Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utrustad till herravälde öfver det i sin natur onda och falska, förvärfvar menniskan detta välde blott genom besegrade frestelser. De svåraste frestelserna äro de, som komma från Egenkärlekens lustar; och aldrig synes en menniska inför englarne så låg och liten, som när hon låter någon af dessa lustar hänföra sig. Men hatar hon, afskyr hon, trängtar hon ärligt att befrias ifrån de villor, dem Mörkrets andar inkasta i hennes tankar, fantasier, känslor: så är Herrens allsmäktiga bistånd i ögonblicket tillhands. Han strider då vid hennes sida; och hon försättes då snart i det nyfödda tillstånd, der hon erfar sanningen af hans yttrande: ”mitt ok är ljufligt, och min börda är lätt. – I den förberedande Andeverlden gifvas ännu frestelser att genomgå: i Himmelen icke, ty der är det Godas seger afgjord; i Helvetet icke heller, ty der finnes ej mera någonting Godt, hvarifrån man kunde förföras att vika. Der förnimmes alltså äfven lika litet, som i Himmelen, den ur samvetet ropande stämman. Och härmed äro de hufvudsakligaste dragen tecknade i skildringen af den lefnadsbana, hvarmedelst Menniskan inleder sin i evighet fortgående. Vi hafva insett, huru hon medelst denna bana, i den mån hon genom beredvilligt mottagande af himmelska inflytelser låter det högre lifvets grader inom sig öppnas, efter döden kommer att befinna sig i den Himmel, hvars sphär hon redan här på jorden burit inom sig; således i ett lycksaligt tillstånd, som då äfven i sina yttre föremål fullt motsvarar och betecknar den goda, ljusa, sköna själsförfattning, hvari hon lefvat och från jorden afgått; hvarvid hon ock inlåtes i sjelfva det innersta och egentligaste af sin der uppnådda lifs-grad, och skönjer, att äfven det fullkomligaste af andlig, ja till och med himmelsk grad, sådant det på jorden uppnåtts, är ett blott naturligt vid jemnförelse med den herrlighet, hvaraf hon nu genomströmmas och omgifves.
På grund af hvad sålunda i afseende på de af Consistorium Academicum Majus för en gång begärda anslag förekommit, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit behagade, med bifall till den gjorda framställningen rörande de befintliga byggnadernas användande, föreslå Rikets Ständer beviljandet uf följande anslag, nemligen: till fullständigande af de zoologiska samlingarne Ridr 2,000: — till erforderliga nybyggnader och förändringar i husen på den universitetet tillhöriga gård, der kemiska institutionen förut var belägen, och dess inrättande till lokal för exercitii-mästarne och deras institutioner „ 32,000: —• R:mt Ridr 34,000: — 8:o. 1 underdånigt memorial af den 30 sistlidne Augusti har Kansleren för Lundsb) Anslag far universitet till Eders Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande öfverlemnat en framställning Mn ss;t™wer' af Consistorium Academicum Majus derstädes, angående behofvet af åtskilliga ökade anslag. De begärda årliga anslagen äro: För Bibliotheket R:dr 2,800: — inbegripet deri ett förhöjdt arfvode för vaktmästaren af 25 Riksdaler. För Botaniska institutionen „ 578: ■— deri inberäknad så väl en förhöjning af anslaget för mate rielen med 228 R:dr, som löneförbättring åt trädgårds Transport R:dr 3,378: — Bih. till R. St. N:o 6 till Kongl. Majis Nåd. trop. N:o 1, om Statsverket 1859. Transport R:dr 3,378: — mästaren med 150 R:dr och för hvardera af 2 trädgårdsdrängar med 100 R:dr. För Kemiska institutionen , 800: — hvaraf för mineral-samlingen 500 R:dr oeh till löneförbättring för vaktmästaren 300 R:dr. För Anatomiska institutionen „ 767: — hvaraf 567
Ehuru jag icke i någon mån vill förneka att innerlighet i kärlek och förtroende hör Annas makar emellan och utgör äktenskapets rälta inre väsende, kan jag dock ej uppfatta äktenskapet till sin yttre juridiska form, i afseende å makarnes egendoms-förhållanden, annorlunda än såsom ett bolag, deri makarne höra förena sina ej mindre ekonomiska än öfriga krafter för uppnående af äktenskapets ändamål, familjens gemensamma väl och för hofring, men derföre ej deras ömsesidiga egendom som de i bolaget insatt, vidare sammangjutas, än att den kan vid äktenskapets upplösning hvar åt sitt håll restitueras. Släpper man bolags-begreppet, kommer man in på godtycklighetens fält samt styr och ställer inom farnilje-området på sätt, som, efter mitt förmenande, ensamt hör bero på makarnes godtfinnande 'efter omständigheterne. I fråga om makars ho på landet har vår lag, så vidt jag vet, utvecklat sig på egen grund och då den skilj t emellan makarnes enskilda och ge mensamma egendom synes det alt äfven den, likasom flere andra länders lagar, stödt sina stadganden härutinnan på begreppet om bolag; och det förhållande, att lagen anser före äktenskapet förvärfd lös egendom såsom gemensam, behöfver ingalunda vara en inkonseqvens utan en följd deraf* att beloppet af sådan egendom svårligen kari urskiljas. Då jag ansett mig böra omfatta bolags-begreppet såsom stöd för mitt omdöme i förhandenvarande ämne, kan jag klarligen ej taga till mönster de stadganden, som lagen i afseende å giftorätt i fast egendom i stad innehåller, utan i stället finna att samma lag, såsom Lag-kommiltéen och Lag-beredningen föreslagit, borde bringas till öfverensstämmelse med hvad nu enligt landsrätt gäller.
