Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De hafva då lika litet att beklaga sig öfver, som de tjenstemän, hvilka åläggas att framgent fortsätta den underlåtenhet att vara bränvinsbrännare, hvilken de af egen drift påbörjat. Annu mindre kunna de besvära sig, sorn med vilkor att ej tillika vara bränvinsbrännare erhålla tjenst, befordran eller förflyttning. Vilja de ej, med sådant förbehåll, emottaga någondera delen, så förblifva de orubbade i sin förra ställning!! Till dessa skäl kan äfven, enl. min lanke, det förhållande läggas, som Hr von Koch påpekat. Om det skulle inträffa, att R. o. Ad., som hittils hufvudsakligen gillat allt hvad det Serskildta Utsk. i detta Betänk, hemställt, afsloge nu ifrågavar:de stadgande, som rörer R. o. Ad. i egenskap af tjenste-innehafvare, så torde ett sådant förfarande gifva anleda, till ganska ofördelaktiga omdömen. 2:ne Stånd, nemi. Presteoch BorgareStm, hafva redan godkänt detta mom. och det är ganska troligt, alt BondeSt., hvilket måhända anser sig i denna fråga vara af R. o. Ad. nog hårdt behandladt, skall följa de förstnämnda Ståndens föredöme. Då tjenar ju vårt motstånd till intet. Jag kan ej annat än glädja mig deröfver, att Hr Ekströmer, såsom läkare och Chef för helsovården, uttalat en åsigt, som styrker den tanke, jag i saken hyser. Jag förenar mig således med honom, äfvensom med Gr. Posse, och anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla mom. med iakttagande af de rättelser och tillägg, dessa Hrr föreslagit. Hr Ribbing, Arvid: För min del finner jag, att Hr von Hartmansdorffs redactionsförslag har så stort företräde framför Utsk:s, att jag måste påyrka R. o. Ad:s bifall till det förra. Utsk:s förslag är tvetydigt och obestämdt, på sätt under öfverhiggningen blifvit visadt, hvaremot Hr von Hartmansdorffs redaction af mom. är kort, tydlig och bestämd.
Man visste ej om hon var lycklig eller olycklig, om hon stängde in sig, därför att hon hatade människorna eller därför att hon ville vara sådan som en siciliansk hustru bör vara. Men är det ej så, det alltid slutar med kvinnorna. Då de bygga sina palats blifva de aldrig färdiga. Kvinnor kunna ingenting göra, som har bestånd.» Den utkastade. När donna Micaela fick veta hur de fattige hade skrattat ut miss Tottenham, skyndade hon till hotellet för att uttrycka sitt beklagande. Hon ville bedja henne ej döma dessa stackare efter hvad de gjort, då de varit yra af glädje och vin. Hon skulle bedja henne ej taga sin hand ifrån Diamante. Hon tyckte ej själf mycket om miss Tottenham, men för de fattigas skull Hon ville säga allt tänkbart för att försona henne. Då hon kom upp till hotell Etna, såg hon hela gatan uppfylld af packvagnar. Det gafs sålunda intet hopp. Den stora välgörarinnan skulle resa. Uppe vid hotellet var mycken bedröfvelse och ånger. De två blinda gummorna, donna Pepa och donna Tura, som alltid förr suttit inne på hotellgården, voro nu utestängda, och de hade lagt sig på knä framför porten. Och den unge åsnedrifvaren, som älskade alla engelska signorinor, stod med ansiktet tryckt mot en vägg och grät. Men inne i hotellet gick värden upp och ned i den långa korridoren, och han vredgades på försynen, som tillfogade honom denna olycka. »Signor Dio,» mumlade han, »jag blir utarmad. Låter du detta ske, tar jag min hustru vid handen och mina barn på armen och störtar mig med dem ned i Etna.» Värdshusvärdinnan var mycket blek och ödmjuk. Hon vågade knappast lyfta sina ögon från marken. Hon hade velat krypa omkring på sina knän för att beveka den rika signorinan att stanna. »Vågar ni tala med henne, donna Micaela?» sade hon. »Må Gud hjälpa er att kunna tala med henne! Ack, säg henne, att den där neapolitanske pojken, det var han, som vållade hela olyckan, redan är utvisad från staden. Säg henne, att de alla vilja göra bot. Tala till henne, signora!»
RegeringsFormen; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde förslag, till den behandling 56 §. Regerings» Formen föreskrifver, godkänna. Ut Supra. S. D. Föredrogs a nyo och bifölls BancoUtskottets den 20 dennes under N:o 56 af» gifne, samt den 25 derpåföljde eftermiddagen på bordet Iagde, Memorial, rörande en af Casseuren vid Stockholms Stads AuctionsVerk P. M. Roström gjord anhållan om utbekommande af 2000 R.‘dr, som till en Bankens Casseur, mot serskildt Recipisse, blifvit aflemnade. Ut Supra* Högloflige Ridderskapet och Adeln åt.; kiljdes klockan 10 om aftonen. In fidem Protocolii O. y. Lagerheim. Tisdagen den 3o September, Plenum klockan Nio förmiddagen.’ Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUtskottets insände Förslag Den 30 September f. m. till Biksens Ständers underdånige skrifvelser till Kong!. Majit: I anledning af Kongl. Majit* Nådiga Bemiss uppå Öfversten G. Silfver» skjölds ansökning om accords-ersättning. Börande verkställd granskning af redogörelsen för de till Veneriska smilianS hämmande anslagne medel, N:o 212. Angående Militair • Undervis* nings - Verket. Herr von Hohenhausen, Michäel:
I den lilla byn frlin Java satt en ung javanska med spegeln framför sig och mklade sig så att hemss ansigte blef som en grann och st$ trätafla och under tiden lekte ' en halfvuxen flicka - troligtvis hennes syster - med åskadame, tiggde med tecken att f&amp; se deras klockor och var * för öfrigt som. ett litet näpet djur. Antingen det nu var kattungetag eller exotiskt koketteri, s$ var det inte riktigt snndt. Vid den hyddan, der de intressanta f. d. människoätarne från Nya Caledonien bodde, stod ett tämligen menageriaktigt anslag, att det var förbjudet att ge infödingarne födoämnen, emedan det kunde vara skadligt for deras Belsa. Nar man ar vid arbetsamt lynne giir man omkring i de utomeuropeiska palatsen och iir geograf, d. v. s. studerar produkter: bamburör, sköldpaddskal, uppstoppade djur, nkoktan och okokta silkesmaskägg, g: äshoppor från Algier i olika, stadier af sin intressanta utveckling, fjädermantlar från Tahitti m. m, Det är mycket roligt, men ganska tröttsamt i hettan. Men nar. jag vill bara roa.mig, då g&amp;r jag till Beaux-Arts, och känner en riktig ' liten rysning af välbehag, när jag slår mig ner på en a f de mjuka sofforna och vet att jag bara behöfver lyfta upp ögonen för att skaffa mig ett riktigt kalas p&amp; f ' ärger. Som du vet förstår jag mig inte alls på hvsd som " ör sig bra mot bakgrundenn, jag vågar aldrig tala om att en tafla är nr&amp; i fä,rgenn eller " saftig i färgenn, jag vågar inte en gång säga, att en figur ar " sedd i alltför stark förkortningn, eller att en arm ar nbetänkligt misstecknad ". J a g giir omkring som en ytterst naiv publik, beundrande och ibland - undrande. Det var inte utan att jag på förhand var rädd för a t t den beryktade franska konsten skulle bjuda på fler potatesfalt och normandiska bakgardar 611 jag bekvämligen kunde smälta, men häri misstog jag mig.grundligt. Visserligen var.
var tjugu år gammal, bröt emellertid krisor i högsta domstolen och flyttade med Kvinnoutställningens vicepresident är fru get ut, Fredericia blef en orolig vistelseort anledning häraf till Köpenhamn. Här har Emma Gad, den äfven i Sverige välkända, och fröken Kobke sändes till. Bruuushaab gehejmrådinnan alltsedan haft sin vistelse, talangfulla författarinnan. Fru Gad kom för att vara i säkerhet för de fiendtliga delat sin makes lugna ämbetsmannalif och till världen den 21 jan. 1852 i Köpenhamn, kulorna. Där råkades hon emellertid af dessutom tagit stor oeh omfattande del i född Halkier, en dotter i den bekanta ur Vänd åter till naturen! Hvi gick du bort från den? Lyss på de ljufva röster dig kalla dit igen. gamla handelsfirman. Eedan i skolan visade den blifvande författarinnan gryende literära anlag. Hon skref visserligen icke så särdeles utmärkta krior, men däremot diktade hon åtskilliga små dialoger med titlar sådana som » Kung Storkeben » o. dyl. Den dramatiska formen har alltid legat henne närmast. Diktkonsten fick emellertid snart en farlig konkurrent i den uppväxande ungmöns intressen. På balerna hade hon träffat den raske marinlöjtnant Gad, som konverserade så briljant och förde sig så väl, att fröken Halkier ej närde något tvifvel om, att han en gång med tiden skulle bli kommendörkapten. Kommandot öfver hennes hjärta blef honom emellertid strax anförtrodt, och den 20 sept. 1872 höllo de bröllop. Senare har löjtnant Gad också avancerat till kommendörkapten och just i dessa dagar hissat sin chefsflagg på den eskader, hvarmed Danmark representerade vid Nord-Ostersjö- kanalens invigning. Medan hennes make på 80-talet förde postångaren mellan Korsör och Kiel, satt fru Gad i Korsör och hade det långsamt. Hon fick dock tiden ptt glida hän under flitig läsning, och medan hon härigenom utvecklades och mognade, dök åter författarlusten fram. Ar 1886 debuterade hon med » Ett aftenbesög » på den kungl. teatern.
N:o 44; N:o 140, i anledn. af återremiss af Belänk:t N:o 73; N:o 141, i anledn. af återremiss utaf Betänk:t N:0 88; N:o 142, i anledn. af återremiss utaf Betänlct N:o lil; N:o 143, i anledn. af återremiss utaf Betänlct N:o 112; samt N:0 144, i anledn. af återremiss utaf Betänk:t N:o 113. Föredrogs Exped.UtsIcls den Irsta dennes bordlagda skrifvelseförslag N:o 105, rör. föreskrifter till betryggande af besittningsrätt till fast egendom och af inteckningssäkerhet. Gr. Sparre, Erik: Utan att vilja bestrida det förtjenstfull i Exp.Utskits skrifvelse, finner jag mig dock nödsakad att mot dess innehåll göra en anm. I detta förslag, likasom i LagUtsIcts Bet. N:o 31, är omtaladt, att ehuru författningen af den 14 Maj 1805 angtde prescription, afsåg att betrygga eganderätten till fast egendom, detta ändamål likväl icke upnåddes, derföre att det icke finnes stadgadt någon viss terminus a quo, från hvilken prescriptionstrden af 20 år skall beräknas. Detta är det största felet, sorn i denna författning kan anmärkas. Uti LagUtsIcts Bet. N:o 31 är deremot denna bestämning, som jag tror, tydligen uttryckt. Det står »i följd och genom denna författning är väl blifven stadgad en prescriptionstid af 20 år för klander å jordafång»; men den termin, hvarifrån bäfdens början skall räknas, är icke på ett tillfredsställande sätt bestämd, hvaraf följden ock blifvet den, att författningen i det närmaste varit utan betydelse och ingalunda beredt den dermed åsyftade säkerhet.
Det protocoll, som vid synan föres, gifve Hofrätts-ledamoten till Hofrätten in, och Hofrätten döme sedan i saken. Drages saken under Högsta Domstolen, och finnes den ej tillräckligen utredd, ändå att syn föregått; då må ytterligare syn hällas; och nämne Högste Domstolen dertill en af sina Ledamöter ; läte ock, genom Hofrätten kalla tvänne Underdomare, att vid synen biträda. Öfver denna syn skall protocoll till Högste Domstolen ingifvas, på sätt om den syn, som Hofrätt förordnat, sagdt är. Uid dessa syner må ock vittnen höras, der någon af parterne det äskar. Göres mot vittne jäf; varde vittnet ändå hördt; och pröfve sedan Hofrätten, eller Högste Domstolen, det jäf, sä ock hvad verkan vittnesmålet ega må. Finner Hofrätten eller iSo Exp.-Vtsk. Förslag till urul, Skrifv. N.-o 43g, Högste Domstolen syn nödige och är den ej af Underrätt hållen ; då må Hofrätten, eller Högste Domstolen, låta synen af Underrätten verkställas, ochpröf ve sedan saken, 5:o Den befattning vid Syn å Landshöfdinge-Residence-hus, sorn, enligt g och io §§. af Kongl. Reglementet den 22 Februarii 1^50, jemförd med 3 §. af 1684 års Reglemente för Landtstalen , tillhört Lagmannen i Länet, skall hädanefter utöfvas af Häradshöfdingen i det Härad, inom hvars gräns Residence-huset är beläget, 6:0
Revisorerne, som, lika med Kollegierne, ansett, att å konto för Slats-utgifierne borde anmärkas niir anslaget vore förslags-anslag eller reservations-anslag, hafva för öfrigt tillstyrkt det af Kollegierne väckta förslag om intagande i Rikshufvudboken af redogörelsen för all dén förvaltning af allmänna medel, som Riksgälds-verket tillhör, hvarjemte och då, hvad anginge öfriga i förslags-hufvudboken iakttagna förändringar, desamma ansågos ändamålsenliga, Revisorerne slutligen hemställt, att ifrågavarande formulär till ny Rikshufvudbok, med ofvan anmärkta ändringar och tillägg, måtte, såsom ledande till en fullständig-och lättfattlig öfversigt af Svenska Drätsel-verket, varda till efterrättelse antaget. Af Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgälds-kontoret har sedermera, och uppå gifven anledning, blifvit upplyst att, mot redogörande i Rikshufvudboken äfven lör den Riksgälds-kontoret tillhörande förvaltning af allmänna medel syntes något hinder, å nämnda Kontors sida, destomindre skola förekomma, som de omständliga utdrag af detta verks räkenskaper, hvilka för hvarje år, så snart hufvudboken är afsiutad, från trycket utgifvas, förmodades innefatta alla erforderliga uppgifter och upplysningar med hänsigt till redovisningen för de under Riksgälds-kontorets förvaltning ställda medel, hvilkas in - 172 Expeditions-Utskottels Förslag till underd. Skrifvelse, A':o 9S. tagande i Rikshufvudboken kunde ifrågakomma; men om nyssberörda räkenskaps-utdrag funnes i ett eller annat hänseende icke fullt upplysande, kunde för sådant ändamål Riksgälds-kontorets hufvudböcker, jemte öfriga hos detta verk befintliga räkenskaper, på lämpliga tider, och då desamma för göromålens gång inom verket icke erfordrades, hållas vederbörande tjenstemän i Riksboksluts-kohtoret tillhanda.
Utlåtand »innehåller visserligen fle’re momenter, meni är likväl icke mer än &n punkt, och milt fulslag till proposition står således icke i sifrid med beslutet att punktvis pröfva Utlåtancuet. Den 2g S ep I e m lie r. 163» w. fl., hvilka tillstyrkanden genom Herr Hjertås förslag äfven skulle blifva förbigångne. Herr Bråkenhjelm , Pehr Reinhold: Örn jag icke bedrager jfig, tror jag mig hafva utfunnit ett mede^ att slippa med en votering. Utskottet har, pag. io5, i första Betänkandet tillstyrkt, att för närvarande må uppskjutas mcd en sä allmän och vidsträckt förbättring • i LandsStats - Tjenstemännens Löner y soln Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, hvilken, äfven utan antagande af den ifrågflkomne beräkningen af lönerna i Silfver, skulle erfordra ett öka dt årligt anslag till ej rnindre belopp än i53,1%3 R:dr 32 sk. 11 r, É:qo. Om Herr Hjerta tillät, alt detta intogs i Contra-propositionen med tillägg af afsla!g å Utskottets alla särskilda tillstyikandeu rörande LandsStaten, samt med förklaring, att man ville förblifva vid r8ä3 års StatsReglering i denna del, så skulle,''Ja-propositiongn kunna blifva bifall till/ Utskottets Utlåtande i bela iG:de punkteti tillika med BänsNotarierna. j f Herr Hjerta: Det* är just för alt undvika j/ivad Grefve Poss\e ansett vådligt, som jag yrkat, att i Contra-propositionen mätte bestämdt sägas, alt mani förblifver vid 1023 " StatsReglering.
Alla be fackive operationer, fäsom införstrifwande af Silfwer, anstastande af wexlar, genom Utländsk credit m. m. bäta ej. De werka för ögonblicket, men afhjelpa ej det onda. Det rätta ar att ett Lands exporter ökas, och importer minstas. Wärt Land behöfwer nu ingen tillförsel af Spannemäl, och genom förhöjning i Tullen kunna de Handlandes intresie att med denna, för tillfället för osi öfwerflödiga wara, öka listan af importer, för hwik Den is Zebruarii. 499 ka betalningen en gäng stall Mga, och hwarigenom coursen wid sin höjd bibehälles, sill en be-ydelig del förminstas, om icke aldeles förebyggas. Alt hwad jag nu anfört consirmerar mig således i den tankan, att den ifräga warande hemställan lill Hans Kongl. Majit werkeligen nu ar af högsta nöden. Herr Grefwen och Landtmarstalken proponerade, att pä be synnerligen aeda stal Friherre lilamilton och Hans Excellens Grefwe juntti anfört, Ridderstapet och Adeln mätte besluta, att wanda sig till Kongl. Majit med en underdånig hemställan, det mätte Tullen pä Spannemäl som införes förhöjas, samt de öfrige Ständen inbjudas, att i denna underdäniga hemställan instämma. Bifölls. Hans Exccllence Herr Grefwe kuutli trodde att Ridderstapet och Adeln ensam för sin del kunde taga ett sädant beslut, om också de andra Ständen icke deri skulle förena sig. Herr Landtmarstalken hemstälde huruwida Ridderstapet och Adeln serskildt wille med en säda» hemställan wända sig till Hans Kongl. Majit. Herr kälrlman, Otto kreäric, yttrade det han ansäge tillräckligt, ark swara Borgars-Ständet, hos hwilket den förut utfärdade Expeditionen öfwer denna fräga blifwit fördröjd.
Skillnaden wid detta rilfälle lärer allenast wara, at har betalas penningarne nar ssriften ingifwes, men wid Landshöfdinge-Embetet nar Utflaget utfärdas. Herr Grefwen och Landtmarskalken. Min Baron willar sig. Wid Lands-OauLelljerns betalas äfwen Lommunicationer. Friherre 8tael von lkollstein. Fa sa, dä medger jag gerna. Grefwe Amilton, Hxel. Deremot bifaller jag Urffottets förslag. principen at betala insinuations-penningar är origrig. Man börjar med liter och urwidgar smäningom sina extra f^x» maner. För öfrigt bör man göra något afseende derpå, ar, sedan Finland är förloradt, Kammareollegii arbete derigenom minskas. Hans Lxcellencs Herr Grefwe kuutk trodde, at om et Lollegium erhölle denna förmän, borde den tildelas alla. Hans bixcellencs afstyrka e) »58» Den zr Mars. e. m. ej Insinuation-penningarnes bibehällande, men sage gerna at de infördes i aila LolieZier. Friherre l^anneikeim instämde fullkomligen med hans Lxcelience rörande principen, men trodde det wara rädligast, at halla sig wid sjelfwa frägan, som wore endast om Kammar-i-olle^ium. Grefwe Hamilton, ?exel, wille gifwamed sig, för denna afgifts bibehällande, men förbehöll at den ej mätte bewiljas för längre tid än kil nästa Riksdag. Herr Leöerstellt, ^on. Alla Ständers beflul äga ej längre kraft. Wilkoret behöfwer ej göras, men Insinuations penningarne böra bibehallas. Friherre »amilton, Larl, förnyade sin förut gjorda anmärkning. Han hade ingen ting emot at Kammar-coll^ium njöte denna förmän, men önikade, at all inkomst för Embersmän kunde ställas pä ordinarie fot.
Såsom skäl för dessa uti Memorialet gjorda yrkariden, liar Riksdagsmannen Nils Håkansson åberopat, att, sedan för några år tillbaka en allmän Skattläggning å alla Sagar i hans hemort skall blifvit hållen, samt dervid vordet bestämdt, att en tolftedel af såglönen skulle till Kongl. Majit och Kronan erläggas, så hade, enär denna skattläggning kommit till Kandshöfdinge-Eroherets och Kongl. Kainmay-Collegii pröfning, reulan af Sågarna blifvit upphöjd till en tolftedel af hela till: JDen 17 April. tillverkningen, att antingen levereras im natura a visst utsatt ställe, eller ork betalas efter Christianstads Läns Markegangsprts, hvilken skattläggning Riksdagsmannen desto hellre ansåg vara för hög, som på hvarje Grofbladig Sågqvarn ärligen skulle beräknas till 100 tolfter enkla bräder, och det vöre förbudet att såga mera, än det utsatta antalet, samt all öfversågning blifvit förklarad confiscabel, äfvensom att, enär folkmängden, tillika med odlingen, i landet stigit, behöfde nya injölqvarnar anläggas, hvilket likväl ej skulle kunna löna sig å de ställen, der afkastningen endast biefve 20 tunnor i tull, emedan Kongl. Majit och Kronan derstädes Jcomme att i renta undfå en fjerdedel af hela behållningen, eller 5 tunnor, och ägaren med de återstående 15 tunnor icke kunde underhålla qvarnen och dess nödvändiga betjening.
Vid de tillfällen, då Embetsmän eller enskilda personer ega rätt att till embetsverk, domare eller embetsmän insända förseglade handlingar, som med stämpel böra vara försedda, åligger det insändarne att, på sätt 8 § 2 mom. stadgar, sådant fullgöra vid ansvar af böter, motsvarande 25 procent af det felande eller undanhållna stämpelbeloppet, dock ej under 5 R:dr samt skyldighet att ersätta hvad som brister i stämpel. 2:o Domare, Embetsoch Tjenstemän i Kollegier eller andra Verk, Landtmätare, Notarii Publici, liksom hvar och en annan, hvilken vid handlingars emottagande och utfärdande i och för tjenstebefattning antingen underlåter att tillse, det de ingifna handlingarne äro rigtigt med stämpel försedda, eller att de för öfrigt derom gifna föreskrifter äro iakttagna, eller utlemnar sådana handlingar utan stämpel, som med stämpel böra förses, eller dem för ringa stämpel åsätter, eller ock försummar den honom genom denna författning i allmänhet eller isynnerhet uppdragna tillsyn, vare för hvarje gång han, i följd af åtal, blifvit till förbrytelse förvunnen, förfallen till böter, motsvarande 50 procent af det undanhållna stämpelbeloppet, dock ej under 10 R:dr, och ersätte dessutom den Kongl. Maj:t och Kronan tillskyndade förlust. 3:o Allt underslef med stämpelpapper, uppbärande af högre betalning än utsatt är, förfalskning eller annan grof förbrytelse, åtalas vid laga domstol och straffas efter allmän lag. 4:o Agent för utländskt Försäkringsbolag vare ansvarig för behörig stämpel å försäkringshandling, som af honom utlemnas. Beträdes han med underlåtenhet i detta hänseende, skall han böta 25 procent af den undansnillade afgiften, dock ej under 50 R:dr, samt ersätta Kongl. Maj:ts och Kronans förlust. 5:o Den, som utlemnar vexel, hvilken icke blifvit med stämpel behörigen försedd, bote 25 R:dr. 28 Frpedilions-Ulskoltels Förning lill Pikets Ständers und.
Om publikationen af de äldsta delarna, lät försvara sig – det var redan en förgången tid anteckningarna här gällde – blef den oförsvarlig, när den utsträcktes intill den dag i dag, ett långt fonogram af allt Edmond de Goncourt hörde vid middagsbord och på gata, refereradt med en illvilja mot de flesta af samtidens män, för naiv för att vara systematisk eller mördande men det oaktadt föga behaglig. Likasom af den äldre generationen till exempel SainteBeuve skildrats med grof brist på förstånd, kom nu turen till Renan. Otur att just välja till skottafla för öfverlägsenhetens pilar de två mest intelligenta män, detta sekels Frankrike ägt! Till sist blef den gamle mannen med sin mani att anteckna och trycka allt han hörde och förklara det med en föga människoblid psykologi nästan skydd och undviken! Människan är tydligen icke skapad till att ständigt sitta inför en kamera. Det som, trots allt, verkade stort och försonande i dessa memoarer är Edmond de Goncourts öppenhjärtighet. Han biktar om sig själf det största och det minsta, med något af den tro på allts betydelsefullhet, hvilken man känner från utförliga lefnadsteckningar från klosterceller, öfver lif helgade åt Herran och betraktande det minsta »sub specie æternitatis». Hans lif var också helgadt åt en gud, helgadt åt konsten med en lidelsefullhet, en uppslukande passion, som låter oss förlåta mången barnslig vrede och många ensidiga och orättrådiga domslut. Konstnärens kall var för honom en utvald men smärtsam mission, som kräfde offer af lif, hälsa, glädje, för att åstadkomma det ädla och personliga verk, om hvilket han drömt först i samspråk med brodern, kanske mindre af en grubblare och mer af en lycklig konstnärsnatur än han själf, och sedan i de ensamma arbetsstriderna i det tysta huset vid Auteuil. Först och sist kräfde konsten rena händer, det absoluta oberoendet och den absoluta fläckfriheten, glömskan af den tusenstämmige Barnum af reklam och förtal, som är en världsstads press. Så är han aristokraten i de tre stora franska romanförfattarnas klöfverblad. Säkerligen hade han minst ursprunglig poetisk begåfning af de tre.