Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det må emedlertid nämnas, att Rikets Ständers omförmälda beslut åtminstone någon kort lid syntes vinna afseende, då, enligt StatsRådsProtokollen för den 28 Oktober och den 13 December 1834, olämpligheten att på tillfälliga besparingar anvisa bestämda fortfarande lönanslag erkändes, och, enligt Protokollet för den 18 Oktober, tillstyrktes och beslöts, att, vid utnämning till ett ledigt varande under andra hufvud titeln hörande embete, lönen i allo skulle nedsättas till det belopp, Rikets Ständer fastställt; men andra åsigter gjorde sig snart derefter gällande. 30 230 Hvad nu vördsamt är anfördt torde uppenbarligen ådagalägga, att Regeringsformens stadgandcn i 62 och 64 §§., såsom de i orden lyda, oinskränkt tillerkänner Rikets Ständer rättigheten att förordna och besluta om Statsregleringen ej mindre i det hela, än i dess serskilda delar: att följaktligen Konungens disposition öfver Statsmedlen till de af Rikets Ständer profva de behof och efter den upprättade Staten ytterst hvilar på Rikets Ständers i dessa ämnen meddelade beslut; och att, om än tillförne, enligt äldre beslut eller tid efter annan gjorda medgifvanden, nyssnämnda dispositionsrätt kunnat utöfvas annorlunda, än Rikets Ständer en sednare tid funnit nödigt be stämma, denna omständighet likväl icke innefattar någon efterrättelse eller något bevis i fråga om rätta förståndet af åberopade grundlagsstadganden, de der, enligt allmänna föreskriften i 83 §., skola efter deras ordalydelse tillämpas. Det i förklaringen öppet uttalade omdöme, att Rikets Ständers ifrågagaställda, vid 1834 oell 1835 årens Riksdag fattade beslut, angående dispositionen af de på RiksStatens hufvudtillar uppkommande besparingar, skulle vara sträckt utöfver och oförenligt med samma grundlagsstadganden, måtte fördenskull icke af dessa stadganden hemta något stöd; det enda likväl, hvarigenom ett sådant omdöme om lagstiftande maktens förhandlingar kunde rättfärdigas; men i saknad hvaraf detta omdöme ock, jemte de deraf dragna slutföljder, rättvisligen bör utan afseende lemnäs.
Jag tror mig visserligen vara född i England, men känner icke mera till mitt fädernesland, än om jag vore på Fidjiöarne. — Nå, ni har icke skäl att beklaga, att er uppfostran icke blifvit gjord i London; imellertid behöfver ni nu här en glad vän och en pålitlig rådgifvare, och jag vill för er blifva båda delarne. Hvad det första angick, så hyste Astley intet tvifvel, men det senare syntes honom mindre säkert, likväl hade den pratsamme bokhållaren någonting så godmodigt och uppriktigt, och dessutom en viss aflägsen likhet med Astleys vän der hemma i Sverige, den glada, hederliga Alf Stjerne, att han med verkligt nöje och tacksamhet antog hans tillbud. På sin nya väns förslag satte de sig upp i en åkardroska vid Strandstreet, för att fara till ett fashionabelt ställe att äta middag, och sedan följdes de åt på Drurylaneteatern. Jaques Gordons muntra lynne, qvicka infall och noggranna kännedom om allt, som kunde interessera en främling, intogo Astley fullkomligt; och man skulle i sanning varit äldre och mera menniskofiendtlig, än Astley var, för att icke finna behag i hans sällskap. Det är visst sannt, att hans bildning tycktes vara temligen ytlig och inskränkte sig till de tarfliga kunskaper, som voro nödvändiga för en ”förste skrifvare” på en juridisk byrå, men han egde denna medfödda takt och naturliga elegans, som äro hans landsmän egna, och hvad som felades i hans uppfostran, det ersattes af hans fyndighet och observationsförmåga. Dessutom låg det i hela hans personlighet en viss naif godhjertenhet, som i Astleys tycke talade mest till hans fördel. Då de båda unga männen återkommit till hotellet och inträdt i Astleys rum, ansågo de sig som gamla vänner, och Gordon kastade sig i soffan med den mest ogenerade vårdslöshet. — Du frågade, hvarför jag vistas här i London, och jag vill helt öppenhjertigt meddela dig det — sade han gäspande. — En fattig gascognare som jag behöfver förtjena penningar.
