Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
489 verkställa de vid sådana tillfällen nödige matningar, afvägningar m. m. skola vid strängaste ansvar vara förbundne, att handla utan mannamån, och medhafva sadant folk till sin betjening, som i yrket ega kännedom; hafvande Herr M. L. Ekelund med Herr Beckman sig förenat; och Herr O. hambraus, som synes egentligen balva velat lästa uppmärksamhet dels dervid, att då, genom aftappning af sjö, ett förut varande Vattenverk göres onyttigt och ersättning derföre således måste lemras, ej allenast Verkets byggnader med tillhörigheter, utan ock dess årliga afkastning böra komma i beräkning till godtgöiande, dels dervid att förlusten af vissa Vattenverk och i synnerhet af Skattemjölqvarnar , icke blott tsäfFar egaren, utan ock dem, som af sådane inrättningar på annat sätt dragit fördel, men hvilka, efter desses förstöring, måhända endast på längre håll kunna bereda sig ett lika tillfälle för afhjelpande af sina behof, särdeles hved förmälning af spannmål angar; samt Inom Hedervärda BondeStändct af: Nils Insulin från Stockholms Län, som yttrat sig finna en del af de i Eagprojectet stadgade vilkor för utöfningea al den derigenom medgifne tvåagsi åtten, vara af den beskaffenhet, att ändringen eller utrifningen 490 LagUtskottets BetHnkandett, af ett skadligt Vattenverk blifvit utöfver all billighet försvårade, om icke helt och hållit i verkställigheten tillintetgjorde; hvarföre, och som de olägenheter, hvilka Jordegare hittills fått vidkännas af Vattenverk genom uppdämning a sin jord, efter all sannolikhet äfven hädanefter måste komma att fortfara, Insulin föreslagit ett sådant tillägg i Författningens att då jordegaren icke förmår genom ersättning till Vattenverksegare befria sig från den last han genom uppdämning lider, eller öfverenskommelse om vilkoren härvid emellan Jordegaren och Vattemverksegaren icke i godo kan uppgöras, det skadliga Vattenverket väl må förblifva orubbadi, men emot förbindelse å Vattenverksegarens sida, att lemna den af uppdämningen förfördelade
Rösterne befunnos, efter voteringens slut, hafva utfallit, som följer: Ja —• 20. Nej — 29. Härefter upplästes till justering och godkändes följande voterls-propos. för voteringen i hufvudsaken, nemi.: Den som bifaller alt, på sätt Bancooch LagUtsktn föreslagit, den procent-siffra, som skall intagas uti mom. litt. a) af 5 §:n bestämmes till i5 proc., voterar >a; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer ofvannämnda procent-siffra alt bestämmas till 33^ procent. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 3o. Nej — 18. Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till eftermiddags-plenum. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J lill 4 em In fidem protocolti, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 20 Februari 184 * - Plenum kl. 6 e. m. Justerades i prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-prot. för den io dennes e. m. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts förslag N:o 244 Sl:s und. skrifvelse till K. M., ang:de förändrade föreskrifter, dels i afseende på markegångssättningen, dels ock i fråga om terminen för uppbördens redovisande å Gottland. Likaledes upplästes till justering Exped.Utskrs förslag N:o 245 till R. St:s und. skrifvelse till K. M., med förklaring i fråga om den för de sex äldste professorerne vid hvarldera af Rikets universiteter beviljade lönelillökning. Den 20 Februari c. ra. Gr. af Ugglas, Ludv.: Sedan skrifvelsen blifvit ju sterad i Utsk., har jag erhållit den upplysning af Hr Professor Bolmer, ali det händer i Lund att professorer blifva utnämnde några år förr än de inträda uti verklig tjenstgöring.
