Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet hade för ätt finna motsatsen , ej behöft ‘sträcka 6in undersökning längre än till det factum jag uppgifvit, nemligen en Lagförklaring, af deri 12 November ]8r2, angående förbindelsen för a'gta makar att personligen inställa sig vid DofriCapitléri^ då äktenskapsskilnad skall äga frim. Denna författning kungjordes icke annorlunda, än genom Cflreulaire till Consistörieme. På detta sätt häfva de flesta icke vetat , att den funnits förr än nu , då fråga blifvit väckt om dess upj)- liäfvattde. Detta exempel tycks ådagalägga behofvet äf den åtgärd, jag föreslagit. Jag har derigenom för ingen del åsyftat inskränkning i rättigheten att göra Lagförklaiingar, utan blott, ätt en hvar måtte komma i tillfälle att känna dem, sedan de skedt. Om Ridderekapet och Adeln skulle finna, att det factum, jag åberopat, påkallar rättelse för framtiden , så torde en åteftemiss till Lagutskottet i sådant ändamål beviljas. Herr Ribbing, Arvid', Jag hemställer, om icke det åsyftade cofrectivei redan finnes deruti, att alla Lagförklaringar skola meddelas Riksens Ständers Justitieombudsman, sorn således om dem ej bör kunna sakna erforderlig kännedom. Att så ej jyen 29 Octoher «. m. älcedl med den ifrågavarande Lagförklaringen, litJer val vara enligt med förhållandet; men då redan ett stadgande finnes, som föreskrifver en sidan åtgärd, synes mig Lagstiftaren hafva gjort hvad på honom ankommer. En ny Lag i detta afseende skalle möjligen på samma sätt blifva utan efterföljd. Herr von Hartmansdorff', Det förhållet sig verkligen si, att Riksens Ständers Justitieombudsman skall underrätta sorn alla skeende Lag.' förklaringar, och att, om han ej erhåller något meddelande derom , sådant härrör af vederböran-' de Embetsmäns försummelse.
Jag lägger undan mina anteckningar så länge tills det är för sent att han kan komma, ty det gör mig nervös att tänka på att han icke får öfverraska mig. Fasthet och sjelfbeherskning, gamla Ernst! Du är icke någon trasa. Lugn. Ro. Jemnmått. Ingen nervös liflighet emellanåt. Harmen kokar inom mig. Men jag vill kufva den. Medlet! Medlet! Han tycker sig kunna behandla mig hur han vill. Ursinnet hotar att qväfva mig. Men det är jag som skall bli herre öfver det i stället. Jag har försökt att läsa franska men det går icke. Min tanke följer icke med. Jag har tändt ett af ljusen jemte lampan, för att få bort denna tyngd, som hvilar öfver rummet. Det är icke längtan längre. Jag vet att han icke bryr sig om mig. Nej det är en obändig naturs raseri öfver att nödgas tåla, – att icke kunna, icke få resa sig eller hämnas. Jag vill icke ha en brytning. Jag vill icke att vi skiljas som ovänner. Jag vill att han rent literärt sedt skall blifva min vän. Jag skall med alla medel som stå mig till buds söka att uppnå detta. Hvad det gör godt att såhär få tala med sig sjelf, bara låta pennan löpa, drifven af ett oresonligt ordsvall. Det är som att ha en menniska att utgjuta sig för, det lättar. Jag skrifver icke derför att det kan vara af intresse för mig eller andra att framdeles liksom i en fonograf höra hur jag måste qvida och jemra mig 195 Han kom. Jag blef icke glad. Men jag var vänlig, lugn och naturlig. Och han tyckte om det. Jag såg så god och förståndig ut, sade han. Och jag var så ärlig, så ogenerad, så kry och munter. Jag vet ju att det är slut nu och att jag skall ha kraft att bära det. Så behöfver jag inte vara skygg och ängslig. Han såg på mig, med välbehaget lysande ur aflånga ögon. ”De er god og de er söd, og de er brav og de er smuk,” se der det beröm jag fick! Och han sade att han snart vill komma igen. Jag frågade om han ännu trodde att jag skulle komma att hata honom, längre fram. – Gud ja!
Så länge jag varit riksdagsman, har jag ständigt hört omtalas den stigande lyxen, — lyx-artiklar, öfverflöd etc. etc. men undras om de herrar, sorn ordat derom verkligen gjort sig reda för hvad med lyx-artiklar förstås. Efter mitt förmenande kan en och samma sak mycket väl vara en lyx-artikel för en individ, men icke för en annan utan tvertom en nödvändighetsvara för denne; och jag skulle icke vilja benämna som lyx-artikel allt hvad till lifvets nödtorft icke är behöfligt, utan det man förskaffar sig genom att lefva öfver sina tillgångar, d. v. s. att köpa och lefva på kredit. Det är nemi. ganska klart alt den, som nödvändigt vill förskaffa sig sådane öfverflödsartiklar, och icke kan erhålla dem i saluboden å landet, han spar sina pengar till nästa stadsresa, eller till först blifvande marknad och köper då hvad honom lyster och skillnaden blir endast den, att upköpen vid sistnämnde tillfälle ske i större mängd, och att penningarne stadnar i Stadsbandlarens händer i st. för att i mindre belopp i sender komma landthandlaren till godo. Man säger vidare, att landthandlaren är i allmänhet lönnkrögare, hvadan följaktligen handelsrörelsen urartar till lönnkrögeri: jag medgifver att man till en slik tanke-yllring kan hafva sken af rätt; men Utsk. har desslikes sagt, att lönnkrögeriet skulle förorsaka vederbör, kronobetjenter förökade svårigheter, att behörigen tillse det icke sådane förbrytelser begingos: jag är af motsatt tanka; det måtte nemi. vara ganska klart, att om någonsin lönnkrögeri rimligen skall kunna uptäckas och beifras, så är det just på sådane ställen der man vet att handelsbodar linnas, hvilka på förhand äro liksom utpekade, alt tillika vara lönnkrogar, under det, att på många andra ställen ofoget nu bedrifves, utan att beifras, emedan kronobetjeningen icke kan ana, all lönnkrögeri af den ena eller andra utöfvas.
Revisions-secret:ne, hvilka äro föredragande i Högsta Domstolen Den 8 April e. m. »77 och icke borde höra til! Just.ministerns expedition, blefvo derföre icke sysslolöse, ty de hafva ändock mera göromål än de medhinna. Man liar sagt, att 2tne exped.chefer möjligen torde behöfvas i något departement; delta kunde verkligen bända, men deremot är intet hinder i det nya grundlagsförslaget, ty det talar endast om exped.chefer, utan att bestämma antalet. Det är ock af större vigt att ärendena gå väl, äfven om det skulle kosta 3ooo r:dr mera, än att de ginge illa, under det man besparade denna summa. — Flere ledamöter bafva talat om den pensionsrätt, som skulle beviljas de nya medlemmarne af Statsrådet, i händelse de afginge från sina tjenster, och man har yrkat att StatsUtsk. i detta fall skulle inkomma med något förslag till Ständerna. En ledamot har sagt, att en afgående Statsrådsledamot borde få behålla lönen, intilldess Ständerne pröfvat skälen hvarföre han nedlagt sitt embete. En hvar lärer finna, huru svår och grannlaga en sådan pröfning blefve, samt huru ogerna en (Jepart.chef skulle vilja till offentlig granskning framlägga de förhållanden, som uppkommit mellan Konungen, honom och hans embetsbroder. Jag vill deremot uppgifva ett annat sätt, hvarigenom man skulle slippa både pensionerna och pröfningen, bestående helt enkelt deri, att med Slatsråds-ledamöters utnämning och entledigande förhålles på samma sätt som med R. St:s Just.ombudsman. De kallades af Konungen att inträda i Rådet, lemnande sina förut innehafvande embeten alt under tiden skötas af andra; och när Konungens rådgifvare sedan af hvilken orsak som helst entledigades, så återginge de till sina förra beställningar. En sådan åtgärd tror jag vore tillfredsställande både för Konungen, embetsmannen och Riket.
Domstolen ålade i anledning deraf Svaranden att genast utvälja de fyra personer, han, enligt 5 § 2 momentet uti nyssnämnda förordning ägde att till Ledamöter i Nämnden välja, och det vid påföljd, att dessa i motsatt fall blefvo å Svarandes vägnar af domstolen utsedda. Svaranden anmälde missnöje, och hänvisades att klaga i sammanhang med hufvudsaken, men undandrog sig fortfarande att för sin del välja Jurymän, hvilka således af domstolen utsågos. Tillfrågad hvilka af de valde Rosenschöld ville utesluta, yttrade han, att »konsequensen »vore klar, att samma rätt som domstolen ägde att i hans ställe välja jurymän, samma rätt »hade domstolen ock att utesluta sådana, hvadan han dermed icke toge någon befattning.» — Domstolen afsade det beslut, alt Rosenschöld borde genast yttra sig, hvilka af de utsedde ledamöterne i Jyryn, han ville utesluta, vid påföljd, i händelse af vägran, att genom lottning komme att bestämmas, hvilka ledamöter skulle ur Nämnden utgå. Mot detta beslut anmälde Rosenschöld missnöje, som han ville särskildt fullfölja; hvarjemte han yrkade att målet måtte hos Rådstufvurätten hvila till dess besvären hunnit blifva afgjorda; men Rätten förklarade, att särskilda besvär, enligt lag, icke finge fullföljas uti så beskaffad fråga som denna. Rosenschöld tillkännagaf äfven mot detta beslut missnöje, hvilket det lemnades honom öppet att i sammanhang med hufvudsaken fullfölja; hvarefter Domstolen först anmodade Rosenschöld att uttaga en af de lotter, på hvilka namnen å de af Åklagaren utsedde ledamöterne i Juryn voro tecknade; men Rosenschöld undandrog sig äfven detta, och Ordföranden verkställde deruppå lottdragningarne. Äfven häröfver anmälte Svaranden sig vilja föra särskild klagan; men förständigades att sådan klagan endast i sammanhang med hufvudsaken finge fullföljas. Juryn skulle sammanträda inför Rätten den 9 Juni och parterne då å nyo sig inställa, vid äfventyr för Svaranden att hämtas med tjenliga medel, hvilket beslut för parterne afsades.
som Kongl. Majit kunde finna af omständigheterne påkallad. I följd häraf hade Kongl. Majit den 18 Juni 1845 anbefallt Dess och Rikets Kammar-Kollegium, att, efter vederbörandes hörande, med underdånigt Utlåtande inkomma; hvarefter ett sådant Utlåtande, åtföljdt af Konsistorii i Lunds stift och öfrige embetsmyndigheters underdåniga yttrande blifvit af bemälda Kongl. Kollegium den 4 Oktober 1847 till Kongl. Majit i underdånighet afgifvet; och inhcmtas häraf hufvudsakligen, att, Konsistorium i Lunds stift, till stöd för skolornas rätt att tillgodonjuta mcrberörde helgonskyld, åberopat dels Danska Ordinantien af den 14 Juni 1539 och Kongl. Brefvet den 23 Mars 1568, hvilka författningar sedermera blifvit genom åtskilliga Kongl. Resolutioner stadfästade och medelst Malmö Recess år 1662 bekräftade, dels ock Kongl. Brefvet d. 17 Okt. 1843, hvarigenom Glostorps socknemäns underdåniga ansökning om bibehållande inom socknen af den derifrån till Malmö skola utgående helgonskyld blifvit lemlund utan afseende, hvarföre och på i öfrigt anförde skäl Konsistorium yttrat den förhoppning, att skolorna i stiftet skulle fortfarande få uppbära helgonskylden; att Kongl. Majits Befallningshafvande i Blekinge län, hvad Sölvitsborgs skola anginge, uppgifvit, att skolans rättighet till helgonskyld syntes vara grundad på förutnämnde Danska Ordinantie och Kongl. Bref; hvarförutan Rektorn vid samma skola upplyst, att nämnde rättighet vore bekräftad genom Kongl. Brefvet den 3 Februari 4585, Kongl. Götha Hof-Rätts Utslag den 29 Juli 1781 och Landshöfdinge-embetets i Christianstads län den 12 Januari 1782 meddelade Utslag; att Kongl. Majits
Vi barn gladde oss outsägligt åt den annalkande högtiden. Jag hade gömt två stora vackra, röda kantäpplen, som jag fått i prestgården, då jag var der och skänkte prostinnan ett tjog ägg ifrån min moder. Dessa äpplen såg jag på hvarje dag och gladde mig åt, huru vackra och röda de voro; ty jag tänkte gifva dem i julklapp till min lilla Johanna. De skulle hänga i hennes julaträd, som vi talat om så mycket. Vi hade nu ej sett hvarandra på några dagar, ty både min moder och Anna Britta på Liatorpet hade slagt för rätta. Julgrisen hade blifvit slagtad. Och derför måste jag vara hemma för att hjelpa min moder med att hacka korfmat och dylikt. Midt under arbetet vid hackkubben öfverraskades jag af ett sorgebud från Liatorpet. Den lilla Johanna hade blifvit hastigt sjuk i någon feber. De visste ej, hvad slags sjukdom det kunde vara. Jag ville straxt kasta yxan och rusa ditbort. Men min ömma moder höll mig tillbaka. Det kunde vara en smittosam sjukdom. Och jag fick på inga vilkor tillåtelse att gå dit, innan Johanna blifvit frisk igen, eller det åtminstone blifvit upplyst om, att ingen smitta var att frukta. Min moder sade till och med, att hon ej tillät, att någon kom derifrån och hem till vårt dessförinnan. Hvad jag tyckte, att min moder var grym! Och likväl var det ju blott min ömma moders omätliga kärlek till mig, som förestafvade hennes kloka, men i mitt tycke obeskrifligt grymma, handlingssätt. De förskräckliga marter, jag utstod efter detta sorgebudskap, kan jag ej beskrifva. Jag hvarken åt eller drack trots min moders alla förmaningar och böner. Det var med möda, hon kunde förmå mig till att njuta så mycket, som behöfdes för lifvets uppehälle. Jag endast tänkte på och talade om lilla Johanna. Der låg hon sjuk, som jag älskade lika mycket som min ömma moder, och jag skulle intet få uppsöka henne, tala tröstens ord och torka bort febersvetten ur hennes klara lilla ansikte. Jag hade nere mina vackra röda äpplen af skåpshyllan och ville skicka dem till henne. Hon, som tyckte så mycket om äpplen!
Ledamot aj Stats-Rådet eller af Juslitice-Rådet må icke tillika annat civilt Embete bekläda. § 35. Stats-Rådets Ledamöter, Presidenter och Chefer för Collegiér eller Cons t i ludo ns-Uls kol tets Memorial, JY.-o 9, 5 i dessas ställe inrättade Verk, Justitia: Canzleren, Chef erne för Tullstyrelsen och för Post-Verket, Expeditions-Chefer i Stats-Departementen, Ö£- ver-Ståthållaren, Under-Ståthållaren och Politiae-Mäslaren i Hufvudstaden, Landshöfdingar dertill skäl ega. § 38.. Älla ifrån Konungen blifva gällande, vara försedda med Konungens underskrift och contrasignation af vederbörande Föredragande, som vare förda Protocoll. Mila föreskrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut må af Departements-Chefen omedelbarligen kunna till vederbörande expedieras. Skulle den Föredragande -■— inkomster bibehållen. § 42:. 2:a momentet. Uti alla de fall skola Stals-Rådets samtliga Ledamöter vara närvarande och rösta. § 43. Går Konungen i fält, eller lill aflägsnare inrikes orter reser, förordna Tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, sorn Han, antingen ibland Prinsar af Sitt Hus eller ibland Stats-Rädels Ledamöter, serskildt nämner, att föra stadgar § 99. Riksens Ständers Tus ti ti teO i n b ud s m a n Högste Domstolens, Nedre Juslitiae-Revisionens, Hof-Rätlernes, Collegiernes, eller i dessas ställe inrättade Verks, ochdå han det äskar. § 10G.
Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller 12:te §:n i särskilda Utsk:ts förslag till sjölag, röstar Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. §:n.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Gr. Sparre: På de skäl, som finnas anförda i motiverna till K. M:s Propos., anser jag stadgandet för rederi att välja en hufvndredare vara olämpligt. Det synes mig icke behöfiigt att anföra vidare skäl lör denna åsigt, än att ett sådant stadgande, så vidt jag känner, icke finnes i något annat lands sjölag. I allmänhet torde det vara rättast att låta rederierne sköta sådant på egen hand och som de vilja. Om nu redarne icke den det ej vill, röstar Ja — 14. Nej — 21. §13. » Den 16 September e. m. 317 vöre flere än 2 och skulle vilja dela fartygets skötande sins emellan, hvarföre skulle de icke la det? I sjölag mer än i andra lagar böra de olika ländernas stadganden vara öfverensstämmande så mycket som möjligt med hvarandra, och då detta stadgande icke behöfves i andra länder, så tyckes det vara troligt, att det äfven kan undvaras i Sverige. Hufvudsaken är emellertid, att man så mycket möjligt är bör låta personer sköta sina angelägenheter som de vilja, och derföre anhåller jag om återremiss af §:n, på det K. M:s Propos. må kunna tagas i nogare öfvervägande. Hr af Ström: Fördelen af att, då fartyg tillhör flere personer, en hufvudredare finnes, till hvilken man eger att ensamt vända sig i, icderiet rörande, angelägenheter, lärer väl icke kunna bestridas. Deremot kan jag icke finna någon olägenhet vara förenad med en förpligtelse för de särskilda medredarne att utse en hufvudredare. En sådan skyldighet är ock redan förutsatt i lv. Förordmn af den 1 Mars 1841, ang:de Svenska till utrikes orter gående fartygs passoch nationalitets-handlingar.
Ständer vördsamt tili - Bänto Utskottats Eetänitmdsn. 1*1 styrka, att a rf vodet för hvardera åtagandet må ha. dahefter och tills vidare fastställas til! Ett Hundrade R:dr B:co årligen. Hvilket vördsamt underställes Rikets Stan» ders upplysta pröfning och decision. Stockholm den 0 Maji 1833. iN:o a 3. - Ankom den 12 Maji 1823. Memeria! til! Rikets Hög/. Ständer med hemställan om prägling af sä kallade Jubel. Riksdalrar, i enlighet med hvad förut blifvit iakttagit. i^-f de uti Herrar Banco-FuIImägtiges Expedition förvarade Handlingar, har Banco - Utskottet inhemtat, att Banco-Styrelsen år 1.721 hos Song!. Maj:ts och Rikets Kammar Coilegium anmält, ett af då varande Kam ereta ren vid Kongl. Myntet uppgifvit förslag till prägling af särskilde så kallade Jubel-Riksdalrar, i anledning deraf, att same arhundraden då förflutit sedan Högstsalig Hans Maj:t Konung Gustaf I åtog sig Svea Rikes befrielse från Konung Christian II:s svåra förtryck och grundläde den kort derefter der införde Reformation i Religionen, samt att, uppå Kongl. Kammar-Collegii derom hos Kongl. M j:t gjorde underdåniga hemställan, förfärdigandet af ett tillräckligt antal sådane Riksdalrar blifvit nyssnämnde är i nåder anbefalde, och genom Råneo-full mag - igt JBanco»Utckottets"Be1änkanden. tiges försorg satt i verket, i likhet med det af Kongl. Mäj:t gillade project, innehallande desse Riksdalrar, hvaraf ett mindre betydligt förråd ännu finnes i Banquens General-Cassa, å ena sidan Hans Maj:t Konung Fredrik I:s Brostbild, med omskrift: Fredericus Dei Gratia Rex SuecitE, och underskrift:.
Hr von Hartmansdorff, August Edvard. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s d. 26 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 51, Litt. A, i anledn. af K. M:s nåd. proposai, ang:de serskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot Statsanslag. Härvid förekommo: l:o Passevolance-medlen. a) Mötes-passevolance-aJgiften. Denna punkt lades till handlingarne. b) Fourage-Passevolancc-aJgiften. Den 8 Mars e. m. 251 På begäran af Frih. Raab, Adam Christian tiplästes den del af Hr Waerns vid Utsk:s utlät, fogade reservation, som afser ifrågav. afgift, hvarefter Frih. Raab yttrade; Den del af Hr Waerns reservation, som rörer den föredragna frågan, är nu upläst och jag skall derföre icke besvära med upläsning af återstoden. Det uplästa innebar på sätt Ståndet haft tillfälle höra, ett förordande att ordinarie anslag måtte bestämmas vid hvarje riksdag i st. f. förslagsanslag, hvarigenom den fördel skulle vinnas, som af reservanten är antydd. Särskildt i afseende på den föredragna frågan har reservanten ådagalagt det mångfaldigt större besvär, som skulle komma att ega rum för alt årligen utröna kostnaden för fourage-passevolancen, än om ett bestämdt anslag bl ef ve beviljadt. På dessa skäl hemställer jag, att R. o. Ad. ville återremittera denna punkt, samt dervid besluta, alt ett visst anslag måtte för hvarje år bestämmas till det belopp som förslagsanslaget här utgör, nemi. 32,000 r:dr. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke anse de fördelar, som Frih. Raab finner skulle följa genom den method, som reservanten Hr Waern har föredragit framför den af Utsk. föreslagna.
Kungörelsen afsedda och redan i inledningen till densamma tillkännagifna ändamål, ej behöfva så tolkas som borde ovilkorligen det ifrågakomna utslaget i original, eller fullständig afskrift deraf till presterskapet öf versändas; och vill det synas Utskottet att de öfriga af motionären föreslagna förändringar äro mindre betydande och utan påfallande behöflighet, så att, innan ännu erfarenheten visat det några olägenheter af gällande stadgar uppkommit, en så nyligen som den 4 Maj 1855 utfärdad kungörelse icke torde böra omarbetas. Utskottet tillstyrker således vördsana ligen, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 23 Januari 1857. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell, 18 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial Ko 29. Ank. till Exp.-Utsk. d. 2 Febr. 1837, kl. 11 f. tn. Memorial i anledning af äler rem iss af UIs kullets Betänkande N:o 4. \ailofl. anledning af vackt förslag om nya föreskrifters meddelande, rörande tiden för utlysande och anställande af entreprenad-auktioner för statens räkning; men som Betänkandet är nl de öinge Riks-slånden bifallet och beslut sålunda deröfver fattadt, föranleder återremissen icke till någon Utskottets vidare åtgärd. Stockholm den 29 Januari 1857. M o tm. Ank. lill Exp.-Utsk. den 2 Fehr. 1857, kl. 11 t. m. Betänkande i anledning af vuckla motioner i afseende å de vid större allmänna arbeten anställde personers religionsoch sedlighels-vård. ° Ofvannämnde motioner, hvilka blilvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, äro väckta dels inom Högvördiga Preste-slåndet af Herr Biskop Bih. lill B. St.
Direction, sedan den i comploU gjort sin egen förmögenhet oåtkomlig, skulle kunna, för chikan skull, vilja rigla ett lagsöknings-anfall mot den rike (en supposition, som väl blott har möjlighet men ej rimlighet för sig) — så har man uttänkt en regress eller återvinningstalan, på sätt näststående a5 § visar, hvarigenom den rike åtminstone såg sig i tillfälle, att nästan ögonblickligen försätta sina med-delegare i samma klämma, och hvars följd borde förmodas bli, att de alla, vid första notis, skyndade till hans befriande. Några i öfrigt liktänkande härom hafva skiljt sig från min åsigt i så måtto: att en del trott stadgandet genom Reglemente i Bolaget kunna fyllas — hvilket vederlägges dermed, att executor ej befattar sig med Reglementet; — alt andra ansett definitiv liqvid böra ske, så att hvarje delegare får vidkännas sin rätta andel i bristen; hvilket likväl föl utsätter, att utmätningen skulle fortgå till sista man och dessutom möjligen medföra tvist om rätta beloppet lör ajdrag. Jag bör derföre bär tydligen ge tillkänna, att afsigten med denna, vexel-rätt liknande regress, blott är, ali den skall innefatta den högsta grad af skyndsamhet till samtliga Lottegare* bemödande att hålla hvarandra skadeslösa. — Liqviden om definitiva bristen kan då få anstå, utan att differencen, frivilligt åtagen af den, som har pengar inne, kan vara af betydenhet. Åndtligen har, som jag tror, en Ledamot, Assessor Hessle vägrat med mig förena sig derföre, att han anser ändringen i förut gällande Lag för stor. Jag skulle vilja fråga: hvad betyder huru stor andi ingen är för ett visst fall, om deo är nödig? *4 Hör till Bancooch Lag-Ut skottens Utlåtande N.-o 4- egare. På samma sätt och med samma vilkor éger hvar efter annan, i den ordning honom godt synes, förfara med återvinning, till dess, genom utredning af Bankens tillgångar, eller inbördes öfverenskommelse, annorlunda Lottegare emellan blifvit uppgjordt. $. 26.