Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Europa känner man i England öfver 200 Legaliserade homöopatiska läkare, ett Direktorium af 64 homöopatiska läkare i London och 120 i landsorten. I London finnes 2 hospitaler och 17 s. k. Dispensarier samt 6 homöopatiska läkaresällskaper. I Österrike, der homöopatien var förbjuden ifrån 1819 till 1837 finnes nu ett stort antal homöopatiska läkare och kuranstalter. I Leopoldstadt en offentlig homöopatisk läkeanstalt, i Wien 49, i Illyrien 16, i Böhmen 23 homöopatiska läkare, samt i Linz, Steijer och Kremsier homöopatiska sjukhus. Vid de barmhertige systrarnes homöopatiska sjukhus i Wien räddades | af de kolerasjuke år 1832 då deremot på de allopatiske endast j kommo sig. I Preussen finnes i Berlin 9 homöopatiska läkare, samt dessutom sådana i Bresslau, Naumburg, Magdeburg, Frankfurt, Köningsberg, Halle, Laugenzalza, Glogau. I Hannover äro 14, i Dresden 13, i Leipzig 12, i Hessen 9, i Dessau 31 i Kothen, Nassau, Wiesbaden, Biberich, Weimar, Jena Eisenach, Frankfurt a. Main, Hamburg, Bremen finnas homöopatiska läkare utgörande i hela Tyskland ett . antal af 415 homöopatiska läkare. I Italien finnas 30 homöopatiska läkare, hvaraf 10 i Neapel och 8 i Turin, samt en homöopatiskakademi i Palermo. I Frankrike der homöopatien gynnades af Napoleon I, finnas öfver 100 homöopatiska läkare. Ensamt i Paris 71 st., i Lyon 6, i Marseille, Bordeaux m. fl. städer. I Spanien har Madrid 17 och hela landet 30 homöopatiska läkare och 2 journaler.
Utan att på något sätt vilja underkänna vigten och värdet af Konungens rätt att allena besluta i dylika frågor, ansåg dock Konstitutions-Utskottet det vara, om någonsin, i ^e^a ärenden roagtpåjiggande, §tj konungens beslut grundade sig på en mångsidig'pröfning och fosterländska rådslag. För att åstadkomma sådant föreslog Konstitutions-Utskottet den ändring i 12 §, att Konungen, innan han slutade afhandlingar och förbund med främmande magter, borde deröfver hafva, enligt 8 §, hört Stats-Rådets samtlige ledamöter; men detta förslag blef, efter omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott förkgstadt och antogs i stället, att hvila till innevarande riksdag, ett annat, så lydande: ”Konungen eger att sluta afhandlingar och förbund med främmande makter, ”sedan, enligt 8 §, Stats-Rådet deröfver blifvit hördt.” Sedan detta förslag vid innevarande riksdag, till följd af tvänne Stånds afslag, förfallit, har, uti en till Konstitutions-Utskottet ingifven skrift, ledamoten af Ridderskapet och Ådeln, Herr Grefve H. E. Taube, under förklarande, det han väl ansäge nyssberörda förslag vara med Regerings-Fofmens anda öfverensstämmande, men jemväl medgäfve riktigheten af gjord anmärkning, att mängden af de afhandlingar, sorn med främmande makter uppgöras, ingalunda vore af den vigt, att dertill erfordrades hela Stats-Rådets medverkan, -— föreslagit en sådan förändring i 12 g, att endast i fråga om slutandet af förbund, Konungen behöfde höra StatsRådet, i enlighet med föreskriften i 8 §.
