Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För karlering af Gesäll-bref ansvare den expedilionshafvande, som brefvet utfärdar. 9:o Ordförande i städernas Handels-, Fabriksoch Handtverks-föreningar åligger ali, vid laga ansvar, noga tillse, det föreskriften om ingifne handlingars kartering eflerjefves. 10:o Vederbörande, som med kontrasignation eller utgifvande af sådane med Kongl. Maj:t och Kronan afslutade Kontrakter, som med stämpladt papper böra förses, haft befattning, tillse, vid ansvar, att kontraktet, sedan det fullgjordt blifvit och den kontraherade summan betald, affordras kontrahenten, att biläggas räkenskaperne, på det att vid revision utrönas må, huruvida Författningens föreskrift iakttagen blifvit; börande för öfrigt någon betalning icke, till större eller mindre belopp, till kontrahenten verkställas, innan kontraktet, om del ej finnes å erforderlig karta skrifvet, blifvit med behörig fyllnads-karta belagdt. ExpeditionsUtskottets Förslag till underd.
I91 för bit, beröfvats sin tro på människorna och lifvet, på sig själf, sin uppgift, och sin gud, tills i hennes sjuka själ endast förtviflan åt erstod. Att hon velat tro, men icke kunde, röjdes på sista tiden i hennes Om Gud finnesK! Från denna förutsättning förtroliga meddelanden. kunde hon stundom utdraga någon tröst. Hon måste då tänka sig honom öfver allt annat kärleksrik och god; han skulle veta hvad hon led och kanske förbarma sig. Men ingen lefver på ett kanske! * * * Lifvet, aldrig lätt för den som tager det pA allvar, blir dubbelt svart att lefva i vdra tider, då så många stridiga verldsåskådningar eller trosformer bryta sig mot hvarandra, medan under dem lurar den tröstlösa tron på intet. Hur många, som i en frivillig död söka undfly dessa konflikter, derorn vitna alla länders dödsannaler. Att också Victoria Benedictson blef ett af dessa tidsandans offer, fyller oss med den djupaste medkänsla och en smärta, som tillika innebär förödrnjukelse och fruktan; förödmjukelsen att äfven qvinnor och det en sådan son1 hon, - skola duka under för den, andliga tvinsot, som hittills företrädesvis angripit svagare manliga naturer; fruktan att andra kunna följa i hennes spår. Om vi här delvis sökt förklara hennes slut, äro vi dock långt ifrån att försvara det. Latom oss i stället kärleksfullt bevara och söka bära vidare det ädla hon velat, det goda och sanna hon verkat med sina skrifter, att detta måtte mildra bitterheten af den sorg och bryta udden af den fara, hon vållat rned sin död! - Esselde. I92 Bref om qvinnomötet i Köpenhamn. Torsdagen den 12 juli anlände jag till Köpenhamn i god tid för att deltaga i det stundande ' Kvindesagsrnfldet ", det första af sitt slag i Norden. På förmiddagen orienterade jag mig i staden och besökte bland annat Amagertorv, der jag gjorde mitt inträde i Köpenhamns qvinnoverld. Jag såg och beundrade nämligen amagerfiickorna och än mera gummorna.
