Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerne omöjligen kunna eller böra ingå i någon pröfning af de enskildta tvister man och man emellan, som härvid tilläfventyrs uppkomma, hvilket skulle bli en följd om ärendet skulle nästa Riksdag af Ständerne behandlas, och dessutom den redan så länge under bördan af en för dryg Rotering suckande Provincen, högst ogerna och utan allt för ändamåls-löst lidande, skulle kunna afbida denna tidpunkt för verkställandet af rneranämnde jemkning; så inser jag intet skäl till Utskottats ifrågavarande tillägg och kan ej annat, Un på det högsta yrka,' att detsamma måtte utesiutas och den Nådiga Propositionen således ovilkorligt bifallas, eller åtminstone att efter orden i Betänkandet: "jemkning för sig g att," malte tilläggas orden: och blifvit till sin verkställighet erfordrad"' Resultatcrne deraf etc. Och anhåller jag derföre, att Betänkandet må i anledning af dessa mina anmärkningar återremitteras.” J5(j<5 Stats-Utskottets Betdnkandeit, Och som Je öfrige Riksdags - Fullmäktige från Blekinge Fän uti detta Jon Jonssons anförande instämt, så tiar Hedervärda Ronde* Ståndet Betänkandet till Stats - Utskottet återremitteradt, Stats-Utskottet får i anledning häraf tillkännagifva , det Utskottet icke anser den slutföljd kunna dragas af Utskottets afgifne Betänkande, att Riksens Höglofl. Ständer skola taga någon befattning med de frågor, som från or* ten man och man emellan genom enskilde Besvär kunna dragas under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och afgörande, utan har Utskottets mening varit, att sedan den yrkade jernkningen uti Indelningen för sig gatt, efter de grunder uti Betänkandet blifvit föreslagne och alla enskildte Besvär blifvit af KonglMaju i Nåder pröfvade och afgjorde, Rikséns Höglofl, Ständer vid nästa Riksdag matte lemnäs del af det i följd deraf upprättade nya Indelnings* Verk , för att deråt lemna den åtgärd, sorn med 8a §, Regerings-Formen öfverensstämmer.
Förordnme den 18 September 1862 om boskilnad och undanskiftande af egendom i makars bo samt huru gäld vid dödsfall betalas skall och om urarfvagörelse, så ock ang:de undanskiftande af egendom i död makes bo. Enligt dessa författningar skall, i händelse af efterlefvande makes afträdande af egendom eller af urarfvagörelse, vederbörlig ansökning numera alltid till underrätt ingifvas och bouppteckningen densamma vidfogas. Det åligger fortfarande Hofrätt att tillse, att bouppteckning efter frälseman blifvit i rätt tid hållen och till Hofrätten ingifven; hvaremot, i fråga om egendoms afträdande, underdomaren eger pröfva, huruvida bouppteckningen blifvit i laga tid upprättad. Häri förmenas nu ligga en inkonseqvens i lagstiftningen, som måste leda till oreda och förvecklingar i tillämpningen. Jag kan dock icke finna, att detta behölver blifva händelsen, ty Hofrättens nämnda skyldighet äfvensom dess rättighet att i händelse af behof meddela uppskof med bouppteckningens ingifvande lägger ingalunda hinder i vägen för underrätterna att pröfva, huruvida, i fråga om egendoms afträdande, bouppteckning är i rätt tid upprättad. Vidare har Utsk:t åberopat K. Förordn. den 24 September 1861 ang:de tillsyn å förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, och påpekat svårigheten för Hofrätt att, då fråga väckes att förmyndare bör lemna inteckning eller annan säkerhet för omyndigs hos honom innestående medel, ega nödig kännedom om förmyndarens vederhäftighet; men då det är Gode Männen som skola anmäla, om förmyndaren ej rätt sköter sitt förmynderskap, och väl böra uppgifva skälen derför, så bör, enligt mitt förmenande, någon synnerlig svårighet icke uppstå för Hofrätten att, med ledning af deras utlåt , bedöma, huruvida förmyndaren är vederhäftig eller ej.
Återbetalningen af den under 1844 och 1845 års Riksdag samma stad, för hamnbyggnadens fullbordande, beviljade samt år 1845 lyftade lånesumma af Femtusen Riksdaler skall vidtaga efter fem års förlopp från slutet af sistnämnde år samt derefter verkställas under fjorton och ett halft års tid med åtta procent årligen å hela det utbekomna lånebeloppet, hvilket härigenom kommer att anses återbetaldt så till kapital, som efter två procent årligen beräknad ränta. § 50. (Motsvarar 38 § i 1845 års reglemente och grundar sig dels på samma § och dels på 74, 75 och 76 §§ i nämnde reglemente, äfvensom Kongl, kungörelsen den 13 Juni 1845 samt innefattar Rikets Ständers vid nuvarande riksdag vidtagna beslut genom gillandet af hvad Statsutskottet i 2:dra punkten af utlåtandet JV2 240 hemställt.) Slals-Ulskollels Memorial, IS:o 332. 3 Riksgäldskontorets fordringar för de låneunderstöd till strömrensningar, vattenaftappningar och odlingsföretag, som utaf härtill vid 1840 och 1841 års riksdag anslagne medel blifvit beviljade och utbetalde, böra, så vida icke Kongl. Majit i afseende på dessa lån tillämpat och till efterrättelse fastställt de för enahanda understöd vid 1844 och 1845 års riksdag stadgade betalningsvilkor, liqvideras på det sätt, att, efter fem års förlopp sedan medlen blifvit af Riksgäldskontoret utbetalda, erlägges årligen till detta Verk fem procent å det ursprungliga lånekapitalet, hvaraf först beräknas Tre procents årlig ränta för det vid hvarje liqvid återstående kapitalbelopp samt det öfriga utgör afbetalning, intilldess hela kapitalet med ränta sålunda blifvit till fullo betaldt. För liqviderande af ej mindre de, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, för samma föremål beviljade och från Riksgäldskontoret utbekomna lån, än äfven dylika, före sistförflutna Riksdag anvisade, låneunderstöd, vid hvilkas återbetalning de vid nyssnämnde
Hvad sjelfva saken beträffar, har redan blifvit närandt, att den är af helt enskild natur och att den ej bor blifva föremål för R. St:rs öfverläggning. Det är lika olämpligt att R. Stro befatta sig med denna sak, som om R. Stro i underd. anhöllo att K. M. täcktes bestämma, hvar ett kompani af Wermlands eller Södermanlands Reg:te skulle hafva sin samlingsplats. Hvad åter Frih. Cederströms qvicka och roliga anförande i öfrigt angår, så får jag nämna att ordet »rendez-vous plats» råkar att vara den från gammalt begagnade och ännu brukliga benämningen inom flottan på den plats, der båtsmännen vid kommenderingar skola samlas. Deri 31 Mars, Efter härmed slutad öfverläggning samt uptagande af de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till. dels återremiss af före vide Betänk., framstäldes propos. å bifall till detsamma ocdi då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Slutligen föredrogs, men bordlädes ånyo, på flere ledamöters begäran. Allm. Besvärsoell Ekonomi-Utskits den 28 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 59, i anledn. af väokta motioner om dels revision af, dels särskilda ändringar uti K. Mits Nådiga Instruktion af den 10 November 1855 för Landsböfdjngarne i rikets län samt de vid Länsstyrelserna anstälde tjenstemän. B. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m. In fidem, O Brakel. Lördagen den 31 Wars 1860- Plenum kl. 10 f. m. Justerades 7 prot.utdrag för den 30 dennes. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde, från Utskin inkomna Utlåtanden och Memorial, nemi. från StatsUtskottet:
.j } 8 32 — Bandoch Plattunder f tum tjockt, Bult och Gallersamt Sänksmide, rundt eller kantigt, Knipoch fyrkantal | tum och derunder, Skäroch Klipp-jern, SaltpanneJern-Malm, se Malm. Jerntråd, se Tråd. Bih. till R. St. Skrifvelse N.o 3o8. Tullvärde. Qvantitet för tullberäkning. Införseltull. LJ tförscltull. f Jern: Smidt eller Valscidt: plåtar | tum tjocka och deröfver samt af 12 tums bredd 20 och deröfver | Plåtar, oförlente, under § tum I Skepp. stäp. y. \ 10 10 8 tjocka till och med 6 Lisp:s i Skepp. stäp. v. l 33 16 — vigt, stycket * Si, 5 4 . >4 3 36 Öfver 6 Lisprs vigt, stycketj i Skepp, stnp. y. $ I 0 — .— 16 — l OO förtente . J' I Skepp. stäp. v. Fr ia. 5o — —• Kettingar | i Skepp. stäp, v. \l2 24 — Fr i a. Plogbillsämnen samt Spik och 33 16 — ^ubb .| I Skepp. stäp. v. i .6 32 . '4 3 Allt Manufacturoch Handt33 16 — verks-smide ej specificera^{ l Skepp. stäp. v. |*6 32 [4 3 8 Jernskrot, gjutet \ i Skepp. stäp. v. \ 4 4 _ 8 smidt eller valsadt I Skepp. Stäp. v. } 4 . _____ 4 6 — Jord, Poleri Skålp. ___ 3 — Juveler, oinfattade eller infattade Fr 33 ia. 16
Här är lill en början sagdt, ali motionen endast skulle hafva till föremål att ställa 16 § Reg.F. och del omnämnda lagbudet i öfverensstämmelse med hvarandra, och all de nu skulle vara i strid, emedan 16 § Reg.F. redan medgifver fullständig religionsfrihet. Jag ber då alt fä fästa uppmärksamheten derpå, att sedan §:n omnämnt hurusom Konungen ”må ingens samvete tvinga elfer tvinga låta” etc., följa derefter orden: ”såvidt han icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer”. Hvad meningen är i Bibelspråk likasom i lagspråk med ”att åstadkomma förargelse”, kan icke vara någon obekant. I förra afseendet innefattar det, störandet af andras tro och öfvertygelse, och denna förargelse åstadkommes genom proselytmakeri. Den åstadkommes äfven hos den, som lefver lugn och lycklig i sin af fadren 504 Den 29 December f. m. ärfda tro, då han nemi. ser den ene efter den andre af medborgare eller medborgarinnor lättsinnigt öfverlöpa lill en annan tro, och jag frågar eder, mine Hrr! om icke detta bör åstadkomma förargelse hos hvarje varm bekännare af den christna lärans olika afdelningar? Erfarenheten har visat huru tillståndet är i de länder, som hafva antagit den så mycket beprisade oinskränkta religionsfriheten, och, för att fortsätta parenthesen, kan man väl med nöje se ett land befriadt från alla band i religiöst hänseende såsom Norra Amerika, det är det land som här blifvit citeradt. Kan någon utan förargelse se, huru dels medborgarne öfvergå från den ena läran till den andra, dels anse det dop, de erhållit i sina barnaår, icke tillräckligt utan låta döpa sig om igen, löpande vid strömmarne hel elier halfnakna i alla menniskors åsyn till allmän förargelse, och dels predika den läran, alt religionsfriheten bör gå ända derhän, att gudsfruktan och sättet att utöfva densamma må öfverlemnas ät hvars och ens eget sjelfbehag, på det att han först vid mognare ålder må följa den religion, som han anser för sig lämpligast.
Jfrän samma Ständ, öm gillande af Förslagen till Wal-Act, Successions-Ordning och Kron-Prins-Försäkran. 4:0 Jsrän samma Ständ om gillande af det, till utredande af frägan om sätten till Riksdagens förkortande, tillförordnade särskildta Utskotts betänkande. Ifrän samma Ständ om Remister. Höglof - 122 * Den ZO Augusti. Höglo stige Ridderffapet och Adeln atffiljdes klockan en qwart till 2. in llciem krOtocolli^ 6. 5i1ver8tvl^e. Torsdagm den zv Augusti. klenum kl. half 1. Herr Baron och Landt-Marskalken tillkännagaf det han uppfyllt Ridderffapet och Adelns yttrade önffan om underrättelse huruwida Hennes Maj:t Drottningen behagade mottaga en uppwaktnings-Deputation af Riksens Ständer, och att Herr Landt-Marffalken i följd häraf erhällit en Biljett ifrån Hof-Canzleren med tillkännagifwande, att Hennes Maj:t wäntade denna Deputation i eftermiddag klock. 5; i anledning hwaraf, och dä Herr Baron och Landt-Marffalken hade sig bekant det de andra Ständens Talemän och Deputerade ffulle klockan tre qwart till 8 sig ä Riddarhuset infinna , Herr Landt-Marffalken erinrade att de 24 Ledamöter af Ridderffapet och Adeln hwilka komma att i Deputationen deltaga, mätte wid samma tid sig härstädes inställa. Herr Landt-Marffalken anmälte det Friherre vVranZLl, Lnristisn, afsagt sig förtroendet att blifwa Ledamot i Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utffottet, i följe hwaraf Herrar Electorerne ägde att nytt wal efter honom anställa. Öppna - Den Zv Augusti. rsz Öppnades Bänkmännens Lista till wal af Electorer efter följande Herrar: Herr viclron, Fullmägtig Herr 1'er8meäcn, Illermai,; Herr klein, Fullm.
I afseende på Ekeskogens taxering ocii grunderne dertill, önskar Herr Öfversten aLt, så vidt görligt vore, Ämbetsmanna-ålgården förenklades, och att en partiel noggrann controll icke måtte belasta verkställigheten af förslagen, med tidsutdrägt oell oundvikelig kostnad. Han förmodar alt grunden för en skeende taxation skall, med all den säkerhet, sorn för ändamålet kan fordras, igenfinnas uti undersökningsJöurnalerne, som icke allenast till beskaffenheten upptaga hvarje Hemmans Ekeskog, hägnad för hägnad, der sådan funnits, utan äfven bibringa begrepp oro,myckenheten deraf. Alt eli sådan taxering ieke kan utsträckas till hvarje träds särskildta värde, synes klart, ulan bör skogen indelas i flere Glassér och derefter hvarje dass till belopp i lösen värderas. För att bereda detta tror Herr Öfversten tjeniigast vara, att, med anvisning af hans undersöknings-journaler, först uppgöres ett ungefärligt förslag, hvad hvarje Socken i det hela bör erlägga, samt att sedermera det belopp deraf, sorn hvarje hemman inom Socken skall utgifva, bestämmes genom en af Socknemännen sjelfve vald Ccfnmitte, i hvilket afseende ett exemplar af berörde Journaler borde Socknevis utskrifvas och Eandshöfdinge-Ambetena, till verkställighet öfverlämnäs. <—•
Då ingen har så högt smide som 4^° Skål, kunde man göra det tillägg, att den, som ej har detta smidesbelopp, skulle få förena sig med någon annan, sorn bade mindre smide, Om då en person hade 4oo Stålls smide, finge han skaffa sig af en annan 5o Skål till, Den, sorn har lägi-e smide, kunde då sälja sin rätt till den, som har högre. På det sättet är den ena tråden, sorn Utsk, afkjippt, sammanfogad. Detsamma äger ruin i afseende på det, som Utsk. yttrat rörjde förhållandet inom beigslag. Utsk, har äfven der ådagalagt, att medium ej utgör me»-a än 328 Skål i de egentliga bergslagerna och 35y i de öfiiga s, k. beigslagerna. Båda dessa siffror gå under 4^0. Bruk finnas visserligen, som hafva dettagsmidesbelopp; men de äro ganska få, och ingen förändring sker, om man blott antager Utsk:s förslag. Utsk. har likväl sagt, att en förändring är nödvändig och nyttig, Den at Augusti. och likväl skulle man komma till intet resultat, om man anioge Utskrs framställnipg. Utsk. har äfven tillstyrkt, att, i händelse de föreslagna grunderna för smidesrätten af K. M, gillas, ett förslag till pödiga förändringar i beskattningen mätte uppgöras oph R. St, föreläggas, Det synes mig Öfverflödigt, att R. St. skulle befatta sig med den frågan. Det är naturligt, att dep beskattning, som ålägges, ej kan bestämmas utan den skattlagdes samtycke, Sker det genom en öfverenskommelse med Kronan, så kap jag ej se någon skada deruti, att den får högre inkomst, Gör han svårigheter vid skattläggningen, så gör saken sig sjelf. Ständerna synas mig med den saken ej hafva att göra, och denna punkt kan således helt och hållet gå bort. I anledn. af de väsendtliga anmärkningar, som redan äro gjorda, supponerar jag, att betänk, återremitteras, och då anhåller jag, att dessa må få åtfölja, Gr. Horn, Claes Fredr.:
År 1757 den 11 Juni, då biskopen i Westerås Samuel Troilius höll biskopsvisitation i Åhs socken, framkom en viss yngling Erik Jansson med berättelser om en hop trollqvinnor, som påstodos ha farit till Blåkulla och öfvat annan trolldom. Biskopen hade vid förhör funnit Erik Janssons uppgifter fullkomligt sanningslösa, men icke nöjd dermed tog han ock de anklagade qvinnorna i förhör. På fråga af den vidskeplige biskopen förklarade de sig villiga att med biskopen bedja Gud, att de måtte blifva så “grå, mörka och stygga“ i synen, som gossen Erik Jansson sett dem i hexedansen. Deremot ville de ej att gossen skulle vidare antastas för sina lögnaktiga anklagelser. Detta prof på ett försonligt sinnelag uttydes af biskopen till de stackars dalkullornas nackdel eller såsom en fruktan för egen olycka, om åtal anställdes. Han öfverlemnar saken till landshöfdingen, och vid det kort derefter hållna tinget förhöres de anklagade och anses ha bekänt en hel del af hvad som blifvit dem lagdt till last. Landshöfdingen, en menniskovänlig och upplyst man, behandlade dem emellertid med mildhet och utsläppte dem på eget bevåg ur fängelset. Biskopen föranstaltar i vredesmod ny undersökning, hvarvid gossen blir förvunnen att ha farit med lögn och qvinnorna anses ha af tvång bekänt de dem pådiktade “styggelser“. Men saken får ej stanna dervid, menar biskopen. I en inlaga till Svea hofrätt förklarar han, att “förblefve det vid hvad genom landshöfdingen skedt var, skulle de visserligen gå förlorade och Satan få fritt spel med dem och flera“. Och så började en ny ransakning. Densamma öfverlemnades åt en vice häradshöfding P. E. Ekman, en gudlös ung man, som öfverlemnade dem att behandlas af en, om möjligt, ännu gudlösare länsman vid namn Tillberg. Dessas pinliga förhör omvexlade med presternas visserligen mera fogliga. Det är sannt att ingen hexa numera dömdes till bålet; men flera af de för hexeri anklagade dömdes – likväl bredvid protokollet – till misshandlingar, som i sjelfva verket voro en långsam eldsdöd.
Om Högloft. Ridderskap?! och Adeln anser denna motion förtjena någor afseende och den till tvederbörligt Utskott remitteras, sä erhäller saken Len urwekling som kan leda till ändamäler. Remitterades till Pastevslance-Urskotter. Herr Landt«Narffalken tillkännaqaf, att hos honom blifwit anmält alt Herr Silfverstolpe» Oavick Qustmunä, och Herr 6^I!enstaal, l^ars klerman, som warit ledamöter uri OeconomiäUtskottet samt med Ordförandens tillstånd warit bortreste, sedermera icke äterkommit; hwarsöre och dä Herr Silfverstolpe, genom bref lill Utskottets Ordförande tillkännagifwer sig hafwa först warit af sjukdom och sedermerablifwit genom ordres till tjenstgöring hindrad, att sig hit äter bcgiswa, samt Herr 6>Ile'chLsj, som öfwer trenne wecker uteblif. wit, förmodeligen genom egna angelägenheter sätt förfall, Herr Landt-Marskalkens föresiog, atr de nu an» 552 Den s Jun». anmälte förfall mätte af Ridderjlkapet och Adeln god ännas och Herrar Electorerne fä anmodas akt twenne andra ledamöter i bemälte Herrars stalls utse. Bifölls, dock sä, att om Herr 6MsaImal skulle, enligt förmodan af en nu närwarande Ridderskapet och Adelns ledamot, denna afton återkomma till Riksdagen, honom skulle tillätaS, atk sitt rum uti Utskottet bibehålla. Justerades följande: Utdrag af Piokoeoftek, hällit hos Högloft. R''de jlkartt och Ade n wid Ur.inia Riksdagen i Örebro den y Junii l8>2. S. DI anledning , af derwid gjorde anmärks mngar. bief, wid förnyad föredragning. CouftitUs lions-Ulffottets dcn 3 finl.
Till allt detta kommer, att Topografiska kåren, genom det mycket betydligare arbetsanslag den erhållit sedan den tid, då fråga var om det ekonomiska karteverkets ställande under dess ledning, fått sin verksamhet på det topografiska området så utvidgad, att den nu omöjligen, utan hinder för egna arbeten, skulle kunna bland sin fåtaliga officerskår anskaffa de nödvändige ledarne för de ekonomiska kartearbetena. Af alla dessa skäl tror jag icke att ett närmare samband, och ännu mindre någon gemensamhet i styrelse och förvaltning, vore för de båda ofta nämnda arbetena numera nyttig och ländande till deras fortgång, utan lämpligast böra af hvarderas för de skiljda ändamålen afsedda och inlärda personal utföras. Vilja de ekonomiska arbetena söka sig ett naturligt samband, så är det otvifvelaktigt åt det håll, der deras ursprung och samfälta mål ligger — rikets landtmäteri. Det ekonomiska karteverket, en fortsättning af det landtmäteriet alltid tillhörande sockenkarteverket, är också endast och allenast landtmäteri. Det har till sitt ändamål att öfver härader och län skaffa noggranna uppgifter om odlad, odlingsbar och obrukbar mark. Hvar ligger dess samband närmare, än med det rikets verk. som affattar alla egodelar, med deras olika jordbeskaffenhet och alla deras rågångar? Det är egentligen sammansättningen af från rikets Landtmäteri erhållna egokartor, fyllandet af befintliga luckor och sambandet af härur utledda jordbruksstatistiska uppgifter, som tillhöra det ekonomiska karteverket. Afvisadt eller utvisadt från Landtmäteriet, har fråga kunnat uppstå örn dess emottagande under någon annans ledning, och Topografiska kåren har, om ock ej utan den tvekan, som det nämnda utlåtandet af den 6 December 1858 omförmäler, likväl, af nit för allmänt bästa och utan fördom mot nyttiga och fosterländska arbeten, som icke äro militäriska, varit beredvillig att under förhållanden, då det utan skada för egna arbeten kunnat ske, emottaga den öfvergifva; men skall det afgöras hvar dess egentliga hem är, så är detta obestridligen der, hvarifrån det har sin börd, der dess egor ligga och der dess anförvandter bo. Remisshandlingarne bifogas underdånigst. Stockholm den 9 Januari 1865. JOH. AUG.
Adolf smakade föga af den uppdukade anrättningen, ehuru denna gjorde kocken all heder, men deltog desto ifrigare i pokuleringen, ty han kände i detta ögonblick behof af retande medel. Sällskapet förekom honom ingenting mindre än angenämt. Den gamle Ruys’ osammanhängande ord, hans tankspridda förvirrade svar, hans bleka darrande läppar, hans ohyggliga tillkonstlade grin, då han tillfälligtvis uppfattat något af andre löjtnantens infall och ansåg sällskapstonen fordra ett tecken till munterhet, gjorde på Adolf det vidrigaste intryck, som icke försvagades af f. d. studentens vilda, uppsluppna munterhet. Det röjde sig hos dem begge en förtviflan, som endast yppade sig på olika sätt, och Adolf drack djupt af det eldiga vinet, för att betvinga den iskalla rysning, han kände i kretsen af dessa nya bekantskaper. – Hej, gamle sjöbjörn, utbrast, då pokuleringen länge fortgått, andre löjtnanten och slog Ruys på axeln, – hvad kommer åt dig? Är du sömnig? Vill du icke dricka mera? Du måste, gubbe. Ynglingen fyllde åter den gamle flibustierens bägare. – Skona honom, sade Adolf med en blick på Ruys, som sjunkit tillsammans och under ihärdig tystnad stirrade framför sig. – Han tyckes redan hafva fått mer än nog. – Prat, inföll Felix. – Jag känner honom. Han liknar hafvet, som aldrig blir öfverfullt, huru många strömmar än flöda till detsamma. Drick, gubbe, och var glad! Vinet gör dig ung, glad, sprittande, modig ... vinet gör dig lyckligare än en gud ... Men, för fan, ni har rätt: han är sig icke lik. Det är första gången jag sett den mannen duka under i striden med Bacchus. Ruys öppnade nu läpparne och mumlade: – Jag kommer ... – Bra, han bryter sin tystnads insegel och öppnar sin vältalighets slussar. Fortsätt, gubbe! Du sade, att du kommer. Det vill väl säga, att du återkommer till dig sjelf ...
Derefter måste han på den hämdgirige Johans befallning återvända till Polen, hvarifrån han medelst ett kejserligt lejdebref inbjöds till czar Boris Gudunows hof i Moskwa. Gustaf anträdde också resan dit, och det är denna hans vistelse i den gamla Kremlstaden, som vi här vilja teckna. Regnet piskade obarmhertigt kejsarstadens gator och palats, och i det starkt rådande mörkret tog sig "staden med de hvita stenarne", såsom Moskwa benämnes, alldeles ut som en underskön nymf, badande sig i regnskurarne. Det var ödsligt på gatorna. Endast då och då syntes en dwornik i någon portgång. Med sömniga ögon kikade han en stund längs gatan, liksom för att förvissa sig om, hur länge det skulle förunnas honom att vara ensam och i ro njuta af den förledande wotkan, som gjorde honom så innerligt säll och lät honom glömma alla förtretligheter, till och med Maritschas störtskurar af ovett. Säkerligen tyckte också den gamle portvakten, vi få verkligen syn på en dylik, som i denna berättelse kommer att öppna raden af personligheter, att himmelens skurar vore en riktig välsignelse i motsats till Maritschas, det kunde man se på hans förnöjda uppsyn, då han sträckte ut det kala hufvudet och en ganska lång stund lät det sköljas af regnet. Sedan han en god stund hållit på med denna rensköljningsmetod, drog han sig småningom tillbaka men tittade ännu en gång ut och spejade längs gatan, hvarunder dessa halfhögt uttalade ord förnummos från hans läppar. "De ä' ute i qväll, båda två. Ack det är en förnäm och god herre, som aldrig sagt ett enda ondt ord till mig. Manin, brukar han ofta säga, du är en bra gubbe, och du skulle vara ännu bättre, om du inte hade din trätgiriga hustru att dragas med. När qvinnor få lust att träta, så rinna orden ur halsen på dem liksom vattnet genom ett såll. Ja, nog har han rätt, den förnäme herrn, som man påstår att vår fader czaren vill ha till man åt den sköna prinsessan Axinia", fortfor Manin med en suck och for med handen öfver den kalla hjessan.