Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksmötet, eller, med andra ord, för hela den tid, som förflutit sedan Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader blef organiserad. Den berättelse, som nu härmedelst lemnäs, är visserligen något olika uti uppställningen, vid jemförelse med de förut afgifna; men såsom skäl härför får anföras, att sedan Rikets Ständer begärt och Kongl. Majit i Nåder anbefallt afgifvande af berättelse »om fortgången eller verkställigheten af alla med bidrag utaf all»männa medel understödda arbeten, som vid Rikets Ständers näst»föregångna sammanträde icke voro fullbordade», har det, till vinnande af tydlighet och reda, varit nödigt att här anteckna de under senaste Statsreglerings-period understödda företagen i enahanda ordning, som bidragen till desammas utförande blifvit utaf Rikets senast församlade Ständer anvisade *). Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader har, förmedelst Kongl, bref af den 27 Mars, den 27 November och 18 December 1857, samt af den 22 Januari, 17 och 26 Februari, S och 20 Mars samt den 6 April 1858, erhållit tillkännagifvan den om, att Rikets senast församlade Ständer, enligt till Kongl. Majit derom aflåtna särskilda underdåniga skrifvelser, anvisat bidrag till här nedan antecknade allmänna företag, uti efterföljande ordning, nemligen: *) De förut från trycket lcrnnade anteckningar om allmänna arbeten hafva, med undantag af Styrelsens för Vägoch Vattenbyggnader underdåniga årsberättelser, hvilka årligen införas uti allmänna tidningarne. blifvit sammandragen ulan officiclt uppdrag, och följaktligen har uppställningens form legat helt och hållet i författarens fria val: men sedan Rikets Ständer numera äskat, att berättelse om verkställigheten af aila de med bidrag utaf allmänna medel understödda företag, som fortgått efter senast förlidet Riksmöte bör nu och hädanefter vid hvarje Riksdag från trycket genom Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader afgifvas, har jag ansett det vara af nöden, att den ordning i uppställningen som Rikets senast församlade
Den är efter hvad mig synes mer tillfredsställande än oroväckande, och om alla förhållanden vägas mot hvarandra, torde på goda grunder kunna påstås; att vi äro närmare målet än mången tror och att vi med stora steg än vidare skola gå framåt, om vi, i stället att genom ett enda krafthugg slå till jorden det icke origtiga systeme i hvilket vi sedan Gustaf I:s tid arbetat, söka att genom varsamt beräknade lugna åtgärder, undanrödja möjliga felagtigheter i detaillerne, men genom hufvudgrundsatsernes fredande och upprätthållande framkalla de, säkerligen för det allmänna båtande verkningar, som detta systeme otvifvelagtigt medförer. Mig är ej obekant att det prohibitiva systemets motståndare sedan någon tid tillvällat sig rättigheten att dictatoriskt döma alla dem såsom illiberala, hvilka våga försvara detsamma. Men jag har icke ett ögonblick tvekat 244 Den 28 Junit f, mi att öppet blottstSlla mig för detta omdöme; jag har ansett liberalt att ifra för ett interesse sorn jag tror Vara allmänt fofterländfkt, ehuru det icke så kallas af dem, som synas glömma att näringarne nödvändigt måste vara hvarandras grund, att summan af product icke enfamt utgör skalan hvarefter en Stats oeconomiska tillstånd af Statsmän bedömes, ehuru Statistikern så får döma , utan att äfven och hufvudsakeligen i beräkningen måste intagas, huruvida Statens sjelfständighet dervid är behörigen ihogkommen. Man vill gemenligen påstå, att de grundsatser, jag försvarar äro stridande mot våra handlandes intresse. Jag medger att så är, så vidt de vilja yrka Jina ögonblicks fördelar på Statsintressets bekostnad.
