Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Hvarje annan individ, som med åsidosättande af ifrågavarande onaturliga lagar söker fullt utveckla sitt inres skatter-, betraktas vanligtvis som en gengångare från råhetens förskräckliga tidehvarf. — Med ett ord, apsläktet triumferar på mänsklighetens bekostnad. » 149 AUGUST BLANCHE SÅSOM FÖRFATTARE. Hvad blir nu resultatet af dessa tankar och funderingar? Jo, en stark kärlek till själfva lifvet, till verkligheten, till människor af kött och blod, till rent mänskliga typer. » Man må vara hur stor psykolog som helst och tro sig hafva upptäckt alla möjliga vinklar och vrår af människosjälen » — säger han — » erfarenheten förblir i alla fall ens mästare och uppdagar ständigt1 nya gömslen, dem hvarken psykologen anat eller skalden i sin faintasn drömt om. » Och slutligen — hvad blir målet för ett skönliterärt arbete? Hvad måste en författare först och främst eftersträfva? Blanche svarar: sanning, ingenting annat än sanning, ty — säger han i ett-anförande på riksdagen — » ästetiken har ej blott till uppgift att förgylla ytan, hon måste äfven genomtränga sitt ämne, så att det blir såsom guld alltigenom, ty sanningen är hennes förnämsta uppgift. Hvad som icke är sant, blir icke heller skönt, utan endast litet bladguld, som lagdt öfver remnorna smeker ögat, men förvillar tanken och känslan. » Denna kärlek till sanningen, till lifvet sådant det är, till enkelhet och natur, hvar det än anträffas, låter honom beundra fru Carléns Pàl Varning, hvilken när den kom ut icke var romanesk nog. Att han uppfostras på en krog ute i skärgården, tålde man, men — säger Blanche — » att sluta såsom krögare på samma ställe — si, det duger inte, ty det där allt är så — förlåt oss uttrycket — förbannadt naturligt ». Blanche är då med andra ord nästan en realist. Han öser ur den stora brunnen verkligheten, naturen. Han tager lifvet omkring sig, människorna omkring sig, insätter dem i dramat, i skizzen, i romanen; låter dem träda fram sådana som han sett dem; skapar svenska typer, målar svenska seder, blir genom sin bekantskap med dessa tusentals individer särskildt i sina skådespel en rent nationell diktare.
Allt skulle uppbådas, koketteriets konster såväl som hennes medvetna verldsvana och alla hennes behag. Och en ful och obehaglig qvinna var Emilie icke. Arme blypil, som låter dig skjutas emot en skifva af diamant. Vet du då icke ditt öde? All din tyngd är fåfäng; der ligger du och af din udd har du blott minnet qvar. Stackars, mjuka blypil! Harald såg, att den fröken, som till en början varit särdeles förnäm, nu i hast blifvit oändligen obligeant. Han visste ej hvad slutsattser han häraf skulle draga, men detder intresserade honom; han fann en afledning för de känslor, som mera än nånsin bestormade honom, och han ralljerade och skämtade med fröken Assar. En dag öfverraskade Irene honom så; hennes blick var djupt smärtsam. Det märkte Harald och han tyckte sig gjort mycket illa. Irene, den goda Irene, var icke en menniska otillgänglig för svartsjukans qval. Hon var helt och hållet en jordisk blomma, en menniska med fel, men engeln inom henne förädlade dem alla. Anser man jern för en oädel metall, så var hon ett stycke jern, som af mästarens hand blifvit den skönaste, finaste bild. Dock var det inom Harald en dämon ... ty han var äfven ett sådant stycke jern ... som rådde honom att fortsätta med denna oädla lek. Oädla varelse, som kallas man! Harald var diamantskifvan, Emilie blypilen. Vi hafva antydt att Harald under denna lek fann en afledning för de känslor, som mera än nånsin bestormade honom och vi hafva kallat leken oädel. Dessa yttranden äro sanna blott till en del. Märkvärdigt nog var hans hufvudafsigt densamma som Emilies; han ville ingifva v. Assar mod, derigenom att han helt och hållet höll sig undan ifrån dennes flamma; han anade, att den tid var kommen, då v. Assar skulle spela antingen i grandissimo eller spader och det sednare ville han visst icke befordra. Detta var hans enda verkliga beräkning och den var ändå ädel och undfallande. För Irene lefde blott hans känsla och denna känsla skyggade tillbaka för alla beräkningar.
