Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Hjerta: Sedan Hr Gr. o. Landtm, nu redan framställt propos., och 11. o. Ad. besvarat densamma, anhåller jag vördsammast, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes yttra, huru Landtm, uppfattat 11. o. Ad:s svar. Derigenom kunde måhända denna efter-discussion undvikas, och de ledamöter, som icke äro nöjda, få begära votering. I anledn. af denna begäran tillkännagaf H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm., det han trott sig finna, att den nyss gjorda propos. blifvit med ja besvarad. Frih. Cederström, Jacob: Jag har begärt ordet, för att bemöta Ilr von Troils påstående, att det var vid förra riksdagen, men icke vid denna, som man bort yttra sig om nödvändigheten och nyttan af den föreslagna förändringen. Det kommer från det begrepp denne värde ledamot och några med honom göra sig om rälta betydelsen af 56 § Reg.F. 2 mom. Denna § säger likväl bestämdt, att hvad Const.Utsk. föreslår, skall hvila till afgörande vid nästa riksdag. Det kan således vara likgilltigt om Utsk. kommer fram med de mest förnuftsvidriga förslag; de hvila och måste enligt grundlagen hvila. Orsaken för det afstyrkande jag begärt, är icke, att någon ändring i Konungens makt inträffar, om förändringen antoges; men just derföre att den är onödig och onyttig, samt 81 § Reg.F. icke tillägger Utsk. rättighet att föreslå andra ändringar, än de som äro högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa, afstyrkcr jag förslaget. Hr Cederschjöld: Då man erinrar sig alla de frågor, som vid föreg:de riksdagar af ledamöter i de ofrälse Stånden blifvit väckta om förändring af ordet eller till och, så tycker jag, att man borde begagna denna utväg, att för framtiden förekomma återväckandet af dylika, genom borttagande af både frälse och ofrälse.
Vid sistberörde förhållande åtalas brottet efter 18:de kap. 12:te §:n, och dömes efter samma §, jemförd med 4:de kap. i:sta §:n, och 17:de kap. Hr Ribbing: På grund af den erfarerhet, jag inhemtat under min domaretid, är jag i tillfälle att intyga, att de få dylika åtal, som i min ort inträffat, medfört ganska helsosamma följder; och detta kan sägas både om de fall, som blifvit ledda i bevis, och de, hvilka icke blifvit bragta till full bevisning. Utan föreg:de varning af kyrkoråd, pastor och anhöriga hafva sådana åtal icke blifvit anställda; och först sedan nämnde vederbörande förklarat, att ingen rättelse med godo vore att vinna, hafva åtalen tagit sin början. Den säkraste lagboken är Guds budord, hvilka icke med några nya idéer af en eller annan ung domare kunna bortresonneras. Hr Carlheim-Gyllenskjöld: Med anledning af Frih. Armfelts yttrande har jag endast önskat att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå att, i följd af hans lagtolkning, en dubbel bevisning i förev:de fall måste ega rum, nemi. först att sjelfva brottet egt rum och sedermera att detsamma åstadkommit allmän förargelse. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å den förev:de §:n, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Han har sagt att det skulle bero af Konungen att i nädeväg bestämma huruvida ett efter gamla systemet ådömdt straff skulle kunna förvandlas att undergås efter det nya systemet. Men han har icke förnekat att det ju icke skulle sedermera bero på delinqventen att emottaga den sålunda erbjudna nåden eller icke; och således blefve det ändå till slut denne, på hvilken valet i sjelfva verket berodde. Ilr von Hartmansdorff: Brottslingen komme då att välja på samma sätt som nu mellan nåd och icke nåd. Mot Gr. Anekarsvärds yttrande ang:de min äganderätt till förslaget att rådfråga tjufvar oell skälmar, får jag erinra, att detta icke är min egendom, utan en viss tidningsskrifvares, på hvilkens område Hr Grefven visserligen vill akta sig att göra några ingrepp. Gr. Spens: Som jag förut anmärkt, har hittills icke varit fråga om att välja emellan nåd och ådömdt straff, i andra fall än just i afseende på lifsstraff. Det skulle således blifva en stor förändring om, sedan delinqvent sökt och erhållit nåd, det sedermera skulle bero på honom att antaga den eller icke göra det. R. o. Ad. biföll att lill Lag-Utsk. finge remitteras det nu af Gr. af Ugglas afgifna anförande i fråga om Hr von Hartmansdorffs motion ang:de ändring af nu gällande straffstadganden, tillika med de i anledn. af detta anförande afgifne yttranden. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf: På sätt 29 §. Reg.F. föreskrifver, får jag anmäla: det är anledn. till anmärkn. emot följande Konungens rådgifvare, nemi. Stats-rådet och Just.- Stats-ministern, Utrikes Stats-ministern, chefen för landtförsvars-depart:tet, chefen för sjöförsvars-depart:tet, chefen för finans-depart:tet och slutligen chefen för ecclesiastik-depart:tet; och anhåller jag att dessa anmärkn:s-anledn:r, hvar för sig, måtte remitteras till Const.- Utsk., för hvilket desamma skola närmare uppgifvas.
Läroanstaiterne, sjukvården och fattigförsörjningen arö i oförändradt skick och uppfylla sina ändamål. Marstrand. Stadens folkmängd utgjorde år 1841, 633 personer, deraf 348 mantalsskrifne, och är således sedan år 1836 ökad med 31 personer. Antalet af handlande och handtverkare är oförändradt. Handeln inskränk ker sig till minuthandel med varor, till största delen hemtade från Götheborg. En enda handlande idkar sjöfart, dock endast på Dannemark med en däckad båt. Inoch utklareringar i öfrigt verkställas endast af skärgårdsboer och medelbeloppet af tulluppbörden under de fem åren har utgjort 1,550 R:dr 1 sk. Banko. Staden befinner sig i kommercielt och ekonomiskt hänseende i ett, nära nog, liflöst tillstånd, hvari den småningom sjunkit. Ulan någon utrikes handel, värd denna benämning, och med högst obetydlig handel på inrikes orter, utan fabriker, äger samhället bestånd, hufvudsakligen från de tjenstemän och militair-kommenderingar, som äro förlagde å Carlstens fästning, och de resande, som under sommarmånaderne besöka orten, för att begagna saltsjöbad. Stadens tillstånd är alltså beklagansvärd!, och kan, sedan de förhållanden, hvarunder den fordom florerat, äro förlorade, icke annorlunda vara, då (len, belägen på en naken, från fasta landet aflägsen klippa, icke äger någon tillräcklig produktion, ej ens af de angelägnaste iefnadsförnödenheter, eller några egna exportartiklar, samt dess invånare icke med erforderlig drift söka att draga fördel af den enda naturliga näringsgren, som för orten svnes vara bestämd, eller saltsjöfiske, till hvars bedrifvande i större omfång icke finnes en enda båt med erfor - 15 derlig repskap. Heldre, än att härvid lägga hand, förblifva de fattige invånarne sysslolösa, eller åtnöja sig med tillfällige förtjenster, hvilka dock äro ganska ringa, då antalet af personer, sorn behöfva arbete, är öfvervägande; och af sysslolösheten födas moraliskt förderf och ekonomiskt elände.
Span mål, Smör, Hö, Dagsverken, hvilka vid deras nuvarande belopp bibehållas, med blott de jemkningar, hvilka blifva en följd af i allmänhet gifna föreskrifter; 2:o Alla öfriga nuvarande, uti jorde-boksoch hemmantalseller ordinarie räntan inbegripna persedlar förvandlas till bestämd penninge-ränta, att, jemte till penningar förvandlade bråktalen samt nuvarande skaf te-titeln npenningar», utgå enligt i allmänhet stadgade grunder; 3:o Denna förenkling af grundräntorna går, i Öfverensstämmelse med i allmänhet stadgade grunder, uti verkställighet, först sedan vederbörande skattdragande uti Länet derom i behörig ordning till Kongl. Maj:t ingått med underdånig anhållan. Stockholms Län. Af nuvarande ränte-persedlar ansåg Kongl. Majit lämpligen kunna komma i fråga att såsom särskilda skatte-titlar bibehållas: Spanmål, Smör, Fläsk, Kol, Ved. Hö, Dagsverken, samt dessutom Penningar; med tillägg, att Kol-räntan, som öfverklagats vara under kastad en fortgående pris-stegring, kunde till spanmål omflyttas. Alla andra nu befintliga ränte-persedlar ansågos böra lill ständig penningeränta förvandlas. Flertalet af de i Länet valde Deputerade hafva, med önskan att en större del af persedel-räntan blifvit förvandlad till penningar, i afseende på det gjorda förslaget ansett lämpligast, att skatte-titeln »spanmål» fortfarande bibehölls, och att alla de till bibehållande föreslagne, öfriga ränte-persedlar förvandlades till spanmål, samt att således spanmål och penningar borde blifva de enda skatte-titlarne för Länet. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har i sitt underdåniga utlåtande tillstyrkt, att nuvarande koloch ved-räntorna måtte förvandlas till spanmål, samt hö och (läsk till smör, hvarigenom hufvud-persedlarne för Länet blefvo spanmål, smör och dagsverken, i hvilka skeende prisförändringar, enligt Kongl. Maj-.ls Refallningshafvandes tanke, vanligen dels härröra af olika orsaker, dels ega rum uti omvändt förhållande.
Denna min motion anhåller jag vördsammast måtte blifva till vederbörligt Utskott remitterad. Stockholm den 29 November 1862. Oscar Erh. Rabe. 244 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Prosten 0. E. Rabe: Om anslag för omläggning af allmänna landsvägen emellan Borås och Sundholms gästgivaregård i Marles härad samt till understöd åt de utjattiga i samma härad. Det krig, som nu rasar inom Nord-Amerikanska staterna har genom den bomullsbrist, som deraf uppkommit, haft ett mägtigt inflytande på ställningen inom Marks härad af Elfsborgs län. Detta härad, sorn räknar en folkmängd af omkring 35,000 menniskor, utgör nemligen bland de mycket omtalade sju häraderne det, der Yäfnadsindustrien såsom handaslöjd bedrifves i den största utsträckning; och der torde näppeligen någon bondstuga, eller koja finnas, hvarest icke väfstolen är i gång, såvida invånarne kunnat skaffa sig någon kredit hos någon af ortens förläggare. Man kan föreställa sig i huru stor skala denna rörelse bedrifves, då en enda sådan förläggare kan sysselsätta flera hundrade väfstolar, och ensamt i arbetslön utbetala mer än 100,000 R:dr på året. Men det är hufvudsakligen bomullen, som utgör råvaran för denna ganska storartade tillverkning, då linet och ullen, som endast på vissa trakter bearbetas, icke kan erhållas till er forderligt belopp, samt skulle i allt fall fördyra varorna, hvilka endast genom de ytterst låga priser, hvartill de afsättas, kunna täfla med utländska tillverkningar, och spridas bland den arbetande klassen. Men denna för orten högst väsendtliga näring har genom den inträffade bomullsbristen tagit betydlig skada, och tusentals arbetai‘e hafva förlorat sin arbetsförtjenst.
Finner LänsNämnd dessa skäl vara af beskaffenhet, att kunna undanrödjas genom förändring i planen för företaget eller annorledes, eller anser sig LänsNämnden, af hvad anledning som helst, böra än ytterligare påyrka företaget, då skall förnyad framställning göras och skälen deruti utredas samt menighetens ytterligare beslut infordras, allt med iakttagande af den i 2 mom. föreskrifne ordning. e) Ar företaget af den omfattning och beskaffenhet, att allmänt understöd, vare sig för den förberedande undersökningen eller verkställigheten, kan ifrågasättas, eller erfordars särskild Nåd. tillåtelse dertill, gore Nämnden derom hos K. M. und. anmälan. 10 §:n. Om de förhållanden, som tillfälligt eller för inskränktare tid verka till förändring i utsigterna för allmän bergning, såsom årsväxtens beskaffenhet, konjunkturen för hvarjehanda produkters afsättning samt häraf beroende näringstillfälle för arbeten af olika yr - 168 Den 12 November. ken, skall LänsNämnden sorgfälligt göra sig underrättad oell, om förlägenhet synes vara att befara, tidigt vara betänkt, att om utvägar för dess afvärjande göra framställning och förslag i den ordning 2 §:n föreskrifver, eller annorledes föranstalta, efter omständigheternas föranledande. 11 §:n. Förekommer anleda, till anmärkn. mot handhafvandet och vården af folkbildningen, sundhetstillståndet, sedligheten eller fattigförsörjningen, gore LänsNämnden föreställning derom till vederb. HäradsNämnd. Följer ej rättelse derå, och har anmärkmn afseende å åsidosättande eller öfverträdande af i lag stadgade föreskrifter, anmäle LänsNämnden förhållandet hos vederb. myndighet. 12 §:n. Söker Häradseller SoekenNärand biträde af LänsNämnd i ärenden, som fordra andra myndigheters handläggning, och LänsNämnden gillar HäradsNämndens framställning derom, så skall sådant ärende af LänsNämnden behörigen anmälas och åtföljas af LänsNämndens utlåtande, om ämnets beskaffenhet dertill föranleder. Underd. framställningar hos K.
Denne är efter min tanka af största wigt wid afgifien af sädan beskaffenhet, och jag kror, att när man derjemte löst tullarrende^ontractet, stall man finna der sä wäl strifwit och sä fördelaktigt för Kronan, att jag mer skulle förundra mig öfwer möjeligheten, att pä fädana s-8 Den z Augusti. sädana wilker erhälla arrendatorer, an deruppä, att Kronan wi le forlsAta ett sädant urrendc. Af anförda stal, sa i det ena som andra afseendet, fär jag derföre, uran förbehåll, tillstyrka bifall till betänkandet. Herr Nannsrlkam, 7okan: Jag har förut yttrat min tanka, att jag icke anser det enskifta interesiers wakfamhet oumbärligt för controllen pä. tullupbörden, och jag förmodar, art det endast är en säkrare med mera upmärksamhet iagtagen controll, som man med utarrenderingen will winna. Det är hos Direclionen som inlerestet skulle wara mer eller mindre waksamt. Jag medgifwer, art Dircctionen kan uträtta mycket, men jag twiflar icke, art Konungen kan tillsätta en Dire crion, som, utan all enstilt irucretze, fullchr sin skyldighet.
Lån inom halfva värdet af ett Frälsehemman, fordrar man för dessa händelser i det stället en tredjedel mindre proportion, då synes det mig, att alldeles samma försigtighetsmått behöfves, när den Gassa som ä~ ger företrädesrätt är Riksens Ständers Bank. Jag har inom Utskottet yrkat, att när senare inteckning, i brist af den första, af Directionen blir beslutad att kunna antagas; skulle summan af gravationerne med inberäknad tre års ränta, vara en tredjedel mindre än annars, så snart det äldre länet vore af enjlild man lemna dt, eller af en Cassa som kan behöfva sannolikt uppsäga sina Capitaler; det är nemligen då, sorn den största rirquen uppstår genom möjligheten, att fastigheten kan tvingas ned genom påstående af omedelbar betalning. Utskottet har deremot alldeles afstyrkt ali utlåning på säkerhet efter enskild, man eller Cassa, hvaraf uppsägning befaras; jag tror att detta är för långt gångit. |ag tror att enda möjligheten att få goda hypotheker, är att icke onödigtvis inskränka genom lagdt band, concurrencen af Lånsökande; likasom det i allmänhet medgifves, att man lättare får goda vahror i handel när många concurrera om att sälja. Till concurrence af Låcsökande fins ingen annan utväg, än att, när tillfälle blilver till utlåning, tillåta, att, så vidt det med Cassara säkerhet kan förenäs. Den 5 October c. m. 55 redan färdige sedlar må få bslånas; Cassana behof att få sine medel fruktbara medgifver ofta ej det dröjsmål till nästa Ting, sorn inteckniag6Lagen föreskrifter, och mäste föreskrifva. Hvar detta dröjsmål erfordras, blir ingen annan Lånsökande, än den, sorn genom privat bekantskap inom verket, fått veta en tillräcklig tid förut, att Cassan skulla snart få penningar att utlåna, eller ock den, som kan lemna in sitt hypothek flera år kan: ske förr, än han utfår länet.
Att sädant skulle pä ett mot ändamälet fwarande satt kunna werkstallas af Riksens Högloft. Ständers Utstött pä en Riksdag» är nägot som hwarken af dessa Corpscrs Organisation kan wäntas eller.med deras Ledamöters öfriga mängfalldiga göromäl förenäs; kunnandes af dem högst fordras Nägra yttranden i serskildta ämnen af Mindre »vidsträckt omfattning» men hwarigenoM, äfwen dä de Med, föra nägon wcrkelig förbättring i Lagarnes »NNehäll , massan as Förordningar dock beständigt öres och Lagstipningcn allt mer och mer skrswäraS. Lag-Utstottet, öfwerkpgadt härom, har ocksä äfwen af de tidigare tilldess samma remitterade ärender, lemnat owidrörde sädane, som pä Lagswerket i det hela - eller större delar deraf synts äga . ett Den 6 April. L2Z ett större inflytande, etter storörn en rvidtyftigare förstning och hwilka, jemte dem som sednare inkommit Utffottethär Nedanföre sär anmäla. Lag-Utskottet finner äfwcn, lika med en desi Ledamot Herr von Lcksritr, att Lagwerkets förenkling och förbättring icke kan behandlas säsom bisak af sädane, som genom andra vffenteliga, eller af enflilda angelägenheter hindros frän att härpä anmända en odelad tid och uppmärksamhet. Hwarföre tjenstledighet, Arfwoden och, för dem som Mäst utmärka sig, Hedersbelöningar wisierligen borde in§8 i de vffenteliga anstalter, som till sädant andamäl kunna widtagas men hwarom i narwarande omständigheter icke nägot Förflag, alldraminst af Lag-Utffottet, lärer kunna fä göras.
Presidentens och hans gemåls afmätta hofetikett glömdes alltmera i enrum för en deltagande hjärtlighet. Julaftonen tillbragtes i stillhet inom familjen. Barnen hade en julgran med bakverk, renetter och drufvor. Klappar voro ännu föga i bruk, lekarna begynte på juldagens eftermiddag. Det var något ovanligt och väckte ej ringa uppseende, när klockan fem på julaftonen en hoftjenare inbar till Hagar en present från drottningen. Gåfvan innehöll den finska bibeln i praktband, inlagd i ett dyrbart skrin af sandelträ och elfenben. Hvarje af bibelns silfverknäppen var omknutet med ett rödt band och en silkesbörs, som innehöll guldmynt för mottagarinnans toilett. Det lilla hofvet i presidenten Kurcks hus kunde icke undgå ett inflytande af det kungliga hofvet. Hagar förstod ganska väl, att hennes personliga värde plötsligt steg nästan till jämnhöjd med jungfrurna Kurcks. Hon löste ett guldmynt ur dess band och räckte det åt tjenaren, som framburit gåfvan. Knut Kurck dolde ett löje, som skulle misshagat fadern. Hon lekte drottning, den lilla tattareungen. Gustaf Kurck frambar sin lyckönskan i form af en handkyss. Det skulle vara ett skämt, men det liknade antingen en hyllning eller ett hån. Hagar rodnade af blygsel. Hon hade velat dölja sig i den djupaste skog vid Kaskas torp. Klockan var sex, man väntade på aftonvarden, när en omsorgsfullt inpackad låda öfverlämnades till presidenten Kurck. Han läste sin adress under Åbo hofrätts sigill, bröt omslaget och framdrog ett likaledes försegladt skrin med brokiga sirater af halm på lock och sidor. Redan! utropade han. Den vandrande juden har lycka med sjumilsstöflarna. Hans kurir är tillbaka från Åbo på mindre än tre veckor. Familjen trängde sig kring husfadern. Hvad innehöll detta skrin? Det såg så oansenligt, så bondgrant ut, och likväl hade en kurir skickats öfver ett fruset haf att afhämta det. Men det kunde ej öppnas nu, det gällde tredje mans rätt.
Rond e-Ståndet’ liar till Utskottens behandling remitterat ett till Ståndet ingifvit memorial, deruti Lars Pettersson från Blekinge Län, under åberopande deraf, att lotshemmans frihet från deltagande i brobyggnad och väghållning medförde ökad tunga för innehafvarne af andre hemman samt föranledde till rubbning af äldre vägdelningar, hvaraf kostnader och olägenheter vore en följd, yrkat, att lagens stadgande i 15 Cap. 8 <$*. Byggninga-Balken oeftergifligen måtte tjena till grund för bestämmandet af skyldighet att deltaga i brobyggnadsoch väghållnings-besväret, samt den genom Kongl. Förordningen d. rp September tj83 och i5i §. i Kongl. Förordningen den 16 Maj 181J för lotshemman stadgade bef rielse frän detta besvär således upphöra; hvarjemte motionären hemställt om icke ersättning derför kunde, der en sådan ersättning pröfvades nödig, nämnde hemmans-innehafvare beredas, antingen genom f örhöjde lotspenningar, eller genom anslag af de allmänna medel sjöfarten inbringar. Utskotten hafva gemensamt tagit denna motion i öfvervägande, och få med erinran, att ett af samma motionär vid sistlidne Riksdag väckt likartadt förslag då blifvit, i enlighet med dåvarande Lagsamt Allmänna Besvärsoch Economi-Utskottens tillstyrkande, af tre Riks-Stånd afslaget, vördsamt upplysa, hurusom af Kongl, Resolutionen den i Mars 1680 §. 6, Kongl. Brefvet den 18 April 1^38 och Kong]. AmiralitetsCollegii Circulaire-Bref den 8 November i y5 3, med flere äldre författningar, inhemtas , det lotshemmanen, af ålder och redan före antagandet af nu gällande lag, åtnjutit befrielse från brobyggnad och vägrödjning, samt att deras frihet derifrån således icke, på sätt motionären förmenat, blifvit stadgad först genom Kongl. Förordningen den 17 September 1783, hvars 2 §. ock uttryckligen endast stadfäster hvad i detta afseende, enligt äldre författningar, då redan egde rum.
En Stat, som kallar sig för kristelig, kan väl såsom sådan icke grunda sina lagar på något annat än det uppenbarade Ordet, den Heliga Skrift; men hvar igenfinner man i detta ord något som kan gifva stöd åt en dylik lag? — ingenstädes, utan fast mer finnér man på hvarje dess blad friheten vara den lifsåder, som genomströmmar det hela, och den Anda, som ifrån denna helgedom blåser lifgifvande till hvarje menskligt bröst. Staten tillåter mannen alt vid 21 års ålder öfvertaga och sjelf vårda sina egodelar såsom fullmyndig man, men qvinnan skall vid 21 års ålder icke fä vara det, utan måste vara under Statens förmynderskap och i beroende af egennyttiga slägt ingar och deras möjliga intriger alt lyckas hålla henne ogift, för att åt sig eller efterkommande få dela hennes arf. Önskar hon nu att blifva myndig, som hvar och en tänkande qvinna väl önskar, så åtföljes åtgärderna för vinnande af denna myndighet af flera obehag, svårigheter och kostnader, utom de, som hon tilläfventyrs i åratal, innan hon blifvit ansedd för att vara kommen ”till moget förstånd''', blifvit af Staten genom väld tvingad att vidkännas, i arfvoden till förmyndare dem bon aldrig sjelf tillsatt, ulan som blifvit henne af föräldrar, slägt och domaren påtrugade. Kan en sådan lag vara förenlig med billig rättvisa, då kan allt våld försvaras, blott det vunnit vederbörlig häfd; men den som med oväld och för - Den 17 Maj e. m. 135 domsfritt anser saken, mäste erkänna qvinnan lika frioch rättigheter som mannen i allt hvad som rörer hennes personlighet såsom menniska.
Då, om detta anslag bifalles, den skulle kunna utveckla sig, så att måhända 200 elever der kunde få undervisning, tyckes mig billigt vara, att Utsk. derå lemnar afseende. Jag anhåller, att, i fall af återremiss, detta yttrande måtte få åtfölja. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag ämnar ej ingå i någon undersökning om två särskilda motioner, hvilka blifvit väckta i anledning af förevar, fråga. Jag tror, att de båda böra såsom särskilda motioner till Utsk. ingå 398 Den a8 Maj e. fKi och der utredas. Frih. Cederström har yrkat, att vid g:de hufvudtiteln skulle såsom vilkor fästas, att anslaget skulle användas såsom han föreslagit. Det är dock tillfyllest visadt, att större delen af de utgifter, som af denna titel blifvit bestridda, äro af den natur, att de ej i utlåningsväg kunnat fullgöras. Jag tror äfven, att öfverlemnande! med sådana vilkor af anslaget, nemi. med skyldighet till utlåning, hvarvid naturligtvis äfven följer skyldigheten att tillse säkerheten af låneliandlingarna, måste man väl äfven ställa fondernas administrerande under en särskild styrelse, sorn har ansvarighet för användandet, på samma vis som i våra disconter för manufacturlån i allmänhet. Jag skulle icke tro, att Regeringen vore särdeles belåten, om den måste blifva fullt ansvarig för utlåningen och all förlust, som på den kunde uppstå. I följd häraf förfaller hela systemet. Jag bestrider ej det gagneliga uti ideen, och den kan, allt mer och mer utvecklad, komma att fylla sitt ändamål; men man bör komma ihåg, att med sådana lån utan ränta följer afund af dem, hvilka ej kunna sådana erhålla. Jag tror ej, att de deraf uppkommande strider böra hvälfvas på Statsrådet, emedan sannolikt de missnöjda skulle påstå, att af politiska åsigter blefve den ena mera skyddad än den andra; och det är utom tvifvel, att en sådan afund uppkommer, der dylika fördelaktiga vilkor finnas att utdela till enskilda. För min del finner jag ej anledning till återremiss, enär de båda motionerna kunna särskildt ingå. Frih.