Man talar här om näringsfrihet, och har t. o. m. åberopat det »frisinnade» beslut, vi i går fattat. Har det nu kommit så långt, att vi skola tillämpa ordet »frisinnad» äfven på bränvinsbränningen, och, för öfrigt, hvad är det väl för näringsfrihet man här vill åstadkomma. En näring, som man belägger med en skatt, uppgående till varans fulla värde, och hvilken skatt man nu vill höja med 25 proc., kan väl icke sägas vara en näring, som man önskar skola uppblomstra. Nej, Mina Hrr! låtoin oss ej förneka det, vi vilja ej befordra denna näring, och det är ett tomt tal att orda om näringsfrihet i afseende å en handtering, deiman begränsar tillverkningsminimum och åsätter hög skatt. Gr. Björnstjerna har talat om den glädje, han skulle hafva, att så hastigt som möjligt komma till målet. Då man nu vet att i bränvinshandteringen är nedlagdt ett kapital af icke mindre än 9 å 12 millioner (här finnas nemligen öfver 600 brännerier, och hvart och ett af dem är minst värdi 15,000 ä 20,000 rdr), så hemställer jag, om det kan vara något glädjande i att på en gång ruinera egarne af dessa millioner. Ett sådant nöje kan jag åtminstone icke dela. Hade man redan för 11 år sedan, vid den stora revolutionen i bränvinslagstiftningen, gått så långt, som man nu yrkar, skulle jag icke haft något att invända deremot, men att nu, sedan man konstruerat ett nytt system, och våra jordbrukare hunnit ordna sig derefter, på en gång kullkasta detta system, vore att ruinera landtbruket, och flytta bränvinshandteringen till städerna. Gr. Björnstjerna säger visserligen att dermed icke är någon fara, emedan bränvin skulle kunna produceras vida billigare på landet än i städerna, i anseende till det bättre pris, för hvilket råämnena på förra stället skulle erhållas, men han visar dermed endast, att han icke känner förhållandena.
I afseende å sednare mom. i Gr. Frölichs g § ber jag att få hänvisa till min reservation vid 19 §; samt emot Hr Stråles tillägg af säkra fordringar får jag anmärka, att jag anser Utsktns förslag vara bättre. Hr Stuart har trott, att Utskrns förslag vöre svårt att tillämpa; men Utsktn hafva utgått från den enkla princip, att rörelsen bör varå fri, då banken visar sig äga motsvarande tillgångar; och att för beräkning af sedelstocken blott får afses bankens egna tillgångar med utsträckning af 5° pr od. deröfver. En sådan utsträckning kommer dock sällan i fråga, erhédari alltid rörelsen mera beräknas efter cassa ätt efter inneliggande hypotheker. Utsktn hafva dock medgifvit denna utsträckning, på det ej banken matte hindras att verkställa utlåning och disponera en del af inneliggande hypotheker. Det är möjligt, alt en bank utgifver 1 million sedlar, jemnt motsvarande dess inneliggande säkerhet, men dessutom npplanar 5oo,ooo r:dr; om då banken nödgades hypothisera 100,000 eller 200,000 r:dr af sina tillgångar, vore det strängt att tvinga en sådan bank att inskränka sin rörelse till lika belopp. Jag tror äfven, att meningen i Utsktns förslag är rätteligen uttryckt, så att ingen ändring i redactionen behöfves; och hvad sista moni. i samma förslag angår, anser jag det äfven böra bibehållas samt yrkar altså propos. på antagande af UtsktnS förslag i sin helhet. Hr von Troil: I en omständighet instämmer jag med den siste talaren, att nemi., sedan Hr Gr. o. Landtm, tillåtit, att disctfSsionen fått utsträckas till 8 och 9 §§ af Gr. Frölichs förslag, tidsförlust skulle uppkomma, 0111 den nu inskränktes lill den 8:de, emedan en lilia lång öfverläggning, som detina, sedermera kunde uppstå rör:de g §. Jag skall således yttra mig om båda.