Sedan jag yttrat detta i allmänhet, anhåller jag att få till besvarande uptaga några inkast. Gr. Liljencrantz har framställt vådan deraf, att tusendetals Judar inkastades i våra inre förhållanden och funnit detta mera äfventyrligt, än om de befordrades till Statens tjenster. Jag hemställer till den värde talaren, hvad det är för slags oro eller äfventyr, som visat sig af Judars bosättning i de städer, der de f. n. äga tillåtelse att vara bosatte. Flere af Hr Grins egna Colleger, äfvensom religionens män, ingalunda kände för ullra-liberala theorier, hafva inför Konungen vitsordat, att Judarne, inom de samhällen der de finnas, upfnrt sig såsom aktningsvärda rnedgorgare och derföre tillstyrkt, att äfven andra orter skulle få dela verkuingarne och resultaten af deras industri och frukten af deras kapilaler. Jag ber Eder Mine Hrr! att ännu en gång få erinra, att här hufvudsakligen icke är fråga om andra Judar än som redan i landet ega sitt hera. Visst har man påstått, att detta folk har en större förmåga att fortplanta sig än vi Svenskar, men om så är, blir ju faran för öfversvämning större om de stängas inom fyra släder, än derest de spridas pä en så stor yta som hela Sverige. Gr. Liljencrantz har vidare framställt det inkastet mot Judarnes kringspridande i landet, att de fira sin sabbath på Lördagen, då deremot de christne begå den på Söndagen, och Grin förmenar, att detta förhållande skulle på landet kunna grundlägga irreligiositet hos de christne tjenare, af hvilka Judarne förmodligen skulle komma alt begagna sig.
Det vackra sjöskumsmunstycket, som du skänkte din man till julklapp, har den ovarsamme redan förderfvat. Han tappade det i golfvet — knack: der låg det, tvärt af! Ofverraska honom nu emellertid med att hela det på nytt. Gör dig kitt af en del pulvriseradt gummi arabicum och en del slammad krita med litet vatten, så att det bildar ett tjockt klister. Om du sedan härmed fogar samN:r 2. S. v. Huths adress erhålles om brefvet adresseras till Thaning &amp; Appels boghandel, KjÖbmagergade 10, Kjöbenhavn, K-, som nyss förlagt ett arbete af honom, men i detta tillkännager han å första sidan att: » Min tid och stilling tillader mig ikfee att modtage Patienter ». X. r N:r 9. Om man bränner * / k g kaffe i en jerngryta, så svärtar hon ej. Skulle hon åter börja svärta upprepas förfarandet. » Ange *. N:r I IG. Jag brukar genast då galoscherna äro nya, kanta dem med kantband. Då de fä klackarne ut, låter jag skomakaren lägga •lädarklackar på dem, och sålunda hålla galoscherna dubbelt längre. Rakel. N:r I 26. Upplös litet öfverm ångan syr adt kali i litet vatten och häll i en kopp i er lavoar, och lukten skall snart förgå. Rakel. — Ett gammalt ämne; poem af Edvard Fredin — Våren sparsamma i det lilla; ett upprop till våra husmödrar af Sanna Eamke (L). — Tillkännagifvande. — Vid skiljovägen; en bit verklighet upptecknad af Ave (slutet). — En bal för kungen; kåseri af — er. — Svenskt handarbete; af Mathilda Langlet. — Literatur. — Teater och musik. — En radikalkur; novell af Elin Améen. Matlagning. — Efterrätter. — Bakning. — Brygd. — Fönster trädgården. — Huskurer. — Hvarjehanda. — Läkareråd. — Frågor — Svar. — Breflåda. CD O CD l o SJ. A n n o n s e r.
