Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag tillerkändes förmånsrätt framför de Borgenärer , hvilka vid samma Ting låto inteckna sine fordringar, en förmånsrätt, som skäligen synes höra de förra tillkomma i afseende på fordringarnes upphof, voro dock de sednare, hvilka i allt Gravations-bevis som de vid samma Tings slut egde erhålla, om förhållandet iibragtes underrättelse, icke blottstälde för de opåräknade förluster, som nu genom sådane, för både dem och Domstolarne okände gravationer ofta kunna inträffa; och har Herr Ehrenborg slutligen yttrat, att ehuru han förut tillkännagifvit sin åsigt, att, då ett nytt Lagverks granskning och antagande snart förestår, partielle Lagförändringar böra ske sparsamt och endast i de fall, då de af synnerlig angelägenhet påkallas, han likväl anser en sådanangelägenhet inträffa i afseende på InteckningsLagarne, hvilkas, så väl som ExecutionsLagarnes , förbättring i vissa delar, ostridigt lärer utgöra en af de åtgärder som för Crcditens återställande och befästande, så vidt den af Lagstiftande jnagtens omsorg beror, erfordras. Lagutskottett Betönknnäin. 1243 Herr Grefve Spens Carl Gustaf har, uti frågan angående ändring uti i3 §. af InteckningsFörordningen, med liufvudsakligt instämmande uti Herr Ehrenborgs yttrade åsigten, uppå flere andragne skäl, föreslagit, icke allenast att nämnde § måtte erhålla följande Redaction.” har nä* gon Egendom jörvärfvat genom fäng3 hvarå Lagfart ske bör och kommer_, innan uppbud sökt är, före egarens Borgenär till Rätten med skuldbref eller annan handling derföre Inteckning tilläten är; vare en sådan Inte c krings-ansökan 1 allo lika gällande, som om köpet icke skett j och sake nya Egaren sin fångesman", utan äfven att följande tillägg måtte göras:” Jr Inteckning, sorn sålunda söktes, af den art, att, genom dess fastställande i köpevilkor kunna rubbas, ocb är tiden för uppbuds-sökande efter
Söhne till denne på tillfrågan yttrat sin benägenhet att underhandla om det nya lånet. En tredje till Fullmäktiges kunskap kommen berättelse innehöll, att en numera afliden riksdagsman af Borgare-ståndet uti ett i Oktober månad ankommet bref från Paris, der han då vistades, meddelat, det chefen för den derstädes domicilierade grenen af huset Rothschild, tillspord af korrespondenten, äfven yttrat, att det kunde vara skäl att reflektera till det svenska lånet. Huruvida nu de bref och underrättelser, hvilka Fullmäktiges Sekreterare för sin den 5 November meddelade och sedermera af honom i protokollet införda berättelse åberopat, äro andra, än nyssnämnda bref och underrättelser, och huruvida de ordalag, i hvilka berättelsen framställes, fallit så som de återgifvas, må lemnäs derhän; visst är, att då Herrar Revisorer kategoriskt yttra, att »redan den 5 November ingått underrättelse, att bankirhusen Baring Brothers och C. J. Hambrö i London, Rothschild & Söhne i Frankfurt arn Main» etc. ville ingå i underhandlingar om lå - — 143 — net, ehuru dessa firmor »icke gjort några bestämda anbud», de åt dessa berättelser gifva en alltför positiv betydelse, som ej kan tillerkännas dem efter behörigt uppvägande af sättet, huru de tillkommit. Man kan artigt under ett samtal yttra ett och annat äfven örn affärer, utan att dervid fästa egentlig vigt, hvilket visar sig derigenom, att derpå något vidare ej följer. För att nu återgå till ofvannämnda tre direkta anbud, egna Herrar Revisorer specielt klander deråt, att anbudet från Stockholms Enskilda Bank ej antogs (protokollet den 10 och 12 November). Anbudet innehöll ett lån af 5 å 6 millioner Riksdaler Riksmynt med 4£ procents ränta, att inbetalas med 91 procent och återbetalas med en annuitet af 51 procent under 38 5 år, och visar sig således, då det jemföres med den här ofvan meddelade utredning om hvad det med bankirfirman Schröder &
