Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Björkegren? enka, Anna Maria Hedmansson. VIL 221. R. 224. X. B. 79, 117. 134. A. 184. XI. E. 401. — N:o 114. till Stats-Utskottet i fråga om förändring i sättet för Justitie-Ombudsmannens aflöning. XI. B. 29. A. 77. E. 270 — N:o fl5. till Rikets Ständer, angående Provincialläkaren Doctor N. L. Ählbergs uppförande å allmänna iridragnings-staten till åtnjutande af en mot. hans innehafvande Pro vin pial-läkarelön svarande pension af 666 R:dr 32 sk. Banko eller 1000 R:dr R:mt årligen. VIII. 80. R. 81. X. B. 79, 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — N:o 116. till Rikets Ständer, angående anslag för uppförande af ett Kapell inom Pajala Pastorat och af ett Bönehus uti Turtola by af Öfver-Torneå socken m. m. VIII. 80. R. 81. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 148. (129:o). — N:o 117. till Rikets Ständer, angående fyllnad och tillökning i ersättuings-anslagen till Wadstena Krigsmanslius-kassa och Amiralitets-krigsmanskassan för de till statsverket indragna rusthålls - 150 — P — samt en-per-nrlle-nfgifterne. A. 809. X. E. 205, 206- Propositioner och Skrifvelse!', Kongl. Maj:ts nådiga: — N:o 118- till Rikets Ständer, angående öfverlåtelse på Järlåsa församling af Kronans riitt till dana arf efter Seraphia Lindskog. VIII. E. 81.
Jag var icke närvarande, då denna punkt afgjoides i Utsk:t, men, så vidt jag vet, är fullmägtiges förslag, hvarpå Utsk:t stödt sitt, icke fullt rigtigt, ty det öfverensstämmer icke med konkurslagen. Men då det vore olämpligt att här föreslå en annan redaktion, får jag anhålla om återremiss. Frih. Nordenfalk: Som af Betänk:t synes, hafva full mägtige inkommit till Banko-Utsk:t med tillstyrkan att 21 §:n i Bankoreglemente! måtte sältas i öfverensstämmelse med konkurslagen. Då denna sak var ganska naturlig, biföll Utsk:t densamma utan granskning och har derigenom kommit att förbise att premiss och konklusion icke stå i sammanhang, hvarföre äfven jag yrkar återremiss. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propus. på bifall till punkten, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. Utsk:ts förslag biföllos. Föredrogos ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 4 och 11 dennes bordlagda Utlåt. N:o 75, i anledn. af återremiss af ötsk:ts Betänk. N:o 39, angående väckt motion om utvidgande af qvinnans medborgerliga rättigheter. Frih. Gederström, Rudolf: Med de öfriga ledamöterna i det Utsk., vi hafva äran tillhöra, har jag så väl förut vid afgifvandet af Betänk. N:o 39, som nu vid N:o 75, så till vida öfverensstämt, att vi alla velat bereda det Svenska qvinnnokönet all den utvidgade verksamhet, söm synts oss förenlig med afseendet, fästadt ej blott vid statens bästa, men ock å qvinnans k eget sanna väl; dock i hänseende till sältet har meningsskiljak tighet sig yppat, och på samma gång jag erkänner den redliga afsigten uti Utsk:ts nitälskan, vågar jag äfven hysa den tillförsigt, att den olika åsigten hos mig om sättet skall jemväl af de skiljaktigt tänkande njuta enahanda välvilliga bedömande.
