Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har likväl ansett att sådane Fullmagter, med hvilka stundom en icke obetydlig inkomst följer, böra med stämpladt papper förses och har föreslagit beloppet till 6 R:dr, som torde befinna# Bihang till R. N°.o 13» lämpligt då Fiillmagter för Prostar öfver egne Församlingar böra charteras med 4 R-dr, I. sammanhang med frågan, rörande chartering af Afslted, har Utskottet. till pröfning förehaft Herr Holms ifrån Vällofl. Borgare-Ståndet remitterade motion, hvaruti Herr Holnij — sorn ej blott funnit det stridande emot rättsbegrepp och billighet, att den som har användt sin ungdomsoch mannaålders kraft och verksamhet i Statens eller ett allmänt Verka tjenst, samt, för ålderdom och bristande förmåga, icke vidare kan gagna det allmänna, skall, för att komma i åtnjutande af hvil? för sin återstående korta lifstid från pligter, dem han ej längre kan uppfylla, betungas med enahanda afgift till Staten, som den, hvilken med full verksamhet inträder i dess tjenst och efter naturens ordning har en längre lefnadsbana framför sig; nian äfven ansett detta stadgande inverka ofördelaktigt på samhällsorganismen, i så måtto, att mången Embetsoch Tjensteman, som öfverlefvat sig sjelf och borde lemna rum åt en friskare verksamhet, funne med sina knappa vilkor oförenligt att dyrt betala den nödiga hvilan och håller derföre i det längsta ut, — föreslagit en så beskaffad förändring i nu gällande Charlas SigillaUe förordning, att den Embetsoch Tjensteman, som uppnått den ålder att han, enligt lag och författningar, är berättigad till afsked med bibehållande af lön, antingen helt och hållet befrias ifrån Chartte Sigillalar afgift utöfver det belopp, sorn eger rum för Protocoll eller Resolution ifrån den Embetsmyndighet, som Afskedet meddelar, eller ock belastas med en sådan afgift lill högst en fjerdedel af hvad nu eger lum.
Sig föredragas den på Rikets Ständers tillstyrkan förrättade jemkning i 1811 års extra rotering, jemte den, i sammanhang dermed, af Roterings-Commissionerne föreslagna tillökning i ständiga knektehållet af hittills oroterad jord af skatte, krono och frälse natur, har, efter det vederbörande erhållit nödiga föreskrifter om de ytterligare åtgärder som böra vidtagas, innan Extra roterings-verket kan af Kongl. Maj:t fastställas och förslaget å de nya ständige rotarne till Ständerne öfverlemnas, uti de ämnen Rikets Ständer i förberörde måtto framställt, af roteringsverken inhemtat den upplysning, att circa 265 Capellansboställen blifvit i Roterings-Comite'erne Bihang Ull R. St. Prot. i834 t Sami. 1 Afd. % 8:de Häftet. Kongl. Maj.-ls Nådiga Proposition N.o 35. anmälde såsom med ordinarie rotering ännu besvärade, samt alt från? a39 af dessa boställen, roteringen, jemlikt Kongl. Majlis Nådiga Bref af den g No v. 1826, blifvit, utan afseende å boställenas hemmantal, af Comiterade förslagsvis flyttade på åtskilliga oroterade hemman, hvarvid likväl roteringen från 54 boställen transporterades på sådane hemmanr hvilka, af ålder deltagande i ständig rotering för mindre hemmantal än jordeböekerna utvisa, ansetts af Comiterade vara för vissa mindre delar oroterade ? men att för vid pass 26 Capellans-boställen tjenliga hemman för roteringsflyttningen saknades.
Vi kunde ej som förr känna en lättnad öfver att hvilan ändtligen kom. Vi kunde öfverhufvud icke längre känna, hvad vi visste, att vi borde känna, och det var intet tvifvel, att ej samma stämning behärskade oss båda och att vi båda voro medvetna därom. Det var dödens förtviflan, som låg i denna känsla. För första gången erforo vi den, och som sjuka, hvilka länge märkt sjukdomen, men af oaktsamhet låtit den taga öfverhanden, erforo vi den isande fruktan, som ligger i den föreställningen, att sjukdomen skulle vara obotlig, förebråelsen, att icke hafva sökt läkemedel i tid. Och med ångest märkte vi, att vi voro främmande inför den omgifning, till hvilken vi längtat med den vilda otålighet, som städse utmärkte alla våra känslor. Vi voro främmande för naturen, för tystnaden, för lifvet, för hvarandra, och nästan med undran hörde vi, att allt omkring oss var stilla, förstodo på samma gång med förskräckelse, att om vi endast gingo ett litet steg längre, om vi blott fortsatte ett, två år – hvad vet jag – så skulle vi vara dömda att aldrig kunna vända om. Ensamheten skulle bli oss olidlig, tystnaden skulle verka skrämmande, vi skulle båda fasa för de dagar, då ensamheten visade oss tomhetens Medusahufvud, och i obotligt förstörelsebegär skulle vi å nyo låta oss rycka vidare för att på en gång glömma den fasa, hvilken denna stund innebar – och göra själfva fasan evig. Det var maran från storstadslifvet, som förföljde oss i vår ensamhet, hotande oss med helvetets valspråk: Lasciate ogni speranza voi q’entrate. Det var icke ett lugnt beslut, som vi nu fattade. Det var en plötslig, oemotståndlig dödsångest, hvilken kastade oss i hvarandras armar. Behofvet af räddning var så skriande starkt, att vi knappast behöfde tala därom, och först gjorde vi det ej heller helt enkelt emedan vi icke kunde det. Som människor, hvilka vant sig vid narkotiske medel, behöfde vi tid och ro för att komma bort från det inflytande, som dessa medel utöfva.
Af dessa skäl och då det derjemte har synts mig lätteligen kunna leda till olägenhet, om man, under det ärans förlust qvarstår såsom påföljd för åtskilliga andra brott, ensamt för dem, som nu äro i fråga, skulle stadga en annan likartad påföljd, hvars allmänna karakteristik väl i lagen intages, men hvars inverkan på alla ofvannämnda speciella rättsförhållanden lenmades obestämd, har jag, lika med Högsta Domstolens fleste ledamöter ansett mig icke böra biträda deras mening, som förordat det ifrågaställda utbytet. Men ehuru jag sålunda i afseende på sjelfva straffet finner mig ega anledning att tillstyrka det uppgjorda förslagets godkännande, hyser jag dock betänkligheter mot straffets tillämpning i den vidsträckta omfattning, som förslaget innehåller. I detta hänseende åberopar jag i underdånighet min redan i Högsta Domstolen uttalade åsigt, och hemställer, i händelse denna åsigt af Eders Kongl. Majit godkännes, att då 47 § härigenom ej skulle lå tillämpning på andra brott än de gröfre förfalskningsbrotten, samma § måtte från de allmänna bestämmelserna utgå och i stället flyttas till slutet af den afdelning i förslaget, som serskildt handlar om förfalskningsbrott. Kungl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 59. 57 förfalskningsbrott. Slutligen anser jag äfven sjelfva inledningen till den föreslagna författningen kunna oell böra i någon mån förkortas, samt hemställer, på grund af hvad i underdånighet blifvit anfördt, alt Eders Kongl. Majit täcktes godkänna det ifrågavarande lagförslaget sådant det finnes upptaget i det förslag till nådig proposition i ämnet som jag nu får underställa Eders Kongl. Majits pröfning. Efter uppläsandet af detta förslag till proposition, täcktes Kongl. Majit på öfriga Stats-rådets tillstyrkande bifalla hvad Herr Justitie Stats-Ministern i underdånighet hemställt, och befallde, att proposition i ämnet, sådan den linnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflålas. Ex protocollo: E. Helling. Sik. till R. St. Proposition M 60.
Såsom verklig förmögenhet skall upptagas den årliga inkomst Statens och enskildas Ämbets, och Tjensjemän samt tjenare åtnjuta, då den öfvers t i ger a oo R:dr om året. 4:0 Den uteslutande rätt, som efter nu gällande Lagar och Författningar är tilldeld vissa corporationer och Samhälls medlemmar, till idkande af Handel, Bruk, Fabrik och Handtverkeri m. m., att såsom Advocater biträda andra i Rättegångar, att uppföra skådespel, att hålla BilHarder emot parue-penr.ingar, Bokhandlare, Tidnings-utgifvare, Boktryckare, Läkare; Apothekare Badare och de sorn hålla Rakstugor, Försäljerskor af varor, Gesäller, Hof-inköpare, Krögeriidkare, Tracteurer och de sorn hålla Likör-kammare, Spisqvarters-idkare, Månglerskor, Coopvardie Skeppare och Styrmän, Akare och Hyrkuskar, Gästgifvare , priviligerade Skeppsbyggerier, Dykeri-Compagniet, Sjö-Assurance-Contoiren, Jern. Contoiret m. fl. böra i och för begagnandet af dessa ellet dylika uteslutande personliga rättigheter och förmåner, äfvensom Kyrkornes tionde och Hemm ansta ntor, Rusttjenst-marker af in och utsockne samt Rå och Rörs Frälsehemman, rotefrie Hemman, Krutbruk, Dylta SvafvelVicuiof - BevMIuings-Utskatrets Beiånkanden. 35 och Rödfiirgsbruk, Kolningsfrihet pä kronans, Härads, eller Sockne allmänningar eller Eecognitions skogar, be sk al tas till viss årlig afgift, läinpad efter eje fördelar deraf dragits, och för hvilken beskattning en classificerad tariff bor uppgå'* ras och vidfogas BevilInings Stadgan. 5:0 Huruvida Bevillning bör erläggas af Gfifvor, Testamenten och F irl el commissstiftelser, samt .Lotteri-vinster, derom torde åsigterna vara olika.
A//§öo/-A§ /.un. bibebälles vid tjenste»: /uc/e/c/^e /iö>r6?r^ oe/r 2,900: deraf rooo bdr beräknas som'ballelpenningar oeb 600 b:dr som besepenningar. d/e^crc/^ öo^rd/Ze 1/2 mil krän staden, i mtl, räknas med inkomst ak Dlott-gfgikter till ^00: ^uZZen^uc/s-e/EZ-vc/rA-, i följd sk Irollbätts 8lussverk, utgär ärligen gf 8taten med omkring 5o b:dr för detta boställe, men som denna ersättning, i anledning ak Xongl. brefvet den 26 November 1826, bör med nuvarande innebakvarens akgäng försvinna, upptages den ej till beräkning. /iö^e/r/ö/' c/e m/?r //// 6d-'c//u/v/mnc//cr?cc/e du/cge/r ccZ/d/v/u^ -5o: ^nsläs tjenste»: bltt tillskott af 65o: 8umma 5,ooo: ^o?r§/. IVäilrAa /Knr/relre, IV. o §F. 21 60^/reöu^A^ oc/r /,6'n.
Hvar och en, som har någon kännedom om förhållandet på landet, har sig säkerligen bekanl, att taxeringen ingalunda är jemn, tvet lorn kan jag vitsorda, alt inom den socken, jag bor, förefinnes en sådan ojemnhet i taxeringsvärdena, att då eli hemman icke är upplagit lill dess verkliga värde, ett annat deremot blifvit taxeradt 6 gånger högre än dess verkliga värde, Och jag vet, att l. o. m. inom samma hy finnas högst betydliga skiljaktigheter i värdena hvilket för mången synes besynnerligt, så vida man icke uppsöker orsaken dertill. För 30 år sedan antogs nuvar. taxeringsmelod och sedan den liden har ett hemman blifvit försämradl och ett annat blifvit förbättradt, hvarigenom hemmanens värden blifvit så olika, och detta är orsaken lill nuvar. skiljaktigheter i värdena, och icke den af Hr Aminoff uppgifna, nemi. all taxeringscomitéerna befatta sig med ändringar. Sådana ändringar hafva hört till undantagen, och der ändring har blifvit begärd, har taxeringscomiteen afslagit den. En förändring uti nuvar. laxeringsmethod är emellertid behöflig, men Hr Aminoff har sagt, att den af mig med flere föreslagna förändringar icke kan äga rum derföre, att skattejemknings-comite'ens förslag blifvit ensamt remilteradt till StalsUlsk., hvarjemte Hr Aminoff tillagt, att StalsUlsk. får gå sin väg och Bevilln.Utsk. sin. Häremot får jag likväl erinra, att ett sådant förfarande icke är lagligt; och det ligger dessutom i sakens natur, att der Ulsk:n behöfva konfrontera sig med hvarandra, mäste sådant ske; och jag tror, att StatsUtsk. icke skall draga i betänkande, att, när frågan der förekommer, begära sammanträde med Bevilln.Utsk. Men om R. St. nu besluta öfver ifrågavar. ärende, har man lagt hinder i vägen för erhållandet af en så nyttig förändring. Skulle R.
Hvad jag beklagar är endast den försummelse, som jag sjelf härutinnan låtit komma mig till last. Det var först under de senare årens embetsresor, som jag vid domböckers granskning började egna synnerlig uppmärksamhet åt de långa tidsrymder, hvilka hos Kådstufvurätter esomoftast förflutit emellan rättegångsmålens utagerande och deras afgörande. När jag då företog mig att beifra en sådan försummelse; fick jag väl erfara, huru man ursäktade sig dels med göromålens öfverhopande mängd och dels dermed, att ingen klagan öfver dröjsmålen försports och ingen skada skett; men jag kunde icke af sådana ursäkter öfvertygas. Göromålens mängd blir icke mindre derigenom, att man försummar dem; och om arbetskrafterna ej äro tillräckliga; så måste anstalt fogas om deras förstärkande; men då härtill ledande utvägar ej ens varit ifrågabragta, har jag ej kunnat finna, det något afseende på det föregifna hindret borde göras. Hvad åter angår de rättsökandes klagan; så skulle den visserligen icke uteblifva, om den kunde föras utan — 21 — farhåga att ådraga sig sina domares missnöje; men denna farhåga utöfvar desto större inflytande, som den förenar sig med den ännu rådande fördomen, att obenägenhet hos domaren verkar på sakens utgång; och följden är, att man verkligen ganska sällan klagar öfver de domares förfarande, hos hvilka saken ännu är anhängig. Att skada måste genom tidsutdrägten vållas, är väl alltid klart, då sakens afgörande oundvikligen tillskyndar ena parten någon vinst och den andra förlust. Om alla dessa handlingsgrunder har man lätteligen kunnat sakna kännedom, då man så litet känt embetsberättelsernes innehåll att man kunnat uppgifva, det större delen af de fullföljda åtalen blifvit af domstolarna ogillade, en uppgift hvilken eljest förmodligen skulle vikit för den sanningen, att 20 är mindre än 90.
Ida förnämsta bestämmelse, ovilkorligen måste genom indragning efter hand af den genom Diskont-verken bedrifna lånerörelsen minska sin sedel-ansvarighet, det förra Verket deremot, med bibehållen rättighet och skyldighet att utlåna sina kassabehållningar, endast mäste afse att bereda sig vinst, obekymradt om Bankens bemödanden att minska den på metalliska hassan tryckande sedelansvarigheten, och således kunde komma att genom sin utlåning sätta sedlar i omlopp samt derigenom motverka det ändamål, hvartill Banken vore nödsakad sträfva, eller minskad påkänning å den metalliska valutan. Dylika exempel hade under framfarna tider icke saknats, och det torde ensamt få tillskrifvas mellankomna lyckliga omständigheter, att skada för realisationen deraf icke följt. Vid sådant förhållande, hade Herrar Revisorer ansett sig böra å detta ämne fästa Rikets Ständers uppmärksamhet och derjemte föreslå förändringar, som, enligt Herrar Revisorers förmenande, skulle leda till begge Verkens gemensamma fördel. Det slags lånerörelse, Riksgälds-kontoret numera i betydlig utsträckning bedrifver, måste vara mera fremmande för Riksgälds-kontorets bestämmelse och kunde ej heller för allmänna rörelsen medföra den nytta, som borde kunna påräknas, om samma lånerörelse utöfvades af ett peninge-utlånande verk. Uti förra hänseendet hade Herrar Revisorer ansett sig böra erinra om det kända förhållande, att Riksgälds-kontoret, för att vara beredt på förestående utbetalningar, måste antingen i förtid indrifva utlår.ta medel och genom dylik åtgärd för sig sjelf föranleda ränteförlust eller ock, till förekommande deraf och möjligen äfven af andra orsaker, anlita det kreditiv, Riksgälds-kontoret ägde å Banken, ehuru detta ingalunda vore afsedt, för att utlänta medel en längre tid mätte kunna hållas fruktbara, utan för bestridande af Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar.
