dagliga behof har sina utgifter i små poster, finge sålunda ytterst sällan upgöra sina affärer i annat än klingande mynt, hvars värde de då snart skulle lära sig att rätt upskatta.
Remitterades, jemte afgifna yttranden, till Stats-Utskottet. - Af samma dag, om beviljande af ytterligare anslag för uppförande af ny byggnad vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda. Remitterades, jemte afgifna yttranden, till Stats-Utskotlel. Af den 27 sistlidne Mars, angående upplåtande till Upsala läns Hushåll nings—sällskap af en Kronan tillhörig, vid Upsala stad belägen, jordrymd. Remitterades till Stats-Ulskottet. Af samma dag, i fråga om anslående af f. d. profoss-boslället vid Westgötha regemente Backabo, N:o 5, Thorbjörnsgården, till boställe åt en särskild länsman i vestra distriktet af Gudhems härad och Skaraborgs län. Remitterades till Stats-Utskottet.. Af den 20 sistlidne Mars, om beviljande af anslag och lån för tomt-reglering i den afbrända delen af staden Ekesjö, äfvensom af ett bvggnads-lån ål nämnda stad. Remitterades till Stats-Utskottet; och Af den 3 dennes, angående förändring af porto-bestämmelserna för inrikes brefvexlingen. Remitterades, jemte afgifna yttranden, till Bevillnings-Utskottet. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 42, i anledning af väckta motioner derom, dels att kronobrefbäringen måtte öfvertagas af Postverket och bestridas på Statens bekostnad, dels att den Prot.-Utdrag den 22 April i857. 3 (»5 att den borde verkställas af enskilde, men kostnaden derför ersättas af Staten efter bestämmande af Härads-rätt och Konungens Befallningshafvande, dels att all i mantal satt jord skulle, efter hemmantalet, lika deltaga i Krono-brefbärings-skyldighetens utgörande, dels ock slutligen, att ett förslags-anslag mätte anvisas och ställas till Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till bestridande af Krono-brefbäringen.
Jag kan derföre ej annat än tillstyrka sådana lagar, som jag skulle önskat sliftadc, Den 20 J a n u a r i i f. m. om Försynen satt mig i dessa obesuttnes dass. De böra bafva samma rättighet sorn andra, att ej blottställas för misshandling, förrän de genom brott förverkat Statens skydd. Jag kan således ej annat än förblifva vid min mening, och anhåller, alt äfven denna del Svenske medborgare måtte få njuta det skydd till godo, som 16 §. Fiege ri ngsFormen lemnar hvarje Svensk inbyggare. Grefve Gyldenstolpe> dnton Gabriel: Utskotten hafva i denna punkt föreslagit, att alla de personer, hvilka kunna som lösdrifvare anses, skola, så vida de äga god och klanderfri frejd, och finnas till krigstjenst duglige, dertill anses förfallne. Då Betänkandet första gången förevar tog jag mig friheten att göra anmärkning deremot. Jag understöddes då af flere Ledamöter, på hvilkas omdöme jag trott, att Utskotten skulle göra afseende i en fråga, som jag anser vigtig. Jag trodde, att man aldrig borde dömas alt försvara sitt fädernesland, då man dertill var förbunden genom högre pligter, men deremot ansåg jag att, om Utskotten trodde att disciplinen skulle förbättra lösdrifvare, det rätta vore att inrätta arbelscompagnier, hvarifrån de kunde efter viss lid entledigas, om de funnos förbättrade. Utskotten hafva ej gjort afseende på dessa anmärknigar, och då 3 Stånds beslut afgjort frågan, anser jag ej mera Den 20 J anum-ii f. ra. möjligt att söka åstadkomma någon ändring. Dessutom tror jag, att opinionerne här äro delade; och i synnerhet har jag föga hopp, sedan Herr von Hartmansdorff yrkat bifall. Jag anser mig likväl för egen tillfredsställelse höra reservera mig emot ett beslut i enlighet med Utskottens förslag, öfvertygad att Regeringen, som hittills afskaffat allt dömande till krigstjenst, ej skall sanctionera en sådan lag.