Och hvad skulle det vara för en människa, som, om någon bjöde till att gifva honom 1,000 riksdaler och han vore en fattig dräng, att han icke toge emoty » Dessutom voro både han och hans maka unga och förälskade. » Man må- ste dock hafva en lid att utrasa, man kan dock icke få grå hår och visdom uti vaggan. » Han hoppades träffa på konung Gustaf Adolf och få tillgift för sin usurperade barontitel — han tänkte i annat fall vända sig till danske konungen eller fly till Holland — och Gertrud skulle kläda sig till page och följa med. Emellertid — så förtäljer den ej allt igenom lika poetiska sagan — blef hon sjuk och vände om hem till Björkeberga. Och han blef fångad af sin ursinnige svärfader, som ville se hans hjärteblod, ty » eho som bedrager någon adelsperson, hafver förbrutit sin hals, » stod det i gårdsrätten, och svärfar — som uppträdde inför domstolen » vred i sinnet, annars obetydlig till utseendet » — fordrade, att magen skulle » torteras, pinas oeh plågas af bödeln, » medan Wivallius försvarade sig med att giftermålet var ingånget på svärfaderns föranstaltande och att denne därför finge stå sitt kast. Äktenskapet förklarades upphäfdt • — ännu 19 år senare hade Gertrud Grip ej gift om sig, hon blef antagligen till döden trogen minnet af sin korta kärlekssaga — men rättegången varade i flere år inför olika domstolar. När tiden blef för lång för den fångne, rymde han — två olika gånger — lyckades den ena gången hålla sig undan ett helt år, men blef likväl fast till slut och dömd. Han sändes upp till Cajaneborgs fästning i norra Finlands ödemarker och hölls där fången i sex år. Sedan han åter blifvit fri, träffas han snart i Stockholm, där han nu är en mycket anlitad advokat. Under de ändlösa rättegångarna med svärfadern hade han utvecklat en outtömlig fyndighet, och de prof, som anföras * på hans olikartade försök att beveka sina domare, visa en mångsidighet och en förmåga att slingra sig, en fantasi och en humoristisk styrka, som bilda det mest groteska totalintryck.
Hvad åter angar den beqvämlighet, som LagComitéen, enligt Friherre Boijes yttrande, ensamt synts afse, så skulle jag vern keligen ej trott, att denna anmärkning kunnat framställas emot Comitéens förslag, så vida Friherren gjort sig den mödan att genomläsa moti verna för detta förslag. Det är icke endast be-, svärligheten att verkställa stängsel-fördelningen efter nu gällande författningar, som föranlett Comitéens förslag till ändring deraf, men det är ett icke obetydligt skäl, som Comitéen anfört i förening med de många öfriga, hvilka på ett öfvertygande sätt finnas upptagne i motiverne till det ifrågavarande lagförslaget, och. det kan icke vara annat än högst fördelaktigt för samfälligheter och grannar, att utan behof af kostnader kunna göra stängseldelningar och undandraga dem Embetsmanna åtgärd, förenad både med besvär för dem och delägare. Jag har anfört serskilda tankar vid frågans behandling inom Utskotten, och jag tror mig hafva rättig, het, att i detta fall åberopa min öfvertygelse, emedan den grundar 6ig på den erfarenhet, jag - förvärfvat under den serskilda befattning, sorn några år varit mig anförtrodd, att i underd. föredrag» sådane mål, gom angå enskiften. När jag nu tillika varit förvissad, att allmänheten Ridd. o. Ad, Prot. V. Band. 8 l
Hindrad af tjenstegöromål att fortfarande vara Sppleant uti Allm. Besv.- o. Ekon.-(Ilsk., får jag, under afläggandet af min tacksägelse för det visade förtroendet, vördsamt afsäga mig nämnde befattning; anhållande att vid min riksdagsmanna-rätt få varda bibehållen. R. o. Ad biföll denna anhållan, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., anmodade Hrr Elektorer, att vid deras nästa sammanträde, utse en Suppleant uti Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk. i st. f. Hr von Heidenstam. Hr Weidenhjelm, Ernst Aug.: Under R. o. Ad:s förra plenum, vid föredragning af Gr. Sparres motion om åtskilliga förändringar i Hof-rätternas arbetssätt, hade jag äran anmäla, att jag också sjelf varit betänkt på att afgifva motion i samma ämne. Det är denna motion, som jag nu anhåller att få upläsa med lillkännagifvande, att jag, i afseende på deri föreslagna reformer, följt samma princip som jag anser oss i allt böra följa, nemi. att man icke skall afskaffa något annat af det gamla, än som nödvändigt behöfves, och icke föreslå något annat nytt, än som genom under tiden ifrån institutionens bildande inträffade förändringar blifvit oundgängligen nödvändigt. Hr Weidenhjelm upläste härefter följande: Då genom K. Förord:n d. 18 April 1849 Lagmansoch Kämnersrätterne indrogos och Hofrätterne således äfven i civileeller vademäl blefvo andra domstolsinstans, motsägs såsom otvifvelaktigt, att denna förändring skulle medföra en betydlig tillökning i antalet af de mål, som derstädes komrne alt fullföljas; i auledn. hvaraf redan vid förra riksdagen fråga väcktes om behofvet af förstärkning i Hofrätternes arbetspersonal.