Ler hus, byggnader, hgr del stedt «j den vfwerlygelfe, ktk Dcn 27 Januari!. nrz akt emot ben immade wailan; att rygga ofT>äd, alwen ber andra Byognads - ämnen med fördel funna anwäodaS mane nödwändtgr, vm dea ej bestä'Ligt stal! förköra, werksammare medel widtagas. Akt d t dock beklagligen ej kunnat göras tili ett owlllkoUkgt älaagande, har lkkwäl icke undMil Wssottet. Hwad angur Caractershus ä Officers Mililia Boställe!, hwilka af Boställs-Cotzan destas, har Wskvttet ej ansett lämpeligt att foresta hvarken bibehållandet as hwad 1752 ärs BoställöOrdmng eller Förklartigen deröfwrr är 1772 stadga. D-m förre tnnchäller, akt sädane hus endast af Slen barde uppföras och den sednare anbefaller blott Trähus. Utskottet deremot har anlett sig döra förcstä en medelwäa, hwarrgenom möchghtten os Stenhus - byggnader ej more utestängd och Trähus äfwen lillälne, der de ej kunna undwikas, och trott, ott bestutande rätten deryfwer borde öfwerlemnas ät Kongl. Krigs-Collegiuni, som sädant synes böra tillkomma, t anse» ende kill betz åliggande att wälda och bedömma Bvställs-Latzans tillgängar. D3 de för Caracters!
Nädiga proposition lill Riksens Ständers Skars - Utskott, rörande räntan pä det län ägaren af Rosenfors jernbruk Majoren kolenborZ af Wadstena .krigsmanshus-catza innehar; Gistren Orebro Slott den 22 April 1812. Kongl. Majns Nädiga proposition till Riksens Ständerangaendecentonalen kill Wadstena krigsmanhns-casta; Giswen Örebro Slott den 22 April 1812» Utdrag afprotocollet inför Hans Maj:t Konungen uppå Örebro Slott dcn 18 April 1812. Jmte följande: Kongl. Majus Nådiga stkpifwelse till Riksens Ständer angående Dewillningen; Giswen Örebro Slott den 18 April 1812. Kongl. Majus Nädiga proposition till Riksens Ständer, angående bestämmandet af wilkoren och afgifterne förBranwinStillwerkning samt answaret för bränwins och andra starka dryckers omättliga bruk; 38 Dest 2Z April. Gifwen örebro Slolt ben is Äpril 1812. Kongl. Majus Nådiga proposition till Riksens
Då det i samma moments första punkt utan undantag föreskrifves, att rösträtt för utarrenderad egendom skall utöfvas af innehafvare!], hafva Rikets Ständer ansett momentets sednare punkt, hvilken hufvudsakligen icke innehåller något annat än hvad som i första punkten redan finnes stadgadt kunna, såsom öfverflödig, utan olägenhet utgå. Att en person, hvars egendom, näring eller rörelse står under borgenärers förvaltning ej bör sjelf få rösta för samma egendom, näring eller rörelse, (öijer af den i § 8 antagna grundsats, hvilken inskränker rösträtten till sådana personer, som ega att sjelfva råda öfver sig och sitt gods; och alt icke heller massans Sysslomän kunna lå utöfva den egendomen, näringen eller rörelsen eljest tillkommande rösträtt, heror på det ölvergående och mera tillfälliga i deras befattning med samma egendom, näring eller rörelse, hvilket förhindrar dem att med dess och kommunens interessen blifva så i ii f örl i (vade, som till ulöfvande af rösträtt synes erforderligt. Rikets Ständer kunna derföre ej annat än godkänna hvad de Kommitterade i afseende härå föreslagit. Men med arrendatorer och landtbor å sådan egendom är förhållandet ej alldeles enahanda. Utom det obilliga deruti, att jordegarens konkurs skulle beröfva hans arrendator den rösträtt lör egendomen, som lagen honom eljest tillförsäkrade, skulle genom antagandet al de Konnnitterades förslag i detta afseende äfven i öfrigt mindre lämpliga förhållanden kunna uppslå. Ej sällan förekomma socknar, som nästan ensamt bestå af ett stort Säteri med dess underlydande hemman. Den hufvudsakliga delen af en sådan kommuns röstberättigade medlemmar utgöra antagligen arrendatorer och landtboer å de säteriet underlydande mindre egendomar och hemman. Om då säteriegaren gör konkurs, sä skulle alla dessa komma att tillsvidare förlora sin rösträtt och rättigheten att besluta i kommunens alla angelägenheter öfvergå till en måhända högst obetydlig minoritet inom kommunen, bestående af en eller annan tjensteman, en eller annan mindre hemmansegare eller sockenhandtverkare o. s. v., hvilket icke lärer kunna anses lämpligt.
