Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har begärt ordet, egentligen endast för att förklara något af hvad jag fViiut yttrat i anledn. af hvad min enskilda erfarenhet gifvit vid handen. Jag har kan-ke för mycket yttrat mig 0111 den särskilda speeification, som Ulsk:u gjort i afseende på häradsoch länshäktena. Jag frångår visserligen icke den grundsats jag föiut yttrat, men tror, att den farhåga jag agde, bör vara mindre i följd af de uttryck, som jag nu ser hafva influtit i Utsk.ms betänk. dä hvarken antalet af länshäktena eller ställena, der de skola finnas, blifvit af Utskrn föreslagna, titan del dr öf - Den i5 Januari. verlemnadt åt K. M. att efter nådig pröfning föranstalta derom, såsom K. M. för godt (inner. Jag tror således ingen fara kunna uppstå, nar sådana uttryck äro i betänk, begagnade. Jag vill derjemte besvara en och annan anmärkning. Jag har liört sägas här af någon värd talare, att scalan är för stor i hvilken Utsk:n uppgjort beräkningen till blifvande fängelser. Jag tror det icke, Gudnås! scalan behöfver vara stor. Behofvet vidgar sig med hvar dag, och jag tror icke att de medel, som Utsktn föreslagit, kunna blifva öfverflödiga, ifall systemet skall riktigt fullföljas. Jag befarar snarare, att den föreslagna summan måhända kan blifva för liten, till fullkomligt utbildande af ett nytt systeme. Man har sagt, att Utsk:n skolat ingå i närmare detaljer, framlägga kostnadsförslag, ritningar etc. Jag vet icke om det varit allvar, men jag tror att man hegäit för inycket, om man fordrat detta af Ulskrn. Jag tror alt hufvudsaken äro penningarna. Ritningarna kunna lätt komma sedan Jag tror det är bättre alt gifva anvisning på penningar först och låta ritningarna komma efteråt, än att först förevisa ritningar i osäkerhet om man har penningar ens till betalning af dem. Jag hemställer till den värda talaren, oin det ej kunnat inträffa, att man fordrat ritningar lill en inrättning och icke en gång haft penningar alt Jietala dessa ritningar med.
Dessutom sålde jag tio glasaskar, sådana som endast vi gör på verkstaden, med guldpapper under till lister; och sex stora lanternor, som de skall ha att lysa sig med, när de går i källarna efter selsevatten, och spa, och kreutzervrimmel, och slikt. Som jag säger, jag såg där endast två underofficerare, allvarsamma karlar med gikt, Västgötadalare bägge. Hur kommer det till, att du kan vara underofficer, och är blott en så ung människa? I Stockholm brukar de stundom yngre underofficerare ... i synnerhet som ... ja, ser du, jag är egentligen inte långt ifrån officer ... sergeant. Schersant? nå bra, som det är. Fråga aldrig efter att bli officer, löjtnant och dylikt skralt sällskap. Vad gör de dagtjuvarna annat, än talar strunt med mamsellerna om dagarna, och om kvällarna med jungfrurna. Skräp! krås och kragar, tomma magar. Paus. Militären satt småskrämd vid hörandet av sin öppenhjärtiga väns talförmåga och dristiga utflykter. Han visste med sig själv, att han alltför gärna ville bli löjtnant, och hoppades vinna denna befordran genom sin hemliga släktskap med en viss stor familj i huvudstaden; han visste också, att hans kassa för närvarande var gott nog försedd till det slags inspektionsresa över vissa egendomar, vartill han under sin sommarpermission blivit utsänd. Han ville därför inte lämpa på sig de svårmodiga rimmen: krås och kragar etc etc. Men neka kunde han inte, att det där glammet med mamseller och jungfrur emellanåt fallit honom i smaken. Han blickade därför bestört på en Sara med så avgörande utlåtelser. Han såg på hennes ansikte; de glada, vänliga ögonen tycktes stå i motsägelse till hennes sista stränga tal; ja, när han betraktade de röda, fylliga, nästan skönt formade läpparna, med de jämna, vitt glimmande tänderna innanför, och en stundom framskymtande liten tungspets av högrött fint slag, så kunde väl den tysta frågan förlåtas en man, som han: har då ingen i världen kysst denna mun? Sara såg också honom i ansiktet, liksom han henne, och slutligen frågade hon med en skär, mild röst: Vad är det du ser så på?
I anledning af återremiss . — 7 1 23 — a. a. 11 Febr. a. a. 11 Febr. a.a. 11 Febr. a. a. 11 Febr. Arfsrätt för oäkta barn, se Oäkta barn. Arméen, om anslag till dess pensionering 1 4 1 66 40 Se Fjerde HulvudTiteln. » angående användandet af det för dess pensionering beviljade fyllnadsanslag — Bd. 490 4 1 153 19 Se Nionde HtifvudTiteln. » indelta, om anslag till löneförbättringar vid 1 4 1 66 4 » om anslag till dess vapenöfSe Fjerde HufvudTiteln. ningar 1 Bd. 295 4 1 66 7 1 5 — « 5 § ‘ CJq CO •“ ►T ^ f» S <8 ” » g §-. 0 CO gO 0 CO > s£ s CD 3 2. g <T gS f g PT p” Riks-Ståndens Beslut. CO d pr 0 *-S CJ-i ^ ro £? Sr CO Gu 33 <*? CO A. fl II O g 3 3 II s 3' 3 1 B* TS £L 0 S* T5 b" P D 0 P-< Pj cd CD w 2- po co 0 ™ dtT W fp 0 N:0 N:o N:o Sid. Ridd. 0. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. N:0 § Armén, indelta, om anslagtill arrestlokalers byggnad och underhåll 1 4 1 66 50 Se Fjerde HufvudTiteln. » värfvade, om anslag till 1 4 1 66 8 Se Fjerde HufvudTiteln. » om åtgärder för beredande af sysselsättning och arbetsförtjenst åt manskapet vid ... A. 190 8 — 9 — b. 20 Dec. b. 20 Dec. g. 17 Dec. g. 17 Dec.
Nu faller det sig likväl så, att statsverket har löpande utgifter, till hvilkas betäckande kronoskatterne, när de inflyta, åro påräknade, och riksg:s-kont. är berättigad! att, genast eiler uppbördsstämmorne erhålla sina medel, emedan alla riksg:s-kont:s utbetalningar, eller åtminstone de flesta af dem äro sä ställda, att de skola, allt efter som uppbörden inflyter, verkställas. Det torde då blifva svårt för R. St. att kunna anvisa kronofogdarnes uppbörd till förskotter för dylika ändamål, som det ifrågavar:de. Dessutom känner Frih:n ganska väl, alt uppbörden icke får levereras i klump, som man säger, utan att det åligger uppbördsmannen att verkställa sina levereringar i ränleriet under de tittlar, som hans summariska räkning skall utvisa, på det landskontoret må kunna iakttaga behörig kontroll å uppbörd, hvilket blefve svårt örn icke omöjligt, i händelse de serskilda uppbördsmedlen finge sammanblandas. Skall nu uppbördsmannen d. 1 April leverera hela lönebeloppet oafkortadt änskönt t. ex. en tredjedel eller en fjerdedel innestär hos de skattskyldige, sä måste han ju fylla denna brist såsom jag nyss nämnde, roed andra inkomster, dem han uppburit; men dä dessa tillhöra hvar sina tittlar, så skulle en sådan åtgärd leda till en oordning, den Staten så mycket mindre bör tillåta som just derigenom möjlighet skulle öppnas för fogden att ådraga sig balance och att fördölja densamma. Jag har sjelf, på den tjensteplats jag innehar, sett hvad oreda som uppkommit deraf, att en fogde under längre tid, vid levereringarne till ränteriet, hade sammanblandat uppbördsmedlen så, att det var brist på många titlar men öfverskott på andra. Hans restantierelationer hade genom de deraf förorsakande uppoch afföringar än (rån en titel än frän en annan, blifvit till den grad invecklade, att man hade yttersta svårighet, alf af dem kunna se om fogden var på balance eller icke.
Orsakerna härtill äro mångahanda, — ej blott att söka uti dervarande jordbrukares likgiltighet eller deras tröghet att öfvergifva från fadren ärfda vanor och bruk, — och om, såsom jag har anledning förmoda samt företrädesvis detta års erfarenhet synes ådagalägga, förhållandet i nämnda hänseende gestaltar sig gynnsammare inom landets medlersta och södra provinser, torde detta ej uti ringa mån tå tillskrifvas de der sedan snart tvänne tiotal af år fortsatta åtgärderna från Statens sida att såväl upplysa, som understödja dervarande landtmän. I detta, likasom uti så inånga andra hänseenden, har Norrland förblifvit vanlottad! och hardt när bortglömdt. Sanningen af detta påstående vitsordas äfven af den myndighet (Kongl. Stamhollånderistyreisen), åt hvilken vården af hithörande angelägenheter i väsendtlig mån blifvit anförtrodd. Uti det underdåniga memorial, sorn finnes åberopadt uti Kongl. Maj:ts nådiga, till nu församlade riksmöte, afgifua Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, yttrar nemligen stamholländeristyrelscn, efter att hafva redogjort för hittills inom Sveriges medlersta och södra provinser af styrelsen vidtagna åtgärder till dervarande boskapsafvel upphjelpande, härom följande: •‘De Norrländska provinserna hafva hittills förblifvit uti nära nog fullkomlig afsaknad af de fördelar, som genom stamholländeri! nstitution blifvit landets “öfriga delar beredde. Vid stamholländeriernas första organisation uppställdes visserligen inom Wester-Norrland en stamhjord af Voigtländer-race äfvensom under “sednast förflutna båda år tvänne halfva hjordar af Ayrshire-race blifvit inom “Jemtland stationerade, men redan i år derifrån till afflyttning uppsagde. Annan “fördel har dock ej af dessa båda försök kommit nämnda provinsers boskapsskötsel till del, än den erfarenhet, att nyssanförda båda racer befunnits olämpliga för der rådande ekonomiska och klimatiska förhållanden.
Därefter bad en af nationens medlemmar att få föreslå en i Stockholm utkommande liberal tidning med kända antiakademiska tendenser, och då blef det vind i de politiska seglen. Alla människor ville lägga i dagen sina politiska åsigter, allesammans hade något glåpord att säga en hemlig eller öppen antagonist, och förmågan att på ett elegant, men giftigt sätt begagna sig af det erbjudna tillfället visade nogsamt, att ungdomen icke studerat dialektik förgäfves. Villervallan var almän, ett tiotal af namn på dem, som begärt ordet, funnos antecknade på kuratorns lista, diskussionen såg ut att räcka i timtal, när inspektor begärde ordet. – Mine landsmän, hr kurator, började professorn i en kamratlikt-patriarkalisk ton, jag vill fråga om landsmännen verkligen anse det öfverenstämmande med nationens värdighet att prenumerera på ett organ, som vid upprepade tillfällen yttrat åsigter angående våra akademiska institutioner, hvilka jag tycker, att vi, som dock äro cives academici, åtminstone inte borde uppmuntra genom att prenumerera på tidningen. Jag vill visst inte på något sätt inverka på nationens beslut. Men det skulle göra mig ondt, om nationen skulle hålla sig med en tidning, som jag för min del inte kan annat än betrakta som en skandaltidning. Det har gått långt, när jag kan meddela, att en af nationens medlemmar inlemnat skriftligt förslag om, att nationen skulle prenumerera på veckotidningen »Frifräsarn». Landskapsnämden har emellertid med fullt fog lagt det där snygga förslaget till handlingarna, emedan den ansett det höra till dem, som ej ens böra komma under nationens ompröfning. För min del skulle jag inte en gång vilja taga i den tidningen med tång (munterhet!), mycket mindre med fingrarna. Härefter förklarade två af landsmännen, att de afstodo från sina anföranden, enär de till alla delar instämde i inspektörs yttrande. Kandidat Ahlbom, den nyvalde klubbmästaren, begärde nu ordet. – Häm! Dokumenterar sig som nationens förtroendeman, hviskade Ling. – Tyst, sade Grane tvärt. Han var upprörd och följde uppträdet med en spänning, som han själf knappast förstod. Kandidat Ahlbom yttrade, att han endast begärt ordet för att erinra om nationens små tillgångar.
Mig synes, att detta egentliga PappersSystem står i nära förbindelse med den eviga freden, hvars möjlighet, den derföre ryktbare, Fransmannen Abbé de St. Pierre bemödade sig att ådagalägga. Om menniskornas lynnen kunnat förenäs att, utan magtens användande, alltid oryggligen följa det billiga och nyttiga, hade verlden, må hända, ägt att tacka honom för det mest välgörande af alla systemer. I detta fall hade en aldrig ökad penningstock af papper kanske varit tänkbar; men också hans Systeme fordrade ett yiiikor, som beklagligtvis? hittills icke kunnat uppfyllas. Jag nämner härvid icke det mindstä om det andra slaget af Papperssystemer, enligt hvilket Staters välmagt befordras genom ständigt förökande af sådana sedlar, som, lil. Den 5 Maj. sorn, enligt lydelsen, föreställa silfver. Detta Systeme hvilar på helt olika basis; och, enligt det samma, vill jag, i mathematisk slutföljd, bevisa, att krig äro af den mest välgörande egenskap för Staten; ty dessa alstra Riks.skuld, och den, Pappersmyntet. Måtte detta Systeme kunna göras rätt öfvertygande. Det skulle i högsta måtto vara tillfredsställande. Utom den tillfälliga tröst det skulle skänka mig och andra gäldbundna, så kunde väl ej ens förmodas, att, om Lagstiftande Magten, endast genom anskaffad ymnig tillgång af lumpor, vore i tillfälle att bereda det Allmännas Väl, en så lätt omsorg skulle blifva efterlåten. Friherre Boije, Ludvig.• Den personliga aktning jag hyser för båda de sista Talarne bör icke afhålla mig ifrån att förklara, det jag i bådas framställningar funnit stora irringar. Det skulle blifva alltför vidlyftigt att nu ådagalägga alla de misstag, som jag anser ligga uti Herr Major Lilljehorns anförande. Den som tror att det representativa myntet, P>ancoSedlarne, skulle behålla deras värde, sedan Banken icke mera ägde någon Silfverfond , är äfven så långt aflägse ifrån det sanna och rätta, som den, hvilken tror att hvarje förökning, äfven den måttliga, i det representativa myntet skulle för-’ sämra dess värde. Den som tror sig göra Ridd. och Ad.
In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 6* 84 Ben a3 Februarii e. ra. Måndagen den 25 Februarii 1829. Plenum klockan i till 6 eftermiddagen. Grefve Horn, Claes Fredrik: Sedan voteringen i förmiddagsplenum utslagit, såsom den gjort, anhåller jag få i Protocollet antecknadt, att jag tillhört minoriteten. Fortsattes den i förmiddagsplenum började pröfning af de uti ConstitutionsUtskoltets den 3 sistlidne Januarii allåtne, och den 5 i samma månad på bordet lagde, Memorial, omförmäldte, sedan sista Riksdag hvilande, förslag till ändring i Rikets Grundlagar. ConstitutionsUtskottets förslag till Grundlagsförändringar, i anledning af Särskilta Utskottets Betänkande om ny reglering af StyrelseVerken. Begerings Formen. 8 §. Ej må Konungen fatta något beslut i de mål, hvaröfver StatsRådet höras bör, derest icke minst Tre af dess icke Föredragande Ledamöter, jemte vederbörande Föredragande, tillstädes äro. StatsMinistrarne och samtlige icke Föredragande Stats - / ' Den 23 Februari i e. m. 85 Råd, der de icke laga förfall äga, — - med flera af dylik beskaffenhet. 9- §• Uti alla mål, som hos Konungen i StatsRådet förekomma, skall Protocoll föras. De tillstädesvarande StatsRäclets Ledamöter vare ovilkorligen förbundne ■ — såsom i 106 §. derom vidare stadgas. Friherre Cederström j Jacob: Som desse §§. stå i öfverensstämmelse med de af Ridderskapet och Adeln afslagne förändringar i 5 och 6 §§. RegeringsFormen, måste jemväl desse 8 och q §§. afslås, och anhåller jag derföre oin Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derå. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, sedan Ridderskapet och Adeln afslagit de af 5 och 6 §§.
För att handleda en sådan, fordras^ icke allenast en natttriiglkallelse, ulan äfven för dem, som ega densamma, mycken erfarenhet och djup känsla, och om än dessa seminarier icke kunna åsladkornitra^-tlågol annat, så måste de likväl ovilkorligen medföra den nytta, att den som känner sig icke vara passande (ill att blifva skollärare, kan genom egna eller andras iakttagelser afledas ifrån en bana, på hvilken han skulle mera skada än gagna. Jag tror del vara nödvändigt att åt dessa anstalter söka bereda en gemensam, hufvudsakligen fosterländsk utveckling, ty om icke läroämnena, t. ex. historie, geografi, natural-hisloria o. s. v., då de hos barnen inpreglas, för dem så framställas, alt de i främsta rummet lära känna sill eget lands utveckling i historiskt och fysiskt afseende, så kan deraf omöjligen upkomma ett slägte, sorn har en rätt utbildad fosterlandskänsla. Detta är dock hufvndsaken vid all upfostran så länge vi ega ett fosterland, och så länge man icke vill dana de unga samhällsmedlemmarne till kosmopoliter, hvilket i allmänhet tyckes vara meningen. Jag tror således detta ämne till sin natur vara så vigtigt att om äfven den sämste talare derför upträder, så är han dock på sin plats, och bör hållas räkning derför. Jag anser detta ämne icke nog kunna behjerlas, men jag anser det sätt Frih. Åkerhjelm föreslagit icke vara det rätta. Jag tror nemi. i motsats till den ädle Frihtn alt denna fråga egentligen tillhör den ordinarie Statsregleringen, och jag önskar således alt an slagen för så väl all seminarie-bildning, som för den ifrågasatta utvidgningen af skolorne i Hudiksvall och Christinehamn, måtte utgå ifrån den ordinarie Statsregleringen, och alt i den e. o. mätte uptagas anslagen för de duplikanter, hvarom man anhållit. Jag vå gar ytterligare fästa upmärksamheten på vigten utaf alt hastiga och kraftiga åtgärder vidtagas i afseende på skolorne.
Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade att iian funnit Ja öfvervägande. 2:dra punkten, ang:de Härads Allmänningarnes bibehållande oförminskade och oskiftade samt deras ställande under SkogsSlyrelscns vård och förvaltning. Hr Akerman: Jag har mot förslaget i denna punkt 2 an märkmr att göra. Hen ena angår det föreslagna stadgandet, att häradsallmänningarne skola stå under SkogsStyrelsens vård och förvaltning. Jag tror för min del, att .dessa allmänningar kunnat och bort betraktas som hvad de verkligen urd, nemi. häradernas tillliörigheter, och att man derföre ganska väl kunnat låta deras egare genom ombud deltaga i förvaltningen. Jag tror äfven, att ändamålet derigenom kunnat säkrare oell billigare vinnas. Naturligtvis kan skogsbetjeningen hvarken vara eller ens någonsin blifva så talrik, att den icke behöfver biträde af häradets innevånare. Då synes mig den grundsatsen riktig, att desse delegare sjelfva fä utse ombud och således hafva ett ord med i laget. Det ingifver mera förtroende, om egarne sjelfva fä vara med och se till, att allt går rätt till. Jag önskar således, alt orden vård och förvaltning måtte utbytas mot ordet kontroll. Den andra anmärkn. är af den beskaffenhet, att det knappt lönar mödan derom tala. Jag vill endast omnämna densamma och skall, såvida den röner motstånd, deröfver ej upväcka någon discussion, såvida på mig ankommer. Det säges nemi. i denna punkt, att delegarne skola ega rätt tillgodonjuta afkastningen »antingen in natura eller med de derför inflytande penningar.» Jag tror det är af vigt att, på sätt SkogsKomitén tillstyrkt, all lefverering in natura uphör, ty endast derigenom kan det konsiderations-system afskaffas, hvilket nu eger rum. Man tycker nemi. så lätt, att det är synd om den eller den, och på dessa konsiderationer kommer sjelfva skogsskötseln att lida.
Man har börjat erkänna behofvet af en sådan fortgående utveckling, och derigenom kommit på de i nyare tider uppgjorda förslag till kyrkomöten, på hvilka lärofrågor borde afhandlas jemte kyrkans andra angelägenheter; och önskligt vore utan tvifvel, om sådana möten komme att motsvara sina ändamål. Man skulle då kunna genom dem tillvägabringa vigtiga förbättringar i läroböckerna, jemte mycket annat godt för den stora angelägenheten. Men större än all den svårighet, som behandlingen af dessa mötens föremål måste medföra, blefve alltid svårigheten att, med bibehållande af kyrkans lugn, till hennes fördel rätt begagna äfven de bästa af de upplysningens frukter, som från värdiga kyrkans ledares undervisning kunde R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse lill 1856 års riksdag. 6 — 42 — blifva derigenom att hämta; och det vigtigaste af föremålen för deras omtanka blefve att uppgifva sättet, huru behörigen antagna nödvändiga ändringar i läroformerna måtte kunna bringas till verkställighet så omärkligen och med undvikande af ali förargelse, som möjligt vore. Imedlertid är det en fråga, som icke tyckes hafva framställt sig för upphofsinännen till förslagen om kyrkomöten, men som utgör hnfvudvilkoret för deras behörighet och deraf följande tillåtlighet. Man tyckes icke hafva tviflat derpå, att bestämmandet af kyrkans lära kan betraktas såsom liggande inom kyrkans egen makt, och derföre i förslagen förutsatt, att kyrkomötenas beslut i lärofrågor vore till efterrättelse gällande, åtminstone när de sanktionerades af konungen, såsom kyrkans öfverhufvud. Således har man icke gjort sig den frågan, huruvida antagandet af kyrkans lära och bestämmandet af dess beskaffenhet kan vara någonting annat, än stiftande, afskaffande eller förändrande af allmän kyrkolag, hvilken genom regeringsformen är underkastad samma lagstiftningsmakt af Konung och Ständer, som gäller i afseende på allmän civiloch criminallag. Uti Upsala mötes beslut år 1593 deltogo endast
Jag tror det ej. Hade madame Staël blifvit född i en arbetares koja och följakteligen saknat en bildande uppfostran, så hade väl ej hennes snille framträdt för verlden med steg, som ibland litet låta höra stöflarna knarra, men hon hade kanske blifvit en fiskköperska, en dame de la Halle, som burit ett blödande hufvud på en pik, och hvad qvinnligheten derpå vunnit vet jag ej". "Visst äro ofta diktens så väl män som qvinnor opraktiskt folk, hvilket ock ådragit skrifvande qvinnor så mycket hån, så många sårande binamn. Men hade dessa skrifställarinnor, som nu varit dåliga husmödrar, blifvit födda i ett stånd der de ej förstått sina anlag, tror du väl att de derföre bättre fyllt sina pligter som husmödrar? Finnas då inga dåliga husmödrar bland de icke litterata? Ja jag tror i proportion fullt ut lika många, som bland dem med odladt sinne. Den med litterära anlag torde visserligen, ofta nog, ej äga anlag att bli en utmärkt husmor, ty naturen delar sällan alla sina gåfvor på ett håll, men att hon bättre förestår sitt hus derigenom att hon dödar de gåfvor naturen gett henne, det kan jag ej tro. Den som blifvit född med ofärdiga händer torde ej lära sig sy bättre derigenom att hon afhugger sina fötter. Tvertom torde just bildningen utveckla äfven hos den, som har mindre anlag derföre, det hushållsförstånd hvaraf hon är mäktig. Likaså tror jag ej heller att den som är fallen för hushållsgöromål, blefve författarinna derföre, att man hindrade henne att utveckla de anlag hon fått af naturen". Augusta hade med lifvad blick åhört hvad Helena talat. Nu nedlutade hon sitt hufvud och sade: "Helene, du har narrat mina tankar att vara upproriska. Förr låg ofta den drömmen skön för mitt inre, att i kärlek och glädje förena verksamhet för make och barn, med ett lif för själen. Att använda lediga stunder till att läsa, att digta, att lefva i andens och vetandets verld.
Alt ett förslag i denna syftning, hade det än varit med större brister behäftadt, icke ens skulle anses värdigt att komma till Utsk:s granskning var minst sagdt oförväntadt, och jag vågar säga det, derjemte i min tanke opolitiskt, ty man skulle deraf kunna komma till den öfvertygelse att R. o. Ad. anser de nuvande bestämmelserna tillfyllestgörande och icke önskar någon förändring deri. Följden af en så hastig och syllsynt dom borde äfven vara att ganska få af de röstande haft tillfälle, af motionen taga annan kännedom än hvad de genom mina motståndares anföranden eller af en stympad och förvrängd framställning i en tidningsartikel kunnat inhemta, så mycket mer som jag, med Riddarh.Ordms tydliga bokstaf framför ögonen, aldrig kunnat tänka mig möjligheten af vägrad re-' miss, och således ej heller ansett nödigt alt vid den förberedande striden företaga en fullständig granskning af mina motståndares anmärkmr. Nödgas man, såsom jag förmodar, medgifva att Riddarh.- Ordn., i dpss så fritt från ogräs som önskligt vore, och att således en reform är behöflig, kunde ju intet hafva förlorats genom motionens remitterande, men, möjligen något hafva vunnits. Var mitt förslag bristfälligt torde likväl ej vara otänkbart att Utsk. kunnat så förbättra eller omarbeta detsamma att det erhållit antaglig form. — Var föislaget för tidigt väckt hade dess afgörande kunnat fördröjas till dess tider blifvit sedan man antagit eller förkastat de nu hvilande. Hvad slutligen det fattade beslutet vidkommer har man grundat detsamma derpå alt, som frågan icke var af allmän beskaffenhet, utan rör:de Ståndet enskildt, vore man berättigad att densamma genast afgöra. Till stöd för denna åsigt hafva tvenne talare åberopat 49 § 2 mom. Riksd.Ordn. Dervid har likväl undgått deras skarpsinnighet alt detta mom. endast rörer frågor, som från Utskott återkommit och således på intet sätt är tillämpligt på en fråga som aldrig ens kommit lill något Utskott.