Stuteriet har blifvit styrdt enligt de af Committerade föreslagne och af Kongl. Majit gillade instructioner, ej mindre för Styresmannen, än för hvar och en af de öfrige Tjenstemännen inom Verket. Då nu desse blifvit vederbörligen iaktt3gne, och Herr Öfverste Tersmeden sjelf för öfrigt medgifvit, att hvarken vanvård eller misshushållning kan Styresmannen tillvitas, tror jag mig äga full anledning att hysa det förtroende till Kongl. Majtts Höga rättvisa, att något beslut i detta afseende icke fattas, förrän förhållandet vid en noggran och alfvarsam undersökning blifvit fullständigt utredt. Skulle vid densamma befinnas att felaktige åsigter af ämnet vållat oriktige grunder för Stuteriets Styrelse, lärer detta vara en omständighet, för hvilka Committerade ensamt böra ansvara, men alldeles icke Directeuren, hvilken endast på stället varit verkställande, och hvilken, efter min öfvertygelse, då först kan anses skyldig till ansvar, då han bevisligen vål» lat någon skada genom öfverträdande af de lion norn lemnade instructioner.” Summariskt sammandrag af Häste -antalet vid Strömsholms Stuteri den i Januari! 1818- Hingstar nyttjade till Beskällare 18 st. 3 2 85 Stats-Utskottets Fetänianden. Ho D:o vid Upsala Rid-Skcda 6 —- H:0 på extra Stat . 1 - Bro 8 —, Bro Bro 1816 i 4:e H:o ? - 15 — P;o D:q 18x7 i 5:° Bro - .23 —r StonBärande och Gall-Ston 84 Ston födde år 1813 i i:a Classen - X3 • B:o D:q 2814 i 2 :a B:u x 3 P-o D.-o 1815 i 3:e B:o 5 H:o D:o 18x6 i 4_:e B:o - 27 PiO Bro 1817 i $re Bro 18 •
Men öfwer alla de anmärkningar och Förslag, som af Beredningen uptagas, stall densamma sig yttra, och wid den fluteliga öfwerläggningen mindst Sep Ledamöter wara tilstädes, och öwar för sig til ?rococoilet afgifwa sitt utlätande. ?iotocvll6iiis och Handlingarne i alla de uptagna mälen stola för hwart är i pela sin widd tryckas, och ofelbart wara utgifne inom en mänad efter ärets flut. 2) Insamla statistiska Uplysningar öfwer Landet, och dem reäiFera; äga öfwerinseende öfwer Tabell Birket; bafwa rättighet at ur Lol> leZicrrne, frän Landshöfdingarna, LandtmäteriLontoii-et, ?iovincern^s Hushälls-Sällstap, M. m. infordra alla nödiga underrättelser, rörande Landets Okconomie; hos Regeringen förestä utwägar til samlande af de uplysningar, hwilka ej genom förut befintliga inrättningar kunna erhällas; wid bwarje ärs stut til Regeringen inlemna Berättelse om de inhämtade statistiska Uplysningar, bwilken berättelse en mänad efter ärets stut stall wara tryckt; och wid hwarje Riksdag til Riksens Ständer inkomma med en för alla arén sammandragen Berättelse deröfwer. 3) Wara skyldig at til Regeringen inlemna Be - 362 Den 2 Iunik. Betänkande» öfrver alla de Lag-Författningsoch (Lconoiuiskg.
Karin Månsdotter kände sig helt säkert ganska väl till freds med sin ställning såsom konung Eriks älskarinna, och, om man får sluta af analoga fall, torde hon snarare väckt afund än medömkan bland de förnäma adelskvinnorna. » Karin kom för öfrigt ej från fruktståndet på Stortorget direkt upp till makt och härlighet. Hon fick uppfostran vid hofvet tillsammans med en af de unga prinsessorna, konungens systrar — båda hennes föräldrar voro redan döda. Så blef hon tidigt en af kungens favoriter — ty Erik, liksom flere högheter och riddare på den tiden, omgaf sig med ett helt litet harem — och det var endast småningom, hon fick den makt öfver honom, man känner af historien och som var uteslutande af det goda. Att Erik under tiden närmast efter sin afsättning skref i sin dagbok, a t t man lockat hans hustru a t t plåga honom, får väl tagas som én yttring af hans förföljelsemani, hans misstänksamhet mot a l l a. I dikten är Karin naturligt nog Eriks goda ängel, som sådan visserligen skildrad ur olika förutsättningar och olika temperament. Vilhelmina Stålberg gör henne till en högst beskedlig och oskuldsfull liten hvit borgerlig dufva, hos Björlin är hon » den nådiga frun », som är husmoder i Eriks hof på Svartsjö, bakar och håller ordning på pigorna och vet a t t sätta sig i respekt, hvilket allt nog är mera historiskt sannolikt, ä n då Strindberg låter henne kallas » fröken », ses med förakt af sin familj och sin omgifning och lida under denna ringaktning. Adolf Paul gör henne till flickan af folket, som är van a t t försvara sig med näfvarna mot karlarnas efterhängsenhet och som behandlar konungen på samma sätt som ' andra manfolk, med ett slag på örat, då han blir närgången — och som för öfrigt är stolt öfver sin borgerliga härkomst och IDUN 1899. öfver sin far, korpralen, som hon jämställer med kung Gösta, därför a t t båda varit dugliga och förträffliga hvar på sitt håll. Hur detta är fri fantasi och hur Karins tal till hertig Karl i fjärde aktens slut och detta tals verkan på hertigen är beräknadt på en lättköpt effekt, ligger i öppen dag.