Redan dessa rader utvisa, att den är matt och prosaisk; dess platthet stupar sedan ända till löjlighet; och detta desto lättare, som den valda anakreontiska versarten, om den ej behandlas med utmärkt skicklighet, aldrig undgår att bli slapp och osmaklig. Orimmets motståndare försummade ej tillfället; och i N:o 217 fick författaren läsa ett så lydande råd: ”Min Herre! Ni skrifver rätt poetiskt; Men Svenskan till sin Skaldkonst Behöfver också Rimmen: Ty annars blir det Prosa”. Nu kom från Thorild, ej mindre missnöjd med det gifna orim-profvet än med en sådan ktitik deröfver, ett af honom sjelf författadt motstycke, om samma ämne, i samma versart, och likaledes kalladt ”Försök till Orimmad Vers”. Infördt i N:o 225 (d. 30 Sept.), börjar det: Om starka själars klarhet Och gudars lugn du söker (m. m.) samt har följande efterskrift: ”Detta är en kritik på det första orimmade stycket. Nyheten tål ej ett matt försök. Af en stor röst, upprättas någongång en galenskap; af en måttlig röst, lider sjelfva sanningen. Det versslag man brukat, är Anakreons mest älskade och skönaste, gjordt för det lifliga och ljufva; men visserligen för vekt för Stoicismens lära. Epikurs philosophi skall göra en helt annan verkan deri. – Visst hjelper Rimmet svaga tankar; men fjettrar de höga. Denna frågan kommer. Emellertid, är det ej en fördel för den Orimmade Versen, att äfven det blott goda är, i den, olideligt? – Om Rimmet gör Poesi, så återvakna, omätliga damfrätna archiv af alla verldens rim-lumpor! Men ett Stockholms bel-esprit kan ej gerna tala emot något, utan att räcka ut tungan litet. Hans mening är endast, att göra en qvick grimace”. Derefter tillägger han: ”Men förlorad är den själ för skönheten och rättvisan, som förkastar Rimmet derföre, att det är Rim; och äfven då när en annan har mödan att göra det!
A inhemtas, att sädesproduktionen under de ifrågavarande fem åren varit tillräcklig för länets behof med undantag af ärter, derpå någon brist i allmänhet förekommit. Det öfverskott, som förefunnits, har egentligen bestått af hvete och hafre. Af det förra slaget hafva några tusen tunnor utförts från Orebro till Stockholm. Af det senare sädesslaget, tillika med blandsäden, som består dels af korn och hafre, dels af vicker och hafre, skulle årliga öfverskottet hafva uppgått till 61,176 tunnor, hvilket dock torde vara nog högt beräknadt derföre, att behofvet till kreaturens utfodring synes alltför lågt tilltaget. Emellertid hafva under alla fem åren tillsammans 53,402 tunnor blifvit från Örebro utskeppade, hvaraf under sista året 21,318 tunnor. Visserligen utvisar tabellen ock något öfverskott af råg och korn, men af det förra sädesslaget införes säkerligen till länet lika mycket som derifrån utföres; det senare uppköpes för bränneriernas behof. Dessa uppsluka icke blott detta öfverskott, utan dessutom, efter hvad man kan antaga, några tusen tunnor, hvilka årligen inkomma öfver Askersund till södra Nerike, der bränvinsbränning i större skala bedrifves. öfverskottet slutligen af potatis har varit väl behöfligt; som bidrag till kreaturens utfodring och gödning. Ingen utförsel deraf har ägt rum, om icke efter dess förvandling till bränvin. Af spånadsväxter odlas endast lin och det knappt till husbehof. Tab. Litt. b. Handelspriserna å de hufvudsakligaste sädesslagen hafva varit olika för olika delar af länet, på sätt tab. Litt. B å motstående sida utvisar. Maj 1858 anställde en hagelby betydlig förödelse å växande grödan i en del af Öster-Nerike.
Om det å ena sidan fägnar mig, att BancoUtskottet ansett den föreslagne lånerörelsen kunna gå för sig, och på det hela tilläfventyrs lemna en skälig vinst, så beklagar jag å den andra sidan, att Utskottet ej velat tillstyrka, att Banken må erhålla denna vinst. Jag vill göra Utskottet fullkomlig rättvisa, och till och med medgifva, att Utskottets farhåga för allt nytt, som möjligen skulle kunna bereda förlust för Banken, är högst prisvärd. Äfvensom jag måste göra rättvisa åt Utskottets hesiterande för anslagssummans storlek. Min skyldighet är att utveckla mina Den 3o Julii f. ttn åsigter uti ett ämne, sorn jag icke kan tillräkna mig annorlunda, än som Motionär af förfaltarnes lill den tryckta Och bifogade skriften, ovanlig hjelp vid den allmänna penningeförlägenheten och creditbristen, till behjertande vid närvarande Riksmöte, framställde tankar, hvilka jag ansett så förtjenslfulla, att jag ej kunnat neka honom, såsom icke Representant, att till Rikets Ständer dem frambära. Om jag kunnat inse någon möjlighet, hvarigenom Banken skulle kunna förlora på den föreslagne låneanstalten, bade jag visserligen icke väckt Motionen; men då jag är öfvertygad om motsatsen, och att både Bankens och enskilde medborgares fördel derigenom kan beredas, så ansåg jag saken böra blifva ett öfverläggningsämne. Meningen är icke, att Banken skall lemna större lån, än den panlförskrifne Fastigheten enligt Bancovärdering är värd; hvarvid som ytterligare säkerhet deponeras den erhållne AssurancePolicen på låntagarens lif, äfvensom borgen för Assurancepremiernes ordentliga erläggande; och då således, efter all beräkning, ingen förlust för Banken synes möjlig, så tror jag att* då Nationen garantCratBaliken, hvarje Svensk medborgare äfven har pretention, att derutur få emot full säkerhet erhålla lånebiträde. Det förefaller mig således, sorn skulle Den 3o Juiri f. ra.
Då jag för några ögonblick utbeder mig R. o. Ad:s uppmärksamhet i anledn. af den discussion, som nu här förevarit öfver Hr Westerstrands motion, hvilken jag under vissa villkor linner mig benägen alt biträda, sä skulle mitt anförande blifva allt för vidlyftigt, om jag ville upptaga alla de anmärkn:r, som deremot blifvit gjorda. En värd talare, Hr von Troil, har redan i sista plenum, såsom jag fattade, biträdt den delen af motionen, som angår räntornas bringande lill bestämdt värde i penningar. Jag förenar mig i denna omständighet med Hr von Troil, och de skäl han derför anfört, synas mig fullt öfverväga alta de anmärkntr deremot, som af Ilr Rääf blifvit gjorda. I afseende pä sjelfva indemnisalioncn eller det s. k. friköpandet af skatteräntan, kan jag likväl icke dela Hr Weslerstrands tanka. Gr. Fröliehs anmärkntr, om jag rätt fattat dem, förmodar jag dock icke vara derutinnan rikliga, att det skulle varit motionärens afsigt atl endast betrakta den ärliga räntan, sådan den för närvar, är, såsom en skattelösen ; i sådant fall skulle jag ännu mindre kunna biträda motionen. Deremot har jag föreställt mig, att denna lösningssumma skulle vara en ytterligare afgäld utöfver den ränta, som nu och intill dess den för friköpandet bestämda tid förlupit, utgår. Under en sådan åsigt af saken kan visserligen, efter mitt omdöme, en summa bi Iligt vis fordras såsom medel för likhets återvinnande — jag säger återvinnande, ty den lid var fordom då alla hemman skattade lika. Men jag förmodar och befarar, alt en sådan dubbel afgift å den skattdragande jorden vore för de liesta alldeles omöjlig att utgifva. Först mäste skatten genom en föreg:de operation vara bragt till ett sådant belopp, att friköpandet derefter kunde äga rum. Under sådan åsigt, har också en värd ledamot af det II. PresteSt. redan väckt en motion, egentligen afseende en lindring eller minskning i bördorna för den skattdragande jorden. Del är nemi.
Komministrarnes löneförmåner iiro nemligen i allmänhet så ringa och ofta otillräckliga, att åläggandet af en ny beskattning å deras boställen måste blifva verkligen betungande, särdeles som genom en nu verkställd tionde-sättning, dervid alla å hemmanen gjorda odlingar och förbättringar skola tagas i beräkning, dessa boställen, på sätt klagandernc jemväl ådagalagt, blefve belastade med en tionde-afgift, till jemförelsevis vida högre belopp än alla öfriga hemman och lägenheter i samma ort, hvilka för mer än hundra år tillbaka fingo sin tionde, efter dåvarande förhållanden, åsatt. På grund af hvad nu blifvit i underdånighet anförd!, hafva Rikets Ständer medgifvit, att de komministers boställen i Stockholms län, hvilka, i anledning af 1850 års jord-ransakning, genom E. K. Mils Befallningshafvandes i länet eller E. K. M:ts och Rikets Kammar-kollegii laga kraftvunna utslag, krono-lionde ansetts böra åsättas, må från denna afgifls utgörande helt och hållet befrias, samt att de boslällshafvare, hvilka för ett eller liera år redan erlagt omförmälda utskyld, må för allt hvad sålunda blifvit af dem utbelaldl af statsverket erhålla restitution. Och få Rikets Ständer, med anmälan härom, i underdånighet anhålla, det E. K. Nådig åtgärd för verkställande af detta Rikets Ständers beslut vidtaga. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Augusti 1857. 232 Expeditions-Utskottets Fiirst a g till underd. Skrifvelse N;o 104. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Atig. 1857.
