Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-ståndets här föreslagna förenklingssätt och räntelösen, i jemförelse med hvad Stats-utskottet i betänkandet N:o 242 för samma afseende föreslagit, meddelas härjemte. hurusom, enligt till Preste-ståndets protocoll aflemnade o.clx utur de committerades för skatteförenklingen, till deras förslag bilagde sammandrag öfver de 20 årens 1824—1843 gällande markegångs-taxor, upprättade specifika uträkningar öfver räntornas belopp för de exempelvis upptagna hemmanen No 1 Skulla i Upsala län samt N:o 4 Onsjö i Hallands län, det tydligen har visat sig, att den af Pr este-ståndet nu föreslagna nya ränte-beräkningen, i sammanlagd lösen, efter successiva 10 års medel-markegång åren 1834—1843, enligt hittills varande markegångs-förbållanden, för bemälde hemmans räntegifvare har utgjort ett emellan 4 och 5 r:dr mindre och således förmånligare belopp för dessa 10 år, än hvad den af Stats-utskotttet föresiagua fixa-räntelösen skolat utgöra, sammanlagd för samma 10 år, derest b Vartdera sättet för ränte-förvandling, ;ocb lösen, med år 1834 supponeras hafva vidtagit. S. D. Beviljades remiss till Stats-utskottet för inlösen genom Riksgälds-kontoret af en ifrån detsamma utgifven sedel å 10 r:dr rigs. N:o 30,914, al den 15 Januari 1833 tillhörig gamla pigan Catharina Nilsdotter i Tuna församling af Hernösandslän. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkande, N:o 61, i anledning af väckt fråga om upprättande af 2:ne nya årgångar prediko-texter, stannade Ståndet i följande beslut: Utskottens första hemställan, rörande 2:ne nya årgångar predikotexter bifölls med den förändring allena, att orden: ”genom dess bibelkommission” ändras till följande: genom dertill utsedde tjenlige män.
Jag ser således ej annat sätt att få bort småpannorna, än genom fabriksrörelse-handteringen, hvarföre jag äfven, i afs:de på den för bränvinsutöfningen föreslagna tiden, ger ett obetingadt företräde åt K. M:ts Propos. I afs:de på sjelfva principen, eller att så småningom söka utrota småpannorna, gillar jag till alla delar Utsk:ts förslag, ty alltsedan år 183 4 har jag ifrigt stridt för detta måls upnående; att det vinnes på detta sätt, om ock småningom, synes deraf, att år 1835 deras antal var omkr. 156,000, nu blott något öfver 200 0. Hvad den omständigheten beträffar, att äfven ålägga de små brännerierna att underhålla kontrollör i och för bevakningen af lagstiftningsstadgandernes efterlefnad, anser jag att det vore i högsta grad orättvist att pålägga dem en sådan börda; ofta kan det nemi. hända, att en bränvinsidkare, i smått, ej har mer utrymme i sin bostad, än hvad som nödvändigt fordras för honom och hans egen familj, och då vore det i sanning hardt att densamma skulle få utflytta och logera sig på annat håll, under det att åt kontrollören skulle upbjudas alla möjliga beqvämligheter. I sanning vore icke en sådan lagstiftning alltför obillig. På grund af dessa mina skäl röstar jag bifall till det, i detta hänseende, i K. M:ts Nåd. Propos. framstälda förslag. Den 26 Mars e. ra. 416 Hr To r n erli jel in: I afseende på Hr Reutersväirds sista yttrande, att det var en så obetydlig skillnad mellan den i K. M:ts Propos. och i Utsk:ts Bet:de föreslagna utsträckning af tiden för bränvinsbränningens utöfning, ber jag få anmärka, att förhållandet alldeles ej är så, som Hr Reutersvärd upgifvit, eller att det blott vore en månads skilnad, utan skilnaden utgöres af 2:ne månader, alldenstund Utsk:t föreslagit 5 och K. M. i sin Nåd Prop. 7 månader.