Knappt hafva Fabrikerne tidtals sökt höja sig utur deras vanmagt, i följd af ett någon gång i verkligheten gynnande system, förr än man sökt införa ett rakt motsatt, Verkningarne äro lätta att inse, Så länge systeraerne i denna del äro vacklande, skola de nuvarande bättre tillgångarne på nyare uppfinningar och förbättringar, samt modeller och machiner, lemnäs oförsökte, och den individuelt stigande odlingen i allt, som angår industri, sakna uppmuntran till vidare utveckling, Men om detta förbud emot sådane främmande industrialsters införsel, sorn kunna / Den 12 December f. m. 1 '9 här i Riket i tillräcklig mängd och af svarsgild godhet tillverkas, skulle, såsom jag vågar hoppas, åter antagas; så vinnes likväl ej ändamålet, eller inhemske Fabrikernas och Handtverkeriernas skydd, så framt icke nu gällande i8a5 års Förordning, emot oloflig införsel eller utförsel af varor, ändras och ställes i conformité med samma system. Jag vågar således, såsom nyttiga och nödvändiga correctiver emot lurendrejeri och tullförsnillning, vördsamt föreslå: i:o Att bevisligen tullförsnilladt eller lurendrejadt gods, som anträffas såväl i boningsrum, som i bodar, magaziner och för väringssamt upplagsställen, skall vara confiscation underkastadt, utan afseende på den längre eller kortare tid, som kan hafva förflutit, sedan samma varor dit inkommit eller derstädes förvarats; och 2:0 Att i Rikets Skärgårdar samt vid dess Sjökuster och Gränseorter, det mätte vara en och livar välfrejdad Svensk man öppet att, åtföljd af minst 2:ne vittnesgilda personer, göra beslag å förbudet eller tullförsnilladt gods, som derstädes kan å hvad ställe som helst anträffas; dock detta allt med fästadt ansvar för obefogade visitationsförsök och beslagsanspråk.
Domstolens beslut i enskilda mål och inför Rikets Ständer uttala sitt gillande eller ogillande öfvet besluten, har han upphäft sig till domare öfver Rikets Högsta Domstol och dermed tagit sig en rätt, som hvarken genom grundlagar eller Instruktion är honom medgifven; och detta, efter min tanke, med rälta. — Ty, om å ena sidan erkännes möjligheten deraf att misstag kunna af Högsta Domstolen begås, måste å andra sidan medgifvas, att icke heller Justitiae-ombudsmannen kan vara ofelbar. Har man tilläfventyrs någon visshet, att han alltid ur riktig synpunkt uppfattat och framställt hvarje särskildt mål? Och kan, utan visshet derom, antagas, att dessa mål blifvit riktigare bedömda af Justitiae-ombudsmannen, än af de män, åt hvilka den högsta domsrätten i staten blifvit anförtrodd? Dessa frågor torde väl af mången besvaras med ett obetingadt nej; men otvifvelaktigt är att, då Rikets Ständers Ombud tillåter sig att inför nationen beskylla Rikets Högsta Domstol att gång efter annan gifva orätt dom, än af slarf eller förhastande, än af bristande insigt^ mången, som ej kan bedöma halten af dessa beskyllningar, bibringas den öfvertygelse, att desamma verkligen äro grundade eller åtminstone icke alldeles ulan grund. Och om, såsom ej är osannolikt, Justitiae-ombudsmannen på sådant sätt skulle beröfva den högsta domare-magten det förtroende, den förtjena!- och bör äga, har han derigenom visserligen gjort — ej domarena, men sjelfva samhället, — långt mera ondt, än han genom sin verksamhet i öfrigt möjligen kunnat göra godt. Det är hufvudsakligen i sednast omförmälde hänseenden, som min mening afviker från den, Utskottet i sitt betänkande uttalat, men, ehuru jag biträder Utskottets yttrande om Justitiae-ombudsmannens försök att be - 12 Lag-Utikottet»
