Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eller är det väl möjligt, alt den värde Den 5 Juni f. m. 125 ledamoten, sorn i sina yttranden ofta ådagalagt upplysning, alltid patriotism, icke inser, att jordbruket skall få mera behållning i samma män, som utgifterna för den högre råntan försvinna. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Då Frih. Ehrenborgh först väckte sitt förslag, understödde jag ideen så vida, att jag ansåg riktigt att komma näringarna till lättnad; men jag hyste åtskilliga scrupler vid förslaget, emedan jag fann svårighet att förena detta fondsystem med Konungens dispositionsrätt öfver g:de hufvudtiteln. Jag vidhåller ännu, att näringarna äro i behof af allmänt understöd derföre, att slaten alltför länge hållit dem under ett förmynderskap och gjort dem beroende af ett ringa rörelsecapitals olyckliga inflytande. Ett återförande till någon jemnlikhet i fördelar mellan capitalister och näringsidkare anser jag nödigt, så att de förra icke uteslutande må kunna anses för innehafvare af det mest lönande näringsfång i samhället, som måste vara förhållandet med ett af lagen bestämdt rörelsecapital och derigenom uppjagad räntefot. Jag har haft tillfälle att uti åtskilliga provinser taga kännedom om tillståndet af vår modernäring, jordbruket, och funnit den allmänneligen i högsta vanmagt. Yi veta , att de af naturen bäst lottade landsträckor ännu förete stora ödemarker, och der välmåga under forntiden funnits, träffas nu endast fattigdom och hopar af statens undsättningstagare. Sannt är väl, alt productionen i vissa orter på de sednare åren blifvit ökad; men detta har skett genom konstlade medel, genom användande af lånade capitaler mot hög ränta, och att sådant icke haft någon förmånlig följd för producenterna, är naturligt. Emedlertid skulle det hafva ett för samhället menligt inflytande, om personer med förmåga af kraftiga näringsföretag skulle sakna medel eller penningar dertill. En sådan saknad skulle, efter min tanka, vara ett våldsamt steg emot landets förkofran; ty följden blefve, att en mängd personer icke kunde utöfva sin förmåga af production, utan att störta sig ytterligare i olycka. Man här sagt, att den dass, sorn med lånade medel sökt uppdrifva sin production, förderfvat sig.
Jtasterades följande; Utdrag af Protoeollet hållet hos Högloft. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm» den i4 Apxil i8a5. S, D. Remitterades till Stats5 och BancoUtskotten: Friherre Wirséns, Gustaf Fredric, Memorial, innefattande svar å Friherre Wrangels och HrThams anmärkningar vid Friherre Wirséns den ii dennes förmiddagen till Utskotten remitterade anförande, i anledning af Friherre Björnstjernas motion, angående erinran till bemålte Utskott, att till RiksSfånden afgifva förslag till grunderne för den blifvande Financeplanen, jemte de af åtskilliga Ledamöter, rörande samma ämne, denne dag meddeldte yttranden. Stats-Utskottet: Grefve Spens’», Carl Gustaf, den xi dennes förmiddagen på bordet lagde motion, angående Utdelning bland Ridderskapets och Adelns nu varande Ledamöter af Ståndets vid Riksdagarne 1815 samt 1817 och 1818 förde Protoeoller* - Dea *4 April* ?ör betryggande af Banco-Yerkets så-* I Den i4 April. 571 Lagutskottet'. Kongl. Maj;ts den 27 sistledne Februari till Riksens Ständer allåtne samt den 11 dennes förmiddagen på bordet lagde Nådiga Skrif. Veise, angående Förordningen af den t Juna 1819, oin sättet huru förfaras skall med sådana personers anhållande och tilltalande, hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade Rikena Sverige och Norrige, samt derefter afvika till dtet andra. Ut supra^ S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande fråh nedannämnde Utskott inkomne samt den 7 dennes eftermiddagen på bordtet lagd® Memorial och Utlåtanden' Från Lag-Utjkottet: Af den i o sistlidne Martu*.
