Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Terasserna, som omgifva boningshusen, dofta af orange-, mandel-, oliv-, fikonoch rosenträd, mellan hvilka cyklamer strö sina violetta och lilasfärgade blomsterblad öfver marken. F å g - larne sjunga, och ljuflig vår härskar ständigt öfver fälten kring den kunglige sångarn D a - vids hembygd! Klostren i Palestina torde vara de sista befästade platser, som numera imnehafvas af den västerländska civilisationen, och tack vare Betlehemsklostren är största delen af ortens befolkning äfven kristen. D å vårt besök i staden inträffade på en söndag, blefvo vi i tillfälle att taga i ögonsikte församlingen, som utströmmade ur N a - tivitetskyrkan. Hälsningssättet var frimodigare och behagligare än i allmänhet hos folket i Palestina. Anletsdragen och gestalten hos mången ung kvinna med ren, klassisk skönhet, med blomstrande frisk hy, vältecknad mun och öppna, klara, strålande ögon, talade för vår inbillning om stamförvandt1893 skapen med den heliga jungfrun. Betlehemiterna representera antagligt nog de ursprungliga stammar, som funnos långt innan araberna kommo in i landet, ty med dessa blandade sig icke urinnevånarne. Ehuru betlehemiterna sätta sin stolthet uti att härstamma från korsfararne — d. v. s. att vara mer eller mindre legitima afkomlingar af tolfte seklets äfventyrare och slagskämpar — kunde de, tro vi, hellre vindicera åt sig och sina fäder den större äran att i rakt nedstigande led räkna släkt med Makkabeerna, med Johannes Döparen, med Jesus, Maria och aposllarne. Åldriga runda torn, till god del fallna i ruiner, gifva en karaktäristisk bild af Betlehem, som, jämfördt med Jerusalem, nästan kan prisas som en stad med ordning och snygghet. V i d stadens östra ända ligger fö- delsegrottan (eller klostret), så att säga tredubbelt omhägnadt af latinare, greker och armenianer, hvilka här tvingas att lefva vid hvarandras sida. Sämjan mellan dessa kristendomsbröder torde dock ej vara af uppbyggligare art än den mellan judebröderna E s a u och Jakob.
Bonde-Ståndet hade ingått derpå, med full öfvertygelse om billigheten och rättvisan af, att, då Räntetagaren uppoffrade uppsägningsrätten, som utgjort det egentliga medlet för de oskäliga och stundom skamlösa prejerier, sorn hitintills egt rum, Räntegifvaren icke borde lägga sig emot frarnflytlningj af markegångs-sätt-' ningen till en iid, dä åfsprisen på spanmål hade hunnit att stadga sig, och hvilket först kan inträffa med ingången af Januarii månad, då tröskningen nalkas till slut, marknader infalla, de större spanmålsupphandlingarne vanligen begynna, och just inträder den fördelaktigaste tidpunkten för spanmåls-försäljning till insamlande af penningar för allmänna utskyldernas liqviderande. För Borgare-Ståndety inom hvilket flere Ledamöter sjelfve äro jordegare, kan icke vara obekant det betryck för jordbrukety som åtföljde det nu existerande förhållande, och hvilket isynnerhet vore kännbart i missväxt-år7 då jordbrukaren, jemte det han mången 88 Prot. TJtdr. den 7 Maji i<935. gång nödgades köpa spanmål till högt pris för sitt egna behof, också ser sina utgifter för spanmåls-räntorrie ännu högre uppdrifna; och sak nades det icke exempel uppå, att räntetagaren utsträckt lösningspriset, ända till femtio och sjuttiofem procent öfver markegången. Yälloflige Boi’- gai-e-Ståndets eget interesse vore i många fall oskiljaktigt ifrån jordbrukets. I en lång följd af år hade Representationen eller den del deiaf, som icke uteslutande tagit Embetsmannainteressel lill ögonmärke, sträfvat att sätta en gräns för missbruket och orättvisan, samt, utan att förnärma någons, befordra allas skäliga anspi'åk; och nu, då jordbrukaren vore så nära, att uppnå detta mål, blifver det en verklig och stor olycka, om det ifrågavarande förslaget ramlade eller ens utväg bereddes, att det kunde ske, samt således äfven för framtiden försvann allt hopp om en lyckligare och lika oviss framgång af frågan.^ Från Högvördige Preste-Ståndet.
527 oftare inträffade, att församlingar, utöfver hvad de vid skolväsendets första ordnande antagit, funnit behof af flera skolor och ökadt antal lärare, till hvilkas aflöning folkskole-afgiften och församlingarnes egna bidrag icke iemnade erforderliga tillgångar, hvadan ock då de förhållanden, sorn vid föregående riksdagar legat lill grund för medgifvandet af statsbidrag till seminarier för bildande af lärare vid folkskolor, sedermera icke undergått sådan förändring, som kan anses föranleda upphörande eller nedsättning i beloppet af berörde bidrag, samt enligt hvad åberopade Statsråds-protokoll innehåller, seminarii-elevernes antal under nästlidne års vårtermin uppgick till 471 och vederbörande myndigheter, med afseende på de flestas medellöshet, begärt till deras understöd högre belopp, än hvartill anslaget till stipendier åt folkskolelärare-elever lemnat tillgång, Rikets Ständer för afhjelpande af sålunda förefunne och vitsordade behof, till E. K. M:ts nådiga disposition å Riksgäldskontoret anvisat: a) till understöd för folkskolelärares aflöning inom de socknar, der, enligt E. K. M:ts nådiga pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af särskilde förhållanden, kan erfordras, ett belopp af 20,000 R:dr att fortfarande till och med det år, då nästa riksdag slutas, årligen, i mån af behofvet, utgå; b) till seminarier för bildande af folkskolelärare, ett årligt anslag af 0,100 R:dr, på sätt och under vilkor i öfrigt som i nästföregående moment omförmäles; c) till stipendier för elever vid seminarier för bildande af lärare vid folkskolor, ett årligt anslag af 12,000 R:dr, på sätt och linder vilkor i öfrigt, som i mom. litt. a) linnas omnämnda; men som Rikets Ständer icke sakna anledning till den förmodan att, sedan församlingarnes behof af skollärare blifvit fyldt och de fleste tjensterne blifvit med yngre personer besatte, antalet af desse elever snart kommer att minskas, få Rikets Ständer i underdånighet begära, att E. K.
Så utvalde sig Lot den hela ängden vid Jordan, och drog öster ut. Och så skildes den ene brodren ifrå den andra; Att Abram bodde i Canaans land, och Lot i samma ängdens städer, och slog sitt tjäll upp in mot Sodom. Men det folk i Sodom var ondt, och syndade svårliga emot Herran. Då nu Lot hade skilt sig ifrån Abram, sade Herren [(till Abram)]: Häf upp din ögon, och se ifrå det rummet, der du nu bor, norr ut, söder ut, öster ut och vester ut. Förty allt detta landet, som du ser, vill jag gifva dig och dine säd till evig tid. Och vill göra dina säd såsom stoftet på jordene. Kan en menniska räkna stoftet på jordene, så må hon ock räkna dina säd. Derföre upp, och drag genom landet, tvärs och ändalångs; förty dig vill jag gifva det. Så tog Abram sitt tjäll upp, och kom och bodde vid den lunden Mamre, hvilken i Hebron är, och byggde dersammastädes Herranom ett altare. Och det begaf sig i Amraphels tid Konungens i Sinear, Ariochs, Konungens i Ellasar, Kedor Laomers, Konungens i Elam, och Thideals Hedningarnas Konungs, Att de örligade med Bera, Konungenom i Sodom, och med Birsa, Konungenom i Gomorra, och med Sineab, Konungenom i Adama, och med Semeber, Konungenom i Zeboim, och med Konungenom i Bela, det är Zoar. Desse kommo alle tillsammans i den dalenom Siddim, der nu är salthafvet. Förty de hade varit i tolf år under Konung Kedor Laomer, och uti de trettonde årena voro de honom affallne. Derföre kom Kedor Laomer och de Konungar, som med honom voro, uti de fjortonde årena, och slogo de Resar i Astaroth Karnaim, och de Susim i Ham, och de Emim på den planenom Kiriathaim.
Prop. M SI. dant fall ansågs ett stadgande, att tullvärdena i nu gällande tulltaxa fortfarande skulle tjena till efterrättelse, komma alt leda till förvecklingar, der förändringar af tulltaxans rubriker och qvantiteterna för tullberäkningen blefvo vidtagna, samt derjemte för städernas och de trafikerandes rakenskapsföring medföra olägenheter, då alla andra allmänna afgifter utginge efter del nya myntsystemet, men de af tullvärdet beroende umgälder skulle beräknas efter det gamla; hvarjemte Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen hemställt, att, derest tullvärdena ansågos böra qvarstå, införandet af desamma i taxan kunde fä verkställas sedan de taxans bestämmelser, af hvilka dessa värden äro beroende, blifvit af Rikets Ständer fastställde. Under förutsättning, att Eders Maj:t bifaller min bör förut underdånigst gjorda hemställan om utarbetande af förslag till förändrad grund för beräkning af de flera städerna utaf utländska varutrafiken tillkommande afgifter, och att frågan derom samtidigt med ny tulltaxas tillämpning kan vara afgjord på sådant sätt, att den i flera hänseenden för afgifters beräkning olämpliga grunden efter tullvärden sålunda kommer att afskaffas, förfalla de skäl, som Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen emot kommitterades ifrågavarande förslag anfört; och ehuru jag, af anledning, som här nedan vidare skall omförmälas, ännu icke är i tillfälle att yttra mig öfver det för nederlags-rekognitionens beräknande af kommitterade uppgjorda förslag, anser jag mig dock redan nu kunna antaga, att beräkningssättet älven i detta fall varder lämpadt efter tullafgiften och icke efter tullvärdet; likasom jag helt och hållet delar kommitterades åsigt, att böter i konfiskationsmål rättvisligen böra utgå efter i beslag tagna varors verkliga värde och icke efter det för hela varuklasser mer eller mindre riktiga medelvärde, som bör antagas hafva utgjort grunden för tullvärdenas bestämmande.
Ros häftigt, "men jag vill stå i egna skor och på egen botten och bortvisar stolt alla gåfvor. 'Bättre att i eget land dricka vatten ur näfverrifva, än i främmande land dricka öl ur krus!'" Ur finska nationaldikten "Kalevala" "Manligt taladt, bror Birger", genmälte Erik med ett vänligt leende, "men antagom nu, med hänsyn till vår snabbt framåtilande tid, att det är skridskor och inte genuina näfverskor du behöfver, är det inte då bra att ha en smula svenskt bildningsstål i dem, så att du inte faller pladask ned på den hala ryss-is hvilken du måste öfverskrida för att verkligen komma på egen, finsk botten?" Ros måste ofrivilligt skratta åt den skämtsamme vännens sätt att söka skingra hans mörka tankar. "Du skrattar?" utropade Erik med låtsad förvåning, "och jag som trodde att fennomaner och läsare alldeles glömt bort att skratta." "Din sammanställning, bror Erik, är mera träffande än du kanske sjelf anar. Fennomaner och läsare ha verkligen den inbördes likheten att hvardera i många fall äro blinde ifrare, men de söka åtminstone sanningen och äro inte ljumma anhängare af sin sak." "Går likheten så långt", frågade Erik klipskt, "att fennomanien liksom läseriet i sitt läger räknar talrika qvinliga medlemmar?" "Vänta du!" svarade Ros ovanligt muntert och ett skälmskt leende gick såsom en ljusglimt öfver det nu dubbelt intressanta ansigtet samt tillät en alldeles ny inblick i den unge mannens karakter, "vänta du, det der fordrar hämnd. Efter du så vill, skall jag införa dig i åtminstone en sällskapskrets med bestämd färg." "Bestående af idel fennomaner?" sporde Erik med komisk fruktan. "De taga kanske hufvudet af mig, arme svensk?" "Säg hellre måhända hjertat", svarade vännen, "jag lofvar presentera dig i en liten krets af fennomanskor." "Hvad behagas?" utropade svensken, verkligen förvånad. "Fennomanskor! Huru se de ut?" "Jo", sade Ros, "de likna, såsom Runeberg säger: 'ett smultron, vuxet i skuggan'.
Minnen och intryck tecknade för Idun af Villi. TjUtldstrÖm. Bland finska kvinnor. IKlpet är till det gamla bröderlandet på an&lt;^rS:&lt; dra sidan Bottenhafvet, till det älskade, saknade Finland, jag i dag ville bjuda mina läsarinnor att i tanken följa mig. Aldrig skall väl i svenska hjärtan kärleken dö till detta härliga land och detta ädla folk, det hela föreföll den opartiske åhöraren än mera tragikomiskt därigenom, att den unga fennomanska damen på alla de svensktalande familjemedlemmarnes inkast envist svarade på finska. Det stred kantänka mot hennes principer att tala svenska. Och framför mig ligger, då jag skrifver detta, en liten pressad bukett af hvita rosor. Jag fick den en gång under en vandring i Finland Och lika visst som känslan af gemensam af en ung finsk dam, som till afsked fäste den odling, gemensamma minnen, gemensamma inpå mitt bröst. V i hade då varit tillsammans tressen lefver på denna sida om Bottenhafvet, två hela dagar, men trots all artighet hon ville lika visst lefver den, om möjligt ännu starkare, visa mig hade hon dock icke kunnat förmå sig på dess andra sida. Ingen svensk, som vistats att tala ett ord svenska med den resande främnågon tid bland Finlands folk, skall någonsin lingen från broderlandet. Och som jag hade kunna glömma alla de verkligt rörande bevis tämligen svårt att förstå finska, hade vi nästan på kärlek och tillgifvenhet från dess sida, som oafbrutet användt tolk. hans nationalitet därunder förskaffat honom. Så kan partifanatismen besegra trefnadens » Helsa Sverige », » helsa det gamla, kära moderenklaste fordringar. landet » — så har det åter och åter ljudit omFör öfrigt har jag sällan påträffat några dakring mig under mina vandringar genom finska mer, som politisera så mycket och så ifrigt bygder. Och det är ej minst från kvinnoläppar som de finska, och detta är dess mera förden helsningén gifvits mig att framföra. underligt, som ju inom tsarens landamären allt Kan jag då bättre fullgöra mitt uppdrag än politiserande måste ske med största försiktighet.
Lag-Utskottens den 15 dennes på bordel lagda betänkande N:o 107, i anledning af väckt motion 0111 ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas, bifall Ridderskapet och Adeln Utskottens förslag, att Rikets Ständer för ifrågavarande ersättningar måtte anvisa ett serskildt förslagsanslag å 5,000 R.dr Banco under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel; men Lief betänkandet i öfrigt, på grund af deremot gjorde anmärkningar, återremitteradt. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets den 16 dennes f. 111. på bordet lagde betänkanden: N:o 94, i anledning af väckt motion om förändring af sältet för ulinäll fastighets försäljning; och N:o 96, i anledning af väckt motion om tillägg till Kongl. Förordningen den 9 November 1844, angående inteckning af ej mindre lifstidsslädja och undantagsaftal, än ock all annan afhandling 0111 nyttjanderätt till fast egendom å landet. S. D. Vid föredragning af ej mindre Lig-U:skotte!s den 16 dennes Prot.-Utdrag, den 22 April 1845. 855 f. m. på bordet lagde utlåtande N:o 95, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskoltels betänkande N:o 60, öfver väckt motion, angående upphäfvande af 3 och 4 §§ i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, rörande hysa Ilning-, än ock Ilederv.
Han sade: Tilldess, att städerna öde varda utan inbyggare, och husen utan folk, och marken ligger platt öde. Ty Herren skall låta folket komma, långt bort, så att landet skall svårliga öfvergifvet varda. Dock skall ännu tiondedelen blifva derinne; ty det skall varda bortfördt och förhärjadt, såsom en ek och lind, som ännu hafva bålen, ändock deras löf afslagne, varda; en helig säd skall sådana bål vara. Det begaf sig uti Ahas, Jothams sons, Ussia sons, Juda Konungs, tid, drog Rezin, Konungen i Syrien, och Pekah, Remalia son, Israels Konung, upp till Jerusalem, till att örliga deremot; men de kunde intet öfvervinna det. Då vardt Davids huse sagdt: De Syror förlåta sig uppå Ephraim. Då bäfvade honom hjertat, och hans folks hjerta, lika som trän i skogenom bäfva för vädret. Men Herren talade till Esaia: Gack ut emot Ahas, du och din son SearJasub, till ändan af vatturännone vid öfra dammen, på den vägen vid färgarens åker; Och säg till honom: Vara dig, och blir stilla, frukta dig intet, och ditt hjerta vare oförskräckt för dessa två rykande släckebrandar; nämliga för Rezins och de Syrers, och Remalia sons vrede; Att de Syror hafva gjort ett ondt rådslag emot dig, samt med Ephraim och Remalia son, och säga: Vi vilje upp till Juda, och förskräcka honom, och skifta oss emellan, och göra Tabeels son till Konung derinne. Ty så säger Herren, Herren: Det skall intet så bestå eller så ske; Utan lika som Damascus är hufvudet i Syrien, så skall Rezin vara hufvudet i Damasco. Och efter fem och sextio år skall det vara ute med Ephraim, att de icke mer skola vara något folk. Och lika som Samarien är hufvudet i Ephraim, så skall Remalia son vara hufvudet i Samarien. Tron I icke, så felar det med eder.
Departementets expedition åberopade Herrar Hierta, Cedergren, Björck, Berger och Hammar samt Riksdags-fullmägtige Anders Ericsson, G. Hultman, Per Nilsson och C. G. Sköldberg den reservation, som blifvit afgifven vid 24:de punkten af utlåtandet angående 4:de Ilufvudtiteln. Emot 14:te punkten (angående anslaget till lotsoch fyringsväsendet): Herrar Björck, Hierta, Cedergren, Hammar samt Riksdags-fullmägtige Anders Ericsson, G, Hultman, Per Nilsson och C. G. Sköldberg förenade sig om följande reservation: »Ehuru det af Kongl. Majit för Lotsverket äskade anslag synes böra beviljas, med afseende derå, att, efter hvad utredt blifvit, inkomsterna för år 1839 öfverstigit beloppet af samma anslag och det torde finnas lämpligt, att, åtminstone tillsvidare, liih, till R. St. Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 30 Häft. 6 42 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 85. hädanefter som hittills samma inkomster användas uteslutande till lotsväsendets förbättring; torde dock anslaget böra af samma grund inskränkas, så att icke andra statsmedel för detta ändamål tagas i anspråk.
På samma gång som dessa upgifter äro vidlyftiga, tror jag att de äro ganska ofullständiga, och det är derföre högst nödvändigt att Beredn:s-komitén hör sig före, att den fått riktiga upgifter, och för min del anser jag att det varit tillräckligt att infordra upgifter å lästetalet. Hvad bruksoch fabriks-byggnader beträffar, anser jag att man icke bör infordra alla de upgifter, som förefinnas i 2:dra mom:t, utan endast på försäljningssumman å der tillverkade och försålde varor. I afs:de på bolag, förekommer en sak, som går enskild persons angelägenheter allt för nära; ty man fordrar, att bolaget skall lemna utdrag af sina sednast afslutade räkenskaper, hvarigenom ådagalägges den, under det år dessa räkenskaper omfatta, för bolagets delegare upkomna vinst och till dem verkställda utdelningar, samt bolagets vid samma års slut egande behållning. För min del ser jag icke hvad nytta Beredms-komitén har af att veta ett bolags'.behållning efter sista bokslutet, och föreskriften är således både obehöflig och obehörig. 6:te och 7:de punkterna anser jag böra helt och hållet afslås, ty, oaktadt flere försök gjorts att af husegare infordra upgifter öfver hyrornas belopp, hafva sådane vanligen icke erhållits, och hafva sådana inkommit, hafva de vanligen icke varit tillförlitlige. Jag anser derföre, att Beredms-komitén bör under hand förskaffa sig erforderliga uplysningar, men att ingalunda det bör åläggas husegare såsom en skyldighet att dermed inkomma. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om återremiss af denna §. Gr. Mörner: Den nu föredragna 27:de §:n sönderfaller, lika som den föregående 25:te, i 2 afdelningar. Den första innefattar sådana upgifter, som böra aflemnas det år, då allmänna bevillningen första gången kommer att, enligt denna stadga, påföras, och derefter hvart tredje år; den andra deremot de upgifter, som skola lemnäs hvarje år.