Naturen då alstrade, och med prägeln af de andliga inflytelserna ännu så ur-frisk och varm, frambragte hon äfven flerfaldiga slags blomster, fåglar, landtoch vatten-djur, som, dels genom sin storlek och styrka, dels genom någon enkom symbolisk skönhet, närmare betecknade sitt ursprung och det Hela. Så t. ex. blommor, på hvilka himlakretsarne sågos afbildade, med sina sphärer i olika färgor, och öfver dem en krona; fåglar, som på vingarne buro miniaturtaflor af paradiset, eller af någon dess del m.m. De förnämsta af sådana arter finnas icke mer; endast aflägsna slägtingar. I allmänhet är menskliga föreställningen, numera, för vanmäktig att föreställa sig några rätt klara bilder af de skönhetens och ljuflighetens under, till hvilka detta Paradis, oförgätet men aldrig återskådadt, inbjöd alla sinnen. Se vi oss nu tillbaka: så står visserligen redan framför oss ett Helt, hvari den alltgenomgående typen af Verlds-ägg, såsom alla varelsers urbegynnelse, är omisskännlig genom ständigt fortsatta motsvarigheter; med hvilka så förhåller sig, att enhvar af dem är ett omhölje, som i en enda ursprunglig sammanfattning innebär den outtömliga mångfalden af hvad derutur skall utvecklas, och att hvarje utveckling blir, i sin ordning, ett nytt omhölje för nya, och ännu särskildare, utvecklingar. Så voro för allt, hvad i vår jords örtoch djur-riken har dels ur frö, dels ur egentligt ägg sedermera framgått, Paradisets blomstergård och djurpark det första omhöljet; dessa åter ägde sitt första omhölje, sitt gemensamma ur-ägg, i sjelfva Jorden; denna åter sitt i det stora Solariska Ägget, hvarur Jorden, med alla sina syskon, framkommit; och slutligen ägde detta makrokosmiska ägg sjelft sin utgångspunkt och förebild i den Oändliga och Gudomliga Själ, inom hvilken icke blott vårt solsystem, utan tillika alla verldars verld, från begynnelsen varit till i en förutskådande sammanfattning, såsom i ett evigt nu, en evärdlig närvaro. Men just för denna Själ fanns likväl, ännu, ingen fullt egendomlig motsvarighet.
Mål, sä anbommc det pä Honom at afgöra alla eller endast wista. Herr vön Leksm?. Med anledning af z-t. Z., som afhandlar Oeconowie - och Beswärs. Utskottets göromäl, wägar jag yttra den önffan, at bestämdt kunde blifwa stadgadt, hwad som cgentcltgen bör komma under namn af Oeconomie-mäl. Större delen af ds Ärender hwilka under denna titul bittils hänfördts, hafwa dels en sä nära gemenskap med Civila Lagfa. renheten, dels och et sä oskiljaktigt inflytande xä ägande rätten, at de med lika skäl böra til. höra Konungs och Ständers gemensamma af. görande, som allmänna Lagfrägor; men om denna Urskilgning lämpeligen kan innefattas i Riksdags. Ordningen, eller uti nägon serskild Act bör afhandlas, öfwerlämnar jag til deras ompröfwande, hwilka äga bättre kännedom af Lagstiftningen än jag. Sä §. Herr Korclenstolpe, r anledning af den. na Z. fär jag erindra, det jag densamma rörande förut wäckt en fräga, hwaröfwer Constitutions-Mskottet med Betänkande inkommit, och anhäller nu endast ödmjukeligen, at när detta Betänkande til afgörande förekommer dä fä yttra mig nägot deröfwer. 36 §. Herr >loräsn5wlpe, i Första Momentet af denna §. nämnes at Hos. CantZleren äger den rättighet, at öfwerwara Justeringen af RiksLags-Bestutet, men ej om han äger den at deruti nägot förändra. Skulle han ej det äga, inser jag ej hwarsöre han i denna §. nämnes. Friherre b.Hstncrsntx. All fräga om flere än de redan upräknade Utskotten synes mig böra förswinna. Friherre 8tsel von tkolsreln. I den händelsen som i Andra Momentet af denna §. nämnes, at Constitutions-Utffottet ffulle i frägor om nya Utstötts tilsättande äga afgörande rätt när twä
