Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förmälandes Utskottet, det Majoren Forbes och KrigsFiskalen Schéele hos de sednast församlade Revisorer öfver RiksDiscontVerkets förvaltning och derefter vid privata delägarnes sam Den 2 Juli. e. m. 155 manträde, framställt sin ömmande belägenhet, och dervid vunnit dessas enhälliga begifvande, för den enskilda andelen i Verket, att RiksdisconlVerkets erhållna införsel i Majoren Forbes’ och KrigsFiskalen von Schéeles löner för det närvarande får upphöra, under förbehåll, att Verkets rätt emot bemälda Catitionister icke annorlunda e£- tergifves än att i en framtid, derest endera» eller bägges vilkor blefve synbart förbättrade, och Verkets fordran, emot förmodan, hvarken af Celsingska Concoursmassan skulle utgå ej heller af Celsings arfvingar honoreras, Verkets talan emot Forbes och von Schéele då anses bevarad; och öfverleinnar Utskottet till Riksens Ständer, onr ej enahanda ömma behandling af Riksens Ständer måtte få Majoren Forbes och KrigsFiskalen von Schéele vederfaras. 2:0 Från Banco-Utskottet, af den 13 Juni, hvaruti Utskottet yttrar sig öfver ett till Utskottet remitteradt Memorial af Herr Stråle, Carl Fredrik, rörande afskrifning af Bankens fordran hos Statsverket, kungörande af Bankens årlig» vinst samt af dess årliga Bokslut. 21:0 Från BancoUtskottet, af den 50 Juni, hvaruti Utskottet, ännu ej i tillstånd, att afgifva den slutliga Berättelsen, rörande BancoVerkets Styrelse och Förvaltnings Den 2 Juli. e. m. vttvar sig dock hafva pröfvat Herrar Banco* Fullmägtiges åtgärder, granskat Verkets Samtliga Räkenskaper och göromalens fortfarande jemna gång, efter sednaste Banco» Revisionen, samt inventerat Bankens redbarheter, förmälandes sig, till undvikande af uppehåll, icke böra underlåta att tillkännagifva, alt Herrar Fullmägtige uti Verkets Styrelse visat vedermälen både af den noggrannhet uti Författningarnes efterlef» nåd , och den omtanka och rådighet vid särskilda händelser, hvarigenom de fullkomligen rättfärdigat Riksens Ständers vig» tiga förtroende och förvärfvat sig anspråk på deras utmärkta erkänsla, och att Ban* hens Embetsoch Tjenstemän, så jväl för redbarheternas vård sorn de i ovanlig mån tillökta göromalens obehindrade gång, ådagalagt den ordning , flit och verksamhet, som gör dem förljenta af Riksens Ständers Synnerliga välbehag. 22:0 Från Banco-Utskottet, af den 15 Juni, hvaruti Utskottet yttrar sig öfver åtskilliga till detsamma remitterade Memorial, rörande rättelse i det uti de flesta orter inritade bruk att betrodde män utgifva och kringsprida assignationer, rörån* de indragning af Filial-Disconterna,
Den 29 Maji. ta förmånsrätt i den försäkrade egendomen framför Inteckningar och omyndiges hos Förmyndare innestående tillgångar; af Hr Lefflers Memorial, angående straffbestämmelser för dem, som genom fylleri och en oordentlig lefnad förorsaka, att deras hustrur och barn falla allmän Fattigvård till last; af Herr Lindqvists Memorial, om rättighet för Magistrater i LandshöfdingeResidence-Släderne alt utfärda pass för desse Städers Borgare; af Herr Winblads Memorial, angående upphäfvande, dels af Förbud emot hållande till salu å Marknad och Torg af sådane Kopparkäril, hvarå jern till större eller mindre del är tillsatt, dels af stadgandet, att Städernes innevånare, som till försäljning af medfördt gods besöka Marknader, böra, utom resepass, vara försedde med bevis af Magistrat i den Stad, der de aro bosatte, på hvad sätt de derstädes äro till idkande af Borgerlig näring berättigade; af Herrar Langenbergs och Peterssons Memorial, angående flytlningsliden för tjenstefolk; af Herrar Hiessleiters, Lewtons och Alunds Memorial 0111 Gårdfarihandeln; af Herr Sandblads Memorial, angående tiden för tjenstehjons uppsägning i Hufvudstaden och Rikets öfrige större Städer; af Herr Lindqvists Memorialer, angående förändring af i5 Cap. 1 §. ByggningaBalken; och om ändring af 2 Mom. 62 §. i Kongl. Förordningen den 1 Augusti i8o5, om Skogarne i Riket; af Herr Lewtons Memorial, Den 39 Maji.
Då Utskottet funnit ofvanberörde anmärkningar endast innefatta ett återupprepande af de omständigheter hvilka uti BanCoFisealsÄmbetets Memorial, till grund för dess gjorde hemställan blifvit anförde, och hvilka uti det återremitterade Betänkandet ■äro upptagne och besvarade, så har Utskottet icke funnit skäl att förändra dess förra Yttrande, destomiudre, som detsamma .enligt ankomne ProtocollsUtdrag blifvit af de öfrige ,3me RiksStånden godkändt; hvilket Utskottet får vördsamligen tillkännagifva. Stockholm den 26 September i8a3. LugVtskeiteti Betdnkandtn. ij\i N:o 190, Ankom den 10 Oct. 1823. Utlåtande öjver anmärkningar vid Utskottets Betänkande Nio 141, ofver Kongl. Maj\ts Nådiga Proposition angående jork!ar in g ofver 5 §. uti 15 Cap. RåttegångsBalken, samt 4 §. uti 3 Cap. MissgerningsBalken. Då ifrågavarande Betänkande, deruii Lagutskottet tillstyrkt, att med bifall till Kongl. Majrts Nådiga Proposition, genom utfärdande förklaring öfver 5:te §. uti 25:te Cap. RättegångsBålken och 4 §• uli 3 Cap. MissgerningsBalken måtte stadgas, dels att mål rörande den förbrytelse, att någon kommer drucken i Kyrka eller gör der oljud och förargelse, icke böra HofRätts pröfning underställas, dels ock, att för dylike förbrytelser begångne å Helgedag, utom det i Lag för förbrytelsen stadgade ansvar, Sabbatsbrott? Böter jemväl böra tillämpas, blifvit hos Hederv.
Maj.ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående särskilda åtgärder till Hospitals-fondens understödjande; gifven Stockholms Slott den 3 December 1847• I sammanhang med hos Kongl. Maj:t väckt fråga om förändring af öfver-stvrelsen vid hospitalen i riket och hospitalsfondens förvaltning samt angående åtskilliga i dessa sjukvårds-anstalter erforderliga förbättringar, i hvilket ämne särskilda kommitterade afgifvit underdånigt utlåtande och förslag, hvaröfver ej mindre Kongl. Seraphimer-ordens-gillet, än Kongl. Maj:ts| och Rikets Kammar-kollegium och! Statskontor samt Kongl. Maj:ts Sundhets-kollegium blifvit hörda, har Kongl. Maj;t låtit Sig föredragas Seraphimer-ordensgillets den 1 Juni 1844 och den 22 Maj detta år i underdånighet allåtna skrifvelser, innefattande anmälan, hurusom, dels i följd af de betydliga om kostnader, Gillet måst vidkännas, för att, jemlikt Rikets Ständers underdåniga önskan och Kongl. Maj:ts nådiga befallning, inrätta central-hospitaier och ordna dessa inrättningar hufvudsakligen till kuranstalter för vansinnige, dels i anseende till hospitalshjonens de sednare åren betydligen ökade antal, och den derigenom uppkomna större tillökning i de årliga utgifterna vid hospitalen, dels ock genom den minskning i hospitals fondens årliga inkomster, som varit en följd deraf, att, sedan hospitalens ullånta kapitaler till större delen blifvit för berörde ändamål medtagna, någon ränta å dem icke vidare är att påräkna, hospitalsfonden blifvit försatt i den belägenhet, alt dess årliga inkomster för framtiden ej kunde blifva tillräckliga för hospitalens vidmakthållande; i anledning hvaraf, och enär än vidare förbättringar, nödvändiga nybyggnader och större reparationer förestodo, anslag af allmänna medel vore af behofvet påkalladl. Af Kongl. Maj ds Nåd.