Då tog han Bertas porträtt, som stod på hans skrifbord, och stirrade så länge på det vackra ansigtet och upphettade sin fantasi med kärleksbilder, att han slutligen lyckades inbilla sig sjelf, att han älskade henne så högt, att han för hennes skull kunde försaka allt, som hittills varit honom dyrbart. Om Berta märkte hans nedslagenhet, låtsade hon åtminstone icke derom. Hon var blott ännu ömmare och efterhängsnare än vanligt, bedårade honom med sin skönhet, uppeldade hans passion och lyckades så småningom att bortjaga molnet från hans panna och få honom till sin lydige slaf igen. De började nu att ofta gå på teatern, och till Melchers stora glädje var Berta road häraf. Hon följde honom på hans favoritoperor, hon hörde på de sjungande med mycket intresse och kritiserade och fördömde deras prestationer med en tvärsäkerhet, som en rutinerad recensent kunnat afundas henne. Men ibland då Melcher, hänförd af en skön stämning i sången, af en tongång i orkestern, af någon af dessa musikaliska finesser, som smeka ett känsligt öra, vände sig till sin hustru, för att hos henne finna sympati i sin förtjusning, fick han se henne sitta der kall och uttryckslös, liksom döfstum för den skönhet, som hänryckte honom. Då kände han hur det plötsligen blef iskallt omkring hans hjerta, och vännens ord: »med halfva din själ skall du blifva en främling för din hustru» ljödo på nytt för honom. Efter dylika teateraftnar var han alltid tyst och nedstämd, ända tills Berta ånyo lyckades fängsla hans fantasi och bortjaga de mörka stämningarna med kärlekens solsken. Det förekom nästan aldrig några konflikter, några yttre strider i deras äktenskapliga lif. Ingen af dem hade med ord vidrört detta farliga brandämne – musiken; ingen af dem vågade öppet tala om hvad de kände och tänkte dervidlag. Berta aktade sig för att högt säga, att hon afskydde hans musikaliska begåfning – hon visste, att hon genom ett dylikt yttrande skulle förlora mycket af sin magt – och Melcher vågade icke omtala för sin hustru hvad han beständigt tänkte: att utan musik skulle han i längden ej kunna lefva.
På gjord framställning af Bancö-Utskottet, i afseende på den ordning, hvaruti ledigheter emellan Riksdagarna af Directeurer och Suppleanter vid Låne-Contoiren. skola åter tillsättas, hafva de respective Piiks-Stånden förordnat.: 1:0 Ridderskapet och Adeln: att, om någon ibland dem, som vid hvarje Riksdag varda af Ridderskapet och Adeln utsedde till Directeurer och Suppleanter vid Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö, skulle, före nästföljande Riksdags början, med döden afgå, eller genom laga förfall sättas ur stånd att detta uppdrag bestrida, Riddarhus - Eanco-Vtskottets Memorial N.-o 148. Direclionen, tillika med Ridderskapets och Adelns Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret, då genast gå i författning om nytt val i den afgånglie Suppleantens ställe. (Enligt Ståndets Protocolls-Utdrag af den i3 Mars 1829.) 2:0 Preste-Ståndet: att, i händelse någon af dem, som till Directeurer eller Suppleanter vid Låne-Conloiren blifvit valde, med döden afgå, eller genom laga förfall sättas utur stånd att uppdraget bestrida, bör, från det LåneContoir, hvarest bristen uppkommit, sådant anmälas hos Banco-Fullmäglige, hvarefter Ståndets Ledamöter inberätta förhållandet till Ståndets Cancellie-Direction, som genast har att gå i författning om nytt val i den afgångne Suppleantens ställe. (Enligt Protocolls-Utdrag den 11 Mars 182g, i likhet med fattadt beslut den 12 December 1823.) 3:o Borgare-Ståndet: att, då emellan Riksdagarna ledigheter sig yppa af Directeurer eller deras Suppleanter vid Låne-Contoiren, bör med återbesättandet förhållas på sätt uti 3:dje §. af Låne-Contoirs-Reglementet af år 1823, för
