Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då var det åtminstone icke någon tanke på att utskeppa denna metall. Sedan denna tid hafva betydliga förändringar verkligen inträffat i våra myntförliållanden, ja, till den grad, att om jag efterfrågar i Banken, får jag veta, att lika fort som silfver hinner utmyntas, så går det sin kps, och man söker få till export både de större och de mindre sorterna. Man vet, att en särskild konjunktur upstått för silfret i jemförelse med guld, och detta till följd af den handelsbrist, hvari Europa nu står till Indien. Detta är dock en sak, som har sin öfvergång, och i det fallet vill jag helt oeh hållet förena mig med de värde talarne, att metallerna flyta väl en gång tillbaka. Sådant kan fördenskull icke vara för mig att fästa mig vid; men förhållandet förändrar sig med en så liten portion silfver, som vi ega (icke fullt 1 million £), ganska mycket, i synnerhet, när det är så, som Gr. Liljencrants säger, att Banken har ett stort inflytande på hela Svenska penningerörelsen. Ja Gudnås, det är just det den har; den har ett så förfärligt inflytande, att det just är Bankosedelstockens fluktuationer, som alltför mycket rubba varupriserna och all inrikes rörelse. Nu hör jag med förvåning, att dessa fluktuationer och deraf upstående inflytande äro tagna i beräkning, och att det icke vore möjligt, att hinna till någon större välmåga, utan till följd af ovanliga tillfälligheter. Nå väl! det är möjligt att man har en så dan divinationsförmåga om dylika lyckliga tillfälligheter en annan gång; men den väcker dock tvifvel hos äfven vår Bankstyrelse, och jag tror att man skulle vara föga belåten med att icke hafva velat skåda litet djupare in i saken. Huru är förhållandet med vårt silfvermynt? Tillåten mig, M. Hrr, att i detta hänseende lemna några uplysningar.
Prot. 1862 <$• 1863. i Sami. 1 Afd. 4 Band. 22 Haft. 4 26 Stats-Utekottete Memorial N:o 230. kets •Fullmägtige och, bland dessa två tredjedelar, åtminstone en Fullmägtig af hvarje Riks-Stånd vara tillstädes. Fullmägtige af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden skola för upplysningars afgifvande, vara tillstädes då fullmagterna för Riksdagsmän af det Stånd, som de tillhöra, granskas af Justitie-Statsministern eller den person. Konungen i hans ställe förordnat (21 § Riksdags-ordningen). § 254. Derest, före nästa riksdags början, någon af de utaf Ridderskapet och Adeln utsedde Direktörer eller Suppleanter vid Låne-kontoren i landsorterna skulle med döden afgå eller sättas ur stånd att detta uppdrag bestrida, böra Fullmägtige för nämnda Stånd, tillika med Ståndets Fullmägtige i Banken samt Riddarhusdirektionen, genast efter derom erhållen underrättelse, gå i författning om nytt Yal i den afgångne Suppleantens ställe. Likaledes skall, efter skedd anmälan om dylik ledighet bland de af Borg are-Ståndet valde Direktörer eller Suppleanter vid Låne-kontoren, den lediga platsen tillsättas genom val af samma Ståhds Fullmägtige i Banken och Riksgälds-kontoret, dervid ordet föres af den främste bland Ståndets Fullmägtige i förstnämnda Verk. Skulle åter någon af de, i och för granskningen af Låne-kontorens räkenskaper, utaf Riks-Stånden valde Revisorer, eller deras Suppleanter mellan riksdagarne med döden afgå eller vara lagligen hindrad att detta uppdrag utöfva, böra, så vida icke vederbörande Riks-Stånd annorlunda förordnat, Ståndets Fullmägtige i Banken och Riksgälds-kontoret, genom omröstning per capita, annan Revisor eller Suppleant utse. Angående Betjeningen vid Riksgälds-kontoret. § 255.
