Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke annat än yttra min tillfreds ställelse deröfver, att föregående talare instämt uti den af mig i ämnet yttrade åsigt och att således det mundtliga ordet denna gång befunnits hafva kraftigare verkan, än det tryckta. Ifrågavarande förhållande finnes nemligen anmärkt i det af K. KammarHätten i ämnet afgifne utlåtande, hvilket varit för Utsk:t tillgängligt. Hr Stuart: Då jag inom komitéen tillhört den plura litet, som föreslagit den §, hvarom nu är fråga, anser jag mig böra, såsom skäl för min åsigt i detta fall, anföra, att jag ansett mig ega anledning befara både betydligt uppehåll och flera andra olägenheter, som skulle kunna förorsakas, i fall en mängd personer under tax:s-förrättningen vore berättigade att genast på stället önska upplysningar om de dem påförda bev:safgifter. Mig synes nemligen att man har allt skäl befara, det förrättningen derigenom allt för mycket skulle komma att hindras uti sina göromål. Komitéens pluralitet ansåg så mycket lämpligare, att det vilkor, den föreslagna § innehåller, fastades vid den i detta fall meddelade rättighet att erhålla upplysningar, som de skattskyldige beredts den stora förmånen att inom fjorton dagar, sedan tax:s-förrättningen blifvit afslutad, i stad hos magistraten och på landet hos pastor, taga kännedom om församlingsvis utskrifna utdrag af komitéens protokoll, utvisande alla af komitéen beslutade förändringar uti och tillägg till beredningens afgifna förslag, så att de skattskyldige alltid skulle kunna i behörig ordning anmäla och fullfölja sina klagomål öfver tax:s-komitéens tillgöranden.
Sven fyllde sina fem är dagen därpå, och att dräkten skulle bli färdig, var minst sagdt lika angeläget för henne som för barnet, hvars käraste födelsedagsgåfva den skulle blifva. 1 kakelugnen knastrade en brasa, och rummet var så väl ombonadt med mattor, fönsterdynor och dubbelgardiner, att ingen vindpust kunde tränga in. Dörrarna till matsal, sängkammare och förmak stodo öppna, och hon tänkte, när hon lät blicken falla pä den komfort och lyx, som omgåfvo henne, r f e s s att det ej var mänga, som hade det bättre än hon själf. Såg hon tillbaka på sitt lif, hade det väl haft sina stormar; men nu mot aftonen hade vågorna lagt sig, och dagarna försvunuo likt en solbeglänst ström i sakta lopp mot det oändliga. Egentligen var hon ingen inåtvänd reflekterande natur, som stort tänkte öfver hvad som varit eller komma skulle, ty det fanns så mycket, som upptog hennes tid och tankar, att hon ej hann med mera. Hennes eget lifs historia låg väl bakom henne, men nu lefde hon om den hos sina barn, hvilkas sorger och glädjeämnen hon gjort till sina. Själf hade hon varit olycklig i sitt äktenskap, och om hon också ej varit utan skuld, hade hon dock haft allt skäl att beklaga sig. Äfven detta var liksom nivelleradt af tidens utplånande hand, och det enda hon kände, när hon såg upp till mannens bild — det stora oljemålade porträttet öfver soffan — var en stilla tacksamhet öfver att vara fri frän ekonomiskt oberoende. Så bunden som hon varit af en annans vilja och nycker, kunde hon ej annat än glädjas öfver den fullkomliga handlingsfrihet hon nu ägde och som förde med sig möjligheten att i allt rikare mått förvärfva tacksamhet och kärlek från barn och barnbarn, hvilkas hjälp, tröst, glädjekälla och jordiska försyn hon var. Så lycklig hade hon heller aldrig känt sig som på gamla dar, då hon i lugn och ro kunde göra hvad hon ville och ägna alla sina tankar åt det ljufva bestyret att vara mormor — vördad, afhållen och beundrad af små och stora inom den talrika familjekretsen.
