Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han hade blifvit dyster och fåordig. Han visade sig tankspridd och kall i hennes sällskap. Huru förklara detta? Hon bad om hans förtroende. Men han förnekade henne det. Han försäkrade, att det var sällheten, som gjorde honom tankspridd. Och medan han försäkrade detta, vittnade dock hans väsen, att han ljög, och i hans blick låg en skygg fruktan, som om furierna skakat sitt ormgissel öfver hans hufvud. Hermione såg sin fader kämpa med djupa bekymmer. Detta nedtryckte henne icke mindre. Sjelf hade hon under de sednare dagarne måst röna flera bevis på den förbittring, som hos athenska folket, hedningarne såväl som de kristne, rådde mot Krysanteus. Till och med det lilla antal, som hitintills troget understödt honom, hade nu med få undantag, under inflytelsen af den allmänna meningen, dragit sig tillbaka. Gymnasierna stodo tomma, och ungdomen, trotsande den hårda censorn, samlade sig som förr kring Epikuros’ vanslägtade lärjungar. Barmhertighetsstiftelserna hade blifvit inrättningar, af hvilka endast de vid dem anställda tjenstemännen drogo fördel. Folket knotade öfver de summor, som offrades på dylikt; de sjuke och fattige fruktade dem, emedan onda, måhända till en del sanna rykten voro om dem i omlopp. Bland stadens förnämligare slägter fanns knappt någon, som ej ansåg sig hafva skäl att klaga öfver Krysanteus, emedan enskilda deras medlemmar blifvit träffade af den oblidkeliga stränghet, hvarmed han skötte sitt censorskall. Han hade afsatt osedliga offerprester samt anklagat och sakfällt oredliga embetsmän i massa. Till de lediga platserna funnos få eller inga sökande, ty de missnöjde hotade hvarje sådan med förföljelse. Att de afsatte presterna kastade sig i kristna kyrkans armar blef en vanlig företeelse. Denna gjorde oupphörligt proselyter ej blott ibland de ringare klasserna, utan äfven inom de bildade. Krysanteus’ verksamhet syntes medföra resultater, motsatta dem han åsyftade. Han var icke blind för detta förhållande. Han började i sjelfva verket förtvifla om möjligheten att vinna någon seger åt den sak, hvars stridsman han var.
Ståndet vidblef sitt förra beslut och biföll således icke hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 439 föreslagit. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Utlåtanden: Prot. TJtdr. d. 15 Mars 184U N:o 179, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 127, i anledning af väckte motioner, om ändringar i ansvarighets-lagen för Stats-Rådets ledamöter. Sistnämnde Lagförslag föredrogs punktvis, dervid Ståndet fattade följande beslut: Sjelfva ingressen samt 1 och 2 §. §. biföllos. §. 3. Ståndet beslöt att ur denna §. skulle utgå följande mening: ‘'dock. härunder icke begripne sädans i denna 6o §. ej omnämnde af gifter, hvilkas föremål är o inrättningar till enskildtas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom BäkBroFärjoch andra af gifter af dylik beskaffenhet. ” §. 4. Bitolls. §. 5. Ståndet biföll denna §. med den förändring i afseende på straffbestämmelsen i 1 mom. att denna bör vara lika med den som stadgas i §.3 eller att Stats-Råd, som gör sig förfallen till de i §. 5, 1 mom. uppräknade förseelser, mister embetet och varder ej vidare nyttjad i Rikets tjenst. §. §. 6 och 7 biföllos. §. 8. Ståndet förändrade denna §. sålunda: att Stats-Råd, som gör sig förfallen till de deri uppräknade förseelser, mister embetet jemte det han ej vidare får gagnas lill någon annan Statens tjenst eller embete. §. §. 9 och 10 biföllos. N:o 181, i anledning af väckt fråga om afgifvande af förslag till de Lagförändringar, hvilka, till följd af Rikets Ständers vid denna Riksdag fattade beslut, om ett förändradt myntsystem, kunna anses behöflige.
Jag tlvekar oni någon wih förmögenhet bör utsättas för den som skulle kunna iväljas till Ledamot af ett Öfiverhus, eller om man bör inskränka sig till en wih förmögenhet hos de wäljande. Aswen denna fraga ma noga betänkas. Här gäller: det är swart att undwika ett ondt, utan att falla i ett annat. Jag antager för g ifwe t, att ingen såsom willor sätter i fraga hwad man nn kallar Ständ. ytterligare medel att göra ett waldt Ofwerhus approrimando enligt med princip är, att det wäljes bade af Nationen och Konungen; dock bör Nationens öfwerwigt i walet wara betydlig. Jag föreslär derföre 100 Ledamöter walda af Nationen, och 25 walda af Konungen*). Widare: Konungen mä ivid hwarje Riksdag wäija nya eller fortsätta sina förut nämnde Deputerade, efter behag. As Nationens ombytes allenast en femtedel wid hwarje Riksdag. Sedan inrättningen är i full ordning, blifwer salunda hwar Ledamot qwar under fem Riksdagar. Detta medför större omtanka hos de walda att wärdigt uppsulla sina rum, och ersätter till någon del att de ej äro permanenta. II. Underhuset bör bestå af 400 Ledamöter. En femtedel deraf skall wara sjelsägande Bönder. De öfrige ma kunna wäljas af hwad annan Clas; man behagar. De böra wäljas om till hwarje Riksdag. *) Eller ock, och kanske bättre, kunde de af Nationen waldas antal inskränkas, till 80. 20 kunde dä l sölje as Embete bliswa sjelfskrifne. Aswenledes kunde deras antal, som Konungen skulle nämna, inskränkas till 15, och i dest ställe de lO, som erlade den högsta skatt till Staten, räknadt öfwer hela Landet, wara sjelfskrisne. 608 Expeditioner lill Riks-Ständen. 12. Bägge Husen böra »valsas genom Elec lorer. 13. Soul
Men nej”, tillade hon hastigt, ”långt bättre är det så som det är. Han skulle icke foga sig med tålamod i allt detta, och Gud vet bäst hvad uppträden då kunde följa ... Men denna natt, denna natt ... Må Herren icke öfverge mig i min nöd!” Och han öfvergaf icke den unga modern och hennes barn. Sedan den norske majoren blifvit välplägad med allt hvad som af Malena och köksan kunde åstadkommas, kände han sig i den trefliga varma kammaren – en kontrast mot den kalla uppblötta landsvägen, der storm och regn piskat honom i ansigtet – helt angenämt stämd, och han skulle, efter litet godmodigt samspråk med den gamle ordonnansen om stadens och husets förhållande, just göra sig i ordning att gå till sängs, då han, hastigt lyssnande, vände ansigtet uppåt. Öfver hans hufvud hördes en sorglig och häftig klagan. Han hade en gång förut, fastän mindre skärande, hört den, men då hade han ännu icke ätit, druckit och rökat sin pipa. Han var alltså icke då disponerad för andra intryck än sådana som åsågo hans egen nödvändiga beqvämlighet. Han förstod genast att det var från ett barn som denna bevekande klagan kom, och långt ifrån att i likhet med de yngre officerarne ställa skämtsamma uppmaningar till den lidande varelsen, sände han sin gamle trotjenare ut att efterhöra hvad det var. Denne återkom från köket med underrättelse att frun i huset fått flytta sitt sjuka barn upp i ett oeldbart öfverrum, då den sista inqvarteringen inträffade. Utan besinning drog officeren den till hälften afdragna rocken åter på sig, sägande till ordonansen: ”Marschera i förväg du – jag vill sjelf säga ett ord till ’konen’. Helsa henne från den norske majoren att han önskar snakka litet med henne.” Min mors förvåning, då hon erfor korpralens ambassad, var ganska stor. Emellertid beredde hon sig på helt annat än det rätta, då dörren af ordonansen öppnades för hans förman.
Men jungfrun kunde icke väfva prinsens väf, såsom han bedt henne, utan bad sin tärna om hjelp. Då qvad prinsessan: »Mina fötter äro hvita, mina händer äro små; det går nu så lätt, som det förr har gått.» Derefter satte hon sig ned, och väfde. Men i detsamma kom prinsen in, och sporde huru jungfrun fått väfven att gå. Konunga-dottern vände bort hufvudet, och svarade: »Mina fötter äro hvita, mina händer äro små; det går nu så lätt, som det förr har gått.» Den unge prinsen kunde så icke veta annat, än det var den främmande jungfrun som väfde. Slutet är äfven lika. Prinsessan rider till kyrkan för sin matmoder; men blir omsider igenkänd och upptäckt, medelst ett gull-äpple, som hon i sin ungdom erhållit till skänks af konunga-sonen. SVENSKA FOLK-SAGOR OCH ÄFVENTYR. EFTER MUNTLIG ÖFVERLEMNING SAMLADE OCH UTGIFNA AF GUNNAR OLOF HYLTÉN-CAVALLIUS OCH GEORGE STEPHENS. FÖRSTA DELEN. ANDRA HÄFTET. Illustration STOCKHOLM, PÅ A. BOHLINS FÖRLAG. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. Den Förtrollade Fästemön. Af denna saga, hvartill äfven bör föras den ofvan N:o 15 meddelade berättelsen om »den Förtrollade Grodan,» känna vi följande utländska art-förändringar: Hos Se ~Feen Märchen~, Braunschweig 1801, ss. 271 och följ. »Der König und seine drei Söhne». B. BÜSCHING, ~Volks-Sagen, Märchen und Legenden~, »Das Märchen von der Padde». C. Bröderna GRIMM, ~Kinderund Haus-Märchen~, Th. I, N:o 63, ss. 400-403, »Die drei Federn» jfr. Th. III, ss. 115-117. D. Anf. arb.
Majit, som med hänsigt till de trägna och maktpåliggande samt årligen tilltagande göromål, hvilka voro öfver-direktören vid Landtmäteriet i riket samt sekreteraren och registratorn vid Genoral-landtmäteri-kontoret, hvilken sednare tillika innehade aktuarie-befattningen, anförtrodda,anlett tillökning i deras nuvarande ©tillräckliga löneinkomster vara af billigheten påkallad och jemväl funnit behofvet af skrifvare-biträde i nämnda kontor samt otillräckligheten för kontoret af Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 71. 5> en: enda vaktbetjents uppassning vara till fullo ådagalagdt, har, i följd häraf,- föreslagit, att å staten för General-landtmäteri-kontoret måtte uppföras: ' a) för öfver-direktören,- hvars lön nu utgjorde 2,152 r:dr, lönetillökning — 514: 32. — extra tjenstgörings-arfvode 666r 32. — 1,181: 16. — b) för sekreteraren, tillökning i lönen från 1,074 r:dr till 1,200 rrdr 126: — c) för registratorn och aktuarien, tillökning i lönen från 537 r:dr till 900 r:dr 363: d) för erforderligt skrifvare-biträde till öfver-direktörens dis position . ... 400: e) för den nuvarande kammardrängen, tillökning i lönen från 162 r:dr till 200 r:dr 38: 1) lön för ytterligare* en kammardräng 200: —• -— S:a 2,308: 16. — under vilkor, att ljuspenninge-anslag för bemälde tjenstemän och vaktbetjente komme att försvinna.
Kungsbacka, angående bidrag af allmänna medel till kyrko-byggnad derstädes: B. VI. 381; VII. 133, A. 133. Kungsgården Noret, angående dispositionen at medel, som influtit för skedd expropriering af jord från den, Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län på lön anslagna —: IV. 516; RV. 10; B. X. 247, 282, A. 282; E. XI. 115. — Ollestad, angående dess ' indragning till Kronan: B. III. Kungsgårdar och boställen, angående upphörande af den åtskilliga hemman och lägenheter åliggande arbetsskyldighet till — : B. VII. 143, 220, A. 220, E. 354. Kungsgårdars och öfriga Krono-lägenheters förvaltning ifrån September månad 1856 till Oktober 1859, Kongl. Maj:ts och Riket Kammar-Collegii berättelse angående — : B. IV. 312, A 489. Kungs-ladugården Borgholm på Oland, angående Carl Hetrrio Hulten bergs underdåniga ansökning om eftergift af 1857 och 1858 årens återstående arrende för —: III. 630, R. 640; B. VII. 142, 219, A. 220, E. 354. Kungörande i tidningarna af förslag till organist-, klockareoch folkskole.-lärare befattningar, angående —: B. XI. 117, 252, A 252. Kurhus, Stockholms Stads och Läns, angående öfverlåtelse till Allmänna Barnhus-Inrättningen i Stockholm af en utaf nämnde Kurhus å Kungsholmen begagnad tomt: I. 116, R. 121: B. III. 206, 262, A. 265, E. 274- Kurhus-afgiften, angående den så kallade: I. 116, R. 121; B. III. 274, 396, 456, A. 456, E. 462.
Vidare kan jag ej föreställa mig, att någon bankir i hela Europeiska affärsverlden är okunuig om, att de der 10, 12 eller 15 mill. ligga aflagde för framtida behof. - Deu värde ledamoten, som så sakrikt yttrat sig i detta ämne, har upgifvit ett schema till det kontrakt, som skulle upgöras, och hvarigenom ingen fara för dess fullgörande skulle vara för handen. Svenska folket hyser i allmänhet stor farhåga, ja, jag vågar säga, grundad farhåga för utländska lån, och derföre fruktar jag, att det är mindre välbetänkt att öfverskrida, hvad K. M. uti sin Propos. i detta ämne föreslagit. I fall, Mine Hrr! det verkligen vöre absolut afgjordt, att fördelen vore så stor, att lägga åsido dessa Pen t/> Februari e. m. ifrågavide 15 mili., som mau ej ansåg sig för tillfallet behöfva, då förstår jag ej, hvarföre man icke, lör att vara fullt konseqvent, lika gerna kunnat föreslå uptaga.mlet af 100 mill.; det hade då varit gjordt med en gång, ehuru, efter min innerliga öfvertygelse, ej på långt när slutsumman. Under min långa, ja möjligtvis alltför långt utsträckta parlamentariska bana har jag, såvida jag trott mig dertill finna anledning, bemödat, mig att på Regeringens förslag göra afprutningar och att förorda jemkningar i skatterna; men då föregående St linder i detta afs:de hafva beslutat, att lån skola uptagas, kan jag mot Regeringens förslag ej göra några invändningar, och är särdeles tillfredsstäld, att åtminstone en gång under min lefnad få understödja Regeringens förslag; och, dä K. M. icke begär mera än 20 mill., skulle det, såsom jag redan tagit mig friheten nämna, göra ett högst obehagligt intryck på Svenska folket, om man öfverskrider Regeringens förslag.
— - » Jag håller alldeles med er, fru Ädelmark. » Denna såg litet misstrogen ut. » Men ändå antog ni, att j a g skulle kunna ha hjärta att sysselsätta mig med ett sådant grymt och barbariskt tidsfördrif. » » A h, jag hade j u inte den äran att känna er, min nådiga. Och det där nöjet anses j u af mera ofina naturer för helt oskyl digt. Men jag säger det, att lika så gärna kan man sätta ett blått förkläde framför sig och gå och muntra upp sig med att slakta oxar. » » Tack, tack, » sade den gamla frun, fick fatt på hans hand och kramade den, utan att ge akt på ett svagt fnitter från en af damerna, ett utbrott af munterhet, som dock genast tystades ner i serveten. Men värden, som icke var vidare snabb i sin uppfattning, och som gärna resonnerade grundligt och allvarligt o m saker och ting, rynkade pannan. » Du glömmer att nöjet ligger i spänningen, » sade han — » i om det ska nappa eller inte. » » Kors, då kan man väl ta och linda in yxan i en hötapp, låta oxen gå lös och locka på h o n o m: kom, gubben lilla, kom gubben lilla, får du nämnarn! Och när han så kommer, lysten och försiktig, så smäller man till midt i pannan. Vore det inte lifvadt, du Rulle, h v a? » Men värden blef irriterad, nästan smått förnärmad. » Det måtte väl ändå vara skillnad på djur och djur, » tyckte han. » Ja, oxen ä ' litet större än abborren förstås. Men för att ta ett belysande exempel: du ä ' mindre än en elefant, inte sant? — Skulle det nu vara ett oädelt nöje att låta en elefant svälja en liten dragg, men ett ganska lofligt och oskyldigt att låta dig göra d e t? » Som på ett gifvet tecken bröt munterheten lös rundt kring bordet. Det var bara två personer, som höllo sig allvarsamma. Den ena var värden, som såg sig omkring och inte visste hvad han skulle tänka. Gjorde man narr af honom, månn tro? Den andra var hans gamla släkting från Mariestad.
Till hennes, om man SA vill hedniske, lifs&amp;skidning hörde hennes orubbliga visshet att man, d i lifvets kval icke kunna uttiiirdas, har ratt att sluta kvalen genom en frivillig död. Grtbnsen för möjligheten att utharda var för henne sammanfallande med möjligheten att fullgöra sin sarskilda lifsgerning. S&amp; Itlnge sjglens och kroppens krafter rackte till för arbetet ville .hon f6rsöka Pefva; s e b n amnade hon dö. Hon talade under Aratal om denna död som det afgjorda sskfbrhiillandet i hennes lif; talade derom si, som Seneca eller n5gon annan af stoikerna piggade tala och ingen, som icke i detta afseeude fullt förstod henne, ingen, som ville laggs annat Ln sin tillgifvenhet i afgörandets vkgsk %l, kunde stii henne nara. Denna stlndigt medvetna, för arbetets skuld bekampade dödstanke, a r den mörka bakgrund, mot bvilken hennés intensiva förmAga af solljus lifsgliidje s&amp; klart tecknar Sig. Bon ville taga allt hon kunde af lifvet, hon ville icke dö förr än hon hade hunnit lefva. Denna motsattning af lifskrait och dödsmod ar blott en skenbar motsagelse. Sjalens som kroppens sjukdomar bryta lattast de starka * Nar sjalslidandet griper en lifskraftig natur, vandes styrkan - som ej lian utödas - p&amp; tillintetgörelse. Och hos Ernst Ahlgren fans ingen hjalp i den rent animala lifslusten, ty den hade ohelsan ödelagt. Hon sade ofta att ingen kunde mata endast delramsumma af daglig plAga, som en frilriftsmtinniska som hon kande af att genom sjukdom vara beröfvad full rörelsefribet och den oerhörda kraftsumma, som gick At endast för att hilla modet uppe under sjukdomens tryck. Slutligen förbrukades kraft.en och det lilla, som fans kvar af lifsenergi, ökade endast energien i lidandet. Hvem kan för öfrigt, i nigot enda hanseende, mata on annans lidande?
N:0 79, i anledning af väckta motioner om anslag för en gång till inköp af inslrumentalier m. m. för 3:ne Navigations-skolor; N:o 83, i anledning af väckt motion, rörande Waxholms stads invånares besiltnings-rätt till derstädes befintliga tomter och lägenheter; N:o 84, i anledning af väckt motion, angående befrielse för en del hemmansegare i Hortlax by från erläggande af tillöknings-skatt; N:o 85, i anledning af väckt motion, angående upphörande af rusthållavnes vid Cavalleri-regemenlena åliggande att utgöra s. k. Trosspassevolance-afgift; N-'o 86, i anledning af väckt fråga om utbekommande af ytterligare begrafningshjelp efter aflidne Landt-räntmästaren J. F. Alm; Prot.-Utdrag, den 11 December iS.f j - 419 N:o 87, i anledning af föreslagen lindring uli vilkoren för de till odlings-förelag inom åtskilliga län meddelade slats-bidrag; IN:o 89, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ett ytterligare anslag af 4,000 R:dr årligen till understöd för rustoch rotehållare i Jemtland; samt N:o 98, med förslag i afseende på aflöningen för den hos RiksStånden och Utskotten anställda betjening. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Stats-Utskottets den 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåtande, N:o 82, i anledning af väckt motion om öfverlåtelse till Haparanda stad af Capitaines-boslället vid Norrbottens Fältjägare-corps, Hapaniemi N*’o 1 ~ mantal. S. I). Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 7 dennes f. m. på bordet lagda betänkande, N:o 90, i anledning af väckt motion om hämmande af handeln med Apotheks-privilegier. S. D.
Några ark tryckpapper; tänk hvilken besparing för SlatsCassan! Men att en half million R:dr B:co, som skeppshandeln kostat samma Gassa, böra af skrifvas; således efterskänkas, det har 48 H. 17 a58 Den 6 November f. m. Utskottet ansett ingenting betyda. Månne det likväl icke varit rätt, att allmänheten fått se och läsa de hederlige Contracterne, och såmedelst blifvit satt i tillfälle bedömma grunderne så väl för Herr GeneralAmiralen Grefve Cederströms och Judarnas handlingssätt, som för StatsUtskottets äsigter. Pag. 4^0 säger Utskottet: ”Men hvad ”angår den i samma Moment gjorde anmärkning, om den olikhet, som funnits emellan ”säljarens och köparens exemplar af Con”tracterne om sednare handeln, i det orden *’i och för fartygens utrustande funnits i ”köparens exemplar uteslutne, så enär icke ”allenast, enligt af ConstitutionsUtskottet "lemnad upplysning, desse ord i 4 Morn. af ”ConceptContractet den 1 Junii 1825 äro ”införde, utan ock Gode Männen, vid berömmandet af frågan, ansett tillägget af *’desse ord ingalunda kunna föranleda till ”någon minskning af det skadestånd, hvartill Michaelson & Benedicks, i följd af ”det andra Contract-exemplarets lydelse, och ”efter allmännelige rättsenlige grunder för ”skade-ersättningars bestämmande, vore berättigade, har Utskottet funnit denna omständighet ej kunna till någon åtgärd från ”Utskottets sida föranleda.” Här tyckes Utskottet utgå liksom från den synpunkt, att ett brott, som är begånget, icke är något ansvar underkastad t, då icke någon större skada derigenom skett, än den som i alla fall D e n 6 November f. m. 2% skolat drabba; äfvensom den nya lära utbredes, att om man förändrar en utskrifven Originalhandling, betyder sådant ändock ingenting, enär conceptetj som är i ens eget förvar, och som man således efter godtycke kan förändra, är rigtigt, fastän det andra exemplaret af den utskrifne
Fångstyrelsen hav genom sina inspectioner erfarit, att dessa häkten, jemte fyra andra, tarfvade utvidgning, och har för deen alla längesedan uppgjort nödiga förslag och ritningar; men då dels fångars underhåll, genom deras utomordentliga tillväxt i antal, medtager så betydliga tillgångar, att alla möjliga besparingar i och för dessa fö» remål böra iakttagas, dels correctionsinrättningarnas anläggande på en större scala förminskat trängseln och i allmänhet beredt utrymme i länshäktena , har fångvårdsstyrelsen at 220 Den 9 Juni. dessa anledningar trott sig böra dröja med att begära K. M:s nåd. pröfning och beslut om utvidgningar af ifrågavar. häkten. Hvad Carlstads länshäkte särskildt beträffar, har erfarenheten visat under de sednare åren, alt detta fängelse haft tillräckligt utrymme. Styrelsen, som Ira 1 ler en månadtlig journal öfver fångarnas antal, föijer förhållandet dermed i allmänhet och ombesörjer fångförflyttningar till förekommande af trängsel. Uti Carlstad finnas rum för 6o fångar, och deras antal uppgår för det närvarande ej öfver iS; någon tillbyggnad derstädes är således ej behöflig. Länshäktet i Gefle är deremot alltid fullt, och således bland dem, som behöfva utvidgning. Utsk. har inskränkt sitt tillstyrkande i detta betänk, dertill, att R. St. måtte i und. hos K. M. anhålla om bristfälligheternas afhjelpande, i den mån tillgångarna medgifva. Jag instämmer deruti; men jag ber, att Utsk. måtte hädanefter fästa uppmärksamhet på dessa upplysningar. Om således Utsk. rectifierar hvad sorn ej är fullt riktigt i de uppgifna anledningarna till dess hemställan, har jag intet emot den nu föreslagna und. anmälan hos K. M. Jag instämmer med Frih. Boye i begäran om återremiss af betänk, och anhåller, att dessa upplysningar dervid må få åtfölja. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag vill visserligen icke bestämdt sätta mig emot en återremiss af förevar, betänk., men jag kan ej undertrycka min öfvertygelse, att denna återremiss är alldeles utan ändamål.
Ej kropp, ej ögon märktes, blott Ett kolsvart gap, som ut sig sträckte Kring hela rummet, der han stått.Och der sig tjockast skuggors makter Trängt hopa, hädelsernas skrän Röt, som när tusen katarakter Slå ned mot tusen solars sken. Mig tycktes som i vilda fasor Af ilsket skri jag såg, hur Gud Fördömd slog hufvudet i trasor Och svann i tomhet utan ljud. Men plötsligt åter allt var stilla, Allt teg, och bort flög skuggors här, Som när en svala flyr den lilla Och djefvulen ej mer var der. Och ensam, häpen, skrämd i mörkret qvar jag låg På knä, jag bad, hell dig, jag sad ‘ med eldad håg, Du stolte, starke, hell! Dig höge hör jag till, Hell dig! Din tjenare jag är, när helst du vill! Du, som allt godt oss ger, det onda öfverväger, Du, den förbannade, min hela kärlek äger. Var helsad frälsare, du fattigmannens tröst, Som bringar munnen bröd och lycka åt mitt bröst, Du, som har tändt det hopp oss tålamod bereder, Som vetenskap och konst och glädje kring oss breder, Som alstrar snillen fram! Var helsad, upprorsman, Som helvetet som fri mer godt än himlen fann! * Du, hvilkens vingar man väl stäckt, men dock ej röfvat, Du, emot hvilken man oändlig grymhet öfvat, l) u, hvilken ej har hopp, men likväl härdar ut Och lider stum, fastän ditt qval är utan slut, Du, hvilkens stolta mod ej någon straffdom tvinge! Ja, trodde jag på Gud, mitt hell dock djefvuln finge.Till jemförelse upptaga vi här ett stycke ur Alfred Mazzas uppsats om Carducci (i Dagens Krönika 1882). &gt;0 Satan (så börjar Carduccis hymn), jag åkallar dig, festens konung. Vinet gnistrar i bägarne; jorden och solen vexla småleende med hvarandra kärleksfulla ord. Jag anropar dig, o Satan, som är det väsentliga i hvarje skapadt ting, dig som är materie och ande, dig, som är sinne och förnuft.