Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna angelägenhet hade blifvit erkänd och behjertad, i hvad professorerne beträffar, medelst beviljande för dem af vissa emiritilöner eller pensioner å indragnings-staten, hvaremot någon sådan anordning icke egt i3 rum i afseende å andre akademiska lärare. Enahanda skäl syntes likväl tala för pensionerande af desse sednare, när de vid framskridande ålder finna sig sakna förmåga att uppfylla sitt kall; detta kunde, då erfarenheten visat, huruledes hittills de beviljade professors-emeritilönerna till en del icke varit upptagna och begagnade, utan lemnat besparing i det derför påräknade anslag, tillvägabringas, på sätt nu blifvit föreslaget. En särskild anledning tili denna underdåniga hemställan företedde sig nu i den utaf Medicine adjunkten, vid Lunds universitet, professor Johan Rabbén, gjorda ansökning att, efter redan uppnådd ålder af mera än 65 år, undfå ständig tjenstledighet med lönens bibehållande, eller motsvarande pension; lärande Rikets Ständer i alla händelser finna skäligt medgifva hans uppförande på indragningsstat, äfven om han på förhand erhåller sitt afsked; hans innehafvande löneförmåner utgjorde 400 R:dr Banko. Dessa årliga anslag har Hans Kongl. Höghet företrädesvis förordat och derjemte till Eders Kongl. Maj:t öfverlemnat, huruvida medel må kunna begäras för flera eller färre af öfriga, i Konsistoriernas skrifvelser framställda föremål, hvaribland den sökta löneförhöjningen för ytterligare tio professorer vid Lunds universitet syntes vara af högsta billighet påkallad, enär enahanda förmån redan blifvit för motsvarande antal professorer vid Upsala akademi beviljad. Beträffande åter de begärda anslagen för en gång, har Hans Kongl. Höghet Akademi-kansleren, i fall vid den allmänna beräkningen af statens särskilda behof någon tillgång kan inrymmas till understöd för universitetens uppgifna byggnadsföretag, utbedt sig Eders Kongl.
Tankan är ganska enkel, åtminstone deruti liknande de flesta andra, från hvilka något vigtigt godt härflutit — och den är, såsom redan blifvit anmält, icke min. Den innefattas i en fordran, att utgifvare af periodiska skrifter, för hvarje gång de gifva offentlighet åt något, som länder till mehn vare sig för enskild person eller för framgången af en litterär produkt (en genom tryck offentliggjord skrift), må vara förpligtade att i fortsättning af samma litterära arbete, som varit organen för detta menliga yttrande, och utan annat dröjsmål, än som pröfvas alldeles oundgängligt, gifva offentlighet, i lika stor och på lika sätt spridd upplaga af detta arbete, åt en uppsats af till och med dubbelt så stor vidd, som anförandet, hvaraf den föranledes, när sådant begäres af den, som personligen blifvit af publicisten menligt omtalad, eller den författare eller öfversättare eller dess rätts innehafvare, hvars tryckta skrift varit af publicisten menligt omförmält. Bestämmandet af sjelfva regelns ordalag är icke lätt, och fordrar allvarsam sorgfällighet, att föreskriften ej må kunna eluderas. Men dessutom behöfves ett tillägg, som måste komma i noga öfvervägande. Det är från begreppen om mehn och menlig, som vitl fråga om tillämpning undanflykter skola hämtas, hvilka troligen icke utan särskild omsorg af lagstiftaren låta afhjelpa sig. Uttrycket syftar ej blott på sådana anfall, som under namn af förklenliga kunna vara ansvar underkastade, utan ock på alla sådana, hvarigenom orättvis skugga kastas vare sig på personens lefnad, rättsförhållanden, förtjenster, eller på ett litterärt arbete, dess rätta förstånd, syftning, värde, genom hvilken orättvisa dels personens anseende kan lida, dels allmänna omdömet öfver ett litterärt arbete missledas. Gefl. St. Just. Ombudsm. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år J849. nom lag later icke bestämma och beskrifva sig hvarje sätt, hvarpå ett så beskaffadt mehn möjligen tillfogas; och lagens tillämpning skulle i oberäkneligt manga fall komma att antingen bevilja för mycket eller för litet.
