Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfningarne, är nödigt att taga i behörigt öfvervägande, huruvida de för närvar, äro så ordnade att de bibringa soldaten de egenskaper, hvilka honom såsom "krigare tillkomma, då fordringarne icke mer inskränka sig lill exercisfältet — då det gäller alt bekämpa fiendtliga soldater och icke obeväpnade vilseledda medborgare. Af hvad redan i det föreg:de blifvit anfördt och hvartill jag här hänvisar, nemi. till bristen på skjulfärdig het, och i öfrigt nära nog allt, som sträcker sig utom handgreppen, och den uteslutande maschinmässiga delen af manövern, synes, att i förevar, afseende mycket återstår alt önska — mycket att afhjelpa. Hvad den stående hären i sin helhet tagen, i det omnämnda hänseendet angår, så finnes enl. mitt förmenande inga andra medel för alt i så väl det ena som andra fallet kunna tillvägabringa hvad som fordras, än alt gifva öfningstiderne större utsträckning och derunder lemna paradsakerne åsido, samt hufvudsakligen använda tiden med målskjutning, den oundgängliga manövern och längre, med största allvar verkställda, militär-marscher och simulacre. livad åter de indelle trupperne serlkildt beträffar, qvarstår alltid såsom ett oeftergiflig! vilkor för dessa truppers verkliga tjenstbarhet, hvad redan i det föregående blifvit anfördt, eller att de till efter annan förläggas i en längre tjenstgöring; och hvilket obestridligen hvarken lämpligare eller med mindre kostnad låter sig verkställa, än medelst deras successiva garnisonstjenstgöring i Stockholm. Hvad Krigsreservens (beväringsmanskapets) öfningar angår så har deras ändamålslöshet i så väl militäriskt, som ekonomiskt hänseende i det föregrde fullständigt blifvit ådagalagdt hvarföre jag äfven icke hyst ringaste betänklighet viii att föreslå deras nphörande. Hvad lära väl nu våra bcväringsynglingar under sina 12 dagars mölen emot en årlig kostnad af nära en half million?
Äfven nu förevarande frågaangående sättet för indeldta räntornes utgörande eller lösande med penningar, har, vid flere Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers öfverläggning»!-, och får Utskottet hänvisa till StatsUtskottets utlåtanden vid 1S28 — i83o årens Riksdag, N:o 323, och vid 1834’—1835 årens Riksdag, N:o o.j'5, äfvensom Rikets Ständers här förut omförmälda underdåniga skrifvelser af den 25 Januari i83o, N:o 327, och den 17 Maj i835, IV:o 344: De väsendtligaste aniee!ningarne till de anförda klagomålen och sökta ändringarne hafva dervid varit de stora olägenheter, sorn för sadane räntegifvare, hvilkas räntor blifvit till löntagare m. fl. anvisade, uppkommit, genom räntetagarnes rätt att de hufvudsakligaste ränte-persedlarne in natura utfordra, samt de höga lösnings-pris, hvilka räntegifvarne, i följd deraf, ofta nödgats underkasta sig; men då å andra sidan räntetagares i Förfaltningarne grundade rättigheter jemväl bordt bevaras, hafva deraf uppkommit betydliga svårigheter att tillvägabringa sådana stadganden, som kunnat leda till ömsesidig belåtenhet. Detta hinder skulle emedlertid komma att upphöra, i händelse af bifall till Utskottets här förut gjorda hemställan om samtlige anordnade eller förlänta indeldta räntors och kronotionde-spanmåls indragande till Stats-Verket,. och endast på detta sätt anser Utskottet det blifva möjligt att, i afseende å räntornas och tiondens utgörande, vidtaga erforderliga förändringar.