Della torde vara den egentliga orsaken till den för byggnadens bestånd ho‘ande faran. I synnerhet hela det vester om åsen belägna partiet af huset hade nemligen både sjunkit vertikalt och skjutit sig horizontelt, hvilket i mindre grad inträffat med det östra partiet, så att skillnaden i höjden på sockelns öfverkant å den vestra ändan och å den östra utgjorde ej mindre än 8 tum. Af det nu anförda torde med fullkomlig visshet slutas, att byggnaden, med en så skadad grund, blott en ganska kort tid kunnat ega bestånd, enär sådana sättningar som de i densamma förut befintlige väl till en början medföra för utseendet obetydliga resultater, men komne till en punkt, omöjlig att på förhand bestämma, då jemvigten någorstädes blifvit upphäfd, åstadkomma byggnadens nedrasande. Till följd af det för besigtningsmännen okända förhållandet med pålgrundens fullkomliga otillförlitlighet, kunde ej grundlörstärkningen inskränkas till de af dem löreslagne åtgärder, utan måste ny pålning anbringas, som nedträngde lill fast botten. Detta arbete, som var oeftergifligt, mötte dock svårigheter genom det ringa utrymmet för användande af tjenlig pålkran med tillräcklig fallhöjd för pålarnes nedträngande så djupt som önskligt varit i den fasta bottnen. Denna har dock öfverallt med nya pålningen uppnåtts. Påländarne afsågades 4 fot under lägsta vattenytan, hvarefter å desamma lades dubbelt plankrust. Den nya grundmuren är uppförd med utvalde granitblock af serdeles stora dimensioner och tjenlig form, lagde i hydrauliskt murbruk och förbundne medelst långs murarne i 2:ne hvarf gående dubbla jernankaren. Dessutom äro för murarnes ytterligare förbindande ett stort antal grofva jernankaren lagde tvärt öfver byggnaden på åtskilliga ställen, hufvudsakligen under öfre våningens golf. Några närmare detaljbeskrifningar öfver arbetets gång och de talrika svårigheterna vid anläggning af ny grund under en gammal byggnad torde ej ändamålet för denna berättelse fordra. Vid slutet af år 1859 var det egentliga arbetet lör sjelfva grundbyggnaden verkstäldt.
På sin höjd var det bara en ringa tröst i olyckan. Och stort mera var icke heller användandet af oförfalskad tysk officersjargon, så ofta sig blott göra lät. Men för mig var det mera. Det var en mara, som pinade mig om dagarna och förföljde mig i mina nattliga drömmar. Huru vi nu kommit att resa tillsammans hör väl egentligen inte hit, men jag vill ändå antydningsvis nämna att urvalet i kvalitatift hänseende inte var så synnerligen stort bland de äfventyrare det hvimlade af der nere i vildmarkerna. Bland de blinde är ju den enögde kung. Min förfelade löjtnant var rentaf en ljuspunkt i den omgifningen. I Leon, Nicaraguas gamla hufvudstad, gingo vi en morgon till kathedralen för att se leonesiskorna bevista den tidiga messan. Det är ett vackert, vördnadsbjudande tempel, denna kathedral. De höga, smala fönstren sprida blott en sparsam belysning under de höga hvalfven, der luften kännes frisk och sval. Tystnaden före messans början är djup och högtidlig och den gamla altartaflan vacker och rörande i all sin naivitet allt gör stämningen andaktsfull och lugn. Framför en Mariabild låg en ung flicka på knä, ögonskenligen helt försjunken i bön. Radbandet rörde sig snabbt mellan de fina fingrarna, läpparna mumlade den ena bönen efter den andra, och emellanåt lutade hon för långa stunder åt gången pannan mot det kyliga stengolfvet. När så messan började och dess högtidliga toner, vackert accompagnerade af orgeln, liksom strömmade ned från det hvälfda taket, tycktes den unga bedjerskans andakt ytterligare stegras. Läpparna rörde sig ifrigare, tårarna stego henne i ögonen och när hon nästa gång höjde ansigtet mot gudsmodersbilden strömmade de ned för kinderna. Den hvita drägten och den löst hängande svarta rebozon klädde henne på ett rentaf förtjusande sätt. De stora mörka ögonen sågo så sorgsna ut, kinderna voro så bleka och tårarna flöto så rikligt, att jag sjelf kände mig halft rörd der jag stod bakom en af de väldiga pelarne, fullt inne i den stämning den högtidliga musiken, rökelsen och de skumma höga hvalfven framkallade.
Utlåtande, i anledning af erhållen åter-remiss å Utlåtandet N:o 20, angående ett wising till Askersunds Kyrka. CU. A.) Sedan Stats-Utskottet uti sitt, den 7 sistlidrie Januari under N:o 20 »fgifna, Utlåtande äfstyrkt begärdt anslag af krono-tionde till Askersunds stadsförsamlings Kyrka, på den §ru»d, att Kyrkan förut vore i åtnjutande af sådan förmån, hafva samtlige Riksstånden åter-rernitlerat detta utlåtande, enär det vore Askersunds /andsförsamling och icke stadsBih. till R. St. fröt. 1850 # 1851. 4 Sami. 1 Afd. 11 Håff. % 10 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 39. församling, åt hvilken de i bsrörde Utlåtande om förmälda fyra tunnor spanmål blifvit anslagne. Jemte tillkännagifvande, att den oriktiga uppgift, som rörande detta anslag blifvit af Utskottet meddelad, härledt sig från en otydlighet i Länets räkenskaper, får Utskottet, som företagit detta ärende till förnyad öfverläggning, anföra: att då det krono-tiondeanslag, som förut varit anvisadt åt Askersunds stadsoch landsförsamlingar, men nu utgår endast till sistnämnde församling, är så obetydligt, att någon fördelning deraf icke synes med skäl kunnat ifrågasättas vid det tillfälle dessa församlingar från hvarannan skiljdes, och Askersunds stadsförsamling, som består af endast omkring 1000, mestadels obemedlade, innevånare, således måste anses vara i behof af det sökta understödet, finner Utskottet, med hänsigt härtill, och i betraktande deraf att alla öfriga städer uti Örebro län för sina Kyrkor åtnjuta årligt anslag af vinoch byggnads-säd, sig icke sakna skäl hemställa, att Rikets Ständer måtte, i likhet med hvad för Nora stads Kyrka finnes anvisadt, bevilja Askersunds stadsförsamling ett anslag af Tre tunnor spanmål, att, såsom vinoch byggnads-säd för Kyrkan, i penningar, efter länets markegångspris årligen utgå. Stockholm den 7 Februari 1851.
Sådant förutsätter nemligen en slags visshet derom, att så ej redan skett; men då Revisorerne icke af räkenskaperna, sådana de förefinuas, med säkerhet förmått bedöma huru härmed sig rätteligen förhåller, anser jag anmärkning, i det skick densamma blifvit beslutad, hvarken försigtig eller rätt lämplig.» 2:do rid räkenskapen angående iVational-wuseuui, § 1. a) af Grefve Hamilton, Adolf Ludvig: »Jag kan icke instämma uti det i berättelsen rörande National-musei-byggnaden intagna yttrande att: »Revisorerne anse sig böra hemställa, att, om och när medel af Rikets Ständer framdeles anslås till fullbordan af nämnde museum, det vilkor dervid bör fästas, att, så vidt sig med fördel göra låter, arbetet må verkställas af Svensk materiel och af Svenska händer till inhemska konstskicklighetens befrämjande»; — dels emedan jag anser det olämpligt, att Revisorerne, utan några på utredda och uppgifna sakförhållanden grundade skäl, meddela råd åt Rikets Ständer; — dels emedan det gifna rådet kommer för sent, då nästan alla utländska materialier, som komma att begagnas vid National-musei-byggnaden, redan äro inköpta; — dels emedan jag vet, att redan förut vid detta byggnadsarbete den regeln blifvit följd att, »så vidt det sig med fördel göra låter, använda Svensk materiel och Svenska arbetare», och att således ingen anledning funnits till ifrågavarande yttrande; dels emedan, om man vill utsträcka ofvanstående, »med fördel sig göra låter», äfven till den fördel, som kan vinnas genom »befrämjandet af svensk konstskicklighet», ingen gräns finnes för de uppoffringar, staten vid dess byggnader och arbeten skulle kunna åläggas eller för de missbruk, som deruti skulle kunna halva sin grund och söka sin ursäkt; — och slutligen emedan denna hemställan kan tolkas som ett klander emot dem, till hvilka detta arbetes ledning varit lemnad, hvilket, då det är fördoldt, icke gifver det tillfälle 26 302 — att förklara sig, som ett öppet framställande af en Revisorernes anmärkning skulle medfurt.» Uti ofvanstående reservation instämde: