Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
da, att sammanräkna deka hemmars wärde och der, före nyttja sa stor panncrymd, som swarar emot del således uppkommande sammanräknade wärde, dock icke öfwerstigande mot ordinair afgift 90 kannors pannrymd. z:o Stockholm, Götheborg och Carlscrona böra härifrån undantagas och Allmänna MagazinS-Inrättningen sa länge wara berättigad att till dessa Staders behof afwerka det qvantum Spannemal, som förut är bestämdt för de 2me förstnämnde, samt för den sednare ester samma proportion. kommer att bestammas, till dess Riksens Högloft. Skäl,der med denna Inrättning annorledes förordna. 4:0 När Bränningsrättigheten utöfwas inom Städernes staqvctte, bör det tillhöra Pluraliteten af Städernes Jnnewanare och deras Styrelser att bestämma de wilkor, som pröfwas nödige till förekommande af eldswador s:o Enär Nittio kannors panna af Utskottet anses såsom ett maximum för Husbehofsbränning^ och begagnandet af en panna som öfwerstiger detta maximum således öfwergatt fran Husbehoss, till Fabriqves-tillwerkning, bör ock en hwar, som will nyttja en större panna än berörde maximum af 90 kannor, wara stylvig halla ett Spannemalsupplag i likhet med hwad här närmare utstakas, nemligen: Jfrän 90 kannors till 06) med iso kannors panna En tunna för hwarje kannerum; det will säga t. exroa tunnor för roa kannors panna och iso tunnor för 150 kannors panna: Ifrån i;o kannors till och med 200 kannors panna, 2:ne tunnor för hwarje kallmurn; dtt witt säga t. ex. ZY2 trmnor för Den 2z Maji. 327 kannors och 400 tunnor för 200 kannors panna: Ifrån 200 kannors panna och widare derucöfwer z-ne tunnor för hwarje kannerum pa enahanda grunder.
N:o 256. 371 ändpunkt från Upsala fortsattes, icke träffar någon annan stambana, eller någon annan i norr och söder löpande jernväg. Vidare förekommer i afseende på fortsättningen af nordvestra och norra stambanorna. att man ännu icke lärer blifvit fullt ense om den rigtning dessa banor böra erhålla, hvaremot, hvad östra stambanan beträffar, densammas rigtning numera är af båda Statsmagterna bestämd, sedan rikets sednast församlade Ständer bifallit Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, “att till påbörjande af östra stambanan, från Cathrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen till trakten af Nässjö, anvisa det för anläggningen af sträckan mellan Cathrineholm och Norrköping erforderliga belopp.“ Bland de ifrågavarande påbörjade stambanorna är således östra stambanan den som, derest endast inhemska förhållanden tagas under öfvervägande, ur alla synpunkter synes i främsta rummet böra fullbordas. Kongl. Maj:t har ock, uti sin vid sednaste riksdag om Statens jernvägsbyggnader afgifna nådiga Proposition (N:o 47) upptagit östra stambanan närmast efter den numera fullbordade södra stambanan, samt har i afseende på angelägenheten af östra stambanans fullbordande, uti nämnda proposition, bland annat, yttrat följande: “De mångå vigtiga fördelar, som genom den östra stambanans anläggning skulle för det allmänna uppkomma, kunna icke af Kongl. Majit förbises. Sålänge denna bana ännu icke kommit till verkställighet, är Östergötland, en af rikets bördigaste och mest befolkade provinser, med dyrbara industriela anläggningar, betydande jernoch kopparverk, samt rika odlingstillfällen, i saknad af all jernvägsförbindelse med det öfriga landet. Den vattenkommunikation provinsen eger i Göta kanal, ehuru för vissa trakter af väsendtlig vigt, kan dock endast i ringa mån uppväga de fördelar, som en under alla tider af året tillgänglig jernvägskommunikation erbjuder. Men ej blott för Östergötland utan äfven för en stor del af Nerike, Södermanland och Norra Småland, utgör östra stambanans anläggande en fråga af stor framtida betydelse.
Emot förslaget, så vidt det åsyftar att utmätning skulle kunna verkställas och medföra förmonsrätt, änskönt godset hvarken toges ur gäldenärens vård eller sattes under försegling, torde det vara tillräckligt att anmärka, det säker upplysning i sådant fall skulle komma att saknas derom, hvilka persedlar blifvit utmätta, ibland flere likartade, som, när fråga om bättre rätt dertill sedermera uppstår, eller försäljning skall ske, hos gäldenären kunna finnas; och att grunden till den förmonsrätt, som blifvit borgenär tillagd i utmätte lösören, är, att utmätningen ansetts ega likhet med öfverlemnande af lös pant, hvilken senare ej medför förmonsrätt med mindre fordringsegaren har panten i handom, och gäldenären således är satt ur tillfälle att deröfver råda. Men hvad angår den andra frågan, som af förslaget föranledes, nemligen om en så beskaffad ändring af 3o §. i Concurs-Lagen, att förmonsrätt medgifves till utmätta lösören, änskönt utmätningen icke grundat sig å lagakraftvunnet utslag, så, enär utmätning lagligen eger rum i flera andra händelser, såsom dels till verkställighet af Konungens Befallningshafvandes Utslag i vissa mål, ehuru rätt till klagan ännu är gäldenären öppen, på sätt 2 Capitlet 2 §. Utsöknings-Balken, samt Kongl. Förordningen den 18 December *823 bjuda, dels till följd af tvänne sammanstämmande domar med flere
Bland dessa torde, såsom mest omfattande, böra i första rummet nämnas en af Herr af Ström gjord hemställan, det skogsegare måtte förbjudas, att af sin skog afverka mera än V10o årligen, eller, med andra ord, att såsom lag för vården af så väl allmänna som enskildes skogar måtte påbjudas den s. k. trakthuggningsmelhoden; och har Herr Wetterberg, som äfven förordat detta hushaliningssätt, för att underlätta dess genomförande och allmänna antagande, föreslagit, att enskilda 20 Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekonomiutskottens Betänkande, J\° 29. hemmans skogar, som icke redan undergått laga skifte, må, der ej alla delegarne derom åsämjas, förblifva oskiftade. Under medgifvande af de obestridliga företräden, berörde method i skogshushållningen eger framför alla öfriga hittills kända, i det densamma gifver egarne den högsta möjliga inkomst, sorn, med skogsmarkens bibehållande i bärande skick, kan åstadkommas, och således tryggar mot framtida skogsbrist, anse Utskotten likväl alltför betänkligt, att, i fråga om enskildes skiftade skogar, genom lag påbjuda densamma. Om man också icko skulle låta sig afskräckas af de svårigheter, som möta kontrollerandet af ett sådant lagbuds efterlefnad, och methodens mer eller mindre användbarhet på olika ställen, så torde det i allt fall kunna med visshet antagas, att ett dylikt band på den enskildes dispositionsrätt öfver dess egendom skulle mötas af ett allmänt ogillande. Del torde vara endast af en allmännare spridd kännedom om methodens ändamålsenlighet och derpå grundad öfvertygelse man kan hoppas dess allmännare användande. Men för att i möjligaste måtto sprida en sådan kännedom, och tillika skydda de manga, i särskilda delar af riket befintliga, boställenas skogar för deri förstörelse, hvarmed äfven de hotas, torde vara nödvändigt, att, i afseende pä dessa skogar, ett ordnadt hushållssätt införes.
Uppå härefter framställd propos., godkände R. o. Ad. den af Utsk. i denna punkt föreslagna voter.propos. 5:te punkten, innehållande ett, i fråga om 5 och 6 §§ ock för den händelse alt beslut fattas om blifvande bancovinstens öfverlemnande till Riks.corti., afgifvet förslag till voter. propos. R. o. Ad. beslöt att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet. fattade beslut, godkänna denna voter.propos., att blifva föremål för omröstning, i fall beslut fattas om bancovinsteus öfverlemnande till Riksg.cont. 6-te punkten, innehållande ett, i fråga om samma §, men för den händelse att R. St. besluta, att den blifvande bancovinsten skall för Banken reserveras, afgifvet förslag till voter. propos. R. o. Ad. godkände äfven denna voter.propos., att blifva föremål för omröstning, derest den grundsats godkännes, att bancovinsten bör för Ranken reserveras. 7:de punkten, ang-.de g §. Bifölls. 8:de punkten, ang-.de 11 §., 9:de pukten, ang-.de tg och 20 §§., 10:de punkten, ang.-de 2^ §., och 11 punkten, ang rie uteslutande af ordet ordinarie i morn. a) af 25 §. Lades till handlingarue. 