Skulle R. o. Ad. anse att på vissa ställen, Landssekretme, emot det vanliga förhållandet, äfven med sportler skulle vara sä illa aflönade, ali de icke kunna allona något biträde, så anser jag det vara tillräckligt att en rund summa ställes till K. M:s nåd. disposition att användas der det verkligen behöfves och icke lämpligt att kasta ut en spottstyfver af 200 r:dr för att underlätta betalningen af biträden åt de Landssekret., sorn i verkligheten tjena för 10 å 12,000 r:dr b:co. Hr af Harmens, Henrik Otto: Det är icke med stora förhoppningar man upträder här, då man vill förhindra en återremiss i afsigt att få stora anslag, men jag måste ändock försöka att i denna del vinna bifall till Utsk:s förslag. Huru är det väl möjligt att under närvar, omständigheter TJtsk. skulle kunna förändra den åsigt, som här är framställd? Det är kändt att förslag om Landtstalens lönereglering är under K. M:s pröfning, och det är derjemte kändt att Länsnotarierne aflönas af Landssekretme och det för summor, som i vårt land för så låga befattningar äro ganska ringa. Landssekret:nes aflöningssätt är visserligen sådant, att man icke kan bestämt säga hvad dessa embetsmäns årliga aflöning utgör; men åtminstone i några län tror man det vara ganska säkert att medium af Landsseluet.-lönen varierar emellan 5,000 r:dr och 6,000 r:dr b:co. Så länge detta är förhållandet, så måste det väl icke vara för dem synnerligen kännbart alt aflöna sina biträden eller skäl att häruti göra rättelse förr än i sammanhang med regleringen af Landtstatens löner, när den kommer till stånd, ilä Staten kan fylla de utgifter, som i detta afseende kunna blifva behöfliga genom besparingar från annat håll. Utgående från dessa åsigter anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla betänk.
Carl den XI:s regering uppkommit af den anledning, att den skyldighet, till utskrifning till krigstjenst, som alla förut voro underkastade, utbyttes, genom ordentliga Contracter emellan Kronan och hemmansägare, emot det ständiga knecktehållet, som hemmanen likväl, jemlikt bestämda föreskrifter, sig åtogo. Sålunda förekommer i 5 §. af 1682 års KnecKteContract för Södermanland, likasom i flere andre, att soldatroten icke annorlunda än förskottsvis emot ersättning är pligtig meddela soldaten matsäck till regementsmöten m. m.; ankommande på soldaten att sådan fordra eller icke^ På Riksdagen i Örebro 1812, då proposition framställdes om den nu tillän - Den i3 Mars f. ra. dalupne Passevolancen, ansågs ifrågavarande skyldighet hemmanen ovilkorligen åligga; men uppå min erinran om ett annat förhållande, gjorde Särskilta Utskottet, 1 dess af Rikets Ständer bifallne Betänkande af den 19 Junii 1812, deri den förändring, att ifrågavarande kostnader för soldatens matsäck voro endast förskottsvis utgifne och borde Roten af soldaten ersättas; i öfr verensstämmelse hvarmed Rikets Ständer således deri instämt, att hemmanen icke ålågo något utgifva utan ersättning. Då likväl Passevolance-beloppet i berörde af Ständerne gillade Betänkande fastställdes, gjerde jag, i afseende på ersättningen, anmärkningar dervid, för att tillvägabringa återremiss; men den begärda återremissen blef genom votering afslagen.