Palmstjcrnas nyss gjorda anförande förmärka ett yttrande, som jag icke anser mig kunna lemna obesvaradt. Jag tror mig nemi. hafva hört Frih. säga: ”att de finnas bär, sorn icke vilja medgifva Ståndets rätt eller pligt, att i Utsk:n vara fulltaligt.” Om jag hört rätt, så måste detta hänsyfta på dem, som talade emot den väckta motionen om suppleanters utväljande i Ulsk:n, och jag vill med anledn. deraf hafva den äran förklara, alt ehuru jag var en bland dem, som talade emot samma motion, har det likväl aldrig fallit mig in, alt bestrida Ståndets rättighet alt vara fulltaligt i Utskm. Hvad åter dess pligt beträffar, sävar det endast sättet alt complettera Utskm, som jag bestridde, ty pligten ansåg jag fara gifven; roen jag erinrade äfven då, alt det är hvars och ens moraliska •pligt, då han mottager ett dylikt förtroende, som det att vara Utsk:s-ledaraot, hvilken bör vara den rälta driffjädern, all hålla Utskm completla. Frih. Palmstjerna: Jag tror, att den anmärkn, som Hr Prytz framställt, snarare rörer ett missförstånd af uttryck, än en egentlig tvist om det som föregått, och tror jag derföre, att R. o. Ad:s tid skulle på ett mindre lämpligt sätt upptagas, om jag här skulle ingå i den förklaring, som jag hellre förbehåller mig att vänligen få lemna Hr Prytz särskildt.
Då jag nu i gällande författningar icke kände någon föreskrift af den beskaffenhet, som här i ena och andra afseendet blifvit i fråga ställd, och lagförslaget ej heller derom någon ting upptoge uti det kapitel om häktande, der detta ämne bordt afhandlas; har jag desto heldre trott det vara min pligt att icke låta gå förlorad en derå af omständigheterna föranledd uppmärksamhet, som en skyndsamare åtgärd synts mig vara behöflig, än genom införande i lagförslaget vore alt förvänta; och har jag derföre till Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande öfverlemnat, huruvida något bruk måtte göras af min i underdånighet framlagda tanka. Att häröfver blifvit infordradt Kongl. Fångvårdsstyrelsens underdåniga utlåtande, är mig bekant; men mig veterligen är Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ämnet ännu icke meddeladt. En icke ringa brist i brottinålslagsliftningen har synts mig vara saknaden af ett bestämdt stadgande om böters förvandling genom samma utslag, hvari de ådömas. I detta ämne finnes, mig veterligen, ingen ting annat föreskrifvet, än hvad Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 i 27 punkten innehåller, att Underrätt, som fäller någon lill böter, bör söka inhämta underrättelse, huruvida den sakfällde kan betala böterna eller icke, och att om anledning förekommer dertill, att bölerne ej kunna utgå, de skola i utslaget, så väl som i saköreslängden, icke dess mindre utsättas, men det tillika genast föreskrifvas, huru nämnde böter må i sådan händelse förvandlas uti motsvarande kroppsstraff. i? St. Just. Ombudsm. Emb.-Bcrättelse för ar 1848. 53 Alt denna föreskrift mäste i ganska många fall blifva åsidosatt, är en gifven följd af dess vilkorlighet och af omöjligheten att erhålla visshet i det ämne, sorn skall efterforskas. Ty äfven örn domaren hvarje gång sorgfälligt söker underrättelse, huruvida tillgångar hos den sakfällda till bölernes gäldande finnas; kan dock rätt ofta hända, att brist på tillgång verkligen är för hand, utan att någon anledning dertill sig visar.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Konstilutions-Utskottets den 14 och 13 dennes på bordet lagda Memorial N:o 22, angående underdånig anmälan hos Kongl. Majit af det säborn hvilande till nästa Riksdag antagna grundlags-ändrings-förslag rörande Riksstyrelsens förande i vissa fall, m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den B och 13 dennes på bordet lagda Betänkande Nio 9 7, i anledning af väckta förslag, åsyftande förflyttning till hufvudstaden dels af universiteten i Upsala och Lund, dels af båda universitetens juridiska fakulteter och dels af Upsala universitets medicinska fakultet, fann Ridderskapet och Adeln för godt att dels, med afslag å Utskottets förslag rörande den vid universitetet i Upsala nuvarande medicinska fakultetens förening med Carolinska mediko-kirurgiska Institutet till ett medicinskt undervisningsverk i Stockholm, fatta det beslut, att Rikets Ständer måtte genom underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Hvad slutligen angår de uti Anmärkningarne yttrade betänkligheter emot Rörelse -Capitalets förminskning samt väckta frågor om nya Disconters inrättande, så få förenade Utskotten, i afseende på dessa ämnen, åberopa ach hänvisa till förenade Utskottens afgifne Betäckande om allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande. Förenade Utskotten hafva nu besvarat de mot Utskottens Betänkande gjorda Anmärkningar och de deruti serskildt väckta frågor. De skiljaktiga åsigter, hvilka uti dessa Anmärkningar blifvit framställda, skola säkrast ådagalägga svårigheten, om ej omöjligheten, att uti ett ämne af sådan beskaffenhet, som det förevarande, uppgifva ett Förslag, livi ket kunde tillfredsställa allas anspråk. Och, om det derföre icke bordt förefalla Utskotten oväntadt, att få emottaga flera Anmärkningar, hade Utskotten likväl haft all anledning förmoda, att, vid bedömandet af Utskottens föreslagne och tillstyrkte åtgärder, hvilka äro frukten af flera brydsamma öfverläggningar, icke sko’af nyttjas sådana uttryck, som uti ett och annat Anförande förekomma, och hvilka förnärma den aktning, Utskottens medlemmar äga rätt att fordra.
»Nej, nej, nej, för ingen del», svarade grefven, i det han höjde på axlarne och gjorde en afvärjande gest med båda händerna. »Tvärt om, jag finner det högst intressant.» Den qvinliga afdelningen var nu besedd. Grefvinnan ville äfven se den manliga, men både doktorn och grefven afböjde det, hon såg blek och exalterad ut och hennes läppar hade nervösa ryckningar. Men hon var envis. »Åtminstone den första våningen», bad hon enträget, »Nåväl då», sade doktorn, »der finnes för öfrigt blott en patient inne. Men det skall kanske intressera er att se honom.» Det var ett stort, ljust rum de nu kommo in i. Det var vackert möbleradt, och på bordet framför soffan lågo tidningar och böcker. Vid ett af fönstren stod en ung man med ryggen vänd utåt rummet och armarne stödda mot fönsterposten. Han stod orörlig qvar, utan att låta störa sig af de inträdandes röster och steg. Han hade en smärt figur, och det mörka håret föll lockigt ned i nacken. »Det är en af våra mildaste och fredligaste patienter», hviskade doktorn, »hans sjukdom består endast i en fix idé, att hela dagen stå vid fönstret för att se, om icke den han väntar skall komma.» »Han har varit litet orolig på sista tiden», sade väktaren, som stod der med nycklarne i hand, »han har flere gånger sagt, att en af dagarne skall hon komma.» »Hvem väntar han?» frågade grefvinnan med spändt intresse. »Åh, det är en mycket romantisk historia», svarade doktorn halft leende. »Ack, låt mig få höra den då!» utropade grefvinnan ifrigt. »Nåväl; – för omkring tio år sedan var han som informator på ett större herresäte. Det fans i familjen en ung dotter, en, som historien förmäler, förtjusande vacker flicka, knappast 17 år gammal, i hvilken den unge informatorn naturligtvis förälskade sig. Hans kärlek besvarades, ty – som ni kanske sjelf skall få se – äfven han var ovanligt intagande, och de unga tu svärmade en tid och njöto af sin kärlek. Men ...» Han afbröt sig och sänkte rösten, ty han tyckte, att den unge mannen rörde sig.