En enhet, som icke är lägre än 2 styfver, är för hög för denna rörelse. Beviset derför hr lätt; ty jag behöfver blott åberopa exemplet deraf, att en handel göres i stycke till större antal. Om man säljer t. ex. 1,000 \Ju> hö efter 27 sk. och 2 styfver per L$, så skulle möjligen 12,000 styfver blifva ett belopp, som håde för säljare och köpare vore vigtigt nog att göra afseende på. Här är icke fråga om möjligheten att utmynta enheten såsom förut blifvit anfördt, ulan här är blott fråga, huru den lämpligaste benämningen på den lämpligaste räkne-enheten bör blifva. Att skiljemynten sedermera icke böra utmyntas så små, det ligger i sakens natur; men att de böra antagas, så att folket slipper tala om styfver, det är gifvet, och då blir tvåslyfvern en allt för stor enhet för att vara den minsta. Delta inkast gäller för mig emot. antagande af 1 r:dr r:gs såsom enhet, sä vida decimalsystemct på densamma skall tillämpas, hvilket jag lager för gifvet, efter den förutgångna voteringen, hvilken visserligen icke tydligen innehöll detta i sin contra propos.; men som dock innebar ett bestämdt uttryck af Ståndets opinion i detta afseende. Hr Bildt, Knut.: Jag befinner mig bland reservanlerne inom Utsk. och vill icke mycket förlänga discussionen, som redan tyckes hafva temligen uttömt ämnet. Jag vill blott förklara, att jag för min del gerna antager det system, som Hr Gripenstedt förordat. Jag tror det vara i alla hänseenden det lämpligaste och önskar, att det vid en blifvande votering måtte blifva contrapropos., att, om nej då vinner, R. o. Ad. besluter att såsom räkne-enhet antaga 24 skiilingar eller J r:dr i silfver. Hr von Troil, Sam. Gust.: Uti ett föreg:de yttrande har jag redan haft äran tillkännagifva, att jag tillhör deras 4 H. 55 \
Som af R. och Ad:s ledamöter och suppleanter inom Konst.-Utsk:t endast få för närv:de finnas i staden, får jag anhålla att 3:ne nya suppleanter måtte blifva utsedde. Sedan R. o. Ad. härtill lemnat bifall, anmodades Elektorerne att utse ytterligare 3 suppleanter i Konst.-Utsk:t. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £2 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.-utdrag för förmiddagens plemum. Föredrogs ånyo Banko-Utsk:ts den 5 och 8 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 45, med förslag till förändrad uppställning af föreskrifterna ang:de bankens metalliska kassa, m. m. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att detta Betänk, skulle punktvis företagas till afgörande, hvilket bifölls. Härefter anmälte sig och yttrade Hr Nordenfelt: Då uti det nu föredragna Betänk:t på flera ställen förekomma §§, som äro föreslagna att oförändrade bibehållas, får jag anhålla att K. o. Ad., såsom i förmiddagens plenum skedde, måtte medgifva att någon uppläsning af dylika §§ icke behöfde ske, derest icke sådant för något fall särskildt begåres; samt, för den händelse att någon eller några punkter kunna blifva till Utsk:t återremitterade, lemna Utsk:t frihet alt äfven i afseende å de punkter, som blifvit af Ståndet godkända, vidtaga de förändringar, som kunna af återremisserna föranledas.
Att sådant icke vöre rättvist, torde väfra öfverflödigt bevisa.” ”Jag högaktar de motiv, som kunnat föranleda Stats-Utskottets Ledamöter till sitt beslut; ”ty syftemålet har säkert varit, att förebygga det ”missbruk, att deri ellér de, som icke äro Svenske undersåtare, skulle komma i åtnjutande af ”en förmån, som Riksens Höglofl. Ständer 1812, /'på ganska goda skäl, ansett endast böra sträcka sig till ”Svenska medborgare, samt Högh Stats-Utskottet ”haft till hufvudsakligt Ögonmärke, att på sådant sätt ”bereda Stats-Verket en möjlig minsknig i utbe”talnings-summan. ” ”Om jag kunde antaga detta sista syftemål ”såsom ensamt rättesnöre för min röst vid detta ”tillfälle; så skulle jag snarare villja. tillstyrka, att ”Riksens Höglofl, Ständer afslogo all utbetalning ”af oftanämnde fordran, ty derigenom uppkom ”ostridigt för Stats-Verket den största besparing. ”Meri då rättvisan af en sak lärer vara det för”sta, som bör göras afseende på, så kan jag icke ”annat finna, - än att när man antager, att nå”gon ersätning för Sederholmska arfvirfgarnes förfäran bör af Riksens Höglofl, Ständer beviljas, den - 1 96 Den 17 April. ’\len samum bör utgå. i proportion af den andel ”hvar och en af dem, som aro och voro Svenske. MVd”borgare dr 1 8.1 * , vid samma ärs början, af Franiska Riket hade att fordra. ”Dt-t malte Vara Staten likgiltigt, om dé i ”Sverige bosalie
Sportler af beslag och böter äro de enda lagliga inkomsterna; man finner, att dessa ej kunna vara tillräckliga , hvarföre ifrågavarande tjenstemän ofta på otillåtet vis måste skaffa sig utkomst. De uppvigla till rättegångar, som kunna undvikas; ty de måste skaffa sig inkomster, för att kunna lefva. Dessutom kan den öfriga Kronobetjeningen på landet göra samma nytta, tyr den har alldeles samma skyldigheter; och jag ser ej något hinder, hvarföre den ej skulle kunna uppfylla Landsfiscalernas åligganden. Jag hade deremot önskat, att Landsstatens tjenstemän kunnat ihågkommas med någon lönförhöjning. Jag begagnar tillfället af Gr. I.öwenhjelms anförande för att yttra, att om någon lönförhöjning skulle bifallas, så bör den tillkomma dem. Jag vill ej nu upptaga tiden med någon ytterligare utveckling af den frågan, men skulle för min del önska, att det anslag, som kunde tillkomma Fiscalerna, finge fördelas på Länsmännen, hvilka nu liro i allmänhet lönte som drängar; jag tror, att i andia Stånd motion om Landsfiscalernas anskaffande blifvit väckt, och för min del biträder jag i så måtto Gr. Lö.wenhjelms i förra plenum väckta motion, att jag likaledes tillstyrker Landsfiscalernas afskaffande. Frih. Boye, Ludv.: Jag instämmer i det grundade anförande, Gr. Löwenhjelm afgifvit. Det är omöjligt att icke gifva rätt åt saken, och än mindre, när man så lyckligt framför den som han; men jag är långt ifrån att instämma i Gr. Mörners mening. Jag tror, att Landsfiscaler olönta äro skadliga; men att, om de äro väl lönta, skola de göra mycket godt, såsom de enda controller vi äga på den lägre Kronobetjeningen. Jag anser dem såsom en länk uti den kedja, hvilken Gr. Löwenhjelm så väl framställt. De böra bibehållas, men förses med löner. Hvarje Län bör hädanefter som hittills hafva en ä två Fiscaler.
För min del anser jag uti ifrågavarande fall, så väl som annars, den lagstifning tillförlitligast, som vill hvila på historisk grund och som alltså ansluter sig så nära som möjligt till gifna och bestående förhållanden. Efter dessa grunsatser hade det varit ganska lätt att äfven härvid gå till väga, om icke Rikets Ständer funnit för godt besluta, att de praebende-pastorat, som hittills varit åt läroverken anslagna, skola, med undantag af theologie lektorernas praebenden, från läroverken skiljas. Efter detta beslut är saken svårare, och den enda möjliga och antagliga utväg, som återstår, torde vara den, som af Lag-Utskottet vid 1851 års riksdag utvisades. I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Utskottet då föreslog, vågar jag derföre vördsamt hemställa att Rikets Ständer ville besluta en förordning, hvarigenom med ändring af 1, 3 och 13 §§ i Kongl. Förordningen den 11, Februari 1687 angående rättegången i domkapitlen samt med upphäfvande af Kongl, brefvet den 15 Juli 175£, om domfördt antal ledamöter, och af K. B. den 13 Juli 1799, som berättigar samtlige lektorer vid gymnasium till säte och stämma i domkapitel, varder förordnadt, som följer: § '!• Domkapitel i de stift, der universitet ej är, skall bestå af Biskop, som förer ordet, samt fyra ledamöter. Sjelfskrifne ledamöter äro domprosten, der sådan finnes, lektorn i theologie vid läroverket i stiftsstaden, så ock i Götheborgs stift pastorerne vid Christina församling i staden Götheborg. De ledamöter, som ytterligare kunna fordras för fyllande af sagde antal, förordnas af Konungen, på domkapitlets förslag, bland stiftets kyrkoherdar eller rektor och lektorer vid nämnde läroverk. Bih. till B. St. Domkapitel vare domfördt, der fyra när äro, då tre af dero äro om slutet ense.
Dig att glömma sorgerna som hvitnat dem jag ville stödja Dig när en gång dina steg började stapla O! Glöm hvad jag sagt öppna Din famn nu på knä och tag mig upp se på mig mildt en enda gång innan det blir för sent säg ett ord ...springer upp O, jag fryser ihjel af dina blickar! Du vill ej? Jag skall bedja om kraft att förbanna Dig! brister i gråt och går följd af Valgerd. ORM går fram till Thorfinn. Tar hornet för det öfver elden och räcker det åt Gunlöd alla tömma sina utom Gunlöd. THORFINN bäfvande. GUNLÖD kastar hornet på golfvet går fram och lägger sitt hufvud i Thorfinns knä. Drick, Gunlöd! Sjung, Orm! THORFINN. ORM. Orm sjunger bara lögner! Ljug då! THORFINN. ORM. Hör mig, fader: jag är kristen, gör med mig hvad du vill min själ kan du dock ej förderfva henne skola Gud och alla helgon skydda! Var sanningen så bitter? Hvad säger Du! THORFINN. ORM. THORFINN utom sig af smärta och vrede, stiger upp skjuter undan Gunlöd och vill tala orden svika honom han sätter sig tyst ned på bänken. ORM går till qvinnorna och talar sakta vid dem. De gå mot dörren, då GUNLÖD springer tillbaka och ställer sig mot Thorfinn. Åhja Du skall få höra mera af mig sedan Nu skall jag lugna odjuret med en vacker osanning! fattar harpan och framsäger följande qväde med harpslag mellan hvar visa. Nej! Jag går ej jag måste tala, att ej du, min far, må gå i grafven med en GUNLÖD. När vårvind gick fram Öfver vaggande sjö 219 Och brodden bröt upp Ur den bruna mull, Då drog drotten Draken ur lidret, Att fresta färden På fradgande våg. Med stäfven vi lade Mot Leiregård Då drucko vi mjöd Hos Dana-drotten. Foro vi östanled Till Micklegårds salar, Vi njöto drufvan Hos svartögd mö. Stålsträng ej likar sig Till joller och flärd.
Jag tror mig känna Canaloch Discont-Verkets Reglementen; men om jag får undervisning hvar denna föreskrift står, skall jag tacka derföre. Väl vet jag att endast 5 proCent å inbetalt Capital får af Discont-vinsten till Actie-Ägare utbetalas, och att det öfriga bör användas på Byggnaden; men huru dera! kan slutas, aftinga andra Medel än vinsten få till Byggnaden användas, finner jag ej. Man har sagt, att jag gjordt Ständerne en förebråelse i anledning af Ärendernas gång under de framfarne Sex månader. Jag tror mig med visshet kunna säga, att ej så förhåller sig: Om jag sagt detta, är jag färdig återtaga mina ord; men intilldess jag härom blir öfvertygad, bestrider jag den värde Ledamotens yttrande.? Sådant har vid detta tillfälle ej kunnat, falla mig in, aldra minst mot Lagstiftningen, och dä ett sådant förhållande skulle berättiga mig till ett alfvarsamt klander, så förklarar* jag| att det ej ägt rum och hemställer till denna upplysta Samling, om jag går för långt. Den 25 April. Jag har ej sagt att det vore omöjligt bestämma Kostnaden för det återstående Arbetet. Man bör vara nogräknad i sina uppgifter om hvad andra säga: Med att lägga till ett ord, eller taga ifrån ett annat, är det så lätt att gifva en så olika tydning åt en annans mening, hvarmedelst ett menligt omdöme om Person och Saken kan grundläggas. Jag har sagt att man ej kan beräkna den arbetsflit en ArbetsCommendering kan använda: Detta uttrycket hemställer jag till de Herrar, som under mig ledt Arbetets gång, och jag tror de skola med mig instämma; men jag har ej talat om Kostnaden för Arbetet. Att någon variation i Kostnads-Förslaget kan äga rom, erkänner jag, ty blott en simpel Husbyggnad bevisar möjligheten häraf; också vittna redan 1815" års Ridderskapets och Adelns Protocoller, att jag derföre reserverat mig; men deraf följer ej att ingen beräkning af Arbets-Kostnaden kan aga rum. Man har nämndt att andra medel för att fylla bristen i Arbets-Kostnaden, kunnat vidtagas^ än användandet af,Discont-Fonden. Jag vill ej bestrida att min, innom trånga gränsor, inskränkta fattningsgåfva förbigått många utvägar:
Mot förslaget att öka Bankens fastighets-lån, nödgas jag ock mig reservera; ty Bankens grundfond är ej så stor, ej eller Rikets Handelsställning så betryggande, att man skäligen nu kan öka de odisponibla tiiigångarne af Bankens kapital; denna låne-gren står dessutom ej rätt tillsammans med en principenlig Banko-Styrelse. Slutligen måste jag ock reservera mig deremot att, oaktadt det var afsedt, att de i Riks-Stånden väckte frågor om nuvarande Privat-Banker icke skulle i detta Betänkande behandlas, likväl på sistone blef beslutadt, att en motion derom till besvarande skulle upptagas. Det synes mig så mycket mera olämpligt, som i detta Betänkande om den saken torde varit fullt tillfyllestgörande att inför Rikets Ständer föreslå, alt vid händelse af någon eller alla Privat-Bankernas upphörande, Riks-Banken skall i rörelsen supleera den eller dessas indragna sedlar, hvilka redan nu hafva sitt enda egentliga stöd uti Riks-Bankens silfverfond och risken dervid således icke särdeles stor, samt derjemte blott i allmänhet anmärka, att åt RiksBanken, med sin embetsmanna-stvrelse i vissa fall, nemligen meddelande af kreditivoch stora ullånings-belopp åt enskilt man, icke åtminstone svårligen, kan öfverlåtas att dermed få fritt och ändamålsenligt förfara, som en Privat-Bank, hvilken styres af dess egare, som utlånar sina egna penningar. Skulle något härutöfver tilläggas om Privat-Bankerne, så synes mig bäst varit, att, såsom de mest ändamålsenligt organiserade, uppgifva de Skoltska Privat-Bankerne, hvilka uteslutande lära sysselsätta sig med meddelande af kreditiver oell belåning af yexlar.” Bil. till Banco-Utslcoltcts Betänkande, N:o 29. 5 af Herr Friherre StjernstedtTheodor: ”Hvad först angår Utskottets uppgjorda förslag till reglering af Bankens rörelse intill nästa Riksdag, så skulle enligt detsamma Bankens sedelstock komma att uppgå till ett belopp af omkring 30,000,000 R:dr Banko, hvilken summa måste anses vida öfverstiga den sedelstock, som
Lars Jönsson i Stensjö, Anders Andersson i Banninge och fattigföreståndaren socknemannen Pehr Olsson i Fogelö; åstundande at detta förslag, medelst utdrag af protocollet, hos Välb:(orne) Herr Häradshöfdingen å vinter tinget med Oppunda härad, måtte anmälas, under afvagtan af dess gunstiga utnämnande. In fidem protocolli Carl Hallgren Efter tillsägelse ifrån predikstolen, inträdde socknemännen uti socknestugan, den 12 februari 1809, då följande förehades: Frälse bonden Pehr Erssons hustrau, Anna Pehrsdotter i Remröd, som om aftonen den 7de dennes, funnit sitt 6 veckor gamla gossebarn hos sig dödt uti sängen, berättade at detta barn, som för öfrigt synts friskt, ifrån näst föregående söndag sofvit ovanligt mycket, hvilket hon förmenades vara hemlig början till mässling, hvilken sjukdom uti byn var gängse — at hon klockan 9 om aftonen gått till sängs och sedan hon gifvit barnet di aflagt det ifrån sig på högra sidan invid sängbrädet, insomnat. Kl. 11 hade hon upvaknat i samma läge ifrån barnet, men funnit det dödt och ännu något varmt. — Uti samma berättelse instämde hennes man. Sexmännen Lars Larsson med dess hustru Greta Bengtsdotter och Jonas Bengtsson med sin hustru Maja Larsdotter, alle uti Remrö, som genost tillkallades; bestyrkte nu samfäldt sanningen af modrens intyg, om barnets ovanliga sömn — barnet hade de vid sin ankomst till Pehr Erssons, funnit qvarliggande uti sängen och skildt ifrån den plats, hvarpå modren legat. Först vid likets besigtning, fanns derpå ingen yttre åkomma; men 2ne timmar efter sedan det blifvit los-sadt ifrån bindelen, fann de det blått på kroppens nedra delar; i synnerhet på vänstra sidan, men aldeles icke i ansigtet och kroppens öfra del. Denna berättelse om likets beskaffenhet, intygades äfven af Herr Com-minister Brunberg och nämndeman Lars Jönsson i Stensjö, som sedermera blefvo tillkalla at bese barnet. Socknemännen och Herr Krono Länsman L:M:
Det har väl icke kunnat lyckas att genast utrota det så väl organiserade lurendrejeriet och dermed förenade tullförsnillningen; men erfarenheten har dock visat, att klokhet i anstalter och allvar i utföringen kunnat minska dessa som en loflig inkomstkälla förut ansedda lagbrott. Man bör derföre förmoda, att Rikets Högloft. Ständer allvarligt skola bemöda sig, att, uti allt hvad som på dem ankommer, söka utveckla och fullborda ett system, som för landet medför så betydande fördelar, och man bör äfven hoppas, att de häruti skola vinna bifall och understöd af en för Landets väl vaksam Regering. På grund af dessa åsigter föreslår jag, att Högloft. Bevillningsutskottet, som det åligger att lill Ständerna inkomma med Förslag till grunder för allt hvad Regeringsformen stadgat vara Bevillning, hvad tullbevillningen angår till alla delar följer samma principer, som vid 1823 års Riksdag; att Utskottet således med uppmärksamhet må granska resultaterne af de förändringar, som under tiden blifvit gjorde uti de af Ständerna vid nämnde Riksdag fastställde tullafgifter, och i afseende på alla än - 96 Den 12 December f. m. nu till införsel förbudna varuartiklar föreslå tull, som på ena sidan försäkrar Svenska Fabrikören vid en skälig vinst å sin tillverkning, men å den andra gifver anledning till den täflan med utländningen, som är nödvändig, såvida man önskar sig goda varor för drägliga pris. En allvarlig granskning af de upplysningar, som HallRätternas och Kongl. CommerceCollegii uppgifter meddela, torde tillförlitligen bevisa, att den medgifna större handelsfriheten alldeles icke skadat sådane Fabriker, som antingen äro grundade på Svenska rudimaterie!', eller ock på våra verkliga behof, och hvilka med klokhet äro anlagda. Erfarenheten torde äfven, för den sorn vill se, bevisa, att lurendrejeriet med ännu till införsel förbudna varor mycket mer skadar Svenska Fabrikören, än en med afpassad tull medgifven införsel möjligen skulle kunna göra. Man bör derföre hoppas, att Regeringen, härom öfvertygad, ännu mer skall minska, om icke alldeles upphäfva, de återstående förbuden, då en afpassad införseltull af Ständer stadgas.