En resande kan lätteligen vara okunnig om varupriserne på den ort, tio Den ix Augusti f, m. der han debsrquerar och kan således rara Utsatt för den obehagligheten j att mista en vara af kanske obetydligt Varde, om Tullbetjeningen Viii ehicanera. Då på så litet parti, som uppgår till högst 5oo R;dra värde, någon betydlig förlust för Staten icke kan komma i fråga, torde billighetett fordra, antingen att lösningspriset bestämmes till minst 25 procent Utöfver det' Uppgifna, eller oek att den resande får behålla •in vara och blott förpligtas erlägga Tullen efter det förhöjda värdet, om han icke sjelf hellre skulle vilja taga lösen derföre. Der värdeting kommer i fråga, skall, efter förslaget, en Magistratsperson deri deltaga och föra ordet. Det torde böra bestämmas att Magistratens Ordförande nämner denna person. Till Jury, när den behÖfves, utses tvenne Ledamöter af varuägaren och tvånne af Tullbevakningen Dessa 4 välja utom sig en Ordförande. Troligen skola vid detta val paria Vö. ta uppkomma Det torde derföre böra stadgas, att i sådant fall, Ordföranden genom lottning bestämmes. Genom värdering och dess pröfning af Jury uppstår uppehåll för varuågären, sorn derigenom ofta kan bli lidande. Till förekommande häraf, anser jag det stadgande vara tjenligt, att, orri värdering klandras, varuägaren får disponera sin vara, emot det han erlågger Tull efter det åsatte värdet och ställer borgen för, eller de - Den ix Augusti f, m, iti ponera Tull efter 10 procents förhöjning, då derefter Juryn med Ja, kunde fastställa det af Värderingsmånnen åsatte värde och med Nej, detsamma med 10 procents förhöjning* Den föreslagna inskränkningen , att inför* sel af alla hittills förbudna varor endast skulle tillåtas till de Stapelstäder, i hvilka Tulluppbörden, enligt 1821 års bokslut uppgått till, med Lotsoch Båkafgifterne inberäknade, minst l4,ooo R:dr Banco, torde böra försvinna I en Stapelstad med utrikes handel, skall nödvändigt någon Tullbevakning existera
Hedningen vet med sig, att de gudar, han tillbeder, äro endast hans och finner derföre alls intet underligt deri, att andre hafva andra gudar, liksom han ej heller med någon nitälskan för sina gudars talan, för att öfvervinna en annan religion eller draga dess bekännare öfver till sin. Svårigheterna för det verksammare uppträdandet, för att i en hast samla skördar för Christi kyrka, låg deri att man då icke kunde undgå att stöta hedningarnas intressen. Det fordrades större vishet än de fleste hade. Den förste, som konung Olof sände öfver till ön, misslyckades i sitt förehafvande. Deremot verkade Thångbrand, som år 997 landsteg på Island, afgörande för christendomens spridande, genom predikan och, om så behöfdes, med svärdet i hand. Allt för ofta grep han tyvärr till det senare medlet, ty ehuru i grunden en bra karl, lät han sig af sin vredsinthet förledas till häftighet, hårdhet och trots. Han dömdes fridlös för de dråp, han begått, och måste lemna ön år 999. Vid detta års allthing blef med anledning af den nya läran rätt stor förvirring. En af öns mest ansedda män, Hjalte Skäggeson, som antagit christendomen och på allthinget inför folket kallat Oden och Fröja för hundar, måste ock gå i landsflykt. Emellertid närmade sig stridigheterna till sitt slut. Islands lagar visste icke af någon annan religion än den gamla hedniska och så länge det så var, förblef christendom skyddsoch rättlös. Han måste under sitt utbredande allt tydligare framträda såsom fientlig mot det bestående statsskicket och kunde svårligen, om icke efter lång tid, blifva lagligen antagen till öns religion. Att vidtaga dylika förändringar i öns författning tillkom naturligtvis allthinget och alltsedan Thord Gelles tid en särskild afdelning deraf den s. k. lagrättan, lagrättningsafdelningen. I dess händer hvilade högsta ledningen af landets angelägenheter. Här spelade godarne en ganska vigtig rol. De tolf godarne från Nordfjerdingen och från hvar och en af de andra fjerdingarne de nio godarne och trenne af dem utsedda personer, tillsammans 48, bildade kärnan af Islands lagstiftande församling.
Copal, lacca, gummi, mastix, sandarak. Coriandcr. att »oraffinerad» och »raffinerad» campher må i en rubrik åsättas 6 sk. införseltull per skålpund. Med bibehållande af nu gällande tullbestämmelse angående canel, canelknopp och cassia Lignea, har utskottet ansett orden cassia Lignea, såsom betecknande en serskild canelart, lika litet som namnen på flera andra arter af samma växt, böra i rubriken qvarstå, utan föreslår, att denna rubrik må erhålla följande lydelse: »canel, alla slag, och canelknopp;» samt att cassia »lignea,» i stället må upptagas i noten med hänvisning till canel. Såsom Kongl. Maj:t föreslagit, tillstyrker utskottet, att rubriken »cantiIler» må upptagas i noten, med hänvisning till gulddragareoch snörmakare-arbeten; att införseltullen å »capris» må nedsättas till 5 sk. skålpnndet; att å »castanier» införseltullen må nedsättas till 1 sk. 6 r:st per skålpund; att »chlorsyradt kali» i noten hänvisas till medicinskt salt; att införselafgiften å omalen »chinabark» må nedsättas till 5 sk. skålpundet; att å »chocolad» införselstullen må bestämmas till 12 sk. per skålpund; att »cirklar, passare och cirkelbestick», äfvensom »compasser» må upptagas bland matematiska instrumenter och förtullas, de förra efter det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå, och de sednare eller compasser, med 15 procent af varuvärdet; och att »cobeber» må upptagas under dess rätta namn »cubeber», med tullvärde af 20 sk. och 4 sk. införseltull per skålpund.
Rosenqvists motion öm stadgande, att förskrifningar skola, för att vara gällande, ställas till viss man ni. in.» blef, vid nu skedd förnyad föredragning, af Freste-Ståndet afslaget. S. D. Föredrogs 5 nyo och bifölls LagUtskottets Utlåtande, N:o 99, i anledning »f gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 30, om straff å den , som falskeligen å sig bekänner missgerning, af mindre svår art , än att den dödsstraff förtjenar. S. D. Vid förnyad föredragning af Rikets Ständers Banco-Utskotts Memorial, N:o 7g, om vilkoren och sättet för beredande af nöjaktig säkerhet vid belåning af jern och effecter på Götheborgs våg efter enahanda grunder , sorn gälla för belåning af de å Pro/. Utdrag den 8 Oetober 182g. $1 Stockholms jernvåg förvarade dylika effecter *n. m., blef detsamma af Preste-Ståndet bi* fallet, samt, 1 afseende på de föreslagna Lagstadganden, till Lag-Utskottets åtgärd remitterade. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Bgvillnings, Lagoch Oeconomie - Utskottens Betänkande ; N:o 17, I afseende på förehafd granskning af Kongl. Majus förnyade Seglationsordning af den 2r Julii 1825. S. D.
Upplästes till justering och godkändes följande voler:sproposition: Den som afslår K. M:s nåd. propos., angtde lagtima riksdagars återkomst hvart 3:dje år, samt om föremålen för urtima riksdagar, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer K. M:s ofvannämnda nåd. propos. att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 14. INej — 23. Lades på bordet nedannämnda från Utsktn inkomna ullåtui, mem:r och belänk:n, nemi. från Stats Utskottet: N:o 276, i anledn. af vackt motion om ändring uti fördelningen af den till Lunds academi utgående kronotionde uti vissa härader af Christianstads län; N:o 277, i anledn. af erhållen återremiss å SlatsUtsk:s utlåt. N:o i58; N:o 278, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUlsk:s utlåt. N:o 184; N:o 279, i anledn. af väckta motioner, rörtde dispositionen af ett efter enkan A. B. Wetterström Kronan tillfallet dana-arf; JM:o 280, i anledn. af Hr Professor Geyers motion om 3a6
Men hör nu, faster kan gerna skrifva, att hon tar reslektyr med sig på vägen, så jag slipper sitta och prata persilja med henne — jag har glömt bort de der konsterna, medan jag bara umgåtts med smeder och murare. » » Det skall jag göra. » » Ja, adjö då och tack för den här gången — jag telegraferar i god tid. » Ett handslag och så var han borta. Hon stod der och lyssnade efter hans steg i trappan och kunde icke fatta, att han redan lemnat henne. Hon såg sig omkring i rummet; der på bordet hade hans hatt och handskar legat, och der låg ännu hans qvarglömda, slocknade cigarrstump. Fröken Berner tog den försigtigt mellan fingerspetsarna, lade in den i papper och låste in den i en af smålådorna i byrån. Sedan satte hon sig och såg på gungstolen, der han suttit, och hvars antimakassar han dragit alldeles på sned. I det skicket fick den vara hela qvällen. Och då hon reste sig för att gå och skrifva till Ingrid, kom hon att tänka på, att hon inte ens hade kommit sig för att, som hon ibland brukade, föra handen öfver hans hår — hon undrade just, hur den der plyschkalotten kunde kännas att ta på. (Forts.) Förnya prenumerationen så fort som möjligt, på det ej något afbrott i tidningens expedition till Eder må behöfva ega rum! Från Iduns läsekrets. Jag vågar härmed komma till eder med en erinran om ett godt bruk, som jag hoppas bland eder må finna många anhängare och förespråkare, nämligen, att I för hvarje middag, synnerligast den kalla årstiden, måtte gifva åtminstone ett fattigt, välartadt skolbarn ett mål mat vid edert köksbord. Jag vet, att många af eder förut hafva den vackra seden, och I kunnen säkert intyga, att besväret är ringa, kostnaden snart sagdt ingen, men å andra sidan glädjen och välsignelsen stora nog. Tanken eder blott ett hungrigt barns tillfredsställelse vid tanken på att vid skoltimmans slut få ett varmt middagsmål! Lärarne i folkskolan skola gerna bistå eder vid utvägandet af dem, som äro mest behöfvande. Måtte min uppmaning falla i god jord! Anna B.