Mdj» 499 dé Tgto och 18 la Westeroch Norrbottens Larl öfvergångné hårda 'missväxter, deraf den sed* fiäre varit deri svåtaste, som pa i 00 är i Landet inträffat, försatte Allmogen i den trslaste bela* genhet, och hungersnöden hade ofelbart bortryckt en stor del af Inbyggarne, om icke Eders Kongl. Maj:t Nådigst skyndat att génom dess allmänna SpannmålsMagazins-Direction meddela de undsätt*- fångar, hvarföre annu betydliga summor i Landet innestå, men hvilka äro under indrifvande och. medtaga älla penninge-tillgångär, hvilka för det n&rvarande äro ganska knappa och till Kronoutskylder och andra behof högst otillräckliga. Eders Kongl. Majus Allmoge Uti dessä 2:né Län, försatt i en så svår belägenhet och utan tillgångar att kunna nu och vida osäkrare fram. deles, afbörda sig dess skuld uti Riksens Ständers Bank, finnér således icke någon annan utväg till räddning, än att nedkalla Eders Kongl. Majus Nåd för utverkande af Rikets nu försam* lade Ständers eftergift på hälften eller en tredjedel af dessa Läns undsättningsskuld till Banken, jemte värdet af. deri inträffade SjöSkadan, då Inbygga rne utfästa sig att inom 1817 års Utgång, Sa framt Riket njuter fred, och missväxt undet tiden icke Landet öfvergår, afbörda sig den öf riga skuldsumman. ' AUetnådigsfe Konung! Då godtgörande af Länéns skuld till Banken uti nuvarande tidskifte och den penningebrist Sig §00 Den 29 Maj. sig allmänt visar, ofelbart skulle hos de flesta af dessa Lans Inbyggare medföra ett tvunget försäljande af deras jord , hvilken i goda tider dyrt inköpt, nu skulle till underpris föryttras, och Jordägare således blottställas för följderna af fattigdom och elände, äger Allmogen ingen annan utväg för dess räddning, än att genom Eders Kongl.
Sedan Kongl. Majit under den 10 November 1863 anbefallt Komitéen för salpeterärendena att till Kongl. Majit inkomma med utlåtande öfver denna Rikets Ständers framställning samt, i anledning af Rikets Stäuders samma år församlade Revisorers, på anförda skäl, yttrade åsigt, att tiden torde vara inne för upphörande med uppmuntran af salpeternäringen, hvilken dessutom beröfvade jordbruket ett kraftigt och behöfligt näringsämne, Salpeter-komitéens utlåtande jemväl häröfver blifvit infordradt; så har denna Komité under den 13 Juni sistlidet år i ett sammanhang afgifvit sitt underdåniga, under pag. 74—87 i Statsråds-protokollet intagna betänkande i ämnet, dervid Komitéen dels redogjort för de hufvudsakligaste omständigheterna beträffande salpeternäringens uppkomst inom landet, dess utveckling och nuvarande ståndpunkt, och dels föreslagit de förändringar i afseende å salpeterväsendets ordnande, som i sammanhang med fondens öfverlemnande till Riksgälds-kontoret vore erforderliga; och har, på sätt af Statsrådsprotokollet vidare inhemtas, Kongl. Majit, vid föredragning häraf, då upplyst vore att salpetertillverkningen inom en del provinser, sorn dermed förut sig sysselsatt, alldeles upphört och inom andra sådana icke utgjorde någon mera utbredd binäring, med undantag af Westerbottens och Norrbottens län, hvarest den verksammare bedrefves och äfveu kunde vara af större vigt för befolkningen, såsom en icke obetydlig inkomstkälla under missvextår; då Statens årsbehof af salpeter under vanliga förhållanden kunde till större delen fyllas med tillverkningen häraf inom nyssnämnda län, hvarförutan Staten, genom ökadt reservförråd af denna vara, sökt förebygga faran, att vid krigsutbrott brist på salpeter för ökad kruttillverkning skulle uppstå då tillgång för den enskilda förbrukningen vore tillräckligen betryggad efter salpeterinförselns frigifvande; samt 22 StatsUtskottets Utlåtande N:o 51. då således för Staten något skäl numera ieke förefunnes att göra uppoffringar för denna binärings uppehållande i allmänhet, men det å andra sidan syntes vara af någon vigt, att salpetertillverkningeu inom landet icke helt och hållet försummades eller qväfdes genom saknad af allt understöd, der sådant kunde vara nödigt, — under den 13 Oktober nästlidet år, täckts i nåder förklara, att Statens åtagande, att inlösa den inom riket bevisligen tillverkade salpeter, kommer från 1867 års början att upphöra, med undantag för Westerbottens och Norrbottens län, der sådan inlösen tillsvidare må ega rum; att för dessa län de genom Kongl.
På sätt i ofvan anförda Statsråds-protokoli yttras, kan visserligen, sedan befäsiniugarne i skärgården blifvit fulländade, hufvudsladen anses vara i säkerhet för ett öfverrumplaude anfall af en direkte mot Stockholm uppseglande fiendtlig flotta. Men antalet af de ställen å svenska kusten i Stockholms granskap, der en fiendtlig flotta kan kasta ankar och landsätta en armé-korps, är alltför stort, för alt man ens skulle kunna med någon visshet beräkna, hvilken af dem fienden komme att välja, och ännu mindre vore det möjligt alt genom befästningar förekomma en sådan landstigning. Erfarenheten har ock visat, att denna väg lill Stockholm ingalunda är obekant, ty redan 17 19 uppseglade den Kyska flotta, som nämnde år härjade hela svenska kusten från Westerbotten till Norrköping, till Baggens Stäk, 1 ’/i mil utom Danviks lull, der den landsatte 6,000 man, ämnade att på samma sätt härja och uppbränna hufvudsladen, från hvilket öde denna dock för den gången räddades genom den fiendtliga styrkans ringhet och deli i hast samlade svenska korpsens tapperhet. Sedan dess har ångan slagit bro öfver håfven, och eli måttligt stort vatten, sådant som Östersjön, långt ifrån alt erbjuda den svagare grannen något säkert skydd mot deri slarkares angrepp, är tvärtom den beqvämaste aufallsväg denne kau önska. Det möler numera för ilen till sjös öfveriägsna henden föga svårighet att låta sina eskadrar utlöpa från skilda hamnar, der de till förelaget alsedda trupper i all tysthet gått ombord, för att på bestämd dag, oberoende af vind och väder, inträffa vid den utsedda landstigningspunkten, der äfven debarkeriugeu, efter hvad under det sednaste kriget blifvit visadt, låter sig verkställa med eu hitintills ej anad hastighet.
NÖJD [går]. FADREN. LAURA (skrifrer). AMMAN. Hör frun! Hvad tar han sig nu till deruppe! LAURA. Tyst när jag skrifver! (Man hör ljudet af en såg). Åh, Gud oss hjelpe alla nådeligen! Hvar AMMAN [halfhögt för sig sjelf]. skall detta sluta? LAURA. får ingenting veta om allt detta! Hör du det! AMMAN (går till dörren). Se der; lemna det åt Nöjd! Och min mor LAURA (drar upp lådor i chiffonierklaffen och tar fram papper). ANDRA SCENEN. LAURA, PASTORN (tar en stol och sätter sig bredvid Laura vid chiffoniern). PASTORN. dagen som du hört och kom nu först. Här har timat svåra saker. God afton syster. Jag har varit borta hela LAURA. har jag aldrig upplefvat förr. Ja, broder, en sådan natt och en sådan dag Nå, jag ser att du inte tog någon skada i alla händelser. PASTORN. TREDJE AKTEN. LAURA. kunnat inträffa. Nej, gud vare lof, men tänk hvad som skulle PASTORN. har nu hört så många olika berättelser. LAURA. Men säg mig en sak, hur började det. Jag han icke var far till Bertha, och slutade med att Det började med hans vilda fantasier om att han kastade den brinnande lampan mot mitt ansigte. Det är ju förfärligt! Det är ju fullt utbilPASTORN. dadt vanvett. Och hvad skall nu göras? LAURA. doktorn har skickat efter en tvångströja från hospitalet. Under tiden har jag sändt bud till öfverhan har skött på ett klandervärdt sätt. PASTORN. Vi måste söka hindra nya våldsamheter, och sten och söker sätta mig in i husets affärer som alltid väntat mig något sådant. Eld och vatten ska sluta med explosion! Hvad har du der för något i lådan? Det var en bedröflig historia, men jag har LAURA (har dragit ut en låda ur klaffen). Se här har han gömt allting! Herre Gud! Der har han din docka; och der PASTORN (letar i lådan). FADREN.
De fordringar, i hvilka rederiet häftar, omtalas i den redan diskuterade 12:!e §:n, hvarjemte alla de fordringar, som icke rubriceras under 2:dra mom:t af denna 275:te §, hänföras till 3:dje mom:t af sistnämnde §. Jag anhåller om bifall till §:n oförändrad. Gr. Sparre: För min del är jag, såsom jag redan vid ett föreg:de tillfälle yttrat, af samma mening som Hr Olivecrona. Deh siste värde talaren har sagt, alt man vid denna punkt borde skilja mellan frågan om och frågan huru. Hvad beträffar den första, eller frågan om, d, v. s. hvilka förmånsrätter kunna erkännas, vill jag svara, att jag blott erkänner de i l:sta och 366 Den 17 September e. m. 2:dra punkten omnämnda. Den i 3:dje punkten omförmälda finnes icke i vår lagstiftning, och den i den 4:de omnämnes endast i Rederi-balken, ej i Handels-balken. Enligt mitt förmenande, bade det varit större skäl att, i stället för att införa nya förmånsrätter, ur denna lag utesluta de gamla. Jag hemställer till hvar och en, hvad skäl det kan vara att meddela förmånsrätt åt alla de fordringar, för hvilka rederiet häftar? Månne det icke kan anföras många andra fordringar, som äro lika behjertansvärda? Och om jag i detta afseende vill gå konseqvent till väga, skall jag kunna uppställa den ena förmånsrätten efter den andra, och ett helt kaos deraf uppstå. I afseende å belälhsfvarens aflöning samt besättnings å fartyg hyra, kan anföras, att de äro att betrakta lika med tjenstehjonslöner, hvilka, enligt lag, hafva förmånsrätt. Beträffande innehållet af 2:dra morn:t, finnes det redan omtaladt i 17:de kap. Handels-balken, och måste qvarstå, ty det kan ju Ilända befälhafvaren att icke få något lån, om lian ej förpantade skeppet, likasom säkerhet bör lörefinnas för dem, som ega den last, hvilken för fartygets behof måst försäljas.
I åskådningen af det högsta i lifvet sympatiserade de äfven, och den varma religiositet, som karaktäriserar drottningens dagliga lif, delades af fröken Eketrä. » Hos henne hade det redan tidigt väckta religiösa intresset allt mer tagit gestalt i lifvet och blifvit det förhärskande grunddraget i hennes handlingar; men icke. såsom något nedtryckande, utan tvärtom såsom något upplyftande och bärande, något, som gjorde henne lycklig och förtröstansfull vid allt. Efter en längre tids vistelse med drottningen i England, i början af åttiotalet, hvarunder hon kommit i beröring med flere för kristligt lif och kristlig verksamhet kända personligheter, framstod detta nya lif allt meramedvetet hos fröken Eketrä själf och alltmer klart för hennes omgifning. Men långt ifrån att vara hvad man stundom hör benämnas en » växt från främmande jord », var hvad som utvecklats hos henne cn äkta personlig kristendom, hvilken hon på sitt praktiska vis förstod att omsätta i en aldrig tröttande verksamhet för andra, och det så väl inom de högre samhällsklasserna som bland lastens och armodets barn. Särskildl ömmade hon för de sjuka, hvarför ock U 1894 l \ Hvad mig mötte, sorg som fröjd, var godt, Blott det tjänte till mitt hjärtas rening. Charlotte Lindholm. Sofiahemmot städse utgjorde ett föremål för hennes vårdande omsorg. Men äfven ett annat fält för det kristliga kärleksarbetet låg henne nära om hjärtat, arbetet bland samhällets olycksbarn, de kvinnliga fångarne. Och bland dessa tillbragte hon själf under de senaste åren mången söndagsafton med bön och bibelläsning, då andra plikter gåfvo henne tid därtill. På ett alldeles särskildt sätt förstod hon, den fint bildade hofdamen, att tala till dessa arma vilsekomna varelser, så att deras hjärtan mången gång syntes försmälta, under det de med aldrig tröttnande uppmärksamhet liksom sögo orden från hennes läppar. » Huru var det dock möjligt för henne att sänka sig till deras uppfattning? » frågade en person den vän, som ofta plägade åtfölja henne vid dessa fängelsebcsök. » Hon sänkte sig ej till dem, hon drog dem upp till sig, » ljöd svaret.
