Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t anförda skäl, Rikets Ständer å Allmänna Indragnings-Staten anvisat ett belopp af 450 R:dr, att till framlidne Justitie-rådet Toréns trenne döttrar utgå med 150 R:dr till dem hvardera, så länge de lefva ogifta och i behöfvande omständigheter sig befinna. 8:o. E. K. M:t har äfvenledes begärt, att, med hänseende till framlidne Landshöfdingen Grefve Fredrik Ridderstolpes långvariga tjenstetid, hans i behöfvande omständigheter efterlemnade enka, Carolina Kolbe, måtte å Allmänna Indragnings-Staten få sig tillagd en årlig pension af 400 R:dr; hvilket Rikets Ständer bifallit. 9:o.
lniinga a ~ h n gifv *. den rtaring genom studieresor till utlandets skorstiider, ty pS. ; esor Iromner hon iifver h f v r d tagit alclrig liiugre, an till sitt eget lands huh-udstad. Jlerl {let tyckes niistan soin om denna kraftign begifning lrunnat framvaxa utau niiring eller farin hon me3 ~ dagligdrrgssin finslra ras ' fijrnii-js~.mhet nog (Iaraf i (let lif O C de typer, hon hade pb nara hill. Af fru Ninna Cnnths arheten iiro alla, ntom !Sylvi .. skrifna p i finska. Hennes dramer h a f n allcsaiuinans Idifvit uppfiirda pb Finska teatern i Helsingfors. Till svcnska 61-0 flere af norellerna ofverscttta, namligen ruBland fattigt. folks,. IIanna,. Blindskar:! Rort. f r h hemmet s, &gt;: Agnes r etc. Xfx-en skhdespelet Y Arl~etarens hl~st~ni: &gt; finnes ofversatt till ~b1-t sprdk och har iued m ~ c l i e t 1) ifnll gif~its R S y a teatern i Htockholn~. )) Syh-i~ Bar sin egen hiatorin. Dess imne iir inspireradt af en hgndelse us lifvet (det yA sill tic1 outdade Sainioslin gift~norclet), och dramen iir ett forsijl; att psykologialtt fiirklara hi1r11 cn ring, hamsligt ontrecklad hnstrn konlrner till att lwgii mord pii sin bet,ydligt aldre, gode och viih-illige make.
Ilo af stora Espe-hagen, fördenskull updrages och städjes härmed honom Jacob Andersson den af detta halfva Hemman Pastor i Harplinge anslagna Ett Lispund Smörränta att tillträda, nyttja, bruka och bebo i 20 års tid, så framt lian alla deraf gående skatter och utlagor i rättan tid betalar, samt Hus, ägor och gärdesgårdar efter lag försvarlru bygger, häfdar och vidmakthåller: Kommandes han efter öfverenskommelse för ofvannämnda Smörränta städja betala. Och hvad Enkan Karin Jönsdotter vidkommer, så bibehålies hon vid sitt undantag uti dess lifstid. Till yttermera visso varder denna städjesedel med mitt namn å PastorsEmbetets vägnar underskrifva. Harplinge Prästegård d. 20 Junii 1801. Carl Henr. Daling Vice Pastor och Nådårspredikant. I stöd med Kongl. Maj:ts för KyrkoInspectorerne i Halland allernådigst utfär - Den 10 September f. m. 65 dadé Instruction uplåtes och städjes härmed then af vice Pastorn Herr C. H. Dalin antagne Hemmansbrukaren, Drängen Jacob Andersson, halfva delen uti Kyrkohemmanet Lyngåkra N:o i Lars Bengtssons gård, med Ett Lispund Smörränta tilt Harplinge Kyrka, att nästa fardag tillträda, och samma uti Tjugu års tid bruka och bebo, likmätigt Kongl. Brefvet af den 8 Martii 1775, hvarföre bemälte dräng uti Städjo till Harplinge Kyrka kommer att erlägga Atta Riksdaler och Sexton Schihr Spte, hvilka aflemnas och härå quitteras förr än detta Städjohref för gällande ansedt varder. Harplinge den 21 Junii 1801. På Embetes vägnar J. B. Wallberg. Städjan till Pastor i Harplinge är betalt, sorn härmed quitteras. Harplinge Prästg. d. 25 Junii i 801. Ingeborg C. Kallerin.
Men att fordra, det embetsverken på egen risk skulle vidtaga en sådan åtgärd, det är i sanning att fordra för mycket, synnerligen om man tager i betraktande, att frågan är om år 1838, då det rykte knappast hunnit tystna, som påstod, att åtskilliga af dessa banker hållit på att bryta halsen af sig under krisen. Jag påstår derföre, att, då ingen författning finnes, som berättigar embetsverken att ansvarsfritt insätta sina kassabehållningar i vederbörligen oktrojerade banker, förklaringarne måtte anses nöjaktiga och yrkar att anmärkningarne må förfalla. Uti denna reservation hafva instämt, Herr Biskop Annerstedt samt Doktorerna Tellbom, Söderberg och Arrhenius. Vid 26 § af Doktor Arrhenius: »Vid de af Konsistorium i Carlstad insända räkningar för år 1858 gjordes af 1860 års Revision, utom åtskilliga anmärkningar angående formfel i dessa räkenskaper, äfven den anmärkningen, att kontanta behållningen i stiftets byggnadskassa utgjorde vid årets slut 3,998 R:dr 48 öre samt i Wähnermanska fonden 1,903 R:dr 99 öre; och hemställde Revisionen, att »vederbörande måtte erhålla förständigande att tillse det i allmänhet icke så stora kontanta behållningar ligga räntelösa.» I anledning af denna anmärkning förklarar Carlstads Konsistorium i underdånig skrifvelse den 22 December 1860, »att den stora behållningen i byggnadskassan hade sin grund deri, att en betydlig reparation, samma år börjad, lörestod och ännu icke var fullbordad», »alt den kontanta behållningen icke länge legat i kassan, då medlen småningom under året och förnämligast vid dess slut influtit och att de icke kunnat det året utlånas» samt »att det i räkningen öfver Wahnermanska kassan var tillkännagifvet, att 1300 R:dr voro till utlåning disponibla», Stats-Utskottels Utlåtande M 21. 41 men »att de icke kunde utlånas förr än erbjudna säkerhetshandlingar blifvit inlemnade och godkända.»
saisong-anställningar. Till föredragen af denna art anslöt sig äfven ett, som i programmet betecknats med: » Die Arljejterinnenfrage &gt;): Frnn Lily Braun, Berlin. Det var en elegant, aristokratkk företeelse, som nu besteg talarestolen .. Desto större blef förvaningen, d&amp; nian under föredragets fortgång fick lrlart för sig hvad andas barn tal. var. Hon förklarade nandigen helt öppet, att hon hyllade socialdemokratiska åsikter; hon hade nämligen funnit, att Iminnan tillhörande detta parti, i pol ' itiskt afseende vore långt mognare an de)) borgerliga 1rv: innoma~ eller intelligenspartiet, hvilka neddragit » die Frauenfrage » till en » Dahenfrage », vid hvilken endast en luinpen lrlassegoisin gjorde sig gällande. Efter att ha gisslat den borgerliga lrvinnorörelsens dilettantism samt utslungat några hånande ord om ömkligheten i den kvinliga iirelystnad, som satte all sin diktan och traktan i förvärf vandet af en doktorshatt eller ett uuirersitetsdiplom, inbjöd tal. kongressen att följande afton bevista en ~T701ksrers~liing », där kvinnor inom arbeterskornas egen sfer, skulle iitveckla kvinnofrfigans ratta innebörd. Detta för stunden och platsen föga lämpade anförande och för öfrigt högst obehöriga utfall mot kongressen, vä&amp;te natiirligtris ofantligt uppseende. Starka hyschningar förnummos. Bifallsyttringarna vore dock öfvervägande, hvilket endast kan förklaras därined, att en stor del af församlingen ej fattat föredragets andemening, ja, många af framlingasna ej ens ordalydelsen däraf, och att dessa, trogna sin vana, applåderat för sällskaps skull. Troligt ä r ock, att tal. redan på förhand försäkrat sig om en claqiie bland sina meningsfriinder. Ett så iinikt. tillfälle att få bevista ett riktigt sociitlistmöte kunde inan emellertid ej låta gå sig ur kinderna.
Utsk. att uppgöra voter.propos. i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s samt BondeSt:s gemensamma tankar. Få vi propos. derom, så hoppas jag att meningarne skola förenas. Hr von Hohenhausen: Jag hemställer, huruvida det är formcnligt att numera göra några modificationer i de förslag, som under den afsiutade öfverläggningen blifvit framställda. Mitt yrkande, som jag tror vara det ändamålsensligaste, innehöll, att R. o. Ad. vidblifver sitt förut fattade beslut och att detta skall Const.- Utsk. meddelas, hvarefter det beror på Utsk. att vidtaga de åtgärder det finner sig åligga, ty tvinga Utsk. kunna vi i alla fall icke. Hr Mannerskantz: Jag får blott hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att den första propos. mätte förnyas, och huru svaret än af Hr Gr. o. Landtm, uppfattas, så anhåller jag om votering. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer, om det är lämpligt alt Ståndet förklarar lill Const.Ulsk., att det skall grundlagsenlig! handlägga en fråga, enär Const.Ulsk. är den högste tolkaren af hvad grundlagsenlig! är? Jag tror, att man borde undvika att på detta sätt gifva föreställningar eller förebråelser. Om R. o. Ad. skulle vilja, på sätt Hr von Hohenhausen föreslagit, icke utlåta sig vidare än blott vidblifva sitt beslut, så vill jag afstå från mitt förslag. Det är klart, att i det ögonblick, som Utsk. får underrättelse derom, all R. o. Ad. vidblifvit sill beslut, sä får Utsk. i alla fall anledning att vidare handlägga ärendet, efter som de öfriga RiksStins beslut kunna komma att utfalla. Gr. Cronhjelm: Jag bör icke förneka, att det fägnar mig höra Frih. Cederström äfven någon gång sätta i fråga, alt en annan ledamot skall afstå från sitt förslag och förena sig med honom; men jag kan för min del icke denna gång efterkomma dess önskan, isynnerhet som, på sätt Hr von Hohenhausen anmärkt, Hr Frih:ns sista förslag tillkommit efter discussionens slut.
Hr Just.-Stats-Ministern yttrar, att »utan starka meningsstrider kan visserlieen icke en representationsform någonsin ombytas; men om Ståndens upphäfvande icke är annat än en tidsfråga, så bör den oundvikliga brytningen, så vidt möjligt är, påskyndas, ty den måste blifva svårare i samma mån som Stånden blifva mera stridande mot tidsandan.» — I detta fall hyser jag motsatta åsigter mot Hr Just.-Stats-Ministern. I stället att blifva svårare, synes mig skiljsmessan böra blifva lättare, i samma mån Stånden blifva af tidsandan utdömda; och hvad de starka Den 4 December. 209 starka meningsstriderna angår, så får jag anmärka, att troligen icke någon på detta rum motsätter sig, eller icke önskar en representationsreform; att säkerligen ingen här påyrkar ståndsrepresentationens bibehållande; och att, hvad mig särskildt angår, jag redan för mer än 20 år sedan, då jag hade äran vara ledamot afj Konst.-Utsk:t och deltogj i uppgörandet af ett förslag till representationens ombildande, gjort mig fri från en sådan föreställning. För egen del är jag således fri från känslan af några särskilda stånds-intressen. Hvad åter beträffar yttrandet, att den oundvikliga brytningen måste påskyndas, så har uttalandet af denna tanke varit olyckligt, och den har blifvit missförstådd, hvilket visar sig äfven i en till mig enskildt ställd adress rörande det nu förevarande representationsförslaget, der den, som å ortens vägnar förer ordet, yttrar: Ja, Mine Hrrl denna kärlek till Konungen—detta troskap mot Kung, land och folk vill jag bevisa, och jag tror, alt vi alla vilja och skola bäst bevisa ett sådant troskap genom att grundligt undersöka förslaget, derefter stadga vår öfvertygelse, och slutligen samvi tsenligt afgifva våra röster, de må nu blifva för eller emot detta förslag. Hvad detta förslag angår, så har jag ej något emot, att till dess grund lägga kommunalförfatlningarne; men jag önskade endast, att deri äfven inginge något af den historiska grunden.
Prot. 1859 4- 1860. 8 Sami. 38 Häft. 5 18 Allm. Best.- och Ekon.-Utskottels Betänkande N:o 183. get kunna medföra enkelhet och reda samt möjligen befria Biskoparne ifrån deras icke obetydliga besvär med uppbörd och dylikt, men deremot kan, beträffande indragning till Statsverket af Biskops-embetenas nuvarande inkomstkällor, å andra sidan anföras, att en del ibland dessa utgöres af sådana donationer, som för århundraden tillbaka blifvit af enskilda personer anslagna, och öfver hvilka det allmännas förfoganderätt således icke torde kunna anses större än öfver de fonder, som till stipendier, fattigförsörjning och andra dylika ändamål på enahanda sätt tillkommit; att då man, i fråga om reglering af församlings-presterskapets löneinkomster, uttryckligen antagit till grundsats, att dessa inkomster borde, utan att ingå till Statsverket, komma vederbörande till godo, följdriktigheten ock synes fordra att man, äfven i afseende på Biskoparnes inkomster, låter samma grundsats ega bestånd; att Biskops-lönernas utgående i vissa, en gång för alla, bestämda penningebelopp, otvifvelaktig^ skall medföra den påföljd att lönerna, äfven om de vid första regleringen bestämmas till belopp, som efter nuvarande förhållanden äro billiga och tillräckliga, likväl inom en sannolikt icke lång tidrymd skulle, i anseende till stigande lefnadskostnader och minskadt penningevärde, visa sig otillräckliga och ofta påkalla Rikets Ständers förnyade mellankomst; att, fastän det icke bör betviflas, att när behof af en sådan mellankomst uppstår, Rikets Ständer skola anslå erforderlig löneförhöjning, Biskoparne likväl härigenom komma i en af riksdagarne beroende ställning, hvilken på deras embetsutöfning möjligen skulle kunna hafva ett menligt inflytande; att om, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, det nuvarande aflöningssättet bibebålles ochBiskopslönerna således fortfarande komme att stå i ett proportionelt förhållande till jordens och lifsförnödenheternas värdevexlingar, det med skäl bör kunna antagas att regleringen skall befinnas tillfredsställande äfven för en lång framtid. Emot Utskottets ifrån Kongl.
Detta ord vore väl okändt för vår allmänna lag, men derpå tillämpliga föreskrifter återfunnes i 10 och 17 Kapitlen Handelsbalken och man lunne af dem att lagstiftaren endast tänkt sig t vänne fall af lån mot säkerhet eller förmånsrätt i varor, det ena, då de enligt 10 Kapitlet 1 § Handelsbalken sattes i pant, i hvilket fall enligt 17 Kapitlet 3 § Handelsbalken den, som hade panten i händer, derutur njöte betalning framför alla andra, och det andra, då någon gåfve förlag att dermed drifva bergsbruk eller andra sådana verk, då han enligt 7 § i sistnämnda Kapitel njöte förmån till det, som dermed vore tillverkadt. I det förra fallet förutsattes således att panten blifvit satt i långifvarens händer, i det andra att den stadnade hos låntagaren och vore till hans fria förfogande. Men tvistigt vore huruvida någotdera af dessa fall passade för eller kunde utan lagförklaring af hvad som med »pant i händer» förstodes göras tillämpligt för varubelåning i större skala. Banker Lag-Utskottets Betänkande N:o 56. 9 Banker och kreditinrättningar kunde ej förutsättas tillika vara magasinsegare eller villiga att för låntagares varpr i sitt namn hyra magasiner och åtaga sig ansvar för den skötsel, varorna möjligen under lånetiden kräfde. Ej heller den enskilde kapitalisten kunde, utan i högst få undantagsfall, dertill hafva lust. Något sådant hinder mötte icke vid formen af förlagslån, men den säkerhet sådana lån medförde vore alltid oviss samt svår att kontrollera, och den förmånsrätt, de skulle lemna, nästan alltid vid tillämpningen underkastad tvist. Ingendera af dessa former för varubelåning kunde således motsvara affärslifvets behof, men en tredje och vida ändamålsenligare gåfves, som i utlandet vore mycket bruklig och äfven hos oss, ehuru endast i alltför inskränkt mån, förefunnes. Det vore belåning af varor i allmän inrättnings eller tredje mans förvar, mot så kallad låne-attest (i England Dock-warrant) eller bevis, utan hvars företeende och återlemnande de ej utlemnades och hvars lagliga besittning för innehafvaren medförde säkerhet i varan för det lån, han mot beviset lemnat.
Alla sedan förra Riksdagen på bordet hvilande förslag lill ändring i dessa §§ afslogos. Rörande 11 §, beslöts, att den oförändrad skulle bibehållas. 12 Den 12 Juni. 401 12 och 13 §. §. De till ändring i dessa §§ sedan 1813 ars Riksdag på bordet hvilanda för* slag afslogos, samt beslöts att den 15 §. oförändrad skulle bibehållas. qo §. Det ifrån 1809 och 1S10 hvilande förslaget till ändring i denna § bifölls. q 8 §• Likaledes, hvarjemte det som hvilade ifrån 1812 afslogs. 30 §. Det ifrån 1809 och 1810 på bordet hvilande förslaget antogs. 3 5 §* Tillägget sedan 1809 och 18to, och Ågenier för Handeln, bifölls, men alla öfriga förslag till tillägg eller ändringar i denna § afslogos. 37 §- härvid 1809 och 1810: gjorda förslag blefvo af Riderskapet och Adeln gillade; 38, 39 och 40 §§. De härvid sedan 1812 hvilande förslag afslogos. Ofver den 41 §. hade Riksens Stander redan fattat deras beslut. 42 §. Det sedan 18-12 hvilande förslag till tillägg af denna § antogs. 43 §. De till ändring häri på bordet hvilande förslagen afslogos. 46 4.:ds B. Dpt 'edan 1809 och 1810 på bordet hvilande förslaget antogs» 52 §. Den sedan 1800 och 1810 hvilande anmärkningen härvid ansågs böra förfalla. 93 §. Det ifrån 1809 och 1810 hvilande förslaget bifölls. 56 §. Det ifrån 1809 och 1810 hvilande förslaget afslogs. De ifrån 1S09 och igro hvilande förslagen antogos. 77 §. Den sedan 180g Och 1810 hvilande anmärkningen rörande recognitions-skogar ansågs böra förfalla. 80, 81, 87 och 91 §§. Alla rörande dessa §§ hvilande förslag afslogos. 92 §.
Herrvon sst Lu f 8 rv o 1 ks; Oä Allmänna Lagen sä wäl-som utkomne särstildte Författningar st.dga tydligt. och owilkorligt huruledes de personer stola wara qualificcrade, hwilkc inäga äga rättighet att andras talan föra, har Lagstiftaren med detsamma antagit eller konstituerat gmerelt Fullmägtige neml. alle sädane hwilke rnnehafwa de ec^enstapcr Lagstiftaren i ofrvanbcrdrde mätto fordrat, och nägon ytterli» gare konfirmation pä detta priwitegium wore lika o, lämpclig, som att stadga fbr Riddarhus-Direktion att för hwarje Riddersman bekräfta dest Adeliga privilegier, hwilka af Grundlagarne blifwit befästake; Utan mäste det ankomma pä Domarens pröfning, att efter skeende Anmärkning eller ock enligt betz Ämbets, manna pligt, obehörige personer, hwilka i saken an mäla sig säsom Fullmägtige, förafskeda och utwisa. Friherre 8 tL 8 j von LstoIIstein; I anledning af hwad Herr ttaulsevoltk anfört, sär jag nämna ännu ett exempel i ett rättegängSmäl jag sjelf haft. Jag uhpwiste utdrag af Dombok, hwari» genom Wedcrpartens Fullmägtig war förklarad vwär» dig föra andras talan, emedan han sökt med ösan» flinfbrleda Domaren. Härdfwer war beswär an * " rdtdk 1ZZ2 Ten 4 Oclober. fLrdt i Hrfrätten, der^ fåken ännu ivar under pröfning och oafgjord. Icke destmindre föiklarade Oomaren honom berättigad till Advöcalurcns fullföljande. Herr von kstaulswo 1 k:
•f)ué, åbpggnaber och tomter i ftäberne fantt l)ttö å lägenheter och toft» (tällén på ftäbernaö grunb (lola uppfFattaö i förl)ållanbe till beraé bejkajfenhet, läge, förmåner och onera, hwarmib be hiweöbelopp, font egenbomar möjltgtroté lemna i afkaftning, må tjena $apertngömämten till lehning och jemförelfe; jko» lanbe, t affeenbe på bet, hvartill l)t^ eller bpggnab blifmit uti allmänna inhemta £)ranbfobö»23o» lag till försäkring antagne, utan att likroäl Qiommitteen beraf Ijwbraö, att, meb anlebnittg af roerkliga gräl och tillkomna förbättringar, hoja egenbomené eller hufetö wärbe öfoer förfäfringöfumntan. <£när, wib ftabganbe af huf^ wärbe i allmänna 33ranbftobö»23o(ag, tomten ej blifmit bcräfnab, bör, roib £5ewillntngé»$apering, wärbet beraf fer» fkilbt tillägga^ bet branbförfäfrabe hufeté; hvilket förhållanbe äftoett iakttageö, i affeenbe på ben jörb, forn i roiga ftäber är meb tomterne förenab; hvaremot, 74 Då i ©tocfbolm» ©taDö ^ranDförfäfrtngöinrättning tomt ocb åbpggnaD f<5tt ett fammanlagDt wärDe, någon ferfftlD uppfattning af Den förra för £3eroill* tungen ej erforDraö. Dm elDöroaDa inträffar, afrafna» wiD taxeringen Den Del af fyttfet, font är nppbränD, od), i fall bela E)Ufet brunnit, uppfatta^ enDaff tomtenö roärDe, ätiDa till
Jag skiljer mig från Hr v. Troils förslag uti 2:ne omständigheter; den ena bestående deruti, att förslaget innehåller, det lånen böra ”helst upptagas mot 4 proc:s ränta.” Jag anser det vara bättre att i afseende härpå meddela följande föreskrift: mot ränta, understigande 5 proc. Den andra omständigheten,hvari jag skiljer mig från förslaget, är, att det innefattar föreskriften, att obligationerna skulle blifva ouppsägbara från långifvarens sida. Jag anser nemi., att det icke borde vara Fullmägtige i Riksg.cont. förmenadt alt upptaga lån emot obligationer, uppsägbara äfven af långifvaren, i händelse sådana kunde mot fördelaktigare vilkor för det allmänna erhållas. Efter iakttagande al de rättelser, jag uppgifvit, vill jag för min del bifalla förslaget. Hr Lefren, Joh. Pehr: Jag har icke något att tillägga vid Hr v. Troils reservation, hvilken fullständigt utreder frågan. Då man erkänner Riksg.cont. behof af att låna, måste man ock erkänna sådana vilkor för uppfyllandet af detta behof, hvilka närmast öfverensstämma med de sundast och allmännast bepröfvade financeprinciper. Om lånet erhålles emot 4 elit'1' 5 proc., kommer i det hela på ett ut, ty i förra händelsen motsvaras den ena proc. af rabatten på capitalet; och det må således bero på conlrahenterna att välja det ena eller andra, allt efter sorn det bäst ac - 2 12 Den ig November. commoderar. Jag tillstyrker bifall u det af Hr v. Troil i dess reservation uppgifna förslag. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag instämmer uti Hr v. Troils reservation i sjelfva hufvudsaken, emedan jag anser den mera consequent, såsom utgående från synpunkten att bereda en lägre räntefot. Detta mål vinnes dock i ännu högre grad, om man, på sätt Hr Stuart föreslagit, uttager orden: ”ej uppsägbara från långifvarens sida”; ty derigenom, att en sådan uppsägningsrätt äger rum, blifva obligationerna användbara i den större rörelsen.
En i berörda ämne af Riksdagsfullmägtigen Johannes Andersson från Elfsborgs län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion (Nio 127 i 4:de motionsse rien) har Ståndet remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; men enär motionen innefattar förslag till ändring i Utsökningsoch Rättegångsbalkarne och dylika frågor icke, enligt 34 § Riksdags-ordningen, tillhöra detta Utskotts behandling, får, med återlemnande af motionen till Hedervärda Bonde-Ståndet, Utskottet vördsamt hemställa till samtliga Biks-Ståndens pröfning, till hvilket Utskott omförmälda motion rätteligen hör öfverlemnas. Stockholm den 23 November 1865. Stockholm, tryckt hos Sam. Allmänna, Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5. 1 W:o 5. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Nov. 1865, kl. 11 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om sådan anordning vid fördelningen af 1866 års anslag till jernvägsarbete^ att norra stambanan må kunna skyndsamt fullbordas och för trafik öppnas. Under åberopande af en reservation, som funnes vidfogad Rikets Ständers Revisorers af Statsverket sednaste revisionsberättelse, bar, uti en inom Vällofliga Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 64), Herr Sundvallson anfört, hurusom, ej mindre med afseende å den ränteförlust, som inträffade, derest icke Staten så fort som möjligt bereddes någon direkt afkomst af de millioner Riksdaler, särskilda under arbete varande jernbandelar kostade, än äfven till ernående så hastigt som möjligt af den fördel för orten, en sådan kostsam kommunikationsanstalt hade till ändamål att bereda, det vore angeläget att största möjliga delar af Statens jern vägsbyggnader, som utan deras väsendtliga fördyrande eller årsanslagens öfverskridande kunde fortskyndas och för trafik öppnas, blefve företrädesvis fullbordade utan afseende derpå, huruvida sådant kunde ske samtidigt med andra under byggnad varande jernvägar, eller icke.