Den lilla lifliga, men något veka dottern Zelma visade redan från tidiga barndomsår lust o c h fallenhet för läsning, jämte det att hon helst af allt höll skola m e d sina dockor. Detta väckte föräldrarnes uppmärksamhet på gryende anlag, som borde utvecklas, hvarför de beslöto att låta henne förberedas för lärarinnekallet. » Kanske skall Gud på den vägen låta henne blifva till gagn i världen, » tänkte modern o c h fogade sig i nödvändigheten att lämna ifrån sig den lillas uppfostran. I denna afsikt sändes hon till hufvudstaden, där hon i en berömd flickskola tog de första stegen på kunskapens väg. Efter några års arbete hade hon afslutat skolkursen, hvilken hon dock ytterligare utvidgade genom trägna själfstudier, och slutligen, under ett längre vistande i Frankrike, genom språklektioner för den berömde professor Aubin i Tours. Under sin vistelse bland främlingar vann hon ock en mera omfattande blick på tidens kraf i allmänhet. Den enkla landtflickan förvärfvade vanan att umgås i finare sällskapskretsar och där röra sig m e d en lätthet, som under hennes kommande lif blef henne till mycket gagn. Vid 20 års ålder erhöll hon sin första själfständiga plats hos öfverste Munchs i Jönköping, som lärarinna för deras enda dotter, nuvaSTOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. rande prinsessan Bernadotte. I detta h e m omfattades hon m e d stor välvilja, hvarför hon ock med starka band, som aldrig slappats, kände sig fästad v i d detsamma. Sedan hon 1875 slutat sin uppgift här har hon, m e d undantag af en kortare tid hos landshöfding Edelstams i Kalmar, httfvudsakligen hafc sin verk-amhet inom v o n Essenska familjerna i Västergötland. Det har således förunnats henne att alltjämt, mer än de flesta lärarinnor, lefva i yttre lyckliga förhållanden och omfattas med kärlek och förtroende så väl af de unga, som varit lämnade åt hennes ledning, som af deras föräldrar, af hvilka hon mera räknats såsom tillhörande familjen än såsom utomstående.
I anledning af detta yttrande, och vid jemförelse emellan nu varande lid då Gensdarmer åtfölja fångar, och fordna lyckliga tider, då ofta endast en liten bondgosse, midt i mörka nättén, genom stora skogar forslade 5 a 6 stycken arrestanter utan att någon af dem rymde, tager jag mig friheten förklara, att jag inom mig är fullkomligen öfvertygad, att de täta rymningar och fångars lössläppamle, i senare tider skedt med vederbörandes samtycke, på det Styrelsen skulle få någon anledning att å nyo för Rikets Höglofliga Ständer framlägga denna mensklighelen sårande Proposition. Den 3 F e b r u a r ii e. m. ao3 Då man vid denna Riksdag varit mycket villig att bortskänka de hemmavarande Committenternes Egendom, så bör man åtminstone undvika att uppoffra de känslor af mensklighet, hvilka de i arf mottagit af sina förfäder. Herr Lefren: Det har handt den siste Talaren, hvad som alltid händer när man känner sig banqueroute på skäl, att man går in på personaliteter. Man har tagit frågan från en philantropisk synpunkt. Jag vill äfven medgifva detta, och följa exemplet. Man har, i stället för att vilja medge möjligheten att få skjuta på en rymmande missdådare, hänvisat till de medel, som lagen tillåter. Deraf följer, att man skulle begagna tor turen emot sådane personer, på det de icke måtte rymma: så kallar jag de hårdare fängslen, som lägga brottslingen i bojor. Jag tror icke, att i en sådan alfvarsam fråga som denna, man görrätt att söka suppositioner i representanternas personlighet. Här är icke mera fråga om ministere och opposition, och man slår förgäfves dessa dunster för folkets ögon; det låter icke skräma sig af sådant snack. Herr Rosenqvist: Den sista värde ta laren har yttrat: ”att jag är banqueroute på skäl:” Den 3 F e b r u o r i i e. rn.
Om man nu skulle förbise detta ovanliga och kanske icke så alldeles rätlsenliga sätt att beskatta en del medlemmar i Svenska samhället, så borde väl åtminstone Utsk. då hafva hafva sagt, Den 14 Juni. 61 huru de ifrågavar:de priviligierade hemmansägarne skulle hafva fatta l sitt beslut öfver de andras framtida öde. Det är icke sagdt huruvida de skola socknevis besluta detta eller huruvida de skola besluta enligt de distrikter i hvilka Landshm kan finna för godt ali inrätta fjerdingsmanna-distrikterna. Om vederbönde Landshtr finna för godt bestämma för flera socknar gemensamt, eller för delar af socknen, eller för en euda socken, del vet man icke, ty det har författningen icke bestämt. Skulle det då blifva dessa af Landshme bestämda fjerdingsmannadislrikler, som skulle stadga huruvida de öfriga inom distriktet boende personerna af en annan kategori, skulle deltaga med dem i fjerdingsmannabeslyret, eller skulle det blifva de inom socknarne bosatte hemmansinnehafvare, som skulle afgöra det genom röstpluralitet öfver de andra; derom (einnar icke heller författningen uplysning. Jag tror mig således hafva visat alt författningen lill sin grund är orättvis, och lill sitt utförande onödig, och vid sådant förhållande får jag förnya min anhållan om afslag å ifrågavarande betänk. Frih. Stjernstedt Aug. Wilh.: Då denna fråga förra gången förevar, talade jag för Utsk:s betänk., enär jag ansåg billigheten fordra, att all jord skulle deltaga i dessa onus, men del var under den uttryckliga förutsättning att, då della bestyr blifvit förklaradt vara af komunal beskaffenhet, all jord deruti skulle deltaga. När nu Utsk. funnit lämpligt att frångå denna princip genom att undantaga boställen, så finnes det skäl icke numera för handen hvarför jag kan bifalla den af Utsk. i detta betänk, föreslagna åtgärd. Jag tror lika med Gr.
Föredrogs ånyo protokolls-utdrag från Höglojl. och Adeln Nio 127, med tillkännagifvande, att Ridderskapet och Adeln för sin del beslutat, att en ny, af 500 exemplar bestående, upplaga af lagberedningens förslag lill straffbalk, lag om verkställighet af fängelsestraff, författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall samt de förändringar i grundlag, som lagberedningen ansett blifva nödiga, om den föreslagna nya strafflagen antoges, jemte samtliga till dessa förslag hörande motiver och lagberedningens protokoll af den 25 November 1844 med dervid fogade reservationer, äfvensom de Statsrådets oell högsta domstolens protokoller, som åtföljt Kongl. Majts vid sednaste riksdag till Rikets Ständer aflåtne nådiga propositioner om antagande af ny strafflag och angående lag om verkställighet af fängelse-straff borde genom Expeditions-utskottets försorg och på bekostnad af de till riksdags-utgifternas bestridande anvisade medel tryckas in qvarto samt att dervid de af Kongl. Majit vid sista och innevarande riksdag föreslagna förändringar i lagberedningens ofvanberörde förslag borde anmärkas, i hvilket beslut öfrige Riks-stånden inbjödos att deltaga. Denna inbjudning, såsom föga skiljaktig' från Preste-ståndets beslut, men ledande lill mera fullständighet och bestämhet,' fann ståndet för godt antaga. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Banko-utskottets nedannämnda utlåtanden och memorialer fattade ståndet beslut som följer: Nio 32, i anledning af återremiss af utskottets utlåtande Nio 12. Lades till handlingarna. Nio 33, i anledning af mjölnaren Isak Forssells ansökning om eftergift af straffränta samt rätlegångs-kostnads ersättning till banko-diskon tverket. Bifölls. Nio 34, i anledning af kommerse-rådet B. H. Santesons ansökning om eftergift af öfverräntan af åtskilliga diskontlån. N:o 35, i anledning af vaklmästarnes vid banko-diskontverket ansökning om löa-förhöjuing.
Då emellertid Utskottets yttrande i denna del blifvit af öfriga trenne RiksStånd godkändt, kan återremissen, emot 69:de § Regeringsformen och 75:te § Riksdagsordningen, icke till vidare åtgärd föranleda, hvilket Utskottet skolat för Borgare-Ståndet anmäla. 7:0. 43:dje punkten mom. a), deruti Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte för år 1867 bevilja ett extra anslag å 50,000 R:dr till aflöning åt instruktörer vid de i behörig ordning bildade skarpskytteföreningarne, är godkänd af tvänne Riks-Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden bestämt ifrågavarande anslag till 60,000 R:dr; och får i anledning häraf Utskottet, för frågans afgörande genom votering, föreslå följande proposition: »Den som vill, att Rikets Ständer för år 1867 anvisa till aflöning åt instruktörer vid de i behörig ordning bildade skarpskytteföreningarne ett extra anslag af 50,000 R:dr, — röstar Ja; Stats-Utskottets Memorial N:o 69. 5 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer för omförmälda ändamål anvisat ett extra anslag af 60,000 R:dr.» 8:o.
213 samtliga embetsverk, myndigheter samt embetsoch tjensteman, å andra sidan, då omständigheterna det medgifva, expediera sina beslut genom resolution tecknad å handlingatne. Jag anhåller vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott. Stockholm den 15 November 1865. Curry Treffenberg. N:o 106. Af Herr Treffenberg, Curry, om befrielse från åtskilliga Läns-slyrelserna nu åliggande göromål. Uti en annan af mig väckt motion har jag utförligare utvecklat de skäl, hvarför jag anser lagstiftningens mellankomst oundgängligen nödvändig till förminskande af de hopade göromålen vid landskanslierna, och jag angaf dervid de utvägar, hvilka för detta ändamåls vinnande stöde till buds, nemligen dels göromålens förminskning, genom åtskillige måls och ärendens öfverflyttande till underdomstolarne samt andra myndigheter och tjenstemän, dels göromålens förenkling medelst ett förändradt expeditionssätt, och dels göromålens fördelning emellan Landssekreteraren och Länsnotarien; hvarjemte jag slutligen antydde, att jag ämnade, i den mån tiden sådant medgaf, i särskilda motioner föreslå de åtgärder, som borde vidtagas till landskansligörornålens förminskning och förenkling; och är det nu en af dessa åtgärder, som utgör föremål för denna motion, hvilken afser Landskansligörornålens förminskning derigenom, att Konungens Befallningshafvande blefve befriad från befattning med åtskilliga ärenden, hvilka icke nödvändigt påkalla dess mellankomst — och sådana ärenden äro af flerahanda slag och förekomma nästan postdagligen och i sådan mängd, att landskanslierna hafva blifvit förvandlade till ett slags publika kommissions-kontor, dit alla möjliga allmänna och kommunala myndigheter och tjenstemän adressera sig för att, alla med anspråk på största skyndsamhet, få sina ärenden uträttade.
V^id sistförllutna lailisdgF u^^förde Diliets Liander, såsom extra anslag ^ä 3:dje DufvucHiteln, 180,000 !3:<jr för gevärs anslialfninF, oell 280,000 k:dr tor LarIs8orFS fästninFsb^FFnad, att, frän oell med i835, utAä med en femtedel arllFen, livarat' Idifvit en följd, alt till dessa Ileliol näFra medel lör innevarande Le ielie äro tilIZäNFliAa. Dä emedlertid Fevärs-tillverlininZen, enli->t Fällande eontraeter, mäste oalllrutet lörtFä oell fästninZsarlletet ä <3arlsIloiF icke eller Iian allir^tas, emedan lirist ^ä sysselsättning för den der förlagda DionnierLor^s deraf 8liuIIe Ujljlliomma, löranlätes tvongl.
Det skulle möjligen om den valrättighet till ordf:de som, om jag icke misstager mig, nu eger rum, göres gällande af en eller annan som är Kyrkoherden mindre bevågen, kunna hända att Kyrkoherden blefve ledamot af Fattigvårds - Den SJ1 Augusti. 351 styrelsen, under del Klockaren eller någon af Kyrkovärdarne voro ordftde. Kan sådant vara lämpligt eller med god ordning förenligt? Enl. kyrklagen är det Kyrkoherde ålagdt att taga vård om de fattige. Han har således redan genom denna lag en skyldighet att deltaga i vården om falligväsendet inom församlingarna. Hvad kan väl då vara mer lämpligt eller med decorum öfverensstämmande, än alt den som är sjelfskrifven ordf:de i socknestämman också skall vara sjelfskrifven ordftde i Fattigvårdsstyrelsen. Jag tillstyrker altså afslag å denna del af betänk, och alt motionen måtte bifallas och att såsom följd deraf sednare morn., som tillstyrker alt Kyrkoherden skall vara ständig ledamot af Fattigvårdsstyrelsen, må förfalla. Frih. Rebinder, Fred. Willi.: På den sammansatta afdeln. yrkade jag detsamma som Frih. Palmstjerna och Hr Printzensköld, men jag fann icke gehör. In pleno var jag icke närvande, hvilket jag inför Ståndet har velat anmäla. Det är alldeles gifvit att ingen kan sä väl som en Kyrkoherde känna de fattiges behof och till ingen kunna de sä lita sig som till deras själasörjare såvida han är sådan som han bör vara. Det är således orimligt alt någon annan är ordf:de i Fattigvårdsstyrelsen än Kyrkoherden sjelf. Dessutom iaträffar ofta att, då endast allmoge sitter i Fattigvårdskomitéen nödgas de hafva Kyrkoherden der antingen han är ledamot eller icke. flan får då föra prof., hvilket ordhden plägar göra samt har alla onera af att vara ordf:de, utan att hafva fördelen derutaf. Jag yrkar vördsamt afslag på betänk, i denna del samt alt motionen i thy fall måtte antagas. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof:
St:s derom i und. framställda önskan, alt gymnastiska centralinstitutet skulle ställas under uppseende af Direct. öfver Stockholms stads undervisningsverk, som i följd deraf ägde att om fördelningen af de för inrättningen beviljade anslag förordna. Om nu StatsUtsk. förskaffat sig tillförlitlig kännedom derom, att Hr Professor Ling enskildt icke njutit någon förmån af den tillökning, som vid sista riksdag beviljades i statsanslaget för gymnastiska centralinstitutet, och detta förhållande sålunda måste antagas, ehuru jag föreställer mig möjligheten, att Hr Professorn deraf har en indirect fördel, om han, i följd af den högre aflöning lärarne genom det ökade statsanslaget vunnit, kunnat behålla för sig större andel i den betalning, som vid institutet erlägges för gymnastikens begagnande, och hvilken betalning lärer hafva blifvit snarare förhöjd än nedsatt, sedan statens bidrag blef större; så är Utskrs uppgift öfver de fördelar, Hr Professor Ling vid institutet för öfrigt njuter, likväl icke fullt tillförlitlig. Hr Professorn uppbär nemi., utom de uppgifna 5oo r:dr, ytterligare 100 r:dr till utfodring för en voltigeringshäst, hvilken, såsom varande af trä, lärer lemna Hr Professorn hela detta anslag oförvandladt, och Hr Professorn disponerar hela den s. k. styckgjutaregården, deruti tillräckliga rum 5 Deri 2 Juni f. ni. finnas för Hr Professorn sjelf, då han befinner sig i staden, och för lärarne, samt mahanda derutöfver till upplåtande emot hyra, och uppbär dessutom 400 r*dr årligen i pension såsom f. d. gymnastiklärare vid K. Krigsacademien på Carlberg. Då härtill kommer, att Hr Professorn uppburit 2noo r:dr b:co för manuscriptet till en afhandling öfver gymnastiken, lärer icke med skäl kunna påstås, att Hr Professorn saknat uppmuntran och belöning. Det torde följaktligen icke kunna anses innefatta ett misskännande af Hr Professor Lings utmärkta förtjenster, men en fortsättning af R. St:s vid sista riksdag antydda goda afsigt med beviljandet af 2000 r:dr för utgifvandet af en lärobok i gymnastiken, om R.
Detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande. §§ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 och 12 biföllos. § 13, såsom innefattande endast en anmälan, ansågs ej erfor dra något beslut. §14 bifölls. § 15 ansågs f. n. ej föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. § 16, innehållande endast ett tillkännagifvande, ansågs ej behöfva föranleda till något beslut. § 17. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Det förefaller mig, sora Utsk:t i denna punkt under täckmanteln af fagra ord sökt bibringa Krigs-styrelsen ett rätt kännbart sår. Jag är visserligen icke någon beundrare af KrigsKollegium; men ett är att godkänna den - I)eu 23 December. 431 lia möjligen föråldrade inrättning, ett annat att derifrån borttaga de kassor, hvilka ensamme medgifva någon Regeringens sjelfverksamhet på ett fält, der andra konstitutionela länder lemna sina styrelser nära nog fria händer. Utsk:ts framställning synes visserligen vid första påseendet vara rätt oskyldig; den förutsätter att »sedan kassorna blifvit till Riksg.Kout. öfverlemuade, för att i dess lånerörelse ingå, skall ett särskildt af R. St:r anvisadt anslag, motsvarande hvardera fondens ränteafgäld, ställas till K. Jag hemställer dock, är det icke en betydlig skillnad emellan att disponera både ränta och kapital, eller att blott ega räntan till mitt förfogande. Granskar man förhållandet närmare, torde man finna att en dylik dispositionsrätt äfven öfver kapitalet, i de flesta fall, nu är K. M. tillerkänd. En per-mille-fonden, börjad 1794 genom en afgift på alla till Götheborg inkommande varor, afsågs för stadens militära behof. Ar 1813 uphäfdes afgiften och hela kapitalet öfverlemnades till K. M. Vi komma derefter till tross-passevolans-fonden.
Genom en sådan repar ti tion kunna de fattige och hittills uselt länte Comministrarne, utan Statens eller Församlingarnes be 23* - 356 Den 3o Januari). tungande, blifva förhjelpte lill något bättre löneinkomster, så, att hvar och en af dem bör innehafva minst 5oo å 666 R:dr 3a sk. B:co. Jag kan ej inse, att någon inkräktning i Högvördige PresteStåndets rättigheter härmedelst bör kunna sättas i fråga, då ändamålet endast och allenast är, att inom detta Stånd befordra en nödig utkomst för dem, som deraf äro i saknad. Vår heliga Religion bjuder, att den ena brödren ovillkorligen är skyldig räcka den andra en hjelpsam hand; PredikoEmbetet, såsom Religionens tjenare bör således förelysa andra med exempel. Jag anhåller, att detta anförande må öfversändas till det Utskott, till hvilket min Motion i detta ämne blifvit remitterad. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet. Herr von Hedenberg, Carl Auguat, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Med anledning af hvad i plenum den ii sistlidne December af flere välde Talare blifvit anfördt emot Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om sättet att åstadkomma en löneförbättring för Armeen, hvarvid man förmenat, att flera fördelar voro att vänta, om Indelningsverket återginge till sina grunder, äfven hvad Befälet angår, emedan en Den 3o Jan unr i i. 357 lönejernkning
Landtm, att under densamma blifvit yrkadt, dels af Hr Hjärne, instämmande i BondeSt:s beslut om gemensam öfverläggning af alla 4 Stånden rörande jernvägsfrågan, såvidt det angår den financiella 1) e n 13 M aj e. m. 615 delen deraf, af Ilr Hjerta, antagande af BorgareStis inbjudning, samt af Frih:ne Sprengtporten och Tersmeden instämmande i BondeSt:s beslut; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, först hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det af Hr Hjärne framställda förslag. Härvid ropades Nej, och den sedermera till antagande af BorgareSt:s inbjudning framställda propos:n besvarades med starka Nej, blandade med Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade biträda den af BondeSt. i detta ämne framställda önskan, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte några Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Bevilln.Ulskis d. 9 dennes på bordet lagda Utlåt. N:0 9, i ani. af dels gjorda anmärkn:r emot vissa delar, dels ock RiksSt:s skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk. N:o 5, ang:de ifrågaställda förändringar i föreskrifterne om allmänna bevillningens utgörande. Härvid förekom discussion endast rörande den punkt deri Utsk. inbjudit R. o. Ad. att med frånträdande af sitt skiljaktiga beslut antaga Utsk:s af de öfriga 3:ne RiksSt:n godkända förslag i fråga om beloppet af den inkomst hvarför bevillning af skeppsbyggerier skall utgå, och yttrade sig derom Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Då detta är en obe tydlig fråga, torde det icke vara skäl att fästa sig dervid.