Förfogandet stämmer illa in med ett frivilligt, laggildt och faststäldt testamentes helgd, och egnar sig icke till att uppmuntra till, utan afskräcka ifrån att göra fromma stiftelser; och det är aldraminst Staten värdigt att i sådant lemna ett föredöme. Prejudikatet, om deruti icke vinnes en ändring, är dessutom vådligt: har Motioner i Preste-Ståndet 1862 N:o 37. 65 har sådant kunnat ske på ett ställe, så kan det, under likartade förhållanden, ske på flera. En reklamation af 1,200 R:dr årligen från och med år 1858 för Christianstads högre elementar-läroverks kassas räkning torde visserligen synas berättigad; men då jag är mera böjd för antagandet, att ett ofrivilligt misstag här blifvit begånget, åtnöjer jag mig med att, i stöd af hvad jag sålunda haft äran anföra, vördsamligen föreslå: att Christianstads högre elementar-läroverk utöfver sitt nuvarande lärare-antal erhåller en Lektor, som i lön åtnjuter ur Dahlska fonden årligen 1,200 R:dr och af Staten så stor fyllnad, att lönen uppgår till 2,000 Rabatt denne Lektor tillsättes efter samma grunder, som öfrige Lektorer vid elementar-läroverk; att han, äfven hvad rätt till uppflyttning i högre lönegrad och andra rättigheter angår, likställes med rikets öfriga Lektorer; och att Ephorus eller Högvördiga Domkapitlet i Lund bestämmer fördelningen af läroämnena emellan den nya lektorsbestälklingen ocb de förut varande. Endast så kan merberörde läroverk erhålla någon särskild fördel, motsvarande stiftarens välgörande syfte; och är den föreslagna tillökningen i lärarepersonalen väl behöflig, enär lärjungarnes antal med hvarje läsetermin betydligt ökas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 19 November 1862. J. Ternström. Xo 3». Af Prosten A. Lundholm: Om anslag för upprättande af ett Ele mentar-läroverk i Wernamo köping.
T. ex. deras granskning (1788, N:o 24) af den såkallade ”Arméens Convention,” som af Anjala-Conspiratörerne var kringspridd i handskrift; deras både der, och annorstädes (såsom 1788, N:o 17; 1789, N:o 63, 72 m. fl.) yttrade tankar, om en Konungs nödvändiga makt att börja krig när han inser dess rättmätighet och lägligaste tidpunkt; om orimligheten af Arméens eller (rättare) en ”flock militär-personers” anspråk att uppträda såsom national-representation, och dess oerhörda uppförande, att, för Nationens påstådda bästa, vända sig emot sin Befälhafvare till Fienden; om feghet och militärisk tukt m. m. Man ser dem angifva orsakerna till kriget, ändamålen som derpå kunde vinnas, afmåla Rysslands inre ställning, försäkra, att vi ’”aldrig i en bättre tid kunnat genom krig söka hämd på de chicaner vi af det landet i långliga tider lidit,” – alldeles i öfverensstämmelse med Konungens egen synpunkt. De säga rakt ut, att blott ”stämplingar och missförstånd gjorde de första stegen på krigsbanan i Finland olyckliga och försvagade alla Konungens anstalter”; att, vid Hogland, ”Stor-Amiralen icke fått tillräcklig ammunition på sin flotta”; att han ”i slaget vid Öland blef på grymmaste sätt besviken”; att ”riksförräderier och statsbrott, det ena efter det andra, rasade mot fosterjorden”; att ”ingenting kunde hållas hemligt för fienden”; att den ”betjentes af svenska spejare”; att det var ”af Konungens mildhet och nåd”, som ”rikets förrädare frälsades inom starka fängelsemurar, emedan de eljest skulle blifva lefvande sönderslitne i tusende stycken”. På ett ställe yttras (1789, N:o 72): ”Skulle man väl kunna tro det? Menniskor gifvas af så infernalisk natur, att de, blott af hämd emot en person i riket, önska sitt fäderneslands förstöring och glädja sig hvar gång fienden vinner!