Ibland får man nästan en känsla af, att vi människor här uppe i norden lefva för mycket i snö. Det finns ett svenskt ordspråk, som säger om en person, som förhärdat sig: » Han måtte allt ha is i magen. » Men ännu vanligare är det, att människorna hos oss ha en hel del is i hjärtat; — eller kanhända det ej sitter så djupt, utan att det bara är en isskorpa utanpå? Nordborna hålla ju så styft på, att en verklig tillgifvenhet och godhet är så inväudig, att man alls icke kan gifva uttryck åt den, hvarför den också ständigt förblifver osynlig. Det är dock något onaturligt i detta, att man ej kan ge bort ett litet ögonblicks värme. Det är nästan, som o m en människa skulle säga: » Jag har en utmärkt stämma och är mycket musikalisk, men jag vill inte sjunga! » Man är äfven så sparsam på vänliga ord, så sparsam på en liten uppmuntrande yttring, så sparsam på ett litet beröm, och särskildt mot de unga. Det är en viss förnäm, döfstum högtidlighet öfver oss, nordiska snömänniskor, som o m vi vore glaserade af rimfrost och icke kunde öppna munnen af bara köld. Men när man själf vet, huru godt ett vänligt ord gör, huru styrkande och uppfriskande i ens arbete och sträfvande det är, hvarför då vara så snål emot andra? Naturen är icke snål. Regnet kommer, ösande millioner droppar öfver den torra jorden, och snöstormen kommer, dansande med otaliga glittrande stjärnor. Ögonblicken äro så viktiga och kunna vara så innehållsrika. Vi behöfva alla taga noga vara på dem, och alla borde vi gifva hvarandra många lyckliga ögonblick, då det ju egentligen är det enda, som vi människor kunna gifva hvarandra. (Illustratör: Jenny Nyström.) Helena Nyblom. S ocieteten gaf en festföreställning på teatern » för välgö- rande ändamål ». Säsongen led mot sitt slut, och det allmänt kända behofvet af att roa sig med ovanliga medel och på ovanligt sätt skulle tillfredsställas under barmhärtighetens och människokärlekens täckmantel.
551. seendet matte förblifva vid den af 1809 års Siänder gjorda och Nådigst bifallna hemställsffngen om Innevånarnes i Länen hörande genom Konungens Refallnigshafvande för hvarje serskild province, och detta ärendes i enlighet dermed ytterligare föreslågne behandling; samt, hvad Ekeskogen beträffar, att ofvannamnde Kongl. Maj:ts Nådiga Bref borde så mycket mar tjena till underdånig och orubbad efterrättelse, sorn på så kort tid säkerligen inga omständigheter kunnat sig förete, hvilka skalle förmå verka ändring uti Kongl. Maj:ts på visa grunder fattade beslut. Hvad åter upplåtandet af Kronoskogar och delningen af Härads-Allmänningar vidkommer, hyste delta Utskott den tanka, att sådant skulle leda till inånga svårigheter, och afstyrkte derföre derifrån, äfvensom det ansåg Skogsoch Jägeri-Betjeningons upphörande befattning, serdeles med Allmännningarne och Ekeskogen, skola medföra de vådligaste följder. Uti skedd åter-remiss af detta Betänkande lick Utskottet till besvarande emottaga ännu flere anmärkningar, än de förra Mcmoxialerne innehålla, hvilket dock medförde någon hufvudsaklig ändring uti dess redan afgifne utlåtande, ej heller föranledde hos Riksens Ständer annatbeslut, än hvad i närmaste enlighet dermed, uti underdånig skrifvelse af den 4 Augusti samma år, till Kongl' Maj:ts nådiga ompröfning i underdånighet öfverlemnades. Då man å eea sidan tager för afgjordt, f 562 Besv. ock Ekon. Utsk.