Den i landets alla förhållanden så ingripande, vigtiga fråga, som nu skall lill afgörande företagas, den om Svenska national-representationens ombildning, har alltifrån den tid då vår nu gällande grundlag antogs varit föremål för önskningar och bekymmer. Icke blott långsamheten i ärendernes behandling genom represen tat: ns söndring i flere serskilda rum och deraf följande tunga former, utan hufvudsakligen uteslutandet af en stor och inflytelserik del af nationen från rättigheten att välja och väljas till folkombud och deltaga i beskattningsrätten, har stadgat känslan och behofvet af förändrade föreskrifter rör:de så väl sättet alt utse Svenska folkets representanter, som deras arbetsordning. Då, oansedt frågans handläggning vid flere riksdagar, det likväl visade sig att hos R. St. en större stridighet i åsigter ägde rum i afseende på lillvägabringandet af förändringen, samt denna stridighet äfven under sednaste riksdag gjorde sig gällande och uteslöt förhoppningen att det vigtiga måle! skulle kunna vinnas utan konungamaktens mellankomst, beslöt Konungen att, lill förmedling af äsigterna och påskyndande af frågans lösning, framlägga det nu hvilande förslaget. Det är bvgdt pä grundsatsen af samfälda val, en grundsats, hvilken ansågs framför andra böra framställas, enär densamma, hyllad af det rådande allmänna tänkesättet, lemnade lättare än andra valgrunder tillfälle att i representationen inrymma äfven tle nu derifrån uteslutne folkelementerna. Genom det sålunda föreslagna valsättet, innefattande på vidsträckt grund upförde valfördelningar, utan hänsigt till serskilde stånd eller yrken, blef det möjligt, att i allmänhet, hvarje medborgare, som äger stadigt hemvist och näringsfång, samt icke står under annans husbondevälde, kunde anses berättigad välja folkombud och sjelf dertill utses, dervid dock i valsättet sådane bestämmelser blefvo inlagde, som fnnnos nödige alt för framtiden betrygga landet för möjliga vådor af en så utsträckt valrätt. Det var icke att vänta, att förslaget, så olika med det nu bestående oell likväl så föga öfverensstämmande med mångens öfverdrifna förhoppningar på oinskränkt valrätt, skulle vinna allas bifall.
Oomoini,- f^ckenstaper urwisa,at elmru betalningarne ordentligen blifwit fullgjorde, hafwa dock wexlarne, hw"°.. hartil behöfts, en längre lid derefter gene... uphandling här paLeurren först kunnat erhallas, sa ar nägra speculanoner til LOUI-8SN8 upsattande icke böra kunna grundas pä Oontoirets manadrliga behof. Lomoiwt8 W-pel rörelft får icke behandlas pä det sätt, ar tomnuvr til bwad pris som hälft stall coucurr^ra med enstilde om de ÄZeplar, hwilka för manaden eller dagen behöswas; utan tilhör det FörwaltninaenS omsorg, ac aspasia uphandlingcn af weplar efter ymftändigheterne, och ac den ena ciden samla i beredskap hwad man icke kan förränta, ar fa den andra da behofwer inrräffar. Och om en Summa af 100,000 N:d. eller derutöfwer wid betalningens förfallotid stalie deruti brista, sä följer icke at Uiqmllen derföre stall uppehailas, enär wid säoane tilfällen cieclitk-n kan rilliras. Ar yppa er af Herrar Fullmagrige tage: hejlm, ar för Loutoirets räkning en witz postdag lara upköpa en witz summa, antingen til tixer-ui 0our8 eller ock til hwad pris som halst, dest ställe wisserligen wara stadeligr; och i denna händelse anser StatS-Ucstorter hemlighet! wara nödwändig, sa länge och intil detz beflutet gatt i werkställighet.