“Sammanställas dessa tvänne summor med kostnaden för deltagandet i 1862 års Londoner-exposition — så fortsätta Revisorerne sin berättelse — kan den anmärkningen svårligen undertryckas, att ifrågavarande kostnader i alltför ansenligt förhållande tilltagit'1; och då nu vore kändt, att en dylik internationel utställning år 1867 kommer att ega rum i Paris och Sverige näppeligen kunde undandraga sig att deruti deltaga samt antagligt vore att i framtiden än flera sådana utställningar komma att försiggå, syntes det Revisorerne vara särdeles önskvärdt att i stället för att fortgå på hittills beträdda banan, hvarigenom kostnaden för deltagandet i hvarje ny exposition blefve flerdubbelt högre än för den föregående, att den hushållning iakttoges, som med ändamålets vinnande vore förenlig och nationens inskränkta tillgångar påkallade, holst erfarenheten om de resultater, deltagandet i dessa expositioner hittills medfört, enligt Revisorernes tanke, berättigade till tvifvelsmål, huruvida den Svenska industrien i sjelfva verket deraf hemtat fördelar, motsvarande de betydliga uppoffringar, som derå blifvit nedlagda. Då, enligt hvad kändt är, länder, hvilka i industrielt hänseende befinnas på lägre utvecklingsgrad än Sverige och sakna tillgång till så värdefulla alster, som den Svenska industrien, slöjden och konsten hafva att framvisa, likväl deltaga uti ifrågavarande täflingsmöten, från hvilka icke någon af de bildade nationerna gerna uteblifver, kan det, såsom Revisorerne rigtigt yttra, näppeligen ifrågasättas, att Sverige skulle helt och hållet undandraga sig att deruti deltaga, äfven om, såsom Revisorerne antagit, erfarenheten af de föregående verldsexpositionerna skulle berättiga till tvifvelsmål om den Svenska industrien af deltagandet i dylika utställningar i sjelfva verket hemtade fördelar, motsvarande de derå nedlagda betydliga kostnader. I en så beskaffad fråga kunna dock tankarna vara delade, hvilket ock varit förhållande bland Revisorerne, och erinras kan att fördelarne af ett sådant deltagande svårligen kunna, i likhet med omkostnaderna derför, endast med siffror beräknas.
Härförutan har Oeconomie-Utskottet fått till sig remitterade åtskilliga Memorial, hvilka, utan att direcre vidröra frågan om en Allmän Magazins-Inrättning, likväl afhandla ämnen, som dermed stå uti det närmaste sammanhang, eller ock föreslå andra medel till förekommande af sädesbrist, eller ett öfver drif - 126 Den 25 Juli. drifvet eller alltför lågt pris på Spannemålen. Dessa Memorial äro: i-o De delar af Herr Isac af Darellis, snm innehålla yrkande af förbud mot Utländsk Spannemåls-införsel vid vissa tillfällen, samt det påstående, att hvar och en Jordägare borde få till närmaste Krono-Magazin leverera sina utskylder i Spannemål efter Länets Mar. kegång ; 2:0 Herr Lectorn G. A. Silverstol pes, innehållande hemställan, huruvida förbud af Utländsk Spannemåls-införsel kunde behof• vas; 3:0 Herr Prosten Carl Thyselii, hvaruti föreslås, att en dryg tull måtte åläggas den Utländska Spannemålen m. m. 4:0 Herr Cotnmerce-Rådet Paul Printzschölds, innefattande åtskilliga anmärkningar vid Herr af Darellis förslag, det Krono-Utskylder skulle kunna få betalas i Spannemål; 5so Herr Ofver-Jägmästaren G, A.