Missg.bm, "hvarigenom, jemte vissa bestraffnings g naders upprättande, det nu stadgade dödsstraffet i detta fall må "alldeles uppbafvas," Den nåd. skrifvelsen (som, i förbigående sagdt, genom misstankan om identiteten af dess och af slutpåståendets Den ii Oetobcr f. m. a53 sannskyldiga upphofsman inverkade särdeles menligt för en bland Högsta Domstolens ledamöter, då han skulle genomgå opinionsnämndens skärseld, hvarefter han förflyttades till en presidentsbeställning och är redan för ett par år sedan afsomnad) rönte redan vid remissen motstånd hos H. R. o. Ad. såväl som hos V. BorgareSt. Den formbrist, som förmenades äga rum deruti, att Regeringen ej till R. St. aflåtit något egentligt förslag, sökte Hr Cederschjöld afhjelpa, för att få den nödiga och — detta förtjenar särskild uppmärksamhet — lika litet nu som då utstakade gränslinien uppdragen emellan Konungens enskilda lif och lefverne samt K. M:s regeringsåtgärder och författningar. LagUtsk. utlät sig under d. i/\
St. att hos Konungen anmäla, det R. St. anse numera alldeles öfverflödigt, alt några vidare arbeten i och för lagverket uppdragas åt särskilda comiterade, så att den nu lill lableauarbetets utförande nedsatta comité' genast må upplösas. Det torde ej behöfva af mig såsom motiv anföras, alt detta arbete ingalunda blifvit utförd! i enlighet med 1834 års Ständers begäran; alt det kostat Staten öfver 25,ooo r:dr b:eo, utan att erbjuda den dermed åsyftade fördel; och att åtminstone den del af Ståndens ledamöter, som med mig delar ödet att icke äga djupare juridiska insigter, i detsamma icke på långt när finner den ledning för sitt omdöme, som moliverna till nya förslaget redan lemnat. Jag anhåller, att delta anförande måtte med Konunge» nåd. skrifvelse lill LagUtsk. remitteras. Gr. Frölich: Ehuru Huset numera icke är så fullt, 344 Den aa April. som under discussionen, anser jag mig, då frågan nu egentligen lill afgörande förekommer, böra tillägga några ord i anledn. af Hr Hjertås sisla framställning, som tydligen visar, att den värde ledamoten haft ett oell annat skäl, sorn han i början reserverar och ej kommer med, förrän till slut. Jag tror, att vi snart kunnat blifva ense, om vi genast hade fått höra, det Hr Hjerta anser, att det skulle vara bästa sättet att få slut på saken, om man remitterade den till LagUtskts handläggning af ärendet, i hvars slutliga behandling Hr Hjerta synes vara af samma tanke med Hr Dalman och mig. Jag får likväl bekänna, att jag icke inser vigten af hans skäl, då han ansett bättre, alt denna långa discussion afskrifves och remitteras till LagTJlsk., än om en enkel motion, sådan som den redan är gjord om lagförslagets antagande en bloe, öfverlemnas till LagUtsk.; ty just genom det förslag, vid fråga om remiss af den K. skrifvelsen, att den måtte läggas till handlingarna, ultryckes en sådan opinion, som man åsyftat.
Men, M ine Hrr, Norge eger ingen synnerlig tillgång på läkare, och man kan derföre icke hafva någon kallelse att rådfråga dem, helst kommunikationen nied Norge är ganska svår. Således torde medgifvande! i detta afseende egentligen icke innebära något synnerligt närmande mellan de tvenne nationerna. Dervid vill jag erinra, att det kanske icke är otjenligt att begagna en omväg, hvilket äfven visat sig vid andra fall, t. ex. då fråga var att Svenska domar skulle vinna exsekution i Norge och tvertom. I Norge föll denna fråga första gången den förevar med 60 röster emot 4. Derefter träffades en dylik öfverenskommelse med Danmark och nu visade det sig, att då frågan, efter motion af en enskild representant, åter förekom, föll visserligen förslaget, men med endast 40 röster emot några och 20; jag är öfvertygad att det en annan gång skall vinna framgång. Jag tror, att närmandet mellan Sverige och Norge skall gå öfver Danmark och att detta är tjenligaste sättet att undanrödja den i Norge ännu rådande fördomen. Att en fördom verkligen finnes mot ett närmande till Sverige, derpå gifvas allt emellanåt ganska talande bevis, såsom t. ex. för några dagar sedan uti en korriités »indstilling till Norges storthing» i afseende å arméorganisationen, deri framhålles, att Norges armé skall ordnas med uteslutande afseende å Norge och icke med afseende å broderfolket, ty med det ansåg man sig icke hafva något att skaffa. Resultatet häraf hlef, att man tillstyrkte en armé på 12,000 man. Jag säger detta icke för att klandra, utan blott för att visa, alt fördomar finnas, hvilka det är angeläget att man söker besegra. Dessa fördomar äro dock till den grad inrotade, att, efter mitt förmenande, vägen mellan Sverige och Norge måste i Den 21 Mars. 505 så öfver Danmark. Det är dessutom icke första gången man på omvägar hinner ett mål, ty Skånes, Hallands och Blekinges införlifvande med Sverige var en följd af (rustaf II Adolfs segrar i Tyskland.
