Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrif nu en enda sanning till försoning. Skrif, att ni erkänner ert tvegifte. Mitt tvegifte? ÖFVERSTEN (förfärad). RUDOLF. Den första November gifte ni er med er grefvinna, men först fjorton dagar derefter dog er lagliga hustru, Gabrielle Helene Celicourt, som ni trolöst öfvergifvit. Hennes dödsbädd reddes ej i Frankrike, såsom ni kanske trodde. Hon slutade sitt olyckliga lif i Stockholm, dit hon döende anlände, för att återfinna sin brottslige make. Men hennes skugga reser sig ur grafven, den ropar på hämnd, på blodig hämnd, och den jagar också redan bloden från edra kinder. (bravorop höras på afstånd). Hör ni era gästers bravorop derinne? De jubla åt er demaskering. Och hvar ett krossadt hjerta suckar, hvar en sviken oskuld klagar, hvar en vän af dygd och heder finnes, skall han jubla deråt, som de derinne. Skrif, Öfverste Melcher! Jag skall diktera er syndabekännelse. Har ni bevis på hvad ni säger, så visa mig dem. I morgon skall ni se bevisen giftermålskontraktet och dödsattesten. Då skrifver jag inte nu. Jag vet ej hvad ni menar med ert hot. (Ser sig om. En betjent närmar ÖFVERSTEN. RUDOLF. ÖFVERSTEN. 193 sig från de innersta rummen, bärande en bricka.) Der borta kommer ett störande vittne, min bäste herr Löjtnant. (vill resa sig upp.) Stilla på er plats, visa betjenten tillbaka, annars skjuter jag. Jag är redan lifdömd genom er för ett obetydligt fel, jag har då ingenting mer att förlora. Lif för lif, herr Öfverste. Jag gömmer döden under detta papper. (Lägger ett pappersark öfver högra handen och pistolen, och vänder sitt ansigte något bort, när betjenten kommer i dörren.) Champagne och seltzervatten. BETJENTEN (stannar i dörren). RUDOLF. Nej, gå din väg! Vi ha angelägna affärer. (Betjenten går.) Bra, herr Öfverste!
Turken släppte i ögonblicket bondflickans arm, sprang bort till Sinklaire och hviskade honom några ord i örat, hvarefter de begge återvände till den plats, der Badin och den andra masken stodo qvar. – «Känner ni mig, mask?« frågade Sinklaire negerynglingen, som vid detta tilltal af en person vid hofvet, hvilken var så högt i både drottningens och kronprinsens gunst, aktade sig att låta förstå, det han kände honom och hvem han sjelf var. – «Jag är kronprinsens kavaljer, öfversten baron Sinklaire, och förbjuder er i Hans Kongl. Höghets namn, att vidare förfölja dessa masker. Jag nödgas eljest tillkalla ordningsmannen på stället, och ni ådrager er ledsamheter.« Badin bugade sig tigande. De begge maskerna uttryckte sin tacksamhet för Sinklaire och försvunno i trängseln. Badin ansåg rådligast att draga sig tillbaka och lemnade Bollhuset ganska missbelåten med sin natt. Hans nyfikenhet var likväl ingalunda svalnad: tvertom stegrades den af det beskydd, Sinklaire, åberopande ett så högt namn, lemnat maskerna. Att de stodo i något förhållande till hofvet var således påtagligt. Han företog i tankarna en mönstring med hela dess personal, men kom ändå ej närmare målet. «Om det varit någon annan hofherre, än just denne,« tänkte han, «så skulle jag föga bekymrat mig om hans förbud och hotelser; men Sinklaire nej, nej, jag gjorde klokast i att icke sätta hans tålamod på prof.« TJUGONDE KAPITLET. Dagen efter maskeraden sutto vid ett fönster i en af slottets halfvåningar, med utsigt åt inre borggården, drottningens kammarfru Jenny *** och kammarfrun hos kronprinsessan Olivia Ramström. De voro inbegripna i ett lifligt samtal om den föregående nattens små tilldragelser; ty begge hade bevistat maskeraden och utbytte nu sina iakttagelser och omdömen. – «Jag är just belåten, söta Olivia, att vi ändtligen fingo ett tillfälle att förarga den stygga karlen, som blifvit en tyrann mot all betjening i slottet, sedan han ej mera törs på de förnämare.»
När man har en Styrelse, till hvilken man öfverlåter anslag för näringarnes upphjelpande, så måste man tillåta, alt den får följa en plan, och icke oroa planerne, hvarigenom frugterne förstöras. Detta är Strömrensningsfondens historia. Vilja Rikets Ständer nu gifva föreskrifter i det speciella, så fruktar jag, att anslaget föga eller intet gagnar. Jag har sjelf en tid haft det förtroendet, att sitta i SlrömrensningsCommitteen. Den har beklagligen ständigt baft att strida emot Revisionsförrätlningars och Ständers särskilta åsigter. Somliga hafva klandrat, andra hafva berömt åtgärderne. Min tanka är, alt man antingen alldeles må indraga ett sådant anslag, eller ock hafva fullt förtroende till Styrelsens bemödanden, att använda det efter bästa förstånd. Jag tror således icke, att någon återremiss är nödvändig, utan tillstyrker bifall å Utlåtandet, samt hoppas, att den dag en gång skall komma, då man, klarare än nu vanligen äger rum, skiljer emellan Styrelseåtgärder och Lagstiftningsåtgärder. Hans Excellence Herr Grefve Mörner_, Adolph Göran: Efter hvad Herr Lefren nu yttrat, har jag mycket litet alt tillägga. Jag tror mig likväl böra upplysa, alt då man så nitiskt ifrar för anslagets beviljande för de norra provinserne, borde man först hafva tagit en närmare kännedom om hvad sora verkligen kan i de norra orterne uträttas. I följe af de arbeten, som redan äro gjorde, är LjungaElfven upprensad ända mot gränsen af Jemtland, och flottning kanske så långt som skogstillgångarne det erfordrat. Man trodde, att delta närmast skulle befordra Rikets Ständers afsigt, att bereda vedtillgång för Hufvudstaden, emedan omkring LjungaElfven voro stora skogar angränsande; men följden har hittills blifvit, att den öppnade communicationen väl begagnats till flottning af bräder och bjälkar, och är förmånlig för träd varuhandeln , men ej för ved, emedan transportkostnaden gör veden så dyr, när den kommer hit, alt den ej kunnat, utom vid särskilta tillfällen , med fördel afsättas.
Vidare har Molionairen anmärkt, att det uti en senare Författning meddelade stadgande, att hvarje röstegande vid Prestval skall framträda till valbordet och der afgifva sin röst, icke alltid, i anseende lill vid dylika tillfällen inträffande folkträngsel, vore verkställbar!, och, för att tillvägabringa mera ordning vid dessa förrättningar, har Herr Doclorn föreslagit, att följande stadgande borde utfärdas: ”Vid alla Prestval skola Kyrkoråd och Sexman vara tillstädes och ”omgifva valförrättafen , dels för att lemna nödige upplysningar, dels ock *’ibr att ansvara derför, att, utan deras anmälan, hos valförrättaren ingen "annan röstar, än den som ropas.” 2:0 Johan Bengt son frånYesternorrland, som yrkat, att, då Pre - 13 Lag. samt Allm. De sv. och Occon. Utsk. Utlåtande N:o 13. sfcrsknpets aflöning i åtskilliga fall utginge efter förmedlade hemmantalet, Loide äfven samma manlalsberäkning ligga till grund för rösträltigheten ■vid Prestval, helst denna rättighet vore grundad på den andel i Presten* aflöning, sora af hvarje hemmansegare erlades. 3:o Eric Ericsson från Westerås Län, som föreslagit, att förtnedkide hemmantalet borde grundlägga rättighet att rösta vid Prest-och Klockareval, saint skyldighet ti 11"kyrkobyggnad å landet. Utskotten, sorn tagit dessa motioner i öfvervägande, få, hvad först vidkommer de af Herr Doctor Ruus gjorde framställningar, upplysa, att, sedan Kongl. Majit vid sistförflutne Riksdag, jemte Nådig Proposition, meddelat Rikets Ständer förslag till ny Prestvals-förordning, för den pröfning ämnets vigt syntes fordra, hafva Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den ii Februarii i83o, anmält, att de samma förslag, med vissa förändringar antagit, samt i underdånighet anhållit, att Kongl.