Förgäfves skulle då stiftarne af 1809 års grundlag uti densamma hafva inlagt den visa bestämmelse, att vid en riksdag icke må beslutas om ett vid samma riksdag väckt förslag till grundlagsförändring, och att icke några förslag, af sådan syftning, skola få inom R. St. väckas, utan att de böra direct till Gonst.Utsk. ingifvas. Om nu genom en misstydning af den efteråt tillkomna 2:dra hälften af 56 §, obegränsad motionsrätt af nya förslag till ett förändradt statsskick icke dessmindre skulle få äga'rum, och sådana förslag i hvarje plenum finge framställas af hvem som helst; tillåten mig, mine Hrr, att för eder uppdraga bilden af hvad som på denna väg kan åstadkommas. I dag väckes här förslag till complett upphäfvande af hela nationalrepresentationen och uppdragande åt K. M. af R. St:s hela makt och myndighet, så ungefärligen som det skedde 1680; i morgon anställes omröstning öfver detta förslag i förstärkt Const.Utsk., och det antages genom den förseglade sedeln; i öfvermorgon upplöses riksdagen; om några veckor samlas åter en riksdag; det af R. St. nu bearbetade förslag bekräftas då, och suveräniteten är Sveriges grundlag. Detta, mine Hrr! är den väg, som J nu gån att beträda. Jag varnar, jag förmår icke mera. Gr. Cronhjelm: En af de talare, som bestridt anmärkningsrättens frihet, Ivar anfört, alt denna anmärkningsrätt är obegränsad endast för så vidt som den håller sig inom detaljerna af Const.Utsk:s förslag; emedan, förmenar den värde talaren, om den går utom dessa detaljer, så förfaller den inom cathegoricn af nya grundlagsförslag, och 81 § innehåller, att frågor om ändring i Rikets grundlagar icke få i R. St:s plena väckas, utan skola anmälas hos Const.Utsk. Jag får då fästa uppmärksamheten dervid,' att frågan icke väckes här. För att bevisa det, behöfves endast alt visa hvaruti frågan består, och hvem som väckt densamma. Härtill belvöfver man icke gå längre, än till början af Const.- Utsk:s betänk.