S. D. Till Lag-Utskottet remitterades Kongl. Majits den 12 innevarande månad meddelade Nådiga Propositioner: l:o Med förslag till en författning, angående upphörande af bördsrätt i stad; och 2:o I fråga om medgifvande af rättighet för Svensk man att i två eller flera inrikes städer samtidigt drifva handel. S. D. Remitterades till Slals-Utskottet Kongl. Maj:ts den 12 dennes med delade Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o Om inrättandet af ett Statistiskt Embetsverk; 2:o Angående anslag för geologiska undersökningar öfver bela riket, samt lifgifvande af derpå grundade geognostiska kartor; 5:o Angående beviljandet af en gratilikations-vedergällning åt Kapitenen A. Hahr i och för utgifvandet af bans Generalkarta öfver Sverige; 4:o Angående berättigande för Öfver-Direktören m. m. A. E. von Sydow att vid afskedstagandet erhålla pension å Allmänna Indragnings-Staten; 5:o Angående godtgörelse till indelningshafvare för sådana grundräntor, sorn till följd af qvarnare nedläggande afskrifvas; 6:o Angående åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår; och 7:o Angående förhöjning af den pension å Rikets Allmänna Indragnings Stat, som vid erhållet nådigt afsked blifvit Kongl. Räntmästaren G. D. af Wåhlberg tillerkänd; äfvensom Vrot.-Utdrag den 15 November 1856. 33 Äfvensom Kongl. Maj-.ts Nådiga Skrifvelse!' till Rikets Ständer:
Slu - Den zo lvctober. 4735 Slutligen och jemte den förcslagne Jnstructio» nen fbr Riddarhus-Utstottet, som torde finnaenlig med hwad förr derom wordet antagit, och länge utdfwat, har Utskottet i den wigtiga ofta frucktlöst befiutade complettrringen af de Adclige Genealogicrne trott sig böra föreflä sädanc ftadgandcn, som kunna leda till detta högst nödiga, men ofta fbrfcladc ändamäl. Skulle beha siadganden af Högloft. Riddcrskapct och Adeln godkänna-, äger Utskottet nägot hopp att sä midt görligt wara kan, bristcrnc i denna wigtiga omständighet fbr framtiden kunna förekomma-. Med Project till Instruktion sä wäl för Riddarhus - Oirectionen som Riddarhusets Tjenstemän, anser Uilkottet sig särskildt, ehuru sädant cgenteligcn ej bliswit fvrdradt, böra till Högloft. Riddcrskapet och Adelnpröfning inkomma. Stockholm den 26 Oktober 1809, Pä Riddarhus-Utskottetwägnar. K. L. kennet. bruce. Ikure von dlackrex. Ifrän första stunden af wära öfwerläggningar, rörande Project till en ny Riddarhus - Ordning, har jag under godkännande af be allmänna Regler wi öf« wcrenSkommit att förrslä till tvinnande af ordning tvid Högloft. Ridderskapet och Adelns sammankomster, warit emot, att med nägra pcnninge - böter, eller »ägon sort Fiscaliik Action befrämja den samma. Fbr ett samfund sä upplyst som Högloft Ridderikapet och Adeln, har jag suponcrat, att allt sädant wore öfwerflödigt, och jag är fulleligen bfwertygad, att blotta bfweren kommelsen om en witz föreskrifwen ordning, är mer än tillräckligen nog, att befordra ändamälet. Under en 47Z6
K ö t t e t af kalf, höns och vildt h a r i allmänh e t fina trådar och ringa fetthalt och fördrages därför bättre vid magsjukdomar än kött af oxe, får och svin. Oxköttet k a n förtäras i r ä t t tillstånd, fint skrapadt eller hackadt, och är då ganska lättsmält, samt fördrages väl af känsliga magar på grund af sin fina fördelning och mjukhet. Vanligen användes det dock stekt eller kokt. Lagom fett är d e t bäst. D e t bör vara lätt stekt och inuti ha kvar sin röda färg, annars blir det torrt och mera svårsmält. V i d stekningen får det ej » simma i flott ». D e t blir då mindre smakfullt och svårare tillgängligt för matsmältningsvätskorna. Stor omsorg bör ägnas å t såsen. E n väl lagad sås är smaklig och befordrar matsmältningen; men flottiga så- ser äro osmakliga och fördärfva magen. I vårt svenska kök begås stora missgrepp vid köttets stekning genom användande af smör i tid och otid, till stort m e n för kassan och magen. K o k t kött är mindre smakfullt än stekt, men ganska användbart i den mindre bemedlades hushåll. Buljong är ett afkok p ä oxoch kalfkött, h a r en tilltalande smak, verkar upplifvande och anses stegra saftafsöndringen i magen. A r alltså en lämplig början af måltiden. Något stort näringsvärde h a r ej buljongen, då den väsentligast består af de i vatten lösta köttsalterna j ä m t e lim, m e n föga eller ingen löst ägghvita. Sitt största värde får buljongen vid beredning af såser och såsom grundämnet för de flesta finare soppor, som få sitt egentliga näringsvärde genom tillsats af ägg, kött, bröd, grönsaker m. m. — Fisken håller något mindre ägghvita, än våra vanliga köttsorter, är ett godt födoämne, m e n fördrages oftast ej så väl som kött af en känslig mage. Lämpligast för magen äro gös, torsk, kolja, gädda, aborre, sik, piggvar, flundra och lake. Vissa fisksorter såsom ål, sill, strömming, makrill och lax hålla mycket fett och böra helst undvikas vid magsjukdomar.
De voro nu helt och hållet inne i den gamla tonen och hade hundrade saker att säga hvarandra, ja, de sutto der ännu och pratade, när doktorinnan kom och budade till qvällsmat. Hon rapporterade förhållandet, så fort hon såg sin man. Redan följande dag kom kandidaten ned i sin fars rum och anhöll om ett enskildt samtal. Doktorn tog för gifvet att det var för att begära hans samtycke till förlofning med Hildur. Stor blef derför hans öfverraskning, när sonen i stället anhöll om penningar till en Stockholmsresa. De länge försummade studierna och denna i hans tycke onyttiga utgift syntes doktorn vara ganska betänkliga tecken, hvilka alldeles icke tydde på förlofning, men han brukade aldrig förhasta sig. »Du har väl säkra utsigter?» frågade han. »Hur, – hvad menar pappa?» »Jag menar hos flickan.» »Utsigter – ja, jag vet inte, det tror jag, men än sedan?» »Du skall komma ihåg att hon är rik», sade doktorn. Sonen hade upp i munnen några klingande fraser om »så lumpna bevekelsegrunder vid ingåendet af ett äktenskap», men teg visligen vid tanken på att han icke fått penningar till resan ännu. Med en allvarlig förmaning att icke låta lyckan gå sig ur händerna, gaf fadren honom en anvisning på det begärda beloppet, ty trots allt knot öfver »lättja» och »skrifklåda», var han hjertinnerligt svag för sin son. Dessutom hade han fått i sitt hufvud att Hildur skulle bli en så förträfflig svärdotter, han var derför mycket medgörlig emot henne. Man lät honom förstå, att hon önskade denna resa. Kandidaten packade alltså sin koffert. Hildur sydde knappar i två par handskar åt honom och var så behjelplig hon kunde. Vid afskedet lemnade kandidaten henne manuskriptet. »Det är den bästa af dem alla», sade han, »det är den som skall uppbära hela samlingen, med den står eller faller jag.» Hildur stod i sitt rum, läggande sista handen vid packningen af sina koffertar. Fem dagar hade förflutit sedan kandidatens afresa till Stockholm, och ännu hade han icke hörts af.
Emedlertid kom från Regeringen ett förslag i detta ämne, hvaröfver en committé', hvaruti äfven jag var ledamot, kallades att sig utlåta. Jag erfor här, huru svårt det var att förena de stridiga interessena. Å ena sidan väckte roan fråga om att till lägsta grad nedsätta denna tull, och å andra sidan ville possessionater och ledamöter af PresteSt. till den grad höja denna tull, att dermed intet ändamål skulle vinnas. Slutet blef, då ingen medelväg kunde ernås, att man antog det förslag, som Statssecret. Skogman hade uppgjort, hvilket, efter min öfvertygelse, innehöll för höga tullbestämmelser. Detsamma blef grunden för den författning, som sedermera utkom och som jag skulle önska icke undergått någon förändring; roen efter den missväxt, som året derpå föranledde det ursinniga skriket i journalerna, ändrade K. M. författningen af denna orsak, eller måhända af någon annan. Jag nämner detta blott för att visa, huru svårt det är att bestämma en fix tull; nien jag förenar mig med Gr. Horn i den anhållan, alt frågan må få hvila, intilldess Bevilln.Utsk. inkommit med betänk., angående tullen på spannmålen, då jag skulle önska, att den blefve fixerad, och att den måtte bestämmas vid hvarje riksdag gemensamt af Konung och Ständer. Gr. von Fersen, Hans: Jemte det jag instämmer med den siste talaren och Gr. Horn i den begäran, de framställt, får jag blott upplysningsvis nämna, att beslut i afseende på spannmålstullen ännu icke är fattadt uti Bevilln.Utsk., ehuru förslaget visserligen redan är på afdelningarna beredt. Det var blott för att rätta det misstag af Gr. Horn, att Bevilln. Utsk. redan skulle hafva fattat sitt beslut i frågan, som jag begärde ordet. Men när jag härförutan lemnatden upplysning, att Bevilln.Utsk., efter hvad jag förmodar och hoppas, snart skall vara i tillfälle att inkomma med sitt betänk. i ämnet, får jag instämma uti Hr Gr.
Det dröjde likväl innan man lyssnade till detta rop i Norden; men det skedde dock omsider; Och följden var i Norige 1845 års dissenter-lag samt i Danmark den år 1848 beviljade religionsfrihet. Huruvida behofvet tvingade härtill hos brödrafolket må vara oafgjordt; men i Danmark ingick religionsfriheten i den politiska frihet, som folket förvärfvade. Ännu har man emellertid ej kunnat spåra verkningarne af dessa tilldragelser; men den, som gifvit akt på företeelserne inom andra protestantiska länder, bos hvilka religionsfrihetens grundsats blifvit erkänd, han har nogsamt insett hurusom ett sådant spelrum aldrig lemnäs obegagnadt af en emot protestantismen städse fiendtlig makt, som oaflåtligen sträfvar att blifva den allena herrskande, liksom den kallar sig den allena saliggörande, men städse uppträder såsom en kämpe för samvetsfrihet och tolerans eller för idéer, hvilka den, efter uppnått mål, genom den mest tryckande intolerans aldrig drager i betänkande att förneka, och hvilken makt har sin styrka i den tålsamma ihärdighet, hvarmed den söker sitt mål; — och han är således icke obekant med de faror, som hota den Lutherska kyrkan, samt dermed sjelfva samhället, der denna makt lyckas vinna insteg. Lag-Utskottets Betänkande M 46. 45 Pä sätt redan är antydt, utgör nemligen folkets andliga lif samhällets grund. I den mån detta lif störes, i den mån folkets andliga krafter splittras, i samma mån försvagas onekligen samhället. Derföre är kyrklig enhet så önskansvärd. Ty likasom religionens makt utöfvar det största inflytande på menniskorna, så är likstämmighet i tro och lära det starkaste, mest förenande och upprätthållande band; och det har varit en full insigt härom, som gjort den svenska kyrkan till ett mål för Statens skyddande makt och lagarnes hägn. Är det emellertid skäl att nu blottställa denna enhet, denna kyrka för de vådor, hvilka äro att befara, derest omförmälde grundsats varder i lagstiftningen adopterad och Staten dermed undanrycker kyrkan det skydd, hvarmed hon i sekler varit omgärdad?
Jag torde derföre få tillägga några ord, förberedande till må hända en lättare afsättning af landtmannens produeter. Den 6 Februarii, och dess ej fortfarande alltför låga värde, i förhållande till productionskostnadenj nemligen, att införsel af utländsk Spannemål måtte helt och hållit förbjudas, äfvensom upplagsrättigheten uti Skånska Städerne, såsom gifvande anledning till missbruk, måtte blifva afskaffad; samt att ett uti möjligaste måtto strängt straff mätte drabba den, som med oloflige Bränvinspannor så väl på landet sora uti Städerne tillverkar Bränvin j hälst ett sådant öfverskridande af laglige föreskrifter, åstadkommer menliga följder för den laglydige medborgaren, som derigenom, får sin vahra så väl till afsättning försvårad, som till priset nedsatt. Om denna min motion af Högloflige Ridderskapet och Adeln gillas, anhåller jag den med de öfrige Regpective Stånden måtte blifva communicerad, samt till vederbörligt Utskott remiterad, på det en skyndsam åtgärd härutinnan måtte vidtagas. Herr Hjerta, jjohan Gustaf'- Som 1668 års BancoOrdning icke anbefaller någon hemlighet för Bancoangelägenheterna, med undantag af 32 §:s förbud: ”att gifva besked om någon enskildts partie i böckerna:” samt 72 §. uttryckligen föreskrifver: ’att när Riksdag hålles bör räkning öfver he; la BancoVerkets förande emellan Riksdagarna och dess egenteliga tillstånd, inför Riksens i48 Den 6 Februarii. Ständer uppvisas;” får jag föreslå: att sedan BancoUtskoaet nu är organiseradt åt detta Utskott må uppdragasj att ofördröjeligen till Rikets Ständer inkomma med utlåtande, huruvida Utskottet anser tjenligt, att med uppbäfvande af de, utaf fordna tiders BancoDeputationer och Utskott gilne föreskrifter, ofvannämnde BancOÖrd ningens 72 §. åter må sättas i full verksamhet, samt således Bankens tillstånd inför nli församlade Ständer* i alia delar* framläggas.
Vaklmåstarnematte pa bada ställen ajlönas lika o. s. v. Då Utskottet ansett, att uti <le orter, hvarest Contoiren blifva inrättade, iclte skola saknas sjelfständige och oberoende personer, med rit fbr det allmännas gagn, sorn vilja åtaga sig Duecteurs-befattningarne, endast för att vara nyttige för. den ort der ife äro boende och icke för den inkomst sorn med befattningen är förenad, har sådant,jemte afseende på hvad som är anslaget för hvar och en af Directeureme vid RancoDiscont Verket, äfven varit orsaken , hvarföre Utskottet icke tillstyrkt högre arfvodesberäkning för DiTecteurerne vid LåneContoiren, än sorn motsvarade desärskilde kostnader ett dylikt uppdrag kunde åtfölja; likväl och enar en påökning ansetts af flere Ledamöter inom Stånden böra ega. rum, har Utskottet efter vidare öfvervägande rm funnit sig äfven böra tillstyrka någon förändring; rrten tror i detta fall en summa af 400 K:dr, jemte de förut bestämda resemedel a£ 66| R:dr för de Directeurer, hvilkas bostad är belägen mer än aine mil från UiscontCon» toiret, blifva tillräckligt. Deremot, har Utskottet, med anledning^! de erinringar och Förslag, sorn vidare vid deta_ na .punct blifvit gjorda, icke funnit skäl tillå styrka annan, förändring mot hvad Utskottets; .förra Förslag, innehåller, än att Vaktmästaren^ 134 Hanco-Utskötttts Betnkanden ■vid Contoiret i Götheborg må erhålla aoo R:dr i stället för 133 : 16 sk., samt i Malmö 150 R:dr i stället för 100 R:dr.
Om vi komme på samma punkt, så skulle vi troligen äfven ernå samma fördelar som Norrmännen, nemi. att hafva ett mindre antal bräuvinsfabriker. Under den sisla bräuningstiden funnos i Sverige 30,620 bränneriet-. I sanning ett icke ringa antal. Med mitt förslag har jag icke åsyftat småpannornas bibehållande i städerna utan jag har tvertom velat förhindra deras begagnande derstädes. Vi böra ej heller motverka Ulsk:s syftemål att få bränvins tillverkningen såsom Fabriksrörelse i städerne bedrifven. ^ Frih. Åkerhjelm har trott, att bränviuslillveikningen fortfarande borde förbehållas åt landet. Om man antoge delta för rikligt, så borde deraf följa, alt endast landtmän skulle fä supa bränvin. Men med en sådan lagstiftning skulle bränvinsbrännare på landet blifva illa belåtna, ty då miste de sina bästa afnämare; städerna. Det år Eder Mine Hrr allmänt bekant, att jag är skråinrältningarnes försvarare. Men jag har dock aldrig gålt så långt att jag velat förmena någon baka bröd för egel behof eller göra kläder åt sig sjelf. Man borde väl aldrig kunnat föreställa sig, att en liberal man ville förmena någon alt tillverka bränvin för eget behof. Likväl skulle delta blifva händelsen, om man nekade stadsboer att sjelfva tillverka del bränvin de supa. Jag hoppas således, att R. o. Ad. icke gör något afseende på denna invändning, ulan med godkännande af den grundsats, som Utsk. i 1 §:s 1 Mom. uttalat, bifaller detsamma. Hr af Harmens, Henr. Otto: Då jag delar den af Frih. Åkerhjelm uttalade åsigt, vet jag icke, hvarför jag skall dölja det för Ståndet. Frilen har hittills varit ensam i sitt yrkande, och då frågan är af största intresse för landet, anser jag mig böra understödja honom. Ehuru vi äro för svaga att genomföra en inskränkning i bränvinslillverkningen, har likväl för detta ändamåls vinnande 6 H. 27 •418 D en 26 A [ir il f. m. K.
Det tillhör ej Utskottet att infordra andra upplysningar än dem som det med föranledande af Grundlagen tillåtes Utskottet att inhämta. Om Utskottet hade trott sig kunna och böra infordra flere upplysningar än det gjort, hade det visserligen skett, men Utskottet äger ej rättr att infordra något ifrån Stånden; utan endast från Collegier, Embetsverk och Embetsmän genom HofCancellerens bemedlande. Herr von Hartmansdorff, Jtugnff. jag har ej kunnat finna i Herr Hammarskjölds yttrande något nytt, som ej blifvit sagt i hans förra anförande och som ej förut af Utskottet eller af Friherre Adlerbeth blifvit vederlagdt. Det skulle blifva för långt, och är ej eller nödigt, att med SkolOrdningen i handen vederlägga Herr Hammarskjöld och visa hans misstag. Ett bör Ven 6 Junii e, m, bör jag likväl upptaga såsom prof på, att de fel icke förefinnas, hvilka han omtalar. Han klagar öfver, att Lärare skulle kunna utesluta en lärjunge derföre, att han inom 2 år icke inhemtat nog kunskap för att förflyttas till en ny dass. Den §. hvaruti härom är fråga, eller den 6 §. i 7 Cap. 1 Sectionen, lyder sålunda: Om en yngling närvarande vislats tvenne är uti en. j afdelning, och ej afsjuklighet eller andra tvingande omständigheter varit förhindrad, att undervisningen fullständigt begagna, men ändå icke befiniies äga de kunskaper, som för uppjlyttning till högre afdelning eller Skola erfordrasmå råd alt temna st adier ne honom meddelas, hvarom dess målsman underrättas. Begagnar yngling ännu ytterligare, utan ofvanndmnde förhinder, ett års undervisning i samma, afdelning, det är således 3 år, men för bristande flit eller halursgåfvor ej kan uppnå de för uppjlyttning påbudne insigter , blifve han, ulars afseende på alla andra omständigheter , ifrån Läroverket skil/d, med undfående af vederbörligt] betyg» Jag hemställer till hvar och en, om icke tillräckligt rådrum är lemnadt ät en Gosse, för att visa, om han förtjenar att någon vidare möda på honom användas.
Hvad eu del brandstodsbolags, af Konungen stadfästade, reglementen innehålla, afvikande från den sålunda gifne föreskrift, kommer i följd häraf att förfalla. Uppgift på de hemman, hvilkas egare eller innehafvare, efter hvad ofvanberördt är, deltaga i ortens af Konungen stadfästade brandstodsbolag, skall, till efterrättelse, i fråga om andra hemman, af bolagets styrelse meddelas vederbörande embets-myndighet, då så påfordras. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den 29 Augusti 1844. OSCAR. L. Herm. Gyllenhaal* Till Lag-Utskottet, som jemväl fått emottaga de i afseende på förevarande ämne uti Högste Domstolen och Siats-Rådet förda Protocoll, hafva derjemte blifvifc remitterade följande hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högv. Preste-Ståndet väckte motioner: l:o af Herr Ramsay, B. J., som på hufvudsakligen enahanda skål, hvilka finnas uti den Kong]. Propositionen anförde, föreslagit att Rikets Ständer måtte fatta följande beslut: "Inom de Län, der brandstodsbolag gemensamt för hela Länet finnas, skall den vara befriad från brandstods-erläggande i enlighet med 4, 5 och 6 3 Lag-, mml Allm.