12:te punkten, ang:de anställande af omröstning i fråga om morn. a), b), c), d), e) och f) af 25 §. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag anhåller få fästa uppmärksamheten på det särskilda förhållande, som härvid företer sig. Trenne Stånd hade nemi. redan fattat beslut i frågan, då PresteSt:s inbjudning ankom till BondeSt. Jag vet icke om det är så alldeles förenligt med grundlagen, att ett af R. St. redan fatladt beslut sålunda genom en inbjudning upphäfves; jag ser åtminstone ieke gränsen, då man skulle veta om ett beslut skulle anses vara fatladt eller icke. Hr Rosenblad:
Vid 1847 års slut fanns 6,785 af mankön och 8,071 af qvinkön; förhållandet var då såsom 100 till 118R}. Som likväl en betydlig del af folkmängdens tillökning skett genom inflyttningar, så kan af förenämnde förhållanden icke dragas några slutsatser i afseende på stadens och stadslifvets der sundhet eller inverkan på lifslängd, o. s. v. Tillväxten uti invånarnes antal är en följd af tilltagande fabriksrörelse och handel. Fabriksrörelsen består hufvudsakligen uti ylle-manufaktur, hvaraf klädes-tillverkningen egentligen bedrifves lifligt och utvidgande sig på sätt redan sednaste underdåniga Femårs-berättelse uppgifver. Då densamma upptager förhållandet härmed för hvart femte år från 1818, täcktes Eders Kongl. Maj:t nådigst tillåta att nu får följas samma ordning och således uppgift lemnas för åren från 1843 till och med 1848, hvarigenom ock uppgiften kommer ett år närmare nuvarande tid, än annars blefve fallet. Antalet af arbetare Ylle-mnnufaktur-lillverkning. vid Ylle-manufakturen. AlnaiT ’ v!i'”le. Är 1843 . 3,322. 636,940. 3,968,980 R:dr. „ 1848 . 3,124. 865,500. 4,794,859 „ Under förestående period af fem år har således fabrikationen ej allenast ökats, utan äfven på det sätt gått framåt, att ett mindre antal arbetare år 1848 tillverkade en större qvantitet varor till högre värde, än år 1843. Då sistnämnde år på hvarje arbetare kunde beräknas en produkt af nära 192 alnar uti ett värde till 1,194:| Riksdaler, så kan år 1848 på hvarje anställd arbetare beräknas en produkt af 277 alnar, i värde till 1,535 Riksdaler, utan att priserna nu voro högre än år 1843, utan tvärtom.
Det stora antal konkurser, sorn inom vissa orter inträffat under loppet af de tvänne närmast förflutna och innevarande år, hafva varit osvikliga bevis på, huru borgenssystemet, fortsatt en längre tid, slutligen skall förqväfva allt förtroende man och man emellan. Genom borgenssystemet alstras det luxeriösa lefnadssätt, som bidrager till mången enskild persons olycka och förr eller sednare förstör hela samhällets kredit. Om hvar och en vore hänvisad till de resurser hans egen verksamhet kunde åstadkomma; så skulle man sannolikt icke få spörja så högljudda klagomål öfver importen af öfverflödsartiklar, som tynga på handelsbalansen och i sin mån bidraga till den reela valutans utströmmande ur vårt land. Man skulle sannolikt inom kort kunna göra landet fritt för den löpande utländska skulden och måhända komma i tillfälle att i utlandet återköpa de obligationer, som nu i massor suga räntor ur landet. Det är en sanning, som svårligen låter jäfva sig, att största delen af utländska lyxoch öfverflödsvaror förbrukas utaf den del af Svenska nationen, hvilken, genom ett fortsatt vigilanssystein, lefver på andras bekostnad. Den benägenhet att hjelpa sin nödställda like, som är Svensken medfödd, särdeles då den behöfvande är tjent med att få ett namn under en borgensförbindelse, gör det möjligt för mången att på detta sätt lefva ett angenämt och lysande lif, synnerligast under den period då krafterna bäst medgifva en nyttigare verksamhet; men erfarenheten gifver dock, i de flesta fall, vid handen, att det lysande lefnadssättet blott varit en schimére, och då förtroendet upphör Bih. till R. St. N:o 323. störtas individen med ens i den beklagansvärdaste belägenhet, ofta dragande en mängd af sina godtrogna vänner och gynnare med sig i förderfvet. Orsaken härtill kan man nästan uteslutande spåra uti lättheten att lefva på andras bekostnad. Hade den ruinerade mannen från början varit anvisad att lefva efter sina egna tillgångar, så skulle han sannolikt på längden stått sig ganska bra och måhända samlat ett öfverskott åt sina barn.
Diskontverket från någon större förlust å dess hos Dihlström och hans medgäldenärer år 1840 innehafde betydliga fordringar, hvilka tillkommit på en tid, då samtlige giildenärerne i det allmänna åtnjöto ostörd kredit, grundad på större handelsoch fäbriksrörelse, har Direktionen, beträffande afskrifning af sistberörde qvarstående fordringsbelopp, anfört, alt, då Sprinchorn och Cedervall nu mera aflidit och deras konkursmassor blifvit alslutade, samt, i fråga om Dihlström Banko-Ulsliollets Utlåtande, JW S8. 7 kändt vore, att han befinner sig i ganska tryckande omständigheter för sin bergning, utan att minsta anledning sig företer, det han skall kunna återkomma i den verksamhet, som skulle sätta honom i tillfälle att förtjena något utöfver hvad som till lifsuppehälle för honom, hustru och barn erfordras, Direktionen ansett att, så vida den vid förra Riksdagen gillade grundsats äfven nu skulle göra sig gällande, att, der all förhoppning försvunnit om framtida liqvid, eftergift för ännu lefvande gäldenärs skuld må beviljas, denna grundsats syntes i allo vara på Dihlström tillämplig. Enär Diskont-Direktionen förklarat sig anse någon förhoppning icke vidare förefinnas om framtida liqvid af de fordringar, för hvilka Dihlström numera ensam häftar, och detta förhållande blifvit, genom de upplysningar, Utskottet sär skildt sig förskaffat, ytterligare bekräftad t, samt ett vidare balanserande af ifrågavarande fordringar sålunda icke skulle i någon mån gagna Diskontverket, hemställer Utskottet, att afskrifning af dessa fordringar, utgörande i kapital R:dr 3,144: 20. 6. och i öfverräntor å till kapitalen fullt betalda lån R:dr 1,639: 7. 4. Ranko, må af Rikets Ständer beviljas. Stockholm den 1 September 1854. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1854. Banko-Utskottets Memoria!, N:o 39. 1 M:o 59. Arik. til!
”Jag borde icke skryta – barmhertighetssystrarna skryta aldrig med de välgerningar, som de göra – men det var också gifvet att jag skulle svara, så snart mamma allvarsamt frågade mig.” ”Godt, godt Huru gick det sedan?” ”Jo, så att jag på hvarje ställe, som jag uppsökte, alltid dagen derefter fann spår af baronen, som kom på engelns vägnar.” ”Tillbedjansvärde unge man”, utbrast fru Emerentia andäktigt, ”han är en värdig medtäflare åt grefven!” ”Just detta var min tanke, och derföre, då jag ej kunde tillåta honom att gifva mig sin hyllning som älskare, sade jag honom för fem dagar sedan, när han åter mötte mig och så bedjande såg på mig, att jag ansåge honom som en bror och att jag vore lycklig att dela med honom omsorgerna om mina fattiga.” ”Nå, denna förklaring förtjuste honom, det är jag säker på, ty han fick endast veta sednare hälften?” ”Det förslås: jag kunde naturligtvis icke nämna någonting om min förbindelse med grefven, den han ej ens anar. Hvad jag sade honom, gjorde honom derföre mycket lycklig. Han kysste mina händer med hänryckning och försäkrade, att han var beredd att offra fjerdedelen af sin förmögenhet på de ädla nöjen, som jag anvisat honom Derefter tillade han några ord, som hade mycken likhet med mammas aning angående anledningen till vårt första möte i Tyskbagarbergen.” ”Men jag vet ändå icke precist, du lilla, om det går an att fortfara på detta sätt?” ”Hvarför icke – det är ju så oskyldigt!” ”Men om grefven – som vi nu på öfver två månader icke hört af – helt oförmodadt återkomme, torde han bli allvarsamt svartsjuk du mins ju hurudan han var på operan och i trots af det rena i din bekantskap med baronen, skulle denna renhet kunna fullkomligt misstydas af din älskare!” ”Min gud”, svarade Blenda bleknande, ”på det har jag icke tänkt! Redan i morgon måste jag då säga baronen – utan att likväl förråda min hemlighet – att det ej längre kan fortfara på det sättet som vi nu hafva det.”
Till förekommande af all villrådighet i detta afseende har en af R. o. Ad:ns aktade ledamöter, Hr Braunerhjelm, som både vid denna och förra Riksdagen gjort sig förtjent af R. o. Ad:ns förtroende i dessa frågor, anmodat mig att, enär han är förhindrad att i detta plenum öfvervara R. o. Ad:s öfverläggning, fästa Ståndets upmärksanihet på behofvet af den genom mig nu föreslagna redaktionsförändring, med anhållan att R. o. Ad. ville godkänna densamma. Hr Hjärne: Jag biträder Frih. Cederström så mycket heldre som ByråChefen, enl, förfaltmne, äger att utfärda särskilda föreskrifter till ledning för Kontrollörer och OfverKontrollörer. Det är dock icke att befara af den nuv:de ByråChefen, att han utfärdar lagstridiga föreskrifter, men försigtigast och rättast torde vara att intaga i förfaltn:n, att den deri omnämnda OrdningsStadga är af K. M. utfärdad, och jag tillstyrker derföre bifall till Frih. Cederströms förslag. Frih. Raab: Då K. M. äger uti ekonomiska frågor lagstift ningsrätt, synes mig det föreslagna tillägget öfverflödigt. Dessutom är det ett R. St:rs beslut, att K. M. skall utfärda OrdningsStadgan, och då detta beslut ännu icke är ändradt, är också klart, att K. M:s lagstiftningsrätt i detta fall ännu qvarstår. För öfrigt får jag fästa upmärksamheten på, att det är oegentligt att i denna § intaga det af Frih. Cederström föreslagna tillägg, utan det hade bort inrymmas i 53 §:n, hvarest omtalas ÖfverKontrollörers och Kontrollörers skyldighet att ställa sig OrdningsStadgan till efterlefnad. Frih. Cederström: Frih.
Då extra ordinarie tjenslemännen inom Postverket äro nödvändige för dess göromål, och då sådane antagas och eonstitueras af Post-styrelsen, nsed skyldighet till tjenstgöring inom 3:ne månader och med vilkor att i annat fall anses vara från Postverket skiljde; och då ändtligen deras tjenstgöring fortgår i5 a 20, ja ofta 3o år, utan annan lön än ljuspenningar och möjligen 5o ä 60 R:dr i årligt arfvode, så har det synts motionären iske vara obilligt hegardt, om desse tjenstemän, i likhet med hvad som sker inom andra verk, hade att emotse en framtida befordran inom Postverket. På grund häraf och till vinnande af framgång åt Post-tjenstemännens rättmätiga anspråk härutinnan, har motionären föreslagit: 1:0 ”att Rikets Höglofl. Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan derom, att de Postverkets tjenstemän, som med nit, ordning och skicklighet användt en längre lid i Postverkets tjenst, till lediga post-tjenster måtte företrädesvis befordras och framför militärer;" 2:0 ”att extraordinarie tjenstemän, som varit anställde inom Postverket i tio år utan lön, må anses såsom competente sökande till postcontor i lägre lönegraden, och att, sedan de i denna grad bestridt ordinarie tjenst i fem år, de må vara berättigade till att söka en post-ljenst med högre lön, samt, efter ytterligare fem års tjenstgöring, meriterade att söka en ännu indrägligare befattning, och slutligen, då deras tjenstgöringstid inom verket uppgått till 25 år, extraordinarie-liden inberäknad, de må ega rättighet att söka poslcontor i högsta lönegraden; allt med företräde framför militärer eller sökande, som ej tillhora verket. Skulle likväl sökande inom verket med föreskrifven competence till någon tjenst icke sig anmäla, må Kongl.
No veni ber e. m. 347 Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adelil fann för godt afslå Utskottets Utlåtande, och antaga Herr Stråles förslag. Ropades äfven Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff': Om Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes meddela proposition till bifall å bibehållandet af 18 och iq §§:ne, sådana de nu finnas i 1818 års Författning, torde Ridderskapet och Adeln dertill samtycka. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets Utlåtande, behagade bibehålla 18 och 19 §§. i nuvarande Inleckningslag oförändrade. Ropades Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff begärde votering» Herr Stråle: Jag får ännu en gång fästa uppmärksamheten derpå, att mitt förslag åsyftar, att bibehålla i8§. oförändrad, och till den 19 §. blott göra ett tillägg. Bestrider man, att ali lagförklaring i detta fall är nödig, önskade jag, att skälen dertill måtte angifvas; men att derförutan afslå allt förtydligande af lagstadgander, hvilka ingen bestrid t vara mindre tydliga, skulle jag anse högst olämpligt. Friherre Cederström, Jacob: Jag anhåller, att få nämna, det PresteStåndet bilallit 348 D <? Utskottets sednare Utlåtande; och BondeStåndet forsta Betänkandet; huru BorgareStåndet beslutat, känner jag icke. Om Herr RiddarhusSecreteraren behagade meddela upplysning, huru saken blifvit afgjord af de 3:ne andra Stånden, torde vi kunna sluta denna alltför långa diskussion. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, alt, sedan votering blifvit begärd, torde Ridderskapet och Adeln först böra bestämma Contra-propositionens innehåll, huruvida den borde innefatta enkelt afslag å Utskottets senare Utlåtande, eller afslag derå med antagande af det utaf Herr Stråle uppgjorde förslag. Herr von Hartmansdorff:
Utskottets å samma sida gjorda framställning, med den rättelse, som innefattas i Utskottets Memorial N:o 162, angående utvidgning af Piteå (ej Luleå) skola, beslöt Ståndet, för sin del, att en lärare-stat af Rektor och 7 Kolleger skulle anställas för ett så beskaffadi läroverk, antingen i Piteå eller Luleå, Bih. till R. St. Erot. 4856 $ 4857. 9 Sami. 85 658 Prol.-Utdrag den 20, 21, 23 och 24 November 1857. sorn det Utskottet ansett böra finnas i Piteå, men att det skulle åt Kongl. Maj-.t öfverlemnas, att, efter vederbörandes hörande, bestämma, i hvilken af dessa städer samma läroverk borde inrättas, då i den andra staden en skola med Rektor och i Kollega borde å stat uppföras. Utskottets förslag å sid. 47, att en lärare-stat af i Rektor och 5 Kolleger måtte antagas för läroverken i Eksjö, Mariestad, Ystad, Carlshamn, Halmstad, Sundsvall, Borås och Uddevalla samt Clara, Jakobs, Maria och Catharina församlingars skolor i Stockholm, godkändes; hvaremot Ståndet, med ogillande af Utskottets förslag, angående läroverken i Hudiksvall och Helsingborg, beslöt, att lärare-personalen vid nämnde tvänne läroverk skulle bestå af 1 Rektor och 7 Kolleger. Hvad Utskottet å sid. 48, i afseende på Padagogien i Christinehamn föreslagit, bifölls. Utskottets hemställan å sid. 48, att för skolorna i Wadstena, Alingsås, Sala, Landskrona, Warberg, Amål, Eskilstuna, Christinehamn och Haparanda, den sistnämnde skolan dock med tillökning af en lärare, i anseende til! den undervisning, som måste meddelas de lärjungar, som icke känna Svenska språket, samt för öfrigt med de vilkor för Christinehamns paedagogis uppfattning till Elementar-läroverk, som ofvan omförmäles, godkändes.
Vid bestämmande af detta behof har intet afseende blifvit fästadt vid den afgång, som enligt hvad erfarenheten visat under krig är jemförelsevis större bland arméens läkare, än bland dess öfrige tjenstemän, deruti inberäknade jemväl de, hvilkas bestämmelse det är att med vapen i hand möta fienden på öppna fältet. För närvarande finnes följande antal legitimerade läkare vid arméen: Infanteriet 27 regements-läkare, 43 bataljons-läkare Artilleriet 3 » 9 » Ingeniör-corpsen — » 1 » Garnisonsläkare — » 2 » Till antalet af de läkare, som äro för arméens behof att tillgå, höra jemväl den extra-ordinarie fältläkare-corpsens 17 pensionärer, af hvilka likväl endast 2:ne, nemligen sjukhusläkarne vid allmänna Garnisonssjukhuset, äro förpligtade att vara fullt legitimerade, under det att de öfrige 15 icke hafva allagt mera än medicinae-kandidat-examen, samt nämnde corps’ 28 stipendiater, hvilka med få undantag endast är medicinae-studiosi. Afven om man förutsätter att i behofvets stund inga vakanser finnas, vare sig bland arméens ordinarie läkare, eller inom den extra-ordinarie fältläkare-corpsen, och att alla platser då äro med fälttjenstduglige personer försedde, hvilket, såsom redan blifvit erinradt, icke kan antagas vara förhållandet, samt att alla fältläkare-corpsens pensioner innehafvas, om än ej af legitimerade läkare, dock af personer, som i sina studier och praktiska öfningar hunnit så långt, att sjelfständig läkareverksamhet kan dem anförtros, skulle således, om man i räkningen intager garnisons-läkarne å Carlsborg och Carlsten, uppstå en brist af 220 legitimerade läkare och 266 underläkare för den mindre krigsfoten, samt af 293 legitimerade och 324 underläkare för den större.