Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom den redan anmärkta omständigheten i fråga om trafiken under vintertiden emellan tvenne härad i Upsala län och Stockholm, måste man äfven från totalbeloppet af trafiken vid Rotebro under samma årstid, så vidt denna trafik räknas östra linien till fördel, afskilja den rörelse, som icke allenast från öfriga delar af södra och sydvestra Upland, utan äfven från Dalarne och östra Westmanland tager vägen förbi Rotebro till Stockholm, ty det lärer väl icke kunna bestridas, att denna senare trafik måste gå öfver Almarestäke den tid isvägen icke kan begagnas och i följd deraf äfven föras den vestra och icke den östra linien till godo. Då sålunda är visadt, att större delen af trafiken från vester vintertiden icke blir synlig och således icke kan antecknas vid Almarestäke, emedan den har sin väg i sydligare rigtning öfver Mälaren till Stockholm, har ju äfven derigenom grunden för den östra liniens antagna betydliga öfvervigt förfallit. Men ännu en omständighet tillkommer, på hvilken synnerlig uppmärksamhet måste fästas, och denna omständighet gäller trafiken icke allenast under vintern, utan ock under öfriga delen af året. Den är, att ju närmare intill centralpunkten för all slags rörelse, det vill här säga hufvudstaden, man väljer ställe för sådana observationer, desto större skall man finna rörelsen vara; och då våglängden emellan Almarestäke och Stockholm utgör 21 mil, men emellan Rotebro och Stockholm 2 mil, eller vintertiden, då den ofvan uppgifna isvägen begagnas, endast U mil, så finnes ju i detta förhållande en allmän orsak, som tillräckligt förklarar det vid Rotebro antecknade större hästantalet, för att nu icke tala om huru stor vigt i dylika fall ligger på ordentligheten och den goda viljan hos de personer, hvilka få sig en så grannlaga och visseidigen äfven ganska mödosam, natt och dag under tio månader fortgående anteckning anförtrodd. Med resultatet af sina sålunda gjorda iakttagelser har bemälde kommitté funnit öfverensstämma förhållandet med antalet utgångna skjutshästar vid de särskilda gästgifvaregårdarne norr om hufvudstaden.
Bankens bos myntverket ägande återstående fordran för de af Banken till ökade myntningskostnader, dels i kontant och dels i aflyst kopparmynt, meddelade förskott, — hvilkas ännu återstående belopp, sedan den af Kongl. Majit föreskrifne afbetalning blifvit verkställd, utgör 18,000 ridr, nemligen utaf de kontanta medlen 16,000 ridr och utaf det aftysta kopparmyntet 2,000 ridr, — må med jdel eller sextusen ridr, vid slutet af innevarande år samt hvartdera af åren 1852 och 1853, utaf myntverket lill Ranken återbetalas. Stockholm den 26 Juli 1851. STOCKHOLM , TRYCKT ROS ISAAC MARCUS, 1851. Stu/ssunil Attili. Bestdrsoch Elco/t.- kisk Utlåtande N:o 37. 1 A:© 37. Alik. till E.vp.-tilak. il. 9 Augusti 1851, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, örn förhöjning i Postskjulslegan, samt åtskilliga inom Riksstånden väckte frågor om förändringar i sättet för utgörande af postskjutsen, om anslag lill beredande af lindring deruti, samt om dess öfverflyttande å Gästgifceri-skjulsen, m. m.
Härvid ropades jemväl ja och nej, i anledn. hvaraf Hr Landtm, förnyade sin först framstälda propos. å bifall till Utsk:s i denna punkt gjorda tillstyrkande, och sedan densamma nu blifvit besvarad med starka ja, blandade med många nej, förklarade, det han trott sig finna att härvid ja öfverröstat nej. Hr Mannerskantz, Carl Axel, begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande förslag lill volerings-propos.: Den som bifaller den i 37:de punkten af BankoUtskts betänk. N:o 42 tillstyrkta förhöjning af kreditivet till K. comm.-colkm i och för manufakturernes och fabrikernes understöd, voterar i»; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, afslås förenämnde tillstyrkande och anses berörde kreditiv höra bibehållas vid det vid sista riksdag stadgade belopp. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 26. Nej — 19. Hvad Utsk. i dessa punkter herastäldt, blef af R. o. Ad. bifallet. Hr von Hartmansdorff: Jag förutser, att Ståndet bifaller denna punkt i betänk. Men jag vill dessförinnan dock fästa uppmärksamheten derpå, alt när man beviljar kreditiv åt de rikaste män i landet, nemi. bruksidkare, så tager man blott 3 procents ränta; men då kreditiv beviljas de fattigaste i landet, eller sparbanksböckernes ägare, så begär man 4 procent. Ar sådant rättvist? Hr Rosenblad, Bernh.: Jag vill visserligen icke motsätta mig en nedsättning af räntan på kredilivet lill sparbankerne från 4 till 3 procent, ehuru principenligare vore att på bankens konto anvisa en ersättning, motsvarande ränlemedlen, än att direkte nedsätta räntan. Beträffande det förra, får jag likväl förklara att rättast vore, att taga den ränta, man anser banken under nlivar, förhållanden böra åtnjuta. Det aldra becjvämligaste vore att lemna åt bankoslyrelsen att bestämma räntan och derjemte anvisa en fond för de gracer man vill göra.
Erfarenheten har ock visat, att allt sedan förlidne riksdag, då beslutet om bildande af Bankens reserv-fond vidtogs, Fullmägtige föranlåtits att af reserv-fondens tillgångar innehålla 2 å 3 millioner R:dr, och understundom ännu högre belopp, hvilka medel sålunda varit allmänna rörelsen undandragne. För Banken borde en så beskaffad reservation af fondens tillgångar blifva mindre nödig, än den hittills ansetts vara, i fall Fullmägtige bemyndigades att, när omständigheterna dertill föranledde, kunna, medelst köp af vexlar ä Pund Sterling, till metallisk valuta förvandla större eller mindre del af berörde tillgångar. Fullmägtige skulle nemligen då vara oförhindrade att, när tillfälle sig erbjöde, genom köp af vexlar å denna myntsort underlätta rörelsen, och' i händelse de från reserv-fonden utgifna medel behöfde till Banken åter indragas, skulle en sådan indragning kunna lättare verkställas antingen genom försäljning af köpta, ännu icke förfallna vexlar å Pund Sterling eller genom trassering af vexlar å den genom dylika köp beredda behållningen på utrikes ort, än medelst förminskning af Handelsoch Närings-diskont-fonden eller realiserande af Bankens innehafvande obligationer, af hvilka begge utvägar den förra skulle för rörelsen medföra många och kännbara olägenheter och den sednare, under ofördelaktiga konjunkturer, säkerligen icke kunde vidtagas utan förlust för Banken. På det att reserv-fondens tillgångar ej må komma att dragas från de föremål, hvarför denna fond egentligen är vorden bildad, torde emellertid böra stadgas, att fondens användande till köp af vexlar å Pund Sterling får ske först i sista rummet eller i det fall att tillgångarne icke för tillfället erfordras till något af nyssberörde, i reglementet bestämdt uppgifna föremål.
Då torde hvar och en, som vöre i tour till Expeditions - Secreterare, få utropa; Derifrån bevare mig , milde Herre Guei! så framt han vid minsta missnöje kunde afsättas. Jag linner ingen fördel uti att öka antalet af godtyckligt afsättliga Embetsman ; men deremot finnér jag i en sadan bestämning ett Den 3 December f. m. 117 stort afsteg från den gämla Svenska Constitufionella grundsatsen, att ingen Svensk undersåte må, hvarken till lif, ära eller välfärd, vara bergende af nyck, utan endast af Lagen , och derföre förenar jag mig med Herr Cederschjöld. Grefve Löwenhjelm : Att hafva yttrat mig i motsägelse med mig sjelf, tror jag mig val icke kunna vidkännas* Så må det dock synas, dels i anseende till ofullkomligheten af min framställningsförmåga, dels kanske i anseende dertill att mine motståndare utgå ifrån hvad söm nu är, och jag ifrån det blifvande bättre jag tänkt mig , som oss nu föreslås, och hvars granskande utgör föremålet för hela denna öfverläggning. Jag har ej talat om det fall, då en Förvaltnings-Chef är så sjuk , att han anses intellectuelt oförmögen , att förestå sitt Departement. Då förhålles , som om han dödt, elier fått afsked. Jag har talat om de tillfällen, der en Ordinarie Föredragande antingen af en opasslighet, som icke sätter hans intellectuella förmögenhet i fråga , eller af mängden af våra Två.R-.drs mål hindras att sjelf föredraga, och uppsänder sin andre man i sitt ställe. Långt ifrån att i ringaste mon vilja modificera mia om denna casus yttrade mening , gör jag mig icke den ringaste betänklighet vid, att in amplissima forma förklara min fullkomliga tanka vara , att i sådane fall skall Ministern ändå stå för besluten och att i sjuksäng, om han är sjuk, skall han tilleiler afstyrka, gifva eller vägra contrasignation. Med ledsnad, men utan förundran, har jag hört huru ganska ringa värde Den 3 December f m. fästes vid föredragningsåtgärder; utan förundran har jag bordt höra det.
— N:o 202. i anledning af förrättad revision af Bankodiscoutverkels räkenskaper och förvaltning för år 1840. XXVI. — N:o 2o3. angående beviljande af gratificationer till Bankodiscontverkets vaktmästare för deras besvär, i följd af de genom Utskottet verkställda revisioner af Bankodiscontverkets räkenskaper för åren 183g och 1840. XXVI. B. 209. BankoUtskottets, det Förstärkta, Ledamöter, val af. Se Val. BankoUtskottets, det Förstärkta, Memorialer: — N:o 135. med anmälan om utgången af de omröstningar, som inom Förstärkta BankoUtskottet blifvit anställda öfver åtskilliga frågor, upptagna i BankoUtskottets under N:is lii, 112, 128 och 129 afgifna memorial. XVIII. B. 25g. XIX. A. 328. XXV. U. 87. A. 139- — N;o 186. med anmälan om utgången af de omröstningar, hvilka inom Förstärkta BankoUtskottet blifvit anställda öfver den uti Bankooch LagUtskoltens memo - ( 43 ) rial N:o 9 upptagna fråga. XXV. U. 4'5. A. 466. XXVI. E. 29. — N:o 2. i anledning af väckta frågor om upphäfvande af föiordningen d. 27 April 1742 och förklaringen d. 4 Juli 1745, angående förbud emot guldoch silfvermynts utförande utur Riket samt nedsmältande och förvandlande deraf. XIII. B. 197, 290. A. 499- XIV. E. 285. — N:o 3. i anledning al väckt motion om upphäfvande af förordningen d. 2 Maj 1747l angående straffets skärpande för dem, som föröfva svek och bedrägeri med Bankens sedlar. XIII.
499 tydas såsom uttryck för en sådan uppfattning. Jag kan försäkra Hr Liljenstolpe, att ingen inom Utsk:t misskänt motionärens goda afsigter; deremot var Utsk:t ganska tveksamt, huruvida motionen verkligen vore väckt på fullt allvar. Väl möjligt således, att Utsk:t misstagit sig om motionens andemening. Att deri verkligen är fråga om befordringsväsendet, icke blott om befordringslagarne, torde dock icke kunna bestridas. Motionären berättar huru i ett visst verk tillgår, huru de extra tjenstemännen der afskedas och underofficerare anses kunna förrätta tjensten. Motionären utropar vidare: »Bort då, så väl först som sist, med alja bestämmelser af examina och betyg samt kunskapsprof i och för inträdes vinnande uti statens och enskilda verk»; ynglingen skulle blott behöfva »allmän humanistisk bildning, som kunde erhållas uti de allmänna högskolorna, hvarefter aspiranten finge söka inhemta hvad som erfordrades att blifva tjensteman på hvad sätt som helst, — troligen genom att, som man kallar det, auskultera och uppvakta uti de verk, inom hvilka han vill söka utkomst och möjlig befordran, utan likväl ringaste anspråk på någondera, utan blott beroende af sjelfförvärfvad kunskap och möjligen skicklighet samt chefernes godtycke •eller välvilja och otvifvelaktigt äfven den påtryckning, som kamraters omdöme kan åstadkomma». Slutligen tillägger motionären: »Om någon komité således skulle anses behöflig, så vore det väl i detta afseende.» Jag hemställer nu, om icke allt detta snarare rörer hefordrings-väsendet, än befordringslagarne, och om icke således Utsk:t haft rätt i sin rubricering af motionen; alltid förutsatt att det hela icke är ett skämt, en sak, som för det Höglofl. Ståndet torde blifva lika svår att afgöra, som den varit det för Ekon.-lItsk:t. Under sådana förhållanden ansåg sig Utsk:t icke kunna annat än afstyrka motionen; och är jag förvissad att R. o. Ad. äfven för sin del godkänner denna åtgärd; hvarom jag vördsamt anhåller. Hr Liljenstolpe:
Linder flera påföljande Riksdagar, iakttogs nästan aldrig Riksdagsterminernes bestämmande till feni år, på dagen räknadt, vare sig en Riksdags början eller dess slut valdes till utgångspunkt, för beräkningen. Att deremot de sednast församlade Riksdagarne sammanträdt den 15 November, torde kunna utur tillfälliga orsaker härledas. Erfarenheten tyckes emedlertid nu hafva visat hvarjehanda olägenheter af denna sena årstid för Riksdagens öppnande, på sätt äfven blifvit yttradt, i åtskilliga af de anföranden, hvilka till Expeditions-Utskottet blifvit remitterade. Vägarnes mindre goda beskaffenhet i medlet af November månad, sjökommunikationernes afbrytande genom is eller försvårande genom stormar vid samma tid, lära i väsendtlig mån fördröja och fördyra de till Riksdagen anländande folkombudens resor. En månad tidigare förelinnas vanligen icke dessa svårigheter i afseende å kommunikationerne, vare sig till lands eller sjös. Sädesoch jordfrukts-skörden torde vid medlet af Oktober vara å alla orter, i hela Sverige, inbergad. Den betänklighet, som kunde återstå, vore tjenstehjonsflyttningens inträffande näst efter Riksdagens början; men då hedervärda Bondeståndet, hvars medlemmar, genom vanan af en jemn tillsyns utöfvande vid sitt jordbruk, synas mest vara i tillfälle att öfverväga den större eller mindre vigten af närvaro vid berörde flyttning, är det ena af de 2:ne Riks-Stånd, hvilka icke ansett denna omständighet böra inverka till hinder för Riksdagens öppnande yden 15 Oktober, så torde någon tvekan i detta hänseende icke heller hos de öfriga Riks-Stånden böra förutsättas.
Jag vill ej disputera det, men jag kan också i öfrigt för ingen del förena mig med Herr Lennings åsigt i afseende på Judarne i allmänhet. Jag tror, att om denna folkstam skulle genom en våldsam åtgärd nödgas resa härifrån, skulle sådant medföra alla de olågenheter och högst menliga följder, som OeconomieUtskottet i dess Betänkande omtalat. Deremot år jag förvissad, att otn vi vilje göra Judarne till medborgare och införlifva dem med oss, råtta sättet år att gifva dem tillåtelse att köpa Svensk jord, och att lika med andra undersåter, fritt inråtta Fabriker och Handtverkerier, i hvilka sednare de väsendtligen öfverträffa våra Svenske Fabrikanter oell Flandfverkare, emedan de lefva tarfligt, icke som de Svenske, ofta i luxe och öfverflöd. Den största och vackraste Fabrik, jag kånner, tillhörer ock 2'.ne Judar nemligen Reis &1 Magnusson , som nära intill Götheborg hafva en förträffelig anläggning. Jag skulle dessutom för min 442 Den 21 Maji e, m. del, vilja så mycket snarare tillstyrka att Judarne må få rättighet, att köpa Svensk jord, som man derigenom skulle kunna lyckas att skilja de ockrande och kringdrifvande af denne nation från deras skadlige närings-fång och såmedelst förvandla dem till nyttige medlemmar i samhället. Herr von Hartmansdorff, August-. Jag kan ej annat ån instämma med Herr Lefrén i den åsigt, han af ämnet framställt. Jag anser nemligen Herr Lennings yrkande, att Jude-Reglementet må i allmänhet öfverses och icke några serskilta förklaringar deröfver göras, vara ganska vål grund?dt. Deremot kan jag icke förena mig med Herr Tham i hans önskan, att Judarne måtte närmare fästas hos oss och inför* lifvas med Svenska folket; ty jag anser hvarje samhålls medlem, som i grunderne för sin verlds åsigt och sitt handlingssätt utgår från andra sattin ser än dem, som gälla för det hela, vara en vanför lera i statskroppen; och sådant synes mig förhållandet vara med Judarne inom vårt Christna samfund.
1 anledning af denna motion får Utskottet upplysa, att nuvarande förfarande med ifrågavarande medel grundar sig på 7 § i Kongl. Maj:ts, för Serafimerordens gillet den 28 April 1791 utfärdade, nådiga instruktion, hvari stadgas: att Ko nungens befallningshafvande skall hos Ordens-gillet anmäla faderoch moderlösa harn, som anhöriga icke förmå underhålla, äfvensom gifva förslag å den, som deras vård och föda sig åtaga gitter; att för ett harn till sex år hestås 32 sk., lill tio år 24 sk. och till fjorton år 16 sk., allt månadtligen, samt att Ordensgillet hör draga försorg, att hvarje län får uti ifrågavarande förmån deltaga. Rörande sjelfva saken får Utskottet yttra att, enär medlen, om de enligt motionärens förslag fördelades på alla församlingar, skulle, för hvar och en, uppgå till så ringa belopp, att dessa, i många fall, blefve otillräckliga till och med för ett enda harns underhåll och således komme församlingarne föga eller intet till nytta, samt behofvet af bidrag utaf detta anslag otvifvelaktigt är olika inom olika församlingar, hvadan det måste vara fördelaktigt, att läns-styrelserne ega, efter i sådant afseende föregången pröfning, om utdelningen draga försorg, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att, för tillvägabringan de af den föreslagna förändringen, vidtaga någon åtgärd. Stockholm den 3 Februari 1851. 12 Allmänna Besvärsoch EkonomiUIsko Hets Utlåtande, N.-o 32 Ank. till Exp. Utsk. d. 4 Febr. 1851, kl | 7 e. ni. Utlåtande, i anledning af vächl motion, angående upphäfvande af den med innehaf'vandel af färjeplatserna Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda pä Ölands vestra kust förenade uteslutande rätt alt lill Kalmar öfverföra, menniskor, kreatur och varor.
Men det hade nu Bartel varit nere och fått reda på, för I veten la, han är allastädes framme och så är han illmarig. Så tog jag mina pojkar med mig och gick där opp och så slogo vi karlarna, så de måste springa ifrån både stutar och alltihopa. Så huggde vi af oket på midten och ydden62 i hundra stumpar och hamlarna63 på slädarna, dem huggde vi af med, och ekerna64 och koksorna65. Så slogo vi af hornen på stutarna och så körde vi af dem, så de sprungo fram till Tränshult. Kan la veta, sådan syn där blef, när stutarna kommo hem och hornen voro afslagna och bloden rann! Så en stund därefter, så kommo Tränshultaboarna, när de trodde, vi voro väl borta, och skulle händta sina slädar, och då fingo de bara stumparna att bära hem. Nu hade la Tränshultaboarna, som han sa’, så godt om bränne, så de behöfde inte stjäla ifrån oss på lång tid. Så en annan gång så hade jag dendäre lede Törningen till att grafva brunnen. Så var han nere i brunnen, och jag stod där oppe och skulle vinda opp grus och sten; men så hade jag, som I veten, min dålige näfve, och huru jag stod där och knaflade, så släppte jag vinden, och spannen ramlade ner i brunnen och slog Törningen i hufvudet. Och – kunnen I tro! – karlen blef så arger på mig, så jag trodde, han blef galen, och han lade i att svärja och skälla, så det var miskundeligt, och han ville slå mig med, den stollen, när han kom opp. Och så gick han ifrån ’et och gick hem, och jag måste gå efter och be honom med gråtande böner, att han skulle följa med hem igen och göra brunnen i ordning. Men, veten I, vinden, den släppte jag aldrig mer.
Utskottet kan således icke frångå sin förut yttrade öfvertygelse, att de skattdragande, för vinnande af befrielse ifrån skyldigheten alt räntor och kronotionde till indelningshafvare leverera samt erhållande af rättighet att utgöra utskylderne efter medelpris, och således icke vid missvext vidkännas så tryckande bördor som hittills, skola finna det med deras verkliga fördel instämmande att underkasta sig den derifrån oski i jagtiga förbindelsen alt samtlige utskylderne i contant erlägga ; och synes rigtighelön af denna åsigt vara vitsordad deraf, att Bonde-Ståndet, som frågan närmast rörer, redan, utan återremiss, med betydlig pluralitet, bifallit Utskottets nu ifrågavarande Utlåtande. Öfrige erinringar, såsom egentligen afseende detaljerne af hvad Utskottet, i öfverensstämmelse med här förut behandlade princip, föreslagit, upplagas här efteråt punktvis till besvarande. 1:0. Härvid har blifvit anmärkt, att, då vederbörande indelningshafvare skulle komma att af Statsverket njuta ersättning för forsellön å spanmål, men Utskottet icke föreslagit, alt sådan borde Statsverket godtgöra^ en motsvarande förlust för Staten, lill förmon för län tegi fraine, i6 Stats-Utskottets Utlåtandej A7: o 326. nppkomme; samt alt, efter livad eu ledamot af Ridderskapet och Adeln förmenat, föreskriften om iösningsprisets bestämmande för 5 år i sender, vore stridande emot 'jb §. Regerings-Formen, som stadgar årlig markegångssättning.
Då under flera års goda skördar och låga pris på lifsmedel, man ägt de sist förflutna åren, den tillfredsställelse att äfven på landet, tiggeri nå - 6 4 Den 17 November t, m. stan upphört, vore det högst betänkligt att, till ett bestämdt allmänt betungande, befrämja en anstalt, som behof vet icke aftvingar, och som, i sin tillämpning, skulla föranleda till oberäkneliga stridigheter inom Socknarne, särdeles då Socknars förbindelser sig emellan, i afseende på inflyttande personer, äro i Författningar icke så bestämde som vara borde, och för emottagande af obehörige inflyttande, Socknarne icke äro betryggade, sorn likväl på deras medgifvande vid Mantalsskrifningarne, borde få ankomma; eå anser jag för min del, med hänsigt till hvad förenåmndt är, betänkligt att tillstyrka bifall till Utskottens förslag, särdeles då oeconomiska och Policeförfattningar, som dermed borde stå i sammanhang, saknas, och hemställer jag vördsammeligen, om icke lämpligt vore, i öfverensstämmelse med hvad Herr Ribbing, i dess Betänkandet bifogade yttrande tillstyrkt, att, med förklarande af Riksens Ständers underdåniga erkänsla för de af Kongl. Majrt vidtagne nådiga åtgärder, till uppfyllande af Riksens Ständers vid föregående Riksdagar yttrade Önskningar, i afseende på detta ärende, Riksens Ständer, i betraktande af de särskildta locala förhållanden, i afseende på fattigvården i olika provincer , hvarom de af handlingarne inhämtadt upplysning, samt de betänkliga följder som synas sig förete, vid tillämpningen af de hufvudgrutider Betänkandet innehåller, Riksens Ständer med afslag af Betänkandet funne sig föranlåtne yttra den underdåniga önskan \ att någon förändring i nu gällande Författningar, Ven 17 November e. tn, i afseende på fattigvård, icke måtte i nåder fceslutas. Bilaga lill Ploni-Frotocollel för d. 20 November, efter midda gen. N:o 1. tlerr Munck af Rosenschjéld5 Eberhard \
Uti särskilda underdåniga skrifvelser, hafva Biskoparne öfver Linköpings och Kalmar stift samt Konsistorierna uti Skara, Strengnäs, Westerås, Wexiö, Lunds, Karlstads, Hernösands och Wisby stift, med förmälan, hurusom tjenstegöromålen vid Konsistoriernas expeditioner i sednare tider betydligen ökats, och då Konsistorii-notarierna icke förmådde af sina egna, i allmänhet ringa, löneförmåner nöjaktigt godtgöra deras för göromålens behöriga bestridande särdeles behöfliga biträden, underdånigst anhållit, att Eders Kongl. Maj:t måtte täckas i nåder bereda anslag lill ordinarie löner för de amanuenser, hvilka, i stöd af Kongl. Cirkuläret den i4 September i83g, få vid Domkapitlen, en i hvarje stift, med åtnjutande af enkel tjenstårsberäkning, anställas, hvarvid af de flesta Konsistorierna blifvit i underdånighet föreslaget, ali dessa löner matte bestämmas till 3o tunnor spanmål årligen; varande anbefaldt underdånigt utlåtande af Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor i detta ämne afgifvet. Med afseende å de af ofvannämnda emhetsmyndigheter omförmälda förhållanden, ville Kongl. Majit, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, till Rikets Ständer göra nådig framställning derom, att till löner, ä i8oR:dr, åt Konsistorii-amanuenser, en inom hvarje af de 12 stiften, måtte anvisas en summa af 2,160 R:dr Banko. 1 2:0 I egenskap af Kansler för universiteten i Upsala och Lund, har Hans Kongl. Höghet Kronprinsen hos Eders Kongl. Majit anmält de framställningar angående universitetens behof, hvilka af de Akademiska Konsistorierna i anledning af den instundande riksdagen blifvit gjorda. Båda Konsistorierna hafva förutsatt, att de redan förra riksdagen utgående beloppen till universitetens materiel varda bibehållna och universiteten för framtiden tillförsäkrade, och hafva derjemte, hvart för sig, ansett följande nya anslag af nöden, nemligen: