Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På sätt anmärkt blifvit, finner nemligen Utskottet expropriationssökanden ej böra ega att, sedan ersättningsbeloppet blifvit bestämdt, nedlägga sitt yrkande, utan alt en sådan fördel motsvaras af någon annan å vederpartens sida, enär stadgandet möjligen skulle kunna medföra olägenhet för den sistnämnde; hvartill kommer, att omförmähhi föreskrift synes mindre behöflig, då man tager i betraktande, alt Konungen pröfvat angelägenheten af det ändamål, för hvilket expropriationen blifvit beslutad. I öfrigt bar Ilerr Doctor Ödtnann, under förmenande att Utskottets förslag vore i nedannämnde hänseenden otydligt, framställt följande frågor: a) hvem skall gälda rättegångskostnaden, derest tvist, enligt 25 §•, uppslår om bättre rätt till ersättning? 8 Lag-Utskottets Utlåtande N:o io3. b) hvad betyder den i slutet af denna §. intagna mening: ”dock utan den förhöjning, hvarom ofvan stadgas?” och c) huru skall förhållas, då expropriation af frälse-skatte hemman kommer i fråga, derest hemmanet etter afsöndringen icke kan bära räntan? Härå svaras: att i tvist af förenämnde art skall rättegångskostnad gäldas efter derom i lag redan gifna föreskrifter; att meningen med slutorden i 25 §. är den, att nyttjanderälts innehafvare blott skall hållas skadeslös för sin verkliga förlust, och således ej vara berättigad till den förhöjning af 5o procent, som tillkommer egendomens egare_, hvartill grunden synes lika lätt att finna, som nu omförmälda mening blifvit med anmärkta orden klart uttryckt; samt att då egare af frälseränta är sakegare och således, enligt 3 § , bör i saken stämmas, han är i tillfälle bevaka sin rätt och dervid betrygga sig emot den förlust, som genom hemmanets minskning kunde uppkomma.
Om 1111 Konungens Rådgifvare förklara, alt den och den personen har på grund af skicklighet blifvit utnämnd framför en annan, och det sedan faller Const.Utsk. in att tycka, det någon annan möjligen varit skickligare samt bordt hafva kommit i åtanka,- sä kan sådant icke blifva föremål för någon anmärkn , då den icke kan stödjas på några yttre objektiva skäl. Således anser jag en sådan anmärkn. vara alldeles obefogad. 100 Den 5 Juli e. m. Samme talare har här framställt den åsigt, att han ansett reservationer mot sådane beslut, deruti Utsk. varit af den tanka, att anledn. till anmärkn. icke förefunnes, vara ganska befogade och kunna föranleda till åtgärd från R. St:rs sida* I detta afseende måste jag vara af motsatt tanka med honom. För det första innehålla såväl Reg.F:ns 86 § som Tryckfrihets-Förordnm, att StalsRåds-prot:n äro hemliga handlingar, och dessa kunna således icke vara kända af Slåndenas ledamöter utom Const.Utsk:s. Då Const.Utsk. ensamt känner dessa handlingar, som genom Utsk:s försorg komma under R. St:rs pröfning, är det omöjligt för R. St:r att ingå uti någon granskning om riktigheten af de upgifter, som från dessa prot:r blifvit hemtade. När Const.Utsk. förklarat, att Utsk. ansett att ingenting af dessa handlingar forsenar att komma till R. Stms kännedom, erhålla de också aldrig någon kunskap om dem. På grund af Reg.F:ns och Tryckfrihets-Förordn:ns af mig nyss omnämnde föreskrifter, kan det således icke vara någon reservant tillåtet, att pä något sätt i sin reservation andraga sådant, som han endast ur StatsRåds-prot. kunnat hemta. Sådant har icke heller förhållandet varit med den vid detta Betänk, fogade reservation, uti hvilken de flesta af Borgareoch BondeStds ledamöter inom Utsk. instämt, ty den innehåller endast en mängd upgifter, hvilka icke äro hemtade ur StatsRåds-prot:na utan ur offentliga handlingar, som för hvem som helst äro tillgängliga.
Den 10 Februarii, 35 5 Fullkomligen erkänner jag rigtigheten af hvad Herr Grefve von Platen för några timmar sedan yttrat, attnemligen alla planer till befordrande af nationalvälståndet, böra af Styrelsens organer utarbetas, och af dem utföras, sedan Nationens Representanter, granskat och godkänt dem. Att åt ett Särskildt Utskott upp. draga omsorgen att uppsöka orsakerna till förlägenheten och uppgifva botemedlen deremot, är och blir en nödfallsåtgärd. Det äro blott de hvilka stå vid Thronens sida, som kunna Öfverskåda alla förhållanden, och rigtigt bedöma hvilka ideer och hvilka önskningar som kunna realiseras. Men när omständigheterna tvinga dertill, anser jag likväl den nytta kunna med säkerhet påräknas, att allmänhetens uppmärksamhet blir väckt och rigtad på de föremål, som behöfva blifva bättre kände, att man må kunna inse hvad det är som behöfver afhjelpas, och hvari hjelpen består. Skulle det Särskildta Utskott, som det är fråga om att bilda, icke kunna tillvägabringa några stora och allmänt nyttiga resultater, så skall man åtminstone finna sig manad att reflectera öfver förhållandena. Förmår det icke sprida ett tillräckligt ljus omkring sig, så skall åtminstone hjertat känna sig uppvärmdt. Vinnes icke något för ögonblicket, så kan mycket vinnas för kommande lider, genom våra yngre bröders väckta deltagande. Herr Grefve von Platen har mycket rigtigt anmärkt, att sparsamhet icke kan för närvaran - 584 Den io Februarii* de räknas bland Svenska folkets egenskaper* Sådan är äfven min erfarenhet. Men jag befarar att en medverkande orsak till detta nation allyte igenfinnes deri, att Styrelsen under ett helt Sekel, just icke gifvit Nationen något serdeles efterdöme till sparsamhet, genom sin hushållning med allmänna medel; och jag skulle tro det kunna bli ett befordringsmedel till den önskade allmänna sparsamheten, om det SärskildtaUtskottet beräknade och uppgofvo hvad hädanefter Nationen skulle kunna bidraga till Statens underhåll.
Sedan Rikets vid 1856—58 årens riksdag församlade Ständer hos Eders Kongl. Maj:t anhållit, att i afseende å de af kommuner och enskilda personer lill Ytterligare gymnasier och skolor i allmänhet gittra donationer utredning mätte varda företagen av;/. t.af för vinnande al visshet rörande dels donationernas belopp och dels de vilkor, hvarkommuner under de meddelats, samt att resultaten af denna utredning måtte Rikets Ständer personer‘'fiu délgifvas. så och efter det vederbörande blifvit anbefallde att inkomma med de uppelementarlalysningar i berörde hänseende, hvilka vore af vigt och stöde att erhålla, samt in^^do^aUoom Kongl. Ecclesiastik-Departementets Afdelning för handläggning af ärender rö- ner. rande allmänna uppfostran och undervisningen den utredning blifvit verkställd, hvartill de inkomna upplysningarna gifvit anledning, har Eders Kongl. Maj:t behagat samma utredning till Rikets sednast församlade Ständer öfverlemna; och hafva RikelsSliindcr, — som vid bedömandet, huruvida donationsmedel böra utgöra tillökning i liirarnes enligt stat bestämda aflöningslörmåner, eller inberäknas i dessa och således föranleda till motsvarande minskning i skolans stats anslag, funnit den grundsats böra följas, alt det sednare lörhällandet i allmänhet måste ega rum, såvida cj något förbehåll i motsatt syftning varit vid donationen fästad!; men att deremot, då med upplåtandet af hyresfri bostad eller lör sådant ändamål gilna penningebidrag mäste antagas vara åsyftadt att bereda lärarne en förmän utöfver livad de vanligen åtnjuta, en sä beskaffad donation icke heller bör lagus i beräkning vid bestämmandet af lärarnas utaf statsmedel utgående allon ing, — beträffande vissn, här nedan upptagna donationer, underdånigst anhållit, att Eders Kongl. Majit läcktes låta verkställa den vidare utredning i afseende å deras tillkomst och beskaffenhet m. m , som Rikets Ständer ansett erforderlig, och derefter vidtaga de åtgärder, som lunnes vara af omständigheterna påkallade.
Ehuru numera ledamot af LagUtsk., har jag icke deltagit i detta betänk., hvarom beslut fattades, innan jag inkom i Utsk.; jag begagnar derföre detta tillfälle för att instämma i Frih. Stael v. Holsteins reservation, deri de svårigheter, som möta vid lagmansrätternas afskalfande för ögonblicket, blifvit, efter min tanka, riktigt anmärkta. Jag medgifver, att fyra instanser äro för mycket, och jag önskar en förminskning deri, om sådant ställes tillsammans med en allmän domstolsreform; ty föga vinnes med den partiella förändringen, att borttaga lagmansoch kämnersrätter. Det är väl sannt, alt vid nuvar. förhållanden rättegångarna förlamas och utdragas på tiden; men i samma mån instanserna blifva få och målen gå skyndsammare i de lägre, ökas längsamheten i de högre. Sådan är erfarenheten öfverallt och äfven i värt land. Hofrätterna och Högsta Domstolen äro redan, enligt JustitieStatsministerns berättelser, på en icke obetydlig balance; och det är nogsamt bekant, att i England, der egentligen blott två instanser finnas, rättegångarna afgöras ej hastigare, utan tvärtom långsammare, än hos oss. Det correctiv, som Utsk. föreslagit i nästföljande betänk., torde också förtjena uppmärksamhet; åtminstone skulle derigenom alla de olägenheter af uppehåll försvinna, som härröra frän det nu var, stadgandet, att man ej bchöfver fullgöra häradsrättens dom. Hr Dalman har sagt, att om ett sådant fullgörande af dom an loges, skulle lagraansrätterna få intet att göra; de,tla är emedlertid blott en supposition, hvarpå intet säkert omdöme för närvar, kan byggas. Man har äfven sagt, att mål ofta fördröjas i flera år genom uppskof vid lagmansrätterna. Jag har deremot en motsatt erfarenhet, att mål vid lagmansrätterna sällan uppskjutas från ett ting till ett annat; ty om handlingar fela, hvilka den ena parten ofta med afsigt underlåter att inlemna, beror det af motparten att ingifva dem. Frih.
R osburn gshästar, derföre också hvarje Rusthållare enskilt, nar han bera klmr den direete verkan, snarare lärer finna vinst än förlust tor sig; men det betydliga pemiingebelopp, som genom denna beskattning atligell utgår fran Länet under en Lid då afsättningen af Länets productei ar så högst svår, skall nödvändigt bidraga till penninge-förlägenheter, da ingen motsvarande anledning till inkomst är för handen. Denna svårighet ur likväl i betydlig mån minskad genom deli af Kongl. Makt i INader vidtagne anstalten, att flere Rusthållare få emot befrielse från hästvacance-afgiften tillhandahålla Artilleri-hästar. Skjutsnings-skyldigheten har sedan år 1822 varit på flere ställen öfver agen af entrepreneurer emot en viss årlig afgift af hvarje skjuts-skvldig hemman; men sedan tiden för de härom först afslutade Contractea lillandalupit, hafva bern mansa gar lie på de fleste ställen återtagit Skjutsningsbestyiet, då de funnit afgiften tryckande i anseende till den knappa I eniiingetillgången. Erfarenhet visade också att det med delina anstalt åsyftade hufvudandamaleb, Jordbrukets oberoende af den obestämbara skjutsnings-skyldiglieten och Allmogens afhållande från de anledningar till osedlighet, sorn Gas tgif v e n lef lia dea gifvit, nära nog förfelats, tyringen Entrep reng ur har hållit egna hästar till det erforderliga antalet, utan bär Skjutsmngen till storsta delen blifvit bestridd genom beting med angränsande hemmansagare, merendels desamma, som annars varit skyldige att skjutsa e,'JT tndri i131 s/'ledes 1 förberörde afseenden varit i det närmaste varit*i ^llc^er senaste aren har en Diligence-fart genom Länet 2Sn°rdnf J* väSe,i emelLm Stockholm och Götheborg.
Hon tänkte, att när Lena ville gå i kyrkan, måste hon nödvändigt vara godt och mildt stämd, ty hon kunde ej förena tankan på hat och ondska med att gå i Guds hus, höra hans ord och tala till honom. «Lena måste då vara god», tänkte Elin, «och jag skall heller intet visa minsta ovilja öfver gårdagens uppträde, ej ens att jag minns det.» Men nu kommo Gunnar och Lena ut genom stugudörren, och Elin gick genast helt vänligt emot den sednare, sägande: – Det var roligt, Lena, att du följde med i dag, och roligt för Abraham äfven, på hans hedersdag. – Ja, jag skall väl taga mig litet ledigt, jag med ibland – svarade Lena temligen vänligt, ty den sluga Lena hade mycket vett, bara hon ville bruka det, och hade nu dessutom en gnista af ånger öfver sitt uppförande mot Elin den föregående aftonen, helst hon såg att Elin nödgats neddraga det vackra ljusbruna håret mycket längre än vanligt, för att skyla såret på venstra tinningen. Hon var likväl ingenting mindre än egentligen god på Elin, men sin ovilja till henne ville hon dock, så vidt som möjligt, dölja för Gunnar, i en dunkel outredd känsla af att motsatsen skulle satt henne i en allt för ful dager för honom, som hon dock älskade, fast på sitt eget grofva sätt. De obildade känna nästan allt detsamma, som vi bildade veta och kunna sätta i ord och meningar. «Voilà la difference!» Alla gingo tysta på kyrkvägen, ingen hade håg att tala till någon, och äfven om denna håg funnits hos någon och några, så befans det alltid tvänne par öron för mycket, derför tego alla. Då och då möttes väl Gunnars och Elins blickar, och en omärklig rörelse på munnen, en liten blinkning med ögat var deras enda ljufva morgonhelsning, enda samspråk på den sköna sommarmorgonen, ty sommaren dröjde hos detta älskeliga år, likasom behagen hos somliga qvinnor, hvilka tiden utsett till sina skötebarn, och derför ilar förbi, utan att ens röra med sina hårda, ovarsamma händer och skarpa, gnagande tänder. – Ack hvad jag är glad och rädd! – hviskade Abraham till Elin, just när de skulle träda in i kyrkan.
Denna fråga har visserligen i Utsk. äfven varit väckt, och min skyldighet eller min rättighet såsom Utskrs ordför. hade visserligen varit, om min öfvertygelse varit densamma, som här blifvit yttrad, att ej göra en sådan grundlagsvidrig propos. ty jag hade då snarare lemnat U(sk.; men jag får bekänna, att jag delat den opinion, som majoriteten i detta fall yttrat. Då man nemi. läser a:dra morn. i Jy §:n lliksd.- Ordn. , linner man alt der står: ' Intet Utsk., Coust.- och ”BaneoUtsktn allena undantagna, vare berättigadt att väcka ”frågor till afgörande i It. Sl:s plena, eller alt upptaga an”dra ämnen, än de från plena remitterade; såvida ej, hvad ”StatsUtsk. särskildt angår, Konungens propos., enl. 27 £:n, ”till detsamma omedelbarligen öfverlemnas.’’ Vid denna riksdag har inträffat, alt Konungens propos. blifvit öfverlemnad omedelbarligen till StatsUtsk.; och i följd af 2:dra mom. i 37 §:n Riksd.Ordn. äger således StatsUtsk. den rättighet, man velat betaga detsamma. Det förefaller mig också ganska naturligt, att en sådan rättighet blifvit StatsUtsk. beredd, när den K. propos:n ej passerar genom Stånden , och således enskilde riksdagsmän ej blifva i tillfälle alt vid den K. propostn afgifva några ändringar eller tillägg. Dessa tillägg, denna granskning af Konungens propos. tillhör då uteslutande StatsUtsk.; och då grundlagen bestämdt i en § nämnt, att StatsUtsk. i sådant fall äger motionsrätt, ser jag ej, huru någon riksdagsman med fog kan tillvita StatsUtsk. att i detta fall hafva öfverträdt sin grundlagsenliga rätt. II. Ex. Hr Gr. Posse: Den utveckling af ämnet, som Ilr Gyllenhaal gifvit, är så fullständig, att för mig ej återstår något att tillägga.
Vult von Steijern upplåten under arrende på 3o år, räknade från midfastan år i8o3, emot årlig afgift af Två Hundra tunnor spanmål, hälften Råg och hälften Korn, så hade, i anledning af bemälde arrendators underdåniga ansökning att, till någon ersättning ej mindre för de betydliga förluster, hans fader, Åssessoren Vult von Steijern fått för bedrifvande af Linnefabriken vid Wadstena vidkännas, än ock för sina egna uppoffringar till förbättrande af Starby Kungsgård, hvars värde vore derigenom betydligen förhöjdt, erhålla utan serskild lösen everdelig skattemannarätt å lägenheterna Vallaslallen och Herrsjöängen under Kungsgården, Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse den 15 Januari i83o, funnit sig icke kunna bevilja, det nämnde lägenheter finge Kronan afhändas, men, såsom lämplig uppmuntran för Majoren Vult von Steijern_, tillerkänt honom och hans rättsinnehafvare den förmon, att vid dåvarande arrendetids utgång, tillgodonjuta förlängning i Contractet om Starby Kungsgård på tio år, och således under berörde tid hela Kungsgården, jemte Vallaslätten och Herrsjöängen, ytterligare under lika vilkor som dittills, odelade innehafva och begagna; hvilket Rikets Ständers beslut blifvit af Kongl. Maj:t i Kader stadfästadt, hvarefter, uppå derom gjord ansökning, Kongl. Kammaroch Commerce-Collegierne, jemlikt utfärdad! Transport-bref af den 7 Februari i833, bifallit, att den Majoren Vult von Steijern tillkommande arrende-rätt till Kungsgården med underlydande lägenheter för återstående arrende-tiden intill den 1.4 Mars i843 finge på nuvarande arrendatorn, Krigs-Commissarien Lallerstedt öfverlåtas. Landshöfdinge-Embetet i östergöthlands
Missgernings-Balken är en följd af skogsoch planterings åverkans behandlande sora tjufnad, oell i allt fall endast är en utvidgning af hvad i sista Momentet af 64 §. i 1805 års Skogs-Ordning redan finnes stadgadt, och den 3 punkten likaledes är förbunden med den qva« lificafion af stöld, hvarmed dessa slags förbrytelser böra blifva belagde och med de särskilta, omständigheter, som i förhållande med dem ingå, samt hvad åter beträffar 3 punkten , angående rättighet för enskilta personers af Kongl. Majtts Befallningshafvande förordnade tillsynings. män, att med ed vita hvad de kunna utröna m. m., en sådan rätt redan blifvit, enligt sista Momentet af 62 §. i Skogs - Ordningen lemnad åt Kronans Jägeri Betjening i sådana mål, som de här i fråga varande, och jag skäligen icke kan anse den ringa nuancen af Embetsmanna egenskap, som åtskiljer Kronans lägre Skogs-Betjening och enskilta af Konungens Befallningshafvande vederbörligen tillförordnade skogsvaktare böra uppresa imellan dem en sådan skiljemur, att sedan nödvändigheten redan tillvägabragt en så betydlig afvikelse från Allmänna Eagens princip, man icke skulle kunna , föranledd af samma nödvändighetskraf, utsträcka det antagna förhållandet ännu ett steg längre inom kretsen af hufvudsakligen lika omständigheter, samt hvad angående missbruket och vådan af . de Den 20 Juli. 300 v af de uppkommande värjemåls-eder blifvit anförde och befaradt, enligt inin öfvertygelse icke är af aå stor vigt och betydenhet, sorn man förmodar, enär värjemåls-eder i mangfalldiga andra fall bestämdt blifvit i Lagen tillåtna och missbruket deraf icke någonsin lärer kunna genom något Stadgande i Lagen förekommas, utan bör genom vederbörande Presterskaps och Domares nitfulla bemödanden och åtgärder, så vidt möjligt är, förhindras, ty anser jag mig böra, till bevisningens underlättande i åyerkansmål, tillstyrka: 1:0
Men det var först i Chikago, David lärde känna honom som den alltid behärskade, omåttligt lidelsefulla och förbrända människa han var. De drog tillsammans ut på äventyr, besökte kvinnor och opiumhålor och satt på de väldiga krogsalarna och lyssnade till sorlet från de drickande, brådskande människorna. De besökte underjordiska krogar och danstillställningar, alltid blott som åskådare. Då han begagnade opium första gången rökte han icke, utan de tog in det i små tabletter som innehavaren till stället försålde. David satt i en stoppad men trasig stol i ett rum som efter hans beräkning måste ligga långt under gatan, i nivå med kloakerna. Affären hade ingen skylt men på övre botten var ölkrog, å båda sidor bagerier. Man kom dit på en stentrappa genom en lappad glasdörr. Värden var norrman. David såg honom blott en gång, när han lade tre små paket bredvid Davids ölglas. Mitt emot satt den bleke Hartman och lärde honom hur starkt öl och opium tillsammans ger ett rus som för det mesta ej söver, men som verkar oerhört befriande och lugnande. Hartman var så glupsk att han nästan slukade tabletterna med raseri, tuggade dem ibland och tycktes frossa i den beska smaken. Här började han också berätta sin historia, men det var först långt ute på Atlanten David fick den någorlunda fullständig. Han var uppfostrad i en uppsvensk stad, där hans far varit disponent vid något järnbruk. När han berättade om sin barndom tyckte David att den i mångt och mycket liknade hans egen, på samma sätt fylld med svärmerier och grubbel, med samma skräck och ångest. Vid femton år hade han blivit religiöst påverkad, men misslyckats med att försöka vara kristen. På föräldrarnas önskan hade han fortsatt studierna och förberedde sig till doktorsgraden då han plötsligt fann det omöjligt att göra mer av det. Han rymde till Amerika och fick plats som lantmäteriingenjör hos ett järnvägsbolag. Han talade ofta om den leda som fyllde honom mot allt och alla och han sade att hans släkt var mycket degenererad. Han hade en viss avsky för kvinnor i allmänhet. Han tycktes även lida av att nödgas ta människor i hand när han hälsade på dem om någon arbetsklädd snuddade vid honom, röck han till och blev ibland utom sig. Hans renlighetssinne hade nämligen utvecklats ända till sjuklighet.