Men den nämnda förhöjningen skulle icke kunna försiggå i lika grad öfverallt, utan måste, i följd af omständigheter, hvilka omöjligen låta på förhand beräkna sig, blifva vid den ena Biskopslönen större och vid den andra mindre. Emellan tvänne Biskops-boställen t. ex., hvilka, efter den noggrannaste uppskattning, i dag finnas gifva lika stor afkastning, skulle efter någon tids förlopp en måhända ganska betydlig olikhet finnas hafva inträdt, genom förändringar i naturförhållandena, i kommunikationsväsendet o. s. v. Man skulle således, om det nuvarande sättet för Biskops-lönernas utgående till Biskoparne vid regleringen bibehålles, endast för en kortare tid kunna vinna det åsyftade målet; den nu öfverklagade ojemnheten i lönernas belopp skulle snart återigen inställa sig och påkalla nya regleringar. Och hufvudsakligen af detta skäl anser. Utskottet Biskoparnes löner böra efter regleringen komma dem tillhanda på annat sätt, än genom af dem omedelbart uppburen kronotionde, boställs-afkastning, o. s. v., såsom för närvarande sker. I detta afseende finner Utskottet den största uppmärksamhet böra fästas vid det af åtskilliga talare, särdeles inom Hedervärda Bonde-Ståndet, vid ärendets remitterande framställda förslag, att de lönebelopp, som kunde för Biskoparne blifva bestämda, borde till dem kontant utbetalas af Stats-kontoret, till hvilket deremot alla Biskops embetenas nuvarande inkomster af kronotionde, boställen o. s. v. skulle ingå. Ett sådant förslag har blifvit väckt och förordadt af Carl Johan Svensén från Calmar län, Paul Andersson från Jemtlands län, Sven Rosenberg från Christianstads län m. fl., hvarjemte Grefve Anckarsvärds, C. Hyrkande att Biskoparnes löner »måtte bestämdt komma att utgå utan beräkning på boställs-värden, prebende-värden m. m. dylikt, som endast vore af beskaffenhet att städse undergå förändring» synes afse en åtgärd i enahanda syftning.
Denna beskyllning torde vara så mycket mera oförtjent, som jag endast i de yttranden, jag idag afgifvit, sagt, att vi vore Regeringen tack skyldiga för tvenne goda förslag, nemi. ang:de förändring af inarkegångssättningen i Riket, och det andra, ang:de sportelaflönings-systemets afskaffande inom K. Cancelliet. Detta torde få stå såsom ett litet plus i den svåra räkning, talaren mot mig uppgjort. Äfven har denne talare sagt, att det vore från Representationen, man hade rätt att förvänta förslagen till förbättringar uti våra samhällsinstitutioner, vare sig constitutionella eller oeconomiska. Jag är och förblifver med honom af motsatt tanka i denna del. Jag tror, att det är ojemnförligt mycket lättare för Styrelsen, än för den enskilde, att afgifva sådane förslag. Den punkt, på hvilken den förra står, öppnar för henne en vida större öfversigt af samhällsförhållandena, och lemnar henne vida säkrare och lägligare tillfällen att inhemta den sakkännedom, som är oundgänglig för att framlägga systemer, hvilka skola kunna antagas i practisk tillämpning. Ytterligare har nämnde talare påstått, att rådgifvare kunna genomgå hela en sådan dess embetsmannabana med iakttagande af fullkomlig tystnad i rådkammaren. Det är möjligt, att så kan ske, om formerna i sina yttersta gränsor gagnas. Men lika öfvertygad som jag är, att den värde talaren sjelf icke begagnat sig af ett sådant sätt att utöfva sitt rådgifvarekall, lika olyckligt tror jag, att det skulle vara för landet, om våra ansvariga rådgifvare sålunda i tillämpningen uppfattade deras pligter mot nationen. Man har sagt, att det är vådligt att angripa det gamla, äfven om det skulle finnas, att det tarfvar förbättringar, innan man har.något bättre att sätta i stället. Men om man aldrig börjar arbeta på detta bättre och aldrig angriper detta otjenliga gamla, så lärer detta sednare fortfarande förblifva. Man har sagt, att det är tungt att finna sig klandrad för allt och att det höga embetet verkligen icke är afundsvärdt.
Hvad åter angår de på Bevillningen anvisade 66,000 R:dr, så har ett sådant belopp blifvit, ett och annat år, utaf den influtne Bevillningen utöfver de ovillkorligen bestämde anslags-summorne använd, i afräkning på Förskotts-Summan, hvilken härigenom är vorden 44 Stats-Utskottets förminskad till det balancerade, återstående beloppet af 72,000 R:dr. Och som härtill icke finnes annan ersättningsfond, än Bevillningen, hvilken i alla fall, utan förminskning, till R:g:sContoret inflyter, så har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att sistnämnde summa af 72,000 R:dr får uti innevarande, 1829 års Räkenskaper från de balancerade Tillgångarne afföras. 3:o De pä Crcditivet för K. Convoy-Commissariatet lyftade 133,333 R:dr 16 sk. hafva blifvit uti Räkenskaperne upptagne till ersättning, på den grund, att, enligt 1823 års St:rs, angående nämnde Creditiv, fattade Beslut, skulle, vid nästpåföljande Riksdag, förordnas, huru, (såsom orden lyda:) de medel, som kunde, för StatsVerkets räkning lyftas, borde ersättas. Enär nu K. Convoy-Commissariatet icke varit förbundet till någon återbetalning, samt i närvarande ställning StatsVerkets alla tillgångar måste i främsta rummet hållas tillhanda och beräknas för Statsbehofven, så har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, alt förrberörde 133,333 R:dr 16 sk. må uti R:g:sContorets Räkenskaper för innevarande år 1829 från balancerade Tillgångarne afföras. Om R. H. S:tr bifalla hvad som nu är vordet föreslaget, torde Utskottet få sig uppdraget, att lemna H:rr Fullmägtige i R:g:sContoret del af Beslutet till kännedom och efterrättelse.
Eller ännu närmare uttryckt, det var icke mera en dramatisk representation med orkester, dekorationer, personager och kostymer, som vi hade framför oss, utan vi trodde oss se sammanfattad i denna scen hela medeltidens ande, mänsklighetens stora sak sväfvande genom århundraden mellan Guds hand, som rycker den ifrån afgrunds-fursten, och afgrundsfurstens klo, som vill rycka henne från den gudomliga barmbertigheten. Professorn stötte mig i sidan. — Nourrit är för mycket inne i sin rol och ryckes med af situationen — hviskade han sakta, — jag är rädd, att något händer ... Just i samma ögonblick besvarades de sista noterna i trion af ett anskri af öfverraskning hos en del, af häpnad och förskräckelse hos andra. Bertram och Robert hade båda tillsammans försvunnit med fall-luckan! Se här hvad som inträffat. Den store sångaren har lemnat den ena af sina händer åt Bertram och kallade med den andra, utsträckt bakora ryggen, till hjelp sin räddande ängel Alice, hvilken genom att gripa fast i denna hand borde hålla Robert qvar vid afgrundsranden. Mademoiselle Dorus, antingen hon ej fattade meningen eller kom en sekund försent, gaf honom ej detberäknade stödet, Nourrit förlorade jämvigten, och innan falluckan hann tillslutas, gjorde han Bertram sällskap i djupet, följde honom i hans fall. Till förekommande af alla olyckshändelser var lyckligtvis bottnen rikligen belagd med madrasser. Nourrit föll vid sidan af Levasseur, hvilken ännu ej hunnit resa sig och som förvånad utbrast: — Hvem har då ändrat upplösningen? — Ingen. Det är jag, som bär mig åt som en tok ... situationen ... rörelse ... svindel ... — Du har éj slagit dig? — Nej, men hvad skall publiken tänka? Måtte bara ej framgången ha blifvit blottstäld! Framgången blef endast så mycket mera glänsande, ehnra en utomordentlig uppståndelse rådde i salongen. Kapellisterna i orkestern och de ibland åskådarne, som hade öfvervarit generalrepetionen och kände den rätta upplösningen, voro ännu oroligare än de andra.
Bolagsinleressenterna medgifvit inbetalning af dubbla beloppet för hvarje af de, till ett antal af 100 st., tecknade aclierne, eller 200 Ridr per actie, om arbetet, efter det senast upprättade förslaget, kunde blifva ulfördt, men att Bolagsinteressenlerne emedlertid — i anseende till det uteblifna statsanslaget, hvarigenom Bolaget saknade tillgångar att fullgöra åtagne förbindelser till entrepreneuren, och i följd af Kongl. Majits Nådiga förordnande om arbetets inställande, — nödgats befria entrepreneuren från dess ingångne förbindelser; så har Bo - 2j. Kongl. lagets Direclion, uli skrifvelse under den 27 nästlidne November, underdånigst anmält, det Directionen under tiden skall, å Bolagets vägnar, utfärdat sina skuldsedlar till strandegare på tillsammans i5,ooo R:dr B:co, under beräkning att, under loppet af 5 år, med en femtedel oin året, inlösas, men sedermera, efter anställd lagsökning, ådömts att inbetala en del deraf, och till äfventyrs skulle nödsakats inbetala bela summan, så framt icke Directionen, genom Stor-Amirals-Embetels tredje Afdelnings skrifvelse af den 9 Maji i832, underrättats om Kongl. Maj:ts den 23 föregångne Mars vidtagne Nådiga beslut, hvarmedelst Kongl.
