Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SD}aj:t i unDetDånigfyet anfyållit, att, genom utfätDanDe allmän kungörelfe, Det måtte marDa förklaraDt: att lagens flaDganDe i 17 kap. 5 § 9fättegångt>>^5alken, Det Den, font mittne påkallat, jkall betala De fy refckoftnaD ocfy täting, äfmen bör tillämpad t gröfre, för allmänna jaferfyeten måDltga brottmål, font af allmän åklagare åtalaö, ocfy att följaktligen Den, forn allmän åklagare, å tjenfrenö mägnat, åbe# ropat till mittne i Dplikt mål ocfy font fig inftällt mtD Domfiol, belägen på minft tre mils afftånD från mittnetö fyemvotfi, bör, Dereji minnet Det äflkar ocfy Do* maren pröfmar fåDant fkältgt, tilläggas erfättning af allmänna mebel för Defy refekoflnaD ocfy uppefyälle mcD fyögfl 16 jk. banko för fyrö arje Dag, forn i ocfy för tefan famt miflanDet mtb Domftolen crforDraö, famt jTjutöpenningat för en fyäft fram odfy åter, t De fyänbelfer, Då Den tilltalaDe antingen icke kan till anfnoar Dömaö, eller ock fakfälleé, ilten faknar tillgång att erfättningen utgifma; Dock att, om Den tilltalaDe frikänneö, ocfy åtalet ftitneö mara utan jkäl anflälDt, nämnDa erfåttningöfkplDigfyet åklagaren åligger; Dcfy fyafme
H o n spatserade litet fram o c h tillbaka vid blomsterrabatten o c h plockade några rosor, hvilka h o n räckte mig g e n o m det öppna fönstret sägande, att hon gick in till staden för att köpa en del småsaker till vår sömnad. Jag ville hellre, att h o n stannade hemma, så jag svarade, att bodarne snart skulle stängas. Men h o n ville ej höra på mig, utan skyndade ned för gångstigen. Det var mörkt, då hon k o m tillbaka, jag hade stängt fönstret o c h tändt lampan; h o n satte sig tyst bredvid mig o c h återtog sitt arbete. D å h o n hade sytt några minuter, lät h o n händerna sjunka i knäet, o c h där k o m ett så besynnerligt, hopplöst uttryck i hennes ansikte, att jag blef alldeles förskräckt. få » H v a d går åt dig, Lettie, hvad har händt? » frågade jag, fruktande jag vet ej hvad. H o n såg en stund under tystnad dystert på mig, sedan sade h o n hastigt: » Jag må så godt säga dig det på en gång, Jane — jag håller på att blifva blind. » Mitt arbete föll till golfvet, o c h jag utstötte ett smärtsamt skri. » Tag det ej så hårdt, kära Jane, det kan j u icke hjälpas. » » Du inbillar dig det endast, Lettie, huru har du kunnat få sådana tankar i ditt hufvud; » jag trodde, att det endast var ett nervöst infall, ty Lettie hade blifvit rätt bortskämd under vår moders lifstid o c h var ibland både envis o c h egen. » Nej, Jane, det är ingen inbillning. Jag har varit hos doktorn, o c h han sade bestämdt, att jag höll på att blifva blind. Jag har varit hos h o n o m två gånger förut, så jag var beredd på hvad s o m skulle hända .. O Jane, hvad skola v i göra — hvad skola vi göra! » T y nu var det slut m e d hennes styrka, hon.snyftade högt o c h dolde ansiktet i händerna.
Och i en lag, hvilken, såsom den förevarande, hufvudsakfigen mäter straffet efter det uppsåt, som föranledt den yttre handlingen, måste äfven de särskilda driffjedrar, som vanligen leda till ifrågavarande förbrytelse, utöfva ett väsentligt inflytande på straffbestämningen. Utgående från dessa åsigter och med afseende å det förhållande, — som det är af vigt att här icke någonsin släppa ur sigte, — nemligen att förevarande lagstiftning är ämnad att utsträckas till alla medborgare, äfven de minst bildade, har Utskottet icke kunnat undgå att finna de föreslagna straffen i viss mån alltför stränga. I den 51 § föreslås nemligen, att äfven om en ringare eller till och med ingen skada skett vid duell, derför ändock skall dömas till fängelse från och med sex månader till och med två år. Och i 52 och 54 §§ stadgas enahanda ansvar för blotta utmaningen, äfven om enviget ej kommer till verkställighet, samt för dem, som biträdt vid uppgörelsen om aftalet eller varit vittnen vid striden. Jemför man nu förstnämnda stadgande med 16 §, enligt hvilken hot med lifsfarligt vapen endast är belagdt med böter, såvida ingen skada sker, och tager man derjemte i betraktande, att utmaningen endast är en aflägsen förberedelse till ett brott, men att sådana förberedelser eljest i de allra flesta fall icke medföra något ansvar, så synes Utskottet ega fullt skäl för sin hemställan att straffets minimum uti ifrågavarande fall må bestämmas till endast två månaders fängelse och dess maximum, utom hvad 51 § angår, till fängelse i sex månader. Men ehuru Utskottet, som ansett det vara af yttersta vigt att förekomma upplifvandet af dueller, af sådan orsak ansett blotta utmaningen och antagandet deraf icke kunna lemnäs ostraffade, inträder likväl ett annat förhållande, om kontrahenterne frivilligt afstå från enviget. Då detsamma af sådan orsak uteblir, synes ingenting vara billigare än att äfven straffet för sjelfva aftalet annulleras, helst vissheten om en sådan straff-frihet äfven i sin mån kan förekomma envigets fullbordan.
Ma j:ts Nådiga disposition ställde medel högst 50,000 R:dr malte användas till undsättning, utan återbetalnings-skvldighet, endast åt sådane behöfvande, sorn icke ega aLt påräkna understöd af sine communer, icke äro i tillfälle att genom arbetsförtjenst sig försörja, samt ej helier i stånd att af sine tillgångar åstadkomma någon återbetalning; c), att i öfrigt medlen endast måtte disponeras till låne-understöd, utan ränta, med bestämd återbetalningslid, och mot derför ställd säkerhet af de större eller mindre meuigheterne gemensamt, eller ock hvad annan ansvarighet, Kongl. Maj^t pröfvar kunna godkännas; 3:o, hos Kongl. Maj:t anhålla, alt den genom influtne tuilafgifter å från utrikes ort införd spanmål uppkomne contanta behållning, hvilken ej af Kongl. Maj:t är disponerad, måtte, i likhet med hvad, som angående inbetalningarne uppå 1830 års undsättningscreditiv förut är stadgadt, och till besparing af räntan, till Riksgälds-Contoret öfverlemnas, emot åliggande för detta Verk att de sålunda emottagne medlen genast, uppå skeende requisition, tillhandahålla Kongl. Maj:t för det med dem afsedda ändamål.”
Och när presterna med de skriftlärde och äldste begabba den korsfäste, säga de: „han hafver förtröstat på Gud; Han frälse nu honom, om Han vill vid honom, ty han hafver sagt: jag är Guds son“ (Matth. 27, 43). Petrus’ bekännelse: „du är Kristus, lefvande Guds son“ (Matth. 16, 16) innebär således ingenting annat än att lärjungen – i motsats till folket som tror, att Jesus är Johannes döparen eller Elias eller Jeremias eller någon annan af de gamle profeterna, hvilken stått upp igen till att bebåda Messias’ ankomst – har i sin mästare igenkänt den, efter hvilken Israel längtar, menniskan Kristus, den himmelske Adam, Davids ättling, som skall frälsa folket och grundlägga det eviga riket. Sonen förklarar i allmänhet, att fadren är större än han: „Edert hjerta vare icke bedröfvadt, ej heller bäfve. J hörden, att jag sade eder: jag går bort och kommer åter till eder. Om J älskaden