I samma mån jag efter förmåga sökt genomdrifva hvarje, i min tanke, obehörigt anspråk, i samma mån är jag skyldig af all förmåga, ehuru ringa den må vara, understödja hvarje billig och rättvis fordran. Sådan anser jag den vara, som i nu föredragne punkt är framställd; derföre önskar jag att den måtte bifallas. Hr von Hohenhausen: Jag har ej reserverat mig emot den punkt, som nu är föremål för så myckel klander. Jag har ej gjort det af det skäl, att, ehuru svårigheter skulle uppslå vid uppgörandet af en sådan instruktion, jag ingalunda anser den öfverflödig. Utom all fråga finnas i olika län, och möjligen i olika delar af samma län, olika åligganden, som tillhöra fjerdingsmännen. Jag föreställer mig dock, alt om en sådan instruktion skall utfärdas; så blifva förmodligen K:s bef:de i de samtliga länen anmodade, att uppgöra förslag till en sådan instruktion, och de blifva då i tillfälle att framställa de olika behof, som dervid förete sig i afseende på de olika orterna inom deras län. Jag har äfven bort fästa mig dervid, att sedan genom R. St:s beslut vid 1841 års riksdag lönerna blifvit dessa tjenstemän fråntagna, och det lilla ordet influtit: att de hafva kom - Den 10 Maj. 497 kommnnalbeslyr, så har jemväl å kommunernas sida en mängd pretentioner pä dem blifvit gjorde, syftande pä alt inskränka de åligganden, som fjerdingsmannen skall utöfva såsom länsmannens tjenare. Efter all sannolikhet komma allt mer och mer sådana tvister att uppstå, hvilka dock kunna förebyggas genom en instruktion. som med förstånd och omfattning är skrifven, utan alt likväl vara alltför vidlyftig. — Det är min öfvertygelse, alt en sådan blir allt mera af behofvel påkallad; hvarföre jag tror det nu ej vara skäl att motsätta sig en sådan, ehuru behofvet deraf ej för det närvar, är så stort, som det i en framtid säkerligen kommer alt visa sig. Hr Printzensköld: Förevar, ämne är visserligen så mycket diskuteradt, att föga eller intet återstår att deruti tillägga.
Jag instämmer deruti; jag bar under 10 år baft äran förrätta beväringsmönslringar, och bar tinder denna tid funnit ganska få, som legt för sig utan giltiga orsaker; mången gäng bar jag deremot sett, att de småväxte, som framlrädt lill mönsterbordet, sökt göra sig längre än de verkligen varit för att synas målfyllige och ej blifva casserade, sällan eller kanske aldrig bar jag sett sådane bedrägerier, för att komma ifrån och undgå beväringspligten. Man bar sagt, att om en allmän beväringsskyldighet inträdde, på det sätt att ingen legning fick äga rum, så skulle mången gång inträffa, att befälet togs från beväringsclassen. Jag vägar dervid yttra, att jag föga tror, att de personer, som nu lega för sig, skulle, äfven om rättigheten dertill försvunne, blifva lill befäl lämplige. Man bar talat om att icke approbera oduglige beväringskarlar, som voro legde. Om hvilken slags oduglighet är väl fråga; om den moraliska eller physiska? Öfver den förra blir pä förband ingen approbation möjlig, och är karlen frisk och innebar den bestämda längden, så blir lian antagen. Jag medgifver, att det legda manskapet visserligen icke är det bästa, såsom vanligen bestående af afskedade soldater, hvilka, om de än icke begått brott, dock varit oljenlige att qvarstå vid reg:terne. Jag skulle visserligen önska, att legning mätte försvinna, derigenom att alla blefvo skyldige att sjelfve fullgöra beväriugspliglen, men jag tror, alt det ännu är för bittida att väcka fråga derom, och instämmer således med dem, som för närvar, önska bifall till betänk. ehuru jag icke gillar motiverna. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Ehuru jag visserligen erkänner, att legningssystemet icke hörer till en sann nationalbeväring, tror jag likväl, att vi för närvar, göra bäst att låta bero vid saken der hon är. Beväringspligten har verkligen vunnit popularitet i det allmänna tänkesättet, och jag fruktar, att den förändring deruti, som skulle upphäfva legorätten, möjligen skulle förändra den allmänna hågen för beväringssystemet.