M:s nåd. resolution på turberäkning för den lärare, som dervid anställes, i händelse lian är prest. Vid ett ombyte af pastor, för några år sedan, erhöll jag en prestman från något af läroverken, som med mycket nit för sitt lärarekall förenade insigt och skicklighet dertill. I samråd med honom reorganiserade jag skolan, hvarvid ifrågakom huruvida jag borde upplifva den af Konungen mig nådigst beviljade fördelen att antaga en skollärare af bildade classen; men han afstyrkte det uti en skriftligen uppsatt, väl resonerad, högst intressant promemoria, deruti han utvecklade skälen, hvarför till lärare i folkskolor borde användas folkets egna barn, och hvaribland hufvudsakligaste skälet bestod deruti, att skolbarnen derigenom uppmuntrades till flit, för att uppnå samma kunskapsmått sorn deras likar, hvilka voro deras lärare. Jag följde hans råd och tog en bondgosse från en vexelundervisningsanstalt hos min bror i Nerike till lä - Den 10 Februari e. m. 89 lare uti den af mig inrättade skolan, och försöket lyckades så förträffligt, att ingen af de skollärare utaf bildade classen, jag förut haft, uppfyllt sitt kall såsom denne, hvilken icke gått längre i bildning, iin sorn kan erhållas vid en vanlig lancasterskola på landet. Jag hade hoppats att under förlidne sommar kunna inbjuda några ledamöter af Representationen, för att vid denna skola se ett försök af min pastor att på ett lättfattligt sätt bibringa skolbarnen en grammatikalisk bildning, hvilket försök lyckats ganska väl; men jag ansåg denna insigt icke vara så allmänneligen inhemtad, att jag ville framställa skolan till något närmare betraktande. Dock är jag öfvertygad att skolungdomen nästkommande sommar med heder skall kunna bestå en sådan examen till sann tillfredsställelse för dem, som skulle vilja bevista densamma. Härifrån kommer jag till den slutsatsen, att det icke är på den högre bildningsbanan man bör söka subjecter till undervisningens meddelande uti en folkskola, aldraminst då läraren är fast men skolorna förlagda på lämpliga ställen inom socknarna.
N:o 4*0 3o3 E. K. M. funnit, att Lazaretten, med undantag af några vissa, för hvilka serskilda omständigheter förekomme, icke kunde påräkna något understöd af Hospitalsmedlen, åtminstone icke så länge Hospitalens inkomster äro nödvändiga för deras tillbörliga underhållande och bättre organisation. Af dessa anledningar har E. K. M. till R; St. gjort den Nådiga framställning, att Curhusaf giften, sådan den år 1823 af R. St. beviljades, måtte fortfara att utgå intill nästa Riksdag , att för Curhusen och Lazaretten gemensamt användas i den man behofvet fordrar, samt nied iakttagande af de vilkor och föreskrifter för öfrigt, som uti É. K. M:ts, pä R. St:s underdåniga Skrifvelse grundade, Nådiga Kungörelse, af den 10 Mars 182/jj äro intagne. I sammanhang härmed har E. K. M. fästat R.. St:s uppmärksamhet på Stats-Verkets ersättningsanspråk för åtskilliga till några Curhus gjorda förskott till sammanlagdt belopp äf 11,457 Rdr 31 sk. 2 rst. samt till R. St. i Nåder öfverlemnat att bestämma, antingen meranämnde skuld bör af Curhusmedlen gäldas, samt, i sådant fall, huru dermed skall förhållas , eller om afskrifning deraf må beviljas. Hvarjemte E. K. M. slutligen till R. St;s pröfning öfverlåtit, om icke Barmhertighets-Inrättningar borde från erläggande af bevillning för deras egendomar af både hus och jord, ej mindre i Städerne, än på Landet, åtnjuta befrielse - 3o4 Exp. TJtsk. Förslag till und. Skrif v. N:o 4r r. Hvad E. K. M. sålunda i Nåder föreslagit hafva R.