Allajrt bekaAsäe, jemlikt 8lat8-päc!et8 unäerääniAS tillstvrksncle, i Xaäer Alla beröröe körslnA, säöaiit äet linnés äetta protoeoll biloAilt, oek beksllte, »tt NarliA proposition skulle, i eiiliZIiet öerinecl, till pikets 8tän«ler akA». Lx?5vt0«oll0 ^ZeL. Hos I<0NKl. Hssi.-t I>sr f. (l. .1n8tiUM-8tst8-l>!ini8t6rn, m. m., <7. D 2^717 efteiiemntllle Lnkri, 80/1/7777 <7/7«//o7t77 rio/7 O/tienj^ö/ti i un^erlbuiio bet snlmllit oin en äiliA pen8ion kör beti^AZsnlle »k e^en oell en okör8öjtl öotte, 8 lis»! ti tis nl!i<nn8t. Den nvtts, ssmblillet liemtst sk f. 6. 108 l > l i -e-8 ts l8- AI i 1 N8ter» ^'ö/vleöitrti/i^ nit neli verli8smbet i liers Ilonoin snlörliotltls lnsAtseliiMsnlle sllmlinns vlirt uiitler en 8smmsnr»IinscI tjen8teticl sk iner lin 50, innefstlsr onebliAen eii förIiin4ei86 för 8tsten, stt rit tlen sltlries bbnl>et8n>snne»8 i lsttiAtlom ekterlenlnsäe ksmilj isebs en bjelp8sm neli 8><) ädnnäe bsnti; oell KnnK>.
Hon var vacker i qväll, armarne blottade för värmens skull och halsen synlig under den vida tröjan. Hon skrattade med alla, slog den hon talade med förtroligt på axeln, tog Paawo ibland på knäet, gungade honom kraftigt och gaf honom derpå med en lustig rörelse en snabb stöt, som kom honom att oförberedt falla ned på golfvet. Han hittade dock på att hålla henne så hårdt omkring lifvet eller om halsen, att han icke kunde falla, en lek, som hon upprepade en gång till och med gamle Aatuli och som kom stackars Paawo att känna sitt hjertas slag litet våldsammare, än eljes var vanligt. Allt detta och mera dertill såg Ella, der han stod bakom de andra vid dörren. Hans heta blickar nästan slukade den vackra kraftiga qvinnan. Han afundades alla, som nalkades henne. Han kände en stickande smärta någonstädes inom sig, det plågade, tärde och dref hans blod så våldsamt mot hjertat och uppåt igen. Han kände sig så stark, som om han hade kunnat med sina breda händer krossa alla dem, som stodo omkring henne, alla på en gång. Kunde han bara fått Paawo i sina näfvar, så skulle han burit bort honom till smedjan, slängt honom på städet och med släggan tillintetgjort denna unga, spensliga kropp. Då hade han sluppit se detta fadda leende vid de smekningar, som Hedda emellanåt bestod sin lycklige fästman. Och henne! Finge han henne bara en enda gång ännu dit bort i hagen, der de så ofta under sommarqvällarne träffats! Huru skulle han ej fatta henne, mer lifligt än då, i sina armar, pressa henne intill sig, hårdt så att hon kände andan förgå, hårdt så att hon ej mer log och skrattade som nu, hårdt så att hennes blossande kinder bleknade, så att hennes svällande röda mun ej mer skämtade, utan ryckte af smärta, hårdt så att lifvet, som nu brusade så käckt inom henne, kunde fly! Ella gick rakt fram genom den tätt hopade skaran af unge män, klöf som en ung tjur sin väg genom alla hinder, rusade fram öfver hela golfvet och stod inom ett ögonblick framför Hedda, efter det han med armbågen stött bort Paawo och de andra.
