Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
9 — 10 A l l m. Telef. 61 Sofia örr i världen hette det alltid att kvinnans enda verksamhetsfält var hemmets,och på många håll låter det så ännu i dag. Emellertid håller den satsen icke längre streck. Förr offrades inom familjerna allt för att bibringa sönerna i hnset en gedigen uppfostran, på det de skulle kunna bryta sig en bana och skapa sig en fast ställning i samhället, under det att döttrarna fingo nöjas med den mindre lotten. Flickorna skulle j u gifta sig och få eget hem och härd, och då var j u allt väl beställdt. Men tiden har gått framåt, sedan dessa trosartiklar gällde som ett evangelium, och kvinnan har visat, att hon fullt och kraftigt kan försvara sin plats i det praktiska lifvet och ofta nog förskaffa sig en både framstående och ekonomiskt oberoende ställning. Kvinnans energi, där den finnes, ger icke mannens efter, hennes ordningssinne och uthållighet äro ofta större, och därför lyckas hon merendels att genomdrifva det hon ta47. U t 3:dje årg. Lösnummerpris: 15 öre (vid kompletteringar). (midt för Kungsträdgården.) Gumaelius. git om händer med lyck« ligt resultat. Som ett nytt bevis därpå pryder Idun i dag sitt första blad med bilden af en kvinna, som mer än mången bevisat, hvad en kraftig kvinlig vilja kan åstadkomma för att göra en från början till utseendet ganska obetydlig affär till den mest omfattande i sin genre. Sofia Lovisa, Gumcelius, innehafvarinna af Nya annonsbyrån härstädes,ärett allmänt kändt och värderadt namn inom hela Sveriges tidningsvärld o. likaså inom hela landets köpmansoch affärskår. Hennes stora och välskötta officin utgör en förmedlingslänk mellan affärsvärlden o. tidningSte pressen. Den senare känner hon till punkt och pricka, ända ner till den minsta lilla landsortstidning, storleken af de olika tidningarnas upplagor, den publik de ga till m. m. som kan vara nyttigt för den henne anlitande annonsören att veta. Men må vi se till, hur den nu så vidtomfattande affären kom till stånd och började. Fröken Gumcelius är Orebrobarn, dotter till; aflidne doktor Otto Joel
Fröken Gherlsens Santuzza hade » Sa ' du något? — Och så, kära Anders, tycks intet märkligt att uppvisa vare sig i spel eller du glömma, att du har en myndling. Ella är sång. Denna roll har här förut haft bättre re vacker, rik, har nyss k o m m i t h e m från pensioprésentantes Åtskilliga slitningar i körerna förnen i Faris o c h h o n måste ut i världen för att märktes. " Iscensättningen var n y o c h betydligt kunna göra ett passande parti. » mera tilltalande än förut. » Och tror du, Anne-Sofie, att en flicka som är vacker, rik o c h därtill g o d o c h förståndig, behöf' Södra teatern gaf i tisdags för första gången ver vår hjälp för att få sig en m a n? Den sa» Stora M o g u l », operabuffa i 3 akter af Chivot ken drar hon nog försorg o m själf. » och Duru, musiken af E d m u n d Audran. Hufvud» Du kanske hörde, att jag sa ' ett passande rollerna innehafvas af fröken Lindzén o c h hr parti. » Klinger. V i återkomma härtill i nästa nummer. » Passa mig hit o c h passa mig dit! » Nu börFru Sanderssons till i måndags annonserade konjade brukspatron låta ond. » När en flicka blir kär i en hederlig karl, s o m har guld i hjärtat sert måste inställas på grund af sångerskans opassoch stångjärn i karaktären, så är det ett passande lighet. parti — det är min religion i den vägen, och den Musikaftnar k o m m a äfven detta år att anordnas tror jag var din också, den tid jag inte hade en af hrr Stenhammar o c h Bäck. D e varda tre. V i d aning o m att få ärfva morbror min. Tänk på den första utföres fransk, vid den andra slavisk din egen ungdom, g u m m a n min, o c h k ö r högoch v i d den tredje svensk musik. Abonnementsfärdsanden ur bröstet på dig. » biljetter finnas att tillgå i A b r. Lundquists mu» Seså, » ropade brukspatronessan, » är jag högsikhandel.
Majit ingifvit en af kartor och kostnadsförslag åtföljd ansökan i fråga om statsbidrag till den ifrågakomne sänkningen af Lida-ån, har E. K. Majt! till Rikets Ständer öfverlemna! de till ärendet hörande handlingar. Rikets Ständer hafva i afseende å förevarande fråga inhemta!, att sistlidet år till Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader inkommit handlingar rörande tillämnad sänkning af vattenytan i Lida-ån, men all, enär vid deras granskning förekommit åtskilliga anledningar till anmärkningar mot den genom vederbörande jordegares försorg upprättade arbetsplanen, hade chefen i vestra Vägoch Vattenbyggnads-distriktet, Majoren D. W. Lilliehöök blifvit förordnad att ombesörja konlrollmätningar och beräkningar samt på grund deraf vidtaga de rättelser i planen, som kunde finnas vara af nöden, för att åvägabringa ett ändamålsenligt arbete lill vinnande af det med sänkningen åsyftade ändamål. Enligt den sålunda omarbetade planen skulle kostnaden för ifrågavarande aftappningsarbele uppgå till en summa af 252,828 R:dr. Likaledes inhemtas af ett vid uppgörandet af den första planen till arbetets utförande afgifvet betänkande, Expeditions-U/sko Hels Färsing till underd. Skrifvelse, N:o 175. 65 tänkande, att den mark. sorn under nuvarande förhållanden lede vid vattenflöde, kunde beräknas lill minst 4,000 tunnland, som genom vattenaftappningen skulle befrias från syra och blifva till odling tjenlig. (Jli sitt i ämnet afgifna underdåniga utlåtande bar Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, med vitsordande af den sednast uppgjorda arbetsplanens fullständighet, hemställt att, om statsbidrag skulle beviljas, detsamma målte utgå i samma förhållande lill beräknade utdiknings-kostnaden, sorn för dylika arbeten i allmänhet följdes, eiler hälften af kostnadsförslagets summa, i hvilket fall understödet borde inskränkas till 126,400 R:dr.
Med anledning af den beväringsskyldighet, som här ofvan blifvit föreslagen för maskinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag, torde såsom ett lämpligt kontroll-stadgande böra i bevärings-författningen inflyta den hittills saknade föreskrift, att dessa maskinister hädanefter ovilkorligen skola vara å sjömanshus eller Magistraternas rullor öfver sjöfolket inskrifna, samt dessutom vara skyldige att, om de finnas inom riket och fortfarande utöfva sitt yrke, en gång hvarje år till sjömanshuset eller Magistraten anmäla sin vistelseort och den sjöfart, de för året eller tillfället antagit. Vidkommande slutligen frågan om bildande af Invalidoch understöds-kassor för beväringsmanskapet, enligt hvad 23 § i Kongl. Kungörelsen den 27 Oktober 1812 innehåller, anser Kongl. Maj:t sådant på rikets innebyggare sjelfva böra ankomma, men i öfrigt vare med billighet öfverensstämmande, alt till samma ändamål användes hälften af alla de böter, som till följd af bevärings-författningen kunna ådömas och erläggas; hvadan Kongl. Maj:t föreslår: att af alla de vitén och böter, som i bevärings-författningen äro stadgade, hälften skall tillfalla åklagaren och andra hälften afsättas till bildande af en Invalidoch pensions-fond för dem af beväringsmanskapet, som under sin tjenstgöring erhållit sådan skada, att de derigenom blifvit i mer eller mindre mån oförmögne att sig med arbete försörja, äfvensom för i krig aflidne beväringskarlars enkor och barn; dock utan att sådant för närvarande bör medföra någon rubbning af den beväringsmanskapet, genom gällande författningar, redan tillförsäkrade rätt till understöd från Krigsmanshus-kassan eller Amiralitets-krigsmanskassan.
Den 14 O c t o b e r e. nf. 223 ogilla, hysande den öfvertygelse, att de tänkesätt jag nu tillkännagifvit, delas afde liesta Ståndets värde Ledamöter. Herr Nordenfalk, Johan, anförde skrifteligen: Beskaffenheten af Herr Hjertås ifrågavarande reservation, hvilken omfattar föremål, fremmande för, eller åtminstone alltför vida sträckta utöfver det ämne, som afgjordes, ålägger mig den föga behagliga nödvändighet att förlänga, dock endast för några ögonblick, discussionen genom upptagande af den andel, som synes tillhöra mig serskildt, i de osparda invecliverne emot håde Regering och Representation; en nödvändighet, hvilken, som jag hoppas, torde finnas förklarlig af hvar och en bland Ridderskapet och Adeln, som med känsla af rättvisa vill inse det sårande i dessa tillmålen och den möjliga påföljd af förvillande intryck, som man skulle kunna äfventyra derigenom, att man lät en så beskaffad reservation öfvergå till andra Stånd med oemotsagd syftning att der sprida missförstånd i stället för upplysning, ovilja i stället för välvilja. Jag skall förbigå att yttra mig Öfver hvad Herr Hjerta anfört om den tjenstfärdighet, hvarmed voteringsmassorna bidraga till ökade skattebördor; öfvertygad att Ståndet, som icke genom votering utan i det närmaste enhälligt afgjorde frågan om anslag till Armeens materiel, skall hålla Herr 324 ®en *4 October e. in. Hjerta räkning för den missagtning emot Ståndet, som hans yttrande innebär. Jag skall äfven förbigå de väl kända declamationerna om Regeringens bristande nit för folkets bildning, trefnad och frihet; öfvertygad att Regeringen, å sin sida, lugn och ostörd af illviljan, framgår i fortsatt verksamhet för sin alltid erkända, aldrig åsidosatta bestämmelse — allmänt väl; och öfvertygad att Svenska folket, å sin sida med sin rigtiga och rättvisa omdömesförmåga, tacksamt erkänner hvad som är gjordt, och rigtigt bedömer hindren för hvad som icke är gjordt.
Äfven uti ingressen till nu gällande Reg.F. kalla Ständerne sig för Svenska folkets ombud; men förut, och lill och med under den så kallade Frihetstiden, den tid, då Ständerne, för att nyttja den nyssnämnde hädatecknarens ord, ”ryckt till sig ifrån Konungen makten och ifrån folket friheten,” ville dessa Ständer icke erkänna, att de representerade något annat än sig sjelfva.' Det var också egentligen en frihet för Ständ, en frihetstid sådan den kan af Ständer åstadkommas. Det var då, för ungefär 100 år sedan, som just det påståendet, som nu allmänt drifves, alt Sveriges Ständer representera Svenska folkel, fick umgällas med förlust af lif, ära och gods, i den så kallade principalatsfrågan, som då icke väckte mindre uppseende än ståndsfrågan nu. Ständerne gjorde nemi. då anspråk uppå att vara en egen sjelfständig statsmakt, och ville framförallt icke passera för folkombud. Ilär har också just i dag uti ett dylikt påslående hörts ett echo från dessa tider, hemskt, som det måste vara, då det kommer så långt ifrån. Jag kan icke tro att derpå behöfver svaras. Det är bekant hur det går när man talar med echo, och att det är bäst låta det förklinga i den tomma rymd, der det uppkommit. Likväl, och om någon jemförelse mellan 1740- och 1840-talet skulle kunna uppslå, måste man erkänna, att liderna 262 Den 13 Mars f. m. gått framåt, och att allmänna opinionens utveckling icke är så mycket att förkasta. Det gafs elen tiden vid hvarje tvist anledning till den framställning, som hos en af våra stora skalder förekommer, då på frågan: ”hvem har rätt af dessa hnfvu’n”? svaras: ”den som slår den andras af.” Sådant kommer numera icke i fråga. Jag vet egentligen icke om det varit den allmänna opinionen den tiden, eller någonsin, som utgjutit blod; det vet jag, att den allmänna opinionen nu är så långt kommen, alt sådant icke är att befara.
Jag hemställer derföre till de värda ledamöter, som yrkat afslag å detta betänk., i hvad lagmansrätterna angår, om de icke ville afstå derifrån, och i stället medgifva återremiss af detsamma , på det att man åtminstone må lyckas få kämnersrätterna afskatfade. Jag har icke nog juridisk kunskap för alt i detaljerna kunna pröfva detta vidlyftiga lagförslag , och *då jag erkänner att det fordrar noggrannt begrundande, har jag för min del ingenting att erinra emot återremiss af betänkandet, hvarigenom Utsk. sättes i tillfälle att i anledn. af de anmärkn.T, som emot detaljerna förekommit , ytterligare granska och jemka förslaget; men jag får* för min del på det högsta bestrida propos. om afslag å det föredragna utlåtandet. Frih. Cederström, Anders: Lika med Hr General Lefre'n skulle jag också önska , att Hofrätterne framdeles kunde blifva fördelade på flera orter i mindre afdelningar; men jag kan icke lika med honom anse , att denna fördel - D c ii ii Juli. nitig kun komma alt beto af Iagmansrälternas qvarståend?. Den synes mig vara belt och hållet oberoende deraf, oell om lagmansrbitterna nu genast uppliäfvas, så kan man visserligen, dock i en framtid, lika väl fördela Hofrätterna på de särskilda orterna, 0111 sådant finnes tjenligt. Dessutom får jag äran nämna, att på de flesta orter är en ganska slör del af rättsökande allmänheten ingalunda i tillfälle att vid lagmansrätten, utan stor kostnad, personligen inställa sig. Förhållandet i lagsagan kring Slockholm är t. ex., alt någon gång hålles lagmanstinget i Stockholm, men ofta i andra städer, såsom Nyköping, Norrtelje o. s. v. Detta gör att man ofta har 12 a 14 mils resa till tinget, hvarföre det blir nödvändigt att der hafva ombud, utom för dem som bo i den ort, der tinget hålles. Det är således blott en ringa del af den stora allmänheten, som der personligen infinner sig, så att muntligt föredrag sällan kan äga rum.
Riksdagsordningen, alt Talman icke må från Grundlagarnes möjligen tvetydiga oräaförstånd motivera vägran af Proposition, utan att en sådan vägran, hvilken utgör ett undantag från Riks-Ståndens allmänna rätt att öfver förekommande ärenden besluta, måste stödja sig på den väckta frågans bokstafliga stridighet mot Grundlagarnes lydelse, förklarar Constitulions-Utskottet, det Proposition på omedelbart afgörande af Hans Janssons omförmälde förslag till underdånig Skrifvelse icke kan, på grund af 55 §• Riksdags-Ordningen, af Talmannen vägras. Stockholm dea 10 Februari i84o* På Riksens Ständers Conslitutions-Ulskolls vägnar, C. H. Anckarsvärd. H. O. Holmström. Nils Pehrsson. Mart. T. Morsing Th:n. L. S. Chr. Arfvidsson, <%nsiiluliöns^UlshoUels Memorial JY:o 2, 3 jResérvatiotier: df Gtefve Spens: Mot Utskottets beslut, i afseende pä grundslagsenligheUn af den i Bonde-Ståndet yrkade Pioposition om omedelbart antagande af, samt inbjudning lill de öfrige Stånden , att äfven antaga Riksdagsmannen Hans Janssons förslag till underdånig adress, får jag härmed reservera mig. Lika med Bonde-Ståndets Taleman, anser jag, att §§. 44 oc'd 6o af Riksdags-Ordningen här påfordra förslagets förutgående behandling i Utskott. Den begärda inbjudningen mäste ovilkorligen införa frågan i deras class, hvilka kunna komma under samtlige Riks-Ståndens öfverläggning och hvilka uti $. 44 kallas allmänna frågor, med uttryckligt stadgande, alt de ej må i Riksens Ständers Plena till omedelbart afgörande upptagas. Jag kail icke inse det här omtaldta sambandet emellan den vägrade propositionen och §. 26 af Riksdags-Ordningen, icke ens alt den såsom oformlig anmärkte Utskolts-granskmngen af Konungens Throntal är en nöd vändig följd deraf, att frågan om detta såkallade svar på Throntalet dit remitteras.
Jag hade visserligen beredt mig på ett långt föredrag, för att visa riktigheten och billigheten af Hr Geyers motion, men då det för vinnande af ändamålet synes öfverflödigt att vidlyftigt orda i ämnet, inskränker jag mig alt instämma med Frih:ne Cederström och Boye. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag bade äfvenle des ämnat att något omständligare tala för samma mening som Frih. Cederström; men då Frih. Boye, ehuru kort, redan gjort det, så hoppas jag att Pi.o.Ad., med afslag å StatsUtsk:s betänk., bifaller Hr Geyers motion. Hr Westfelt, Nils: Jag hade deremot icke ämnat s44 Den 19 Maj c. m. deltaga i denna discussion, men då andre värde ledamöter redan anfört hvad jag skulle vilja i ämnet säga, vill jag blott gifva tillkänna det jag förenar mig med Frih. Boye i begäran om afslag å betänk. Likväl ber jag alt få tillägga, det jag ej kan med Gr. Horn instämma deruti, att det varit SfatsUtsk:s pligt, derföre att rättelse ej kommit ifrån det båll som vederbort, att göra den behöfliga rättelsen i förhållandet. Jag tror nemi., att en slik rättelse bort komma ifrån rätter ort och icke ifrån en enskild motionär. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Äfven jag an håller att få förena mig med Frih. Boye, men derjemte också med Gr. Horn. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskrs utlåt. Ropades nej. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. 0. Ad, behagade, med bifall till den gjorda motionen, bevilja ett sammanlagdt belopp af 600 rtdr btco för första och af 1200 r:dr btco för andra amanuensen vid K. bibliotheket. Ropades ja. Då nu ånyo föredrogs Statssamt Allm. Besvärs o. Ekon. XJtsktns den i5 dennes på bordet lagda betänk.
Ständer, att godkänna eller förkasta Utskottets narwarande förslag; Om det ej urmärkes af samma ensta framställningssätt, af samma nir, saknar bet miflerligen ätminsteue ej samma liberalttö och hwad ,de§ werkningar beträffar, hafwa de ännu ej hunnit fä spörjas. Utskottet har emedlertid fullgjort Riksens Högloft. Ständers uppdrag dä det inlemna! sitt eget förslag, och tillika följt sin öfwer» tygelft, dä bet inlemmat detsamma sädam deMiu äkeL wördsamt underställeS; Stockholm, den Januari 1810. Pä ConstillttionsUtskotteks wägnar I.. Irlannerbeim. Larl von kotenllein. !. 6. 6aku. ft:ton Illyckort. I. l). ValtmiusUt - 68 Den 5 Zebruarii. U'drag af Riksens Ständers ConstitukionsUlstotts Protocsll d. 10 Ianuarii rZio. SD. Wid siutliga afgörandet af den genom Högwördige PrestStänders Anmärkningar vppade fräga om nödwändigheien af en Theol.gist Censurs införande i TryckfriheksLagen, sann i anledning af hwad under Utsto^ets föculgäende öfwerläggningar blifwit yttradt, uppläste Herr Bistopen m. m. Doctor kolenliein följande: Dä jag såsom Ledamot af Högloft. ConftitutionsUtstotter nu äter mäste yttra mig öfwer frägan om Theologist Censur, i anledning af de hos Högwördige PrestStändet af någre Ledamöter gjorde anmärkningar, genom hwilka denna Censur säsom nyttig och nödwändig yclas; kan jag icke undwika att åberopa hwad jag förr yttrat öfwer vetta ämne bade innom Utstottet och innom det Stand, i hwars öf werlaggningar jag har den äran deltaga. Min öfwertygelfe är denna.
Denna afgift, uppförd vid sista statsregleringen lill 27,000 R:dr, har uppgått under åren 1844—1848 i medeltal till 29,860 R:dr, hvadan, på sätt E. K. M:t föreslagit, denna inkomst beräknas till 28,000: hvartill kommer rotevakans-afgiften af Halländska utsockne frälsehemmanen, hvilken afgift Rikets Ständer ansett ' lämpligast böra uppföras under förevarande inkomst-titel, samt beräknas likasom vid förra slatsregleringen till 10,000: och utföres således under ofvanstående titel 18:o. Fourage-ajgift för indelta kavalleriet 19:o. Trossoch Passevolans-afgift hafva i riksstaten blifvit upptagne såsom nya inkomsttitlar, i anledning af Rikets Ständers i ofvanberörde underdåniga skrifvelse den 13 innev. månad anmälda beslut. 20:o. Bålsmansvakans-af giften, beräknad vid sista riksdag till 30,000 R:dr, har utgjort under åren 1844—1848 i medeltal 33,889 R:dr, hvadan beräkningen af denna inkomst, pä sätt E. K. Expedit io nsUtskottets Förslag lill und. Transport 4,362,160: 21 :o. Krutoch Salpeter-försäljning smedel. Vid sednaste statsreglering beräknade till 95,000 H:dr, hafva utgjort under åren 1844—1848 i medeltal 110,651 R:dr. Då denna inkomst under de sednaste åren visat sig vara i stigande, hafva Rikets Ständer ansett densamma, i enlighet med hvad E. K. M:t föreslagit, kunna uppföras till 105,000: 22: o. Kontroll-stäm,pelmedlen, beräknade vid sista statsreglering till 10,000 R:dr, hafva ingått under åren 1844—1848 med i medeltal 10,983 R:dr, hvadan denna inkomst, i öfverensstämmelse med E. K.
JVs 23, i anledning af väckt motion om utdelning bland Riks-Ståndens leda möter af kommitterades underdåniga betänkande, angående bankväsendet i riket och förändrad organisation af bankanstalterna; M 25, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående afskrifning af Statsverkets äldre undsättningsfordringar inom Westerbottens och Norrbottens län; M 26, i anledning af väckt förslag om beviljande af ränlefritt årligt låne bidrag till landtmäteri-arfvoden vid laga skiften i Westerbottens län; JVs 27, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, angående hegardt anstånd med föreskrifna kapitaloch ränte-inbetalningar å de lill Norbergs jernvägsbolag af allmänna medel anvisade lån; och M 28, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående en med Hannover afslutad traktat om upphörande af Stadeeller Brunshauser-tullen. Från Vdllofl. Borgare-Ståndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning of Expeditions-Utskoltets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, M 12, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af en författning, angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare, blef samma förslag godkändt med den rättelse af interpunktionen i 4 g af författningen, att emellan orden »lag» och »som» införes ett komma, till åstadkommande af full öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts af Rikets Ständer antagna nådiga förslag i ämnet. S. D. Vid det förhållande, att göromålen vid innevarande riksdag ej kunna afslutas inom den i 109 § Regeringsformen och 80 § Riksdags-Ordningen förutsatta tid af tre månader från den dag, då Konungen låtit om Statsverkets tillstånd och behof Rikets Ständers Stats-Ulskotl underrätta, och att denna tid snart till ändagår, beslöt Borgare-Ståndet för sin del anmoda Expeditions-Utskottet att uppsätta förslag till underdånig skrifvelse till Kongl.
Hon grät mycket när de gingo in i den lilla farstugan, men öppnade sedan dörren till venster, der ett stort rum eller den så kallade stugan var belägen. I rummets midt stod den öppna kistan. Elin ryste först tillbaka och släppte Gunnars hand, men sedan återtog hon litet mod och den ledande handen äfven, samt ingick med Gunnar och förde honom fram till den kalla, döda modern, öfver hvilken aftonsolens sista strålar, darrande och rörliga, genom de utanför fönstren svajande kersbärsträden, kastade en vacker dager och ett underbart skimmer. – Ack, hon ligger der ju alldeles som när hon lefde! – snyftade Elin. – Se hur vacker och god hon ser ut! Ack, det är som ville hon börja att tala. Se! icke ett grått hår har hon. Se hur lik hon är Lena på mun! Tycker du intet det, käre Gunnar? (Gunnar svarade ej.) Ack, min Gud! att döden så kan komma och göra slut på en god varelses lif. Och hon lefde ju bara till glädje och gagn. Derefter blef Elin en lång stund stående tyst vid moderns sida, men slutligen gick hon bort till några blomkrukor, som stodo i fönstren, afbröt en liten törnrosknopp samt ett par geranieblommor, satte dem i moderns hand, kysste hennes panna och sade sedan sakta och tyst gråtande: – Nej, Gunnar, nu skola vi väl gå! Ännu en gång kastade hon sig ned vid kistan, men nu var det Gunnar som tvingades att spela den förnuftiges ljumma roll. Han upplyftade henne sakta från golfvet, tryckte henne dervid hårdt till sitt högt klappande hjerta och sade: – Gråt icke så, min goda, kära Elin! Jag vill vara dig båd’ bror och vän och Orden togo slut. Det fulla hjertat kände mera än orden räckte till för. Han nästan bar ut Elin i farstugan, men dit kommen sade denna: – Tack, käre Gunnar! Släpp mig, du! Nu skall jag väl vara förnuftig igen. Men när de skulle gå ut genom den lilla farstugudörren, stannade hon plötsligt, sägande: – Ack, kanske jag kommer hit aldrig mer, medan det ser ut som det har gjort, ty till begrafningen ska’ väl allt stökas om.