Inrättningen befriades jfrän erläggandet af Brännvins, afgifterne för Stockholm och Götheborg. L.o Att BränwinS. Brännings, och DistileringS. rättigheten i sistnämde Stad finge pä försök till den mästbjndande utarrenderas pä 4 a 5 är, helst erforderlig Controll wid en därstädsS för Kronans räkning idkad tillwerkning ej utan största swärighet kunde winnås. 3.0 Att med SpannemälS uphandlingar pä hittilS manligt sätt skulle förhällas: Directionen dock obetagit att anställa försök med uphandlingS-Auclioner, hwarwid sä smä partier för hwarje klubbflag borde upbjudaS, att ägare af mindre qwantiteter kunde täfla om lefwepantser; Och 4:0 Att wid meddelandet af understöd i miflwäxt-är det sätt och de grunder äfwen hädanefter borde följas, Kongl. Brefwet ven so No - Den z October. 209 Nowember 1798 i sädant afseende stadga, de. Dä Spanmäls uphandling nu wid irenne pä hwaranvra följande ymniga skördar lätteligen kan werkställas, och dä förräden för be oundgängeligaste behof tarfwa förstärkning, men en betydlig del af Magazins^Jnrätlningens Fond utestär i fordringar, som ej utan smäningom inflyta, sä har Stats-Beredningen ansett det i wäsendtlig mätto skola bidraga till allmän förmon och Inrättningens bätnad, om Banken, emot förskrifning och intekning uti denna In. rättnings Fastigheter i Stockholm och Göthe, borg, samt Pantförskrifning af alla deH till. gängar sä i penningar som waror och effec. ter, bcwiljade den samma 300,000 R.d. Län. rättighet, emot Z Procent ränta, att efter behof begagnas pä Directionens Wexel Banco, räkning, igenom hwstken Directionens inkomster och afgifter skulle löpa, sä att räntan ej mä beräknas för större del, än dag efter annan deraf nyttjades.
Från Hedervärda Bondeståndet hafva Utskotten fått till behandling emottaga framställningar dels af Riksdagsfullmäktigen Carl Olsson från Södermanlands län, som, under förmälan, att den för tjenstehjon å landet föreskrifna flyttningstid, eller den 24 Oktober, vore olämplig, hemställt, att terminen för flyttningen i stället måtte bestämmas till den 24 Juni; till stöd för hvilken framställning blifvit anfördt, dels att det vore af vigt att tjenstefolket, som alltid vore flitigast och villigast i början, finge begynna med de vigtigaste landtmannagöromålen under slottern och skörden; dels ock att bättre vård om foderförrådet vore att förvänta, derest samma tjenstehjon som deltagit i dess inbergande finge uppstilla det, då ej, såsom nu ofta inträffade, tjenstehjon före sfflyttningen om hösten misshushållade med fodret; dels ock af Riksdagsfullmäktigen Jöns Mänsson från Malmöhus län, som, under åberopande af bland annat de olägenheter som flyttningen arn hösten medförde, derigenom, att den fri-vecka, som tjenstehjonen åtnjöto, verkade afbrott i de vigtiga landtmanna-göro 1 mål, hvilka den tiden borde förrättas, samt att flyttningen, då mera äo under annan årstid, försvårades genom elakt väglag, föreslagit, att tiden för tjenslehjons flyttning på landet, måtte blifva förändrad /rån den 24 Oktober till den 21 Mars. Vid den öfverläggning, som, i anledning af dessa motioner, inom det Hedervärda Ståndet egt rum, hafva de flesta Ledamöter, hvilka i frågan sig yttrat, ogillat motionerne, samt, såsom skäl emot den sålunda föreslagna förändringpn, hufvudsakligen anmärkt, att då man Bih. till R. St. Hescärsoch Ekon.-l t sk.
Behöfvande, angående anslag till beredande af arbetsförtjenst för sådane inom Marks härad af Elfsborgs län: III. 628, R. 628, B. 638; IV. 4, A. 4, E. 137. Beklädnadsoch utrednings-persedlar, i anledning af väckt motion rörande sättet för försäljning af kasserade sådana för Kronans räkning: B. II. 234, 255, 310, A. 310. Bekännare af annan troslära, än den rena Evangeliska, om den ändring i 28:de §:n Regerings-Formen, att till vissa beställningar må kunna utnämnas —: B. I. 132, 133, 333, 358, A. 358. Belgien, angående den med nämnde Konungarike afslutade traktaten om upphörande af Schelde-tullen, m. m.: YI. 156, It. 162; B. VII. 14, 17, A. 17, E. 263. Bennet, Friherre Nils Gustaf Fredrik, dess yttrande: IV. 571. Bergenstråle, Alexander, dess yttrande: I. 177. Berger, B. J , f. d. Notarie, angående hans ansökning om förhöjdt årligt understöd: B. II. 198, 207, 210, A. 210. Bergman, Israel, Biskop i Hernösands stift rri. m., angående rätt för honom att, vid afskedstagande, på Rikets Allmänna Indragnings-stat uppbära pension: V. 34, R. 34. (Se vidare Statsutskottets Utlåtande N:o 153, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). Bergs-skolan i Fahlun, angående förnyad framställning i fråga om dess flyttning lill Stockholm och förening med Teknologiska Institutet: II. 505; III, 3, R. 4.