Ridderskapel och Adeln, alt, med frånträdande af dess förut fattade beslut, Sika med de öfrige Irenne Riks-Stånden, antaga 12 punkten af de hvilande grundlagsförslagen, enligt Coustitu! ions-Utskottets memorial, N:o 4, eller förslaget angående rätt alt, i vissa fall, förstärka Lag-Utskottet. Från Heder v. Bonde-Ståndet. S. D. Remitterades lill Slals-Utskotlet: l:o Kongl. Majds Nådiga Skrifvelse den IG i denna månad, angående förslag till ny Inqvarlerings-ordning för Stockholms Stad, samt andra i sammanhang dermed förekomna frågor; och 2:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 16 i denna månad, angående inqvarteringen i de Skånska städerne samt i Götheborg. S. D. Föredrogos ånyo: l:o Lag-Utskottets betänkande, N:o 8, i anledning af väckt motion, om förändring i 12 Cap. 1 § Giftermåls-Balken: Bifölls; 2:o Samma Utskotts betänkande, N:o 9, i anledning af väckt motion, angående tillägg till 15 § i den för Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman utfärdade instruetion: Bifölls. S. D. Åter föredrogs Bevillnings-VLskottets memorial, N:o 8, i anledning af Rikets Ständers beslut, angående återlemnande af Herr G. IV. Galbergs hos Borgare-Ståndet väckta motion om restitution af eganderättsbevillning för Upsala stads löningsjord: Memorialet lades lill handlin» garne. Bih. till R. St.
Äfven då hade Mariana utmärkt sig: till Albert hade hon gifvit Elinas porträtt, mycket väl måladt af henne sjelf, och »ganska likt» sade hela verlden, men Albert tillade då alltid helt sakta: »Ja, när hon blir femton år äldre», ty det var egentligen den ålder porträttet utvisade, fast dragen voro odisputabelt lika. Albert gömde mycket väl detta porträtt, och tog aldrig fram det, utan att någon specielt bad derom – två gånger. Elina åter hade fått en oändeligt vacker bibel, med permarna perlbroderade af Marianas egna händer (ty hon kunde allt), och som Elina verkligen satte det allra högsta värde på. Men dessutom hade hon äfven fått en pall, broderad i silfver med Tron, Hoppet och Kärleken på svart sammet, och af en besynnerlig sned, lutande façon. När Elina fick denna pall, hade Mariana hållit ett af sina längsta och vackraste tal för henne, hvaruti hon flera gånger talade om bönens nödvändighet och gagn, samt alltid anförde den satsen, att man endast på knä kunde förrätta den med full och verklig djup andakt. Elina hade häraf trott sig förstå att Mariana hade ämnat henne den svarta pallen till någon sort böne-pall, men som Elina, allt ifrån första dagen, morgnar och aftnar, vid sin Alberts sida, och tillsammans med honom förrättat sin korta, men från varmaste hjerta gående, bön, hade både hon och Albert varit ganska rådvilla hvad de egentligen skulle göra med »den svarta pallen» som han gemenligen kallades; hvar han skulle placeras etc. Att hålla fötterne på honom var icke att tänka på, utan – under ett bord, ofvanpå en annan simplare pall, i en af sängkammarens mörkaste vinklar – der stod han nu, och förekom ofta den unga och barnsliga Elina just som litet hemsk, helst Albert alltid, när han blott var hörd af Elina, kallade den för Katoliken eller Munken, och, än i denna dag har Katolicismen något underbart och spöklikt för oss protestanter, och som ovillkorligt återförer tankarne till den gråa forntid då äfven vi, Skandinaver, bekände oss till denna lära.
Endast ogerna lemnar man denna vård, hvilken, utan afseende på hvad den skall föreställa och de minnen, som vid den fästa sig, är ett konststycke och kanske i Tyskland icke kan jemföras med någon annan, än med erkehertiginnan Christine’s grafvård uti Augustiner-kyrkan i Wien af Canova. Samlingar och kabinetter, hvaraf Berlin naturligtvis öfverflödar, fordra en kännare för att beskrifvas och bedömas. Samlingen af antika vaser samt af grekiska och romerska vapen, utensilier o. s. v. i Museum är högst talrik och fullständig. Den anatomiska på Universitetet motsvarade ej min väntan. Preparaterna äro till större delen förvarade i sprit, ofta gamla och hopfallna. Den pathologiska delen torde då vara relativt i utmärktare skick. Den mineralogiska ser mindre väl försedd ut, än den i Bonn är; åtminstone är den för en icke kännare i afseende å petrifikater ej så lärorik som denna. Värd att ses för den sköna uppställningen, för jemförelsen mellan olika nationers artilleri-pjeser samt för en mängd fanor och standarer från Franska republikens tider, är Arsenalen. Ännu ett skådespel, som ej bör försummas, är Gropii Diorama. Under min vistelse visades en Schweitzer-utsigt, i närheten af Brienzersjön, samt den märkvärdiga dubbelkyrkan uti klostret i Assisi, Franciskaner-ordens vagga. Båda voro herrliga taflor, och isynnerhet den sednare bragt till fullkomlig illusion. Solen är i nedgången och dess sista strålar belysa kyrkan. Småningom lägrar sig skuggan kring dess fot, den inkräktar allt mera på ljusets område, tills slutligen äfven det glänsande korset på tornspetsen sjunker i mörkret. Då ringer vesperklockan till bön, ljusen tändas i ett sidokapell, orgelns ljud slår i matta ackorder åskådarens öra. Bönen är slut, ljuset försvinner, men framkommer åter i den undra kyrkans pelargångar. Det är en procession, som sakta framskrider mot kyrkans port. Munkarnes figurer blifva allt större och tydligare, blossen i deras händer lysa klarare.
Sålunda hafva Rikets Ständer uti särskilda underdåniga skrifvelser dels den 23 Augusti 1831 (JV2 203) hos Kongl. Majit anhållit att, med ändring af föreskrifterna i då gällande Expeditions-taxa och Rese-reglemente i fråga om dagtraktamente till nämndemän vid syner och andra förrättningar såväl lör enskildes räkning som för sådane, derför ersättning af allmänna medel bestås, berörda traktamente, hvilket, enligt Expeditionstaxan, utgjorde 26 sk., ine» enligt Rese-reglementet 30 sk., mätte bestämmas till 32 sk., allt Banko, dels ock den 22 Juni 1834 (JV2 39), med bifall till bvad Kongl. Maj:t derom föreslagit, medgilvit, att nämndemän finge vid sådane boställsoch torpsyner samt andra extra förrättningar, för hvilka de dittills ej varit berättigade till godtgörelse, åtnjuta dagtraktamente, euligt gällande Rese-reglemente, i all - Stats-Utskottets Utlåtande M 44. mänhet lika med hvad för magistrats-personer och borgare blifvit beviljadt, jemväl i det fall alt kortare tid än en hel dog till förrättningen åtginge, hvarjemte Rikets Ständer för sin del ansett alt skjuts-ersättningen borde nämndemännen tillerkännas för den väglängd, som öfverskjuter en half mil, från nämndemannens hemvist räknadt. Vid sednaste riksdag anhöllo vidare Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 28 Februari 1857 (M 26), att det i vissa klasser af Rese-reglementet bestämda dagtraktamente mätte förhöjas med 50 öre R:mt, hvilken förhöjning jemväl afsåg nämndemännens ifrågavarande förrättningar. Dessa af Rikets Ständer dels beslutade, dels i önskningsväg föreslagna åtgärder hafva ock genom särskilda Kongl. Kungörelser af den 31 Oktober 1851, 11 Augusti 1854 och 13 Mars 1857 blifvit till verkställighet befordrade. Under sistförflutna riksmöte hade dessutom Rikets Ständer, i anledning deraf att vid tillämpningen af Kongl.
Utsträckt på föreslaget sätt skulle den sprida verklig rörelse och blifva en pulsåder för ortens industriela och kommersiela lif. Det för ifrågavarande jernvägs utsträckning af f. d. Ingeniören vid GefleDala jernväg, Löjtnanten Gustaf Lilliehöök uppgjorda och till Utskottet ingifna kostnadsförslag, som omfattar endast sjelfva bansträckningen med station vid Näsviken (Dollstrand) uppgår till R:dr R:mt 317,000: — Men derjemte fordrades: för den förökade trafik, som vore att motse, då banan blefve utsträckt till Dellstranden, ett ytterligare lokomotiv, 30 nya lastvagnar och 2 passagerarevagnar, uppgående tillhopa till „ „ 83,000: — samt till en mekanisk reparationsverkstad „ „ 40,000: — eller tillsammans R:dr Runt 440,000: — Då de af inotionärerne meddelade uppgifter, dels rörande passageraretrafiken å den redan anlagda jernvägen mellan Hudiksvall och Forssa, dels öfver bruttoinkomsten af samma jernväg, synas ådagalägga, att Hudiksvall—Dellens jernvägsbolag, hvilket redan mot billiga vilkor af Staten erhållit ett låneunderstöd af 370,000 Riksdaler, bör, derest jernvägens utsträckning, på sätt föreslaget blifvit, verkligen är af bebofvet påkallad, kunna'tillvägabringa en sådan utsträckning, utan att Statens tillgångar dertill behöfva anlitas, anser sig Utskottet icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att för ifrågavarande ändamål anvisa några medel, vare sig såsom lån eller anslag. 14:o. Jernväg mellan Frövi och Falun. Uti en af Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län till Kongl. Maj:t i underdånighet insänd och förordad ansökan hafva Ordföranden i nämnda läns hushållningssällskap, Majoren m. m. W. Virgin, Ofverdirektören vid Stora Kopparbergs bergslag Constantin Tottie och Bruksförvaltaren Nath.
Isynnerhet då det är fråga om en civil-lag, hvilken kan ändras, om man skulle framdeles finna behofvet sådant påkalla. Jag får derföre förorda, att ingen annan uteslutning må ega rum än af det sista morn.: »eller finnes hans uptagande till Svensk medborgare eljest för riket medföra gagn.» Detta mom. innehåller ett alltför rymligt vilkor, och då i alla tall sa många andra undantag från den allmänna regeln af 3-årigt vistande i landet återstå, att en utlänning, om lian anses för riket nyttig, alltid kan af Konungen när som helst uptagas till medborgare, torde denna mening kunna och böra utgå. Gr. Björnstjerna: Jemte det jag tackar de båda talare, hvilka understödt mig, instämmer jag gerna med Frih. Baab i afseende på den blifvande lagens namn. Att här på stående fot, upställa och afgöra lag-§§:r, anser jag deremot vara omöjligt. Min mening var endast att LagUtsk. skulle taga saken i öfvervägande och sedan uppställa den blifvande lagen på de grunder jag vågat påpeka. Eli stor vigt lägger jag likväl derpå, att en bestämd skillnad göres mellan Norrmän och utlänningar, att desse således aldrig sammanblandas, eller med andra ord, att § 1 endast handlar om Norrmän, § 2 deremot om utlänningar. Hvad slutligen de anmärkningar angå, hvilka Hr Tersmeden rigtat mot de i 3 § omtalade utvidgningarne i Konungens rätt att naturalisera, så instämmer jag helt och hållet deri och önskar att §:n måtte erhålla den lydelse han föreslagit. 88 Den 7 Mars. Gr. Sparre, Erik: Då jag såsom ledamot af LagUtsk. kom mer att deltaga i pröfningén af denna fråga, så har jag icke ansett nödigt att 1111 yttra mig deröfver. Jag vill endast nämna att det blir LagUtsk. så mycket lättare att gå de här uttalade önskningar till möte, som man redan förut i lagstiftningen gjort skillnad mellan Norrmän och utlänningar. I Handelsoch HandtverksOrdningen t. ex. iakttages denna skillnad emellan »K. M:ts Norrska undersåter och utlänningar.»