Då för alla öfriga slutberedda Riksdagsmål tiden för upptagningen till afgörande är bestämdt utsatt, nemligen till tredje föredragnings-dagen, befinnes deremot stadgandet i 81 § Regerings-Formen för Grundlagsfrågor väckta af Riksdagsman, att öfver dem ej vid ') Ett enda mål af denna beskaffenhet har af samteliga Riks-Stånden blifvit forklaradt hvilande till annan Riksdag, nemligen frågan om företeendet af Justitise-Ombudsmannens Diarier (1812). Jag har alltid trott, att detta förklarande (dessutom oformligt derigenom, att det saknade Konungens sanction) var en följd af brådskan, som förbisåg Lagens föreskrift, och af ett så eftertänklig! exempel, att det aldrig mera bör äga rum. 812 Riksdagen 1815. den Riksdag, då de beredas, utan först vid den nästföljande, må beslutas, således icke fullt bestämdt. Jag skulle för min del tro, att ordet först här egentligen är nyttjadt relatift till den Riksdag, då målet beredes, och således varit ment att innefatta blott en fördubblad föreskrift, att målet icke då får till afgörande upptagas. Men det måste medgifvas, att detta ord äfven kan få en uttydning derutöfver, åsyftande att sådana mål må kunna än vidare hvila; och när en dubbel tydning hvarken är orimlig eller synes vara skadlig, så lärer man ej lofligen kunna inskränka den till en enda. På sådan grund anser jag för gifvet, att ett ytterligare hvilande af Constitutionsfrågor, väckta af Riksdagsmän, kan utan Lagens kränkning beslutas. Beträffande åter Grundlagsförslag ifrån Konungen, stadgar 81 § bestämdt, att Riksens Ständer skola vid nästföljande Riksdag sina beslut derom fatta. Likväl, om ett hvilande af de förra antages för lofligt, torde det ock böra efter princip medgifvas, att detta stadgande egentligast åsyftar, det Riksens Ständer blott icke skulle kunna, emot Konungens åstundan, vägra att till afgörande upptaga Dess förslag, och att sålunda äfven dessa skulle kunna, med Konungens medgifvande, hvila.
Till följd af detta beslut, åligger det således Riksgälds-kontoret att vederbörligen bevaka de på nämnde verk öfverlåtna fordringsanspråken samt tillse, att de föreskrifna lånevilkoren behörigen iakttagas oell uppfyllas. Jemlikt den för ifrågavarande byggnadslån stadgade hetalnings-skyldighet, skola, sedan lånemedlen räntefritt oell utan kapitalafbetalning fått innehafvas till den l Januari 1850, under derpåföljande tre är eller till den 1 Januari 1853, jemväl utan kapitalafbetalning, årligen erläggas tre för hundra i ränta för lån å tegel-, stenoch kalkbrukshus samt tegelklädda trädhus, men fyra för hundra i ränta för lån å trädhus; börande från sistnämnde tid å ursprungliga lånesumman årligen inbetalas sex för hundra, dervid räntan beräknas efter nyssnämnde grund och återstoden utgör kapitalafbetalning. De i ofvanåberopade Kongl. Bref bestämda yttersta terminer för de nya byggnadernas brandförsäkring och lånehandlingarnes insändande, hafva för den del af lånesumman, som användes lill det nya rådhusets uppbyggande, enligt Rikets Ständers under sednaste riksdag meddelade beslut, blifvit förlängda, så att det för dessa medel inteeknade skuldebref samt dertill hörande handlingar icke förr, än vid 1852 års slut, behöfva vara till Riksgälds-kontoret insända. Likaledes hafva Rikets nu församlade Ständer medgifvit, alt, utan binder af föreskrifterna uti samma Kongl. Bref, angående tiden för lånemedlens lyftning och de nya byggnadernas fullbor - 20 Stats-Utskottets Memorial, IS:o 308. (lande samt lånebandlingarnes aflemnande, den Regementsskrifvaren, Kapiten F. G.