S. D. Till Banko-Utskotlel remitterades Herr Wallenbergs motion, N:o 207, med förslag, att amorterings-lån ej må vidare från Rikets Ständers Bank utgifvas, Prot.-Utdrag den 4 December 1856. 103 hvarken på fastighet i stad eiler på landet, samt att de medel, hvilka genom inbetalning å redan beviljade dylika lån inflyta, må till kreditiv för filial-banker afses. S. 1). Remitterades till Lag-Utskottet följande motioner: Herr Wennerslröms, N:o 184, angående föreskrift, att, vid fullföljd af talan i Ofver-rätt och Högsta Domstolen genom besvär, vid desamma skall fogas duplett deraf, hvilken sednare, i fall domstolen skulle finna någon öfver besvären böra höras, skall meddelas denne, till förklarings afgifvande; Herr Thomées, N:o 188, om skyldighet för förmyndare att, i brist af god säkerhet genom inteckning i läst egendom för pupill-medel, placera dem i sådane räntebärande obligationer eller fond-papper, som stats-verket pröfvar för sina medel innebära full säkerhet; Herr Gräås, N:o 191, med förslag, att genom särskild författning må stadgas, att hvad i hänseende till Rikets Ständers Bank är i konkurs-lagens 68 § föreskrifvet, skall tillämpas på alla de kallelser, som af konkurs-domaren till inteckningshafvare utfärdas; Herr Palanders, N:o 198, med anmärkningar vid det af utsedde kommitterade utarbetade förslag till Sjö-lag, hvilket Herr Björck i särskild motion tillstyrkt må af Rikets Ständer antagas; och Herr Hasselrots, N:o 212, angående förändring dels i Expeditions-taxan dels i Rese-reglementet och Kongl. Förordningen den 10 April 1840 om extra domares aflöning.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Aminoffs förslag afsåg ett tillägg uti momitet, propos. å momitets redaktion torde få framställas med förbehåll, att R. o. Ad. serskildt må pröfva Hr Aminoffs förslag lill tillägg, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. ville oförändradt antaga Utskms förslag till 10:de §:ns lista morn., hvilken propos. besvarades med Nej. 12 H. 3 34 Den 16 September f. m. Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om B. o. Ad., med förbehåll att Hr Aminoffs förslag sedermera må pröfvas, behagade antaga Gr. Lagerbjelkes förslag, ropades Ja; hvarefter propos. lill antagande af Hr Atuinoffs förslag lill tillägg blef framstäld och besvarad med Nej. Hr Aminoff: Jag vill icke begära votering, utan anhåller endast, att min serskildta mening i afseende å sedel-blanketternas förfärdigande vid R. St:rs Bank, måtte i prot:t såsom min reservation antecknas. Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. deh öfriga ulan anmärkn. lemnade delen af 10:de §:n. Fortsättningen af förevar:de ärendes pröfning blef härefter upskjuten till eftermiddagens plenum. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomue Mern., Utlåtm och Betäukm, nemi. från Stats - Utskottet: JV2 275, ang:de verkstäld omröstning, i anledn. af RiksShns skiljaktiga beslut, i fråga om beräkningen af Statsverkets inkomster; J\s 276, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rör:de extra Stats-anslag till föremål, tillhörande 4:de, 7:de och 8:de Hufvudtitlarne; JV$ 277, i anledn. af K. M:s Nåd.
Det var ett skådespel, som å ena sidan kunde glädja den gamla lärans vänner, men å andra sidan måste uppfylla dem med förtvivlan om människonaturen och avsky för tidens uselhet. Kristendomen syntes vilja vika utan våld. Det var som om människosläktet avkastade en mask. De trosstarke drogo sig undan i ensligheten, och solen sken på människosvärmar, i vilka de, som fasthöllo sina fäders lära av from övertygelse eller av omtanke för den hotade odlingen eller av kärlek till den republikanska frihetens skugga, försvunno i mängden av de lycksökare, som omfattat samma lära för att vinna kejsarens ynnest och enskilda fördelar. Legionernas avfall var ej det enda för kristna kyrkan nedsättande skådespel, som Krysanteus och Hermione åsågo i Konstantinopel. Julianus hade inbjudit till sitt palats ledarne för de olika kristna meningsflockar, som funnos i huvudstaden och omgivningen, för att övertala dem till enighet eller åtminstone beveka dem att leva i fred och försonlighet med varandra. Samlingen var talrik: man såg präster av det nyss rådande homoiusianska partiet, präster av de nyss med eld och svärd förföljda, sinsemellan lika fientliga homousianska, novatianska och övriga bekännelserna. Om det var Julianus' uppsåt att förlusta sig och sina gäster med åsynen av de kristna prästernas fördärv och ilska, vann han sitt mål. Det kejserliga majestätet kunde lika litet som blygseln för ett ovärdigt uppförande inför hedniska filosofers ögon hålla ordningen vid makt. Mötets medlemmar överskreko varandra, okvädade varandra med de grövsta skymford, anklagade varandra för de gräsligaste brott. Julianus ropade flera gånger förgäves: - Hören mig då, I kristianska präster! Våra fiender Germaniens barbarer, frankerna och allemannerna hava ju hört mig! Julianus och Krysanteus hade dagliga förtroliga sammankomster, på vilka de överlade om bästa sättet att rena den gamla läran, bringa henne i överensstämmelse med tidens krav och till klarhet i henne utveckla de grundsatser, av vilka de hoppades en människosläktets förbättring. Att dessa grundsatser redan funnes i henne och att de voro tillfyllestgörande för människans lycka, därom kände sig båda övertygade.
Ni önskar från mig, såsom bosatt i Berlin, för ert nya organ ett uttalande om den i tidningar och i den offentliga diskussionen en så stor roll spelande » judefrågan », och jag griper gerna tillfallet att säga ett par ord derom. Men ni tager miste, om ni tror att jag, såsom närmare källan till all denna grumliga rörelse i sinnena, är i stånd att tala med synnerlig autopsi. Jag försäkrar er, att om det hela försiggick i Babylon i stället for i Berlin, kunde jag icke hafva märkt mindre der af än nu. Endast af tidningarna vet jag, att här säges en del oqvädinsord och hållas några möten mot judarne. Men ni kan lätt förstå, att det sällskap jag uppsöker eller som uppsöker mig, lefver och ' andas i ett luftstreck, dit detta skrål från gatan icke når. Sant nog, att herr hofpredikanten Stöcker — en äkta prelat med ett ljust, öppet anlete och falska Ögon — sade ett par dumheter mot mig från riksdagens tribun » men då jag kort och slående ådagalade, att han aldrig hade sett mina böcker och att hans från en norsk smädeskrift mot mig hemtade citat voro falska, har detta lilla intermezzo ingen annan verkan haft än den, att det kanske har inbragt mig en smula popularitet hos några judiska juve-lerare och bankirer, som jag personligen hvarken umgås med eller känner. Man tager knappast miste, om man betraktar den tyska rörelsen mot judarne såsom ett bland många symptom af den stora tyska sociala och politiska reaktionen. Under reaktioner förhindrar man samtidiga och ångrar man tidigare frigörelsesträfvanden. Den omständigheten, att en del af » framstegspartiets! ) organer hafva judiska redaktörer och medarbetare — likväl i vida ringare antal, än det berättas — och den, att den utträdda, icke-regeringsvänliga delen af det nationalliberala partiet i två judiskt födde män, Bam-berger och Lasker, den förre en skribent, den senare en talare, har sina mest betydande ledare, har stämt de reaktionära och konservativa partierna ännu mera fiendtligt mot judarne, än hvad de i hvardagslag äro.
Att af alla de ärender, hwilka tillkomma Domares befattning för» dra brottmål, hwilka ofta äro serdeles inwecklade och alltid i anseende till ursprung och omständigheter af olika beskaffenhet, den mast granlaga undersökning, hwarwid Domaren har behof af mycken erfarenhet och af den kännedom utaf menniskolynnet samt Personerne i den Ort, där brottet sig riildragit. som manligen icke minnes utan en längre lids handläggning, hmadan Högste Domstolen finner af mera wigt, att desse mäl, sä framt ej alli för mycket uppehåll sker derigenom, handteras af Ordinarie Do, maren, hwars är och anseende ej obelydcligen werka pä förbrytaren, för alt leda honom till upprigtig bekännelse, än att de till minnande af en litell i ds fleste händelser mindre betydande lid öfwerlemnas till en Extra Domare. Pä sädane grunder är det ock genom serskildt Författningar stadgadt, att HosRätterne icke böra utan högst trängande orsaker tillåta Ordinarie Domare frihet frän tjenstgöringens bestridande i egna Personer. 2:0 Att swärligen tillgäng kan blifwa i allmänhet pä skicklige Personer som skulle wilja emottaga sädane förordnanden och med dsk - 26 Den A Zebruarii. detsamma förbinda sig, att upphörligt wistas i Or» ten, utan annan förmon, än den akt enar någon gäng de till ett Urtima Tings hällande päkallas, sä för hwarje förrättning sig till godo beräkna skjuts och tractamente, som ej blifwer mera än swarande emot deras kostnader och att, i mohn af deras för» tjenster, warda med befordran ihogkomne, hwilket Nädiga löfte ej lärer wid befordringar kunna lemna dem nägon serskild förmånsrätt eller frän Kongs. Maj:ts Nädiga hugkomst utestänga dem, som inom HofRätten eller i annan wäg genom flit och skicklighet gjort sig berättigade, g.o Att andamälet icke eller härigenom alltid kan winnås, sä att en häcktad Person owilkorligen innom zme weckor warder hos
Jemte det erinran gjorts om vigten deraf att endast med största varsamhet undantag må beviljas från allmänna rättegångsordningen, hvad angår sätt och tid för stämnings delgifvande, har inom Högste Domstolen och Statsrådet blifvit emot 8 Lag-Utskottets Betänkande N:o 17. berörda förslag anmärkt, att detsamma, som, hvad byalag anginge, syntes hemtadt från Lagberedningens förslag till Rättegångs-Balk, förra delen Kap. 11 § 12, likväl saknade ett der befintligt tillägg, att den, som emottagit stämningen, skulle vara skyldig gifva de öfriga svaranderne del deraf, hvilket tillägg vore betryggande för de öfriges rätt, och jemväl instämde med nu gällande lag, 11 Kap 8 § Rättegångs-Balken, för det fall då arfvingar sökas i oskift bo, och stämning tillställes arfvinge eller syssloman, som i boet sitter; — att här icke, såsom i ej mindre Lagberedningens förslag, 9 § af dess omförmälda kapitel, än äfven nyss åberopade § af gällande lag, influtit något stadgande derom, att den af svaranderne, som vore till längsta stämningstid berättigad, skulle få den tid tillgonjuta; — samt slutligen, hvad beträffade utsträckningen till “skifteslag" och “annan dylik samfällighet", att samma utsträckning vore af beskaffenhet att gifva anledning till långa och svårlösta tvister, redan innan sjelfva saken finge börja att handläggas. Uti en hos Vällofliga Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 42) har nu Herr Staaff, under åberopande af de skäl, som Lag-Utskottet vid sisthållna riksdag i dess Utlåtande N:o 43 anfört, hos Rikets Ständer hemställt, att, med iakttagande af de anmärkningar, på grund hvaraf det nådiga bifallet vägrats, Rikets Ständer måtte för sin del besluta en författning af följande lydelse: “Hvad i Kongl. Resolutionen den 29
Då således tankarne äro delade i fråga om hvilken profession, som bör företrädesvis inrättas, har jag för min del ansett välbetänkt att instämma uti den af Utsk:t uttalade åsigt. Uti Hr von Ehrenheims sednaste yttrande har jag ytterligare funnit ett skäl för vidhållande af samma min mening. Han nämnde nemi., att R. St:r vid denna riksdag ingått till K. M. Den 22 Angusti t. m. 69 med en nnécri. begäran att kanslioch kameral-examina måtte ersättas af en särsW|d administrativ examen, och förutsatte att national-ekonomien skia, jn„j j sistnämnde examen. Men månne det icke vid sådant förhår.^de är klokast att åt regeringen öfverlemna att, derest regeringen ,ni fö|jd deraf skulle finna ökade lärarekrafter vara ar behovet påkan^e, vid nästa riksdag göra särskild framställning i amnet? Någon fara kan väl icke förefinnas sjjdant; UPD skof, ty, såvidt jag vet, är antalet af de perso.„r som nigf uteslutande egnat sig åt de juridiska läroämnenas v'ei'''«k;)nltg* behandling, för närv:de alldeles icke öfverflödigt stort. Ai sistberörde omständighet torde utgöra ett giltigt skäl att i denna fråga, som man säger, se tiden an. l)å jag icke kan finna att de af Utskrt anförda betänkligheter blifvit vedcrlaggda, anhåller jag om bifall till Utsk:ts förev:de framställning. Hr Olivecrona, Knut: Utsk:t har, som skäl för afstvrkande af ifrågav.de motioner, egentligen anfört, dels att frågan om nya lärareplatsers inrättande icke vore tillräckligt utredd, dels att K. M. icke vid detta riksmöte derom gjort någon framställning. Frih. af Ugglas har äfven lagt samma skäl till grund för sitt motstånd mot förslagets genomförande.
På kapplöpningsdagen herskar en rangordning strängare än vid en hofbal, de olika klasserna gi omkring med till hälften fiendtliga miner och alla öfvertygade cm att vara föremål för allmän uppmärksamhet och nervöst ängsliga för att under den stela paraden komma i falsk dager eller skef ställning. Låt mobben vara ensam om att klappa ooh ropa och böja sig fram öfver snöret när hästarne susa in. Ett litet hurraefter Hans Maj: t konungens hederspris är tillåtligt, men det är hederspriset det gäller, den höge gifvaren, icke segervinnaren. Under det skandinaviska Derby går det an, kan till och med vara passande att röja en viss patriotisk rörelse. Danska hästar löpa här tillsammans med tyska och andra främmande. Körelsen får dock icke härledas frän utsigten att danskarne skulle triumfera, bland annat derför, att denna utsigt, enligt hvad erfarenheten visat, är allt för ringa till att kunna framkalla en rörelse, men af det allvarliga medvetandet om, att när utländska hästar förmås att komma till Danmark och mäta sig med dess egna, s&amp; är detta, afsedt från de 6,000 kronor öfver hvilka kapplöpningen förfogar, ett tecken på den respekt Danmark, trots 9in litenhet, åtnjuter i utlandet och en betydelsefull länk i Danmarks berättigande som modern civiliserad stat. Derbyn afslutar den strängt högtidliga delen af festen. Det böljar liksom lossas på stelheten, det visar sig tecken till godt humör, hinderridterna äro förestående och man har under mellantiden intagit förfriskningar. Grupperna sprida sig. Några stryka åstad ned mot hindren, andra med kikare bestiga utsigtstaket. Kring totalisatoren blir det trängsel, nu är der chance. Hurdle och diken knnna gifva ansenliga odds. Skall man hålla på Lörup, Tesdorph eller Castenskiold? Kanske en insats på hvarderal Eller välja en obekant liten löjtnant från provinsen, som ingen t&amp;nker på, och derpå, ifall det blir han, inkassera en brådskande vinst! Luftslott 1 Förnuftigast att hålla sig till ett par af favoriterna, riskera sina 10 kr. st., få 20 igen. Det spelas anspråkslöst på den köpenhamnska turf.
Den !i Maji. 63 BevillningsTJtskoltet har gått ännu längre i ljusa och redbara betraktelser; tj det Utskottet vill icke ens, att någon skall kunna undanbedja sig en CaractersFullmagt, eller att någon Tjenst eller Embete bör finnas, som kan vara förskonadt från titulaira Innehafvare, hvilket Utskottet fruktar skulle kunna inträffa, i fall någon Bevillnings-afgift ålades betitlade Personer. — Man hade, må hända, haft anledning vänta, att då, under denna Riksdag, så många förslag blifvit gjorda om ökade och förut okände Statsutgifter, det kunde ansetts nödvändigt, att äfven något tänka på utvägar till ökande af SlatsVerkets Inkomster. Och månne det af mig samt Riksdagsfullmägtige Wikman och Anders Andersson gjorde förslag således hade bordt så alldeles förkastas? Den, hvilken söker att genom en Titel förskaffa sig ett värde, som honom icke tillkommer, han bör betala, och betala dugligt för ett sådant Patent. —• Det enda ändamål, hvarföre CaractersFullmagter eljest kunde bibehållas, skulle kanske vara det, alt dermed belöna vissa Personer i mån af den tjenst de uträttat; ty i det afseendet blefve belöningen och tjensten jemt svarande emot hvarandra. Detta må till en början vara nog, och anhåller jag således om återremiss af Betänkandet, samt att dessa anmärkningar må få åtfölja remissen. 64 Den ii Maji. Herr Tham, Wolrath: Jag har icke ämnat uppstiga för att försvara titelsjukan. Lika med Herr Rosenqvist finnér jäg, att Ekonomiutskottet ej behöft anföra de premisser, sorn det nyttjat. Utskottet hade helt enkelt kunnat säga, att frågan angick ett ämne, som helt och hållet berodde på Kongl. lMaj:ts Nådiga välbehag, och med full förtröstan öfverlemnat lill Honom, att sin höga rätt likmätigt derom förordna.
Rid«< derflapcrs och Adelns Plenum den s6 Februarii r8i^. S. D. Föredrogs ä nyo StatS-Utskottets den sr Februari: pä bordet laggde memorial, rörande de anstalter Utskottet till Riksens Ständer hemställt böra midragas, till befrämjande af det beslut Riksens Ständer, i afseende pä Sala Grufwa, under denna Riksdag fattat: och dä detta Stats-Utstottets förslag till alla delar öfwerensstämde med det BeftM Högloft. Rid, Ler,kape: och Adeln i hufwudsaken redan hade fattat? wille Högloft» Ridderftapet och Adeln äfwen dertill uu lemna sitt bifall, i följe hwaraf den föreflagne undersökningen rörande Sala Grufwa innan nästa Lagtima Riksdag bör wara fulländad, och dä Riksens Ständer kunna föreläggas. Och skulle de öfrige Refpective Ständen, genom Utdrag af Protoeollet härr vm manligen underrättas, tilt luxrs» 'S» D. Föredrogs ä Ny o och bifölls Mmäm M Beswärsoch Occonomie-Ukftotkets den 14 Februari pä bordet lagda utlätande, i anledning af de emot bemälte Utskotts den 7 Augusti sistl. är afgift Ue Betänkande, angäende förordningen den 6 April L79y om Lurendrägeri och Tullförsnillning, gjorde anmärkningar; hwarom de öfrige Respective SkäNdett genom Utdrag af Protokollet mänligen skulle Underrättas-. bit tuxra. S. D. Föredrogs och bifölls till allä delar M. s»te Band. s:drä Äfh. 9 t» Den 27 Zebruaktt.
Hennes vakna blick öfverskådar visserligen allt, men skulle den upptäcka en brist, låtsar hon likväl ej därom, för så vidt det ej är absolut nödvändigt; och om tjänarne, hvad uppassningen beträffar, lämna något öfrigt är att önska, af håller hon sig från hvarje anmärkning och spar tillrättavisningen till ett annat tillfälle. Ett motsatt förfaringssätt skulle kunna framkalla misstämning och för öfrigt tjäna till att fästa gä- sternas uppmärksamhet på en obetydlig brist eller försumlighet, som de sannolikt eljes ej lagt märke till. Men för att vår värdinna inför de främmande skall kunna intaga denna fullt obesvärade hållning och visa ett sådant lugn, fordras att hon på det mest omsorgsfulla och detaljerade sätt gjort sina förberedelser för middagen. Ej nog med att hon med kokerskan noga öfverlagt om matsedeln samt uppköpt allt för den erforderligt, utan lika noggrant måste ock linneskåpet och bordsserviserna mönstras och, o m så behöfves, fullständigas. Må det tillåtas oss följa henne på en dylik inspektion i skåp och skänkar. Vi titta först in i linneskåpet. Här måste tillreds för gästabudet • — det må nu vara en middag eller en supé — finnas en för hufvudbordet tillräckligt lång duk, så att inga skarfningar behöfva göras; tre, fyra mindre dukar för småborden, samt ett rundligt antal servietter — allt i samma mönster och i damastväfnad. Hästskobordet tarfvar tre dukar, men användes blott vid utomordentliga tillfällen, såsom t. ex. vid en bröllopsmåltid. Man arrangerar hellre, om så behöfves, jämte det stora, ett par små- bord, eller ock placerer man vid bordets öfre ända ett kortare på tvären, så att hela bordet bildar ett. Drällduktyget, ehuru både ganska vackert och mycket hållbart för dagligt bruk, anses ej comme il faut vid en fest, ej ens vid en förtrolig middag. För närvarande är det mycket modernt att på serveringsborden begagna dukar, sydda med prydnadssöm — ett onekligen vackert mod, om dessa dukar nämligen motsvara sitt ändamål och äro tvättbara —; likaledes är bordlöparen ett dagens mod, som det ej går an att motsätta sig.