Reservationer, l:o Af Herr Gunther, C. E.: ”1 en tidpunkt, då man har ett helt nytt Lagverk redan utarbetadt, och nationen med otålighet synes afbida resultaten deraf, har jag trott, att Rikets Ständer borde, i fråga örn partiella förändringar af det gamla Lagverket, inskränka sig till sådane, som finnas af ett allmänneligen erkändt LagUtskottets Betänkande 1Y.-0 16 3 Lehöf påkallade och kunna sättas i verket, utan att alltför mycket sönderbryta ett redan nog ledvridet lagsystem. I synnerhet torde denna sats vara förtjent af någon uppmärksamhet i afseende på Brottmåls-lagen, der hvarje stadgande har sådant sammanhang med de öfrige, att hvar och en isolerad förändring af något större omfång nödvändigt mäste inverka på hela straffsystemet, och lätt förrycker likstämmigheten emellan dess serskildte delar. Det af Lag-Utskottet nu tillstyrkte förslag, att med ett penndrag borttaga all qvalification i dödsstraff, utan ens något försök att bringa straffsystemet i öfrigt till öfverensstämmelse med den föreslagne förändringen, synes mig innebära ett dylikt, här ofvan anmärkt, nog våldsamt sönderbrytande af vår nu gällande strafflag, utan att kunna af något verkligt behof rättfärdigas. 1734 års Missgernings-Balk, hvilande ensamt på afskräcknings-theorien, och i dennes tillämpning utgående från den stränga vedergällnings-rätt, sorn, snart sagdt, städse kräfver lif för lif, måste bland sina straffarter upptaga qvalificationer i dödsstraffet. Det fordrades, liksom det fordras ännu, att lagen såsom större brottsling stämplar den uppsåtlige och lurande mördaren, än den, som under bettan af ett marknadsgräl gifver ett till sin verkan icke nog beräknadt, genast ångradt, dråpslag.
M. af ungefärligen det innehåll alt: ”1 fråga om anskaffandet af erforderliga medel lill jernvägars anläggande, härivise vi Eders M. till det beslut vi uti sådant afseende fattat, men vi få derjemte förklara, att vi icke vilje hafva några jernvägar.” Det synes mig således vara helt och hållet onödigt all tvista om anskaffandet af tillgångarne, så framt icke tillika får tillses, huruvida de kunna varda erforderliga. Jag kan nemi. icke föreställa mig möjligheten utaf alt tänka på-tillgångar lill ett arbete, utan alt tillika taga i betraktande, om man verkligen vill utföra detsamma. Den siste värde talaren har ock både genom det sätt, hvarpå han sjelf gått till väga, och genom en sednare framställning visat, att det vid behandlingen af den öde punkten är nödvändigt att taga i öfvervägande de omständigheter, som kunna göra alt tillgångar verkligen hehöfvas, och jag förnyar derföre min hemställan, att R. o. Ad. måtte tillåta, att diskussionen fortgår öfver båda punkterna, hellst jag icke tror detta vara på någotsätt stridande emot det redan fattade beslutet, att ärendet skall punktvis föredragas, enär ingenting hindrar, alt diskutera tvenne punkter på Den 23 September f. m. 205 en gång, men sedan afgöra dem hvar för sig, efter hvad omständigheterna kunna erfordra. Frih. Cederström, Rud.: I början af denna diskussion uptrådde Gr. Mörner med den önskan, att föredragningen måtte omfatta 6:te och 7:de punkterna gemensamt; men denna lians hemställan bestriddes på anförde skäl utaf Hr Bildt. Gr. Mörner har sedan förklarat sig inse, alt den af honom framställda begäran varit onödig, derest han ifrån början hade upfaltat saken på samma sätt, som den talare, hvilken slraxt efter honom hade ordet. Man gjorde således bäst uti alt hell och hållet afstå ifrån den ofruktbara öfverläggningen om föredragningssättet, och i stället följa den alltid gällande regeln att hålla sig .till den föredragna punkten och dervid endast kasta öfverblickar på de nästgränsande punkterne, så vida utredningen af den föredragna punkten sådant fordrade, men icke längre, hvilket sistnämnde här icke heller har skedt. På sådant sätt undgår man alla andra öfverflödiga diskussioner.