Åt Fullmägtige öfverlemnas att, med afseende på omfånget af de göromål, som tillkomma Deputerade och Ombuden i Göteborg, bestämma det arfvode för bemälde Deputerade och Ombud, hvaraf de anses hafva gjort sig förtjente. De kostnader, som vid uppköp och försäljning af vexlar samt indragning af silfver uppkomma, drabba vinstoch förlusträkningen. Yid bokföring i Bankens räkenskaper beräknas Preussiska Thaler till 2 R:dr 62 öre Runt stycket. 112 § innehåller denna föreskrift: Fullmägtige ega att i Hamburg, Altona eller Berlin hafva för Bankens räkning stående ett belopp, motsvarande Två millioner Riksdaler Hamburger Banko, med rättighet likväl för Fullmägtige att under vintermånaderna låta den utländska behållningen uppgå till Tre millioner Riksdaler BankoUtskottets Betänkande N:o 45. 9 Riksdaler samma mynt, under vilkor att, när årstiden sådant medgifver, Fullmäktige sjöledes till Banken indraga den del af behållningen, som öf v erstiger förstnämnda belopp.“ “Så länge indragning pågår af det utländska lån, hvilket, på grund af Rikets Ständers beslut vid innevarande riksdag, blifvit till fortsättning af Statens järnvägsbyggnader upptaget, ega Fullmägtige att, på utrikes ort, hafva för Bankens räkning nedsatt ett belopp, motsvarande Tre millioner Riksdaler Hamburger Banko och att låta behållningen under vintermånaderna uppgå till Fyra millioner Riksdaler samma mynt; börande det här ofvan föreskrifna förhållandet återställas så snart sjöfarten, efter det utländska lånets indragning, blifvit öppnad.“ De inskränkande bestämmelser, denna § innefattar, kunna lätteligen hindra Fullmägtige att upptaga bela det öfverskott, Börserne må hafva att erbjuda eller som på annan väg kan uppstå; och enär genom fördelning på flera banker och handelshus af behållningen å utrikes orter, äfventyret af förlust minskas, och sådan förlust kau undvikas då affärsförbindelser inledas endast med sådana bankinrättningar och handelshus, hvilka erbjuda fullkomlig säkerhet; hafva Fullmägtige hemställt att berörde § må från Banko-reglementet uteslutas.
Dom eller Resolution, samt protokolls-utdrag, som innefattar ett eller flere beslut, i nåder stadga, dels att lösen vid nämnde Domstolar för dylike Resolutioner och protokolls-utdrag må utgå med 36 sk. för första arket, 18 sk. för det andra, och 9 sk. för hvartdera af de öfrige arken; dels ock att Rådstufvu-rätts dom ej må skrifvas med rubrik eller utfärdas annorledes än i sammanhang med det i målet förda protokoll. Hvad slutligen beträffar ej mindre de af motionären ifrågaställde förändringar i bestämmelserne om lösen för Resolutioner m. m. vid städernes Kollegier, för Rådstufvu-rätts fastebref och för pass åt resande, än äfven yrkandet att få i taxan införde serskilde belopp såsom traktamente åt Rorgmästare, Rådman och Magistrats-sekreterare, för biträde vid extra förrättningar, så, enär Utskotten icke kunnat finna hvad motionären ej eller sökt ådagalägga, att omförmälde förändringar äro mer än åtskilige andre förändringar i Expeditions-taxan behöflige, få Utskotten hemställa att hvad härom blifvit' framställdt icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Augusti 1851. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Lagsami Allm Besvärsoch Kkon.-Utsk. Utlåtande, N:o 44. \ \:o 44. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Augusti 1851, kl. 7 c. ni. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring i föreskrifterne, angående strandfynd och ur sjön bergadt gods.
Den stackars lilla eländiga kroppen föll ihop som en trasa, men döden strök bort det svårmodiga draget ur hans ansigte och gaf det sin frid. Madamen grät litet, tog en psalmbok och lade under den dödes haka, bredde täcket öfver honom och gick så för att lugna det oroliga herrskapet, som skulle hafva bal. Frun stod i köket, då madam Eriksson kom, och hon blef så glad öfver att se henne, att hon alldeles glömde att fråga någonting om den lille gossen. Hon berättade blott ifrigt, att den andra hjelphustrun, som hon tingat till i dag, också hade lurat henne, och att det var en himmelens lycka, att madam Eriksson kom. »Ja, gossen, han dog, han», svarade madamen kort, i det hon strök upp sina ärmar och hälde vatten i ämbaret. »Ja, kära madam Eriksson», sade frun med förändrad röst, »det gick således som vi fruktade. Gud ske lof, att den lille stackarn fått sluta sitt lidande! Man kan ju inte annat än innerligt tacka Gud derför.» Hon kom fram och klappade madamen på axeln och såg på henne med en deltagande och andäktig blick. Men madam Eriksson var en otacksam varelse. Hon sände icke Gud den allra minsta tacksamhetssuck. Hon kände sig hård och bitter, och hon var hela dagen mycket snäsig, medan hon gick der af och an och skurade och fejade. Och då hon fick se husets små barn, hvilka till middagen kommo hem från skolan och stojande sprungo genom rummen, eller då hon såg de unga fröknarna profva sina balklädningar och tala om dans och herrar, då tänkte hon på sitt eget barn. Och mellan de rödkindade ansigtena såg hon flere gånger framskymta ett stackars litet vissnadt hufvud, hvars kinder aldrig hade haft en röd strimma, och hvars läppar aldrig hade lett, som barn bruka le. Underliga, upproriska känslor började röra sig inom henne, känslor af doft hat – och hon frågade flere gånger sig sjelf, hvad det var, som kallades rättvisa och barmhertighet här i verlden. Men qvällen derpå voro alla dessa känslor sin kos.
Kommissariatet kort efter slutet af hvarje år borde till Fullmäktige afgifva; —• att hufvudbokens upprättande under årets lopp skulle vara overkställbar^ helst det egentliga bokslutsarbetet först skulle kunna företagas efter slutet af året och sedan derunder skedda inoch utbetalningar, äfvensom de förändringar uti hvarje särskild räkning, dessa medförde, voro kända;— samt att det dessutom lage i sakens natur, att en ny hufvudbok icke kunde med erforderlig trygghet uppläggas eller påbörjas, innan den näst föregående hufvudboken blifvit icke allenast afslutad, utan ock reviderad samt dervid befunnits riktig. I betraktande af hvad sålunda blifvit yttradt och upplyst, hafva Fullmäktige ansett det af Revisorerne uti nu ifrågavarande hänseende framställda förslag, efter sin ordalydelse och så vidt dermed afsåges hufvudbokens upprättande under loppet af redovisningsåret, icke kunna verkställas. Men på det att bokslutet måtte, så skyndsamt som möjligt, kunna fullbordas och de för detsamma erforderliga förberedande arbeten, i den mån sådant lämpligen ske kan, undangöras, hafva Fullmäktige erinrat Kommissariatet tillse, att Riksgälds-Kontorets hufvudbok hädanefter i konsept upplägges, så snart granskningen af enahanda räkenskap för det näst förgångna året blifvit förrättad, samt att de ingående balanserna derefter ofördröjligen uti densamma införas, så att åtminstone denna del af bokslutsarbetet före årets slut är verkställd.
Bewillnings-Utstottet, uti desi förnyade utlakande icke a detta yttrande eller Ständets i stöd deraf äskade rättelse i föreskriften om Mantalsskrifningen gjort det afseende Ständet önskat, ser Prest - Ständet sig föranlätit att inför de Resp. Med - Ständen framlägga de skäl som hss Prest, Stander werkat till denna hemställan. Prest - Ständet får först erinra det Mantalsstrifningarne ingalunda böra anses som en förrättning af mindre betydenhet, dä en stor del af Bewillningen derigenom bestämmes, och dä talrika understes derwid nog allmänt förefallit. Med den antagne Capitations-afgiften blifwa desia förrättningar af ännu betydligare egenskap, isynnerhet dä jemförelsen emellan Rikets Tabeller och Mantals-Langderne ger anledning befara att öfwer 300,002 personer blifwit utur de sistnämnde utelämnade, hwilket än widare kunde handa, om ej den mäst grannlaga tillsyn derwid anwändes. Men det strider icke blott bokstafligen emot Prest-Sländets Privilegier och emot sednare Riksdags - Beslut; Sjelfwa sakens natur för-, bjuder Presten akt deltaga i all algard wid denna förrättning, om man ej länar derät den wigt och det anseende som rättfärdigar hans inställelse. Presten skulle annars snart anses säsom sine Åhörares Fiscal; och Prest-Ständet som äger Kongl. Maj:t Nådiga försäkran att icke kunna aiaggas förrättningar, hwilka ät desi Embete skulle meddela den tillbakastötande cgenstapcn af angifware; hoppas dä med stal, att Ingen lärer wilja ålägga Presterjkapet en befattning, Lsvo Den ro Augusti. tom för helgden af des; kall, för dest förtroende ibland sina Åhörare, och för befrämjande af Religionens afsigter och Statens nytta tvid manga andra tillfallen wisar sig i hwarje hänseende menlig.
Statens allmänna behof ingen ting inom egen gräns; allt införskrifves utifrån, och följden deraf blir, att Rörelsefiapitalet försvinner t* landet; att Jordbrukaren saknar gio Den 7 Juli, saknat ali uppmuntran och att Leverantören ännu mera efter godtycke bestämmer sina priser, och undandrager sig all rontroll. Af Herr Prosten Hasselroth: Att dr. det 1 H err Prostens tanka icke kan vara Riksens Ständer betaget att hös Kongl. Mäj:t i underdånighet föreslå nödiga försigtighetsmått vid en upphandling , som sker för Statens medel och hvarvid, i brist af nödig controll, hvarjehanda Underslef och försök till ocker på Kronans bekostnad icke torde vara utan exempel, ansåg Herr Prosten för sin det, hvad Utskottet föreslagit välgrundadtj nemligen t att i alla de fall, då en större skyndsamhet är nödvändig, upphandlingen sker genom anställande offentliga auetioner, hvarjemte Herr Prosten yttrat den önskan att sådané skedde å mindre partier, då ett större antal af concurrenter kunde bereda lindring i priset Af Herr Prosten Thyselius: Att upphandlingarna, så vidt möjligt är, matte ske inom Riket, på de af Herr Doctor Stenhammar derför® anförda skäl. Innan Utskottet går att besvara ofvanstående anmärkningar, har’Utskottet trott sig böra nämna, att förnämsta syftemålet för de uti dess Betänkande Stadgade grunder varit, att, vid Upphandlingar för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning, 3a mycket som möjligt, befordra ej mindre Kongl, Majus och Kronans, än Leverantörens ömsesidiga fördelar; men då dessa fördelar möjligtvis ej alltid skulle behörigen iakttaga», om upph»ndlingarne af Kongl. Majus och Kronans förnödenheter ofverlemnades åt vissa Corporatio ners - Deri 7 Juli. ners arbitraira förhållanden , har Utskottet ansett sig, genom de föreslagna reglementariska föreskrifterna, lämpligast kunna åstadkomma den ömsesidiga trygghet, hvarigenom både concurrencen ökas och Kronans rätt kommer att hvila pä en säkrare grundval.
Sedan hos Hans Kongl. Majtt Herr LandtMarstalken i underdånighet anmält Ridderlkapets och Adelns önffan att erhålla del af StatoRädets yttrande öfwer denaf Kongl. Majtt Riksens Ständer i näder gjorde Proposition, att widtaga kraftiga medel till Rikets försvar och framtida säkerhet; sä hade Hans Kongl. Majtt som wille skyndsamt öfwer denna Ridderffapet och Adelns underdäniga önskan sitt höga beslut fatta, latit Lill en särskildt öfwerläggning derom sammanfatta StatsRädets Ledamö.- 4Zo Den 7 November ter af hwilka StatsNadet Friherre Kokenblack anmaltes wara till Landet rest cch HosCantzleren Friherre ak VVellersteär sjuk, hwa före Kongl. Atajlt i Näder befallt nnderlecknad alt HosEanlzlerens stal-, le företräda och Prolocollet föra. Med anledning af hwad StatsRädet nu i undcrdänrghet tillstyrkte behagade Hans Kongl. Majit i Näder förklara, att som de tz § i Regeringsformen, hwilka handlade vin uistrifningar af manskap cch förändring af hufwudgrnnderne för Krigsmagtens nnwarande sammansättning, icke stadgade akt Konungens Propost Loner derom stickle till Riksens Stander af StakcRädets yttranden ätföljas, och dea Proposition, hwarom nu fräga wore, icke innefattade något förslag till ändring af Grundlag, Civil-Criminaleller KyrkoLag eller egenteligen rörde Rikets Allmänna Styrelse, i hwilket sednare fall Kongl. Maj:t icke skulle hafwa owilkorligen behöft dertill asta Riksens Ständers bifall, utan endast Deras råd inhemta, sä trodde Hans Kongl.
Med samma skäl som Utsk. i detta skrifvelseförslag anfört hvilka RiksStånd som voterat ja, och hvilka voterat nej, uti votc - Den 10 Februari f. m. 493 ringen RiksSt:n emellan, med samma skäl skulle kunna och borde anföras uti prot.-utdr:n angrde ett särskildt RiksStänds beslut, att t. ex. beslutet blifvit fatladt med 140 ja mot 120 nej. — Om Utsk. vore konseqvent, skulle, med den expeditionsmetod som här följes, man äfven vid besvarande af K. propos:r uti lagfrågor utsätta att frågan blifvit bifallen af de och de Stånden eller afslagen af de och de, eller om frågan förfallit derigenom att 2 Stånd slädnät mot 2, så skulle det äfven uppgifvas att de och de 2 Stånden hafva tillstyrkt och de och de 2 Stånden hafva afslagit. — I afseende på denna fråga hafva 3 Stånd afslagit den K. propos:n. Vill man då vara rätt konseqvent, så skulle man äfven anföra, alt de skälen verkat afslag på Riddarhuset, de skälen inom PresteSt., och de skälen inom BondeSt. Allt sådant skulle leda till vidlyftighet, som möjligen kunde utdragas i orimlighet. — Vid sista riksdagen afgafs äfven en und. skrifvelse i anledn. af afslag på en K. propos. om grundlagsförändring. Förslaget till denna skrifvelse var affattadt på sätt reservationen här innehåller. Den återremitterades från Riddarhuset, det är sanni, men deraf följer icke att den ej kunnat blifva bifallen då den återkommit, om R. o. Ad. då kommit i tillfälle att fatta något beslut, hvilket icke blef händelsen emedan skrifvelseförslaget af 3 Stånd bifölls. Detta sätt har äfven vid alla andra föreg:de riksdagar exemplet för sig, så vida jag känner; hvarföre jag för min del vördsammast anhåller om propos. på återremiss af förslaget. Frih. Stjernstedt, Äng. Wilh.:
Jag för min enskilda del ansåg, att man endast genom oinskränkt smidesfi ihets beviljande utom bergslagen borde öka afsältningen på tackjern, så att ingen frestelse för bergsmännen malte uppslå ali lill förlust för sig drifva en smideshandtering bred vid taekjernshlåsningen; men Utsk. fann icke detta skäl gilltigt och har derföre uppgjort ett förslag i tvänne punkter i likhet med Ur Lagerlijelms yttrande. Jag liar blott velat anföra detta i allmänhet, för att antyda hvarföre Utsk. ilar handlat så som det gjort. För att nu öfvergå lill första punkten, så bar af Hr Lagerhjelm först blifvit anmärkt, att bergsinanshamrarne inom Ofvansjö och Thorsåkers bergslager, till följe af stadgandet i denna punkt, genast skulle blifva fullkomligt fria. Della hafva vi icke ansett oss kunna förneka deni, då de icke ens äro inbegripna bland deni, hvilka i Cergscollegii förslag såsom riktiga jernbergslager blifvit upptagna. Hr Lagerhjelm har dernäst tillstyrkt, att en mera allmän frihet måtte inträda nu genast på grund af det af honom nu afgifna förslag, att härdfrihet endast måtte beviljas för de härdar, som äro inom tackjernsbergslag privilegierade till Zj^o S$ smide, samt utom bergslag till 4°° Sfi, oell alt vid öfriga härdar smidesrätlen skulle beräknas efter t5 t:r kol per $??. Jag bekänner att jag här måste vara mera restrictiv än Hr Lagerhjelm, och skälen dertill har jag redan utvecklat. Yi skulle derigenom locka in hytteägarne att slå sig på smideshandteringen, troligen till deras egen förlust. En annan fråga är, om detta stadgande kunde anses böra vidtagas af rättvisa eiler billighet emot bergsmännen; men detta bör man väl ej förmoda, enär intet af de öfriga Stånden antagit ett sådant stadgande. Jag anser derföre lämpligast, att det får stanna vid Utsk;s betänk, i första punkten, hvilken blifvit af de öfriga Stånden bifallen.
L 0 Tilstapas härigenom en öfwer förmodan betydelig contant för StatEkerket, z:o Befrias Landshöfdingar och Domare för mycket beswär, och parter för onödig kostnad; samt Jägeri Staten, frän möjligheten at sära sina samweten. Hwad som kraftigast upfordrat mig göra denna ödmjuka hemställning, är en liflig ätanka, af sistledne ärs behandling med Skogarne i Skaraborgs Län, dä snart sagdt, atla ätkommeliga Storwirksträd och afwen mindre wäzteblifwitfälde. Frän Hofwa til Wennersborg, äfwenkom ä andra sidan Sjön Wenern frän Gullspäng til Ämäl och widare finnes näppligen nägonKrosian til - S10 Den 14 Augnst?. tilhörig Park, som nu mera äger tilgäng pä anwändbart Skeppswirke, Säg eller Byggnadstimmer, swarande mot ortens mäst inskränkta tarfwor. Denna ödeläggelse kommer deraf, at Swerige skulle förse Stor-Brittanien med dest ofantliga behof, oerhörda priser försäkrades för hwarje tum fyrflagne Bjelkar. Sjö-Städerna utsände sina med mynt wäl försedde ombud öfwer allt; detza stegrade priserna för hwar andra : Accorder träffades Lil och med med dem, som ingen Skog ägde, och innan kort, moro wagarne omkring Wenern ä ömse sidor garnerade med höga staplar af Bjelkar, hwilka tilwäpte hela förledne winter.
Och i sammanhang med denna fråga: hvilka fördelar eller olägenheter skulle särskildt kunna härflyta af de praktiska Faculteternas, de Juridiska ' och de Medicinska, vid båda Universiteten, förening och förflyttning till Hufvudstaden; och hvilka hinder skulle möjligen kunna möta verkställigheten af en sådan anstalt ? 2:0 Tarfvar det Academiska Examens-väsendet en förändrad reglering;detta förhållande först betragtadt med hänsigt till den allmänna frågan: huruvida Stats-Utskottets Betänkanderi. det är nyttigt för Lärares och Lärjungars vetenskapliga verksamhet i allmänhet, att Examina vid Universitetet fortfara och särskildt för utbildningen af de Theoretiska insigter Staten mäste fordra af dem, som vilja vinna tillträde till Dess Åmbeten och Tjenster? I fall den allmänna frägan bejakas, uppstår den speciella, hvilken förändring kan vara af nöden uti de Reglementariska stadganden rörande de närvarande Universitets Examina? Besvaras åter den Allmänna frågan nekande, uppkommer beliofvet att utreda huruvida Samhällets närvarande tillstånd af odling och beskaffenheten af Organisationen utaf de offenteliga förrättningarne medgifver att alldeles afskaffa Universitets-Examina; eller i fall tiden och förliållanderne dertill ännu ej voro mognade, i hvad mån kunna vissa Examina vid Universiteten dels upphöra, dels andra åter uppdragas åt Åmbets-Verken, som vid inträdet i Rikets tjenst emottaga Ynglingarne, samt hvilken förändrad Reglering tarfvas af de återstående Examensprofven, från hvilka lids förliållanderne ej ännu tillåta att befria Universiteten? 55o Stats-Utskottets 'Betänkanden.
Det är säkert, att med den ringa grad af industri som existerar i Stockholm, förenar sig den följd, ett någon concurrence vid ett slikt tillfälle icke kan äga runi. Det är lika gifvet, att vid arbeten, der någon betydligare förtjenst är att påräkna, bevisliga sammansättningar af 2 a 5 skråmästare föreskrifva prisen. Andre som kunde vara benägne att lör bättre pris åtaga sig arbetet, våga ej göra något anbud. Jag har sjelf varit närvarande och sett , huru en Fabrikör rönte obehagligheter på stället af sine medtäflare, för det han underböd det af dem fixerade priset med en half skilling. Jag bör j öfrigt nämna, att ett serskilt förslag till AuctionsReglemente är af Kongl. KrigsCollegium uppgifvit; att det emellan vederbörande auctoriteter circulerat, och nu är uti Kongl. KrigsExpeditionen liggande. Det vöre kanske nyttigt, att de förenade Utskotten deraf togo kännedom; och i detta afseende kunde återremigs af Betänkandet vara af nöden. Herr Lefrén: Jag instämmer helt och hål le! i hvad Herr Grefve Löwenhjelm sednait yttrat. Det enda correctivet är, att den som ä Kronans vägnar ombesörjer auctionen, har rätt att säga nej, ty annars vore så godt att köpa på gatan af den förstkommande, som be-: hagade taga mäst af Kronan. Auctioner till - Dtn t dugiutii f m. *5 ställas för att åstadkomma besparing för Kronan , ej för speculanternes 6kull, Upphofvet till de förseglade anbudens infordrande är behofvet af controll mot sammansättningar, ej för att få minimipris till grund för ett nytt upprop, som Utskotten föresligit, tydå vänta speculanteme tills minsta förseglade anbudet blir kändt. Uppå derefter af Herr Grejven oth Landtb Marjlalken gjord pioposition, blef Statsoch OeconomieUijkottens förevarande Utlåtande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar* till Utskotten äterremitteradt. Hans Excelhnce Herr Grefve