Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit det gjorda yrkandet, att R. o. Ad. skulle vidblifva sitt förut i frågan fattade beslut och godkänna den föreslagna voter:s-propos:n N:o 1; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på antagande af Utsk:ts inbjudning, hvartill svarades nej, och sedermera propos. derå, att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förra beslut, måtte godkänna den föreslagna voter:s-propos:n, hvartill svarades ja. Härefter anmälte sig och yttrade H. Exc. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf: Vid 14:de kap. har Utsk:t i en enda voter:s-propos. sammanfört Riks-Stån - 20 Den 14 Oktober. dens skiljaktiga beslut ang:de 6 olika §§; detta må vara riktigt och önskligt, då samma grundsats gäller i afseende å ,dem alla, och man således bör söka förekomma att icke principielt stridiga beslut fattas vid hvar och en af dem; men hvad som icke torde vara så rätt är att i afseende å dessa §§, der Borgareoch Bonde-St:n antagit Utsk:ts förslag, hvilket således blifvit ja-propos., R. o. Ad:s beslut blifvit bestämdt till ny propos., ehuru Preste-St. vid flera af dessa §§ fattat beslut, som —åtminstone i afseende å redaktionen — skiljde sig från R. o. Ad:s. Som det torde vara Preste-St:s rättighet att, om det så yrkar, få sitt beslut underkastadt R. St:rs pröfning, får jag, i enlighet med det inom talmanskonferensen fattade beslut, föreslå att det Högloft. Ståndet måtte uppskjuta att i denna fråga uttala sig, till dess det blir kändt hvad beslut Högv. Preste-St. i afseende derå fattat. Frih. Armfelt: På sätt den siste värde talaren nämnde, är det obestridligen förhållandet, att Högv.
Bref amunition ur kronans förråder tillhandahåIles skarpskytteföreningarne emot ganska billigt pris eller 30 rdr för 1,000 patroner, och att således redan härigenom en betydlig lättnad för amunitions anskaffande blifvit dem beredd. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag oföräudradt och dels bifall dertill med förhöjning af anslagssumman till 40,000 rdr, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utskrts förslag utan förändring och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Mom. d. Frih. Liljencrantz, Johan: Då 31:sta punkten i detta Betänk, förevar till behandling, sökte jag visa obehöfligheten af det anslag af 320,250 rdr, som blifvit af K. M:t äskadt för anskaffande af 7,000 stycken infanterigevär. Det nu ilrågav.de anslaget af 137,250 rdr, som, under skydd af »skarpskytteföreningarnes behof,» blifvit i den Kongl. Proposm hegardt för anskaffande af 3,000 st. infanterigevär till ersättande af ett lika antal målskjutninasgevär, som från kronans förråd skola till skarpskytteföreningarne utdelas, måste jag, på de skäl jag vid behandlingen af 31 :sta punkten anförde, nu afstyrka. Men då 3 Stånd redan bifallit Utsk:ts hemställan, vill jag icke upptaga R. o. Ad:ns tid med upprepande af siffror, hvilka jag dock tror icke kunna vederläggas. Att jag skulle velat yrka afslåg å Utskrts hemställan, härrör emellertid icke deraf, att jag vill motsätta mig utlemnandet af gevär åt skarpskytteföreningarne, utan deraf, att jag anser anslaget till anskaffande af nya gevär icke för närvide erforderligt. Gr. Mörner: För min del måste jag gå något längre än den siste värde talaren.
Hvem bestämde egentligen öfver den lilla aflägset belägna statens öden? Tyskland. Alltså! Bedrog man sig kanske? Efter någon tids vistelse i Stockholm utnämndes Felix Brauner till generalkonsul för en stat, hvars affärer, vare sig merkantila eller politiska, med Sverige-Norge just ej kräfde ett specielt ombud här. Nå, hvem var väl den statens sjelfskrifne bundsförvandt? Jo, Tyskland, alltjemt Tyskland! Och i skyddet af societetens sjelfinbillade föreställningar om honom skötte Brauner sina nöjen. En sällsam företeelse var han. En menniska, som oemotståndligt tjusade alla. Naturen hade i sällsynt mått öfverhopat honom med all den rikedom, som i sjelfva personligheten gör en mensklig varelse tilldragande för andra. Hans kroppsliga företräden motsvarades af briljanta förståndsgåfvor, utvecklade af omsorgsfull uppfostran, resor och umgänge med bildade personer. Men bakom den glänsande ytan, så väl beherskad, att ingen misstänkte dess tillvaro, låg en gränslös egoism. Han hade ingen känsla för andra, endast för sig sjelf. Att vara till för att njuta! Se der, hans lifsåskådning! Hvad den blef farlig denna oerhörda egoism, som reglerades af hans hyperraffinerade smak och nyckfullhet, hans bildning och ursprungliga konstnärsanlag! Hade han blifvit född fattig, skulle han med våld tillegnat sig de njutningar han åtrådde, han skulle mördat, stulit, skändat för att tillfredsställa sin njutningslystnad. Nu syndade han väl lika mycket och blef kanske farligare genom den lätthet, hvarmed han kunde nå allt hvad han önskade; men man märkte det ej, man ville ej märka någonting bakom den vackra masken. Det måste bo fullkomlighet i den själ, som blickade ut genom hans drömmande ögon, som talade med hans melodiska organ, som så fullständigt bedårade alla, såväl män som qvinnor. Lättsinne och slöseri! Verlden har lätt att förlåta dessa dödssynder. Kanske just derför, att de äro upphofvet till de andra, värre, oförlåtliga lasterna! Att vara till för att njuta!
Det var ingenting mer och ingenting mindre än det odödliga opus, hvarmed den sedan så beryktade » skaldekonungen » debuterade inom den svenska skönliteraturen. Författaren var en i det lilla Wexiö väl bekant personlighet, ofta anlitad af många bland dess invånare i sin egenskap af bar-berare och liktornsoperatör — yrken, som gåfvo honom hans anständiga bergning, ja, eom det sades, litet derutöfver, helst han egde förmånen att i dem icke på platsen hafva några konkurrenter. Men få voro de, som hittills anat, att den goda mannen derjemte i tysthet egnade sånggudinnorna sin dyrkan. Upptäckten deraf väckte derför allmän öfverraskning — en känsla, som öfvergick till förvåning, om än icke af det glada eller stolta slaget, då man med närmare bekantskap med hans förstlingsarbete fann, att Värends gamla hufvudstad egde inom sina murar en rimmare, som med sin pennas alster ådagalade, att en Haqvin Bagers och Mathias Bjuggs skaldeutgjutelser icke dock voro så helt och hållet * ohärmliga mästerstycken i det alldelesrasande », för att begagna Tborilds af Leopold koncentrerade uttryck *. Till denna känsla sällade sig hos skalden-barberarens talrika kunder en viss förargelse, då de förnummo, att han fast beslutat att för alltid nedlägga rakknifven för att uteslutaode tumla om på Pegasen. Detta i sammanhang med den ena annonsen. Nu till den andra. Denna lydde sålunda: » Lördagen den 4 nästkommande juni gifver undertecknad med benäget biträde af Sångföreningen en DECLAM ATORISK SOIKÉE i härvarande Rådhus-Salong. Närmare genom program. Johan Nybom. » Äfven det lilla Wexiö skulle alltså f&amp; den lyckan att bilda en af hållplatserna på den vidt utsträckta sångarförd, Niagaras skald den tiden företog och hvarunder han sällan underlät att stränga sin lyra till besjungande af hvaije ort, som han gästade för att derstädes gifva deklamatoriska soaréer * *. Liksom öfver-allt egde Nybom äfven i Wexiö många vänner och beundrare, icke få af honom personligen kända.
Jag lnir icke antydt, att något förräderi här vore å färde, och jag har ingen anledning att tro sådant; men det är ingalunda otänkbart, att ännu en gång kan Ilända, hvad Historien visar tillförene hafva handt; det kan ske med vår flotta liksom med våra fästningar, då vi veta, att Warberg, Elfsborg, Carlsten, Calmare och Sveaborg nesligt öfverlemnats åt fienden. Jag tror således icke, att Herr Hjertås farhåga är så otillbörlig, som man velat finna den. Att Friherre Cederström här uppträdt med acter, som blifvit Rikets Ständers Revisorer förnekade, och icke en gång öfverlemnade lill StatsUtskottet, förundrar mig, då jag icke kan begripa, huru Styrelsen vid detta tillfälle kommit att använda honom såsom organ för sitt försvar, och hvarföre dessa handlingar icke blifvit aflemnade lill behörig ort. Det bör således icke förundra Friherren, att våra anmärkningar stödja sig på hvad vi oflicielt känna och veta. Jag tror väl icke, att allmänheten varit alldeles okunnig om rätta förhållandet; men det är icke efter blotta rykten, sorn representationen får handla, utan den är skyldig att rätta sig efter de acter och upplysningar, som äro tillgängliga. Det är på denna grund jag yrkar, att en sträng ansvarighet bör drabba den eller dem, som äro delaktige i denna åtgärd, hvilken inför i3* i96 Den 19 Maji f. m. liela Europa, inför liela den civiliserade verlden, visar vårt Cabinetts oklokhet och svaghet. Jag tycker lika med Friherre Anckarswärd att det varit vida bättre, om fartygen blifvit tagne i öppna sjön, än att genom en Cabinettsordre blifva åter införda i hamnen. Misshushållningen står likväl alltid qvar, äfven om den sednare handeln Jyckats, då förhållandet visar, att det skett för att betacka förluster i Sjöförvaltuingen. Lika med Herr Hjerta tror jag, alt ett nytt skepp icke kan anses betaldt med köpeskillingen för dessa. Grefve af Wetterstedt har skildrat obehaget att tala i detta ämne, men sjelf i ett behagligt tal sökt borttaga hos andra verkan af detta obehag, genom återkallande af stora och lyckliga händelser.
Jag började finna, att verlden inte var så ond, som man sagt, hon var ju Guds egen herrliga skapelse och inte har väl Gud skapat sin verld så dålig att hon bör föraktas och afskys. Och skapelsens krona menniskan, Guds afbild hur hade man inte utmålat henne! Men då jag såg så många vackra gerningar, så mycken godhet och skönhet ibland all ondska då kunde jag ej längre sörja då gick hela min själ upp i en suck till Honom, som gjort verlden så skön och god. GUSTAF. Du är förlorad. Otrons gift har insmugit sig i ditt hjerta djefvulen har fångat dig i sina garn du dåre, som lät blända dig af skenet! Du visste ej, att den onde begagnade just den för dig så sköna naturen för att bringa dig på fall. Du förnekar Guds egen enfödde son, och derföre skall du aldrig se Guds ansigte. Ja! Hör och bäfva för Guds egen dom: Gån bort ifrån mig, I förbannade, till evinnerlig eld! KARL. Håll upp och häda icke! Är du en Guds tjenare och för en sådan talan hurudan är då den Gud, du dyrkar? Är det Jesus af Nazareths milda lära om frid och försoning du tagit på din ed att förkunna då är du i denna stund en menedare! Allt må vara glömdt, som varit oss emellan! Nu mera äro vi fiender. Jag kan icke hata dig men den anden förqväfvande lära, som du förkunnar, hatar jag och måste taga till vapen mot henne. Men ärliga vapen vill jag föra, såsom det höfves den, som svurit ljusets heliga fana. Gå! Måtte våra vägar ej råka tillsammans, ty då måste bli strid! GUSTAF. Du kan ej räddas men min syster, som du älskar med din orena kärlek, skall aldrig bli din! Hon åtminstone skall räddas! KARL. Du kan ej bestämma öfver hennes hand, ty du är blott hennes bror. GUSTAF. Jo! jag är hennes laglige giftoman. Jag har intet mer att beställa här! Gud vare din själ nådig! Farväl! (Går.) KARL. Han brukar inte ljuga Det är då sant, att mitt öde beror af honom?
N:o 122. förklarade vara af ren Krono-natur samt få såsom sådana behandlas, med undantag af den för åboer å andra kronohemman medgifna rättigheten att lösa hemmanen till skatte. En sådan rättighet för åboer med stadgad åborätt å ifrågavarande skolegods-hemman är det jag yrkar måtte blifva medgifven, och detta på följande skål: l:o Erhölles genom skatteköpeskillingen, hvilken borde erläggas efter beräkning af 10 års grundräntor, ett, om än ringa, kapital, af hvilket det Allmänna kunde draga årlig ränta. 2:o Finge hemmans-innehafvaren friare händer alt bruka gården och skulle otvifvelaktig! väckas tili högre intresse alt förbättra den, på samma gång ulvägarne att kunna förbättra den lättades genom den större garanti, hemmansinnehafvaren kunde lemna, om lian för nämnda ändamål sage sig i behof att upplåna penningar. 3:o Förekommes en mängd nu förefallande tidsoch penninge-ödande tvister om den bättre rätten till värdskap å sådana hemman. 4:o Kunde, genom dessa hemmans skatteköpande, den verkligen öfverflödiga skolcfogdetjensten vid desamma indragas vid nuvarande innehafvarens afgång, och de till nämnde tjenst såsom boställen anslagne 4 mantal Stenkilstorp och ett halft d:o Wettersmålen utarrenderas, samt Kronofogden inom fögderiet eller länsmannen inom distriktet åläggas utöfva den erforderliga tillsynen å dessa, likaväl som å andra dermed likartade hemman. 5:o Finge vid arfskiften mellan flere barn alla barnen lika, och den äldsta sonen icke ensam uteslutande rätt framför de öfrige.
För att framlägga dem, måste vi gå tillbaka i tiden till klockan 55 minuter till tolf förmiddagen. Ty just vid samma tid satt Magnus i sin skola, med en latinsk kria framför sig, och apostroferade dess författare i följande ordalag: «Det skulle ej förundra mig, att titulus har så litet förtroende för Ciceros kunskap i latinet, ty han kunde olyckligtvis icke rådfråga vår förträfflige Streling, men att Streling sjelf får lida ett så uppenbart förakt, det förvånar mig i sanning. I min tid hörde jag aldrig en rektorist påstå, att qui med conjunctivus efter dignus, indignus, endast borde gälla i tredje klassen, utan man ansåg den vara fotad på goda grunder, derföre att då talas om något som borde eller bort ske, icke om en verklig tilldragelse. Dessutom accusativus cum infinitivo efter sperabat? Skulle ej titulus hålla så bålt litet på Cicero, så vore det lätt att minnas, att han» Men längre hann vår rektor lyckligtvis för den tilltalade och läsarinnan icke. Ty just här öppnades dörren, och då Magnus såg upp från boken, varsnade han ett lätt leende på alla de unga ansigten, hvilkas blickar voro rigtade åt dörren, der den gamla jungfru Mari ärbart neg och rodnade. Hon trädde modigt fram och räckte honom en liten behändig biljett, hvars handstil han icke utan någon bestörtning igenkände. Han öppnade den och läste, men varnades af ett litet sorl, hvartill ungdomen oförtöfvadt begagnade detta ypperliga tillfälle, från att ens fråga, huru mamsell mådde, och bad endast helsa, utan att nämna till hvem, samt lofvade komma genast. Med ett par återstående scripta gick det nu till vederbörandes förnöjelse lätt som en dans, ty de lemnades helt och hållet oransakade; och ehuru det efterlängtade klockslaget lät blott tvenne minuter vänta på sig, så väntade Magnus icke ens så länge. Två minuter äro också tid, och de ungas uppbrott skedde med stor glädje. Biljetten innehöll: «Goda Magnus! Låt mig, så snart som möjligt, få bedja om råd och med en bekännelse om stora fel vinna förlåtelse och tröst. Snar hjelp kan afvända en stor olycka. Lina.»
Jag tillstyrker således Rikets Ständer vördsamt, att hos Kongl, Majzt i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täckes i Nåder uppmana Stapel-Städerne att Navigatinos-Scholor inrätta, och att, då denna omsorg är såsom ett Municipal-bestyr att betrakta^ livar för sig i underdånighet inkomma med förslag till de afgifler af utrikes handeln och Ull.t.Stats s, Allm.Besv,o.Oec.Utsk.Utl.Nio 134.. J sjöfarten, som för ändamålet finnas mest lärapr lige. Herr Professor Gravander: Jag conformerar mig i det liela med Herr Eriherra Cederström, åberopar min vid Betänkandet N:o 111 afgifna reservation och mitt ytterligare anförande i Högvordige Preste-Ståndet, samt förklarar mig anse Redares skepp, Handlandes egendom, äfvensom Medborgares helsa och lif för dybara att äfventyras genom mindre iheoretiskt kunnige Skeppares seglande på måfå. Sverige bör icke, i nödig undervisning uti Navigations-kunskapen, vara ett halft århundrade efter Europas öfriga bildade nationer. A'.t afhjelpa denna brist, anser jag både vara ett stort national-behof och tillika medföra en direct nationalvinst. Ankom till Expsd. Utskottst den 7 Mars 1830» Ytterligare Utlåtande, med anledning af emottagne anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 113, om anvisande af erforderliga medel till 8 Stats* s. Allm. Bes v. o. Oec. Utsk. Uti. N:o 134, anskaffning af spannmål vid inträffande missväxtår.
Å nyo föredrogs Statsoch Banco-Utskottens den 28 sistlidne November under N:o 3o afgifne och den 7 derpåföljde Januarii e. m. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af ej mindre Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående Låneunderstöd 102 Den i Fe bni nr i i e. m. till återuppbyggande af staden Borås; iin ock Kongl. Majrts Nådiga skrifvelse, angående Lånebiträde till Staden Norrköping. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Då man efter en mångårig fred ser skatter och bördor ökas, och alla tillgångar, icke allenast för det närvarande utsopade, utan ock för det tillkommande uppsökte och anviste, samt Staten, lik en bankruttspelare, försatt i ställning tilt behöfva upplåna penningar, hvilka den icke vet nar den skall betala, ryser man deröfver, och själen stämmes till sorgliga aningar för den kommande liden.
Föredrogs ä nyo BancoUtstottets d. 7 Now. pa bordet lagde ProkocollsUtdrag, ätföljdt af BancoFullmagtiqes utlätande i anledning af BancoNtskottets i ProtocollsUtdrag af den 15 September gjorda anmärkningar, rörande af Fnllmagtige bewilljade Länebiträden tilt Götheborgs, Malmö och i synnerhet Äbo Disconter, samt en gäfwa af 666 Ro. 32 st. Banco till allmänna FatligwärdsInrält» ningen i Slockholm. Herr Grefwen och LandlNarffalken frägade om Ridder,kapet och Adelen gillade BancoUt. skottets utlätande. Friherre callerström, 7acob. Detta utlakande innefattar s:ne delar, som lara behöfwa särstildt behandlas. Den sednare delen rörer en stank ät FattigwärdsJnrätlningen: dera har BancoUlstotteL , tillstyrkt afstrifning. Den förre angar penningeförsträckningar äk Difconterna utom stockholm, men e ^ gentli - Den i? November. 795 gentligast den mi Äbo, för hwilken sistnämnde försträckning Vanquen till betydligaste delen annu star i risque. Jag anhäller derföre att Herr Grefwe» och LandtMarstalken behagade häröfwer gifwa Ridderstapet och Adelen twenne särflilda propositioner» -Aerr Korstenstolpe, gullers. Ehuru jag ej kant säga mig hafwa wid uppläsningen af dcha Handlingar fullkomligen saktat deras innehall, har jag likwäl lyckt mig förmärka att deruti innefattas likasom en angifvelse emot Fullmägtige i afseende pä Läncbiträden ät ÄöoDiscont, sedan krigsoroligheterna hade utbrustit. Det blir wäl, ä ena sidan, alltid ett fel akt i sädana omständigheter bewilia dylika försträckningar. Men ä andra sidan anföra Fullmägtige akt be i afseende pä de private DiscontJn rättningarne ej wid i8oo ärs
Uti Memorial under N:o 46, har Utskottet afgifvit dess utlåtande, så väl med anledning af HöglofL Ridderskapets och Adelns återremiss afBetägkandet N:o 36, som öfver det hos nämnde Riks-Stånd af Herr af Sillén framställde, återremissen bifogade, förslag, innefattande den förändring uti det af Utskottet uppgifna sätt för stämplade pappers-uppbörden och dess redovisning inom samtlige Afdelningarne af Kongl. Maj:ts Cancellie, att Kongl. Stats-Gontoret, som, enligt 16 §. i det redan godkända förslaget till Charlas Sigillatae Förordning hädanefter, likasom hittills, egde att antaga en eller flere Chartae Sigillatae Försäljningsman i Stockholm, borde förordna den person, hvilken, emot borgen och under uppbördsmanna-ansvar, må på credit utbekomma erforderligt stämpladt papper för Kongl. Majrls Cancellie och derföre till Stats-Gontoret afgifva redovisning inom samma tid, som redogörelserne för stämplade pappers-afgiflen i Länen böra vara ingifne och vid lika äfventyr, samt att denna Uppbördsmans redogörelse skulle så upprättas, att den utvisade uti serskild column den vanliga stämplade pappers-aTgiften, och uti en annan column den afgift, som utgjorde ersättning för Cancellie-Gebiihren, enligt det formulaire Kongl. Stats-Conloret egde att dertill meddela; och borde en slik redogörelse verificeras med de af Utskottet föreslagne anteckningslistor ifrån så väl Kongl. Maj:ts Justilice-Revision, som andre till Kongl. Maj:ts Cancellie hörande Afdelningar, uti hvilka listor borde utsättas hvad uti öfrige, utom fullmagter och constitutorial, utgående expeditioner bestämde beloppet af stämplade pappers-afgiften; hvarjemte Herr af Sillen ansett ersättningen för det besvär och det ansvar, som med ifrågavarande uppbörd och redovisning blefve förenad, böra bestämmas till en provision af a högst 3 procent af försäljningsbeloppet, att af Redogöraren uti afgifvande räkningen afföras. Bihang till R. St.
Vid 37:de punkten, angående aflöning för Styrelsen öfver Vägoch Vattenbyggnader: af Friherre von Krcemer: ”Emot beslutet, angående aflöning för Styrelsen öfver Allmänna Vägoch Vattenbyggnader får jag mig reservera. Kongl. IVb>j:t har vid 1840 — 1841 årens Riksdag till detta ändamål äskat RtlrB:co 9766: 32., fördelade sålunda: Till Central-Förvaltningen: i Chef (lika med Expeditions-Cheferne vid Stats Deparlementen) R:dr 3,000: 1 Byrå-Chef för den teckniska detaljen i,ooo: 1 Kamererare 1,000: Canzli-biträde 800: — —- 2 Ritare, tillsammans ... 800: 1 Vaktmästare 166: 3a. — Sum m a 6766: 3z. — 1 Landsorterne t 5, Districl-Chefer, ä. 600, R:dr . Ett lika stort anslag har Kongl. Majit äfven nu begärt. Då Rikets Ständer vid sista Riksdag nedsatte detta aflöningsbelopp tili 8,000 R:dr B:co, anfördes såsom skäl, att innan hela det äskade anslaget kunde beviljas, lämpligt vore, att erhålla en närmare ledning för omdömet i afseende på de resultat, som af denna administrationsgrens utvidgade verksamhet borde kunna förväntas. Denna erfarenhet är nu vunnen; ty hvar och en, som baft med denna styrelse någon beröring, torde med mig kunna intyga, att densamma, på ett serdeles verksamt sätt och med en sällspord noggrannhet och skyndsamhet, fullgjort allt hvad den ålegat. En mängd allmänna arbeten i och för sjöars och sanka trakters uttappning, vägars förbättring, hamnars och canalers byggande, hafva, under den korta tidrymden från sista Riksmöte, blifvit påbörjade hufvudsakligen genom denna Styrelses och underlydande Districls-Chefers tillgörande.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 88. då tillhör», vore olämplig och borde uteslutas, enär en person, sorn vid berörde ålder bortflyttat från ett samhälle och tilläfventyrs sedermera i '20 års tid vistats och mantalsskrifvits på annat håll, ej rimligen borde betunga det förra samhället; — Men, i likhet med hvad sammansatta Lagoch Ekonomi-Utskottet vid förra riksdagen i enahanda fråga yttrat, är Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet af den åsigt, att ett stadgande af det anmärkta innehållet är af behofvet påkalladt, på det icke socknar, hvarest, till följd af frikostiga bidrag och en hushållsaktig förvaltning, en väl ordnad fattigvård finnes, må blifva otillbörligen betungade med försörjning af sådana fremmande personer, hvilkas arbetsförmåga, i anseende till långt framskriden ålder, är försvagad och hvilka således kunna blifva i behof af större understöd, än de, som i en kraftfullare ålder äro i tillfälle att åtminstone i någon mån sjelfve bidraga till sitt uppehälle; hemställande Utskottet derföre att motionärens ifrågavarande framställning ej må till någon åtgärd föranleda; 20 ■§. Af Bengt Nilsson: dels att, med uteslutande af föreskriften i 2:dra momentet att den som, efter att hafva fyllt 15 år, beträdes med bettlande, är förfallen att behandlas lika med försvarslös person, der ej visas kan, att fattigvårds-styrelsen underlåtit om honom taga den vård, som enligt förordningen samma styrelse ålegat, stadgas måtte, att den, som beträdes med bettlande, skall erhålla varning inför Kyrko-rådet eller fattigvårds-styrelse eller ock vidkännas minskning af fattigunderstöd, eller, derest den bettlande är barn, agas, om felet förnyas, samt dels att 3:dje momentet, som stadgar, att, om föräldrar, stjufföräldrar eller fosterföräldrar befalla eller tillåta sina under 15 år gamla barn att bettla, blifva sådane föräldrar behandlade på sätt 2:dra momentet om bettlare föreskrifver, måtte, såsom olämpligt, utgå.