Kreditiv meddelas icke någon enskild person till högre summa, än 30,000 R:dr Riksmynt, eller å lägre be lopp, än 4,000 R:dr Riksmynt; börande i öfrigt kreditiv-beloppet lämpas efter beskaffenheten och omfånget af den rörelse, kreditiv-sökanden bedrifver. Såsom kreditiv åt Sparbanker må beviljas högst 50,000 R:dr för Stockholms, 20,000 Il:dr för Götheborgs och 10,000 R:dr, allt Riksmynt, för hvar och en af de öfriga Sparbankerna, som dertill sig anmäler. Utassigneringar och afbetalningar få, i mån af behof, verkställas, dock aldrig på mindre summa hvarje gång än 100 R:dr Riksmynt, och derutöfver endast på hela tiotal R:dr / ' Mom. 7. För utassigneringar få allenast begagnas på viss man ställda invisningar, å hvilka summa, datum och alla personers namn äro handskri fna. Mom. 8. Kreditiven skola enligt deras egentliga bestämmelse användas och få sålunda ej begagnas såsom stående lån, vid äfventyr för kreditiv-hafvaren att för ett kommande kreditiv-år kreditiv ej erhålla. Mom. 9. I händelse Rankens säkerhet sådant fordrar, kunna kreditiven uppsägas till inbetalning i öfverensstämmelse med föreskriften i § (144) af Ranko-reglementet. Sedan Rikets Ständer tillsvidare fastställt de af Utskottet i Memorialet N:o 40 föreslagna föreskrifter, angående medels mottagande pä vppoch afskrifning s-räkning vid Diskont-verken, hafva dessa föreskrifter blifvit af Utskottet till Ranko-fullmäktiges och af Fullmäktige till samtlige Diskont-direktioners kännedom och efterrättelse meddelade; dervid Fullmäktige tillika beslutat, ålt räkningshafvare, tillsvidare och intill dess annorlunda varder förordnadt, må godtgöras tre procent ränta å insatte medel, dock icke å högre på en gång innestående belopp än 50,000 R:dr Banko.
Då nian söker att utur denna massa af opinions-yttringar utleta, hvad svenska folket tänker och önskar i afseende på denna sin lifs-fråga, kommer man till den öfvertygelse, att tanken och känslan allmänt uppresa sig mot det förderf, som uppkommer ur ett ohejdadt bruk af sprit-drycker, och att ingen, åtminstone bland dem, som yttrat sig, finnes, som icke lifligt önskar, att medel måtte uptänkas till det omåttliga brukets hämmande. Men icke längre äro alla ense; hvilka medlen äro, derom råder en märkbar olikhet i tankar. Att de, som kunna sökas uti ett vädjande till pligtoch sede-känsla, icke äro tillräckliga, på den punkt dit det onda kommit, utan tillika måste sökas på lagstiftningens och tvångets väg, derom synas väl alla vara öfverens; men huru lagstiftningen skall ställa tvånget så, att det blifver verksamt, den frågan har blifvit särdeles olika besvarad, ja fått svar, som stå i rak strid mot hvarandra. Tanke-yttringarnes allmäniighet och värma äro imedlertid ett bevis på folkets öfvertygelse, all något måste försökas; och en så enhälligt och varmt uttalad önskan torde icke kunna alldeles lemnäs utan afseende, äfven om man skulle deruti finna föga ledning i fråga om sältet. Ett, hvarom tankarne äro ense, har redan blifvit anmärkt, nemligen att en hufvudsaklig grund till den öfverdrifna bränvins-mängden ligger i den hittills rådande lagstiftningen; och från älla orter har öfvertygelsen visat sig hafva tagit ännu ett steg, eller förenat sig derom, att denna lagstiftningens hufvud-fel ligger i 8 Särskilda Utskottets Betänkande N:o 8. den nästan skattfria bränvins-tillverkningen. Sålunda finnes bland det stora antalet petitioner, som gå till mer än 800, nästan ingen enda, sorn icke yrkar en högre beskattning, såsom det första bote-medel, hvilket bör försökas. Men om beloppet af denna lörhöjning af skatten råder stor olikhet i tankarna, och ännu mer om sättet att verkställa densamma. Ytterligheterne, som redan visa sig i motioner, framträda ännu mera skarpt och afstickande i petitionerna.
Lots årligen lemna hö, kobete och lika inyeket åkerjord, som den tjenstgörande Båtsmannen innehafver; anförandes Motionairen ytterligare, det en mängd Hemman och Lägenheter, hvilka i senare tider blifvit ålagde en lika tunga, derföre icke erhållit annan motsvarande lättnad i onera, än blott befrielse från allmän Väghållning och Tingshusbyggnad, hvilka sistnämnde skyldigheter åter, i samma mon, fått blifva en tillökning i öfrige Hemmansegares inom Häradet förut nog tryckande bördor. Olof Mänsson hemställer fördenskull, att, då billighet och rättvisa synas påkalla, att ettdera af ofvannämnde besvär må upphöra, men locala förhållanden icke medgifva någon rubbning i de Lotsstationer, hvilka för närvarande äro bestämde och indelde, aliade Hemman, hvilka äro för Lotsar anviste och med dessas underhållande belastade, antingen måtte från Båtsmansindelningen helt och hållet befrias eller ock njuta lindring till hälften mot andra till Båtsmanshåll indeldte Hemman i Provincen; hvaremot, och i den händelse sådant för närvarande icke skulle kunna bifallas, Olof Mänsson begär, att, af de till allmänna Lotsverket i Riket anslagne och inflytande medel, en skälig och mot den ökade tungan svarande ersättning måtte bestämmas, sorn följd 3 o Statssamt Allm. Besv.o.Oec.* Utsk. Uti. N: o 14. hvaraf öfrige Hemmansegare i Häradet jemväl vunne befrielse från de, genom ofvanomförrnälda reglering, dem tillskyndade okas de kostnader för Väghållning och Tingshusbyggnad. Utskogen hafva tagit dessa framställ» ningar i öfvervägande, och då Kongl. Majus, under den 16 Maji 1827, utfärdade Nådiga Förordning och Reglemente, angående Lotsoch Bak-Inrättningen i Riket, i t^de Art.
I anledning häraf få Utskotten vördsamt andraga, att, då Utskotten uti deras förra Betänkande, föreslogo att den nedsättning till hälften i Bevillningen efter både i:sta och ardra Artiklarne, som, enligt 1818 års Bevillnings-Förordning, varit Dahl-Allmogen medgifven i och för Mantals-Kolens utgörande skulle försvinna, var sådant föranledt af Utskottens öfvertygelse, att, sedan Kongl. Maj:f, under den i Mars 1820, täckts i Kader förordna, det Stora Kopparbergs Bergslag borde med penningar efter Markegångspris betala Mantals-Kolen, Allmogen derigenom blefve behörigen godtgjord för ifrågavarande prestation; Men som det förhållande numera blifvit utredt, att de närmast omkring Stora Kopparbergs Grufva belägne Socknar äro af Bergs-Frälse Na O O tur, och, af denna anledning, icke erlägga sine Mantalspenningar i Kol, hvaremot en sådan skyldighet tillkommer de Sockneboer, som från Grufvan äro mera aflägse boende, och hvilka, för Kolens forsslande till Fahlun och för återfärden derifrån, nödgas använda 2, 3, ända till 4 dagar, derigenom, forsslingen efter van? 351 lig beräkning, uppgår till mer, än hvad sjelfva Kolen, äfven efter högsta Markegång, kosta; Så och enär icke eller nekas kan, att Koblens lefvererande in natura, fastän emot ersättning efter Markegångspris, innefattar ett särskildt fortfarande Onus, finna Utskotten med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att den Allmoge inom Dahlarne, som Kol-pragstationen åligger, äfven hädanefter må tillgodo njuta nägon nedsättning i Bevillningen; Och hemställa Utskotten, på grund häraf, samt med fästadt afseende å ofvan omförmälde anmärkningar, att denna nedsättning måtte bestämmas till hälften af de personelle afgifter, som vederbörande skola i allmänhet utgöra efter i Art. i Bevillnings-Förordningen. Genom detta yttrande, som Riksens Högloflige
