Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
T. o. m. då det är fråga om tjenare, så är det ju vanligt, att husfadren uppgifver hvad tjenaren må hafva alt bestyra; hvarföre skulle då ej kronofjerdingsmaunen, som erkännes hafva en belt annan ställning till sin förman, än tjenstehjonets lill husbonden, så myckel mera äga skäl alt begära en stadga, efter hvilken han må rätta sig? Pä detta sätt undvikas häst de missbruk, hvaröfver man hittills klagat. Liefve en instruktion utfärdad, så skulle del väl icke heller å andra sidan hända, att den fjerdingsman, hvilken rättvisligen anmodas i tjensteväg verkställa något uppdrag, söker undandraga sig eller kap undandraga sig sin skyldighet, hvaruppå exempel för närvar, icke alldeles lärer saknas. Ehuruväl svårigheter kunna möta vid affatlandet af instruktionens ordalydelse, torde man dock få hoppas, att de icke äro oöfvervinneliga. Huru stora de än må vara, hvarom här äro delade meningar, så hafva dock R. St., om de bifalla förslaget, gjort hvad dem tillkommer, medelst att framställa det af dem insedda behofvet; å hvilken framställning K. M. tvifvelsutan lärer göra allt det afseende, den kan förtjena, och, om det låter sig göra, på det föreslagna sättet afhjelper den yppade bristen. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Det kan visserligen äga sin grund, pä sätt Hr von Hartmansdorff behagade yttra, alt utfär - 492 Den 10 Maj. (landet af en instruktion för fjerdingsman är förknippadt med åtskilliga svårigheter; men om också sådana svårigheter förefinnas, så ntgöra de dock ingen omöjlighet. Emedlertid åligger det socknarne att utse en person alt utgöra denna tjenst; och det är då af betydlig vigt för socknarnes innevånare alt veta, hvad kronofjerdingsmannen är skyldig att göra eller icke.
Det är min öfvertygelse — fortsatte den gamla damen efter en stunds tystnad — att bildade, förmögna kvinnor sig ovetande bära ansvar för mycket af det samfundselände, som finnes omkring oss, och att det därför är en plikt och en samvetssak att söka väcka så många af dem som möjligt till insikt om de olycksdigra följder, hvilka uppkomma genom ett så skamligt kreditsystem. » Gamla konsulinnan samlade i hop sina julbref, kallade in en liten fattig gosse, som suttit och väntat i köket, visade honom ett tvåkronemynt och sade: » Den här penningen får din mor, när du ordentligt burit omkring alla de här små brefven. » Hon lade dem i en liten resväska, hängde den kring gossens hals, och han gick med strålande anlete. » Gud fader i himmelen, låt dessa julbref lända till välsignelse äfven för dem, som läsa min maning med ett styng i samvetet! » bad då den gamla så innerligt, så varmt och ödmjukt, att jag af mitt innersta hjärta hviskade ett: amen. &lt;@V§fe y M e d teckning af Jenny Nyström. 8 1 ur härligt att vara aderton år, att veta allt — kemi, fysik, astronomi, utveckV lingslära, alltsammans! Hon satt med boken i knät, visdomens bok. Liksom en frisk vind skingrar och aflägsnar dimman öfver sjön där framför h e e och ur skogen bakom henne, så skingrade ock hennes vetande den dimma af gamla nedärfda föreställningar om ett mystiskt något, som gifver lif och själ åt denna natur, hvars enkla mekanik hennes frigjorda och upplysta ande nu kände. n n Sommarsolen sken, luften dallrade, skogen doftade, sjön återspeglade strandens träd och himmelens skyar, men hon kände hvart enda » hvarför », hon visste från boken, att det var materiens eviga förnyelse och orubbliga lagar. Och med ett leende på läpparna skådade hon tankfull ut i denna natur.
