Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den strafflag, som nu gillad och antagen är, så ock hvad här nedan stadgas, skall till efterlefnad gälla från och med den 1 Juli 1864. Och erinrade Högste Domstolen, att, om hvad sålunda blifvit tillstyrkt, bifölles, redaktionen af flera efterföljande §§ borde derefter rättas, enär då ej erfordrades, att, såsom nu skett, särskildt utmärka, det vissa bestämmelser skulle gälla först från den tid nya lagen trädde i kraft. 7 §■ Ehuru i 2 kapitlet 10 § af förslaget till ny Strafflag längsta tiden för fängelse vid vatten och bröd, då det såsom förvandlingsstraff i stället för böter användes, blifvit, i enlighet med Högste Domstolens hemställan, nedsatt från 28 till 20 dagar, syntes dock en motsvarande nedsättning ej deraf påkallas för de fall, då detta straff bör urbota ådöinas. Då nemligen det i nu gällande lag för vissa gröfre brott stadgade straff af fängelse vid vatten och bröd på längre tid än 20 dagar i allt fall, sedan nya lagen blifvit gällande, ej finge tillämpas i andra fall, än att detsamma anses lindrigare än det straff, som enligt nya lagen bort å brottet följa, samt vatten och brödstraffets användande således redan i och för sig innefattar en åt förbrytaren förunnad förmån, syntes någon ytterligare lindring i straffet genom dess nedsättande under det i den äldre lagen utsatta tidsmått ej skäligen böra ifrågakomma; hvarföre Högste Domstolen hemställde, att 7 § i nu förevarande förslag måtte uteslutas. 9, 10 och 11 §§. Högste Domstolens flesta ledamöter förenade sig om följande yttrande: Uti första punkten af 11 § stadgas, att, om särskilda böter skola på en gång förvandlas dels till fängelse vid vatten och bröd, dels till annat fängelse, hvartdera förvandlingsstraffet skall utan minskning åläggas. För vinnande af enhet i bestraffningen och derigenom närmare öfverensstämmelse i förevarande fall med de i 4 kapitlet af förslaget till ny strafflag följda grunder, vore dock önskligt, om, så vidt ske kunde, för samtliga böter, hvartill någon på en gång är förfallen, men som han saknar tillgång att gälda, allenast en och samma art af förvandlingsstraff ålades.
A.j i anledning af ifrågaslällde extra slats-anslag för försvarsverket till lands, blifvit af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Stånden, i dess helhet samt af BondeStåndet, i en del punkter, återremitterad t, så får Utskottet till besvarande upptaga de under discussionerne förekomne anmärkningar: l:o Vid ULskoltels yttrande, i anledning af Kongl. Maj:ts Proposition om ett anslag af 48,000 R:dr till completlering af redskaps-, rid-, anspanns-och stall-persedlar för 10 Batterier af nya Fält-artilleriet, har inom Ridderskapet och Adeln samt Preste Ståndet blifvit erinradt: att, då, oagtadt Krigs-Coliegii arlilleri-afdelning begärt icke allenast 48,000 R:dr för 10 Batterier 6:pundiga kanoner, utan ytterligare 130,000 R:dr för 12:pundiga och 24:pundiga Granat-kanon-balterier, Kongl. Maj:t gjort framställning endast om det förstberörde yttersta nödiga behofvets fyllande, bade Utskottet saknat skäl alt deruti föreslå någon nedsättning, serdeles sorn erfarenheten visade, att, för erhållande al god vara, helst en sådan, som icke i allmänhet förekommer, fordrades betydlig tid och att, vid inköp i behofvets stund , kostnaden ofta fördubblades.