Jag hemställer derföre, huruvida det icke vore skäl, att återremittera punkten, pä det att densamma må i berörde hänseende fullständigas. Frih. Tersmeden: När i punkten säges, att ”Filial-banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öpnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv;” så tror jag för min del, alt något ytterligare i afseende å Depositions-rörelse ej behöfver bestämmas. Det är naturligt, att en Filial-bank gerna emottager depositioner utan ränta, och depositoner, som stå inne längre tid och hvarför ränta af Banken erlägges, kunna utan hinder hänföras till uppoch afskrifnings-räkning. Att återremittera punkten, torde ej gå an, enär Betänk, redan en gång varit ålerremitteradt, hvarföre och då, på sätt jag tror mig hafva visat, den af Hr Arnell gjorda anmärkn. ej är af någpn större betydenhet, jag för min del anhåller om punktens godkännande. Hr Arnell: Den Depositions-rörelse jag menar, afser icke Deposition af. penningar utan ränta. Den afser penningars insättande emot högre ränta, än den som erhålles på uppoch afskrifnings-räkning. En sådan Depositions-rörelse har med framgång bedrifvits af våra Privat-banker och äfven ländt allmänheten till mycken nytta. Frih. Tersmeden: Jag tror att denna strid endast är en strid om namn. Under benämningen uppoch afskrifnings-räkning 7* 100 Den 22 Augusti. kan mycket väl inrymmas en sådan Depositionsrörelse, som Hr Arnell ansett böra finnas. R. o. Ad. har redan vid en föreg:de punkt, i afseende å den uppoch afskrifnings-räkning, Riks-banken skulle bedrifva, tillåtit alt en högre ränta finge erläggas. R. o. Ad. har således icke funnit en sådan Depositionsrörelse främmande för uppoch afskrifnings-räkning, hvarföre jag för min del anser något hinder för Filial-banker att bedrifva en sådan rörelse icke upstå genom antagande af denna punkt.
På det att likväl del skol-syslemct genom förebild af en, i enlighet med dess grundsatser inrättad, och vidmagthållen skola måtte blifva så allmänt kändt som möjligt, och i anseende dertill, dels alt nya Elemenlar-skojan för ett sådant ändamål vore otillräcklig, dels att Hillska skolan, der det nya syjstemets principer redan vunnit stadga och utveckling, och hvilken serskildt utmärkte sig genom den vård, äfven utom den egentliga undervisningen, denna skola åt sina lärjungar egnade, syntes i berörde afseende vara lämpligast, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja Bolaget för skolan vid Barnängen ”ett lån från ”Riksgälds-Conlorel af 50,000 R:dr Banco, mot första inteckningen, ett min”dre amorterings-lån oberäknadt, i Barnängs-egendomen, löpande ulan län - 24 Statssamt Allm. Best’.- och Ekon.-Utslcottens Utlåtande, N:o 70. ”ta, men med årlig afbelalnings skyldighet, af 2,000 R:dr Banco, eller 4 ”procen L”. Sedan förenämnde motion kommit Utskotten tillhanda, har motionären, Herr Friherre Hermelin, till Utskotten ingifvit dels en skriftlig uppsats, innefattande närmare utveckling af de skäl, som för motionens väckande legat till grund, dels en promemoria, hvaruti Herr Friherren förändrat den i motionen framställda begäran dertill, att Rikets Ständer måtte till Bolaget för skolan å Barnängen, emot inteckning i Bolagets egendom, bevilja ett lån af 50,000 R:dr Banco, hvarå skulle årligen erläggas tre procents ränta och 2 procents amortissement, intilldess hela lånet på sådant sätt blifvit guldet. Utan att vilja bedöma, i hvad nion den så kallade lii 1 Iska skolan å Barnängen är eller kan blifva af vigt för elen allmänna uppfostran, och utan att ifrågasätta, att ju icke denna skola redan medfört och än vidare kan åstadkomma fördelaktiga resultat i detta hänseende, få Ulskolten förklara, det Utskotten funnit åtskilliga betänkligheter möta mot det äskade låne-understödets beviljande.
Venna vi8ar, att 8ven8ken, i toljd ak den konorn eAna käA oek Kild8andret kör kriA8tjen8t, kan under en irenne nianader sortaatt dkninA vinna 8a kol 1.8ländig kildninA i vrket, att kan är kärdis att inAZ i 8täende arnreen 8a801N sullkildad 8tain-8oldat, 8aint att kan, 8edan omkring kalsten ak denna ökninA8tid klisvit tillrv^oala^d, redan kunnit till den särdi^ket, 8oin i allinänket kan an868 ersorderli^ kör kevärinA8nian8ka^, kör att det8amura niä kunna nied 8tain-trujrjrerne till tjen8tAörinA inkörlisva8". 32 'klgnsport fördelades jvä tvänne efter kvsrandra följande är sålanda, att manskapet första äret genomgiuge rekr^texereisen, samt det päköljande äret, inkörlikvadt med stammen, kioinpaguieoek Lataljons-öfningarne. Nen dä denna organisation, ekuru mest öfverensstämmande med de militära lordringarne, lili väl skulle kafva till följd, att de keväriugsskvidige tvänne är i råd klefve till vapenöfning uppkallade, oek salunda föranleda dukkla mareke-kostnader samt inoek utrvekui ugsdagar, samt derjemte mäkända anses medföra större ekonomisks olägenketer, an om manskapets öfningar fulländades pä första äret, kvarigenom oek den fördel vunnes, att någon nedsättning i exereis-dagarnes antal kunde äga rum, i anseende dertill, att kela ölningstiden utan alkrott pä en gäng kegagnades; sä anser jag mig, pä dessa förenade skäl, kunna i underdänigket föreslä denna sednare kukvudgrund lör ordnandet af Leväringens lramtida vapenöfningar."
Hvad särskilt beträffar åren 1846, 1847 och ännu mer 1848, så voro under dessa år frossor allmänt gängse i Stockholm, och deraf angreps ett så stort antal af härvarande manskap, att, oaktadt de svårast sjuke afpoletterades, sjukrummet under flera månader af året var otillräckligt, hvadan en mängd frosspatienter lågo i sina kaserner. Huru dyra frossmedel också äro, vet hvar och en. Under år 1848 var dessutom en Aida större styrka, än vanligt, uppbådad till tjenstgöring. Arstjensten utgöres numera af båtsmän utaf Norrlands kompanier; och, genom förändrad! lefnadssätt och föda, är Norrlänningen alltid under de första månaderna af sitt vistande på orter, der han saknar sin vanliga föda, isynnerhet mjölkmat, benägen för större sjuklighet, synnerligen diarrhéer, än andra; hvilket äfven i sin män bidrager alt öka medikaments-räkningen, isynnerhet som sådana patienter högst sällan behöfva afpoletteras. Härtill kommer, att Stationens under-officerare och handtverkare, till en del, bo utom Stationen, spridda i andra delar af staden, och hvilka vid förefallande sjukdomar äro berättigade till fria medikamenter, samt att de vid Stationen boende handtverkarne, lill det mesta, äro gifta och fattiga. Ehuru dessas hustrur och barn ej äro berättigade till fria medikamenter, vore läkarens biträde utan allt ändamål, om han ej linge föreskrifva fria medikamenter, emedan, i motsatt fall, sådana aldrig blefvo heintade. Detta är en för Staten högst obetydlig utgift, men för den fattiga handtverkaren af största betydenhet. Enligt Kongl. Förvaltningens af sjöärenderna tillkännagifvande, äro ännu några militäre och civile embetsmän, som förr tillhört Yarfs-staten, berättigade till fria medikamenter. Utaf dessa bo ej alla vid Stationen och begagna ej heller Stationens läkare-biträde, hvadan på det sättet tillkomma recepter, utgifna af andra läkare och påtecknade af den lill fria medikamenter berättigade personen.
Det är ett stycke som sannolitt kommer att kunna spelas då och då under längre tid. » Sista hvarfvet » har med«hr Fredrikson och fröken Ahlanders goda framställning gjort lycka. Det är ett ganska kvickt, men alt för tillspetsadt och ej fullt naturligt konversationsstycke, förträffligt öfversatt af hr Fredrikson. Bland de svenska styckena ha » En räddande engel » af fru Edgren och » Mellan bjudningarna » af Frans Hedberg uppförts de flesta gångerna och ses ännu med lika stort nöje, väl både för styckenas egen skull och för fru Hartmans, goda naturliga förmåga att vinna åskådames bifall. Nämda skådespelerska är en högst ursprungsfrisk företeelse på * scenen, något egendomligt sitt slag och förtjänar onekligen alla de handklappningar och framropningar som egnas henne. Det skall varda intressant att för den som detta förunnas i en o framtid se hvartåt hon utvecklar sig. At subrettroller, skulle man nu ha anledning att tro, men det området är nästan helt och hållet öfvergifvet i nutidskomedien och varder väl knapt åter upptaget. Fru Hartman måste därför utveckla sig åt annat häll, och ej behöfver man oroa sig öfver hennes framtid på scenen, om denna också ' icke ännu kan klart förutses. Hvad man däremot i den unga skådespelerskans och vår sceniska konsts intresse måste imdanbedja sig är att få se henne i sådana roller som Louise i » En séance », ty så * obetydlig den rollen än är, kan den dock gifva anledning till en missriktning, åtminstone till ett stillastående, att ejsäga en tillbakagång för den unga, talangfulla skådespelerskan. Det är bland härvarande teatervänner kändt, att ett annat inhemskt, litet originalstycke, hvari förf. tänkt att fru Hartman skulle ha en roll, icke mottagits till spelning just på den grimd, att rollen skulle verka en tillbakagång i hennes konstnärsutveckling, något som den hvilken haft tillfälle att taga kännedom om i fråga varande originalstycke finner högst besynnerligt och ännu besynnerligare, då man ser, att den ofvan nämda rollen i » En séance » icke ansetts vådlig för samma utveckling. » En séance » är en obetydlighet som mycket roat åskådarna, men egentligen icke värd att uppföras på den kgl.
Ut - Den 8 Mars. 365 Utffottet kan dessutom icke undgå framställa sin öswertygelse, at om, som Utffotrer föreflagit, den ifragawarande regleringen af ,(lcmtr3Lierns pro^eÄ6r28 wid en 6LnerM-Mönstring, utan at en allman föreskrift för afgörandet deraf stadgas, Rustoch Rotehailarnes rätt ar bättre bewarad, da de kjelfwe aga rättighet at öfverenskomma om det sätt til öfwerläggning derom, som de anse mäst lampeligt och med deras säkerhet förenligt; dock tror Utffottet sig derwid böra förestå, at riden til beswarande af en salunda gjord proposition bör utsättas til En manad eller 6 wecker efter LensrLlMönstringen. "z:o. At det ma tillatas alla til Häst vacantL Nummers Rusthållare, som ej wilja ftelfwe ä nyo förskaffa sig hästar, at efter hwarje Ar derom utfärdande Kungörelse och inom wiss deruti utsatt tid, hos Landshöfdingen sig til nya hästars erhållande anmäla; hwarefter Landshöfdingen ffulle uti Inrikes Tidningen z:ne Mannder före ^Eionsdagen kungöra hwilken dag ^uLionen kvmine att a Lands-Lancelliet förrättas, til upköp Utaf den minstbjudande af det behöfiiga häst-antaler; och borde Nusthallarne dessförinnan antingen a Lands-Lan. cellist sammanträda eller genom ingifwen skrift andraga alla de til deras säkerhet hörande prer-ncioner, hwilka alla til deras innehåll borde Uti Landshöfdingens förenämnde Kungörelse intagas.
Nå, säg bara ut, kära Naja, om inte mamma har någonting emot det, jag vill ge dig allt hvad jag kan, bara du eftersom du ifall du ja efter du, kära goda Naja, är snäll och öm mot mitt kära lilla barn. Åh, med barnet har det ingen fara, bara frun inte pjoskar så förskräckligt så'na här ungar är det ingen nöd med, och godt om dem är det också. Men hvad var det du ville, Naja? Bara för lillens skull, ser frun: gå ut lite mer. Du är väl ute som doktorn sagt, halfannan timme på förmiddagen och en på eftermiddagen? Äsch, det är inget roligt att gå och valla på solsidorna längs husen midt på dagen, styf som en tändsticka; nehej då, det är inte det jag vill. Du önskar då? Åh, nog borde frun begripa! Unga menniskan som jag är, inte är det här lifvet någe' för mig inte! Sitta här hela qvällen och kuckelikura med ungen i knä! Inte ä' de' som jag är vand ve'... Jag skulle ha mej en liten släng ute på aftonqvisten, så blef jag som en annan menniska. Mjölken surnar i mig med allt det här tråket. Har jag inte suttit här fem månader nu och vari' skenheli', så må jag vara ett nöt. Elises ljusa ögon öppnades på vid gafvel... Hon förstod och hon förstod inte. Men, kära, vi ska' fråga mamma! Jag vill så gerna... Fråga mamma! Är hon tokig! Mamma, jo det är den rätta. Är inte frun sjelf menniska till att ge löfte att jag får gå ut på qvällen, så! Vill du på teatern? Elise var alldeles villrådig. Hvart jag vill? åh! bry sig inte om hvart, bara jag slipper ut! Nå, frun kan tänka öfver det sjelf: endera ha barnet friskt och raskt och låta mig röra på mig, men inte sqvallra om det till halfva sta'n, eller ha ungen sjuk och mig utledsen vid det hela! Den unga frun funderade. Hon gaf vika för den starkare. Hon vågade icke »tala om för mamma».
På de skäl jag nu haft äran anföra, anser jag mig böra besirida bifall till (Jtsk:s hemställan; men, enär ärendet, såsom förut är anmärkt, redan är af 3 Stånd afgjordt, inskränker jag mig till den anhållan, all R. o. Ad. endast ville lägga det nu föredragna utlåt, till handlingarne och i öfrigt låta saken bero vid de 3:ne Stms beslut. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag har visserligen icke inom StatsUtsk., på den afdeln. deraf, som behandlat denna fråga, deltagit i öfverläggningen och utredningen deraf, men likväl deltagit i beslutet och anser mig således böra begagna tillfället att nu med några ord redogöra för Uisk:s åsigter, eller rätlare, mina åsigter, på grund af hvilka jag hil rädt samma beslut. Det är visserligen sant, att den plats på hvilken det varit ifrågasatt att byggnaden skulle upföras, vore för densamma ganska tjenlig, men för en byggnad likväl af helt annan art än den påtänkta, hvarest det komme i fråga att förvara allmänna handlingar. Granskapet med en theater är i allmänhet icke elt sådant slälle, som i andra länder väljes då fråga är om bevarandet af elt archiv, ty erfarenheten har bevisat att Thealrars öde ofta varit att bli lågornas rof och derför vill man icke utsätta ett archiv. Vidare förekommer att Landtm.kont. ligger på en fri plats, utan alt på sidorne om sig vara omgifvet af några eldfarliga lägenheter och sålunda är väl och lätt bevaradt i händelse af en upkommande eldsvåda. Ett annat till försäljning anvisadt hus, nemi. Landskansliets, är för närvar, beläget närmare intill de under Landsh.embrs vård ställda inrättningar, ibland hvilka må nämnas det nyligen upförda cellfängelset, öfver hvilket tillsynen skulle försvåras om man atlägsnade Landsh.embis nuvar. lokal genom densammas förflyttning till den ifrågavar. byggnaden.