Memorialj angående verkställd omröstning öjver åtskillige frågor} rörande Stora Sjötulls-Bevillningen. Sadan, enligt från samtl. Riks-Stånden ankomna Protocolls-Utdrag af den 19, 22, 24 och 3i nästlidne Januarii samt 3 innevarande månad, Rikets Ständer godkänt de uti Bevillnings-Ulskottets Memorial N:o 49» i anledning af Riks-Ståndens olika beslut angående Stora Sjötulls-Bevillningen, och Utlåtande N:o 5a öfver gjorde anmärkningar i vissa delar af berörde Memorial, framställde förslag till Voterings-propositioner, och hvilka här nedan, i den ordning desamma uli ofvannämnda Memorial N:o 49 finnas upptagne, anmälas; så har Förstärkta Stats-Utskoltet, under den 10 och 11 innevarande Februarii, på sätt 69 §. Regerings-Formen föreskrifver, anställt omröstning öfver omförmälde gillade och så lydande Voteringspropositioner: Första Voteringsproposition. Den, som bifaller, att i2:te hufvudgrunden i Utskottets förslag skall innehålla: att då Rikets Ständer uti den Tull-Taxa, som nu kommer att utfärdas, icke kunnat bestämma annan tull å varor, än den, som, efter närvarande omständigheter, bäst försäkrar Statens inkomst och med Statens interesse öfverensstämmer; men det på Kongl. Maj:t endast ankommer, alt, i afseende på utländska Magier, bereda en för Svenska handeln förmonlig reciprocité, Rikets Ständer skulle i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t i Nåder må vidtaga alla de mått och steg, som, i afseende härpå, med landets bästa äro förenliga, samt, för befrämjande häraf, minska eller nedsätta den i Tull-Bevillnings-Taxan utsatta tull, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner
GUSTAF ADOLPH. Kungörelse om Kyrkoståndet och prästerskapet i de tyska staterna. Högkvarteret Greiffswald den 12 juli 1806. Generalsuperintendenten äger fortfarande tillsyn över ecklesiastikverket och skolorna i Pommern och Rügen och har sitt säte i Greiffswald. Där kommer under superintendentens ordförandeskap att inrättas ett domkapitel för Pommern och Rügen så väl landet som städerna. Där verkar ledamöter efter Svenska kyrkolagen från 1686 och förordningen om Rättegång i domkapitlen från 1687. 1 september 1807 upphör nuvarande Geistliche konsistorium i Greiffswald och konstoriet i Stralsund. Pommern delas i sju och Rügen i 2 prosterier. Med lärartillsättningarna i skolorna skall förhållas enligt skolordningn av 1724 samt de därefter i Sverige utkomna författningar Prästerskapet äger hädanefter åtnjuta de lagliga inkomster och förmåner som honom hittills varit anslagna. Den i Sverige sedan 1693 antagna kyrkohandbok skall efterlevas och ingen annan än ärkebiskop Svebelius bok för ungdomens undervisning användas. Högkvarteret Greiffswald 12 juli 1806. GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående tillökningen i den redan stadgade plikten för vanskötta rustningshästar, samt hur visitationer på rustningen hädanefter anställas må. Stockholm den 22 juli 1806. Förordningen av den 2 september 1783 om ans och utfodring av ryttareoch dragonhästar har inte varit tillräckligt att förmå rusthållare att uppfylla sina plikter. Vid möten med indelta kavalleriregementen har flera hästar varit illa fordrade. Därför förhöjs plikten så att den rusthållare, som under vintern vansköter hästen, bötar 20 riksdaler och för den häst som svälter på sommarbete bötas 10 riksdaler. Kompaniofficerare skall hädanefter utföra visitationerna och inte som hittills underofficerare. Stockholm den 22 juli 1806. BROR CEDERSTRÖM. Kungörelse angående tullen tills vidare på inkommande utrikes spannmål. Stockholm den 1 augusti 1806. Den 15 oktober 1804 förordnades en särskild avgift för spannmål från utlandet.
1 Den skattskyldiges Nummer Af Taxerings-kommittéen Af Pröfnin, >s-kommittéen «5ä "3 CB -» 3 O, «■ ET bostad. namn. å Bilaga. uppskattad inkomst. inedgitvet afdrag enligt § 8 i Bevillningsstadgan. antagen beskattningsbar inkomst. påförd bevillningsafgift. uppskattad inkomst. medgifvet afdrag enligt § 8 i Bevillningsstadgan. antagen beskattningsbar inkomst. fastställd bevillningsafgift. ■g 3' S-" Ii ‘ 3 T Anteckningar. N. N. Socken. Annot, i Taxeringslängden sid. Wellnora kungsgård . Uti denna längd upptagas endast de personer, för hvilka Pröfnings-komrnittéen ändrat den af Taxerings-kommittéen uppskattade inkomst och påförda afgift. 2;o. Sedan längden blifvit afslutad, skall uti Fögderi-sammandraget öfver Inkomstbevillningen införas beloppet af den utaf Pröfnings-komrnittéen beslutade förhöjning eller minskning, pä sätt lormuläret 9:o närmare utvisar. Hör till Bev.-Utsk. Mern., 1859 & 1860, M 46. \ Formulär 9:o. Sammandrag af Taxeringsdängderna öfver [nkomslhevilliiingen i Fögderi (Siad) och Län för år 18.. Taxeringsdistrikt. uppskattad inkomst. medgifvet afdrag enligt § 8 i Bevillningsstadgan. antagen beskattningsbar inkomst. Påförd Bevillningsafgift. N. N. N N. A!' Debiteringslängd öfver särskilda, al taxering icke beroende, Bevillnings-afgifter inom Socken af Härad Län för år 18 .. (Siad) Den skattskyldige. Egendomen, af hvilken bevillningen utgår, eller den skattskyldiges bostad. Af frälse-egendomar. för postoch lotshemman. för skogsfång på allmänningar. lör kolningsfrihet på allmänningar. för
Riksdagen utgick hufvudsakeligen från den synpunct, att åt alia administrationens grenar gifva enhet och kraft, och föreslog af sådan anledning införandet af en Minister-styrelse. Frågan om Re-organisation af Rikets ämbe - 253 ten och tjenster har sedan af en särskild Committé blifvit närmare och grundligare granskad, än vid ett Riksmöte kan medhinnas. De skäl, hvilka af denna Committé, emot en Ministers-tyrelse i ordets egenteliga bemärkelse blifvit anlörde, hafva för mig varit så öfvertygande, att jag gerna frånträft min mening, såsom Ledamot af Särskildta Utskottet vid 1B17 års Riksdag, under förutsättning, att det ändamål Högbemälte Utskott sökte bereda, på annat sätt lika säkert nu kan vinnas. Också har det nuvarande Högloflige Särskildta Utskottet fattat det beslut, att antaga en modererad Mininister-styrelse i Stats-Rådet med collegiala former i medlersta instantien af administrativa styrelsen , under förbehåll af de modificationer vid detaillerne , dem Utskottet kommer att anse nödiga. Då man går att företaga en reglering af Rikets styreise-verk , anser jag framför allt vigtigt att Riks-styrelsen på ett ändamåls-enligt sätt organiseras i högsta Instantien eller i Stats-Rådet, ty månne icke, i annat fall , alla anstalter till en förbättrad organisation skola vara frugtlösa ? Innan jag har den äran i detta afseende vidare yttra mig, utbeder jag mig vördsammast få underställa Högloflige Utskottet: Om Stats-Rådet är i tillfälle , att uppfylla de fordringar , man på detsamma rättvist kan göra. Grundlagen har omgifvit Konungen med 2*4 ett Råd, bestående af Nio Ledamöter, Ii v i I - ka äro skyldige att upplysa alla förekommande frågor och gifva råd vid besluten, Hvar och en Stats-Secreterare eller den hans ämbete förestår , eger äfven säte och stämma i Stats Rådet , då han der föredrager, eller Konungen der låter förekomma mål, hvilka höra till hans befattning. Om jag rätt fattat meningen af Constitutionen , skall Stats-Secreteraren föreslå besluten och StatsRaden räda och upplysa.
Direktionen ville till den åtgärd» som vederborde, sådant hos Rikets Ständers Fullmäktige i Banken anmäla; varande berörda skrift, som jemväl upplästes, försedd med vederbörande tjenstemans vid Lånekontoret intyg, att en med densamma lika lydande skrifvelse blifvit den 2 innevarande månad till Direktionen inlemnad. Advokat-Fiskalen Billbergh yttrade, att åtskilligt visserligen vore att erinra vid Ola Månssons nu afgifna förklaring, men att, då Advokat-Fiskalen med sig visste, att hans i målet framstälda slutliga påstående vore grundadt på en trogen och fullständig uppfattning af hvad derutinnan förekommit, och icke heller ansåg Ola Månsson hafva lyckats i sin deduktion till ådagaläggande deraf, att den af Advokat-fiskalsemhetet åberopade Ansvarighetslag skulle icke vara i förevarande fall tillämplig, AdvokatFiskalen för sin del icke ville vidare uppehålla målets afgörande, utan i anledning af Ola Månssons berörda förklaring endast åberopade innehållet af sitt nyssnämda slutpåstående; likasom Advokat-Fiskalen ansåg den omständighet, att Ola Månsson afsagt sig sin befattning såsom Direktör vid Lånekontoret, icke vara af beskaffenhet att kunna (ill någon ändring uti samma påstående föranleda. Då häruppå vidare i målet icke anfördes, utan detsamma af så väl AdvokatFiskalen Billbergh som Ola Månsson, öfverlemnades till Kongl. Hofrättens pröfning, förständigades dem, det de hade att, efter kallelse och anslag i vanlig ordning, afvakta Kongl. Hofrättens beslut i målet. Sedan Advokat-Fiskalen Billbergh och Ola Månsson härefter afträdt, föredrogs målet.; och beslöts, att handlingarna skulle mellan Kongl. Hofrättens ledamöter cirkulera. Ar och dag, som förut skrifvet står. Efter befallning, 67/r. Aldgren. Ola Månssons ofvannämnda förklaring var af följande lydelse: Till Kongl. Maj:ls och Rikets Högloft. Svea Hofrätt! Med återställande af Advokat-Fiskalen Biliberghs slutpåstående i det mot mig väckta åtal för förment öfverträdelse af gällande Banko-Reglemente, får jag afgifva följande genmäle:
Ständer ^ehuru icke efter min öfvertygelse behöfligtl förklara, aft, 1 händelse icke Allmänheten villigt skulle lemna Banken den ästundade Låne-summan. å 2 procent, det dä må vara Banco-Styrelsen tillåtet, att för Bankens räkning erlägga 2 procents ränta. I afseende pä Utlåningen : dit Högloft. Utskottet fastställt längsta låne-tiden till /(månader j utan omsättning; hvaremot, efter min tanka, 6 månaders utlånings-tid utan omsättning kunde tillåtas, och vore behöflig i vårt Land, der varor ofta försäljas på denna betalnings-tid, der penninge-rörelsen och varu-afsättningen ännu röner så många svårigheter, så vidt att icke fördelen af den nya Disconten skall stanna förnämligast inom Stockholm. dit Häglof. Utskottet ej medgifvit någon utgrening af denna, nja uppoch utlånings-rörelse till Götheborg, deremot jag anser, att till denna Rikets andra Handelsstad hade af Fonden bordt anvisas 8oo,oo<r R;dr, för att, under uppsigt af dervarande Bih. till Riks. St. Bet. Bankens Låne-Contoir, £>å lika sätt som för Banco-Styrelsen härstädes varder föreskrifvet, användas i utlåning till Handeln och Näringarne inom Götheborgs stad och dithörande Låne-district. Herr Prosten Pettersson: Emot den föreslagna Handels-Diseonten har jag egentligen icke något att invända, emedan det är min fasta öfvertygelse, att Svenska Nationens kraft att upprätthålla Stats-Verket, genom årliga bidrag dertill, endast af en liflig rörelse i handel har sin näring. Men då man vill öppna en sådan hjelpkälla, synes det mig rent af nödvändigt, att Rikets Höglofl. Ständer, för fondens ändamålsenliga användande, noga öfverväga beskaffenheten af Sveriges hufvudhandel, så att understödet egentligen rigtas åt befordrandet af de fosterländska Producternas ökade och lifligare export, samt den inhemska industriens främjande, till beredande af elt allt mindre och mindre beroende af utländningen.
Alla de lagförslag och yttranden ifrån Lagutskottet, hvilkas allmängörande Riksens Ständer i detta afseende på en Riksdag bifallit, skola, såvida Konungen till sådant allmängörande äfvenledes samtyckt, tillsammanstryckte utdelas till alla Domstolar och Juridiska Faculteter samt Lag-Committéen, om någon sådan finnes, och hvar och en äga, samt Ho f-Rätter ne, Lagmännen, Faculteterne och bemälda Committée antydas, att hos Justities-Ombudsmannen ingifva de anmärkningar, hvartill ämnet och hvarderas insigt eller erfarenhet kan föranleda. Justitice-Ombudsmannen gifve 150 Riksdagen 1810. sedan å den Lageller Urtima Riksdag, som efter 4 år ifrån skedd utdelning inträffar, Riksens Ständer del af de inkomne anmärkningar jemte dess yttrande derom, hvaröfver Lag-Utskottet å den Riksdagen sig äfven utlåta hör. Öfverenskomma då Riksens Ständer om ny Lag Dess skäl att det vägra. Men emedan någon gång händer, att uppskof kunde medföra allt för stor olägenhet, hvilket t. ex. skulle varit händelsen med Lagen om gäldstugu-fångars tractamente å sist öfverståndne Riskdag, synes en utväg böra lemnäs, att i sådana fall en lagfråga må kunna på samma Riksdag väckas och afgöras. Och som mindre öfverilning synes kunna äga rum, enär frågan förut af Konungen, efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, blifvit pröfvad, innan den för Riksens Ständer framställes, föreslås vördsammast, att i stället för desse föreskrifter i nämnda § »Finner Konungen godt — om de densamma afslagit» stadgas måtte: Finner Konungen godt någon lagfråga för Riksens Ständer framställa, äske Han Stats-Rådets och Högste Domstolens yttrande, så väl öfver hufvudfrågan, som huruvida den må fordra den skyndsamhet, att heslut derom å samma Riksdag må fattas eller ej, samt meddele Riksens Ständer Sin Proposition tillika med berörda yttranden. Ar den af Konungen ansedd kunna tåla uppskof, då förfares, såsom nu sagdt är.
Emedan de målade blommorna blanda bort blomglasets mening, som är att anspråkslöst framhäfva men ej att täfla med de lefvande blommorna. Och samma sak gäller om målade frukter på frukttallrikar. Både de målade frukterna och blommorna värka dödt bredvid de lefvande. Men en frukttallrik prydes däremot vackert t. ex. genom blommor i kanten. Allt porslin att äta på bör endast vara dekorerat i kanten, och på sin höjd upplifvat genom något lätt bottenornament. Mycket vridna eller öfverlastat slipade glas äro, de förra för sköra, de senare för tunga att vara riktigt vackra. Ju enklare formen på ett glas är, desto vackrare är det i regeln, och pokalformen förblir troligen den vackraste. Hvarför misshaga konstgjorda blommor och färgade gräs? Emedan dessa härma den friskhetens lycksalighet som blomman i värkligheten meddelar. Om det också blott är en kvist med höströda blad, ett sparrisgräs med sina bär, en tistel, som man om vintern kan sticka ned i sina vaser, så äro dessa vackrare än de konstgjorda blommorna. Hvarför är det japanska sättet att i en vas ledigt ordna blommor af endast ett slag, i de flästa fall vackrare än hvarje annat sätt? Emedan detta just ger intrycket af "friskhetens lycksalighet", af att blomman ännu växer. Hvarför är det smaklöst att sätta fast vackra tallrikar på väggen, men smakfullt att med dem pryda panelhyllan i en matsal? Emedan de i det senare fallet pryda, på samma gång som de äro färdiga att tjäna sitt ändamål, hvilket de däremot i förra fallet ej göra. Hvarför är en med broderi fylld bordduk mindre tilltalande än en slät duk med endast en bård? Emedan dukens ändamål att skydda bordet ej bör dölja bordets ändamål att bära saker. Och detta ändamål framträder bättre genom den släta dukens jämna yta än genom den af ornament fyllda duken, ornament hvilkas linier dessutom stympas genom de saker, som ställas på bordet. Detsamma gäller äfven om lampmattor och pallar. Hvarför är ett ljust, lätt draperi omkring ett fönster vackrare än ett tungt och mörkt? Emedan det senare strider mot afsikten med fönster, som är att släppa in ljus.