Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, som, jemte förmälan, alt biskoparnes löne-inkomster vore alltför stora och att en förminskning deruti vore både rättvis och billig, föreslagit: att biskoparnes löner, efter nuvarande innehafvares afgång, måtte bestämmas till 4,000 r:dr b:ko, med 500 rdr samma mynt uti taffelpenningar fördom hvardera, utom för crkebiskopen i Upsala och för biskopen i Lund, hvilka, Statssamt Allm.
Riga har lin äfven för inascliinspånad blifvit införskrifva, hvilket lin äfvenledes kostat mera än det Den 11 Januari. i 23 Svenska. Dä nu tullen ä utländskt lin i allmänhet är 1 R:dr 8 sk. och K. M. föreslagit nedsättning i tullen endast för det som till mekaniska liuspinneriernas behof införes, och som äfven nied denna tullnedsättning är dyrare än det Svenska, synes mig tydligt, att den möjligen förökade införseln af lin icke inverkar på afsättningen af Svenska linet, som användes för tillverkning af de gröfre garnsorterne, enär priset å detta lin lika fullt är långt billigare än ä det utländska. Den af K. M. föreslagne nedsättning i tullen å smör från 1 R:dr 16 sk. till 1 R:dr per Lii har för ändamål att förekomma den insmuggling af smör, som hittintills egt rum i de norra orterne. Man har nemi. beräknat, att tullsatsen 1 R:dr b:ko skall ungefärligen motsvara kostnaden för insmugglingens verkställande och att således genom den föreslagna nedsättningen i tullen denna insmuggling skulle afstanna och någon inkomst deremot beredas Statsverket. Likaledes har ansetts att den qvantitet smör, som i följd af den nedsatta tullen möjligen kommer att införas, icke skall öfverstiga den, som nu årligen insmugglas, då smugglingen, hvilken, som man vet, alltid är förenad med kostnader, blir föga eller intet lönande. När smöret införes i riket på loflig väg, så besparar man sig detta slags kostnad och ger deremot Staten någon behållning deraf. Qvantiteten af det insmugglade smöret förmodas motsvara nära nog den af det förtullade, under den tid Finska handeln var helt annorlunda än nu eller före år 1845. Den föreslagna tullen kan enl. min åsigt på intet sätt menligt inverka på landlmanna-intresset. Qvantiteten af smör blir inom landet troligtvis fullkomligt enahanda, antingen tullen bibehålles vid 1 R:dr 16 sk. eller nedsättes till 1 R:dr. Man har likaledes klandrat K.
Denna invändning är ett misstag; ty förslaget och den derpå stödda propos:n innehålla allt det af mig uppgifna, hvilket också måste antagas och beviljas sedan central-häradsfängelset vore uppfördt, emedan detta annars vore utan nytta och man i annat fall måste återgå till vanliga häkten inom hvarje härad. 634 Den J3 Februari f. m. Nu gällande lag älägger häradsboerne att bekosta arrester. Deras beskaffenhet är ej föreskrifven. De hafva också i sednare tider blifvit nästan öfverallt ansenligt förbättrade, fran en kista till ordentliga hus med flere eldstäder och rum, ibland af 2 våningar. Huru lätt vore ej att utan allt det föreslagna bråket och utan alla dessa omätliga kostnader för kronan öfvertala häraderne att antingen tillbygga dessa, eller sönderklyfva de befintliga större rummen i celler, för att äga utrymme till ransakningsfångars afskiljande, om sådant vore i trädhus och på landet möjligt. Jag föreslår derföre, med anhållan om merms återremitterande, att vid beviljandet af 100,000 r:dr årligen mätte fästas det vilkoret af summans användande endast lill fullbordan af började fängelser, utan utsträckning till häraderna. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Den siste värde talaren har yrkat återremiss af nu föredragna betänk., på den grund att SlalsUtsk. skulle hafva förordat cellfängelse-systemet i allmänhet och tillstyrkt anslags beviljande lill uppförande af hvad slags cellfängelser som helst, och således äfven till sadane, hvarest fängelsestraff under längre tid skulle undergås. För min del kan jag ej draga den slutsatsen af Ulslcs betänk. Der säges väl i allmänna ordalag alt anslaget erfordras för uppförande af fängelser efter cellsystemet; men i Utsk:s betänk., likasom i den K. propos:n, utmärkes tillika tydligt att anslaget skulle beviljas till länshäradsoch stads-fängelser.
Maj 1809 utfärdade köpebref upptogs anledningen dertill, att sistnämnde fastigheter kommit att, jemte den förpantade egendomen, å auktion försäljas, med följande dervid gjorda ordagranna förklarande: »Utfä stande sig Banken att, likmätigt innehållet af Kongl, förordningen den 30 Maj 1781, stånda laga hemul för denna egendom, sä vidt den vant till Banken förpantad, och hvarå, i anseende till dermed verkställd lagfart, vederbörande domhafvande behagade för köparen, dåvarande löjtnanten friherre Cederström laga fasta utfärda.» Svartlösa Härads-rätt beviljade häruppå nyssberörde dag, den 20 Maj 1809, i enlighet med kommissariatets sålunda gifna anmodan, fasta å den del af egendomen, som varit för Bankens räkning lagfaren, eller Norra och Södra Lisma jemte Frälsehemmanet Upsala, hvarjemte Sotholms Ilärads-rätt samma dag, uppå anhållan af friherre ■/. Cederström, meddelade honom laga uppbud, l:sta gången, å fastigheterne Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, hvilka derefter, genom ytterligare, hvart elter annat, lagfarna köp, öfverlåtits till öfversten, hr friherre Carl Otto Mörner, förre juveleraren Friberg och kaptenen Erik Skotte, hvilken sistnämnde för dessa fastigheter erlagt 20,002 r:dr banko. Genom testamente öfverlemnade kapten Skotte, vid sin död 1831, egendomen till sina 2:ne söner och hushållerskan Blom. Sedan understallmästaren, friherre Cederström år 1832 aflidit, och hans son, friherre Anders Cederström på Beatelund, under åberopande af det utaf understallmästaren, friher - Bih. till R.
Skulle man behöfva en tillökad personal, sade Herr Hjerta, så kunna Riksens Ständer besluta den. Men RiksgäldsContoiret kostar redan öfver 30,000 R;dr eller mera än hela StatsContoiret, och jag ser ej hvarföre man skulle öka denna summa blott för att få äfven denna del af Bevillningen till alt ingå på afvägar från det rätta Uppbördsverket. I afseende på Grundlagen, så behagade en värd Ledamot uppläsa första delen af 64 §. RegeringsFormen. Jag får påminna, att Han, vid ett föregående tillfälle, beklagat det man ej läste §. §. till slutt nu måste jag beklaga mig, Öfver detsamma. § lyder sålunda; ”Så val Rikets ordinarie Statsmedel och ”Inkomster, som hvad på sätt omförmäldt är un”der namn af Extraordinarie Utlagor eller Be”villningar till StatsVerket af Riksens Ständer ”anslås.” __ Der slutades läsningen förra gången; nu föijer; ”Vare under Konungens disposition, ”att Den 17 October f, m. 31 "att lil! t!e af Riksens Ständer pröfvade behof ?,och efter den upprättade Staten anordnas.’’ Jag frågar, om Grundlagen tydligare kan säga, att hvad som blifvit anslaget till Statens behof, skall af Kongl. Maj t disponeras. Detta är ock det rätta och naturliga. Blott granskningsrätten är Riksens Ständers sak, och den har jag under detta Riksmöte sökt att försvara, men att betaga Regeringen den myndighet henne med rätta tillkommer, skall jag aldrig Försöka, emedan det vore ett sönderslitande af Samhällsbanden, hvilket förr eller sednare skulle bestraffa sig sjelft Jag har ej vidare att tillägga, utan får blott förena mig med dem, sorn yrkat, att Betänkandet antingen måtte återremitteras eller afslås, och det så mycket mera, som, om än de 3 öfriga Stånden bifallit Betänkandet bör åtminstone det Stånd, sam till en stor del utgöies af Embetsmän, ej bifalla något så oiigligt som detta. Hans Excellence Herr Grefve af TV ett er ~ stedt:
Den genom Dlsconternes mynträttighet utsträckta enskilda crediten, vidkändes, genorrt deras indragning och andra orsaker, en ovanlig rubbning, hvaraf följden blef Lagsökningar och concurser till en förut oerhörd mängd, oförmågan att betala och bebofvet af anstånd, samt till en del kanske äfven mindre redlighet, gjorde hvarje sådant mål till en vidlyftig rättegång, för hvars uppehåll man gerna begagnade utvägen att söka HofRättens pröfning. När nu snart den oförsigtigt begagnade conjuncturen hunnit fullt utveckla sina följder i afseende på enskildas creditforhållanden Och det varnande efterdömet af andras undergång athåller från obetänksamma speculationer, skall Den 25 Maji. 287 mängden af Lagsökningsoch Concursmål alltmer minskas. Brottmålens ökade mängd lärer icke kunna tillskrifvas någon egentlig förändring i nationens lynne, utan till en del kunna anses härflyta från Handelns och näringarnes aftagande, hvarigenom t»n mängd af menniskor, Vane vid mera oböstämde näringsfång kommit att sakna sysselsättning; men genom en förbättrad Polis och Criminal Lagstiftning, skola äfven brottmålen aftaga. Emedlertid ökades Rättegångarne 1 Götha HofRätt och åtgärder vidtogos för att sätta densamma i stånd , att oafbrutit fullgöra sitt vigtigare Domarekall'. Wermeland skiljdes från dess Jurisdiction och ställdes under Svea HöfRätts men just denna omständigheten , att den ena IdofRätten kunde bestrida ökade göromål, utan behof af ökadt arbetsbiträde, hvaremot den andra, med denna minskning i göromål, likväl var öfverhopad, bevisar, att orsakerne voro locala och tillfällige. Extra Ledamöter adjungerades; ordinarie Lédamöternes antal ökades; HofRätten indelades på fyra divisioner och äfven en femte formerades under någon tid.
Och flickorna stången må vira och sira, och gossar dess spira må resa mot sky; och gummor må gnola och gubbarne tralla och hurrarop skälla i hela vår by! } i \ x gnid på fiolen, drag dragspel till polska! f ?ej, toner så trolska i midsommarstund! Öch hjärtat får värmen och ögat får glansen i yrande dansen på grönskande grund. förr ormen af koppar sågs kvalen betvinga: så majstångens slinga förjagar all sorg — J a, bot ger den enkla, bekransade stången fåfänglighetsfången från gator och torg. Harald Jacobson. * I kvinnohänder. Ett inlägg i fattigvårdsfrågan af V i t i s Idaea. _J — wi de senast utkomna statistiska upp PV gifterna framgår, att vi i vårt land äga omkring 5,000 fattighus. Anmärkas bör, att i denna siffra icke äro medräknade våra större städers, hvilka i allmänhet äro jämförelsevis väl ordnade, ej heller de, som blifvit omdanade till arbetsinrättningar och fattiggårdar. Det är således endast fråga om dessa landsbygdens och småstädernas fattighus, som mäktat ingifva allmogen dess välkända fasa för allt hvad inrättning heter och som i orubbadt skick fått kvarstå, ett arf från den tiden, då man ändtligen lärde sig inse, att det inte rätt öfverensstämde med samhällets förpliktelser gentemot individen att låta auktionera bort de orkeslösa åldringarna till den minstbjudande. 5,000 sådana fattighus! Där döljer sig bakom denna siffra, jag vågar påstå det, en hel värld af lidande, elände och last. O m vårt folks skattbetalande medlemmar hade en aning om förhållandena på detta område, sådana de i sin nakna verklighet äro, i sanning, de skulle inse, att det nu varande tillståndet är en skam för vårt land, och det skulle icke länge få förblifva. T y detta tillstånd är icke, såsom man ofta vill låta Hurudant är då detta system? På fattighusen intages efter därom gjord framställning hvar och en, som på grund af hög ålder, sjukdom, lyte, brist på arbete o. s. v. icke kan förtjäna sitt uppehälle och som icke af egna anförvandter försörjes. I flertalet kommuner erhålla emellertid ej alla hjonen samma underhåll.
Men äfven det har sina behag, att åtfölja skogsbrynet och småningom se den nya utsigten utveckla sig. Från det ganska nätta templet, en vanlig, halfantik rotunda af träd, ser man den numera 1800 till 2000 fot breda Rhein, med mångfaldiga grönskande öar, majestätiskt böja sig genom det rika landskapet; till venster (på flodens högra strand) Rheingau’s vingårdsfält, i sakta vågor hvälfvande sig öfver de låga kullarna, de talrika småstädernas och byarnas slott och kojor, hvitskimrande mellan löfrika träd, och vägarnes i mångfaldiga krökningar framslingrande alleer; till höger skymmes landet till en del af en höjd, som från Bingen småningom uppstiger åt sydost och på sin spets bär Rochus-kapellet; men framom detta kan blicken sväfva fritt ikring de, ehuru ej så väl som flodens högra strand lottade, dock ännu rika fälten, öfver hvilka ytterst i fonden tornen från Mainz höja sig. Sällan skall man på ett så kort afstånd finna sådana kontraster, som här mellan utsigten från Rossel och den från templet. På förra stället en vild natur, en vresig brusande flod, inträngd mellan höga berg, och på dessa ruiner, ruiner af röfvarnästen; på det sednare floden lugn, famnad af stränder, som i fruktbarhet knappt ega sin like, bebodda af tusendetal fredliga, arbetsamma, lyckliga invånare. En sjukligt känslosam själ må prisa den förra. Min håg ledde mig åter tillbaka till den sednare, och tiden var mig der korrt, tills den sjunkande solen manade att säga den farväl. Detta farväl gäller äfven alla de skönaste utsigter vid Rhein. Ty ehuru prisadt Rheingau är, och ehuru skönt det visade sig från Niederwald, så har en promenad genom detsamma intet lockande; kanske presenterar det sig mera intagande från floden. Och uppom Mainz bestå de låga stränderne till det mesta af enformiga videbevuxna ängar.
Som stelnade jiittevigor ligga bergen bakotn hvarandra, under det att vagdalarna Qro fyllrla nf hritgliinsade okensand, dar den ljusa ytan endast siillan brytes af en knippa 1) liigront starrgriis. Men himlen miirlmar, hotande molnmassor, g l h - sande i kopparrodt och med blygrga sknggor, viiltra sig fram iifver bergkammarna och giimma den ene efter den andra i sina tiita slojor, blixtar korsa rymden i alla riktningar, blasten ror upp lnoln af. sand. J a g skall aldrig glomma detta imponerande hemska skbdespel - det Tar, som rullade vi in i morka makters dystrs rike, som hade ri for alltid sagt farval i t miinniskor och orgnniskt lif - hHrresande historier om karavaner, begrafna under sanden vid samums framfnrt doko upp for mitt mime - sand och regn piskade tfigets sidor, men det gick oforstordt fram genom oviider och morker. - Annu en stund af lngslig ovisshet - och vi rulla in p i Biskrus stat,ion, npplpst af - elektriska biglampor. Fiirtrollningen iir brnten, natnrkrafterna iiro kvasta af ~niinniskonndan, civilisationen ih-ar sin triurnf midt i Saharas omiitliga iiken. Elleu Jdiw. T ' i gi % nu att forst meddela resu1t: rtet af de af ow fiirnt omniimnda motioner, hvilka, dB vbr sista artikel utkom, iinnu ej blifrit behandlade i kmnrarna, for att sedan iifvergl till det fiir den srenslra kvinnan viktigraste af &amp; rets lagfiirslag, niimligeu det om iiktu, makars egendomsforhiillanden. Statsutskottet hade enhalligt tillstyrkt Kungl. X: ts proposition om 7aiijande of bidraget till folkskolelurnn~ns pensioneritzg frAn 357,873 kr.
Mörner, Axel, yrkat bifall till sin Betänk, bifogade reservation, livarenligt §:n borde erhålla följ:de redaktion: ”Den som säljer bränvin i mindre belopp, än hvartill han enligt Usta eller 2:dra §§:na i hvarje fall är berättigad, bote första gången från och med 10 till och med 20 R:dr, andra gången från 20 lill och med 40 R:dr och tredje gången, äfvensom der förbrytelsen oftare sker, hvarje gång från 40 lill och med SO R:dr”; samt någre talare yrkat återremiss å förevar:de § i sin helhet och således äfven å detta morn., anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till de Hrr, som jemte mig deltagit i öfverläggningen, huruvida det icke vore rådligast att återremittera denna §; tv om Ståndet tager ett stycke af Hr Braunerhjelms förslag och ett stycke af Gr. Mörners: så befarar jag att man icke lyckas serdeles väl. Gr. Mörner, Axel: Då endast Hr Braunerhjelm och jag afgifvit förslag till förändrad redaktion, får jag för min del vördsamt yrka bifall till det af mig framställda förslag i afseende å mom. 1, men i öfrigt återremiss af hela §:n, sedan sådant nu blifvit af andre påyrkadt. Hr Printzensköld: Då de anmärkn:r, sorn blifvit gjorde emot samtlige mom. i denna §, äro af beskaffenhet, att anledning 186 Den 9 Augusti e. m. icke saknas för Utsk., att på grund af dem taga äfven det första morn. i förnyadt öfvervägande och deruti jemväl åstadkomma någon förändring, synes det mig vara temmeligen oformligt, om R. o. Ad. — jag ämnar icke, Hr Gr. o. Landtm.! göra någonting annat, än motivera min hemställan till Gr.
Jag anhåller om propos. till R. o. Ad. på beviljande af 600,000 ridr. Frih. Cederström, Jacob: Ståndet bar återremitterat 15 punkten, på grund af den anmärkn., som Frih. Palmstjernas reservation gaf anledn. till, deruti den behöfliga summan blifvit uppgifven till minst 600,000 ridr. Det är väl icke skäl att Ståndet besluter alt endast uppföra 450,000 ridr, då man vet, alt utgifterna gå lill öfver 600,000 ridr. Jag skulle derföre anhålla, alt vi måtte få propos. derpå, att punkten bifallcs på det sätt att 600,000 ridr komma att pä stat såsom förslagsanslag uppföras. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att R. o. Adis prot.utdr., som nu ifrån Cancelliet inkommit, utvisade, alt R. o. Ad. vid. denna punkts återremitterande icke förklarat till hvad belopp ifrågavar. anslag ansågs böra bestämmas. Frih. Raab: Jag kan icke neka, att icke jag gillar samma åsigt, som Hr Mannerskantz yttrat, nemi. alt det vore mera lämpligt här att R. o. Ad. inskränkte sig attobesluta det belopp, som i K. M:s nåd. propos. blifvit begärdt. Ä andra sidan vill jag icke förneka, att skäl finnas för handen, hvilka tala för Frih. Palmstjernas åsigt; men då K. M. icke har begärt mer än 450,000 ridr, och då sannolikt utvägar icke komma alt saknas till fyllnad äfven i en större summa, så ser jag icke hvarföre R. o. Ad. nu skulle besluta ett högre belopp än 450,000 ridr, och yrkar således bifall till' Ulskis förslag i denna punkt. Hr af Harmens, Henrik Otto:
Bränn ikrby vid Södermanlands regemente, för uppförande af skolhus åt Wansö församling. i anledning af dito, angående försäljning till skatte af gatuhusen N:o 7 Glemminge och N:o 21 Hannas i Christianstads län. i anledning af dito, med förslag till förnyad förordning angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, i anledning af de under åren 1863 och 1864 verkställda revisioner af Statsverkets m. fi. allmänna fonders förvaltning under åren 1861 och 1862. angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Andra Hufvudtitel. angående dito dito Tredje Hufvudtitel. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående med Frankrike afslutade handelsoch sjöfartstraktater. i anledning af dito i fråga om införsel för skatterättsfordran i kronosäteriet Olstorp i Skaraborgs län. i anledning af dito, angående restitution af ett utaf Häradsskrifvareti J. A. Lindgren till Statsverket inbetaldt ersättningsbelopp, angående nedsättning af räntan för Trysunda fiske eller detsammas afträdande till Kronan, i fråga om upplåtelse af mark till staden Landskrona från det Landskrona fästning tillhörande område, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående eftergift af 1863 års arrende för kungsladugården Åhs Kloster i Hallands län. i anledning af dito, angående afsöndring af jord från Rönö kungsgård för utvidgande af Rönö församlings kyrkogård m. m. angående ifrågastäldt utfärdande af en Ordningsstadga för städerna i riket. «_l JYg 33. Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af ny Riksdags-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen. Dito —, angående rättighet att i vissa brottmål svara genom fullmägtig. Dito —angående förändradt sätt för doms eller utslags utgifvande i Råd stufvurätt och hos Ofverståtliällare-embetets Kansli. » 36. Dito —, angående upphörande af penningeinsamlingar vid bröllopp och barndop. » 37.
Här är snedt, och här är snedt, och här är vindt, och har du ingen yxhammare, så ska’ jag gå efter en, me’n du ser på ’et. Håll här, Elin! Lena gick, men kom ej så snart igen, utan man hörde henne ryta på Abraham, som förlagt yxan. Imellertid riktade Gunnar väfstolen utan att säga ett ord, och Elin hjelpte honom lika tyst. Men slutligen när hon trodde sig höra Lena vara i antågande, manade henne det beklämda hjertat att passa på tillfället, och med tårfylld blick såg hon skyggt upp till Gunnar, sägande: – Gode Gunnar! är äfven du ond på mig? – Man kan väl icke vara ond på Guds englar heller! – svarade Gunnar hastigt och med en stor, klar, kärleksfull blick, och alls icke besinnande huru mycket dessa få ord inneburo. Men Elin kände det, ty hon blef i en hast tröstad, glad och munter, fördrog utan all ledsnad alla Lenas bannor, gjorde punktligt som hon sade, och satt en stund derefter allena och småsjungande i väfven, lagande alla sina brustna trådar, men utan en enda tår i de källblå ögonen. Hon var så glad, så god, så lekfull och hjertlig, att sjelfva Lena blef blidkad, och om aftonen när familjen åt sin qvällsvard, och solen nästan alldeles klart gick ned, sade Lena spefullt och med skadeglädje, men ändå skrattande: – Få se om vi intet nu blir bedda te’ slotterhjelp hos Lars Carlsa, nu när sola gladdes så klart. Jag vet han ämnar det, och väntar bara på uppehållsvä’r. Jag tycker hva’ hans äng ska’ se ut, som ligger oslagen än! Det höet blir väl som långhalm, tänker jag, och han får intet halfva nytta’ me’et. Men de’ ä’ likt den skråen och högfälige besten, som tycker sig vara för mer än alla andra, och klokare än Gud fader.
Då hade det kommit; hur visste han icke; men det, det, det, detta enda, erbarmliga, meningslösa därför, hvilket han aldrig kunnat fatta annorlunda än som syn, hvilket han aldrig kunnat förklara inför sig själf eller gifva ord åt för andra, – detta, hvilket han aldrig kunnat se som syn framför sig utan att varda förhäxad, viljelös, – detta som han nu, å nyo, såg som en syn inför sig, där han satt ensam på bänken utanför sin trädgård, medan månen stigit allt högre på den ljusa sommarhimlen och blifvit allt mindre och allt gulare. Och han sköt rygg som en retad vildgalt, och hans kropp knöt sig samman som epileptikerns, och hans grå ögon stodo stora, skrämda, glödande, liksom spetade på ett osynligt något; i nästa ögonblick reste han sig, gick genom trädgården, genom huset, öfver gården, in i stallet. Där tog han stigbyglar och betsel på armen, vandrade samma väg tillbaka, öfver gården, genom huset, genom trädgården, ut på marken, där en häst gnäggade ett stycke borta. För att slippa rida upp om gården, satte han tvärs öfver ägorna upp mot vägen. Just som han vek af in på denna, vände han sig instinktlikt om emot gården: den låg hvit i månskenet; men i den dunkla trädgårdshäcken varsnade han ännu något hvitt, som kom honom att ursinnigt sätta hälarna i hästens sidor: han hade igenkänt systerns klädning. I ena fönstret i det hvita huset utanför kyrkogårdsgrindarna lyste ljus bakom den nedrullade gardinen, midt i dagklara sommarnatten. Vandrare, som gingo förbi, hörde samtal, då och då interfolierade af knäppningar på fiol, ibland lösande sig i en hel liten melodi. Innanför, i ett ordinärt, något tomt utseende rum, hvilket blott genom de många nipssakerna å byrån röjde sig såsom bebodt af en kvinna, satt Hans i hörnet af en uppbäddad liggsoffa, och invid honom, i en gungstol, rummets beboerinna. På bordshörnet emellan sig hade de stående en halftömd punschflaska och trenne glas. De voro icke ensamma: det fanns en tredje person närvarande.