Utdrag af Protocollet hållet uti Borgare, SkändetS P!enum wid Riksdagm i Stockholm den 19 December 1809. S. D. Hwad Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott, i Memorial af den s bennes, yttrat i i anledning af Herr Friherre O'/XIIos:lvbIs frän Höglofl. Ridderskap^ och Adeln remitterade Memorial om tillökning a Pensionerna ä rapelierade Mi< ruster. Staten, bief af Borgare, Sondek gilladt; hware 92 Den Z Januarii. hwarom be Rrspeckiwe Med» Stånden skulle wördsamt och wänligcn underrättas, ille luvra Lx krolvLoIlc». kl. keterlnn. S. D. Brflöt Bsrgare.Srändet ask i likhet med hwad Högloft. Ridderskaper och Adeln sanik Hög» wördige Preste » Stander förordnat, till IemknmgsUiskottet öfwerlämna alt med förslag lilj Jemknii.g af den för Justine, Ombudsmannen författade Instruktion i de delar. hwau z:ne Ständ icke sammanstämt, till R klens Ständer inkomma; äfvensom Expeditions - Uttkomt af förenamde orsak skulle anmodas att tills widare uppskjuta med Expeditionen af samma Instruktion. lupra. klx krotocollo, lst. keterlon, SDTill alla delar gillade BorgareStänder, hwad Riksens Högloft Ständers StatsUtskott i Memorial af den 2g nästiedne Nowember yttrat och hemställt, i anledning af Hans Excejjence f. d. RiksRådets, Presidenten m. m. Herr Friherre s.illsencrantr'8 fran Högloft. Rjdderskapet och Adela remitterade Memorial, angående Rikets Finans - Den z Januarii. yz nancer, och Förslag kill deras upphjelpande. Ux UrotocoIIo. p lk. keterlon.
Senaten väljes af de särskilda staternes lagstiftande kammare, hvilka stater ingalunda äro blott provinser, utan verkliga stater. Man skulle från resultatet af desse val kunna någorlunda sluta lill de förhållanden, som skulle blifva, ifall Reformvännernes förslag antoges. Vidare har den värde ledamoten granskat vallagen och klandrat densamma, såsom jag vill påminna mig, af tvenne anledn:r. Dessa båda anmärkntr äro likväl af beskaffenhet, att jag måste högeligen betvifla, att den värde ledamoten genomläst det förslag han granskat; åtminstone måtte det hafva skett med en sådan skyndsamhet, att densamma icke tillåtit honom att uppfatta dess klara mening. Grefven har förmenat, att ehuru man ogillar ståndsprincipen, har man likväl velat bibehålla ett Borgarestånd. Något sådant finnes icke i förslaget. Det finnes visserligen vissa valdislricter för städerne; men sådant finnes äfven i 1840 års förslag. Dessa särskilda valdistrieler för städerne kunna väl icke sättas i samma cathegori som ståndsvalen? Några särskilda val ske väl derföre icke för BorgareSt.? ty om den Högvälborne talaren sjelf skulle återflytta till fäderneslandet och bosätta sig i en stad, så skulle han komma att tillhöra dessa valkretsar, och något annat bevis fordras väl icke för att visa, det de icke uteslutande tillhöra BorgareSt. Vidare är sagdt, att detta förslag skulle, i likhet med 1840 års, utesluta, jag tror 50,000 nu röstberättigade medborgare från representationen. Något sådant finnes icke i förslaget; endast ett någorlunda uppmärksamt genomläsande af de första raderna af 1)en 10 Mars f m. 43 vallagen skulle hafva öfvertyga! den vä de talaren om oriktigheten af denna uppgift. Der står, att för landet äger hvar och en rösträttighet, som har jord tili vissa mantal satt eller taxerad till ett visst minimum af värde. Hvar och eu vet, att nu gifvet' inspn jord rösträttighet, sorn icke Ur lill vissa mani al satt, och då afl jord, som det är, fortfarande skulle kontina alt gifva rösträttighet. så följer deraf klart, alt ingen, som nu har rösträtt, skulle komma alt densamma förlora.