Den teoretiska., grundad på föreläsningar) som hiillas under tiden frBn 16: de Januari till omkring den 1: sta April och från omkring 1: sta Oktober till don 16: de December, afser att bibringa eleven nödiga kunskaper i hufvudkulturerna af såväl frukt-, blomstersom köksträdgården, med särskild hansyn tagen till det ekonomiska resultatet samt nyttan och trefnaden för hemmet. Äfven genom gås grunderna för parkers vård och lemnas inblick i ny anläggningskonst. V. I den praktiska undervisningen deltager eleven aktivt, så långt krafterna det medgifva, och afser den aht bibringa ett ratt handlag samt förmåga att rätt ordna och bedöma ett arbete. I medeltal p&amp;går arbetet - nödiga raster icke inberak-. nade 8 timmar dagligen. Nödiga verktyg, med undantag af knifvar, tillhandabållas af Trädgården. Elev åligger det &amp; t, vara sundt och praktiskt klädd, hvarvid sarskild vigt fastes vid Iiimplig fotbeklädnad - (af högskaftade och tjockbottnade stöfletter eller kgngor). Äfven &amp; r önskligt att ett större vaxdu.lzsförkl.ade till dragtens skyddande nnvandes. F ö r undervisniilgen erliigges ett arvode af 75 hr. pr kurs. G-od inackordering erhiilles % platsen vid Torshags Hush&amp;llsskola eller, om enklare sådan önskas, $ annat hAll i triidgårdens ngrhet. X. Iiitradesanmiilan bör före detta ars-utghng ställas till undertecknad och skall vara åtföljd af prestoch liikarebetyg samt målsm&amp;x medgifvande. Idun Stockholm, Iduns Tryckeri AktiebolagN:r 45 (464) Idun ensam Iduns Modet., fjortondagsuppl. Iduns Modet., månadsuppl. Barngarderoben 9:de årg. Fredagen den 6 november 1896. Byrå: kr. 5: — Klara södra kyrkog. 16, l tr. Prenumerationspris pr år: » 5: — J 3: — t 3: — Allm. telef. Prenumeration sker å alla postanstalter i riket.
Skulle nu hela lifvet för henne alltid mera eller mindre likt förflyta på detta sätt? Var hon till uti verlden för att ingenting göra? Hon hade j u alltid hört, att hvarje menniska hade en uppgift här på jorden. Månne hon ej vore ett märkvärdigt undantag härifrån, eller om ej, så till hvilket ändamål vore hon väl då skapad? Ännu hade hon ej under sin lefnad uträttat någonting, ej varit till ringaste gagn, snarare endast till förtret. Bättre hade måhända varit, om hon blifvit dömd till att sjelf förtjena sitt bröd på ett arbetssamt sätt än att nu, med armarna i kors, hafva all den yttre komfort, som hon kunde önska sig. Då hade hon kanske varit mera nöjd än nu? Ja, säkerligen! Eller att ila långt, långt härifrån med en menniska, som man värderade och älskade, och sedan allenast lefva för denna menniskas lycka! Bah! sådant der existerar ju ej i verkligheten, blott i fantasien, och dessutom vore det säkerligen ej konvenabelt att så der visa sina känslor! Ett hånleende förvred hennes ansigte. Tänk om hon plötsligen förvånade dem alla med den underrättelsen, att hon, trots allt, verkligen ändå hade ett hjerta. Bevars, det vore väl ännu mindre passande. Dock, huru egendomligt; hon kände liksom en ny lifskraft, en hittills okänd energi uti detta ögonblick genomströmma sina ådror. Der ute sken solen, ungdomens glada röster hördes sorlande, och musiken spelade med långa, mjuka stråkdrag: » Das Leben ist doch schön ». Men nu hånskrattade hon högt! Dolly Eoon. i p \ I U [1 Kl U IN användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas. ligt afvärjer hvarje beröring med munnen. Denna tandköttets inflammation är obestridligen det säkraste tecknet, till att en grupp tänder inom kort skall bryta fram. Barnets mormor synes alltså vara i sin fulla rätt, då hon bestämdt påstår, att den lille lider af » tandhosta ».
April. 393 ej afgöras, förrän Ccnstitufions Utskottet blif* Vit hördt, bör endast så förstås, att samma Utskotts Utlåtande måste afbidas, innan Standerne med dem taga någon befattning, men ingalunda på det sättet, att om Utskottet finner anmärkningen ogrundad, Ständerne ändå må få den upptaga och deröfver besluta; utan att det blott är i det fall, då'Utskottet i anmärkningen instämmer, sorn Ständerne äga att afgöra, om den felagtig befunne må anmälas till entledigande eller ej. Således med andra ord: Ständernes afgörande rätt är att knnna fullfölja eller icke fullfölja Constitutions-Utskottets anmärkning. Flera skäl gifva styrka åt denna min mening. Då Grundlagen skiljt Riksens Ständer ifrån befattningen med de svåraste Anmärknings mål, eller sådana, sorn angå verkliga förbrytelser och gifva Constitutions-Utskottet .anledning att äska Riks Rätt, ser jag inga skäl, hvarföre Ständerne skulle vaia förbehållit att vid mindre vigtiga tillfällen, och i afseende på omständigheter, hvilka Consiitutions-Utskottet icke funnit anmärkningsvärdiga, skrida till en omedelbar åtgärd och utöfva en skärpande makt. Vår Riksdags-praxis allt ifrån begynnelsen af närvarande. Regerings-sätt har ej heller lemnat något exempel, att Ständerne derpå gjort anspråk. Den Decharge, som i hvarje Riksdagsbeslut blifvit Konungens rådgifvande och föredragande Embetsman meddelad, har grundat sig enkelt på ConstitutionsUtskottets anmälan, att det vid de granskade PiotocollerDa ingen ting funnit att erinra. April. har blifvit trodt på sina ord och giltigheten af dess betyg ej satt i fråga. Jag finner ingen våda deruti, att Constitutions Utskoitet utöfvar de rättigheter, j g, på anförda sätt, tror det efter Grundlagen tillkomma. Det hör ej tili mitt ämne, att närmare utveckla , huru angeläget det är i något hvarje Constitution, att till förekommande af missbruk hafva någon motvägande Intermedaire Corps. En sådan är Constitutions-Utskottet.
I sammanhang med detta förslag och emedan jag anser, att hvarje menighet eller sammansättning af flere, hvar för sig såsom kommun erkända, menigheter, som har samfällig egendom att förvalta och gemensamma åligganden eller företag att utföra, bör, i och för ett sådant ändamål, kunna få bilda en kommun med gemensam kommunalförvaltning, föreslår jag ytterligare att i de af komitén uppgjorda kommunal-lagarne måtte på lämpliga ställen införas följande stadganden, nemligen att då inom en sockens eller ett härads förvaltning fråga väekes om företag eller åliggande, som visar sig röra flere sockeneller härads-kommuner, må den till dessa kommuner hänvisas, och ega de att genom sammansättning frågan handlägga, deröfver besluta och densamma till utförande bringa; samt att när inom Landsting fråga blifvit väckt, som vid öfverläggning derom visat sig angå blott en del eller vissa delar af Länet, ett eller flere härader, en eiler flere städer eller socknar, 0. s. v., må sådan fråga af vederbörande distrikt, som deraf anses hafva fördel, upptagas och såsom kommunal-ärende behandlas och utföras. Sistnämnde stadgande synes vara så mycket mera nödvändigt, som genom majoritetens inom komiténs beslut att i Landstinget inrymma ständig plats äfven för länets städer fara torde uppstå, att månget för landsbygden godt förslag, hvilket ej visar sig direkt gagna 124 städerna, skall falla, när städernas deputerade, förenande med sig det vanligen ej ringa antal lands-ombud, som för hvarje utgiftsförslag hafva i beredskap silt nej, lyckats bilda Tingets röstpluralitet; likasom att, å andra sidan, månget företrädesvis för städerna nyttigt förslag skall äfventyra att i Landstinget undertryckas af landsortens deputerades stora majoritet, derest icke den utväg är genom lagen beredd att medelst ärendets hänvisande till och upptagande af den eller de kommuner, hvilka det egentligen rörer, bereda åt förslaget önsklig framgång. 123 Reservation af Justitie-Borgmästaren C. J. Stolpe. När ett lagstiftningsarbete företages till behandling inom ett af flera personer bestående kollegium, kan det ej undvikas, att ju skiljaktiga åsigter skola i mer och mindre vigtiga frågor mot hvarandra uppträda.