Hon utför allt just som han föreskrifvit det, sätter sig, lätt som en liten fågel, på yttersta kanten af stolen och tiger. – Nej, kom närmare, Esther. Jag vill gärna tala med dig en stund. Har du tid att stanna? – Ja – säger hon, förvånad, i det hon mekaniskt efterkommer hans befallning. – Men – men etatsrådet skall ju bort? – Om du stannar hos mig, går jag icke bort. Hon kryper några tum längre upp i stolen, men hennes min är ännu tvekande: – De, som gladt sig åt att få se er, komma nog att sakna er mycket. – Nej då. De bry sig icke ett grand om mig. – Det vore underligt. Men det är nog icke så, som ni säger. – Hvarför kan ni icke tro människorna om godt? – Jag har sällan haft anledning till det – Men dig tror jag om allt godt, Esther. Hennes ansikte lyser upp, men så blir hon åter allvarsam, sitter en stund och stirrar fundersamt in i elden, säger så plötsligt: – Nej, ni skall icke tro mig om godt – det förtjänar jag visst icke. Tonfallet är vemodigt, och orden tyckas vara resultat af en grundlig själfpröfning. Han småler och tar hennes hand, som ligger och glänser i hennes sköte. – Håller du af mig en smula? frågar han, med rösten vek. – Ja – då – men jag skulle vilja visa det – på ett bättre sätt – Hur har du tänkt dig det? – Jo – säger hon efter att ha funderat en stund – jag skulle önska, att jag kunde – gå alla ärenden åt er – hålla allting i ordning – alltid veta hvad ni tycker om och alltid tänka på er och – Var det någonting mera? – Ja – men det törs jag icke säga. – Å, var inte blyg nu! Hvad var det? – Jo, jag skulle så gärna jag skulle bli så lycklig, om – om etatsrådet någon gång hade tid att tala med mig om Gud! Det kommer öfver honom en nästan andaktsfull rörelse, och hans ögon tåras. Han känner det, som om en jungfruligt ren själ blottat sig för honom i dessa ord. Allt hvad hon hittills känt djupast, varmast och starkast har för henne rymts i ett samtal om Gud – med de orden har hon lagt minnet om sin första kärlek för hans fötter.
Vid denna frågas besvarande måste man taga denna den nyare tidens lefnadsbehof i öfvervägande, hvilka uppdrifvit arbetet till den höjd, att då man tillförene allönade en dräng med värdet af högst 3 tunnor säd, så fordras nu värdet af 11 eller 12 tunnor, och tjenstepigans lön i samma proportion, af hvilket i förening med grundskatten och mångfaldiga andra onera, måste utpressas ur deu sedan långliga tider hardt ansträngda och sugna kronoskatte-jorden, innan någon möjlighet blir alt tänka på föda åt dessa arbetare i förening med skalte-innehafvarens, dess hustru och barn. Denna förhöjning saramanräkuadt öfver hela landets kronoskalte-hemman, skal! säkerligen uppgå till eli vida högre belopp än sjelfva grundskatten, och arbetarens fordringar lära icke nedsättas, hvad de icke komma alt stiga. Då grundräntan upphör, så blir detta icke någon egentlig inkomst eiler gåfva för nuvarande räntegifvare af kronoskalte-hemman, emedan samma valuta i alla fall måste utgifvas såsom förhöjda löner åt nutidens arbetare, och hvilket förhöjda lönebelopp föregående äldre tiders skatteegare fått behålla, och således lättare kunnat uthärda grundskattens albördande. Det klefve så mycket mindre en gåfva eller inkomst på bekostnad af frälseinnehafvarens rätt, sorn kronoskatte-jorden sedan förflutna tider ända intill nu nödgats utsugas nära till det yttersta, för att kunna utgöra den tryckande grundskatten. Frälsejorden har deremot sedan förflutna tider sin kraft och friska bör - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 551 dighet lill godo och dess innehafvare, fortfarande i sin goda rätt, kan väl icke missunna den förut hårdt tryckta skalteinnehafvaren, ifall Staten efterskänkte grundskatten och ställde skattejords-innehafvaren i samma fördelaktiga ställning, som frälsemannen sjelf. Huru tryckande grundskatten är, kan äfven ses deraf, att det gifves landsorter med en svagare natur, der hela sträckor fordom hördig odalåker befunnits så utsugen, att dea af skaUemän blifvit öfvergifven, såsom icke mera lönande alt beså.
Landtm., huruvida det kan anses fullt öfverensstämmande med Ridd.Ordn., att delta val sker annorlunda än 33 §:n föreskrifver. Frih. Gede r st röm: Jag förnyar hvad jag nyss hade äran säga. Jag tror, att det rätta sättet och det sätt som öfverensstämmer med 33 §:n Ridd.Ordn, är, att antalet ledamöter, som till hvartdera contoret skall väljas, och hvaraf en skall blifva ordinarie och en suppleant, uppföres utan rubrik, och alt de flesta rösterna bestämma emellan de tvänne personer, som blifva utsedde. Jag tror icke något annat sätt vara lämpligt. Hr af Uhr, Gustaf: Jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att i händelse R. o. Ad. beslutar att verkställa valet såsom Hr Frih. o. Landtm, föreslagit, kunna de, som skola sitta vid bordet, för att anteckna de personer, på hvilka rösterna falla, icke med redighet göra denna anteckning på annat sätt, än att de hafva 4 särskilda anteckningslistor, nemi. en för directeuren i Götheborgs contor, en för suppleanten derstädes, en för directeuren i Malmö contor och eu för suppleanten i samma contor. Jag kan icke se huru de kunna hafva reda på de valda, utan att hvar och en förer 4 särskilda listor.
Nej, lofva mig att reda i skogen min griftl skola träden skugga drottningens lägerstad, som göms, när hösten kommer, af gulnade blad, tills vårvind sopar bort dem och strålande sol ur töande drifva väcker sippa och violh) — Och konungen han kysste den bleknande mund; och trötta ögon sjönko tillhopa i blund. Igenom öppna fönstret doftade lind, och den dödas änne smektes af örtagårdsvind. Men konungen han glömde hennes sista ord: i skumma borgkapellet hon vigdes till jord, och blystöpt kista sänktes i stensarkofag, å hvilken mästarhänder mejslat ut hennes drag. Der och och och låg hon blek genom målad munkarne de rökverksångor i marmor; och orgelen ljöd, ruta föll qvällsolens glöd, sjöngo både messa och psalm, fylde koret med qvalm. — Der låg hon blek i marmor. Men tiden den giek, och sekel följde sekel i vexlande skick. Den stolta kungaborgen sjönk i ruin, och öfver ödcmnrar klängde murgrön och vin. * Ur den i dagarne utkomna: andra dikter af Edvard Fredin. Vår Daniel och Det var tre qvinnor, som här mist det käraste de egt: sonen, brodern, den trolofvade. Han var så ung, så lefnadsglad och full af förhoppningar. Snart skulle de ha förenats för lifvet, de unga tu. Hvilka luftslott hade de ej byggt, huru lyckliga skulle de ej blifvit allesammans! Hans lycka var ju äfven moderns och systerns. Han var så tålig, så hoppfull under sin sjukdom. » A c k jag blir snart frisk », sade han ofta, och så jollrade han som ett barn med fästmön, om huru de skulle ha det i sitt blifvande hem, om huru det rummet och det skulle vara inredt, huru han skulle längta hem till henne från det långa och ansträngande dagsarbetet på kontoret, huru hon skulle sitta bredvid honom med sitt handarbete, när han om aftnarne sysslade vid skrifbordet eller läste högt ur någon god bok.
Underlåta Fullmägtige, at ivid någon t: äga af wigt höra LommissLi-iarot, hwars strifreliga utlåtande därom bör Fnllmägliges > rotocoil biläggas, eller åsidosätta Fullmägtige den noga rilfyn, som dem aligger,- at Lunco-Merker efter k-incoOrdningarna och den anragne Arbets-merhoden blifwer förwaltadc: förhalles med deras ansvarighet i hwarje af Vesta fall pä sätt i §. z. omförmäles, §- 7. Reser Fullmagtig bort, utan behörig ffedd anmälan hos Ordföranden, eller han eiler Ordföranden uran med öfrige Fullmägtige gjord öfwerenskommelse, och derigenom försummar sammanträde, eiler annorledes afhaller sig fran FnUmä tiges sammankomster, uran at äga och tilkännaqifwa Laggiltigt förfall, ware han för hwarie förfnmmadt sammanträde förfallen til ro N:ds böter, svin afdragas Arfwvdet och tilfalla Lanouens Armböstemedel. §. 8- Fatta Fnllmägtige bcflut, dä icke 4 af deras fulla antal är närvarande, eller genom sturen votering , uran at hwar och en til ?rotocollet kunnat yttra sin mening, eller hindras någon at wid underdäniga LxpeNitioner til Kongl. Majit bifoga sin sarflildta mening, derest Langens hemligheter derigenom - 6z6 Den 14 Maro. e. m. igenom icke röjas, åge samma answar rum och förfares pa satt i z §. stadgadt är; och stall i detza och alla anora fall, den som sig icke til 8rotocollet ytirat, anses hafwa bejakat kluralitewns beflut. §. 9. Förbryter
Det af Utskottet afgifna förslag till förändring af denna §, har blifvit af Borgareoch Bonde-ständen obetingadt bifallet. Ridderskapet och A åsin har godkänt Utskottets förslag i hufvudsak, eller att mantalsoell skattskrifningar på landet hädanefter skola förrättas sockn evis, men för sin del åt 2 mom.• i § gifvit följande, från den af Utskottet föreslagna, afvikande lydelse: »(Mantalsoch skattskrifning förrättas inom hvarje stad eller socken; dock må flera socknar förena sig om gemensam mantalsoch skattskrifning.» Slutligen har Preste-ståndet återremitterat Utskottets förslag, till följd af framställda yrkanden dels derom, att samma förslag måtte helt och hållet ogillas, såsom onödigt och ledande till ökadt besvär för de embetsman, sorn skola vara vid mantalsoch skattskrifningarne tillstädes, dels oek derom, att, med antagande af hvarje socken såsom särskild mantalsoch skattskrifnings-krefs» det antingen matte fä bero på Konungens Befallningshafvande, att föreskrifva flera socknars sammanförande till gemensamt mantalsoch skaftskrifnings-distrikt, der sådant utan olägenhet kunde ske, eller ock uppdragas rättighet ät häradsskrifvare]!, att föreslå gemensam mantalsoch skattskrifning för flera, inom visst afstånd från förrättnings-stället belägna socknar. Enär ej blott Borgareoch Bonde-stånden, utan äfven Ridderskapet och Adeln godkänt Utskottets förslag, såväl derutinnan, att, på landet, soeknarne hädanefter skola utgöra särskilda mantalsoch skattskrif]]ings-kretsar, som äfven i det afseendet, att det endast må bero på socknarne sjelfva, att ingå förening med andra oin gemensam mantalsoch skattskrifning, så lärer frågan i bägge dessa hänseenden, hvilken endast är af reglementarisk natur,. vara genom tre Stånds beslut afgjord.
I nästa ögonblick hade Krysanteus ilat till sin sons hjelp. Med möda lyckades han befria Clemens ur pelarmannens händer. Simon uppgaf ett ursinnigt rop, när han igenkände sin nye motståndare. Han reste sig på sina genom den oupphörliga knäböjningen vanformade ben. Blodet rann ur hans intryckta öga; det andra tycktes spruta lågor. Det började nu emellan Krysanteus och pelarmannen en långvarig brottning, hvarunder denne sednare utvecklade hela styrkan hos en vansinnig, som befinner sig i ett tillstånd af raseri. Lampan blef nedstött, och de kämpande omgåfvos af mörker på sin trånga valplats. Krysanteus lyckades förflytta striden från grottan till platsen derutanför, och här segrade slutligen hans från ungdomen genom gymnastiska öfningar utvecklade styrka. Men segern var icke afgjord, sålänge Simon ännu kunde röra sina lemmar. Hans ögonmärke under striden var motståndarens strupe, och han hade lyckats att få ett tag omkring denne, när Krysanteus ändtligen trängde sin ohygglige fiende mot stadsmuren och med en våldsam stöt mot dess stenar krossade hans hufvud. Simon föll, ett blodigt lik, till hans fötter. Clemens hade under striden återvunnit sitt medvetande. När Krysanteus med svettdrypande panna vände sig bort ifrån sin slagne fiende, såg han ynglingens hvita kiton fladdra för vinden utanför öppningen till grottan. Förvirrad och skälfvande af förskräckelse hade Clemens åskådat den i hans grannskap utkämpade striden mellan tvenne i mörkret oredigt skymtande gestalter, som för hans inbillning antogo jettestorlek och vidunderliga former. Det vilda skratt och det välbekanta lama ragschu gojim, som det mordiska helgonet utstötte, när det lyckats få tag om sin motståndares strupe, öfvertygade Clemens, att den ene af kämparne var Simon, och påminde honom, tillika med den smärta, han kände i sin hals, om det ohyggliga uppträdet i grottan, och om den dödsfara, hvari han nyss sväfvat. Fasan kom hans blod att stelna.
Emedlertid, och till undanrödjande af berörde binder, har Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 3o November nästlidet år, förordnat, alt nya statens tillämpning i hela dess vidd skulle med detta års början vidtaga, och att hvad för den öfverflödiga personalens aflönande erfordrades, skulle utgå af 3:dje Hufvud-Titelns besparingar med tillsammans 1,4c>3 R:dr 24 sk., jemte derunder beräknade i4» tumior spanmål. Framställning är väl nu gjord om öfverflyttning lill Allmänna In - St ats-Vt skottas Utl. No Ri. 5 dragningsstaten äfven af nyssnämnde belopp; men då denna tillökade utgift kunnat ■ undvikas, om regleringen lått successive bringas till verkställighet, kan Utskottet icke tillstyrka den ifrågakomne öfverflyttningen. 3:o Sedan, genom vidtagen reglering, den förut med lngenieurCorpsen förenade Fällmätnings-Brigaden derifrån blifvit skiljd, för att för sig utgöra en serskild Corps på stat, under namn af Topografiska Corpsen, liar Ingenieur-Gorpsens stat 31,388 R:dr 8 sk., med ai3a tunnor spanmål derunder, blifvit minskad med Topografiska Corpsens derifrån flyttade Uh ner och arfvoden. Denna senare Corpsens stat, sådan den nu blifvit upp rättad, uppgår till en summa af n,55o R:dr, jemte derunder beräknade 676 tunnor spanmål; hvaremot Ingenieur-Corpseus stat upptager 2 1,535 R:dr 8 sk. med i3y6 tunnor spanmål derunder; och visar sig således, vid jemföring af i83o års Riks-Slatsanslag för Ingenieur-Corpsen med dessa summors sammanslagna belopp, nemligen spanmål under lonérne 2o5a tunnor och contant 33,o85 R:dr 8 sk., en besparing af 8o tunnor spanmål »nen en tillökning i contant af 1697 E;dr.
Vid förenämnde motion finnas fogade följande, i anledning deraf af gifna, yttranden, nemligen: a) af Herr Rosenblad, Bernhard, som, med förbigående af sjelfva motionen, önskar, att Postverket måtte förbättras och tili paket-inrättning utsträckas; b~) af Herr Peyron, Gustaf Abraham, som afstyrker motionen, af det skäl, att han anser densamma åsyfta en omskapning af de grunder, hvarå Post-inrättningen nu hvilar, som, efter hvad de förut i ämnet utan framgång gjorde undersökningar visat, vore omöjlig att tillvägabringa; c) af Herr von Hartmansdorff, August, som äfven afstyrker förslaget, emedan detsamma, enligt bans förmenande, förorsakat England, i hvilket land detta förslag är antaget, en förlust af flera milioner; och dd) af Herr Bergenstråle, Clas Gabriel, hvilken hufvudsakligen bestrider den del af motionen, sora föreslår, att Gästgifvare skulle mottaga bref att dem vidare fortskaffa, på grund deraf, att minst hälften af Gästgifvarne inom landet icke kunna skrifva. 2:o Från Wallo fl. Borgare-Ståndet: a) af Herr Morsing, M. T., som hemställer, att brefporto inom Riket må nedsättas a5 procent af hvad det nu är, och att porto för brefvexling till och ifrån utlandet återställes till hvad det var före sista förhöjningen ; och U) af Herr Halling, C. C., som föreslår, att den bevillning, som, under namn af postmedel, utgår, mätte fortfara till oförändradt belopp, såsom i allmänhet oöfverklagad, och blifvande öfverskott derå, hädanefter som hittills, användas till förbättring och utvidgning af postoch andra eommunicationer; hvarvid Herr Wcern yttrat, att postporto för utländska bref i allmänhet, såsom nog dyrt, öfverklagas.
Stängsel kring hela egendomen, dels af plank, dels af staket 29,650: — Anläggning af vägar, broar och trummor samt dikning 4,963: 50. Bergsprängning och planering 17,877: 50. Portvaktsbyggnäd med grindar och uthus 17,641: — Nattvakter, bränsle för värmeapparaten under arbetstiden m. m 2,800: — Transport: 827,314: 58. — 55 — Transport: 827,314: 58. Arfvode till arkitekt, tillsyningsman och räkenskapsförare under de 6 år byggnadsarbetet fortgått 16,000: — Ofverarbeten och andra opåräknade utgifter 12,370: 17. Summa Runt R:dr 855,684: 75. Anslag och andra inkomster: Anslag vid 1853—1854 årens riksdag 337,500: — » » 1856—1858 » » 315,000: — » » 1859-1860 » » 181,000: — Hyror, arrenden, försäljningsbeloppet för åtskilliga gamla byggnader och effekter ’ 9,814: 58. Beloppet, hvarmed inkomsterna understigit utgifterna, 12,370: 17. Summa Ruut R:dr 855,684: 75. Hvad deremot angår utgifterna för hospitalets utredning, lära nästsammanträdande Revisorer icke underlåta att derom, vid granskning af 1861 års-räkenskaper, lemna upplysning, hvadan nuvarande Revisorer anse sig endast böra, med förbigående af de i sammanhang härmed stående detaljer, uppgifva beloppet af utredningskostnaderna, som uppgått till 48,649 R;dr 27 öre. Närmaste inseendet och styrelsen öfver denna sjukvårdsanstalt är, jemlikt Kongl. Majis nådigair beslut den 24 Februari 1860, anförtrodt åt ofvanomförmälda Direktion, bestående af Ofverståthållaren, såsom ordförande, och fem ledamöter, hvilka, på förslag af'