Då i hvad jag nu yttrat, en korrt öfversigt blifvit leornad af näringarnas belägenhet i allmänhet; då från alla Landsorter klagan höres, öfver dessa fordringars brådstörtande indrifvande, så tror jag mig hafva uppfyllt en Riksdagsmannapligt mot hemmavarande Medborgare3 då jag i allt tillstyrker Frihet - Den 3 Februarii« re Boijes och Landshöfding Ehrenborgs motioner. Jag slutar detta anförande med full tillförsigt till Rikets ^tänders uppmärksamhet på landets ställning i det hela, hvarvid jag endast varit ledd af min medfödda kärlek till Fosterlandet. Grefve Wachtmeister, Haus; Den af Friherre Boije uti Plenum den 39 uti förra månaden väckte motion om anstånd med betalning för låntagare uti f. d. FilialDisconteme, går jag nu att understödja. Innevånarne uti det mig Nådigst anförtrodde Län äro val ej synnerligen besvärade med dylike lån, men då billighet och StatsVerkets eget interesse synas tala för saken, har jag ej kunnat neka mig, att yttra denna min öfvertygelse. Vöre frågan, att lemna enskilte personer anstånd med betalande af deras skulder till andra äfven enskilte personer, kuade aldrig ens tvekan blifva att ju icke en sådan proposition borde utan ringaste betänklighet afslås, ty inga considerationer, äfven de mäst ömmande kunde någonsin rättfärdiga ett sådant våld å äganderätten. Nu åter är det Staten, det vill säga vi sjelfva, som är fordringsägare och vi hafva således full rätt att pröfva 120 Den 3 Februarii. om anstånd med betalningen kan äga rem elU ler icke* Att för närvarande stor penningebrist eller k anske rättare myken svårighet, att få låna penningar, finnes uti landet, lärer ingen neka.
Den 34 0 c 10 b e r f. m. * *7 ning utaf en del af betänk, stöde det hvar oell en af R. o. Ad:s ledamöter fritt att derom i anmärkningsväg yttra sig, och Hr Landtm, vore då i tillfälle att framställa någon eller några af de gjorda amnärknma till antagande eller förkastande såsom Ståndets gemensamma tanke. Frih. Sprengtporten: Jag skulle visserligen finna Frill. Cederströms begäran ganska öfvertygande för mig, om jag ej deruti saknade alla skal för den egentliga tvistefrågan, nemi. den, huruvida R. o. Ad. eller något RiksSt. i allmänhet är förbundet att punktvis eller momentvis granska och pröfva ett Const.Utsk:s betänk., som innefattade flera punkter och niomeriter. Jag har ej funnit uti grundlagarna något stadgande, som hindrar R. St. alt besluta hvilka anmärknir som helst, att utesluta hela paragrafer och momenter uti det förslag, som framställes, och i stället förena sig om andra åsigter. Någon slags anledn., hvarför betänk, skulle föredragas punktvis, torde icke förefinnas uti grundlagen, och i sjelfva sakens natur har jag ej heller kunnat upptäcka någon sådan. Det oaktadt, 0111 någon form kan tillfredsställas derigenom, att, på sätt Hr Lefre'n framställt, ett stycke i sender af betänk, uppläses; så har jag redan från början förklarat, att jag ej har någonting alt deremot invända. Gr. Spens, Carl Gust.: Jag hade ämnat att vid detta tillfälle få yttra mig uti sjelfva saken, som nu är föredragen; men då jag af Hr Landtmts yttrande till Frill. Roye finner, att det egentligen är frågan örn formen, sorn nu är å bane, anhåller jag äfven att endast få yttra mig derom.