Men oaktadt, till och med med en så stor förökning, afgiften per pott tillverkadt bränvin icke kommer att blifva lika stor före och efter den 4 Juli 4 849, ef tersom panneafverkningen, efter hvad förr är sagdt, sannolikt kommer att än ytterligare ansträngas, samt möjligen en förbättrad mäskmethod och förändrade afverkningsapparater blifva införda, vågar departementet likväl icke, i betraktande af förut anförda olägenheter af pannbeskattningen, som ytterligare vore att befara, derest afgiften i någon betydligare grad förhöjdes, föreslå en sådan förökning till skattens dubbla belopp, hvaremot departementet håller före, att en höjning af 50 °/o torde någorlunda försäkra emot de förut anförda och befarade olägenheterna, under förutsättning af att den afgift, som nu är gällande, bibehålles till den 4 Juli 4849. För att ej på grund af pannbeskattningen, mera än nödigt är, försvåra omdestillering af redan tillverkadt bränvin, tror departementet icke, att man bör stadga samma afgift för de enkla, som för de pistoriska apparaterna, såsom kommissionen föreslagit för den händelse, att pannebeskattningen skulle för framtiden blifva bibehållen, utan anser departementet afgiften för de enkla apparaterna likaledes böra höjas med 50- procent. Norska Regeringens underd. Utlåtande. 407 Till följd af hvad i det föregående är beräknadt såsom erforderligt, behöfves för kontrollväsendet öfver brännerierna från den 4 Juli 4849 52,000 Spd. årligen, och till kontroll öfver lönnbränning samt oloflig införsel öfver landgränsen årligen 10,000 Spd., räknadt från den 4 Juli 4 849. De utgifter, som äro förknippade med detta kontrollväsende, utgöra således för hela budget-terminen, — 4 Juli 4849 till 4 Jul i 4 854, — 94,000 Spd., om hvilkas uppförande på budgetförslaget departementet i underd. får anhålla. Med hänsyn till allt. som i det föregående är anfördt, får departementet således i underd. hemställa: att det i nåder måtte behaga Hans Majestät .4. Att befalla, det medelst Nådig Proposition mätte föreslås nu församlade storting följande
Det till försträckuingar åt filialbankerna utestående belopp uppgår till 8,766,400 R:dr, hvilket detta år kommer att förminskas med 662,500 R:dr, motsvarande lörsträckningen till filialbanken i Westerbottens län, som med utgången af nästinstundande Juli månad upphör. Den bestämmelse, som innefattas i 4:de momentet af 46 §, bör lämpligen hänföras till det i reglementet varande stadgande om Bankens reservfond, till hvilken återbetalda filialbanks försträckningar skola ingå. Med erinran att åtskilliga af de äldre filialbankerna i afseende på dels den andel af teckningssumman, som skall i kontant erläggas och dels räntan för krediti vet äro underkastade andra vilkor, än som gälla för de öfriga, hvilket för nödig fullständighet bör i reglementet angifvas, får Utskottet tillstyrka 4:o. att i stället för 46 § ett så lydande stadgande må i Bankoreglementet införas: Mom. 1. Till filialbanker komma förströckningar hädanefter ej att utgifvas. För nuvarande filialbanker gälla följande bestämmelser: a) Filialbank är förbjudet att utgifva egna tryckta eller graverade kreditsedlar eller andra såsom mynt löpande förbindelser. b) Filialbank-bolaget skall utgöras af minst tretio personer, hvilka, en lör alla och alla för en, ansvara för filialbankens förbindelser. Banko-Utskottets Memorial N:o 10. 7 c) Af teckningssumman erlägges minst hälften eller 80 procent i rikets gällande mynt; dock med undantag, hvad angår filialbankerna i Borås, Calmar, Helsingborg, Hernösand, Nyköping, Uddevalla, Westerbottens län, Örebro län och Östersund, hvilkas delegare skola erlägga minst 28 procent i rikets gällande mynt.