mig, så gladdens J, att jag sade: jag går till fadren, emedan fadren är större än jag“. Anm. Redan derutinnan, att sonen öfverallt, då han talar om sitt frälsningsverk, betonar, att han är sänd af fadren, att han uträttar fadrens bud och förkunnar Hans vilja, uttryckes, att han är fadren underordnad. Sonen skiljer i alla hänseenden uttryckligen mellan sig och Gud: „Detta är det eviga lifvet, att de känna dig, allena sann Gud, och den du sändt hafver Jesum Kristum“. I sonens bön till fadren, Joh. 17, 3. „Jag är en menniska, som sagt eder sanningen, den jag har hört af Gud“. Joh. 8, 40. „Jag far upp till min fader och eder fader, till min Gud och eder Gud“. Joh. 20, 17. „Och en af de skriftlärde frågade honom: Hvilket är det första budet af alla? Jesus svarade: det första är: hör Israel, Herren vår Gud är en enda Herre“. „Min Gud, min Gud, hvi hafver du öfvergifvit mig?“ Uppenbarelseboken lägger på sonens läppar följande ord:
Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog till Riddgrskapets och Adelns bifall, att nästkommande Måndag företaga de, sedan de t renn 4 gista Riksdagarna h vilande, Grundlagsfrågorna. Ropades tfa. Härefter upplästes och lades på bordet följande Constitutionsötskottets vid nyssnämnda Riksdagar afgifna Betänkanden j:p Af den 9 Augusti 1809 (se Ridderskapets och Adelns Protocoll 1809 och 1810 juli, sidan 1163.) 2:0 Af den 23 Augusti 1809, (Dito September, sidan 530). Af den 29 November 1809 (Dito Decem. ber, sidan 1422). Justerades följande.* Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum, den 8 Juni /815- S. D. StatsIJtskottets följande Betänkanden af den 16 Maj, hvilka den 29 i sam ma månad blifvit på bordet lagda, blefvo nu å nyo till afgörande föredragna: 1:0 I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, under RiksStatens Föista HufvudTitel} hvilket till Utskottet återförvisades. 2:0 I anledning af samma Nådiga Proposition, uti hvad som rörer RiksStatens Andra HufvudTitel eller Civil och LandStaterna5 3:0 I anledning af samma Nådiga Proposition, uti hvad som rörer RiksStatens Sjette HufvudTitel} 4:0 I anledning af samma Nådiga Proposition, uti hvad som rörer RiksStatens Åttonde Den 8 Juni. 173 HufvudTitel, eller Allmänna och Extra UtgiftsStaterna, och btefvo dessa ^tne sednare Betänkande af Höglofl. Ridderskapet ochAdeln bifallna. Ut supra. S. D.
Sker det ej, och är icke qvarstad inom en månad håfven, äge Boktryckare rätt, i enahanda ordning, som handräckning af Magistraten till qvarstadens beläggande meddelad blifvit, att fordra dess brytande, hvilket icke vägras må, vid ansvar af Embetets förlust. Hof-Canzleren eller dess Ombud äge ej magt att, annorlunda än nu sagdt är, qvarstad fordra eller vidare befattning med saken taga, utan hänskjute genast alltsammans till Justitise-Canzleren, på hvilkens ytterligare Embetsåtgärd och ansvar det ankommer, att sådane mål varda enligt denna och Allmän Lag handhafde. Anmäles hos Justitise-Canzleren omedelbarligen någon Skrift till åtal, bör han, sist inom fjorton dagar, om målets upptagande vid laga Domstol, genom af honom tillförordnad Actor, anstalt foga, men icke må han om någon sådan föregående qvarstad, som här framföre nämndt är, förordna, utan Hof-Canzlerens eller hans Ombuds hörande och tillstyrkande. Är målet till laga Domstol kommit, och qvarstad der af Bilaga A till Mern. N:o 3. 285 Actor yrkad, bor Domstolen sig deröfver, inom åtta dagar, utlåta; men likväl, derest det utan tidsutdrägt ske kan, Hof-Canzlerens eller dess Ombuds utlåtande inhemtas. Afslås qvarstadspåståendet, fortfares ändock med Rättegången, men om påståendet gillas, och har Hof-Canzleren eller hans Ombud sådant tillstyrkt, skall qvarstaden verkställas; dock bör Under-Rätts Utslag, i båda dessa fall, utan uppehåll till Ifof-Rätten insändas. Hof-Rätten bör genast deröfver infordra Tryckfrihets-Committéens utlåtande. Tdlstyrker denna qvarstads beläggande, må Hof-Rätten, der så skäligt pröfvas, efter Utslag, en sådan qvarstad bifalla, och stånde den då fast intill Rättegångens slut.
Maj:t under den 9. Maji 1821 förklarat sig icke vilja besluta, utan efter föregången öfverläggning med Riksens Stän. der; å hvilket förslag Stals-Rådets närvarande Eedamöter tillstyrkte Nådig fastställelse. Kongl. Majit täcktes i Nåder gilla berörde underdåniga Förslag med det tillägg: att Kongl. Majit ansåg bäst, att vid detta tillfälle tillämpa innehållet af 89 §. i Regeringsformen, som förmår ”att, om Konungen vill åt Riksens Ständer öfverlemna, att gemensamt med honom något afgöra, som Rikets allmänna Styrelse rörer, dermed bör förfaras på det sätt, sorn angående Eagfrågor är stadgadt”; ©ch att, Kongl. Majit i följd, häraf vili till Riksens Stander öfverlemna att, i den ordning Regeringsformens åberopade §. föreskrifver, frågan om Närings-friheten gemensamt med Kongl. Majit afgöra. Och skulle, med iakttagande af detta tillägg, Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse, af den ordalydelse, som det vid Protocollet bi lagde exemplar utvisar, på vanligt sätt till Riksens Ständer afgå. Ex Protocollo F. Fåhreeus^ Proposition om Närings friheten. 445 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående frågan om Närings-friheten. Gifven Stockholms Slott den 19 Februarii 1823. ^En af de vigtigare frågor i Rikets allmänna hushållning är utan tvifvel den, om en vidsträcktare frihet i utöfning af handel och handtverk. Ehuru Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med hvad trenne af Riks-Stånden vid särskildta tillfällen yttrat, funnit denna fråga vara af oeconomisk beskaffenhet och följakteligen beroende endast af Kongl. Majus Nådiga pröfnisg och afgörande, har Kongl. Majit likväl icke velat derom besluta, utanefter föregången öfverläggning med Rikets Ständer. Kongl.
Yi skulle emellertid tro, att detta ej är alldeles riktigt Om opponenterna (för korthetens skull må detta uttryck, hvars betydelse är väl känd, begagnas) velat utan vidare förklara krig, hade de väl icke gått tillväga som de gjorde. Nu begärde de af akademien tillsättandet af en komité, hälften af akademien, hälften af opponenterna, hvilken komité skulle uppgöra förslag till aka-demiens omorganisation. Till sin anhållan liärom fogade de en promemoria med reformförslag, för att af denna blifvande komité pröfvas. Här förelåg alltså intet yrkande på, att just dessa förslag skulle godkännas, endast en begäran att de skulle tagas i öfvervägande. Men, om opponenterna velat utfärda en krigsförklaring, då hade de naturligen endast behöft ingifva denna promemoria och förklara: » vi fordra, att akademien omorganiserar sig på detta och intet annat sätt ». Detta hade varit att yrka, det akademien skulle gifva sig på nåd och onåd, på en sådan begäran hade aldrig ett jakande svar kunnat väntas, detta hade alltså varit en krigsförklaring. Men så gingo opponenterna icke till väga. De framstälde ej utan vidare ett ultimatum, utan de framstälde ett förslag om samverkan, och det kunde svårligen vara deras fel, om man på många håll gjorde sitt bästa att fä detta forslag betraktadt som en krigsförklaring. Det var pressen som genast — dock endast delvis — tolkade det så. Det var pressen som, säkert i de mot akademien allra välvilligaste afsigter, gaf den det icke synnerligen goda rådet att lemna opponenternas framställning utan afseende. För att motivera detta råd begagnade man i regeln den utvägen att haka sig fast, icke vid hufvudsaken — tillsättandet af en komité för att göra förslag till akademiens omorganisation — utan vid en bisak, den ofvannämnda promemorian. Man sökte gifva saken det skenet, att opponenterna yrkat på, att just denna promemoria skulle följas, hvilket opponenterna såsom redan sagdt är alldeles icke hade gjort.
Hr Ö. understöddes godt af de medspelande. Fröken Frö- din utförde sina koloraturer anmärkningsvärdt säkert och redde sig på det hela taget bra. Brister förefinnas dock ännu i tonansatsen, och stämman behöfver egaliseras. Hr Strömberg var väl på sin plats i Bassis parti. De båda bofvarnes roller innehades af herrar Brag och Rundberg, af hvilka särskildt den förre, s o m har tydliga anlag åt det komiska hållet, framställde en dråplig typ. Uppsättningen är god, baletten förtjänar särskildt erkännande och det hela går bra under hr Hallens ledning. Vid operan har engagerats en dramatisk operasångerska signora Fausta Labia, hvars första uppträdande äger rum i nästa vecka som Margaretha i » Mefistofeles ». S ö d r a t e a t e r n, det gouterade lilla konsttemplet på Mosebacke höjder, har under de gynsammaste auspicier inledt sin nya säsong. Själfva salongen har under sommarens lopp genomgått en smakfull renovering, så att den nu strålar af glada och harmoniska färger, parkettens sittplatser, som förr voro ganska trånga, ha blifvit helt bekväma, och en ny vacker ridå fängslar ögat, medan man väntar på de förnöjelser, den går att aftäcka, så fort ouvertyrens sista toner förklingat. På premieren inleddes programmet med en stämningsfull versifierad prolog, som framsades af författaren, direktör Christiernsson, och där i raska drag tecknades en historik öfver Södra teaterns trettioåriga tillvaro och verksamhet. Till denna prolog anslöt sig en serie väl arrangerade tablåer ur » Herr Dardanell och hans upptåg på landet », » Lilla helgonet », &gt;Stora Mogol », » Lili », » Hin och småländingen&gt; samt » Farinilli ». Den senare delen af programmet upptog Geijerstams roliga lustspel » Svärfar », hvilket fortfarande väcker liflig munterhet. Teaterns framstående komiker, hr Gustaf Bergström, har ock en af sina glansroller i den kujonerade, men icke förty en smula lättsinnige professorns kläder och verkar oemotståndligt med en fin och måtfull komik.
Så t. ex. måste en officer lemna sin representationsrätt, då armeen går i fält, och Landtm, jemte öfriga Talmännen förlora äfven säte oell stämma inom sitt Stånd. Prejudicater äro dessutom jemväl gifna i detta afseende ej blott Rån år 1809, då Statsrådets ledamöter sjelfmant afsade sig säte och stämma på Riddarhuset, utan äfven från den föregående tiden, ty äfven jag tror mig känna, att Riksens Råd ej utöfvade någon representationsrätt. Hr v. Hartmansdorff har ansett inga andra kunna leda öfverläggningarna inom RiksSt:n än deras talmän, och detta yttrande förefaller oväntadt från en ledamot, som så ofta gjort anspråk att leda våra öfverläggningar till det beslut, han önskat; men jag ser ej, hvad ondt ligger deri, att en med sakkännedom utrustad person genom sina yttranden öfver ett ämne leder öfverläggningarna. Tvärtom det bör efter min tanka så vara för att få besluten byggda pä sanna skäl, och jag tror således, att det skulle vara ganska väl, om Regeringens ledamöter, genom inträde i RiksSttn för upplysningars meddelande, skulle kunna i denna mening leda öfverläggningarna till ett godt slut. Hr von Troil: Man har fästat sig vid ett yttrande af mig, att Regeringens ledamöter skulle kunna, efter erhållet inträde i alla fyra RiksStm, leda öfverläggningarna derstädes. Jag tror mig likväl icke hafva sagt för mycket, helst det i ett annat land, som framför andra gjort sig kändt för att hafva ett utbildadt constitutionelt samhällsskick, finnes en af Regeringen särskildt tillsatt person, under namn af Underhusets ledare. Jag vill likväl ej vidare uppehålla mig härvid, enär denna strid endast är om ett ord, sorn är af ingen vigt, då hvar och en lätteligen inser, att den ledning, som här är i fråga, aldrig kati komma i collision med den, Den fj Octoter £, m. som tillhör Talmannen. Men efter jag nu liar ordet, vill jag i anledning af Hr Dalmans yttrande, att man i andra Jander ej vägrar ministrarna rösträttighet inom Representationen, tillägga, hvad jag nyss förglömde, nemi. att förhållandet icke ovilkorligen är sådant, som Hr Dalman uppgifvit.
