Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kapellpredikanters samt Pastoratsoch Socken-Adjunkters lönevilkor, intilldess dq lönevilkor. genom den pågående allmänna löneregleringen för presterskapet hunnit uppbringas till de belopp, som för en anständig bergning erfordras, ställa till Eders Kongl. Maj:t8 disposition ett reservationsanslag af 30,000 Riksdaler, vid hvars användande likväl borde iakttagas, att löneförbättring icke komme någon till godo, hvars tjenst af vederbörande löneregleringsnämnd ansåges böra vid innehafvarens afgång indragas. Detta för en gång beviljade anslag, hvilket Eders Kongl. Maj:t ansett böra utbetalas med lika delar för hvartdera af de år innevarande statsregleringsperiod omfattar, har icke medgifvit annan eller vidare förbättring i ofvanbemälda ecklesiastika tjenstemäns lönevilkor, än att för dem, hvilkas löner funnits i betydligare mån understiga 700 Riksdaler, löneförmånerna uppbringats till ungefärligen detta belopp; men då den anbefallda regleringen af presterskapets löner icke ännu på flera år kan väntas vara genomförd, och det för ifrågavarande svagt lönade tjenstemän måste vara af vigt att under tiden vid den medgifna, om ock oansenliga, löneförbätt - 86 Bil. N:o 7 till Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. Anslag tiil fortsatt reparation af Linköpings Domkyrka. Anslag till uppförande aj ny byggnad för Kongl. JBibliotheket. ringen varda bibehållne, anser jag mig böra underdånigst hemställa, att Eders Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer göra framställning derom, att, till förbättring af de svagast aflönade Komministrars, Kapellpredikanters samt Pastoratsoch Sockenadjunkters lönevilkor, fortfarande ställes till Eders Kongl. Maj:ts nådiga disposition ett reservationsanslag af 10,000 R:dr, att användas enligt de föreskrifter, som för dispositionen af det vid sistlidne riksdag till samma ändamål beviljade anslag meddelades. 24:o.
Den som, utan laga förfall eller erhållen ledighet, från electorersutskrseller nämnders sammanträden uteblifver, erlägge för hvarje gång två r:dr. 8:0 Den ledamot , som, under påstående plenum, obehörigen borttager de i Riddarhussalen anslagna handlingar, plikte två r:dr, 10. Att allt, hvad emot oordentligheter här ofvan stadgas, må till verkställighet komma, derå åligger Ridd.- fiscalen noga och utan all mannamån hand hålla; och som de utstakade afgifterna skola tillfalla fattiga adliga enkor, så bör Ridd.fiscalen ovillkorligen, utan vidare omgång, afgiften hos den felande uttaga och uti en med läs försedd sparbössa genast inlägga. Vagrar någon att på Hscalens anmaning erlägga afgiften, då bör han af fiscal en genast tillsägas att å nästa sammankomst, som efter anslag sker, sig inför Ridd. Utsk. inställa; och ifall han kallelsen, derom fiscalen ensam vitsord äger, försummar eller ytterligare vägrar afgiften betala, då äger Ridd.Utsk. ho - Mom. ä n d r a d t. Svarar mot ett den 4 Dec. i834 gjordt tillägg till ordntsstadgan. Svarar mot ordn.stadgan af d. 16 Nov. 1823. Den i April. 53 rom fran Riddarhuset utesluta, intill dess han afgiften erlagt, hvarom anmälan af Utsk. i nästa R. o, Ad:s plenum göras bör, och der först bland alla ärenden uppläsas. Lades på bordet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 4 April i84o. Plenum kl. io f. m. Justerades 2 prot.utdr. för den i dennes. Justerades pleni-prot. för den 20 sisth Mars f. ra. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande:
Ilpstads wiglens förhällning till Victualie-wigten ar som 21 till 25 elier som 84 till ivo och säledes 16 procent läktare än den sistnämnde, och har man Vickualiewiglen gistren om 16 procent afdrages ifrän dek determinerade gwanrum llpstabs wigt, hwit» ket, till tjenst och biträde för den som ej skulle förstä alt göra denna uträkning, ar uli Tabellen N:o 2 tydeiigen upiyst. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, Ii allna lios H ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapet och Adelil, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Arén 1840 och 1841. Tjugondetredje Häftet. STOCKHOLM. Hörbergska Boktryckeriet, 1842. Thorsdagen den i April i84i. Plenum kl. 9 f. in. Justerades 1 prot.utdr. för den 29, och 1 prot.utdr. för den 3i sistl. Mars. Upplästes till justering och godkändes Exped.Ulskts förslag till R. St:s underd. skrifvelse!- till K. M.: iV:o 279, angtde åtgärder lill ullcullurens. befrämjande; IS':o 280, ang:de förlängning af den vid sista riksdagen bestämda lid för fulländandet och brand försäkrandet af de byggnader i staden Wenersborg, hvartill allmänna låneunderstöd erhållits. Likaledes upplästes lill justering och godkändes Exped,- Utsk:s nedannamnda förslag till §§ i riksd.beslutet, nemligen ; Nto 14, angtde lagmansoch liäradshöfdingeräntans samt sterbbusafgiflens upphörande; N:o 15, angtde förening af Riksg.conl:s samt f. d.
De fördelar Kongl. Maj:t funnit deraf uppkomma, voro: att fäderneslandet kunde uti första hevärings-klassen påräkna ett betydligt större antal vapenföre försvarare och att de bevärings-skyldige sjelfve undginge det besvär och den kostnad, som årligen för dem måste uppstå deraf, att de nödgades inställa sig vid bevärings-mönstring, för alt der möjligen ställas på tillvext eller förbättring såsom undermåliga och kropps-svaga, med skyldighet dock att åter inställa sig vid ett följande års mönstring; ett förhållande, hvars vigt kunde inses deraf, att t. ex. år 1855, eller det sista år, för hvilket uppgifter erhållits, icke mindre än 3,775 bevärings-ynglingar befunnos undermålige, och hade således från sine till en del aflägsne hemvist förgäfves tågat till mönslrings-orterna, dit de följande året mäste återkomma till undergående af ny besigtning. Dessutom skulle den ifrågasatta förändringen medföra för Staten en betydlig inskränkning uti de med sjukvården i fält förenade kostnader, i den mån härens led förstärktes af mera härdadt och till kropps-byggnaden kraftigare manskap.
Tid jemförelse med den åsigt, som ofta låter höra sig, att den Äldre, eller Öfre Kamaren bör i sig innefatta sjelfskrifna, eller af Konungen utnämnde Ledamöter, hvilka sålunda skulle kunna ej allenast ingå såsom medlemmar af Utskott, utan jemväl, så derstädes som inom Kamrarne, genom sin i-öst bidraga till beslutens faltande. Närvaron af Konungens Ombud i Utskotten, der målen beredas, synes mig lika rigtig, och i ingen mohn mera fruktansvärd, än närvaron af Konungens Rådgifvare i Kamrarne, der besluten fattas. Den anordning, att Utskotten, oaktadt valen dertill ske ståndsvis, likväl icke ovilkorligen skola komma att bestå utaf lika många ledamöter af hvarje stånd, utan att valen kunna ske utom Ståndet, kan jag icke biträda, enär denna anordning strider emot sjelfva den i förslaget nedlagde princip, och derjemte, bland andra olägenheter, äfven har den, att det blir möjligt för ett förut väljande Stånd att, genom sitt val af person tillhörande annat Stånd, utestänga samma person från det Utskott, der möjligen hans eget Stånd skulle önskat se honom insatt eller tvertom.” Af Herr Lagerhjelm, P.: ”Utskottets förslag måste jag afstyrka. Lika med Herr Professor Fries, Herr Tersmeden och Herr Biskop Hallström, i hvilkas reservationer jag hufvudsakligen instämmer, anser jag: alt detsamma hör till den dass, man kallar Enkamar-system; att Utskottets 5:te Stånd, som förses med ett omhölje af politiskt myndighet, saknar all historisk betydelse såsom Stånd, allt inre sammanhang, och att endast sakförhållanden, sammanvuxna under sekler ikring en inre gemensam väsend 11 gliet, förmå alstra sammanfogningar, som ega fasthet. Slutligen lemnar Utskottets Förslag, efter min förmening, åt slumpen, huruvida det återhållande tänkesätt, hvilket är så väsendtligt för det monarkiska Statsskickets bestånd, må kunna göra sig gällande eller icke.
Amerikanskt läder, hvilket, genom dess mindre goda beredning utrikes, noteras billigare per skålpund, än oberedda hudar, passande till sul-läders beredning, och då af det Amerikanska sul-lädret under nyssnämnda år en betydlig mängd importerats, hade i följd deraf den inhemska sul-läderstillverkningen, som i pris ej kunnat täfla med den utländska, betydligt minskats, och vore att befara att, i händelse importen af det Amerikanska lädret fortsattes, den inhemska tillverkningen af sul-läder komme att betydligt lida deraf; att Sidenfabrikerna, hvilkas tillverkningar, under det för fabriksrörelsen gynnsamma året 1856, uppgingo till ett värdebelopp af 1,574,364 R:dr, snart hämmades i sin framgång ej mindre till följd af en, vid införselförbudens borttagande, uppkommen täflande import af utländska s. k. godtköpstillverkningar, än äfven af 1857 års handelskris, som förlamande inverkade på all handeloch fabriksrörelse. Efter det för tillverkningen ogynnsamma året 1858, då hela stämpelvärdet nedgick till 557,353 R:dr, inträdde väl, under åren 1859 och 1860, ett bättre förhållande, så att värdet af stämpladt gods åter höjde sig till 930,248 R:dr, men, genom inverkan af den låga införselstullen, blef sidenfabrikationen nästan uteslutande hänvisad till åstadkommande af shawletter och dukar, som, genom sina för landet egna mönster och färgställningar, mindre än släta tyger, voro utsatta för den tryckande utländska konkurrensen, hvaremot tillverkningen af släta tyger minskats med nära hälften; att Svenska sidenfabrikerna, uppsatta efter Fransyskt mönster, för tillverkning af goda varor alltid försett sig med de bästa rudimaterier samt så aflönat sina arbetare, att dessa deraf haft och ännu hade sin säkra utkomst.
I andra punkten lyder motionärens förslag: ”Atl införseltullen å dubbleradt hvilt bomullsgarn nedsättes från 16 sk. per U till 6 sk. och å det färgade till 8 sk.” Häruti ligga sådana misstag, att hvad som åsyftas, är svårt alt utreda. Hvitt bomullsgarn af de gröfre Nr:ne, eller under N:o 26, drager enligt gällande tulltaxa icke högre tull jin den, hvartill motionären föreslagit ncdsältningen, nemi. 6 sk. per U, och af de högre eller finare Nr:ne endast 5 sk. Dubbleradt bomullsgarn åter är hvad taxan, enligt verkliga förhållandet, kallar tråd, sorn föga till någon väfnad, och således icke eller för husslöjden begagnas, men som, i anseende till en undergången bearbetning ifrån bomullsgarn till bomullstråd, rättvisligen i taxan är belagd med den högre införseltullen af 16 sk. per £? i härfvor och 24 sk. nysläd. På färgadt bomullsgarn äro tullbestämmelserna nu, för Turkiskt rödt 8 sk. och för allt annat 12 sk. pr tt. Om det är det sednare slaget garn, som afses vid den yrkade nedsättniugen till 8 sk. per S", sä är en sådan åtgärd obehöllig, emedan importen deraf varit högst ringa, och tillräcklig tillgång af inhemskt färgadt bomullsgarn linnes.
Det var hennes själs ständigt skiftande spegel och väckte därför intresse; ett talande utseende, hvilket kunde intaga genom sin öfverflödande liflighet, tills det blef en fröjd att iakttaga och minnas det för dess egen skull, och detta ljus inifrån, i förening med de lätta, spänstiga rörelserna i hela hennes gestalt, gaf åt henne både på och utom scenen, då hon var lifvad, detta verkliga behag, denna personliga tjusningskraft, som i allmänhet står skönheten nära. Hon själf var fast öfvertygad om sitt utseendes alldaglighet. Mr Parker Willis anmärker, att hon var fullkomligt likgiltig för de fotografier, som togos af henne, och tillät » med obekymrad beredvillighet målare och daguerrotypister att gör » af henne hvad de ville. » Måhända är det denna likgiltighet, som gör det så rörande att få en liten vink om, att hon ändå fann ett okonstladt nöje i, att man sade en artighet om hennes utseende. Det var vid ett tillfälle, då hon i ett sällskap i Stockholm uppträdde i en tableauvivant såsom Carlo Dolces S:ta Cecilia. Det yttrades då, att hon hade en utomordentlig likhet med porträttet. Hon fann en särskild glädje i denna personliga likhet med S:ta Cecilia, och efter hennes död fann man i hennes enskilda samling af små minnen det sminkkort, som begagnades vid tablån, med hennes egen inskrift bakpå, som angaf, att hon fått det af Fredrika Bremer såsom ett minne af denna afton. Hon var ungefär en meter och 6 decim. lång, men höll sitt hufvud så rakt och hade så omsorgsfullt öfvat sig i att stå och gå, att hon föreföll mycket längre. Alla porträtt af henne framhålla den vackra formen på hennes armar och särskildt deras karaktäristiska ställning i hvila, med händerna hopknäppta i skötet. Under sin vistelse i Stockholm bar hon sitt hår i långa lockar på ömse sidor om pannan. Omkring år 1844 synes hon hafva börjat stryka ned håret i vågor långt ned omkring öronen, hvilket blef ett så vanligt och utmärkande kännetecken på hennes utseende, att detta ensamt var nog att göra ett porträtt henne likt. Så snart linierna af hennes hår voro återgifna, visste man åtminstone, hvem det var meningen att af bilda.
Det berodde derföre dels på egendomens storlek eller godhet och dels på värderingsmännens omdöme, att icke säga godtycke, huruvida jordegaren ansågs värdig att erhålla det sökta lånet. Nu deremot har ett annat förhållande inträdt. Vid den under innevarande år verkställda förnyade uppskattning å jordegendomarne hafva dessa i allmänhet blifvit taxerade till deras verkliga värde, men med få, om ens något, undantag icke derutöfver. Derigenom öppnar sig ett tillfälle lör den mindre fastighetsegare!) att. mot inteckning i hans egendom i Riksbanken, bekomma lån, som någorlunda motsvara hans behof, och man kan vara förvissad, att, om tillfälle till belåning i Banken af fastigheten beredes honom, han icke skall lemna detta tillfälle obegagnadt. Häremot kan man visserligen anföra, att ett dylikt tillfälle redan är honom bercdt medelst hypothekslöreningarne, men man måste besinna, alt kostnaden för uppmätning af jorden samt fastighetens värdering för den mindre jordegaren uppgår till ett belopp, som medtager 5 ä 10 procent och derutöfver af det lån, han i dessa föreningar kan påräkna, hvaremot de kostnader, som erfordras för erhållande af lån i Banken, icke gerna kunna uppgå till mer än 1, högst H procent af låne beloppet. På grund häraf tager jag mig friheten föreslå : att Riksbankens fond till belåning mot inteckning i läst egendom under 156 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 109. nästkommande statsregleringsperiod må ökas med en million R:dr årligen, med skyldighet lör Banken att till mindre fastighetsegare utlemna lån på de vilkor, som tillförene varit stadgade, samt motsvarande hälften af fastighetens vid 1861 års taxering åsätta värde, dock att, såsom hittills stadgadt varit, ingen fastighet får belånas till högre belopp än 6,000 R:dr R:mt, och att Banken till säkerhet för lånet erhåller första inteckning i fastigheten. Om remiss till vederbörligt Utskott af denna motion anhålles. Stockholm den 19 November 1862. Rob. Fr. Gross, från Calmar län. Häruti instämma: C. J. Svensén, J. G. Vahlgren, från Calmar län. från Calmar län. L. G.
Vidare och då den, på sätt nyss är omförmäldt, uti 10:de, men, enligt Utskottets förslag, 9:de § ifrågaställa nedsättning i restitutionsbeloppct vid utförsel af bomullsväfuad af garn, i finhet af N:o 32 eller deröfver efter Engelsk beräkning, från 12 till 10 öre skålpundet, blifvit tillstyrkt under förutsättning af bifall till den nedsättning i införselstullen å bomullsgarn Utskottet förut föreslagit; och då likaledes Utskottets hemställan, att såväl hela 7 §, innehållande, att “inkomna och till inrikes förbrukning, disponerade utländska varor kunna till utrikes ort tullfritt åter utföras11, borde utgå, som ock i 3 och 11 §§ uteslutas föreskrifterna, i den förra, att “varor, som med främmande fartyg utföras, icke äro underkastade andra eller högre afgifter än om de med Svenska fartyg utföras“, samt i 11:te, eller, enligt Utskottets förslag, den 10:de §, att “på hvart och ett inlastningsställo erlägges tull för hvad lastadt blifvit", varit beroende deraf, att alla utförselsafgifter komme att upphöra; men både denna fråga och den om tullen å bomullsgarn - BevillningsUtskottets Memorial N:o 13. 49 garn ännu i följd af Ståndens skiljaktiga beslut befinnas oafgjorda, hemställer Utskottet, huruvida icke Rikets Ständer skulle finna lämpligt stadga, att, i mån som Utskottets förslag rörande iuförselstullen å bomullsgarn samt om upphörande af alla utförselsafgifter komma att genom antagna inbjudningar eller skeende omröstningar i förstärkt Bevillnings-Utskott bifallas eller afslås, skola dess tillstyrkanden i afseende på nuvarande 10, 3, 7 och 11 §§ i taxeunderrättelserna anses jemväl vara godkända eller ogillade.
Till Sala stads kyrkokassa testamenterade Anna Eklöf den 26 Oktober 1815 ett kapital af Ett Tusen Trehundratretiotre Riksdaler Sexton skilligar Banko, hvaraf halfva räntan eller Fyratio Riksdaler samma mynt skulle användas såsom bidrag till hushyra för en Kollega vid stadens skola. Sedan läroverket är 1840 utvidgades med ytterligare en lärare, hafva berörde räntemedel blifvit på båda Kollegerna fördelade utan att verka minskning i deras af statsmedel utgående löner. Dessutom utgår årligen af staden till Rektor dels tre tunnor nitton tvåtredjedels kappar spannmål, och dels kontant Tjugufyra Riksdaler Tretioett öre, samt såsom hyresmedel Tretio Riksdaler samma mynt, hvilket allt blifvit med Nittio Riksdaler Fyratiofem öre inberäknadt i dea ä stat uppförda rektorslönen. Om tiden och vilkoren för stadens åtagande i berörde hänseende, äfvensom beträffande donationen af de planteringsjand. som Rektor och Kollegerna disponera, hafva inga upplysningar lemnats. 14 Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse .M 77. In am Weocili Stift: I9:g högre elementar-lärorerket i Wexiö. Af Domprosten Doktor II. Sjögren donerades den 22 .Juli 1806 dels en sumn. lil T/åtusen Riksdaler Riksgälds-sediar, hvaraf årliga räntan borde såsom löneförbättring tilldelas de fyra Kollegerna i Wexiö och de tvenne, i Jönköping, och sålunda fördelas, att hvar och en af de förre erhölle Femton Riksdaler och hvardera af de sednare Tio Riksdaler, allt Banko; samt dels ett belopp af Sexhundra Sextiosex Riksdaler Tretiotvä skillingar nämnde mynt till anskaffande af »nya och 'fria boningsrum för de fyra Kolleger och Apologister, i Wexiö genom uppförande "af en öfvervåning på nya skolhuset”.
December 1847, och således icke, på sätt Kongl. Kammar-rättens utslag innehöll, först den 11 Februari 1848, hos vederbörande embetsmyndighet framställt den anmärkning, i följd hvaraf meranämnde belopp 10,604 R.vlr 45 sk. 8 rst. uti Kronans kassa influtit, måtte få sig tillerkänd enahanda anmärknings-procent, som, enligt gällande instruktion skolat tillkomma revisionen om densamma först framställt anmärkningen, eller, derest denna anhållan icke skulle kunna i nåder bifallas, hälften, om icke något mer af berörde anmärknings-procent. Sedan vederbörande embelsmyndigheter underdåniga yttranden i ämnet afgifvit, förklarade Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 15 Februari nästlidet år, att, enär Regementsskrifvaren Leopold icke lagligen ;egt att hos Kongl. Kammar-rätten väcka Stats-Utskottets Utlåtande N:o 61. i8 påstående emot båtsmanshålls-skyldige i Stockholms stad öfver för lågt beräknad båtsmans-vakans-afgift, än mindre varit berättigad att, sedan Kongl. Kammar-rätten nämnde fråga afgjort, derstädes föra talan om anmärkningsprocent af det belopp, som, i följd af gjord anmärkning till Stats-verket ingått, Kongl. Maj:t fann afseende å Leopolds besvär icke kunna fästas, likasom bans vilkorligt framställda anhållan att varda tillagd särskild gratifikation icke kunna bifallas.
Vigten ligger icke derpå att man har silfver i fickan, utan derpå att man har något att betala med; och det har man lika väl, ja bättre i det ena fallet än i det andra. En af reservanterna har anmärkt att kostnaden för dessa sedlars tillverkning etc. skulle vara större än den vinst, banken har af att bibehålla dem, men när antalet af sådane utelöpande sedlar uppgår till 5^ millioner och kostnaden för deras tillverkning m. m. utgör 35,000 rdr, så hemställes, om icke räntan på 51 millioner är större än denna kostnad. Då man nu har en sedelenhet, som visat sig vara ganska lämplig, och då hvar man vet att, om han bär några sådane sedlar, han när som helst kan erhålla silfver för dem, så skulle jag för min del icke anse det vara välbetänkt att taga bort dessa sedlar, blott för att man skulle få det temligen lumpna nöjet, — som dessutom en hvar, som det önskar, kan under närv.de förhållanden förskaffa sig — att i sina fickor hafva något som skramlar, i stället för papper, utan anhåller jag vördsamt om bifall till Utsk:ts Betänk. Gr. Hamilton, Malcolm Walter: Då jag tillhört den pluralitet inom Banko-Utsk:t, som tillstyrkt R. St:r att ogilla revisorernes förslag att indraga 1-rdrs-sedlarne, så ber jag att få yttra några ord till försvar för Utsk:ts hemställan. Man bar här ordat vidt och bredt om de stora financiella fördelar, som skulle följa deraf, att sedlarne ersattes med silfvermynt. Jag får bekänna att jag icke har nog vidsträckta financiella vyer för att kunna se huru denna sak kan hafva ett så ofantligt stort inflytande på de financiella frågorna. Jag tror icke, som Frih. von Schwerin, att, för det man indrager sedlarne på en rdr och i stället släpper ut en-riksdalrar af silfver, liqvider i allmänhet komma att utgöras i silfver; detta skulle blifva alltför obeqvämt, emedan en summa af t. ex. 100 rdr väger 2 skålp
Just hans öde ådagalägger på slående vis, huru föga jemväl ett ofantligt samtida bifallsgny innebär någon egentlig insigt af denna helhet, eller af dess sannskyldiga mått. Vore ej så: skulle då icke längesedan de åtskilliga dels ytliga, dels falska föreställningar om Bellman hafva upphört, hvilka vi dock än i dag höra yttras ingalunda sällan? Eller anses han ej alltjemt af ganska mången för en liderlig drycksvise-qvädare, som genom ett sällsamt Naturens hugskott föddes längst upp i Europas Nord med själen af en italiensk improvisatör, och som dymedelst visserligen blef en högst originell tolk af sin tids lynne, – men på en så låg ståndpunkt, att man, med Fredmans-diktningens upphöjande till poetisk exponent af svenska folklifvet i Gustaf den Tredjes tidehvarf, gör hvarken det ena eller det andra någon ära? Ropas icke, att det lif, som i dessa dikter onekligt med flödande snillrikhet målas, är, till så väl framställning som innehåll, endast kroglif? Att dervid hans lefnad och hans poesi befunno sig i fullkomligaste enhet, eller att han i sanning sjöng blott hvad han alldagligen lefde, – det är, tillägger man, just det både mest bedröfliga och mest förföriska i hans samvetslösa missbruk af sina förvånande gåfvor. Och under det från ett håll sådana domar ännu fällas, fortfar man på ett annat att rosa honom med ett pris, hvilket kanske allramest har befrämjat förlängandet af slik omdömets förvirring. Här antages nämligen, att just en genialisk liderlighet är den ”friska” poesiens utmärkande egenskap; och man hyllar, med jubel, i Bellman – förnämsta incarnationen deraf! Det är således mot ett tvåfaldigt missförstånd, som Skaldens vänner måste väpna sig; det är ofvanom dessa båda motsatta irrmeningar, som de längesedan intagit sin ställning. Huruvida denna ställning ännu hunnit blifva den större allmänhetens, är mig obekant.