Hon försökte tvifla därpå; men som ett gensvar såg hon henne föi sig, sådan hon varit, när hon stödde hans blodiga hutvud • — modig, stark, oförskräckt, med en underlig blandning af ångest, ömhet och lycka öfver de bleka dragen. Hon ville förjaga den bilden, men kunde ej, så vacker hade den varit — och hvad var det annat än moderskärleken, som hållit henne uppe? Hon böjde ödmjukt sitt hufvud i känslan af brist och otillräcklighet, knäppte sina händer och bad om att kunna älska rätt. Inte en enda — inte allenast sioa närmaste, som hon kunde nå, utan de många, många, som likt bleka skuggor sträckte sina armar emot henne, bedjande om kärlek och förbarmande eller endast om en vänlig tanke, ett deltagande, tröstande ord. Hon reste sig upp så förunderligt, oförklarligt lätt om hjärtat, som hade hon fått visshet om den älskades vederfående, kysste den slappt nedhängande vänstra handen o c h smög sig ut ur rummet. Hon måste se sitt barn, som hon glömt i sin allt uppslukande förtviflan, och svärmodern, som hon längtade efter, men inte visste, huru hon skulle våga närma sig. Det lyste genom nyckelhålet till Hugos arbetsrum. Hon öppnade dörren ljudlöst och trädde in. Där sof g03Sen i sin korgvagn, och där vid skrifbordet satt den gamla med bibeln framför sig. Hur åldrad hon blifvit på dessa få timmar, hur härjadt hennes ansikte såg ut, och hvilket ångestfullt frågande uttryck i ögonen, liksom väntade hon ett sorgebudskap I Det ljusa uttrycket i Thyras ögon slog henne. Ett ögonblick sågo de båda kvinnorna spörjande på hvarandra — det nästa låg Thyra pä knä med armarna om den gamlas lif. » Mamma, älskade mamma! » hviskade hon smeksamt. » Låt oss hjälpas åt att få honom frisk! » Hon bad ej om förlåtelse för hvad som varit; ty hennes kommande lif skulle bli en godtgörelse, och detta enda ord mamma, som den gamla längtat att höra, var en afbön, som ej kunde missförstås.
Deras egen sunda natur har fått bestämma softiden. Som m y c k e t små sofvo de från kl. 7 på kvällen till kl. 7 på morgonen, senare vaknade de half 7 m e d samma läggtid. V i d ungefär 9 års ålder började de vakna ännu tidigare, hvarför deras läggtid då ändrades till half 8 o m kvällarne. Karl lägger sig fortfarande half 8, medan Ellen går i säng kl. 8. Om somrarne kunna de vara u p p e en halftimme längre, troligen beroende på de ljusa dagarne o c h friheten från skolarbetet. Såväl sommar s o m vinter stiga de upp half 7, alltid vaknande af sig själfva, alltid utsöfda, hurtiga o c h krya. Det fordras intet jäktande för att i tid hinna till skolan. Före vandringen dit dricka de en stor k o p p choklad, kokt i mjölk, m e d skorpor till. På frukostrasten få de ett rikligt mål, s o m börjar med hafregrynsgröt eller hafremjölsvälling. I fickan få de e n eller två hvetebullar att äta före sista lektionen, med den påföljd att de äfven den timmen kunna m e d uppmärksamhet f ö l ja m e d undervisningen. » Till 8 års ålder ha de fått lefva frihetens glada lif, m e d intet annat skoltvång än lekskolans. Men sedan ha de allvarligare studierna börjat och gått m e d lif o c h m e d lust. Inga &gt; obegripliga » läxor förekomma, ty barnen äro ju utsöfda o c h kunna således m e d full tankekraft ägna sig åt det arbete, s o m är afsedt för barn af deras ålder. Ellen går i tredje klass i stadens elemen tarskola för flickor, o c h Karl beredes till inträ- de i elementarläroverkets andra klass. Ingen af dem drifves framåt i läsningen, emedan vår innerliga önskan är, att de vid slutet af sin skolgång verkligen skola ha smält så m y c k e t s o m möjligt af all den kunskap, s o m bjudes vår tids u n g d o m. Det är också vår glädje att höra lärarnes stora belåtenhet m e d barnens förmåga att följa m e d lektionerna.
Me~z namnst lir det cZoc7e Stoc7~7~0lnzs Högskola, som blir cmsvaret, och sona lir skykzig uft i den nz&amp;n hon förnzfir godtgöra den ödesciiyru f Ö~st~mnelse~z. Att sviirigheter skola uppstå härvid ar tydligt, helst då, så,soin i detta fall, undervisningen bör taga hänsyn till den rådande tidsandan och våra iiationella förhallanden. Redan att finna ett namn för en sådan praktisk veteiiskap har sin svårighet. Den danske biskopen Martenseii förordade på sin tid den D etiska socialismen D. Det vore hos oss allt för djarft; men vänder man om orden och säger w cZegz socialct diken », finner man kanske däri det narmaste uttrycket för det nya läroämnet. Gerna skulle man vilja tililagga epitetet » den kristliga)), om ej uttrycket vore i vår tid dels så missbrukadt, dels sh missförstiidt. I grunden vore det kanske också, onödigt. Eller är ej all etik, för så, vidt den förtjenar sitt i i m n, kristlig? Kan ej till och med den moderna etikens grundbegr&amp;pp, med d l a dess slagord om, s egois,m)? och 2 altruism)), ytterst upplösas i Kristi enkla bud:, ~ H v a d I viljen människorna skola göra eder, det ' gören I ock dem! » -. Kommer så ännu en svårighet: huru f&amp; en lärare, maktig att ratt behandla det ifrågavarande läroämnet? Likasom uppgiften är ny, s i måste. också lararen vara af annan m t än den vanliga. Han maste vara en genombildad vetenskapsman, med grundligt historiskt vetande, och han får ändi ej vara en blott historiker. Han måste förtroligt kanna sin tid och ' dess kraf, men först&amp; att försona dem med den historiska utvecklingen. Han bör, för att låna ett ord af en bland den nya tidens djupsinnigaste målsinan i norden, viss oss att det ar möjligt att förena nutidens realismm med den föregaende tidens idealism.
Jag har visserligen försökt att återtaga det gamla tidsfördrifvet, men jag kan icke; jag måste gå derifrån innan jag gjort mitt första drag, det är som snördes min strupe tillhopa dervid. Men af allt detta får ni icke tro mig vara pjunkig och sentimental, tvärtom, jag begagnar samma recept som jag lofordade i mitt sista bref till er: – arbete. Gå kan jag visserligen icke, så att hushållet får skötas af de andra, men jag kan ju både tänka och skrifva, och jag hoppas att mitt arbete icke skall blifva så alldeles utan framgång. Jag har försummat två hela år på sjukbädden, nu gäller det att taga igen. Till tecken att jag redan lyckats ådraga mig en smula uppmärksamhet, sänder jag er ett urklipp af en bland våra bästa tidningar, som haft den godheten att omnämna mig, under det namn jag antagit. Så nog tänker jag taga mig ännu en dust med lifvet. Mitt lynne är sig fullkomligt likt och ganska gladt – nota bene, när jag icke ger mig tid till att sitta och grubbla. Anne Charlotte har nu en liten son, som heter Carl Gustaf Christian, men jag har icke sett skatten ännu, icke deras nya hem heller, till sommaren hoppas jag dock kunna resa dit. Mathilda är nu vuxna damen, men så innerligt snäll, rask och rar. Hon och jag äro som lif och själ, och jag håller så obeskrifligt mycket af henne; det tror jag att ni också gjorde, i fall ni vore här. Uno har varit hemma öfver ett år och är tillförordnad postmästare. Knut har vuxit, så att han är längre än jag, nästan så stor som ni. Hilda är sig fullkomligt lik, och Hilma är en långbent skolflicka, som mins er mycket väl; hon bad att få läsa ert sista bref, ty hon ville se om ni helsat till henne, sade hon. Hallqvist var här jemte en massa andra herrar på Christians födelsedag, men annars se vi aldrig till honom, och vi lefva rätt mycket för oss sjelfve, hvilket nästan är det trefligaste, när man har ett godt hem.238 Endast med en ny familj, som heter Lundegård, samt med Palmens umgås flickorna och jag särdeles flitigt.
Vid båda Universiteterna tillsammans finnas å stat uppförde 50 professioner, utom de nu af Utskottet tillstyrkta 5 nya, men endast 29 adjunkturer och således ej stort mer än en adjunktur för hvarannan profession. Skulle det vara komplett ordnadt, borde det finnas en adjunktur för hvarje profession, och niir nu ett motsatt förhållande eger ruin, eller att adjunkts platsernas antal är allt för ringa, så blir den naturliga följden deraf den, att åtskilliga kapaciteter eller hoppgifvande unge män gå förlorade för Universitetet, alldenstund de, med blicken fästad på en framtida utkomst, icke gerna kunna vedervåga att till föremål för sina forskningar och sträfvanden välja de vetenskapsgrenar, der ingen utsigt finnes att vinna befordran till en adjunktur. Våra Universiteter afse måhända i främsta rummet att för Staten dana ämnen till dugliga embetsman. Vetenskaper finnas dock, hvilka, utan att ingå i den för embetsmannen nödiga bildningen, äro lika vigtiga föremål för den menskliga forskningen som någonsin de, hvilka, med afseende på deras betydelse för den allmänna bildningen, äro på Universiteternas stat uppförde. Jag vill blott såsom ett exempel nämna det geologiska studiet, hvilket ännu icke vid våra Universiteter finnes representeradt genom någon läro-stol. Det har dock inträffat vid det ena Universitetet, att en man framstått, som, utan yttre hjelpmedel och med ingen eller högst tarflig uppmuntran från Statens sida, med den framgång egnat sig åt det nämnda studiet eller den geologiska vetenskapen, att han, ehuru icke gra duerad vid Svenskt Universitet, fått sig tillsändt ett Doktors-diplom från ett utländskt, såsom vi alla i början af året kunnat af tidningarne inhemta rörande Geologen Angelin i Lund. Det synes mig vara icke blott önskligt, utan särdeles maktpåliggande, att Akademiska Styrelsen sättes i tillfälle att vid sådana ej 56 Slats-Ulskoltels Utlåtande Jfå 148.
Vid öfvervägande af detta ärende hafva Rikets Ständer funnit sig böra antaga det Nådiga förslaget i hvad detsamma innefattar upphäfvande af börds-rätten i stad, hvilken rätts olämplighet redan blifvit af båda statsmakterna erkänd, äfvensom den i samma förslag uttryckta åsigt, att viderboendes och nabos lösningsrätt ej bör inträda, derest fastighet försäljes till någon af dem, som till säljaren är i den skyldskap, att han eger börda fastigheten, blifvit af Rikets Ständer biträdd, enär, utan en dylik inskränkning, viderboende och nabo vunne en större rätt, än de nu ega, äfvensom obilligt vöre, om denna rätt finge begagnas till rubbande af sådana emellan närskylde träffade aftal, vid hvilka skyldskaps-förhållandet och den välvilja, som deri har sin grund, kan hafva inverkat. Emellertid har, vid granskningen af det Nådiga förslaget, förekommit, alt viderboendes och nabos rätt alt lösa pantsatt fastighet der ej synes blifvit i någon mån gjord beroende af det skvldskaps-förhållande lill pantgifvare:!, i hvilket den står, för hvilken panten uppbjudes, enär den i förslaget omförmälda inskränkning i berörde lösnings-rätt endast gäller försåld fastighet. Annau rätt torde likväl ej böra komma i fråga i ena, än i andra fallet, och då i 1 Kap. 1 § Jorda-Balken såsom särskilda laga fång upptagas köp och pant, hafva Rikets Ständer ansett förslaget böra i della hänseende så förändras, att det eger tillämplighet i båda fallen.
Falla lika mångå röster på t\å eller flera landtmätare, eller uppslår tvist antingen i afseende på rösternes beräknande eller annorledes, så att genom öfvervägande pluralitet någon landtmätare icke kan anses vara till förrättnings - 436 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 201. man utsedd, eger Kongl. Maj:ts befallningshafvande gifva förordnande åt hvilkendera af de föreslagne landtmätarne, Kongl. Måj.ts befallningshafvande för godt linner.” ”1 fråga om annan landtmäteri-förrättning skall ansökning 0111 förordnande för landtmätare äfven ingifvas till Kongl. Maj:ts befallningshafvande; och må jordegare icke vägras alt erhålla den landtmätare, de begära, så vidt sådant lämpligen ske kan. Ej må förordnande annan landtmätare meddelas, än den, som, enligt hvad serskildt föreskrifvet är, eger landtmäteri-göromål på eget ansvar förrätta.” Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 16 September 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Sept. 1848. Preste-slåndet den 14 TSorgnre-ståndet den i5 Bonde-ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om ändringar i Kongl, stadgan, angående försvarslöse och till allmänt arbete förfallne personer. (Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Bet., 2vo 44.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande kommit, hurusom uti E. K.
Endast emot uppvisande af Lottsedel, må derå Utfallen vinst kunna fordras. §. ii. Hvad i afseende på kungörelser, spelsätt, Lottning och verkställighet, uppbörd af medlen samt redovisning derföre iakttagas bör, derom bör i utgifvande Reglemente stadgas.” In fidem A. J. IVahlstjerna. Rätteligen transumeradt betygar Fab. Edelstam, Tjenstförrättande Cancelliet. Hans Excellence Herr Grefve Lagerbring. Herr Grefve Cederström. Herr Grefve Mörner. Tillförordnade Hof-Cancelleren, Stats-Secreteraren af Kullberg. Tillförordnade Stats-Secreteraren, Förste Expeditions-Secreteraren Skogman. JL illförordnade Stats - Secreteraren föredrog i Underdånighet Högsta Domstolens ProtccollsUtdrag af den 21 sisth Junii, innehållande det af Kongl. Majit Nådigst anbefalda underdåniga Utlåtande , huruvida , under närvarande omständigheter, i allmänhet må kunna tillåtas, att å Lotteri försälja fast egendom. Föredraganden yttrade i underdånighet: Att detta mål, efter hans underdåniga tanka Adelade sig i 2:ne hufvudfrågor, den ena, Om fast egendoms försäljning å Lotteri. 59 Transumt af Protocoll ofver Handelsoch Fin anceAr ender , hållet inför Hans Majt Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den II Julli 1821.
Denna författning, hvars syftemål var att, till beredande af ökad fruktbarhet på verksamhetens särskilda fält, jemnare fördela större och mindre på strödda händer mera och mindre liflösa kapitaler, men hvilken författning ingalunda afsåg att, för sådant ändamål, bereda en ej mindre på allmänna förbrukningen och varupriset än äfven på sedermera genomförda myntrealisationens bestånd möjligen influerande tillökning i utelöpande värde-representanterna, förmådde först sju år derefter göra sin afsigt praktiskt gällande. Det första, enligt denna författning, stiftade bankbolaget, Skånska privatbanken, erhöll nemligen sin oktroj den 14 Oktober '1830, hvilken förnyades först den 14 December 1839 med högst väsendtlig utöfver författningens gräns medgifven rättighet, och derefter den 25 November 1846, den 11 April 1856 samt sednast den 5 Maj innevarande år. Exemplet följdes nu snart i andra orter, så att, inom en tidrymd af mindre än sju år efter Skänka bankens tillkomst, ytterligare bildades fem banker, nemligen: Wermlands den 17 November 1832, hvars oktroj förnyades den 17 Oktober 1840, den 19 November 1846 och den 16 Maj 1856; Stora Kopparbergs med oktroj af den 14 November 1835, förnyad den 15 Februari 1844, den 15 Maj 1846, den 12 Maj 1857 och den 22 September detta år; Östgöta, oktrojerad den 24 Februari 1837 med förnyelse den 4 November 1846 och den 16 Maj 1856; Smålands, oktrojerad den 17 Mars 1837, förnyad den 26 Maj 1856 och den 26 Maj detta år.
Det har nemligen blifvit anmärkt, dels att hvad om dagbok är sagdt skulle vid verkställigheten möta svårigheter, dels ock att icke dagboken ulan en s. k. hufvudbok eller ock kassabok borde vara den handelsbok, hvilken det föreslagna vitsordet egentligen borde tillkomma; men en noggrann pröfning af ämnet har emedlertid hos Utskottet stadgat öfvertygelsen om riktigheten af de åsigter som härutinnan grundlagt det Nådiga förslaget. — lnventarii-boken, som upprättas då affärsmannen först öppnar sin rörelse och upptager bans då varande tillgångar, förlag oell gäld, utvisar följaktligen styrkan af det kapital han uti sin rörelse nedlagt vid dess början. Dagboken, som upplager alla do affurs-slut, affärsmannen under rörelsens fortgång ingår, försäljningar, inköp, öfvertagna eller gifna kommissions-uppdrag, utbetalningar, inkasseringar, utställda vexlar eller andra kreditförbindelser, endosseringar, acceptcr och omkostnader för hans hushållning, utvisar hvilka förändringar det först insalta kapitalet, genom sjelfva rörelsen, undergått, de vexlingar i tillgång och gäld, som deraf blifvit en följd och in - Lag-Ulskollcls Betänkande, J[g 49. II nefalta alltså jemväl grunder för hans fordringar och skulder. Balansräkningen utgör ett på berörde vexlingar grundadt nytt inventarium för året; och brefboken, som upplager så väl aflåtna som inkomna affärsbref, tjenar till ytterligare bestyrkande af dagbokens innehåll i motsvarande delar. Den synnerliga vigt, som fästes vid dagboken och sältet huru den föres, är grundad i sakens natur och det ändamål, som med densamma afses. Tiden för inskrifningen står i omedelbart sammanhang med den, då det, som bör inskrifvas, föreföll.
Ang:de indelningarnes indragning, finnas likaledes yttranden och förslag af kammaroch krigs-colhne samt statskont.; och vidkommande uppbördens och redogörelsens förenkling, så har, såsom jag jemväl förut nämnt, kammar-rätten och statskont. härutinnan meddelat yttrande. Afven uti de tlesta andra uti comitéens betänk, förekommande frågor är förhållandet enahanda; och dä emlietsverken sålunda verkligen blifvit i ämnet hörde, synes tvisten numera blott bestå deruti, hvem som bordt hafva sista ordet. — Sakens afgörande lärer likväl icke bero härpå, ulan deraf, å hvilkendera sidan bästa skälen finnas. Hvad särskildt beträffar Frih. Cederströms uppenbarligen emot mig riktade anspelningar på vissa personers åsigter, så lemnar jag derhän lämpligheten att pä detta rum framkomma med dylika anfall, som emellertid hos mig blott uppväcka en känsla, som jag här icke vill gifva namn. Jag anser mig dock icke böra underlåta den anmärkn., att insinuationen, som skulle jag hafva tillstyrkt, alt nybygges-iinnhafvare skulle få skattemannarätt innan odlingsoch byggnads-skyldigheterne blifvit fullgjorde, är emot sanna förhållandet stridande, enär den af mig, såsom landsh., i berörde ämne gjorda und. hemställan innefattade, att nybygges-innehafvarne måtte erhålla en sådan rättighet först dä, sedan i laglig ordning blifvit utred t och styrkt, alt nämnde skyldigheter vore fullgjorda. — Och denna hemställan har K. M., efter kammar-collegii hörande, jemväl i nåder bifallit. Frih. Cederström: Det kan icke hafva undfallit R. o. Ad., att R. St. haft till föremål för deras öfverläggningar räntepersedlarnes förenkling vid flera tillfällen och redan på 1820-talet var en comitée nedsatt, som vid en efterföljande riksdag fick afhöra komplimcnter öfver de ledamöter, som i comitéen suttit för att; uppgöra för provinsen Södermanland ändring uti räntepersedlarne.
Jag vill icke trötta 11. o. Ad. genom att påpeka flera dylika förhållanden, men man skulle deraf ytterligare finna, att förslaget innehåller flere både nödiga och nyttiga förbättringar. För min del bifaller jag derföre Komitterades förslag, oeh skulle verkligen yrkat detta bifall på förslaget i dess helhet, om jag icke visste att det redan fallit genom två Stånds beslut. Jag har nu uttalat mitt bifall till förslaget, för att åtminstone till protokollet hafva uttalat min bestämda öfvertygelse om så väl nyttan som fördelen af antagandet af både en ny kyrkohandbok, som företrädesvis af vissa delar deraf. Hr Tersmeden, Nils: Jag instämmer hufvudsakligen i deu siste värde talarens yttrande. Jag anser för min del det nya förslaget vara godt, och att det vore en stor vinst för Svenska kyrkan om det blefve helt och, hållet antaget. Om man jemförer det kapitel för kapitel med gamla handboken, tror jag icke att någon skall tveka att gifva detsamma företrädet. Jag ber att till besvarande få uptaga några af Utskits skäl. Utsk:t säger att läsarne gifvit anledning till detta förslag; jag tror i olikhet dermed, att anledningen dertill icke var dessas klagomål, utan Justitie-kanslerns anmälan hos Kongl. Maj:t, i ändamål att förekomma söndringar. Det är ganska sannt att nu förevarande förslag icke tillfredsställer separatismen; denna har också icke varit komitterades afsigt med förslaget. De hafva funnit att handboken lider af brister, som måste afhjelpas. Den är mycket rik på vackra ord, men måhända på bekostnad af kärnan. I detta afs. tror jag, att det nya förslaget har stort företräde. Nu säger Utsk:t att det icke försports någon allmännare klagan öfver vår handbok; men kan man väl begära, att det skall blifva någon sådan klagan öf - Den 8 Februari e. m. ver ett verk, som dock är grundadt på bibelordet? Lika litet, säger man, bar någon särdeles tillfredsställelse lörnummits öfver det nya förslaget. De, som förstå desse angelägenheter, äro viii egentligen våra prester, och de hafva gillat detta förslag.