Hvad jag åtminstone med säkerhet vet, är, att de kontrollörer, som varit anställde vid 10 af de förlidet år till största delen af bönder anlagda brännerier inom Kronobergs län, alldeles icke beklagat sig öfver det behandlingssätt, de fått röna under sin vistelse på dessa brännerier. Ej heller skulle jag tro, att det blefve brist på kontrollörer; åtminstone har, inom det mig i Nåder anförtrodda län, dubbelt så stort antal kontrollörer anmält sig, än som kunde få anställning. På grund häraf får jag tillstyrka bifall till Utsk:ts i denna § gjorda hemställan. Hr Hjärne: Man måste respektera de Hrr Landsböfdingar, som, af interesse för sina läns allmoge, försvara Utsk:ts föreslagna minimibelopp; detta skedde äfven vid frågans remitterande, då Landshöfdingarne i Blekinge och Elfsborgs län, uti hvilka provinser många små brännerier finnas, förordade dessas bibehållande. Detta är en sak, som jag alltid respekterar, men jag kan omöjligt frångå min enskilda öfvertygelse, att om kontrollörer vid alla brännerier anställas, skulle det nemi. blifva ganska svårt att erhålla ett, härför tillräckligt, antal dugliga personer, och jag anser mig på 422 Den 26 Mars e. m. intet sätt vederlagd af den siste värde talaren, hvilken som exempel 7 åberopade förhållanden, som egt rum inom Kronobergs län. Jag vill fästa den värde talarens upmiirksamhet på, att inom detta län finnes ett, i förhållande till flera andra län, ganska ringa antal brännerier eller omkring 13 0, då deremot inom Blekinge län finnes 375, inom Christianstads län nära 1,200 och inom Elfsborgs län 240. Om det således hittills varit lätt att erhålla passande personer till de 10 större brännerier, som inom Kronobergs län funnits, så torde det dock möta någon svårighet att der finna öfver 100 sådana personer, hvilket kan inträffa, om det föreslagna minimibeloppet för tillverkningen blef antaget. DA det dessutom helt och hållet beror på kontrollörernas moralitet att ej något bedrägeri skall komma att ega rum, så föreställer jag mig, att det understundom kan blifva ganska svårt för K. M:s Befide att till dessa platser finna fullt pålitliga personer.
Vid dessa förhållanden och enär bolaget, långt ifrån alt lättsinnigt eller till egen fördel på Statens bekostnad hafva begagnat de detsamma medgifna förmåner, efter yttersta förmåga sträfvat alt uppfylla sina förbindelser och nu måst fördubbla sina bidrag till väganläggningens fullbordan, samt, enligt Direktionens åsigt, de bolaget till följd af ofvanomförmälde omständigheter åbfagte förluster icke billiglvis borde efterföljas af den ytterligare förlusten utaf den medverkan, Staten ansett ett stort allmänt nyttigt företag förtjena, eller af bolagets, till säkerhet för dess förbindelsers fullgörande, i Stals-kontoret deponerade egendom, har Direktionen i underdånighet anhållit, alt, som den genom Statens omedelbara försorg påbörjade auläggningen al den närmast
af fidnin a iDagnp, Sfm&amp;I,n. Af intrerrc för qvinnofr&amp;n har jng fr8n Eder reqvirernl och Xfven Inckr a n t srnollagil nngm profntiiuiner 1 Eder tidning ~Ihgny .. nf lirnrn itiiich511 jag tagit del, och ä h e i i gillat dctsnmma. I h c k hndc jag tänkt mig tidningens tendens vara en helt nnnnn, iieinligcn denna: IIvnd qvinnnn har a11 besinna och inkrtaga sirom sann qrinna p n t emot nuiidenr förfall i dctta afscende. s&amp;om t. n. den öfvcrhnndtrgandc I.men, modegdenskaper a, rinligliet, rcdeslörhet, Yktcnrkapens anmärkningsvärda minskning m. m. Jag ~4.1 dcrföre göra följande anmärkning: lag finner risscrligen Eder tidning ganska god och förlllktmde en rätlvis, l&gt;iliig sak: men jag k m dock icke undcrllta anmärk., att Xi tagit qrinnofr&amp;an allt för ensidipli * * för dl kunnn piräkna n&amp;on yrak kil il fraiiiging och r5lsignelsc ilcrutinnrn. Jng vignr derf6ru rlldn Eder: lat Edcr tidning blifva ett o g m för qvinnofrignn, hehrndlnd f r h bada sidor, d. v. s. sRväl i mannens som qvinnms intresse. - Dll s k d l i) all renktion fran s b l 1 mmnnens som qvinnans sids undvikas; z) dll skall ej cndait qvinnnns högmod snlickrns * * *. titan hon sknll Yfven inse sinr fel och ll1crför.r till sin na111rlign pligt och vitsen i8win qviniin.