[24S4] Westbergs oöfverträffliga Tvättpulver n En 28 års flick af god familj önskar till hösten plats att gå frun tillhanda. Fullt kunnig i den matlagning och de göromål för öfrigt, som förekomma i ett privathus. Innehar för närvarande plats å större bruksegendom, men önsKar ombyte. De bästa rekommendationer kunna presteras. Sv. till » Huslig », r., Arboga. En ung flicka, 21 år gammal, önskar pl. såsom bitr. ihush. Kunnig i matlagn .. sömnad samt vanl. inomhus förefall, görom. Lönepretent. ringa. Reflekt. behag, för vidare upplysn. vända sig till Fru Ada Hagberg, Falun. (G. 22061) [2473] En engelsk dam, med utmärkt goda rekommendationer önskar till hösten plats som sällskap och hjälp i ett finare hem. Svar till Th. Tjäders byrå, Malmskilnadsg. I DU N 1890 439 Handarbeten. Att förfärdiga pappersblommor. (Forts.) Körsbärsblom. A f 5 — 6-dubbelt silkespapper klipper man stjärnor efter närstående afb., lägger dessa en och en i flata venstra handen och gör dem kupiga, blad efter blad, med ett föremål af en blyertspennas grottek, men afrundadt, t. ex. med knappen af en kroknål. Sedan man nu fästat några gula ståndare på blomståltråden, hvilken för hållbarhetens skull upptill böjts något tillbaka, och enligt den vid äppleblommorna angifna metoden omvirat tråden med grönt silkespapper, träder man 1 — 2 blomstjärnor på stjälken och häller en droppe lim bakom, så att blomma och stjälk hållas samman. Vill man ej köpa färdiga blad, klipper man Doktor » A. A f z e l i u s 24 Lilla Vattugatan 24 är återkommen och mottager sjukbesök 9 — 10 f. m. och 2 — 3 e. m. Källaren. Om man ej har is för att hålla matvaror och drycker friska under sommaren, kan man ställa flaskan eller kärlet med det man vill förvara i källaren i friskt vatten, hvari salt är upplöst.
Under det således skäl icke äro för handen alt i närvarande stund inskränka eller alldeles indraga något af redan befintliga läroverk, synas flera af dem böra utvidgas utöfver deras nuvarande omfång. I anledning af deri tilltagande folkmängden och det alltför stora afståndet från andra läroverk, lärjungarnes talrikhet, särskilda orters behof, med flera omständigheter, tillslyrkes den reglering af läroverken, som innehålles i hosföljande förslag till stat. Af d en grundsats, hvilken Eders Kongl. Maj:t genom stadgan för Elementarläroverken godkänt, att för hvarje läroämne, som vid Elementar-läroverken utgör ett väsentligt undervisningsämne, bör vid högre läroverk finnas åtminstone en lärare, af hvilken de högsta kunskapsprof fordras, och som är berättigad till åtnjutande i bestämd ordning af de högsta löneförmåner, hvilka Elemenlar-läroverkens stat erbjuder, följer, alt lärare i naturvetenskap och lefvande språk, hvilka, hittills vid de högre läroverken ställde utom lönetur med öfriga lärare, haft fasta löner å 600 R:dr banko, böra bland Lektorerna upptagas, hvilket med hänseende till läraren i naturvetenskap endast är ett erkännande af den rätt, som han redan i sjuttonde århundradet vid gymnasier inom riket åtnjöt, och med afseende på läraren i lefvande språk är en följd af den betydenhet undervisningen i dessa språk i sednare tider erhållit. Då icke heller något af de å läroverkens stat redan upptagna Lektoraterna kan anses öfverflödigt, och i hänseende till dessa endast den förändring behöfver göras, att med lektionen i filosofi bör förenas undervisningen i svenska språket, så kommer Lektorernas antal vid de läroverk, som hafva fullständig lönestat, att uppgå till åtta. Dä likväl vid upprättandet af nya läroverk det är ovisst, huru stort antal lärjungar kan komma att dem besöka, särdeles i deras öfra klasser, och dessa nyupprättade läroverk icke, åtminstone tills vidare, kunna göra anspråk på fullständig lönestat, så vågar jag för dem ej föreslå flera än 4 Lektorer, hvilka? Bil. M 7 lill Kongl. Maj-Is Nåd.