Med anledning af åtskilliga inom Riks-Stånden gjorda framställningar om nyttan och behofvet deraf, att Rusthållare, som det, enligt nu gällande Författningar, åligger förse Ryttaren med uniform af kläde, tillätes att, likasom i-fordna tider egt rum, honom med hemma tillverkad vadmal bekläda, få Rikets Ständer —• som härvid inhemtat, det Rusthållarne vid Skånska Hussaroch Dragon-Regementena samt vid Bohus Läns Regementes södra Bataillon, genom Kongl. Brefven den 15 November 1806 och den i5 Januarii iBii, serskildt undfått Nådigt tillstånd att förfärdiga ifrågavarande beklädnad utaf vadmal, af sådan godhet och färg, att det, vid besigtning finnes antagligt — tili E. Iv. M. frambära den underdåniga önskan, att E. K. M. i Nåder täcktes den förenämnde Rusthållare i detta, hänseende medgifna rättighet jemväl till Rusthållarne vid samtlige indeldta Gavalleri-Regementen utsträcka. Rikets Ständer framhärda ctc. N:o Exp. Utsi. Förslag till und. Skrifv. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 24 Julii 1829. Presle-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. 27 Bonde-Ståndet d. 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående väckt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Roteandelars sammandragande.
Genom Nådig Skrifvelse till Banco-Fullmägtige af den 7:de Februarii innevarande år, har Kongl. Maj:t gifvit Fullmägtige, till underdånig efterrättelse, i hvad på dem ankomme, tillkänna, att Kongl. Majit, efter det Landshöfdingen af Wingård i underdånighet anmält och styrkt, att omförmälde ersättningsbelopp till enskilde och under Rikets Ständers disposition icke slående publika Cassör blifvit inom föreskrifven tid så till Capital som Ränta till fullo likviderade, funnit Landshöfdingen af Wingårds ansvarighet för ifrågavarande balancemedel hafva upphört och afskrifning deraf föl ja k teligen böra äga rum, till den del, som af förre Lands-Sekreteraren Klemans tillgångar ej kunnat gäldas. I följd häraf har till Landshöfdinge-Embelet i Wermelands Län den ställas, den af honom aflemnade utaf Herr General-Majoren och Commendeuren Friherre Carl Cederström, samt Herr Majoren och Riddaren C, A. Blomcreutz underteknade borgensförbindelse till säkerhet för förut omförmälda ersättningsbelopp 2,107 R:dr 24 sk. Banco, med ränta. Efter den ifrån 1882 års Revisions-Berällelses afgifvande förflutna tid, hafva i och för Bankens Lånerörelse bevakningar blifvit verkställde uti oo Concurser; och äro dessutom 71 serskilda fojsdringsanspråk efter årsslämning anmäldta. ' Af Fiskals-Embetels Berättelse hafva Revisorerne inhämtat, hurusom, sedan Banken den 3 i Oetober sisth år erhållit en icke underleknnd uppsatts, innehållande besked derom, att Ölands Norra Mots IJärads-Rält utfå idat offentlig Stämning å Lieulenauten A. M. Enemans samtelige Borgenärer lili aldra rättegångsdagen af innevarande års Vinter-Ting,; hvilket också Öfverensstämt med hvad förut genom Tidningarne blifvit tillkännagifvet, uti Sveriges Stats-Tidning för den 16