Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Myntet leverera ali - Silfver-tiilvérkningén, emot betalning éfter‘ Författhingärnemed af kopparen tilläts honom tinder frihets-åren fri utmynimng vid Avesta ; 2:ö' Nybergs1 eller Löfås Hemmanet med döss: tillhörigheter. blef jemväl nir Verket till tjenst och understöd1 un* dérlagdt; och 3:0 Tilläts honom , att efter behörig utsyning nyttja Kronoskogen till nödig byggnad vid 1 Grufvorna "samt Rostoch Grufve-ved af torrakar och vindfällen, meni eke-hill kolning. Häremot ålades Rådmannen Lundström, att Verket efter rätt Bergsvis drifva och fortsätta, , samtingen Grufva nedlägga utan Köflgl. Bergs-Collegii vetskap och tillåtelse, 'Sa ock, att med all försigtighet och aktsamhet försvarligen handtera och varda de till Verket hörande skogarna; men de förmoner, sorn genom 4 och 5 § §. uti 1687 års Privilegium varit förre participanterne förunte, blefvo Rådmannen* Lundström icke tillagde. Vid 1747 &rs Riksdag an-, malte derföre bemälte Rådman hos Riksens Ständer, att han, utan nämnde förmoners åtnjutande, icke mägtade längre drifva Verket, hvilket han derföre då hemböd Kronan till inlösen emot betalning af 80,901 D:r 14 öre Kopparm., som han, efter uppvist räkning, skaij, derpå, nedlagt, •- i an - 366 Den 2 Juli. i anledning hvaraf Riksens Ständer beviljade honom åtskilliga förmoner och friheter för. Ver-, ket, på sätt Kongl. Maj:ts härhos sub Lit. Bi afskrift bilagde Nådiga Bref till Kammaroch Bergs-Collegierna af den g Juni 1747 innehåller.
Alt begära en föredragning punktvis, på del sätt att man finge ytterligare sönderdela hvarje mellanmening af punkterne skulle bereda en vidlyftighet, som blefve, lill sluts, och i synnerhet om melhoden i alla andra mål tillämpades, så tidsödande att våra ärender aldrig hunno ett mål, och mäste således ej vara det rätta och af grundlagen åsyftade sältet att begagna den af Riksd.Ordn. medgifna rättighet alt erhålla delning af frågorna. Denna tillåtelse måtte endast afse ett medgifvande af hvarje serskildt ärendes fördelande i dess ur logisk synpunkt nalurliga afdelmr, men icke en tillfälligt skeende styckning. Vid della tillfälle skulle den begärda delningen verkligen innefatta, fastän med andra ullryck, en återgång till hvad R. o. Ad. postponerat: — denna slags delning synes alltså strida mot fattadt beslut. En sådan begäran kan således på intet sätt godkännas. Men, säger man, med åberopande af Riksd.Ordn., — när begäran om punktvis föredragning göres, sä mäsle den efterkommas. Det är sant. Sådan begäran är ju redan förut gjord; och Hr Frih. o. Landtm, har också fogat sig efter en sådan anhållan, enär lagen så bjudit. Men kan man väl än vidare få plocka sönder hvarje serskild punkt och mellanmening, hvaraf de bestå? Kan man t. ex. begära serskild propos. på hvart enstaka ord för sig? Serskildt på ordet ”derest”, serskildt på ”för”, serskildt på ”utförandet”, o. s. v. Hvarthän skulle sådant leda, om ej till en fullkomlig omöjlighet för oss alt någonsin komma lill utredande af ämnet och sammanhang i besluten? man vissle ju snart sagt icke hvar man på sådant sätt vore hemma; sådan kan aldrig Riksd.Ordms rätt förstådda åsyftan hafva varit. En sådan tillämpning bör derföre icke heller tillåtas. Vördsamt anhåller jag om bifall på första punkten af delta ullåt-.de. Ropen på propos. förnyades. Frih. von Stedingk, Styrbjörn:
Det fans en röd, svettig rand på den låga pannan, dit solbrännan ej sträckte sig, och han hade strukit mössan tillbaka på nacken, så att det fuktiga håret stack fram under skärmen likt en pudels sammantofvade ragg. Då och då strök han med ärmen öfver haka och mun, som om svetten trängt fram alltjemt. När han blef trött af att stödja sig mot ena knät, bytte han blott om ställning, så att det blef den andra armbågen och det andra knät, som fick bära tyngden af hans öfverkropp. Det syntes ingen otålighet, ingen sinnesrörelse i hans ansigte, endast detta uttryck af tillbakaträngd smärta, som kom munnen att synas ännu bredare än eljest och gaf än mer skärpa åt den krökta näsan samt den allt för starkt utvecklade hakan. Skymningen blef djupare och luften fick en kyla som af dagg, men han — som satt der — kände det icke; han strök lika ofta öfver sitt ansigte, och svetten pressade fram lika oafbrutet. En dräng kom gående ut från gården, men vek af nedåt ängen och följde icke gångstigen. Den ensamme böjde sig åt sidan, så att han doldes af den buske, vid hvilken han satt, men det var öfverflödigt: drängen hade icke sett åt det hållet. Natten blef kallare, och bakom den väntande hade månen börjat stiga upp, dold af skogen. Det var sent, och hvarje ljud hördes långt borta ifrån med en underlig tydlighet, — en hunds långdragna tjut inne från byn, eller skällan från någon ko i skogen. Eljest sof allt, — allt som var vaket om dagen eller som icke gick på förbjuden väg. Den ensamme steg tungt upp och gick fram emot byggnaden. Han gled utmed väggen och stannade under ett fönster. Han betänkte sig ett ögonblick. Det harmade honom så, hvad han nu gjorde. Hvarför kunde han inte gå till dansbanan i stället, — dricka och sjunga och hålla nojs med flickorna? Hvarför kunde han inte bry sig om dem, hellre än om henne? Det fans många nog, som han blott behöfde räcka ut sin hand efter. Med en känsla af skam sträckte han sig upp och knackade på rutan. Hans hjerta gaf sig till att bulta.
Domare uppvisas, för lagfarts vinnande, eller i utsökningsväg, karteras i likhet med skuldsedlar. Kontrakter emellan enskilde och Kronan eller allmänna inrättningar höra vara fria från kartering, emedan den enskilde vid aftalets uppgörande alltid söker vinna ersättning för den obilliga afgiften. Beslutas förändring af 8 § l mom. så utgå 10 och 13 mom. af 11 §.” 1 denna reservation har Doktor Säve instämt. 4:o af Riksdags-fullmäkligen Per Nilsso/i i Espö från Malmöhus län: ’’Emot Högiofliga Utskottets beslut vid § 2, i hvad den rörer stämpling af papper till hela ark, får jag härmed anmäla min reservation. Oaktadt Utskottet behagade borttaga den lindring, som i § 7 mom. 2 förut varit Allmogen och deras vederlikar medgifven, hvarigenom alla vid Under-rätterne inoch utgående handlingar belädes med eller skrefvos på 3 skillingar Bankos karta, har likväl Utskottet nu föreslagit i berörde § 2, att stämpladt papper å hela ark, eller så kallade skrif-kartor, endast skall vara att tillgå til! 25 och 50 öre. Derigenom skulle således någon handling hädanefter icke kunna skrifvas på mindre än 25 öres karta, hvilket för den rättsökande kommer att medföra betydligt ökade kostnader, särdeles för mindre utgående expeditioner, t. ex. förmyndare-förordnanden m. 11. Det är visserligen sannt, att till l:a Afdelningens Verk och Myndigheter ingående handlingar hädanefter icke skola karteras, men de inlemnade handlingarnes qvantitet är alldeles icke att jemföra med de utgåendes. Jag får alltså vördsamt föreslå, att de så kallade skrif-kartorna mätte stämplas till 20 och 40 öre samt tarifen i § 4 mom. 1, i enlighet dermed, förändras.” Uti denna reservation hafva Anders Jansson från Westmanlands län, Anders Persson från' Östergöthlands län, Eric Andersson från Stora Kopparbergs län, Daniel Danielsson från Jönköpings län, Eric Christensson från Götheborgs och Bohus län och G. Haltman från Nerikes län instämt. Bih. till B. St.
Frih. Cederström, Anders: Afven jag anhåller om återremiss af betänk, eller om bifall å det af Just.ombudsm. väckta förslag, hvilket i betänk, jemväl finnes intaget. Då bildningen i samhället allt mera framskrider, så bör äfven lagarne lämpas derefter. I samhällenas första tider måste naturligtvis lagstiftningen vara helt annorlunda; då kunde, såsom de gamla lagarne bära vittne, rådbråkning, slitning emellan hästar och dylika rysliga straff vara nödvändiga. Alla straff voro då byggda på afskräckningslheorien; men numera har man frångått detta system till förbättringstheorien, som egentligen är grundad på fängelsesystemet, och detta utbildas allt mer och mer. Men då Utsk. här föreslagit ett föråldradt stralfs borttagande, icke i allmänhet utan blott för ett enda fall, sä skulle jag för min del anse, antingen att Utsk:s betänk, borde helt och hållet återremitteras, eller också borde man gå in på Just.ombudsm:s förslag. Dessutom finnes bär ett skriffel, som jag ber alt få fästa uppmärksamheten uppå. Det slår nemi.: ”att, med upphäfvande af hvad lag och författningar innehålla, ang:de uppenbar kyrkoplikts ådömmande, i alla händelser, då sådant nu är vordet stadgadt.” Ordet vordet är här naturligtvis ett tryckfel, emedan det borde stå: du sädant nu är stadgadt. Afven delar jag den åsigt, att vattenoch brödslraffet bör vid alla tillfällen tillämpas, emedan det ligger en tydlig orättvisa deruti, att den som någonting har, kan få lösa sig ifrån ett straff, som den fattige måste undergå. Hr Oxehufvud, Olof Philip, anförde skriftligen: Jag hade trott, att hvar och en vid genomläsning afUtsk:s förevar, betänk, skulle, lika med mig, inse grundligheten af de skäl, hvilka Utsk. så fullständigt, sant och riktigt upptagit för det beslut, hvari Utsk. stannat.
Jag bar anfört dessa omständigheter, på det man noga må betänka sig innan man i urnan nedlägger sin röst för införande af tull å lefnadsförnödenheter, som en längre tid varit fria derifrån. Åtskilliga utländska författare i nationalekonomi bafva här blifvit åberopade. Lyckligtvis har dock icke Carey i dag citerats. Jag tror, att han numera äfven i sitt fädernesland spelat ut sin rol, åtminstone vill det synas så af den korrespondens han sednast fört med M’Culloch, nuvarande Amerikanske finansministern, ehuru Carey kanske fortfarande kommer att utöfva något inflytande på den lägre obildade befolkningen, hvilken, såsom bekant, alltid halt en tendens åt skyddssvstemet. I stället för Carey bar man deremot citerat Léonce de Lavergne, en författare, som förtjenar all åkning. Men ehuru denne sjelf kallar sig Irihandlare och förr äfven understöd! frihandelssträfvanden, är det dock af det hans yttrande, som Frih. Sprengtporten anfört, klart, att han visst icke är någon Irihandlare. Jag har läst det yttrande i ämnet, som han algaf i La societé d’éconornie politique, och af förhandlingarne i detta sällskap visar sig, att det rönt motstånd af alla de öfriga 8 eller 9 talare, som efter honom yttrade sig. Man har äfven åberopat ett nyligen afgifvet, i en bär utkommande tidning öfversatt, tal af den berömde Thiers. I)e som närmare tagit kännedom om hans verksamhet, torde hafva sig bekant, alt han alltid varit en af Frankrikes ifrigaste protektionister, sannolikt med afseende derå, att hans gamle politiske motståndare, Guizot, under det de kämpade om portföljerna, hyllade friare åsigter i detta hänseende. Den nämnda Svenska tidningen hade, om den så funnit för godt, kunnat komplettera sina motiver dermed: att Hr Thiers genast svarades af Statsministern Houher, qui n’a laissé debout aucun des assertions de Mr Thiers, efter hvad en aktad fransk tidning förklarar, samt att det Hr Poijer Quertiers amandernang, som Thiers, genom nämnde beundrade tal understödde, förkastades af Lägst.
Jag ämnar ej vidröra det ändamålsenliga af det ena eller andra sättet, som här är i fråga, ty det vore att ingå på ett gebit, i hvilket R. o. Ad. redan beslutat, ulan endast behandla det rent formella af frågan. Det är då till en början klart, att denna fråga kan förfalla; ty 0111 icke den ändring, som här är i fråga, kommer att vidtagas, så komma medlen uppenbart att hädanefter förvaltas på samma sätt som hittills. Man kan alltså icke deraf finna någon grund för bestämmandet af frågans beskaffenhet. En sådan grund torde snarare finnas i 75 §:n Riksd.Ordn., hvilken hänvisar på 6g §:n Reg.F:u. Denna § innehåller, såsom bekant är, fyra särskilda cathegorier, under hvilka de mål, som skola behandlas inom förstärkt StatsUtsk. blifvit anförda. Ibland dem förekomma äfven frågor om Riksg.cont:s utgifter och inkomster. Huru man resonerar eller betraktar dessa medel, såsom hörande till Riksg.cont. eller icke, så är det likväl obestridligt, att lBng års Ständer, som skrefvo grundlagen, ej ansågo dessa medel höra till Riksg.cont:s inkomster och utgifter; ty om de det hade gjort, så hade de säkert ställt dem i samma cathegoii med de medel, hvilka äro föremål för votering i förstärkt StatsUtsk. Således hade 180g års Ständer dessa medel till sin disposition. Då bestämdes, att frågan om Riksg.cont:s inkomster och utgifter skulle behandlas af förstärkt StatsUtsk.; men alt dessa medel ieke räknades till Riksg.cont:s inkomster och utgifter, kan man tydligen finna deraf, att då hade medlen visserligen blifvit dit öfverflyttade och af detta verk förvaltade. Om andra Stånd varit af annan tanke än R. o. Ad., så äger man ej derföre någon rätt att förklara, att dessa Stånd förfarit olagligt.
3x3 officer på 24 man infanteri, utgör, enligt samma beräkning, i Sverige, 1 officer på 26 man, då ej beväring räknas; med 1 dass beväring 1 officer på 40 man. Efter den föreslagna minskningens fullbordan, blefve i Sverige förhållandet med beräkning af fredsstyrkan 1 officer på 3o man infanteri, samt med beräkning af krigsstyrkan eller med 3 elasser beväring, 1 officer på 88 man infanteri. Beväringsmanskapets vapenöfning. Etsk., som erkänt behofvet af att bevärts-manskapets vapenöfningar utsträckas, har likväl, som det synes, ansett denna utsträckning först då böra verkställas, när den kan ske genom minskning af stammen. Utsträckningen kommer sålunda att tillvägabringas med förlust för så väl stammen som bevärts-manskapet, hvars större öfning, genom några dagars längre exercis, under loppet af ett år, ej uppväger den olägenhet, som åstadkommes genom den af Utsk. åsyftade minskning af exercerad trupp. Då till det erkända behofvels afhjelpande, förrän i en framtid, Utsi,., utan anförande af skäl, ansett sig böra icke tillstyrka bifall, utan ansett öfningstiden, hädanefter som hittills, endast böra fortfara i 12 dygn, har väl Utsk, genom tillstyrkan af det redan befintliga anslagets uppförande, såsom förslags-anslag, afhjelpt den stora olägenhet, som hittills ägt rum, att detta anslag äfven för en sådan kortare exercistid befunnits otillräckligt. Men med fästadt afseende å ändamålets vigt, kan jag ej annat än motsätta mig all minskning i den till 11 dygn föreslagna öfningstiden; hvarföre jag får anhålla, att anslaget mätte, med hänseende till denna tid, blifva bestämdt på sätt of K. M. framstäldt blifvit. Försvarsverket i allmänhet eller K. Krigs-collegii deparleri K-nt er, hvarunder äfven upptagas indelta räntor för Akers krutbruk och Husqvarna gevärs factor i. Till följe af de närmare utredningar, som af K.
— Moderata priser. Beelt bemötande. vinnas g e n o m 46 [1661 [5,000 köp m. 25,000, 1 n o v. kr. kr. kr. kr. kr. kr. kr. l a a i i d. fllilpé &amp; C:o, Stockholms fl. vilkor: E n Obligation erhålles mot 13 inbetalningar af kr. ; Två Obligationer mot 13 inbetaln. af kr. 5 i mån. ; F e m Obligationer mot 16 inbetaln. af kr. 10 i mån. Tvänne utlottningar årligen: den 1 maj och den 1 november. Fullständig beskrifning sändes mot 10-öres porto. 3 0 till k r. [1511] Vexelkontoret, Skeppsbron 36, Stockholm. A. [1694] Villa vid hafVet. Angenäm och helsosam såväl sommarsom vinterbostad med utmärktaste läge invid botanisk trädg. Tillträde 1 april Upplysn. jämte fotografi på Iduns byrå. [1678] B illigaste sättet att hålla småpojkar snygga är att hos A. D e som till p å s k önska hafva af dessa kläder torde med första insända order, emedan jag till julen måste afsäga mig öfver tusen order, som f ö r sent inkommo. [1594] LOTTSEÅLAR, Å 1 KR. B r e f l å d a. Den Säljes i StoclcJiolm hos C. F. Dafva, Drottninggatan 41, Louise IZlomberg, V e - sterlånggatan 39, Fru O. Stråle, Drottninggatan ii, Allttxiivttha, TidttingsUontoret, Gustaf Ad. Torg, Södra Tidningshontoret m. fl., i landsorten å en del Apotek samt i välförsedda Parfymeri-, Ehiperingsoch Cigarraffärer å 1 krona pr st. WJJT~ Bändes franko mot kr. 1,10 i frim. [1720] Axel TAtström *, Falun.
Jordägaren har rätt att med strömrensning undanröja hinder för vattnets fullkomliga avrinning. § 13 Befallningshavande skall se till att ränta och andra skyldigheter på vattenverk, som utrives, skall flyttas till den jord som har förmån av att verket rivs. § 14 Jordägare, som önskar utvidga odlingsbar mark genom att sänka sjö, avleda ström eller därifrån göra ränlar utan att han förnärmar annans rätt, skall ändå tillkännage det hos befallningshavanden. Han låter undersöka om något annat nyttigt ändamål skulle kunna förhindras, som t ex flottoch farled. I så fall bör ärendet prövas annars lämnar befallningshavanden tillstånd. § 15 Har jordägare fått tillåtelse att sänka sjö eller avleda vatten och detta inte kan ske utan att vattenverk ändras eller flyttas, skall den som äger verket vara pliktig att verkställa det på sätt som denna förordning fastställer. §16 Vad om vattenverk, som hindrar odling och nu är stadgat. gäller även för fiskeverk eller annan byggnad som lagligen tillkommit. § 17 Denna författning ändrar inte Vårt Brev av den 28 december 1822 eller kungörelsen om disposition av strömfall på kronohemmans eller annan kronojords områden. Stockholm den 20 januari 1824 CARL JOHAN Kungörelse angående verkställigheten, i vissa delar av Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorda och samtyckta Bevillning. Prövning av de besvär som anförs över de i varje län utsedda prövnings kommittéers beslut, skall flyttas från Kammarkollegiet till Kammarrätten. Debetsedlarna skall vara utformade efter särskilt formulär. Nytt reglemente för mätning av fartyg av fem svåra läster. Anmärkningar på debitering skall göras inom 5 år. Stockholm den 20 januari 1824 CARL JOHAN Kungörelse angående grunderna för de från Rikets Ständers Bank utgående Odlingslån. Stockholm den 20 januari 1824 Bankens fond till odlingslån kommer att nedsättas till en viss summa och grunderna för lånen förändras till främjande och stöd i synnerhet för sådana större odlingsföretag, som är gemensamma för samhälligheter på landet. Även kostnader för enskiftes och storskiftesförrättningar skall prövas. Lån till vanliga mindre odlingar kommer endast att ske i sista hand. Artikel I Om ordning att söka och erhålla Odlingslån.
förfäder i flere generationer, och som är belägen i en naturskön trakt på gränseD mellan Bohus län och Dalsland. Hon var dotter till majoren och kommendören Michael Koch till Vågsäter och Torp samt hans andra fru Emma Wilhelmina Iggeström samt egde flere syskon, af hvilka en syster blef gift med ärkebiskop A. N. Sundberg och en annan med generalmajor K. H. Kreuger. Om man också icke i allo kan dela den bekante franske estestikern Taines teori rö- rande » milieuns » (omgifningens) betydelse för sinnets och karaktärens daning, måste man dock medgifva, att den trakt, hvari en människa födes, och de personer, som omgifva en varelse under dess viktigaste utvecklingsperioder, barndomen och ungdomstiden, måste trycka en stämpel på denna andes såväl yttre framträdande som inre egenskaper. Naturen, som omgaf Ida Kochs vagga, var leende, harmonisk och bördig, de personer, som ledde hennes första steg och under ungdomsåren stodo vid hennes sida, voro goda, sanningsälskande och karaktärsfasta. Den rika gåfva, som naturen skänkt henne, nedlades sålunda i en jordmån, som kom plantan att frodas och spira upp. Hennes kropp blef harmonisk, hennes anletsdrag sköna, och hennes själ, som såg endast efterföljansvärda exempel, gick i en skola, hvilken med de förutsättningar, som redan förefunnos, måste bilda en god karaktär. Hennes hem var af det gamla goda slaget. Där fanns rikedom utan slöseri, gästfrihet utan paraderande, skilnad mellan husbondfolk och tjänare utan någon malplacerad höghet eller sårande öfversitteri. Det innebar solidité och patriarkaliskhet i förening. Så förflöt hennes lif i hemmets sköte, tills hon den 29 mars 1859 förenades i äktenskap med dåvarande löjtnanten vid Vestgöta regemente John Ericson, son till den bekante järnvägsbyggaren öfversten friherre Nils Ericson och brorson till Sveriges mest fräjdade uppfinnare, John Ericson. D e bosatte sig på egendomen Rånnum vid Göta elf, hvilken de arrenderade af brudgummens fader, som själf bebodde det närbelägna Nygård.
Hlefnnge 2$iuF, CTIarmorbrott, 0ljejTögerier, Pappev0*23ruP, Pofcclaince^ntP, Puöer* oty ©tårfelfe^ruf, 2\epfla.gerter, Koöfårga^, ©ivafwel* ocf) ¥>ttriok2?t*uP; ©ejhttom erläggeö af Stylta Q3rub: för tyrart ©feppunD ©waftnel 9\:Dr ~ 36. jf. D:o D:o Vitriol 8. — ' för f>marje tunna röDfärg 3. — ©alt^affmeringetSruP, ©tllfalteriec oty ^EranPofcrier, t fytrilfa någon rörelfe Drifrceé, ©Pcbxratte n© 5ab r t P et*, ©ocfer*23ruP ©tåbUgnav, ©fångjern 0>23ntP, ©åp»löruP, CacPjern©*, (Hjutert* oty ^eretbet^llgnar, (EcgclbrttP, 3i tCobate ,gäbri£ec och ©11110 tD.rc>arnar, tLoböfs Ptp>23ru£, Wöjrljua^S abril et*/ XPerlftåöer, tl7ed;aiuf?a, Vitriol (Dljc*5öbriler, tPalewetl o:() iittife 5abrilet\ §• 25.
Ligger det dä ingen fördel i att sammanhålla denna kraft för samhällets stormigare dagar-, eller tror man sig verkligen lika väl kunna tillgodogöra den splittrad? mången med mig är ej af denna mening. Nej! Sveriges Adel bevakar illa sitt fosterlands väl, om den, med fara för thronen och monarkien, efterskänker dessa sina s. k. rättigheter, dem jag hellre älskar att kalla dyra pligter, och jag hoppas alt denna dag skall visa att den, med föredömen af så väl höga förfäder som aktade män af samtiden, rätt förstår uprätthålla konungamakten till hela dess vidd, och den det gör har redan sett sitt fäderneslands väl till godo; sålunda skall på en stark konungamakt Nordens sjelfständighet ännu i sekler hvila. Tidsandan, säger man vidare, fordrar denna eftergift af oss, man skall följa sin tid, man skall gifva vika för dess fordringar. Ligger der väl något klart, något sannt begrepp i denna sats? är denna anda god, må den då följas; erkänner man åter ej denna egenskap hos henne, är det ju en svaghet att för henne helre böja sig än falla, en svaghet att helre följa strömmen än derföre söka att sätta en damm, dä ett motstånd ännu ligger inom möjlighetens område. Hvad är tiden och dess anda, om ej ett uttryck af menis isko-sl ägtets ståndpunkt i odling. Men denna går ej alltid framåt. Sedeförderf och svaghet hafva störtat de mäst iiplysta folk. Menniskan i sin verksamhet skapar tiden och bör genom sin förädling göra sig till herre öfver densamma, ej tvertom. Att följa med sin lid, ond som god, är ej annat än att kasta sig i den lede fresta rens armar och böja sin hjessa för en syndig verld. Må vi hebe genom ståndaktighet och mod motverka en sådan anda och leda den till ett bättre! Men är då hvarje från menigheterna höjdt rop ett uttryck af tidens anda? Om genom dessa rop throner störtas och samhällen sättas på spel, ligger då allt detta i denna anda, och bör dess utveckling i hvarje land genom egen blindhet eller svaghet befrämjas? Tiden kan missförstås och dess anda misstydas.
För närvar, ligger på Bevilln.Utsk:s bord en remiss ifrån SlalsUlsk., att kortfabrikörer skulle slippa att betala stämpelafgift. Det förhållandet att kortfabrikationen hos oss står på den punkt, att den öfverträffar den utländska tillverkningen häraf, och att den inhemske fabrikanten kan sälja sin vara under utländningens pris derpå, gör, att våra kortfabrikörer icke behöfva frukta utländsk concurrens och således icke eller förminskad afsättning, hvarföre de äfven kunna tåla den föreslagna förhöjningen. Vidale har blifvit anmärkt, att Utsk. icke afsett den omständigheten, ali afgiften för stämplingen icke ingår till samma embetsverk som chartsc-sig.-medlen. Utsk. har likväl endast sagt: ”kommande likväl särskild redovisning för kortconvoluter att af Chartae-sig.-cont. upprättas,” och någon närmare bestämmelse torde icke vid detta betänk, vara behöflig eller lämplig. Man har sagt, att landshöfdingar fört klagomål deröfver, att medel ej funnos tillgängliga till ersättning åt dera, som bestrida stämplingen: delta må vara sanni, men på Ulsk:s afdelning fanns [Den a December e. m. io5 åtminstone en landshöfding, hvilken icke i detta afseende förde någon klagan. I afseende slutligen på den anmärkningen, att den föreslagna tiden af 2 månader vore för knapp innan omstämplingen af redan förfärdigade kort skulle vara verkställd och den nya stamplingen vidtaga, får jag anföra, att det är samma tid, som vid förra riksdagen föreskrefs för den då beslutade förändringens ställande i verket. Jag anhåller örn bifall till betänkandet. Hr Prytz, Lars Adolph, begärde uppläsning af Hr af Billberga reservation. Sedan delta skett, fortfor Hr Prytz: