Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kj mindre Dag-Lomiteens korslag at ar 1882, med dertill llörunde motiver, un älven summa Lomitees är l833 ötver inkomna anmärkningar atgitna utlätande, samt Dogsta Domstolens protoeoll vid den barak ur 1889 företagna granskning, oell den ofvannämnda jemtörande Lomiteens tablä, allt i tr^ektu exemplar, bifogas bärjemte. Vvgäende den i Dag-lleredningens korslag, 2 Lap. ^ oell 13 M., äberopude lag om verkställigbet at fängelsestraff, ämnar Kongl. Naj:t, i sammanbang liärmed, atläta serskild proposition. Vidkommande äter trädan oni tiden tor den n^u straff-lagens trädande i verkställigbet, äfvensom angäende de vtterligare serskilda lagbestämmelser, livilka tor sädant ändumäl böra ut konung oeb ständer meddelas, vill Kongl. Naj:t tramdeles till pikets ständer göra Nädig framställning; men Kongl, IDaj:t anser emedlertid den nu förevarande propositionens öfverlemnande ieke böra fördröjas, enär i allt tull strutt-lagens antagande, tor sig sjelf, mäste blitva ak stort värde, säsom en säker grunclval för de törbere - 0 TVildrba 7V.-0 §^. dgnde äd^grder sk Hera slgA, liviHrs för verl<8dg1liAiieten gro nödiga eller N^ddiZg. Xor^l.
Den finska konstnärinnan samlar dock så helt intresset omkring sin sällsynta personlighet, att man skulle glömma och öfverse med äfven mycket större brister i det öfriga än här behöfver vara fallet. Extra fin Ellen Hartman gjorde i tisdags sitt återinträde på k. Dramatiska teatern som fast medlem af den scen, på hvilken hon förut beredt vår publik så många angenäma stunder och där hon kvarlärnnat ett tomrum, hvilket hittills ingen mäktat fylla. Det var som Suzanne de Villiers i » Sällskap, där man har tråkigt, » en intagande roll, hvilken särdeles väl lämpar sig för konstnärinnans dramatiska skaplynne. Lilla Jinskan. Skiss för Idun af Gerda Meyerson. M i n n s du den dag, då du och jag först blefvo goda v ä n n e r? Jag minns ej rätt, hur det gick till, ty utau att man vet och vill iuan ofta till hvarann sig drsgen känner. skref hon en gång i mitt album. När jag nu läser dessa rader, ser jag henne så tydligt för mig och genomlefver åter i minnet vår vänskaps korta dagar. Det förefaller mig, som ljödo hennes lätta steg utanför min dörr, som skulle jag nästa minut få höra hennes. knackning. Jag kan se henne komma in, frisk som en vårvind, kan känna hennes mjuka armar om miu hals, där jag sitter vid skrifbordet och hon som vanligt ställer sig bakom stolen, böjer mitt hufvud bakåt och kysser mig på sitt eget alldeles särskilda sätt. &gt;52) Hon smektes gärna, men det låg ingenting sentimentalt i hennes smekningar. Hon var en natur, som hade behof af att visa sina känslor, och när hon kom till mig så där någon eftermiddag för att i nio fall af tio locka mig med sig ut att spatsera, var hon vanligtvis så full af lif och lefnadslust, att hon nödvändigt måste krama mig en smula. Det var något barnsligt och vekt hos henne, och den mjuka sjungande finska accenten passade så väl till hennes friska, aldrig stojande munterhet. I allmänhet såg hon inte bra ut, därtill var hon mycket för blek, men när hon blef rädd, ifrig eller förlägen, färgades hennes kinder af en klar rodnad, som gjorde hennes lilla ansikte obeskrifligt intagande.
Bergmanshemman, om underlåtenhet af sådane skyldigheters'fullgörande, som dem åligga. Julii P. 896. Bergsmän, om rättighet för, att lösa Kronans 59 persedeloch tionde-tack jorn. Aug. P. 474. Bcrg^Sexmiin, angående befrielse för, ali deltaga i skjutsningsbesväret. Julii P. 1089. Aug. P. ni, 118. Sept. 2 A. P. 187. Bergstedt, Eric, yttranden. Junii P. 74. Julii P. 197. BergsTingsRätter och BergmästareEmbelen, om afskaffande af. Nov. Dec. 2 A. P. 162. Berndtson, f. d. Registrator i CantzliCollegium, om tillökning i pension för. Berättelse; se RiddarhusDirection, JungfruStifts - Direction , Revisorer, Justitieombudsman. — Kongl. Majrls, om hvad sig i Rikets Styrelse tilldragit sedan sisla Riksdag. Jan. 70, 124. Beskattningen, om medel till beredande af jämlikhet deruti. BeskaltningsSyslem, om förändrade grunder för ett nytt. Besparingar, angående, i afseende på StatsBidrag. Besparingarne, angående användande af. April P. 60, 191, 228. Besvärsmål, angående Expeditionssället af 60 Kongl. Majrls Resolutioner i; se Expeditionssättet. Betalningssättet vid skeende försäljningar af persedlar och effecter för Magazinslnrättningens räkning, angående. Oct. 3 A. P. 594,622. Nov. 2 A. P. i33, 353, 4°4* Betjening, angående ökad, för StatsUtskottet. Fehr. P. 218,257,267,8*01. Mars P. 168, 209. •— för Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet.
Jag kan således icke inse, huru någon öfverraskning eller oväntad föredragning af ett eller annat ärende kunde komma att äga rum, lika så litet sorn några intriger af det slag, som under de tider, hvarifrån inrättningen härleder sig, numera bör äga rum, Skulle B. o. Ad. icke, lika med hvad Ståndet i8a3 beslöt, finna för godt att afskaffa andra uppropet, hemställer jag, att man för conseqvensens skull måtte inrätta 3, 4> eller flera upprop, på det man riktigt måtte få tid att samla ihop Ståndet; ty med samma rätt som embetsmännen uti vederbörande verk och collegier kunna få utöfva riksdagsmannakallet så beqvämt, som att blott infinna sig vid voteringarna, på samma skäl böra jemväl de tjenstgörande på Ladugårdsgärdet, Fredrikshof, Carlberg etc. få tillfälle för sig öppnadt att hinna fram till voteringarna. Jag tillstyrker bifall tilk betänkandet. Den 12 Juni. Hr Cederschjöld: En värd talare liar ansett förslaget om andra uppropets afskaffande vara ett medel att sätta minoriteten i tillfälle att beherrska majoriteten. Jag har svält att fatta, huru detta skulle tillgå; ty jag förmodar, att majoriteten, just derföre att den är majoritet, alltid gör sin rätt gällande. Men jag ser deremot i förslaget ett medel att utröna majoriteten, nemi. den sjelfstiindiga majoriteten; ty de som ej afhöra discussionerna, utan endast efter kallelse hitkomma för att votera, kan jag ej anse såsom sjelfständiga i sina opinioner. Hvarföre discutera vi, om ej för att genom upplysningar göra den ena eller andra opinionen gällande, oberoende af förut fattade åsigter? Men om andra uppropet skall bibehållas för att desto längre hålla allas rätt öppen till voteringen, utan att hafva behöft afhöra discussionen, skulle jag önska, att vid hvarje votering ett larmskott lossades, eller en signalflagg hissades, eller något annat dylikt tecken gåfves, på det alla måtte hitkailas och äfven de, som icke hafva tillfälle att få särskildt bud.
I anleda, häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om Presteoch BorgareStms beslut icke ankommit, samt att BondeSt:t, enligt raeddeladt prot.utdrag, nedsatt pensionsbeloppet till 4,500 rdr. Hr Montgomery: Såsom af den reservation, som finnes 324 Den 29 Augusti f. m. Betänk:t bifogad, synes, voro tankarna delade inom TJtsk:t i afs:de på tillstyrkande af bifall till K. M:s Propos. om pension åt General Akrell. Af det uplästa prot.-utdr.-t inhemtas, att pensionens belopp blifvit nedsatt inom 1 Stånd, och det är sannolikt och äfven möjligt, att inom BorgareStit en sådan nedsättning äfven kommer att ega rum. Den inskränkning, som Utsk:t föreslagit, torde icke vara så orimlig, och den omständigheten, att General Akrell inbetalt afgifter till arméens pensionskassa, inträffar ju med många andra tjenstemän, som förlora sin pension ur kassan, då andra förmåner stiga till 3,000- rdr. Då det derjemte af reservationen synes att det äfven inom Utsk:t var fråga om att nedsätta pensionen, tyckes mig den medelväg, som Utsk:t valt, vara lyckligt funnen, hvarföre jag får anhålla om bifall till Utsk:ts framställning. Hr Hjärne, Harald: För min de! tror jag att man bör betrakta den pension, som är föreslagen åt General Akrell, ur helt annan synpunkt, än pensioner i allmänhet. Den första talaren har redan yttrat sig om de förtjenster, som General Akrell under siri långa embetsmannabana ådagalagt; de äro kända i hela Sverige. Derjemte eger ett förhållande rum med General Akrell, till hvilket jag förgäfves kan inom Sverige på långliga tider framleta något motsvarande exempel, nemi. att han ännu vid 82 års ålder, snart sagdt med ungdomens raskhet, sköter de maktpåliggande värf, dervid både kroppsoch själsansträngningar komma i fråga.
Man har med rätta tyckt, att man i ämnen ur bibeln skulle iinna mer tillfälle till djup karakteristik och dramatiskt lif, än i mytologiens utnötta gudagestalter. Emellertid har man äfven hår stannat vid en liten krets väl bekanta typer, med faststälda, oundgängliga attribut. Framställningen är dock i vanliga fall allt annat än konventionell, i många fall så rik och ursprunglig, att man till en böijan We alls tänker på namnet, för att sedan tycka, att det ena namnet efter det andra bjuder sig sjelft, om man vill med ord uttrycka allt, som bilden innehåller. I Ida Ericsons » Salomé » är namnet oväsentligt, attributen litet störande, i synnerhet för en svensk publik, som ej har franska konsttraditiöner, framställningen full af sprittande lif och originell kraft från hufvudet till fotabjellet. Sjelfva hudbehandlingen är, som ofta vid ett sådant konst-närsskaplynne, en smula försummad och okänslig. Carolina Benediks är elev af Falguiére. Hennes dug-tiga studiebild, » Den döende krigarn », bar mer än mästarns förakt för att studera linierna, men visar godt resultat af hans lärdomar och sjelfständig begåfning i de godt modellerade benen. Bland den öfriga skulpturen må nämnas: Rtmebergs » Brahestod » och Åkermans älskliga » Sömngångerska *, ett karakteristiskt gubbhufvud af Christian Ericsson och ett känsligt behandladt studiehufvud af Thod Christensen. Det hela var en rik utställning, en af dem som ge åskådaren mångt att glädjas åt och mycket att tänka på, egentligen mer än man genast kommer på det klara med och i all synnerhet mer, än dessa strödda anteckningar förmå gifva någon föreställning om.En framtidsmusiker. Frans Liszt och hans betydelse för den moderna konsten. af V. v. S. Génie obligc. Liszt. Den unge Liszt var redan sedan flere år en af verids-stadens bcrömdheter, då samtidens — många saga alla tiders — störste virtuos, Paganini, första gången trädde inför pa-risarne.
Af dct sälunda Återstående ffuld - beloppet 20,938,585 Nd. lZ st. 10 rst., hofwa Niksens Ständer pä de gri nder Stats-U-flottct anfördt och r enlighet m>d dest Förpäg ansett flere poster genast kunna afflrifwas, bestZende i ersättningar till Riksgälds-Conto!- ret, Magazins -Direction och Finsta Pastevolance - Castan san t fö^ anwände medel af Wi marsta Pantflillingen, ut» görande tillsammans, dä en del af dcn är 1809 ärs Stat för högt uptagne Stats-bristm, äfwen afdrages en Euninia af 5, 758,421 Rd. lg st. 5 rst. LlHare komma söllande Poster att med contaata penningar wederbörandc godtZöras, nemlig n : De Stats-Contorrets medel, som i LandtNänterierna bliswit u tagne och till kriget anwände, äter» sto , en af ofwanb röpde 182g ärs Stats - brist ; enffildte personers och ätflillige Werkö i Landt - Räntcrierne ned» satte och för kriget tillgripne Medel; Armcerncs innestäe> de aflöning; Kostråden för Flottornes hemkranspoit, Ejö-Statens aflöning op afmönstring och Jartygs-hyrer, st mt pablidne och utstrifne
På andra sidan skall M. N. Herre se: den transcendenta Paradoxi man tror sig kunna tillägga min karakter. Jag påstår, att denna är en illusion. I allmänhet kan något för lågt på en sida göra något ”för högt” på en annan så vidunderligt, som tid och nyck behaga. Jag älskar en briljant paradox, der den är fri. Jag kan annars göra all den ära åt det Triviala, som dess mer eller mindre lilla gudomlighet bjuder. Men M. N. Herre vet, att en lysande paradox alltid varit likasom första skimrande glansen af en ny sanning. Näst intill Sanningen är den vackraste eller ädlaste Villfarelse menniskor dyr och vigtig. Men annars: hvad är Paradox? Ack! M. N. Herre, med en själ så öm och så vis, och i vår tid, vill visst icke deltaga i detta förhastade gratuita tillmäles eviga förföljelse mot allt, som på jorden varit eller ens liknat Snille. – Desse Akademiske Lärdes civila och ekonomiska gräl, hvilket (liksom det kära Härbergets och Skrålådans) är själen i deras lif, tycker jag så mycket om, som göra skor: och på det litterära har ju hela verlden sina klara ögon uppe. Sådan är hela faran af min paradoxi! Till den Survivance jag söker, bör Kungen hafva den nåd att gifva mig (för att kunna af mina talanger lefva) frihet att præsidera och privat ge föreläsningar. – Examina har jag tagit, i Lund och Upsala, 13; och har på den philosophiska ett vederbörligt Cum Laude från Upsala. Men 300 sådana examina göra ej en klok Skolpojke, än mindre en Professor. – Suppliken är lemnad i General Armfelts händer; och åt Mina Nådiga Herrars känsla och vishet lemnar jag mitt öde. Så mycket kan jag af allt mitt förstånd och af all min ärlighet försäkra, att H. M. Konungen gör på detta sätt af mina talanger, exact, det rättaste bruket. Och det är just derföre jag gjort denna ansökning; kanske den enda jag någonsin kommer att göra. – 3) Som jag med hela verlden vet, att M. N.
Jag är öfverlygad att förslagets ofullständighet och öfriga fel blifva på detta rum tillräckligt ådagalagde för att dervid behöfva uppehålla mig, och anser mig genom de skäl jag anfört tillräckligt hafva motiverat mitt afslag på det nya förslaget. Slutligen vill jag uttrycka min farhåga för ett så genomgripande förlags antagande under närvarande förhållanden. Vore förslaget gilladt af största delen af de tänkande i, landet, och ej som nu nästan okändt, vore det ej alt befara att dess antagande skulle, äfven i bästa fall, under närmaste framtid medföra en mängd förvecklingar, missnöjen vida större än den nuvarande representationsformen upväckt, samt oredor innan nationen vant sig vid detsamma, så kunde farorne af dess antagande vara mindre, nu deremot tyckes förhållandena förbjuda att genom inre förvecklingar öka de yttre, som vi möjligen ej kunna undvika. De flere detaljfört jenster förslaget eger torde ej vara i någon mån upvägande dess fel och de deraf härflvtande olägenheter. Jag hoppas derföre att R. o. Ad. mätte afslå detsamma. Då nu flr Gr. o. Landtm., i anseende till den redan långt framskridna tiden och med tillkännagifvande, att 28 ledamöter anmält sig till afgifvande af ytterligare anföranden i detta ämne, hernstälde all öfver läggningen mätte få upskjntas lill eftermiddagens plenum, ropades ja och åtskiljdes H. II. o. Ad. kl. \ 4. e. m. In fidem protocolli, /libert Munck. Plenum kl. ^ 6 e. m. Fortsattes öfverläggningen om del uli Const.Ulsk:s Mern. M 2 till R. Sl:rs afgörande öfverlemnade sedan sista Riksdag hvilande förslag lill ändringar i Grundlagarne. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam:
Med särskildte, af Riksens Ständer, ari. vista Fonder bedrifva inhemsk Spannmålshandel och bereda förråder, att tillgå, vid infallande miss. 'vexterj så borde ock Revisorerne, efter dessa tven - Rikt. St. Revisorers Berättelse83 tvenne befattningars olika Natur, bestämma deras granskande åtgärd. Hvad den förra, eller KronoSpannmålens disposition, beträffar, så hafva Revisorerne ansett sig böra fästa uppmärksamhet endast vid redovisningen för den Kronans Räntesäd, som årligen af StatsContoiret lemnäs till MagazinsDirectionens disposition, och som utgör en del af Rikets allmänna, i Statsanslaget påräknade intrader. Hvad åter den sednare angår, så hafva Revisorerne. af flera skäl, ansett de egentligen ad« rninistrativa åtgärderne och de för desamma till grund lagda föreskrifter böra utgöra hufvudsakliga föremålet för deras granskning. I afseende på den förstnämnde af Magazins-’ D irectionens befattningar, fä Revisorerne anmäla, att Magazinslnrättningens skuld till StatsContoiret d. sista December 1815 utgjorde 639,674. R:dr 18 skill 10 rist. Enligt Räkenskapernes utvisande, har denna skuld sålunda uppkommit, nemligen År 18x3 • 165,081: 27 — 1814 • • • 399.3 56: *8 1815 75.236: si; io Summa 639,674: 18: la Orsakerne härtill äro, att StatsVerkets försträckningar, bestående förnämligast i värdet af den in Natura levererade RänteSäden, med förenämnde belopp öfverstigit hvad som från Magazinslnrättningen , till värfvade Arméens och Floti tornas underhållande, utgått. Att skuldbeloppen för åren 1813 och 18‘4 äro betydligare, än för 84 Riks. St.
Bankens fordringar till större eller mindre del äfventyra», uppsäga fordringsbeloppen till successiv inbetalning C, 12 och 18 månader derefter; 2:o att, derest förestående förslag icke hlefve bifallet, Rikets Ständer måtte tilllåta, det En million Riksdaler Banko af Bankens medel må varda afsatt såsom kreditiv fond för Hypotheks-föreningar alt, intill nästa riksdag, emellan de redan oktrojerade fördelas, i förhållande till hvarderas låne-rörelse, dock icke till högre belopp för någon än 300,000 R:dr Banko, samt med vilkor: a) att före lyftning å den summa, som beviljas, Hypolheks-förening må till Riks-banken aflemna motsvarigt belopp af sina med 4 procent ränta löpande, efter 6 månaders uppsägning betalbara obligationer; b~) alt samma räntefot må beräknas för de å kredilivet dragna summor; c) att lyftning å kreditiv icke må ske till lägre belopp än Ett Tusen Riksdaler och endast mot handskrifven assignation; Banko-Utskottets Betänkande, N:o 34. 27 d) att, om Bankens säkerhet det fordrar, dess Öfverstyrelse må ega att kreditivet till större eller mindre del uppsäga ,ti 11 inbetalning efter sex månader; samt af Friherre Raab och Riksdags-fullmäktigen Hvitman: att 1,200,000 R:dr Banko må å Rikets Ständers Rank anslås till kreditiv åt de i Riket inrättade och med behörigen sanktionerade reglementen försedda Hypotheksföreningar, tinder följande .vilkor: l:o att 300,000 R:dr må vara det maximi-belopp, som skall kunna någon förening såsom kreditiv beviljas; 2:o att före lyftningen å beviljadt kreditiv
Comp. samt Grosshandlaren C. G. Cervin, utgjorde 3,000,000 R:dr, elier den summa, inom hvilken sagde upplåning, enligt Rikets Ständers föreskrift, borde under nuvarande statsregleringsperiod inskränkas. I afseende på vilkoren för detta lån anse sig Fullmågtige, under hänvisande för öfrigt till det derom afslutade och sistlidet års revisions-berättelse bifogade kontrakt, här endast böra anmäla, att för detsamma medgifvits 7 procents kapitalrabatt, hvarjemte låneöfvertagarne till ersättning för kostnaderna och bestyret med det koritraherade lånebeloppets anskaffning tillerkänts en provision af 2 procent. Efter afräkning af denna rabatt och provision, har hela låncsumman under loppet af sistlidet år blifvit till Riksgälds-kontoret inbetald med 2,700,000 R:dr. De för nu ifrågavarande lån utfärdade obligationer, hvilka å innehafvarens sida icke få uppsägas, utgöra ett antal af 5,000 st, deraf 1.000 obligationer lyda å 2,000 R:dr, 2,000 å 400 R:dr och 2,000 å 100 R:dr hvardera. Lånets amortering skall ske genom obligationers uppköp och annni loring, såvida det gångbara priset å obligationerna understiger det i dem förskrifua kapitalbelopp. Efter 10 år eger Riksgälds-kontoret att till inlösen uppsäga större eller mindro del af då utelöpande obligationer, skolande hela lånet sednast vara återbetaldt vid utgången af Septcmtember måuad 1899. Till ränteoch amorterings-liqvider komma årligen att användas en summa af 165,000 R:dr, motsvarande 5$ procent utaf lånets hela belopp.
Vårt samlif blef ej långvarigt denna första gång och hann ej utveckla sig till någon förtroligare vänskap, emedan jag få månader efter hennes ankomst gjorde en längre utrikes resa. Innan dess hade hon dock redan lärt svenska tillräckligt för att ha läst alla mina arbeten. Genast efter ankomsten begynte hon taga lektioner i språket, och under de första veckorna gjorde hon ingenting annat från morgon till kväll. Min bror sade henne, strax efter hennes ankomst, att han vill göra en soiré för sina vänner bland vetenskapsmännen, för att presentera dessa för henne, och hon svarade då: vänta fjorton dar tills jag kan tala svenska. Detta syntes oss tämligen djärft, men hon höll ord. Efter fjorton dar talade hon redan något, och redan under den första vintern lärde hon känna hela vår moderna skönlitteratur och läste Frithiofs saga med förtjusning. Denna utomordentliga språktalang hos henne hade dock sin begränsning. Själf brukade hon säga, att det alls icke var sant att hon hade talang för språk, hon hade blott lärt sig så många af nödvändighet och af ärelystnad, och säkert är, att hon, trots de snabba resultat, hvartill hon kom vid inlärandet af ett nytt språk, dock aldrig fullkomnade sig i något utan stannade alltid vid en viss punkt samt glömde genast det sist inlärda språket när hon talade ett annat. Oaktadt hon kommit i så unga år till Tyskland, talade hon alltid tyska mycket brutet, och hennes tyska vänner skrattade ofta åt de lustiga och omöjliga ord, hon själf fabricerade. Ty hon lät aldrig hämma sig i sin ordrikedom af sådana småaktiga hänsyn som ett korrekt ordval. Hon talade alltid flytande, lyckades alltid att uttrycka hvad hon ville och att gifva en individuell prägel åt sin konversation, hur litet herre hon än var öfver det språk hon använde. Sedan hon lärt svenska glömde hon nästan alldeles tyska, och när hon varit borta från Sverige några månader, gick det alltid knaggligt med svenskan, då hon återkom. Egendomligt för henne var dessutom, att när hon var trött och ohågad, kunde hon nästan icke finna ord, under det hon, när hon var i god stämning, kunde uttrycka sig synnerligen ledigt och fint. Språket liksom allt hos henne lydde under hennes personliga stämning.
Spens, svnes vara alltför vidlyftigt, för att kunna af Ståndet riktigt uppfattas; åtminstone har jag ej kunnat görn det med den reda, sorn béliölves för att derom afgifva något yttrande. Jag tror ej heller, alt tiel kan idia Rj o. Ad. eller något Stånd tillåtet, alt utan förslag ifrån Const Utsk. besluta öfver frågor af helt ny beskaffenhet. Om någon irrat sig 01U rbin mening, så bar jag nu velat beriktiga den derhän, att jag icke yrkar något adnaj, än blott det R. o. Ad. matte lör sin gemensamma tanke förklara den anmärkningen, att Coust.Utskis förslag i dess olivar. skick är olämpligt. Utsk. har sedan rätt alt komma med hvilka andra förslag; som det för godt linner. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att flerd ämärknir vid förslaget iigt rum. Den hufviidsakligäste vöre, att förslaget i sitt nafvar, skick vore olämpligt. En annan anmärkn. af Hr Cederschjöld vore, om Hr Landtm: rätt fattat den, alt frågan om öfverlemnande till ett förstärkt LagUtsk., att med R. Sits rätt afgöra särskilda uppkomna meningar, borde inskränka sig till de stora lagförändringarna, äfvensom att uttrycken i 2:dra mom. borde utbytas emot andra, som icke vore så imperativa. Derjemte hade en annan anmärkn. blifvit framställd af Hr Stuart, i hvilken Hr Dalman, om Hr Landtm, rätt fattat hans mening, älven instämt, att föreskriften derom, att det förstärkta Utsk. äfven efter riksdags slut skulle kunna fortfara, borde uteslutas; Hr Landtm, ansåg sig nu först böra framställa propos. å den anmärkn.; som först blifvit gjord, hemställande alltså om R: o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke antaga Hr von Hartmdnsdorffs anmärkn., att Coust. Utskis förslag i sitt närvar, skick iir olämpligt. Ropades ja och nej.