Stadens bestånd grundar sig på Handel, Jordbruk och Fiske. Exporten bedrifves med ortens producter, såsom Tjä - 12 ra, Skinnoch något Yictualie-varor, hufvudsakligast hämtade från Piteå Socken, Arvidsjaurs och Arjeplougs Lappmarker, samt till någon del äfven från Skellefteå och Burträsks församlingar i Westerbotten, hvarest dock i sednare tider Umeå Stad och Skellefteå Landthandlare tillvällat sig den hufvudsakligaste handeln. Varu-afsättningen har, med få undantag, varit rigtad på Hufvudstaden, derifrån de hufvudsakligaste förnödenhets-artiklarne jemväl blifvit hämtade. Stadens egna fartyg hafva utgjort ett antal af endast 3 a 4* oc^ hvad derutöfver erfordrats för exoch importen, har befraktats. Stadens Fiskareborgare idka sin näring egentligen å tvenne särskildta fiskeläger, båda belägna i Westerbottens Län, nemligen Skälgrundet på åtta och Rönskäret på trenne mils afstånd härifrån, och fångsten består mest af strömming, samt kan under de ifrågavarande åren anses hafva varit medelmåttig. Dessutom fiskas i Stadens skärgård Aborre, Sik och Gädda m. in. Sistnämnde skär, som tillhört Kinbäcks by, blef för några år tillbaka inköpt för Stadens räkning. — Stadens handtverkerier äro obetydliga, men dess jordbruk skötes väl och dess åkrar hafva i allmänhet undgått frostskador. — I Staden finnes en Trivial-Skola, som fortfar att bibehålla sitt goda anseende. Länets Curhus och Lazarett, som här är beläget, eger visserligen tillräckligt utrymme, men, i anseende till de knappa inkomsterna, som utom en obetydlig summa Collectmedel endast bestått af Curhus-afgiften, hvilken i denna folkfattiga ort efter afdrag af afkortningar endast utgjort, öfver hufvud, i,3oo å 1,/joo R:dr årligen, har någon egentlig utvidgning i sjuksängarnes antal icke kunnat åstadkommas; dock hafva trenne frisängar för fattiga sjuka varit etablerade.