Från Bancooch Lag-Utskotten: N:o 6g. Angående upphörande af Bankens rättighet, att med egna käromål draga sina vederparter från deras lagliga Domstolar. Angående förändring i de liittils gällande författningar 0111 föryttrande af Bankens fastighetspanter genom BancoAuction. Frän Lagsamt allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten: Af den 27 sistlidne Julii: l\:o 5o. I anledning af vackt fråga om skyl - Den 10 Augusti e. m. d i gil et för Landlboer, Arrendatorer, Torpare, Inhysesoch Tjenstehjon, att till Hemmansägare eller Husbonde betala sin skuld, innan de från orten få afflytta. I anledning af väckt fråga om straffbestämmelser för dem, sorn genom fylleri och en oordentlig lefnad förorsaka, att deras hustrur och barn falla allmän fattigvård till last. I anledning af väckt fråga om förbud mot lysning till ägtenskap för tjenstehjon och löst folk, derest de ej kunna styrka sig äga utvägar att berga sig och barn m. m. Rörande den så kallade Gårdfariliandeln. Lades på bordet. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till g om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Den 12 Augusti f. m> Onsdagen den i 2 Augusti 1829» Plenum klockan g Förmiddagen, Friherre Wrangel, Flenning: Hindrad att öfvervara och deltaga uti öfverläggniilgarna om RiddärlnisOrdningen, har jag blifvit underrättad att Ridderskapet och Adeln medgifvit en concession, sorn jag ej kan biträda, nemligen i den 2:dra §, angående sättet för Introduction. Vid förra Riksdagen väckte jag motion derom, att ingen introduction borde äga rum utan Ridderskapets och Adelns bifall. Den mötte mycket motstånd, och som jag erkänner att jag cj är ofelbar, är det lätt möjligt, att jag icke bade fullkomligt rätt i min åsigt.
Maj:t i nåder bifallit den i dessa delar gjorda hemställan, och förordnade i öfverensstämmelse dermed, men ordalagen af det efterföljande nådiga förordnandet dock icke hafva samma lydelse, utan i stället säga, att derest för löpande skuldebref, deruti förfallodagen ej är bestämd, "betalning icke fordras eller lagsökning anställes inom sex månader efter den i 1798 års förordning stadgade längsta betalningstid tolf månader, och således sammanlagdt inom aderton månader från don dag, de äro utgifna skuldsedeln då förlorat den strängare exsekutifva kraften. Den — 25 — Den tvekan, som häraf kan uppstå, huruvida förskrifning utan förfallotid må kunna bibehålla den strängare exsekutifva kraften änskönt den icke genom uppsägning blir förfallen inom tolf månader, endast lagsökningen eller krafvet anställes inom aderton månader från utgifningsdagen, efter det genom uppsägningen tillkommit en förfallotid, som medgifver så tidig lagsökning, denna tvekan äger deremot icke rum i fråga om förskrifning med utsatt förfallotid, som inträffar senare än tolf månader efter utgifvandet, ty en sådan förskrifning är icke obestämdt, utan bestämdt stridande emot 1798 och 1815 års Kongl. Förordningar, hvilka, enligt hvad redan är anmärkt, uttryckligen förbjuda, vid äfventyr af den strängare exsekutifva kraftens förlust, att ställa löpande förskrifning på betalningstid utöfver tolf månader från förskrifningens dag.
Å hele den vecka låg prästen Bodenius å söp sôm en fylltratt för te bli å mä den förtrôllade varken han hadd. Han försökt iblann lätt bli, men finnkärngas kraft va störrer än hans å Bodenius va pocka å sup å sup da ätter da, veck ätter vecke. Sist, når en sex vecker hadd gitt, geck tannvarken bort, men den sôm int geck bort, dä va bränvinstörsta. Bodenius ôrk int var utta bränvin ens i körka. Han hadd pôtäel stånass i sackerstia å tog sä en bra klonk, inna han geck te alters. Å hem när sej hadd’en en kutting liggnas unner sänga å söp unner natta mä mun för kuttinghôle. Mennas skulle han da hôll ôpp tjänsta å hôll styr på finnan. Å dä gjord’en da som en kär te en början. Han prädikt å rest ikring och slogs mä finnan för te få dôm te bli fôlk. Sjuk va’n, söp gjord’en, men tocka kraft va dä i’n, satt han va go te å lôss sôm att han int söp. Ingen hadd’en te tal mä, hvar’en såg va dä bar ilsk å villsinnt fôlk, som bar agg te’n. Dä va int så gödt te höll sä ôpp i e tocka trakt. Men når’n va hemm när säj, da bark hel ilänne lös — där behövd’en int förställ sä å där regjord bränvine i hôriveli vrå. Han ble svår imot frua å barna, satt te sist va di pocka å res sin väg iffrå’n. Da först ble prästen Bodenius knäckt. Han bynt å töck att altihop gjord däsamm, finnan feck lef som di vell, sjôl brydd’en sä int ôm att fôlk såg på, når’n söp, å te sist låg han full bål i stôgan som ett ann vrak.
Utsk. säger nemi.: ”Sedan R. St. vid 1844 års riksdag, i anseende till den ofördelaktiga ställning, hvaruti tackjernstillverkningen sig då befann, medgifvit, att tionde-afgiften finge från och med 1845, intilldess den vid påföljande riksdag blifvande Statsreglering vidtoge, utgöras med hälften af förut utgående belopp, hafva R. St. vid sisth riksdag funnit det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att, då konjunkturerne för 15* 228 Den 8 Mars f. m. tackjernstillverkningen sedermera förbättrats, den i beskattningen beviljade nedsätlningen borde uphöra, sedan orsaken, som vållat densamma, försvunnit; men dä en hastigare återgång till den före nedsätlningen ulgäende afgift skulle kunna kännbarare, än som vederborde, drabba tackjernsiillverkarne, beslöto R. St., att ifrågavar. afgift, frän och med 1849, intilldess den vid påföljande riksdag blifvande Statsreglering komme till verkställighet, skulle förhöjas med endast 50 proc. utöfver dävar. nedsatta belopp.” Häraf synes, att Ständerna vid sista riksdagen väl ansågo liden -vara inne för skattens återgång till hvad den före 1845 varit, men att denna tillökning af 100 proc., skulle vara för stor för att på en gång kunna verkställas, hvadan R. St. ansågo lämpligare, att tillökning dä endast skedde med 50 proc., men alt vid en blifvande riksdag beloppet skulle utgå med hvad det förut varit eller 16,000 Skeppund. Jag frågar om det är reservanterne, som lillegnat sig någon auctoritet i detta fall eller om icke Utsk. sjelft bar uttalat de grunder, hvarpå en sådan återgång sig stödjer. Det är således nu icke fråga om alt öka Statens inkomster, utan endast att icke fortfarande minska dem.
Hos oss har saken, tidigare än i Norrige, varit af enskilde med nit omfattad; hvarför skulle icke Staten hos oss, likaväl som i Norrige, dertill använda några medel? Hr Lefren, Joli. Pehr: Jag instämmer till alla delar i den siste värde talarens åsigt, och på de skäl han anfört, anhåller äfven jag om återremiss. Här är fråga om medels anslående till upplysningens befrämjande. Att upplysa allmänheten om skadligheten af denna dryck, torde vara ett bland de vackrare föremålen för R. St:s bemödanden. Jag vill icke tillägga något mera, saken talar för sig sjelf; förderfvet är öfverhängande. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag vill icke bestrida, att ju icke ett anslag för nykterhetsskrifters spridande kan vara nyttigt, om det väl och med urskiljning användes, och jag vill således icke motsätta mig en återremiss af ifrågavar. utlåt.; men ett anslag för att användas till personers utsändande att hålla tal i nykterhetsfrågan, det anser jag icke lämpligt. Dessa tal hafva icke gagnat lill andat, än att fylla tidningarne och göra uppseende i landsorterna. Jag vill icke vidare inlåta mig i någon tvist derom, utan blott fästa uppmärksamheten derå, att den ena delen af frågan är nyttig och den andra deremot i min tanka onyttig. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då jag sjelf emottagit såsom skänk af nykterhetsföreningen i Stockholm skrifter att utdelas i den landsort, der jag bor, och då jag funnit nyttan af dem, så kan jag icke annat än understödja motionen. Jag förenar mig således med dem som yrka återremiss, utan att derföre vilja, genom något närmare beslut om medlens användande, gå StatsUtsk. i förväg. Frih. Cederström, Jacob: Jag vill icke bestrida en återremiss; men jag instämmer med Frih.
Den i3 Maj f. m. lige, för att finna, det minst en fjerdedel af Rikets snögräns består af öppna kuster, li v i I k a i e k e k u n n a rätt bevakas med skärgårdsfartyg, om vi än ägde 1000 kanonslupar, och lärer det således falla hvar och en opartisk klart, alt till dessa kusters försvar emot fiendtligt infall nödvändigt erfordras en linieflolta, isynnerhet när fienden äger en dylik. Sveriges geographiska läge, dess politiska och mercantila relationer med Europas öfriga stater, befästa ock öfvertygelsen om angelägenheten af linieflottans sorgfälliga vidmakthållande. Äfven liemtar jag stöd härtill af historiska facla och den egna erfarenhet jag under min tjenstemannabana halt tillfälle förvärfva, i hvilket afseende jag utbeder mig att uti efterföljande uppsats få inför R. o. Ad. framställa en kort, men sann, historik öfver Svenska linieflottans krigsoperationer under 1808 års krig med Frankrike, Ryssland och Danmark, hvilken tydligen skall ådagalägga hvad nytta fäderneslandet då, vid J:ne särskildta tillfällen, rönte af sin linieflolta, nemi.: 1:0 Efter ankomna underrättelser, att en Fransysk arme'e, i början af året 1808, blifvit förlagd i Norra Tyskland och på Danska öarna, i afsigt att tillvägabringa en landstigning å Sveriges södra gräns, rustades med mycken ansträngning, tidigt om våren i Carlskrona, en linieflolta af 11 linieskepp, 5 fregatter och några smärre seglande bevärade fartyg. Den ena escadern af denna flotta utgick redan uti April månad och stationerades utanför Pommerska kusten och ön Seeland, för att förhindra den presumerade landstigningen, hvilken ock uteblef, troligen i följd af den bevakning af våra kuster, som vi med linieflottan så hastigt satt i verksamhet. 2:0 Blef ön Gottland, som Ryssarne örn våren hade inkräktat, återtagen, genom utförd landstigning från" en i detta ändamål till
Bland ärenden, hörande till kyrkostämmas handläggande, upptages, såsom riktigt är, äfven prestval, hvarvid likväl tillägges, att det skall förrättas »på sätt och enligt de grunder, särskild Förordning stadgar.» Enligt nu gällande Kongl. Förordning af den 1 April 1843, § 16, äro grunderna för rösträttighet vid prestval på landet sålunda bestämda: att rösträttighet ej tillkommer andra än egare eller innehafvare af i mantal satt jord, äfvensom af masugnar, stångjernshärdar, messingsbruk, knipoch spikhamrar, glasbruk, skattlagda qvarnar, samt »andra särskilda lägenheter och inrättningar» inom församlingen; att röstvärdet för hemman beräknas efter oförmedladt mantal, tillkommande hvarje sådant helt mantal en hel röst; att likaså en röst beräknas för hvarje masugn, för hvarje stångjernshärd, för två kniphamrar tillsammans, för hvarje brännugn vid messingsbruk, för två glaspottor vid glasbruk, och för öfriga lägenheter efter deras grundränta eller taxeringsvärde, jemfördt med medelvärdet på hemman i församlingen.
Justerades följande twärme underdåniga skrifwelsertill Kong!. Majit. Etormägtigste AsterNädlgste Konung! Sedan Stats-Negleringcn blifwit fullbordad och Riksens Stander deraf utrönt Stals-Werkets belägenhet, behof och brister, har Stats-Utskettet efter tillika fulländad granskning af Riksgälds - WerketS tillständ samt erhallne nödige uplysningar om Fortranmr till Riksens Ständer ' aflcmnat sin berättelse om Rikets skuld, till dest belopp och beskaffenhet, ätföljd af Förslag till det ärliga Bewiltnings-behofwet, och asaka till den äskade Finance - planen hörande upgiftcr och Caleuler. Riksens Ständer hafwa häraf inhämtat, att wid ben tid dä Utskottets forsta Betänkande haiom al den 2Z stst« lcdnc November ingafö, Riksgälds - Contoirets Utlanlsta skuld, efter l?sn Cvu,z beräknad besteg sig till 9,887,98! De i och för kriget tillkomne skulder, derunder inbegrepp de Sju Millioner, hwilka Banque» enligt Riksens Stanr d.rs Beflut försträckt till 17,047,629 Rd zr si. 3 rst., samt Stats-Werkcts särskildta aldre skulder till 810,266 Rd7 y. 6 rst., och att således torella skuld-Summan utgjorde -7,958,585 Rd. iz si 10 rst., hwarifrän dock borde af, dragas ofwanberörde Vanqucns fordran, om hwars Ranta och äterbctalnings Procent, Riksens Ständer här ne dans - Z!6 Den H Aprkk. Lanföre särskildt förordnadt.
Jag hade hoppats, att åtminstone ett eller annat Riksstånd redan fattat beslut i ämnet, och att detta skulle blifva anledn. för mig att här åberopa ett annat beslut än det förra. Tre Stånd hafva återremitterat frågan, hvarvid StatsUtsk. ansett inga nya uplysningar hafva blifvit inom RiksSt.-n meddelade; men då man känner att, tillföljd af Riksd.-Ordn:s föreskrift, R. St. icke ega rättighet att annorledes än genom återremiss vinna ändring uti StatsUtsk:s yttranden i Statsregleringsfrågor, så är det ju tydligt, att pluraliteten af RiksSt:n just genom återremissen ansett Utsk:s första tillstyrkande otillfredsställande. Af delta skäl anser jag Utsk. bordt hafva tagit frågan i allvarligt öfvervägande, och icke fästat sig vid den, enl. min åsigt underordnade omständigheten, huruvida några nya uplysningar må hafva inom RiksSt:n meddelats eller icke. Under flera Riksdagar hafva R. St., uppå K. M:s derom gjorda framställningar, efterskänkt dana-arf lill kommuner och enskilde; det torde vara svårt att upgifva någon giltig orsak, .hvarföre R. St. just i detta fall skola frånträda en princip, som så länge varit följd. Man åberopar här ett enda exempel, då sådan eftergift icke egt rum, nemi. då fråga väcktes vid förra Riksdagen, att Norrtelje stad skulle erhålla ett derinom fallet dana-arf; men skälet hvarföre R. St. då icke biföllo K. M:s Propos. var, att man fått sig bekant, alt rättegång om detta arf upkommit emellan Kronan och den aflidnes arfvingar i Finland. Sedermera hafva likväl, uppå ny Propos. af K. M., vid innevande Riksdag, R^ St. efterskänkt besagda uti Norrtelje stad fallna dana-arf, nemi. sålunda, att den nplupna räntan tillföll staden, och kapitalet arfvingarne. Enl. min åsigt, vore det alltså mycken billighet, eller, om man hellre så vill uttrycka sig, blott en följdriktigt fortsatt frikostighet å R.
Ilar någon, på sätt i 18 § sägs, utsatt eller från sig skilt sjuklig, bräcklig eller eljest hjelplös person, den han var pligtig att vårda, och skedde det å ställe eller under omständigheter, som i 18, 19 eller 20 § sägas; vare lag, som der för hvarje fall stadgadt är. 22 §. Sätter någon ut eller öfvergifver den han sig åtagit eller eljest pligtig är att fortskaffa eller ledsaga, och sker det å sådant ställe eller under sådana omständigheter, som i 18, 19 eller 20 § sägas; vare ock lag, som der för hvarje fall stadgas. 25 §. Den, som till annans död vållande är, straffes med fängelse eller böter. Yar vållandet synnerligen groft; då må till straffarbete på högst tre år dömas. 24 §. Kan man, utan fara för sig sjelf, rädda den i lifsnöd stadd är, och gör det ej; dömes, der den nödställde omkommer, till böter eller fängelse. 25 §. Gör man sådan misshandel å annan, att han deraf mister talförmåga, syn eller hörsel, eller hand, fot eller näsa, eller blifver oförmögen till slägtets fortplantning, eller faller i sådan sinnessjukdom, att vån ej är till hans återställande, eller får annat stadigvarande svårt men å sin helsa; dömes, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete från åtta till och med tio år, och om den skedde af hastigt mod, till straffarbete från två till och med sex år. Yar, i senare fallet, gerningsmannen utan egen skuld, såsom i 3 § sägs, af den misshandlade till vrede retad; då må, der ej misshandeln skett å någon af de personer, som i 6 § nämnda äro, straffet nedsättas, dock ej under sex månaders staffarbete. 26 §.
Emot detta Beslut får jag reservera mig, och det af den anledning, alt ifråga varande Låne-anslag är bestämdt till hjelp och lättnad för dem, som vid enskiften nödgas utflytta och uppodla oländig mark, hvaraf icke någon fördel på flera år är att påräkna; och då det dessutom vid första beviljandet af Odlings-lånen nogsamt blifvit utrönt, huru dessa Lån, för att blifva gagneliga, icke borde beläggas med bögre än 2 procents ränta; så tyckes mig, att cl ,111a ränta äfven hädanefter borde blifva oförändrad. N:o 5i Banco-Utskotlets Betänkande JV.o Si. 65 N:o 5i. Antom till Exped.-Utsk. den 6 julii i83g. Betänkande, angående Lånbiträden från Banken till vissa Städer och Corporatiöner i och för anmälda tillfälliga och locala behof I), ibland Bankens fordringar nu befintlige Lånbiträden af denna art äro följande! t) Ett Lån till Uddevalla Stads publika Byggnaders iståndsättande, beviljadt mot 4 procents ränta, år 1812, å R:dr 25,000, och vid i8a3 års utgång för min sk a dt till R:dr 20,000, hvarefter årliga inbe» talnings-skyldigheten beräknasi Återstående vid 1828 års slut «, 18,374: 39: lo ö) Ett Lån till tJddevalla Stads kyrka, beviljadt mot 4 procents ränta, år 1818, å R:dr 16,666: 32 sk, Bihl till Riis. St, Prot. 1828, 182g, 6;te Sami 2 B, 5 lista Häftet, ♦ 66 Eanco-Utskoltets Betänkande N.o 5/.