Statskontoret jemväl ansett 1845 års pris böra, vid medelberäkningens uppgörande, antagas till6 r dr, och det rätta me lium således blifva 7 r:dr 4^ sk, 4 4 r:st» 'ia_ de Kongl. Majt likväl funnit anledning icke förekomma, att för beräkningen af omförmälda medelpris antaga annan grund, än det verkliga riksmarkegångspriset för hvarje år, helst detta pris för fyra af ifrågavarande år i betydlig mån öfverstege det fordna minimipriset för under lönerna inbegripen spanmål, hvarföre ock Kongl. Maj:t nu föreslagit, att, med jemkning till fullt skillinglal, merberörde medelpris måtte bestämmas lill 7 r:dr 4o sk. Då vid t844 -i8{5 årens statsreglering beloppet af den spanmålstillökning utöfver stalspriset, som borde tillkomma innehafvare af före år 184r tillträdda löner, blef af Rikets Ständer för tiden intill innevarande riksmöte fastställd, togs härvid till grund medium af i84o—1844 årens riksmarkegångspriser. Enär följakteligen riksmarkegångspriserna för åren j 843 och 184 \ redan en gång ingått i en beräkning af ifrågavarande beskaffenhet, synas dessa priser icke kunna jemväl läggas till grund för nu förestående nya reglering af omförmälde spanmälstillökning, utan torde denna sistnämnde reglering, efter Utskottets tanka, böra grundas ensamt på riksmarkegångspriserna under de 0 ne påföljande åren 1845, 1846 och 1847. Ett sådant förfarande instämmer ock med 1840 — 1841 årens riksdagsbeslut, enligt hvilket omförmäldte medelpris bör uträknas och bestämmas från riksdag till riksdag, och synes desto mera lämpligt, som riksdag numera inträffar hvart tredje år.
Hr Frihm erkänner, att anspråken på tull för närvarande äro ganska måttliga, 1, 2, 3 öre per skålp. för kött, fläsk etc., men anser att de icke kunna medföra någon fördel för landtmannen, då de ej kunna åstadkomma någon anmärkningsvärd prisstegring. År det icke alltid en förmån, om dessa små tullsatser kunna skydda oss från öfversvämning af främmande varor? Jag frågar endast. Vidare säger Hr Frihm att det är Styrelsens skyldighet att motverka brist. Ja, det är verkligen Den 23 April e. m. 463 Styrelsens skyldighet, men huru har den uppfyllt detta sitt åliggande. Se vi omkring oss, finna vi brist på penningar, brist på företagsamhet, deremot öfverflöd på lyxartiklar, öfverflöd på skuld, öfverflöd på konkurser. Sådane äro systemets verkningar. Då derefter Hr Frih:n yttrar, att vi böra öfvergifva den gamla slentrianen, och att täflan skall egga oss derhän, att vi kunna bjuda utländningen spetsen, förefaller detta verkligen såsom ett bittert hån. Frih. Gripenstedt har äfvenledes yttrat, att de föreslagna tullsatserna skulle lända till skada för arbetarne, hvilka, då de äro i saknad af politiska rättigheter, måste känna en orättvisa och en obillighet så mycket tyngre. Hvem är det, som i det nya statsskicket uteslutit arbetarne? Då nya U.-O. förevar till afgörande på detta rum, yrkade många en bredare basis och att representationsrätten måtte utsträckas både uppåt och nedåt, Detta rönte motstånd hos det segrande partiet; och det torde då icke vara på sin plats, att en af detta partis skickligaste kämpar nu såsom ett skäl för sina åsigter i denna fråga begagnar den omständighet, att arbetarne äro i saknad af politiska rättigheter. Gr. Cronstedt har för öfrigt på ett så slående sätt ådagalagt att arbetarne, långt ifrån alt skörda vinst, tvärtom skadas af det nuvarande systemet, att jag derpå icke behöfver spilla några ord. Beträffande slutligen den sista strofen i Bev.-Utsk:ts Betänk. eller den s. k. klämmen, så har Frih. Gripenstedt förklarat densamma vara ett formligt angrepp mot konungamakten.