N:o 88, med förslag till åtskilliga förändringar uti t art. af i83o års bancoreglemente, ånyo lagdt på bordet. 56 Den i Februari e. ra. Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtskls d. 3i sistl. Jan. på bordet lagda memor. N:o 8g, med anmälan om en nödig ansedd förändring i 2 art. af i83o års bancoreglemente. Vid förnyad föredragning lades till handlma BancoUtsk:s d. 3i sistl. Jan. på bordet lagda memor. N:o go, till svar å de inom Högv. PresteSt. framställda anmärkntr vid Utsk:s under N:o 4° afgift*3 betänk. Ånyo föredrogs och bifölls Ridd.Utsk:s d. 3i sistl. Jan. på bordet lagda memor., ang:de en förändrad redaction af Ridd.directtns instruction. Föredrogs ånyo Ridd.Utskrs d. 3r sistl. Jan. på bordet lagda memor. med en förändrad redaction af lånereglementet. Frih. Boye, Fredr.: I anledn. af den i detta lånereglemente förekommande föreskrift, att 3o,ooo r:dr är den högsta summa, som får på en och samma hand utlånas, tager jag mig friheten vördsamt hemställa, om meningen häraf skall utsträckas så långt, att, i händelse en person, sorn fått ett lån på 3o,ooo r:dr, sedermera ärfver eu egendom, som till Riddcassan förut häftar för t. ex. 25,ooo r:dr, detta sista lån då måste uppsägas. För min del skulle jag tro, att vid sådant förhållande mera än 3o,ooo r:dr bör få qvarstå på en och samma hand; men såsom Ridd.directör är det för mig angeläget att i detta afseende få bestämd föreskrift. Underteckn. Ridd.Secret.: Jag anser mig böra upplysa, att redactionen i lånereglementet är ordagrannt uppställd i enlighet med R. o. Ad:s förut under denna riksdag fattade beslut. Frih. Boye:
Då förmodar jag, att man icke nu heller gör någon invändning emot Bevillningslltskottets förslag, enär här endast är fråga om en önskan till Kongl. Maj:t, huruvida förbud alt införa alla möjliga utländska artiklar skall äga rum eller icke. Denna fråga kan väl aldrig komma till Förstärkt Statsutskott. Herr von Hartmansdorff': Jag hade förmodat, att BevillningsUtskoltet ej skolat befatta sig med andra än Bevillningsmål, och således följa 3i §. Riksdagsordningen, der det står: "Detta Utskott dligge att opåmint vid hvarje Riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande Bevillningens fördelning j hvarefter, och sedan 56 H. 4 t Bevillnings-summans belopp blifvit fastställd, det tillkommer Utskottet , att , med tillämpning af dessa grunder , för fatta förslag till Bevillningens utgörande; skolandes allt, i den män det medhinnes, Rikets Ständers Plena underställas.” Har Be vi 11- ningsUtskottet gjort något annat än här utstakas, så har *1 et handlat olagligt, och då förfaller frågan. Har Utskottet åter handlat lagligt, så bör målet behandlas såsom Bevillningsmål, enligt 71 §. RegeringsFormen. Har BeviliningsUtskottet befattat sig med någre ekonomi-mål, så hoppas jag, att de, sorn skola närmast vaka öfver Grundlagarnes efterlefnad ej kunna det längre tillåta. Om BeviliningsUtskottet handlade äfven så i Bränvinsfrågan, hvilket jag icke vet, är det desto värre; och fortfarandet på samma bana påkallar desto mera uppmärksamhet alt hindra BeviliningsUtskottet bemägtiga sig de ärender, som tillhöra Ekonomiutskottet. Herr Ribbing, Arvid: Jemte det jag till alla delar förenar mig med den siste Talaren, torde det tillåtas mig göra den förfrågan, om icke den del af Bevillningsutskottets göromål, som angå Bränvinsförfattniilgarne, behandlades i förening med Ekonomiutskottet.