Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionens tjenstemän aflemna attesterna öfver verkställda insättningar å Direktionens räkning i Rikets Ständers Bank, hade, till förekommande deraf, att räntebärande medel finge för bestridande af löpande utgifter indrifvas, då tillgång å Bankoräkningen vore att tillgå, ehuru, när en del attester öfver verkställda inbetalningar ej blifvit oflemnade, kassaräkenskaperna ej kunnat sådant utvisa, Direktionen låtit anmoda vederbörande Kamererare i Banken att under hand meddela upplysning om verkställda insättningar af medel på Direktionens räkning; och som Direktionen ansett ett sådant biträde ej åligga Kamererare!! Slats-Utskottets Utlåtande M 13. 31 i och lör tjenste», hade Direktionen trott hinder af ofvanäberopade Kongl. Bref ej möta för utbetalande af berörde arfvode, som vida öfvervägdes af den inrättningen genom berörde åtgärd tillskyndade fördel. Då Utskottet emellertid funnit alt berörde arfvode, enligt hvad sednare årens räkenskaper utvisa, icke vidare af inrättningens medel utbetalas samt rättelse i det anmärkta hänseendet således vunnits, har Utskottet vid detta förhållande an* sett sig kunna tillstyrka, alt förevarande anmärkning må förfalla. Kongl. Direktionen öfver Stockholms Stads Undervisningsverk. § 21- (1858 års Rev.-ber. pag. 202.) Enär nämnde undervisningsverks räkenskaper utvisade, att Kniggeska donutionsfondens utlånta kapital, 5,000 R:dr Bko, blifvit den 25 April 1855 af låntagaren inbetald t, men sedermera icke varit räntebärande förrän den 10 Maj påföljande år, då fem stycken Skånska Hvpolheksföreniogens obligationer, hvardera å 1,000 R:dr, derför inköpts, hade, enligt hvad Revisorerne omförmält, derigenom inträffat att Stockholms stads allmänna undervisningsfond nödgats under revisionsåret förskjuta ett belopp af 261 R:dr 16 sk. till bestridande af den aflöning vid Adolf Fredriks skola, som af Kniggeska donationens räntemedel bort utgå.
Jag ber dock att få lorena mig i yrkandet, att anslaget till komplettering af rörelse-materieien vid stambanorna mätte hiijas till det af trafikstyrelsen äskade belopp 2,250,000 rdr, hvarvid jag anhåller att särskildt få påpeka af hvilken stor vigt denna komplettering kan komma att blifva för jordbruksnäringen. Vederbörande hafva nemligen på sednaste tiden ofta vid förfrågningar, hvarför den billigare taxa för trafiken, hvilken lärer vara utarbetad, icke blifvit till efterlefnad påbjuden, svarat, att bristande materiel utgjorde ett hinder derför. Det är klart, att vid en tidpunkt, då med afseende på den började exporten till England behofvet af snabba och billiga kommunikationsmedel gör sig allt mera kännbart, en sådan brist på materiel skall medföra de största olägenheter vid transport af landtmannaprodukter, oell jag anser det derför Yara af förhanden varande omständigheter synnerligen påkalladt, att denna brist så fort som möjligt afhjelpes. Någon större miss - Den 10 Februari. 543 hushållning kan man val knappast tänka sig, än att man har de dyrbara jernbanorna färdiga, men i brist af rörelsemateriel icke kan af dem draga största möjliga fördel. Frih. Klinckowström, Rudolf: Rå jag har äran att inom Utsk:t deltaga i behandlingen och utredningen af de tvenne motioner, hvilka inom Bonde-St:t samt hos R. o. Ad. blifvit väckta i samma syftning, som Frih. af Ugglas’ i dag framställda förslag, får jag upplysa, att denna utredning, som jag tror, kommer att visa, att tillverkningen af jernvägsmateriel inom riket icke varit så obetydlig, som man i allmänhet synes vilja antaga. Härifrån göra dock jernvägsskenor ett undantag, men äfven med dem hafva försök vid våra verkstäder blifvit anställda. Då denna fråga ånyo förekommer, skall jag efter bästa förmåga söka understödja den af Frih. af Ugglas uttalade åsigt, att vi böra uppmuntra vår jernindustri genom att låta tillverka vår materiel inom landet. Men det är icke nog med, att vi sålunda uppmuntra denna vigtiga industri, vi måste äfven direkt understödja den genom betydligare förlagslån.
Emb.-Berättelse för år 1849. 161 I Carlstad och Mariestad hade jag tillfälle att bese de nya cellbyggnader, sorn der i egenskap af länshäkten nu mera kommit under bruk; och mest omsorgsfullt mönstrade jag i dessa häkten hvarje fånge, för alt genom samtal särdeles med sådana, som förut varit längre tid insatte i gemensamhetsfängelse, söka utröna det mer eller mindre plågsama intryck, som den eila och andra fängelsemethoden kunde hafva hos hvar och en af dem åstadkommit. Deras svar visade snarare obenägenhet att häröfver yttra sig, än de lemnade upplysning om deras verkliga mening. I allmänhet kunde dock af deras uttryck så mycket hämtas, att de åtminstone icke gåfvo företräde åt ensamhetslifveL. I Mariestad, som jag senast besökte, visade sig så vida större framgång i utforskande af den sanning, som söktes, att sedan till en början de fleste, på lrågan om nämnde företräde, gifvit del vanliga svaret, att man just icke mådde bättre i det ena, än i det andra slags fängelset, men jag derefter föreställde dem, att likväl uti cellfängelset synbarligen åtskilliga fördelar funnes, hvilka måste saknas under den gamla fängelsemethoden, såsom större snygghet, undvikande af trätor med öfriga fångar och af hvarjehanda oförrätter från dem; i följd hvaraf vistandet i cell syntes böra vara angenämare; sago sig slutligen alle utan undantag föranlåtna lill den förklaring, alt i cellfängelset ensamheten dock medförde en ledsnad, hvilken fullt ut uppvägde alla fördelarna. En och annan erkände ock genast rent ut, att ensamheten vore svåra re, än allt lidande i gemensamhelsfängelset, hvilket han således heldre skulle välja, i fall det stöde bouoin fritt. For öfrigt hafva dessa mina samtal med cellfångar, jemte de af fängelseföreståndare och fångpredikanter meddelade upplysningar, gifvit ytterligare bekräftelse åt de iakttagelser öfver ensamhetsfängelsets verkningar på de häktade, som jag under förra årets embetsresa gjort och i förra berättelsen anmält.
Ridderskaprt och Adeln bifaller lVIomenker pä det satt, ak restucersäs Boställen och Zl> dels.Fane-RegemenketS icke begripas ibland undantagen. 8^?-^ ^- n65 H rr von 2 olaw trodde ej wara po.stands, ar någon Minod gjordes för et wist Regemente. Pa begäran af åtskilliga uplästes ä nyo 12. §. Friherre äVreäc. Innehållet of deima §. är oneketlgen generel? för jord pä Lander, men det är naturligt, or när Betänkande legat pa bordet har man lett, det lVlftmL Boställen bliswir i en följande §. undantagna. Herr I^LNUSrstjLrria, snbsn VVillbslm. De skal jag haft den äran anföra, t-l ben telse för Indckniugshafware fran särssitlv afgifts erläggande för Boställen, utom den Vewjllnings proOonr, som af tönert utgch, är i min ranka gällande för alla Boställen, antingen de stro Regementseiler Oimpsgni? 05- Lcersrn, Öfwer - eller Under-BefalS eller Skabs-Be, tjrnkes Boställen. Allesammans nied räntan anstagns Indeliungxhaswaren, pasLön, i afräkning paden besiädta Indcluings-ränkan, hwaraf, i män af dest hela belopp, en wist BewillnmgS-kroOsnr utgår, skulle Jndeluingshafwaren fa undlaniies cn dubbel Beffaccntjig för Beställer, om färskllld afgift för detsamma skulle komma ak erläggas, hwllkec Icke star ac förena med M-aströ nådiga föcestastuing til Riksens Ständer, cm uödwändigheteu af lindring i Löntagares urskylder.
Hagberg, hvilken sålunda blifvit för alla sina förbrytelser särskildt dömd, enligt föreskriften i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, komrae att uti ena bot för våldet å pannan samt de begångna snatterierna straffas med sex par spö tre slag af paret, hvilket straff han borde vid alunbruket undergå, samt enär tillgång till de ådömda böternes och rättegångskostnadernes gäldande med penningar hos Hagberg saknades, derföre i stället skulle straffas med tre veckors fängelse uppå Calmar länshäkte; hvarförutan Hagberg skulle varda-ärelös förklarad samt undergå hemlig skrift i Möckleby kyrkas sacristia, derom tillkännagifvande borde ske till Pastorsembetet uti Rogberga församling; så hade efter erhållen remiss från Justitieombudsmannen Advokatfiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt, med anmärkning, att Bergstingsrättens utslag, derigenom Hagberg blifvit fälld till ansvar för förfalskningsbrott, bordt till Kongl. Hofrättens pröfning insändas, men Bergstingsrätten sådant icke iakttagit, dels till handläggning af Hofrätten anmält målet, hvilket derefter blifvit af Hofrätten pröfvadt, samt genom utslag den 21 December 1847 afgjordt, dels ock anställt åtal emot Bergstingsrättens tillförordnade Ordförande Geschwornern Erik Tobias Geisler, mot hvilken anmärktes, att det Hagberg för snatteri ådömde bötesbelopp blifvit af Bergstingsrätten förvandladt till enahanda straff af spö, som fastställts för det af Hagberg begångna nidingsverk å lutkokningspannan, fastän allmänna lagen uti 47 kap.
att till någon Stad införa och der till salu hålla färskt kött, bakadt bröd och dricka, en sådan Stad genast må befrias ifrån erläggandet af Salu-Accisen; så innefatta dessa beslut ett erkännande af hvad Författningarne äfven bekräfta, att Salu-Accisen aldrig utgjorts af andra, -än de som idka Slagtare-, Bryggerioch Bagare-rörelsen, samt ett medgifvande af den grundsattsen, att der och hvarest dessa rörelser upphöra att vara uteslutande, bör äfven befrielse ifrån Salu-Accisens erläggande ega rum, hvaraf jag icke kan draga någon annan conseqvent slutsatis, än att samma förmon bör proportionell tillfalla den Stad, som icke vill begagna någon del af dessa rörelser, helst i annat fall Stadens öfrige Borgare skulle komma att påföras en afgift, sorn aldi ig varit stadgad att utgöras af andra, än af dem, hvilka idkat den handtering, för hvilken afgiften blifvit bestämd, ty om en Stad, exempelvis, upplåter åt Landtmannen att fritt införa och utan afgift i minut försälja färskt kött, hvaraf följer, att någre Slagtare i en sådan Stad icke kunna vara etablerade, så, och derest Salu-Accisen likväl skulle utgå till sitt fulla belopp af samma Stad, blefve Bil. till Bevilln.-UtsA. Uti.
”At wij nu thet watten kunde fåå Hwarken för penning eller penningzwärdh. Aff törst då mostom wij dö nu här, Samt wåre män och Barne små. Ach Herre hielp wäl här ifrå, See till wår stoora sorg och nödh, Lät oss icke blifva slätt dödh. Om mig sköter iagh slätt ingen tår Men iagh ömkar min barn, som hoos migh går. Starkest och thette mit lille barn, Som här nu ligger uppå min arm. Jagh döör af törst rett wisserligh, O, Gudh förbarma tigh öffuer migh.” Likaså har han utmålat det intryck Judiths skönhet gör på vakten. Då hon blifvit förd till Holofernes säger Atah, en af de vakthafvande: ”Hvem ville icke våga båd’ lif och blodh För slike vackre quinnor godh? Hvem ville icke strida med macht och gull För sådana deiligh quinnfolk skull. Ja, för en kyss, iagh säger med skäl, Då måtte man låta slå sig ihiäl.” I fjerde akten deremot tar sig författaren större friheter. Marskalken Assur delar ut befallningar till Setes och Amas om ett gästabuds anrättande. — ”duka bordet och så besteller, att der blifver satt uppå Credentzer, kannor båd’ stora och små, Så att ingen drick der fela må.” I andra scenen inkommer Holofernes, och då han finner allt redo, sänder han Bagoa att bjuda Judith till gästabudet och bedja henne sofva hos Holofernes om natten (12: 11). Under Bagoas frånvaro uttalar Holofernes sin förhoppning, att hon ej skall neka hans bön. (”Här möter Abra Bagoa.”) Sedan Bagoa hälsat henne och han på hennes förfrågan sagt, att han vill tala med hennes fru, hämtar Abra Judith. Under tiden har Bagoa en monolog, hvari han besinnar sig på sättet att bäst framställa sitt ärende. Judith kommer.
Egen höga disposition; så och enär, enligt hvad Utskottet inhemtad, enligt senast afslutade Rikshulvud-bok eller för år i838, af berörde anslag fanns ett lill följande år reserverade belopp af 12,348 R:dr 27 sk. 5 r., och någon reserverad behållning jemväl vid sistiidne års slut lärer förtfinnas, erfordras, alt föreskrift meddelas, huru med sistnämnde medel bör föt hållas; Och då, enligt gifne föreskrifter, behållningar af berörde anslag icke bordt tiil Riksgälds-Contoirel ingå, utan, på sätt nämndt är, för irsta Hufvud-titeln reserveras, samt således icke lämpligen, mera än tillförne, kunna annorlunda af Rikets Ständer disponeras, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte förklara, alt det belopp, som af berörde anslag tilläfventyrs vid sistlidne års slut finnes reserveradt, likasom det för llof-slallets utfodring anvisade an - StalsUtskottets Utlåtande, N:o 428. 3 sla^, slcälies lill Kongl. Majrts Egen höga disposition, att för det afsedda andamålet användas. 3:0 Då de hittills uppförde gemensamma anslag å aldra Hufvud-liteln till reseoch tractaments-penningar samt skrifmaterialier och expenser, och å 8:de Hufvud-liteln till extra utgifter, i följd af den blifvande förändringen, böra fördelas å Titlarne för de serskilda
Vacktmästaren C. Kroll 150: — liäkate - Staten. Förste Lif-Medicus, Archiatern m. nii E. von IVeigel 600: — Lif-Medicus m. m. M. Fontin 200: —- Hof-lYledicus L. P. Ekman 2Qo: — Hofiortärings-Staten. Transport 500: — Mundskänken F. Klander 200: — L. Hybner 200S — Silfver.Kneckten E. Wåhl• , berg 500: — E. Styberg 2oo: — Tviitterskan C. Österlund 100: ■— Drängen G. — Skafferiet. Skafferi - Förvaltaren O, C. Brunlöf 200: — C. £f. Holm soo: — Skafferi.Betjenten A. Hesselgren Jt50: “ Betjenten för Inköpen W. F. Holmgren 100. — Drängen N. Wahlberg 100: — Tvätterskan Fr. Schmidt 50: — Källaren. Källare.Förvaltaren Arosin 150: — Drängen C. F. Westerberg soo: Köket. Mäster Kocken Z. Schmidt 300: — Kocken C. G. Engström 200: —*■ J. Rosengvist ttoos — J. Stängberg SOO: — C. A. Lindström 200: — Koks-Gossen C. G. Bruun 75: — Tvätterskan C. Fernström 100: — S. Brunlöf 100: — S. — Köks vaktaren f. Hammarlöf 75: — Nobelius 75: — Drängen J. Westerberg 100: ~ Transport J8880 14605 IV o 800 1312 Stuts~Ulskuttets B'tärikanden. Hofförtärings Redogörelse Contoir^!» Inventarie - Förvaltaren Sun. din ijoor Bokhållaren C. B. Beiger ^oO! — —* Ekonomieskrifvafen Ft Fri» städt 250: C. Psilander 250: — -•*
Därefter löste hon slöjan, vari han var lindad, och knöt den kring sig själv och honom för att de icke skulle skiljas i den vida grav, där hon sökte ro för samvetskvalen, svartsjukan och förnedringen. Tryckande underpanten av sin olyckliga kärlek hårt intill sin barm, gick hon med slutna ögon mot randen av trappan. I detta ögonblick förnam en sjöman, som höll vakt på det närmast liggande fartyget, ljudet av en tung kropp, som föll i vattnet. Skymningen hindrade honom se vad det var, och när han icke hörde något rop om hjälp, ägnade han icke vidare uppmärksamhet däråt, utan överlämnade sig åt sina tankar på den förestående resan och hemmet, som han ägde på fjärran kust. ELFTE KAPITLET. Likhuset. Då Myro följande dagen vaknade, fann hon sig ensam i sin kammare. Undrande vart Rakel med sitt barn gått, men ännu utan att ana någon olycka, rustade sig Myro att göra sin toalett för dagen. Detta skedde med mycken omsorg och med tillhjälp av en liten metallspegel, en kam och två sminkburkar. Den arma Myro måste emellertid för sig själv medgiva, att omsorgen var så gott som förspilld. Hon betraktade sig suckande i spegeln. Den sjukdom, som hon genomgått, hade skövlat de rika lockar och den friska hy, som förr varit hennes stolthet. Håret var betänkligt glesnat, och Myro hade icke ens råd att anskaffa sig falska lockar. Ansiktet var uppsvällt genom flitiga offer åt vinguden och hyn mörkgul. Detta sista fel kunde visserligen avhjälpas genom ett skickligt bruk av burkarnes innehåll och Myro var mästarinna i toalettens konster men hon måste likväl för hundrade gången inom sig själv medgiva, att här vore alla bemödanden så gott som fruktlösa. Konsten förmådde icke ersätta den gåva, som naturen återkrävt. Den stackars Myro suckade djupt, och när hon ögnade den urblekta kiton, som hon i dag utvalt, och som var den bästa hon ägde, fällde hon tårar. Denna sysselsättning hade upptagit en god del av Myros förmiddag, och det var först då hon stod färdig att gå ut för att försöka sin lycka för dagen, som hon åter kom att tänka på sin rumkamrat och vän. - Men var är Rakel?
Om man läser § 18 i det andra förslaget, så lyder dess början sålunda: »Delegare vare för föreningens förbindelser snsvarige, en hvar i mån af sin delaktighet. » Det förhåller sig såsom Frih. Tersmeden yttrat, att hittills har icke i någon förening funnits någon solidarisk ansvarighet, utan hvar och en har ansvarat i mån af sin delaktighet. Likväl, om det skulle hända, hvad hittills icke händt, eller att någon egendom skulle för en delegare blifva såld under belåningssumman, så skulle naturligtvis hypotheksbanken dervid komma att göra en förlust; men hvem skulle denna förlust ytterst drabba? Jo hypotheksföreningarne och det pro rata parte. Eljest vet jag icke, hvem som skall betala denna förlust. Ordställningen i §:n gäller både bolagsmännen i föreningarne och dessa såsom delegare eller bolagsmän i banken, och då måste dessa bolagsmän i banken på samma sätt dela förlusten, som bolagsmännen inom föreningarne. Jag föreställer mig, att denna deduktion är mycket svår att vederlägga, och om jag resonnerat rätt, ser jag icke något behof att förtydliga en föreskrift, som jag, för min del, anser fullt klar. Hr Flach: Det har varit särdeles intressant att afhöra den debatt, som här förts emellan Frih. Raab och Hr Mannerskantz. Då en ledamot af BankoUtskit och en af komitén tillkännagtfvit sin uppfattning af meningen i denna §, och den står i fullkomlig strid Den 12 September f. m, 113 strid med Frih. Raabs, hade jag föreställt mig, att denna sednare skulle hafva afslåit från sin mening. Då jag emellertid för min del ber aU få fortsätta mitt yrkande om ålerremiss, anhåller jag att med några ord få bemöta ett yttrande af en talare, som förklarade, att då detta stadgande icke innebölle något annat, än hvad som förut i allmänhet egt rum i alside på samtlige hypotheksföreningarne, så ansåg han det icke vara behöfligt att utsträcka ansvarigheten för den generella stiftelsen.
Men emot dessa betänkligheter och emot den meningen att stadga i arrendeförhållandena skulle vinnas genom den långa besinningstiden, talade det genom mångfaldiga exempel kända förhållandet, att arrenderätten lill kronogods under de tretio åren ofta, mot större eller mindre mellangifler, ginge ur hand i hand, till föga båtnad för Staten, hvars myndigheter likväl saknade laglig anledning att vägra fastställelse å dylika öfverlålelser. Och då för öfrigt den ofvannämnda optionsrätten, som, genom de för dess tillgodonjutande föreskrifna vilkor, innebure en eggelse för arrendatorn alt väl bebygga och häfda den arrenderade jorden, tillika medförde utsigten till en framtida besittning, som icke begränsades till någon viss tidrymd, utan kunde, genom upprepade förnyelser af arrendet, utsträckas till en aflägsen framtid, ansåge Eders Kongl. Majit den befarade stridigheten emellan Statens och en arrendators intressen för fastigheternas vård och bebyggande icke vara att motse eller utgöra giltigt skäl emot arrendetidens inskränkning. För bestämmande af hvad i sådant hänseende borde utgöra en lämplig tidrymd, kunde ledning hemlas af de nyare statistiska beräkningar, som, efter länsstyrelsernas till Stats-konloret lemnade uppgifter, skett öfver skördens förhållande inom riket under de fyratio åren 1815—1854. Dessa beräkningar utvisade att, i allmänhet taget, nära hvartannat år skulle vara medelmåttigt, något mer än hvart Ijerde godt, mer än hvart femte under medelmåttan, hvart nionde gifva missvext och hvart ljugondeförsta svag äring. Under tjugu år borde således kunna förväntas omkring tio medelmåttiga och fem goda år, tre till fyra år med skörd under medelmåttan och ett till två svaga eller missvexlår. Då i följd häraf, en tjuguårig arrendetid syntes i de flesta hänseenden billigt förena Kronans och arrendatorernas ömsesidiga fördelar, har Eders Kongl. Majit i högstberörde nådiga Proposition behagat föreslå att, med ändring af Kongl. Kungörel - Expedition! ;-Uts kottets Förslag till underd.
Så t. ex. förekommer, att, enär det ej blifvit bestämdt huru eller livilka skola verkställa de värderingar, som omförmälas i 12 Cap. 7 §. Ärfda-Balken och i Kongl. Förordningen den 19 December 1827, då den, som erhållit större del i arffallen jord, skall lösa medarfvinge ut, då jords besutenhet skall bestämmas, eller då från hemman afskild, men till återgång dömd, lägenhet, skall emot lösen afträdas, så hafva 8 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 25. skiljaktiga beslut blifvit af domstolar meddelade i afseende på verkställigheten a-f dessa värderingar. Vid vissa domstolar hade nemligen blifvit föreskrifvet, att lösen för från hemman afskiljd lägenhet borde bestämmas af domare och två nämndemän; men i andra åter, att sådant skulle ske af Gode Män, dervid understundom . är vordet tillagdt, att parterne egde utse den tredje, derest olika meningar yppades. Dessutom saknades all bestämmelse om antalet af Gode Män, huruvida de borde aflägga ed eller ej, samt om och på hvad sätt den part, som icke åtnöjes med Gode mäns åtgärder och beslut, deruti må söka ändring; och har motionären för undanrödjande af den obeslämdhet och osäkerhet, som således i omförmälde hänseende förefinnes, anhållit om stiftande afen lag, som stadgar: ”dels hvem som skall anses skyldig och berättigad att verkställa ofvannämnde värderingar; dels i hvilka händelser Gode Mäns åtgärd borde få anlitas; dels hvilken egde alt dem förordna eller kalla; deras antal, och huruvida Lagens bud i 4 Cap. i5 §. Utsöknings-Balken skulle anses gällande i andra, än der bestämda fall; och dels om och på hvad sätt ändring och rättelse i Gode Mäns beslut finge sökas. Utskottet, som tagit denna framställning i öfvervägande, bar icke funnit skäl att densamma understödja. I afseende på Gode Män, deras tillkallande och verksamhet, i hänseende till uppkomna tvister, innefattar Lagen redan åtskilliga bestämmelser. Så stadgas uti 4 Cap. i5 §.
Enligt det sedermera inkomna förslaget öfver södra eller Caristadlinien uppgår exproprialionskoslnaden der till 202,070 R:dr, hvadan, efter afdrag för värdet af jorden till den del af banan från Arvika österut, som för bägge alternativen är gemensam, eller 129,700 R:dr, återstoden utgör 72,370 R:dr, hvaremot å Nilsby linien jordersättningen för den återstående delen uppgår til! 98,730 R:dr. Från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har väl ännu icke inkommit de beslut, som af vederbörande kommuner blifvit i ämnet fattade; men Kongl. Majit, Som ansett förevarande nådiga Proposition icke böra i afbidan på utgången af denna fråga uppehållas, vill, så snart omförmälda beslut hunnit ingå, låta desamma till Rikets Ständers Siats-Utskott öfverlemna. n 7 Beträffande nu försl de återstående arbetena å nordvestra stambanan från Arvika till riksgränsen mot Norge, så och enär dessa arbeten, hvilka, om medel till deras utförande funnos att tillgå, antagligen skulle redan nästa år kunna afslutas, följaktligen böra, om icke oförutsedda hinder skulle inträffa, under år 4867 kunna till hela sin omfattning fullbordas, har Kongl. Majit ansett Sig böra äska, att det härtill erforderliga anslag, hvilket, om de beräknade vinstmedlen från stats lånefonden utgått till fullt belopp af 400,000 Ridr, skolat utgöra 2,893,000 Ridr, må, då någon minskning i dessa medel lärer vara att emotse, anvisas att i jem nadt tal under nämnda år utgå med 2,900,000 Ridr.