Är åter ämnet af den särskilta beskaffenhet, att det ej kan hänföras till något visst Utskott, då äger Ridderskapet och Adeln, enligt 34 §. i Riksdagsordningen, att bestämma hvilket Utskott som helst att målet behandla; roen det är också endast i det fall, att detsamma, icke efter Grundlagen, ovilkorligen tillhörer något Utskott. Herr Lejrén-, Jag anhåller om ursäkt, att 488 Den 11 Julii f. m. jag å nyo uppträder. Men det är för att fästa uppmärksamheten på innehållet af 8g §. i RegeringsFormen. Den säger: ”Uti Rikfens Stånders Plena må frågor väckas om förändring, förklaring och upphdfvande af Lagar och Författningar, forn Rikets allmänna hushållning röra: om fådane nya Lagars Juft ande, famt om gr under ne för allmänna inrättningar af alla fl«g, hvilka frågor Jkola till utredning af Allmänna Befvärsoch OeconomieUtfkottet för vifas. Rikfens Ständer åge dock icke magt att i desjä mål annat eller mera befuta, du Jörefiällningar och ånfkningar att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen, fedan Stats Rådet deröfver blifvit hördt, gore det affeende han för Riket nyttigt finnerJag tror, att denna §. tydligen utstaker gränsen för Riksens Ständers rätt, att göra önskningar, och bestämmer hvilka ämnen kunna blifva föremål för sådana önskningar. Om deremot sådane mål skulle hos Riksens Ständer förekomma, sorn innefattade något annat än ofvan uppräknade ämnen, och som t. ex. åsyftade en underdånig anhållan, det Kongl. Maj.t ville tillse, att lagskipande makten icke må inträda på den administrativa maktens gebiet, eller tvärtom, kunde detta efter min öfvertygelse ej blifva föremål för de i 8g §, ornförmälda underdåniga önskningar, utan skulle ofelbart innefatta mer eller mindre directa anmärkningar emot Regerings åtgärder; och i detta fall harsäter Grundlagen satt en bestämd gräns, och föreskrifvit, att motionairen bör vända sigr omedelbarligen till ConstitutionsUtskottet.
Anser godsegaren en sålunda förskämd vara icke kunna draga den i Införsels-tarifen utsatta tull, må han äska laga besigtning å godset, hvilken då skall af Magistrats-person, med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män, verkställas, i närvaro af vederbörande Tullkammare-föreståndare, som eger att, under tjenstemanna-ansvarighet, för bevakande af Kronans räll, besigtnings-åtgärden kontrollera. Relinnes godset hafva under transporten undergått förskämning, skola Besigtningsmännen ej allenast härom utfärda intyg, utan jemväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick. Derest fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, antecknar Tullkammare-Föreståqdaren sitt godkännande å besigtnings-instrumentel, som ej edsvurne besigtningsman äro pligtige att, der så äskas, med ed fästa. Tullkammaren låter sedermera, efter föregången kungörelse, på öppen auktion, i behörig ordning, försälja 48 Förslag till Tull-Taxa. hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande, att godset, såsom å nederlag befintligt eller oförtulladt, försäljes, införsels-tullen för det som, enligt Tarilen, förlullas efter värde, beräknas efter fastställd tull-procent å auktions-prisét, samt för annat gods emot larifbestämmelsen minskas i samma mån, som auktionspriset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde; kommande behållna auktions-summan att, sedan belöpande tull blifvit erlagd, godsegaren tillställas. Försummar godsegaren fullgörandet af bevisningen om varans förskämning utöfver fjorton dagar efter den preskriptionstid, hvarinom angifniitgs-inlagan, jemlikt 30 §. af gällande Seglationsordning, bör vara till Tullkammaren aflemnad, ansvare för tull-afgifternas fulla erläggande, derest han icke genom skriftlig anmälan hos tullkammaren, inom samma tid, afstår sin rätt lill den skadade varan, som då, medelst offentligt utrop, för kronans räkning, genom Tullkammarens försorg, försäljes.
”Först att herrn är från Danmark; för det andra att han ernar sig till Stockholm; för det tredje att han lärer vara alldeles ofantligt, ja riktigt bottenrik; för det fjerde att han är enkling, och för det femte, sista och vigtigaste, att han frågat, om kommerserådet Widen bodde långt derifrån; och då man svarat, att huset midtöfver tillhörde honom, hade han sagt: ’Det var bra,’ sett på sitt ur och tillagt: ’Det blir för sent i afton.’ Hans namn kunde Lovisa icke riktigt fatta; hon glömde det också i brådskan vid uppspaningen af allt det andra. Men hvad säger nådig frun?” ”Det är sannerligen för besynnerligt,” yttrade kommerserådinnan fundersamt. ”Och tänkte jag icke, från första ögonblicket jag fick se den karlen, att det var densamme fru Bern så länge förespått i korten! Herre Gud, så underligt! Rik, förnäm, enkling! Hm, hm! – Frågat efter kommerserådet Widen! – Ja, ja, det blir något vigtigt! Och i morgon kommer han säkert. – Vet fru Bern, att den kaptenen börjar misshaga mig; jag tror icke att den karlen är bra. Det sade jag också Widen från första stunden; men när låta männerna säga sig? Kort sagdt, Ling och Rosa passa icke rätt bra för hvarandra. Men hvar i Herrans namn skola vi så hals öfver hufvud få ostron och hummer? Det värsta är, att jag icke gerna kan ge Widen någon vink, att jag erhållit kunskap om det tilltänkta besöket; ty då gissar han huru det tillgått, och det vill jag icke. – Men det är icke heller nödigt, att han får kunskap derom. – Låt mig se, vi ha ju både hare och orre. Det var för ledsamt, att vi skulle taga den sista tjädern i söndags. Och så får fru Bern lägga skinka och bringa i vatten, i händelse han kommer att dröja här något. I morgon kan det icke begagnas; men vi få hitta på något annat; ty det är säkert, att, om han gör förmiddagsvisit, bjuder gubben honom till middag.”
Diskont-verken skola granskas af samma Revisorer, sorn ärligen utses till granskning af den vanliga diskont-utlåningen. Stockholm den 1 Mars 1860. 6 Banko-VUkottets Memorial X:o 18, Jlcservationer : Af Herr Friherre Stjernstedt. A. IV.: ”Uti Utskottets tillstyrkande i 3:rlje, 4:de och 6:te punkterna kan jag icke in-tärnma. I 3:dje punkten föreslås, att för åren 1861 och 18G2 skulle räntan ä återstående beloppen af Ståts-lånefonden beräknas i enlighet nied den ränta. ”som för tillfället gäller vid utlåning celi diskontering från Handelsoch Närings-diskonten"; men mig synes att. dä Jantagarne i nämnde fond befrias från den dryga provisionen af 2 procent, så borde, i händelse de ville begagna sig af den förlängning i betalningsterminen, som blifvit dem för åren 1861 och" 1862 förunnad, de åtminstone vara förbundne att ä berörde län betala 6 procent, hvarigenom i allt fall en betydlig lindring i räntebetalning blifvit dem beredd. — I 4:de punkten tillstyrkes, att län ur Stats-lånefonden skulle ”företrädesvis” utgifvas mot den i samma punkt uppgifna realsäkerhet, men jag finnér icke några, talande skäl vara uppgifna derför, att äfven mot näinnsäkcrhet borde utgifvas län från ifrågavarande fond. hvarföre ock efter min förmening, ordet ”företrädesvis” borde ur bestämmelsen i denna punkt utgå, så att lånen endast mot den föreskrilna realsäkerheten borde utlemna». I 6:te punkten förutsattes möjligheten deraf, att, efter öfverenskommelse mellan Bankooch Riksgälds-fuljmägtige, äfven för 1860 inbetalningen af de då bestämda 3,000,000
Denna tafia ar en god exponent för hvad Diisseldorfsskolan kan kstadkomrna. Amnet ar tyskt romantiskt uppfattadt, en hänförande fin färgskala, sarskildt i stofferna, smeker ögat och samtliga detaljer äro fängslade väl ittergifna. De fel, som vidlhda Dusseldorfsskolan, återfinna vi här i mycket ringa n h, och Wilbelmina Lagerholm har geno-m denna enda tafla visat sig vara en nära nog lika god iaepresentant för berörda skola som hennes ryktbare landsman Ferdinand Fagerlin. Det ar blott skada, att hon stannat vid detta försök inom genremåleriet, t y de arbeten inom porträttfacket hon sedermera presterat äro, ehuru fint utförda, väl mycket i saknad af det moderna temperamentet. Äfven Agnes Börjesson visar i sina tafior, livilkas motiv oftast äro Iiemtade från sydligare länder, en tilltalande fiirgrikcdoni och saker teknik. Omtyckta genremålarinnor äro äfven E~ntiza Toll och o Enzma Ekvall. Den senares arbeten äro af ett ojämnt konstvarde, men höja sig stundom till en afsevärd hög niva, och det ar att beklaga, att desamma, ram % till forniatet samt kort och sällan exponerade, i vanliga fall torde undgå den stora allmänhetens uppiniirksainliet. Konstnärinnans alster skulle säkerligen eljest vara mera allmänt kanda och högre värderade an hvad soin nu ar fallet. E n gewenihlarinna, som framträdt htskilliga år senare an de förstnämnda, är Fanny EIcbomBrate, Hon a r en af v %ra talang fullaste yngre konstiiiirinnor och har under de sista %ren visat, a t t en artist ej behöfver bortlägga pänseln, därför a t t hon blir maka och moder. Hennes arbeten andas ett friskt och käckt skaplynne. P % lek, under någon ledig stund, medan 1ion fyller de dagliga plikterna, i hemmet, kastar hon helt raskt ned p % duken en liten bild f r h barnens lekvrå eller stoj i det gröna.
Cederströms vid detta mern. fogade reservation upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter yttrade: Det betänk., som R. o. Ad. under N:o 281 afslagit, lyder i 3:dje punkten sålunda: ”Då denna fråga tvifvelsutan inverkar på bestämmandet af beloppet utaf den hufvudtitel, hvilken de försålda effekterne tillhört och således synes jemlikt 69 §;n Reg.F., böra genom omröstning i förstärkt StatsUtsk. afgöras, får Utsk., för den händelse att hvarken R. o. Ad. eller PresteSt. skulle tinna lämpligt att instämma i de 2:ne öfriga RiksStms beslut, föreslå följande votens-propos.: Den som vill att, på sätt StatsUtsk. föreslagit, R. St. hos K. M. i und. begära, alt de, för försålda kasserade, Staten tillhöriga effekter och persedlar af hvad slag och beskaffenhet som helst, hädanefter ingående försäljningsmedel, må ställas till R. St:s disposition för att, vid en blifvande statsreglering, tagas i beräkning såsom tillgång för den hufvudtitel, hvilken de försålda effekterne tillhört, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, kommer berörde und. begäran icke att äga rum.” Detta förslag till votens-propos. blef af R. o. Ad. afslaget. Skålen derföre vill jag nu icke upprepa, utan anhåller blott att en kaslisl måtte få uppläsa den utaf numera statsrådet Ehrenstam afgifna reservation, som finnes bifogad StatsUtsk:s betänk. N:o 30, hvarest Utsk. framställt sitt förslag i denna fråga. Sedan härefter Hr Ehrenslams ifrågavande reservation blifvit uppläst, tilläde Hr von Hartmansdorff: R. o. Ad. lärer af denna reservation nogsamt hafva funnit alt frågan är af den beskaffenhet att hon, när två Stånd stannat emot två, kan förfalla och att hon Den 2-4 A n gust i. 275 följaktligen bör förfalla.
Men äfven detta gör intet till saken, ty när tillämpningen kommer att äga rum, finnes ovilkorligen en bestämd fixerad tull och mera behöfves ej. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., med åberopande af den i 49 § Riksd.Ordn. föreskrifna ordning för proposirnes framställande hemstälde om R. o. Ad. bifölle Bevilln.Utskis mern. N:o 10, besvarades denna propos. med starka ja blandade med nej; hvarefter II. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. Gr. Sparre begärde votering. Gr. Mörner: I enhhet med min undser diskussionen framställda begäran, anhåller jag, ali återremis måtte blifva contrapropos. Hr Rosenblad: Jag anser en återremiss helt och hållet öfverflödig oeh tror, att mitt förslag blir den rigtigaste contrapropos:n nemi. att bifall till Utsk:s förslag inskränkes till sista punkten deri, men för att icke öda tiden med 2:ne voteringar, inskränker jag mig endast till en reservation och underkastar mig Gr. Mörners förslag, förbehållandes mig, att, få votera med honom, ty, ehuru jag icke kan gilla hans mening, kan jag ännu mindre gilla Utsk:s förslag. Upiästes lill justering och godkändes följande votens-propos. Den, som bifaller Revilln.Utsk:s mern. N:o 10, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot detta mern. gjorde anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos att rösterne hade utfallit sålunda. Ja — 26. Nej — 10. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Frih. Palmstjernas förslag att upskof måtte äga rum med definitiva beslutet om införselstullen å rallineradt socker, 26 Den 13 Juni: lill K.