Dessa böra hvar i sin Socken anlitas att uti sista medlet af October månad författa den första uppränningen efter alldeles enahanda formulair, som Tabellen utvisar, och vara förpligta, de att hafva insändt densamma inom den £| November, då Årets markegång sättes, till L iandshöfdinge Embetet, hvilket åter, efter deraf lemnad del till Dånats Hushålls-sällskap, eller dess Förvaltnings-Utskott, samt inhenntande af dess utlåtande och under årets lopp samlade anteckningar, författar sammandrag för hela Dånet. Detta afsändes vid medlet, af December månad till vederbörlig ort, fö:r att vid årets slut vara allmänheten genom trycket kungjordt. DäneHushållningsSiillskapernas bidrag till fullständigare och mera detaillerade uppgifters erhållande och ordnande synes väl ingalunda böra forsum - 658 Besv. och Ekon. IJtsk. Eetänkanden. mas. Dessa sällskaper, otti de annars uppfylla sin bestämmelse och svara emot det g ilna förtroendet, äro i bästa tillstånd att med sin kännedom om landet, och sina i detta ändamål gjorda samlingar gå Regeringens önskningar till mötes. Men då dessa Sällskaper, ehuru gillade och beskyddade a£ högsta magten, hvarken äro eller böra enligt sin natur vara officiella Auctoriteter, hvilkas göromål åtföljas af någon sådan ansvarighet» som genom laga åtgärd, kan utkräfvas, så synes icke heller sakens verkställighet böra åt dem uppdragas, emedan en lucka derigenom kunde uppkomma, för hvilken ingen ansvarade och hvarigenom hela anstaltens ändamål kunde förfelas. Det kan vä! .icke undfalla uppmärksamheter, att efter nu gällande författningar kyrkorådet icke heller är pligtig! till dessa uppgifters samlande och afgif» vande. Men då detta är en af allmänna lagen känd Corporation, och omöjligt någon annan kan med framgång, lemna de första uppgifterna, så torde de aktningsvärde män, som utgöi'a Kyrkorådet, icke undandraga sig detta åliggande, heldst det äger så mycken gemenskap med årliga Tabellerna, hvilkas upprättande ändå tillhöra det vördiga Presterskapets Embetspligter.
Om man utur denna synpunct betragtar Kyrkoplikten , linner man lätt, att det icke bör lemnäs den brottslige frihet att undandraga sig fullgörandet af den föreskrift, som Lagen härom meddelar, att han ingalunda må kunna inför Församlingen 336 dLng-Utskottets Betänkandert. neka till sitt brott, oeh, utan att afgifva någon försäkran om förbättring, åter inträda i sine Medborgerliga rättigheter. Det är visserligen sant, att en aftvungen försäkran om förbättring är så godt som ingen, än mer, den som brottsligen frivilligt afgifver, är sällan pålitelig ; men antingen mäste inrättningen af Kyrkoplikt upphöra, eller ork fordrar Statens värdighet, att brottslingen fullgör hvad honom blifvit föreskrifvet, och motsatsen skulle i annat fall blifva ett uteslutande utur Samhället och straffet af landsflyckt vore då kan hända det mest passande. Den förödmjukelse inför Församlingen, som Kyrkoplikten medför, har naturligtvis orsakat, att det nu mera i allmänhet egenteligen anses såsom ett skamstraff; men att genom borttagande af det, efter min tanka, hufvudsakliga i denna handling, förbrytarens erkännande af sitt fel och betygande af dess föresatts’ till förbättring, i sjelfva verket förändra Kyrkoplikten till en blott skampåle, det anser jag för min del ganska betänkligt, och kan för en sådan förändring ej finna någon gällande grund. Hvad åter angår frågan om Vördige Presterskapets medvärkan att genom föreställning och Eeligionens föreskrifter bereda brottslingens förbättring, och huruvida Presterskapet må äga att för detta ändamål fördröja Kyrkopliktens verkställande, så, ehuru sådant i manga enskildta fall utan tvifvel skulle medföra nytta, anser Jag dock för min del en allmän föreskrift härom, ej kunna härledas af den grund, hvarå, enligt hvad jag förut yttrat, Kyrkopliktens inrättande stödjer Lag-Utskottets Betänkanden. 337 sig, och frugtar äfven, att en sadan föreskrift möjligen skulle kunna leda till betänklige följder. Annu mindre kunde någon rättighet för Presterskapet, att vägra brottslingen den föreskrifna absolutionen, äga rum.
Enligt hvad i dåvarande Stats-Ulskotts derom afgifna och af Rikets Ständer godkända Utlåtande N:o 104 anfördes, hade nemligen Carlskrona stad, i följd af den der uyssberörde år utbrutna kolera-farsoten, måst vidkännas högst betydliga utgifter, och skulle denna stads innevånare, som, utom dervarande fjenslemanna-personal och ett ringa antal bemedlade borgare, till största delen utgjordes af medellösa personer utaf arbetsklassen och manskapet vid flottan, icke utan de mest kännbara uppoffringar förmå att upprätthålla dea efter farsoten i ökad grad betungande fattigvården; i betraktande hvaraf och då Staten, som i Carlskrona egde ett af sina förnämsta etablissementer, der en stor mängd fattige arbetare voro anställde, syntes böra komma samma stad till hjelp med det understöd, som i sagde hänseende pröfvades skäligt, Utskottet tillstyrkte Rikets Ständers bifall till Kongl. Majus nådiga framställning om anvisandet för uppgifvet ändamål af ett anslag utan återbetalnings-skyldighet af 12,000 R:dr Banko. Enär de för det nu ifrågaställa bidraget till staden Christianstad förekommande omständigheter och förhållanden i flera afseenden äro väsentligen olika med dem, som 4 Stats-Utskottets Utlåtande A:o 254. egde runi i afseende pä staden Carlskrona och föranledde Kongl. Majit att föreslå samt Rikets Ständer att bevilja det af motionären åberopade enahanda understöd, och då, genom bifallandet af den utaf honom gjorda framställning flerfaldiga anspråk å dylikt understöd säkerligen skulle framkallas från öfriga af kolera eller andra svårare farsoter hemsökta orter, anser sig Stats-Utskottet föranlåtet hemställa, att den af Herr Ericson väckta motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 4 Februari 1858. Reservationer: af Herr G. Törnebladh; af Herr A. F. Ericson: “Emot Utskottets beslut får jag anmäla min reservation.
Dikets 8tänder antaga den ak Kongl. Naj.t nu föreslagna grundlags-förändring, att Lagtima Diksdag skall infalla bvart tredje är, lärer nämnde bebof ännu mindre kunna i framtiden uppstä. Kongl. Naj:t föreslär alltså bärigenom Dikets 8tänder, att stadgandet i 19 §. Degeringskormen derom, att, da till Konungen inkomma förkrägningar krän Domstolar oeb embetsmän om lagens rätta mening i sädana fall, som till Domarens ätgard böra, llögste Domstolen eger de sökta förklaringarna gifva, mä uppbäkvas, oeb att säledes ej mindre nämnde H., än äfven berörde Orundlags 2i:sta §. 2:dra mom. om inbemtande af Konun - 75. 7 gens tvänne röster i dessa frågor, samt 88 §., aldra mom., om Likets 8tänöers rätt att cle ak Högste Domstolen gikna lagkörklaringar ogilla, mL alldeles utgä. I följd bärak böra bebölliga förändringar uti nummer-ordning oeb eitationer as Orunölags-M. pä snöra ställen iagttagas. 8tats-Lädets protoeoll öfver lietta ärenäs bifogas; oeb Longi. lVIajlt sörblifver Likets 8tänder mecl ail Longi. Mö oeb önnest stäöse välbevägen. Datum ut supra. V Ii I. s o ^ V IX . po§§6. «/ö^^oioeo^ek, ö/be^ ,/»8kr'rree-D6^i«rl6me»^e^8 ^eTrc/e»', /rd^e^ r'/r/o> p/nvrs Lonr/mAen r 8tats-Äddet de/r 6 du// ^8^9.
Att Sverige, lyckligt genom sitt geographiska läge, lyckligt genom sin förening med en stolt och värdig Nation, samt ovanligt lyckligt med en älskad, vördad och kraftfull Styrelse, likväl nu åger en olycklig och kännbar förlust uti modernäringens synbara aftynande, är ett ämne, som jag räkaar nog vigtigt, att fönjena Riksens nu församlade Ständers behjertande, och derföre utbeder jag mig Höglofl. Ridderskapets Och Adelns tillstånd, att få den äran vördnadsfullt framställa denna, i min tanka, stora angelägenhet. Jordbruket, som vanligen i de flesta Länder räknas för Modernäring, har inom vårt Fosterland de sednare åren förfallit till ett så betungadt och föraktligt yrke, att flere af dem , som förut varit nitfulle och verksamme Jordbrukare, nu mera funnit sin fördel att hellre realisera sin Jord till lrukibara capital, än att med synbara förluster fortsätta en handtering, som nu ej lönar ett kostsamt och tungt arbete. t)en 17 April. e. »«• 371 jordbrukarens ställning är Under de sedSäfe åren så försämrad, att det är endast som en Följd af andra bristande utvägar Och tillgångar, som han mäste fortfara med brukningen af sin gamla odlade jord, m.n den-mot rakt omöjligt att utan andra ressourcer kunna företaga och befordra sådana stora och betydliga uppodlingar, sorn ej ovanligt syntes verk* Ställde pä ganska många ställen under de föregående 20 åren. Dessa svårigheter, dessa Omöjligheter för en nödvändig lifvets bergning, för jordbrukare i allmänhet, hafva tillkommit genom dess förmindskade inkomster Samt förstorade utgifter. Anleclriingarne till ett sådant Verkligt vakande jordbrukets förfall ärö, ibland andra, äfven lätt funne titi den allmänna fåfängan och den enskildta vinningslystnaden. Fåfängan har indragit importvaror af alla slag, vida öfver Svenska Folkets förmögenhet, och Vida öfver dess tillgångar att med export kunna realisera.
J\s 6, ang:de nedrifvande utaf de på Riddarhusets s. k. sjö-tomt upförda tlyglarne, och uplåtande under vissa vilkor af denna tomt till Stockholms stads Drätsel-Kommission. Med afseende på den vigt, som denna fråga för R. o. Ad. eger, får jag hemställa, alt R. o. Ad. måtte besluta, att denna fråga på listan för morgondagens plenum sättes näst efter BankoUtsk:s Betänk. Jag tror det icke vara likgiltigt för flertalet af R. o. Adis ledamöter, att sålunda på förhand veta, när denna vigtiga fråga förekommer, för alt då kunna vara, närvande och uti beslutet deltaga. Min begäran, alt denna fråga måtte sättas ibland de allmänna ärenderna, saknar icke föregångare, hvilka blifvit af R. o. Ad. medgifne, men skulle emot min förmodan St. icke läckas bifalla denna min begäran, så nödgas jag fordra, hvad jag tror vara min rättighet, alt delta mål måtte få uti sin nämnde ordning i detta plenum förekomma. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag har redan packat in min grundlag, men hvar och en torde påminna sig, att allmänna ärenden skola gå framför Ståndens enskildt». Då så många och vigtiga mål äro för handen, som nu är händelsen, så måste företräde lemnäs dem framför denna sak. Jag inser icke heller någon brådska med hennes afgörande, utan skulle tvärtom tro, det vara nyttigt, om det upskjöles ännu någon tid, emedan jag af trovärdige personer hört, alt uplysningar i delta ämne äro att vänta, hvilka icke torde blifva tillgängliga förr, än i slutet af denna månad. Jag hemställer derföre till R. o. Ad., om det icke snarare vore skäl besluta, att detta mål icke må till afgörande förekomma, förr än efter denna månads utgång. Frih. Cederström, Rud.: Vid ett föreg:de tillfälle, då Rivon Francken begärde, att ett af Riddarh.-Utsk. afgifvet Mern. mätte Den 18 Augusti. 23 föredragas i den ordning det då på föredragn:s-lislan innehade, så biträdde Hr von Hartmansdorff denna begäran.