Att om Bergslaget finner fig i ständ akt i Jern - Werks an'äggning ingä/ stall anhållan derom wara Bergslaget osörwägrak; sä mycket som al ofwannämnde Recognitions Allmänningar för Brukens behof rrforbras, be samma vwäger 1i - 488 Den t O Januarri. iigeii anfläs. Sä länge arbetet i Silfwer, Gälfwen stuile förköra och Kronan deraf erhälla sina 200 Marker Sllfwer, stall ocksä för Jern-till, werknmgen endast enkel Hammarskatt erläggas och TackJerns-blädninge» wara lfrän Tionde-afgift befriad
”Om du alltid fick vara med, lilla Ella, skulle du snart ledsna derpå,” sade Erika. ”Mins du huru du, för ett par år sedan, längtade efter att få dig en liten hage? Du trodde dig aldrig tröttna att arbeta der, och ingenting kunde vara roligare än att se och vattna de blommor du sjelf dragit upp. Du mins sjelf huru det gick. Anton bröt upp åt dig en liten täppa bredvid min, och du planterade der sjelf. Blommorna slogo ut, och på lång tid kunde du ej lemna dem. Men du ledsnade snart att ansa din hage, ogräset växte öfver alltsammans, och de stackars rosorna dogo af sorg, emedan du ej mera brydde dig om dem.” ”Ja, men så gaf du mig också bannor ibland, för det jag smutsade ner min klädning!” inföll Gabriella, hvarvid hon riktigt såg ut som en liten Eva. ”Och derföre gick du ej mera i din hage?” Det låg ett frågtecken i Erikas blick, hvilken alldeles afväpnade Gabriellas fintlighet. ”Jag vet icke,” svarade hon med blyg rodnad på den friska kinden, ”hvarföre det icke alltid blef lika roligt som i början.” ”Om du tänker efter, är det ofta nog så med det goda och angenäma, hvilket dagligen står oss till buds; och det är endast derigenom att man sparsamt njuter sina nöjen, som de bibehålla sitt egentliga värde. Detta kan äfven lämpas på din önskan att ofta vara med och se skäljagten. Om du skulle så här stiga upp några nätter i veckan, för att ge dig ut på sjön, blefve det i längden lika tråkigt, som du nu finner det roligt. Tror du ej det?” ”Jag tror allt hvad du säger, Erika; och i morgon dag vill jag åter börja arbeta i min hage. Den skall, minsann, icke mera få gå igen. Men så var jag också bara barnet för två år sedan.” ”Men nu är du stora flickan,” smålog Erika; ”hela tolf åren!” ”Tolf, säger du – alltid säger du tolf: jag blir ju tretton i vinter!” ”Gå in du dansdocka, och lägg dig i huset, som
Vid sådant förhållande, och då likartade skäl för nedsättning i införselstullen, som gjort sig gällande för oarbetad messing, äfven förekomma i afseende på andra slag oarbetade sammansatta metaller, samt dessa båda artiklar, hvilka äro åsatte samma tullvärde, hittills ansetts äfven böra vara med lika tull belagde, har Utskottet funnit sig föranlåtet att, med frånträdande af sitt förslag i ämnet, hemställa att Riddershapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stdnden, hvilka samma förslag godkänt, ville, med ändring af sina beslut härutinnan, instämma i Borgare-Ståndets beslut att bestämma införsels-tullen å »metaller, sammansatta: alla andra slag: oarbetade,» till 16 R:dr 32 sk. skeppund, stapelstads-vigt; och får Utskottet, derest ett eller flere Stånd härtill icke skulle lemna bifall, föreslå följande omröstning: l:o. Den, som vill att intörsels-tullen å »metaller, sammansatta: alla andra slag, oarbetade,» bestämmes till 16 R:dr 32 sk. skeppund, stapelstads-vigt, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålies härå gällande införsels-tull, 33 R:dr 16 sk. per skeppund, stapelstads-vigt. I afseende på införsels-tullen å art. vin, hvilken, i enlighet med Utskottets, i Betänkandet N:o 3 afgifna, förslag, blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bestämd att utgå till nu gällande belopp, hafva Presteoch Bonde-Stånden, hvilka Stånd till Utskottet först återremitterat denna fråga, sedermera, i anledning af Utskottets i Utlåtandet N:o 15 afgifna yttrande, att Bevillnings-Ulskotlels Memorial, N:o 22. S Utskottet ansåge sig böra vidblifva sitt i detta afseende framställda och af två O O Stånd godkända förslag, beslutat:
A ?nom dc jilumc. — Återskänkt; skiss af Mathilda Roos. (Forts.). — God tor. ; en hvardagsstudie. — En salladsartikel. (Forts.). — Om böcker. — Smänotiser från kvinnovärlden. — Striden om hjärtan; ur ett kvinnolifs historia, af Johan NordUng. Körslag till matordning för veckan 17 — 23 aug. — Hushållet. — Klädedräkten. — H a n d - arbeten. — Garderoben. — Sällskapslifvet. — Bakning. — Toaletten. — Frägor. — Svar. — Breflåda. STOCKHOLM 52 Vesterlånggatan 52 Specialité: Peruker för damer och herrar. damfrisering verkställer Kamning och arrangerar Brudklädsel. Allm. För vinnande af utrymme realiseras under denna och nästa månad ett större parti Kuverter af flere olika kvalitéer och storlekar, i poster om 200 st. till 50 öre. CARL MARTELL, [2312] Stortorget 3. [2358] •rÄkta Henrik i firmastämplade stycken innehålla ej frätande lut, äro goda och billiga. Rekommenderas åt alla sparsamma och praktiska husmödrar. välförsedda detaljafiärer. Hvarje tvål är billigast och Möbel-Affär, SVENSONS Fröhandel 17 L [2357] Q a o I ^ O? * prima Holländsk kross-, y7 ö kilo, Farinsocker från 55 öre kilo, prima svenskt toppsocker 68 öre kilo. OUt / rvtJI, \ Tn - Ppo, l Y c t l l C, öre r e - O » o r kilo hos sr Lagerstedt &amp; Johanson, [2365] F ör en 16 års flicka, som under vintern skall vistas i Stockholm för konfirmationsundervisning samt studier, önskas inackordering i bildad familj, helst där franska eller engelska talas. Onskligt om i hemmet jämnåriga finnas. Svar med uppgift å pris sändes till » Inackordering », Åmål, p. r. [2351] " O ^3 o CO O EJ z a M Hildur Andersson T3 03 h S CO Husmödrar m.
Svenska anstalterna för fastighets—krediten skulle vara egnad att i väsendtlig mån afhjelpa de olägenheter, som varit en följd af Hypotheks-föreningarnes splittrade verksamhet och som menligt inverkade på deras ställning, synnerligast i förhållande till utländske långifvare. En förändring i detta hänseende torde också vara desto mera angelägen, som de lånsökande Hypotheksföreningarnes tällan om försträckningar nästan uteslutande på ett och samma ställe, der de Svenska Hypotheks-obligationerna voro mest kända, nemligen Hamburg, och hufvudsakligen hos ett enda bankirhus, hvilket öfvertagit de flesta derstädes ingångna lån, hade, steg för steg, ledt till låneoperationer, der vil korer» blifvit allt mer betungande och som slutligen måste verka störande på den Svenska krediten i all - mänhet. För denna skulle det deremot onekligen vara en fördel om de många föreningarnes utelöpande obligationer af olika ålder och serier komme att efter hand försvinna ur rörelsen och efterträdas af andra, hvilka ej blott, i likhet med de förra, voro grundade på den säkerhet, som kanske minst af alla vore underkastad förstöring eller förminskning, nemligen ett lågt uppskattadt jordvärde, utan derjemte skulle komma att ytterligare betryggas genom inrättandet af en stark grundfond och genom en fortgående uppsigt från Statens sida öfver den nya Hypotheks-bankens förvaltning. För Statens förbindelse att iemna en grundfond hade Kommitterade hemtat stöd deraf att åtgärder, som åsyfta den i jorden intecknade skuldens förvandling från uppsägbar till ouppsägbar och dess successiva allösande, borde betraktas såsom en angelägenhet, hvilken nära rörer det allmänna bästa, synnerligast i ett land, der jordbruket intager ett så framstående rum i jemförelse med andra näringar, som i Sverige.
Blott som ett undantag från denna allmänna regel förekommer den icke lagliga, dock vid nästan alla domstolar antagna praxis att, på grund af målsägandens ed, fälla en anklagad för innehafvaridet af stulet gods. Den, hvilken i ofvannärnnde länder anklagas, måste således äga vida mindre hopp att blifva från anklagelsen frikänd, än den, som tilltalas inför en Svensk domstol; och den större fara, hvarför en anklagad i dessa länder är utsatt i följd dels af rättegångssättet och dels af bevisningstheorien, förminskas obetydligen derigenom, alt man lemnar honom biträde vid sitt försvar, hvilket också ofta är fallet hos oss, eller att rättegången endast föres i en accusatorisk form. Detta sednare har man ofta hört prisas såsom en den anklagades största förmån; men härvid besinnar man ej, att, fastän domaren icke anställer det inqvisitoriska förhöret, detsamma dock Den 3 Mars f. m. 200 äger rum och ofta på det mest inhumana sätt, så att, enligt Berengers utsago i dess afhandling de la justiee criminelle en France, dessa slags förhör i Frankrike kunna verkligen anses såsom de värsta arter af tortur; och de dervid ofta nog vårdslöst förda protocoll ligga ändock till grund för de edsvurnas omdöme. Jag för min del kan ej annat än se ett bevis på vår lagstiftnings humanitet äfven deri, att domaren sjelf, till det mesta, för öppna dörrar leder den inqvisitoriska undersökningen. För den, som jemnför ofvannämnde länders brottmålsransakningar med dem, som blifvit förda i vårt land, ligger det öppet i dagen, att en stor del af de utaf jurymännen skyldige förklarade personer skulle, efter den här brukliga procedur och antagna bevisningstheori, omöjligen kunnat fällas. Framför andra torde det tillåtas mig exempelvis nämna Franska läkaren Castaing, som i8a3 af jury förklarades skyldig till mord och, oaktadt han alltjemt nekade angifva brottet, derom ej heller något vittne kunnat lemna bestämd visshet, dock i följd af jux-yns förklaring blef dömd till döden och afrättades samma år.
Arosenii misstag så påtagligt, att 59® Den 7 Juli f. m. jag icke trodde det vara möjligt att -någon som med uppmärksamhet följde ämnet, icke genast skulle inse d«t; men jag linner nu, att hans vrängda framställning undfallit icke allenast BancoUtskottet utan äfven Herrar Fullmägtiga; ty i annat fall hade de väl icke kallat hans Anförande grundligt. Det yore åtmindstone en hittills alldeles okänd method att benämna för grundligt hvad som är hvarken mer eller mindre än ösanning. Det linnes icke en enda råd hvarken i StatsUtskoltets Betänkande eller mitt mer detaillerade project, hvaraf kan dragas någon sådan slutsats, att någon del af de redan i Discootvörelsen af Banken instuckna summor skulle kunna anses som Creditirr och lemnäs obegagnad. Tvärtom är det tydligen sagdt, att hela den summan skulle till utlåning användas, hvilket äfven min bifogade calcul utvisar* Det är endast de genom amortissement efter år 1818 Banken tillflytande summor, som jag bevisat icke blifva behöfliga att från Banken utlemna, i fall de privata stående Dånen erhållas _ ty i sådant fall ersättes Allmänna Rörelsen tillräckligen genom de. för Lånen utgifna Statsobligationerna för hvad Banken af sina sedlar amorterar. Idet hela innefattas resultatet af Herr Arosenii Den 7 Juli, /. m. 397 Yttrande äfven som af BancoUtskottets i föl. jan de: Ingen annan hjelp för pennin gställ tiingen bär sökas än att noga förekommet attBancoSedl arne kunna förbättras, då skall med de förhoppningar vi nu äga om en förbättrad handels-ställning tu. m. allt hjelpas af sig sjelf t. Man jemföre i öfrigt Herr Förste Ar* chiatern von Schulzenbeims och Herr Landshöfdingen Grefve Lilljencrantzvs särskildta Yttranden med det af Herr Assessor Arosenius, så torde man lätt komma i tillfälle bedomina huruvida min framställda plan förtjenar den äran att af Herr Arosenius benämnas såsom Strypsystem.
Sedan den prisbelönade uppsatsen varit inne, är det vår afsikt oeh förhoppning alt — med de resp. författarinnornas välvilliga minne - få göra en liten axplockning ur julkärfven, utväljande ett korn än här, än där af goda tankar och uppslag äfven ur de öfriga skrifterna, till våra läsarinnors hugnad och nöje. » Ln » behagade nu snarast i och för prisets öfoersändande gifva sig tillkänna för Redaktionen. IDUN 1895 Om julförberedelser och julfirande. Prisbelönad uppsats af L n. O c h r ä t t så. Först o c h främst: t ä n k i tid på dina julklappar! Alltså: börja utan dröjsmål m e d julklapparna! » frågar d u kanske. O f t a t. e x. d. Mina kära systrar! D e upptagas sedan och sköljas väl i färskt vatten. (Forts.) * Omplanterad. Af Sophie L i n g e. Jo, h o n skulle. Förundransvärdt! 1DUN 364 tas o c h undervisas o m, hur h o n skulle u p p - fylla sina åligganden. Motvilligt hade 1895. Förflugna ord. Ä ! H e r r o c h fru B. f a m i l j e n B. Olyckshändelsen var drunkning. Ett par månader därefter insjuknade G ä r d a häftigt i skarlakansfeber. Nu ligger h o n så stilla '. Förhållandet mellan henne och d e m var det sämsta. Jag tänkte V — na. n å g o n ledtråd i sina funderingars trasslade gångar. D e brefväxlande hade aldrig sammanträffat. D e n fordrar takt o c h hjärta. Bell. " Skönhetsmedel ". (Uppsatsen öfversedd och gillad af Iduns läkare.) Ö nskan att bibehålla flyende u n g d o m o c h skönhet är så gammal som världen; konsten, eller rättare försöket att göra det har först efter hand bragts till allt högre fulländning. I gamla tider följde man m e d barnslig naivitet och blind tro charlataners lika oskadliga som, till sina följder, värdelösa kurer.
Regeringsformen, alt Konungen har två röster i högsta domstolen, och att alla domar derifrån skola ”utfärdas i Konungens namn och med Dess höga underskrift eller under Dess Secret;” 2:o af 90 och 104 §§. förbud så väl för Ständerne att ingå i serskild pröfning af denna domstols beslut, som äfven för Opinions-nämnden att hålla allmän öfverläggning derom: 3:o af 103 §. en utväg att, genom Opinions-nämnden, få de ledamöter skiljde från högsta domarekallet, som icke gjort sig fdrtjente af att dervid bibehållas; och 4:o af 101 §. Regeringsformen sättet att, på åtal, hvartill Justitie-kansleren är berättigad, men Juslitie-ombudsmannen förpligtad, medelst ransakning och dom, få de ledamöter afsatte, som af egennytta, vrångvisa eller för - 30 Lag-Utskottets Utlåtande N.-o 4.' sinnlighet så orätt dömt, att derigenom någon, emot tydlig lag och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära eller egendom. Genom sammanställning af dessa stadganden, blir det tydligt, att grundlagen velat hindra det offentliga klandret af Högsta Domstolens beslut, under det den, för att ändock göra ledamöterne åtkomliga för den påföljd, sorn ett saknadt förtroende eller en orätt dom ansågs böra medföra, danat tvenne korrektiver, ensamme för denna domstol: Opinions-nämnden och Riksrätten. Orsaken till nämnde hinder i Ständernas yttranderätt, för så vidt den icke endast får sökas i allmänna lagen, angående domqval, må hafva varit flerfaldig; men en är i ögonen fallande. Man läser icke 21 och 2.3 §§., sådane de ännu qvarstå, i gällande Regeringsform, ulan att tänka sig möjligheten af domslutets beroende äfven af Konungens röster; och långt ifrån att den bevisning för omförmälda hinder, som häraf flyter, skulle försvagas, vinner den i styrka vid jemförelsen med öfriga grundlagsbud, hvaribland sista mom. i 107 §.
Förvaltningsoch uppbördskostnader samt pensioner m. m 116,185: 79. Fromma stiftelsers andelar utaf kortstämpelafgiften 31,134: 81. Summa R:mt R:dr 9,082,384: 91. Riksgälds-kontorets inkomster under innevarande års första Riksgälds-hon hälft hafva, enligt Fullmäktiges ofvan åberopade berättelse, uppgått torets inkom till R;dr 4,251,420: 25. ster och utgifter hvaraf bevillningsoch observationsmedel samt kort'tälRtin'af* och tidningsstämpelafgifter utgjort 2,411,189: 28. år 1861. Skatteköpeskillingar och ekeskogslösen 11,806: 30. Aflemnade äldre depositionsmedel 2,956: 47. Kapitaloch ränte-inbetalningar å utgifne lån 285,076: 71. Återbetalningar utaf de till förräntande af Riksgäldskontorets kontanta behållning utgifna lån, jemte ränta derå 5,920: 11. Dito af lyftade kreditivmedel, jemte dito 109,180: 2. Utaf det till Riksgälds-kontorets utgifter anvisade bidrag utaf 1859 års statsinkomster 500,000: — Återlemnade besparingar å de från Riksgälds-kontoret utbetalda anslag m. m - 15,659: 93. Transport: 3,341,788: 82. — 40 — Särskilda redogörelsen för de till jernväg sbyggnader upplänga och utbetalda medel. Till Riksgälds-kontoret, enligt Rikets Ständers beslut, öfverlemnade särskilda behållningar och tillgångar 53,650: 18. Deponerade undsättningsmedel 80,000: — Inrikes upplånta medel, emot utgifna fonderade 41 procent obligationer, med tillägg af den vid obligationernas utgifvande derå upplupna ränta, 2,481: 25., 775,981: 25.