Jag vet ej mer au ett medel häremot, och är djerf nog att uttala denna åsigt, äfven med fara af allmänt ogillande; men sanningen består dock till slut. Alla tillerkänna kronan enligt grundlagen full lagstiftningsrätt i s. k. ekonomiska mål, och jag har till och med hort medgifyas, att kronan har rätt att alldeles förbjuda tillverkningsrätt. Kronan tillhör det alltså att bestämma och utfärda lag för bränvinshandteringen och att fastställa den till gällande kraft för en längre tid. Är denna lag grundad på vetenskap, erfarenhet och rättvisa, Beviltn.- La*- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotlens Betänkande, N.o 1, 47 vinner den först alla upplysta och rättsinniga medborgares bifall, småningom åtföljdt af mängdens. Sedan författningen blifvit bestämd, vidtager Ständernas rätt att beskatta, bögre eller lägre, efter godtfinnande, samt att anmäla sina önskningar till kronans ombepröfvande. På annat sätt inser jag icke möjlighet att tillvägabringa ändamålsenlighet, rättvisa och varaktighet. Beträffande beskattningen, anser jag densamma vara nog hög för husbehofsbränningen och nog låg för fabriksrörelsen. Jag tager nemligen i betraktande, att genom hög beskattning upptvingas husbehofsbränningen till öfverdrift, hvilket jag anser såsom det skadligaste af allt, enär den, i och för sig, genom barns invänjande och många andra missbruk, är skadligare än fabrikshränningen; samt att fabriken genom konstens åtgärd kan ge 50 till 100 procent större varutillverkning af lika mycket råämne, emot den lilla, inmurade enkla och lyftpannan. Hvad försäljningen angår, känner jag mig förpligtad att bestrida rättigheten för tillverkaren att försälja ända ned till \ kanna till sina arbetare; och förbudet för honom att sälja i större belopp till andra än handelsmannen och gästgifvaren.
Det är således en märkvärdighet, att man saknat medel för de 3 sista åren, och nödgats vidtaga den utväg, att påbjuda en beskattning af Rustoch Rotehållare, utan medgifvande af Rikets Ständer. Detta har skett, såsom Herr Hallenborg uppgifvit, genom Sockenstämmor och andra smärre församlingar. Men om denna afgift i naluralprestationer, som några trott, verkligen af gammal häfd existerat på några ställen, (hvilket jag medgifver) äfvensom att KneckteContracten å de fleste or - 202 Den iS Mars f. m. ter föreskrifva Rotehållares förskott af möteskost emot ersättning, får jag åtminstone bestrida att förhållandet varit sådant i afseende på några Regementer, nemligenWesttuanlands, Nerikes och Elfsborgs. Desse Regementers Rotehållare hafva varit befriade från alla förskotter till sine Soldaters underhåll på möten, Nerikes Regemente är, i anseende till Rotarnes svaghet, befriadt från detta onus, likasom från Soldatens skjutsande och flere andra åligganden. Detta synes äfven deraf, att en ersättning af halfva Passevolance-summan varit beviljad' Rotehållarne för Nerikes Regemente. Grefve Brahe tror vidare, att man genom passevolancens ytterligare erläggande skulle vinna den fördel, att Armeen blefve öfvad till krig, och att det vore angeläget att genom marcher få tillfälle att öfva den för framtida krigstillfällen, Jag kan väl ej inse detta förhållande från den högre ståndpunkt, som Herr Grefve Brahe, i egenskap af. Konungens Rådgifvare; men jag har ännu tillräckligt minne från min tjenstetid deraf, att stora läger ej gagna hvarken befäl eller trupp. Soldater, i synnerhet de, som varit j fält, hafva vid sin hemkomst haft vidunderlige saker att berätta om dessa låtsade krig, hvilka jag äfven fann olämpliga, oftast löjliga, och ej medförande något sannt begrepp om krigsyrket.