Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock borde all dylik afsöndring vara ogild, om tiden för densamma öfverskrede kontraktet med hemmansegaren. 44 Sammansatta Lagsamt Allm. Besa.- och Ekon.-Utsk. Bet. Det af motionären gjorda förslag till ny lag om hemmansklyfning och jordafsöndring, är, der det ej öfverensstämmer med nu gällande bestämmelser, grundadt på hans ofvan omförmälda åsigter; och förmenade motionären, att om dessa åsigter vunne bifall, skalle ur författningen kunna uteslutas ”aila frågor angående andra undersökningar, om hembuds-skyldigheten eller rättighet för hemmansegare till lösen, örn beroende af kronooch regements-lullmäktig vid förrättningarne o. s. v. De kontrakter, som afslutades, skulle, sedan de pröfvats af domaren och behörigen intecknats, förblifva ovilkorligen gällande; egendoms-besittningen derigenom betryggad och hvarje flitig, sparsam och ordentlig man blifva underlättad i uppfyllandet af sina naturliga önskningar att kunna förskaffa ett hem åt sig och de sina.” Olof Larsson har åter, dels uti väckt motion och dels uti särskildt anförande, yttrat: att ehuru han icke tilltrodde sig ega kännedom derom, huruvida lagstiftningen i afseende å hemmansklyfning vore ändamålsenlig för alla orter i riket eller icke, borde han dock tillkännagilva, att honom veterligen ingen missbelåtenhet dermed i hans hemort egt rum. Man hade ansett det vara en nödvändighet, att en gräns funnes stadgad för hemmansklyfningar, på det att jordbruket måtte ega ett skydd emot den vanmagt, som i annan händelse vore att befara. Andra motionärer hade väl sökt visa, att jordbrukets framåtskridande och den dermed åtföljande välmågan skulle betydligt främjas genom en vunnen rättighet att få stycka sina hemman i huru små lotter som helst, men någon förmån af en sådan rättighet hade icke kunnat inses i motionärens hemort, helst då det der visat sig, att egare af större eller välbesulna hemmansdelar åstadkommit de största odlingar och således, i proportion till de mindre, långt mera främjat jordbrukets utvecklande och det allmänna bästa.
Län eller Djstrich uppsägning lill leverering in natura af Räntagifvaie får ega rum; men då sådan uppsägning ej sker, skola ränte-persedlarne lusas efter medium af sislförfluIne io årens markegång; d>) att, då berörde årspris understiger medium af senaste io årens markegångs-pris inom samma Län eiler Dislrict, är det väl Räntegifvare öppet att före Thomaedag, på sätt hittills egt rum, tillsäga om han vill utgöra pras,stationen i*ri natura; men i det fallet åligger det honom att, vid leyereringen, contant till Räntetagare», betala skillnaden emellan löpande årets-lägre pris och det stadgade io års markegångs-prisét; <p) ihttj då leverering in natura icke sker, fprsel-lön, på stitt hittills egt rum, af llän tegi f vare erlägges, samt alt, då Räntegifvare upp - .“S i * .luoto, .t 4 Betänkandet R:o enligt hvad hav ofvan blifvit ornDum»cit, ijtgåsj^ ju n lots va rar moro. a af denna punkt Bians, b i föri beiöule Betänkande; naeni, b andric nnptagne o. * v. Smts-Vtskotttts TJilu&nd* K',Q 393» 7 sagt lill levernnee in naima, han jemväl för hvarje tunna Råg eller Korn hctalur 16 sk., samt tor hvarje timna Häfte i? sk., allt Banco, till Räntetagare», såsom ersättning derför, alt dennauppsäguings-iiiU, i följd af föregående bestämmande», hädanefter upphör. För de räntor, sorn äro Kronan behåll ne, erlägges icke någon försel-lön; d~) att, vid tillfälle af leverering in natura, gäller, i'afseende på leverermgs-slälle och ort, hvad nuvarande Författningar derom be ► stämma, med det tillägg, att en Räntegifvare icke må anvisas alt för samma år verkställa leverering till lieie ställen; e)
Varé detta nog för att genom facta visa, att ej en ökad utsläppning af sedlar, när motsvarande silfver ingår i Banken, hvilket tillfredsställer opinionen om Bankens förmåga, att i framtiden inlösa sedlarne, skall minska sedlarnes värde, i synnerhet då den användes till en ökad production och, hvad Sverige särskilt beträffar, till uppköp af spanmål inom landet i bördiga år. Men här gifves ett värde på sedlar, som af många önskas, och som ej skulle bestå så mycket uti silfvervärdet, utan mera uti ett annat, som skulle sätta capitalisterne i stånd att bestämma nästan hvad pris de ville på inrikes producter genom bristen på capilaler i landet. Penningebristen skulle nedtvinga priserne, så att näringarne knappt skulle få ersättning för sina productious - Den 3 Mars f. m. kostnader, och den skulle sålunda öka värdet af capitalerne, ja det personliga af delas ägare sjelfve. Men jag förmodar, att det icke är ett sådant värde af sedlarne, som Rikets Ständer åsyfta, utan att de bemöda sig att stadga sedlarnes värde i silfver, på det vi ej må hafva ett vacklande mynt, utan en säker varumätare. Då man släpper ut lån emot fullkomlig säkerhet i fastigheter, tillfredsställer man på en gång capitalisternes hilliga anspråk, och äfven jordägarnes samt de gäldskyldiges behof. Jag beklagar, att man skall hafva en så kortsynt åsigt af capitalisternes fördelar, att man förbiser följderna deraf, att massan af Nationen icke kan göra rätt för sig, örn det blir en allmän bankrutt; då få capitalisterne se, om de vinna några fördelar. Man har här så ofta hört, att penningebristen består blott uti creditbrist, och skulle afhjelpas genom skatternes nedsättning. Jag kan ej annat än önska denna sednare, men får erinra, att skatternes dryghet är relatif till deras inkomster, som skola erlägga dem.
M a t eriel. Försvarsverket i allmänhet eller K. K r i g s-C o 11 eg i i -d e p a rtemén tet (hvarunder äfven upptagas 1 H. 525,174 33.000 3,5oo 80.000 »94 Den i Febr 11 ari. indelta räntor för Åkers krutbruk och Husqvarna gevärsfactori) Uti den af R. St. vid sista riksdag beviljade Riks-stat förekommer i min tanka det fel, att de anslagna 696,000 r:dr icke äro till särskilda föremål bestämde, och behofven, i och för detaljerna, sålunda mycket svåra att bedömma. Ifrån detta anslag utgår till värfvade arméens beklädnad en summa af 324,570 r:dr, som redan är intagen ibland utgiftsposterna för hvarje särskildt reg:te. Den återstående delen lärer utgå till artilleriets materiel, till gevärsförråder och befästningsarbeten; och torde det vara ändamålsenligast, om StatsUtsk., till vinnande af någon tillförlitlig stadga efter de många försöken, och för att någon gång vinna förklaring öfver meningen med de fragmenter af befästningskonst, hvilkas ruiner skådas utom hufvud&taden, skulle finna för godt föreslå inskränkning uti detta anslag, intilldess krigsadministrationen återvunnit det förtroende, att representanten med godt samvete kunde anförtro åt densamma nationens medel; i hvilket afseende jag föreslår att för denna utgiftspost, utan specification, bevilja endast här uppgifna belopp, då emot nu erhållet anslag en minskning af nära 200,000 r:dr b:co uppkommer. Lif-mundering för indelta arme'en Då en national-armee bör vara klädd, men ingalunda behöfver vara försedd med dubbla munderingar, eller utstyrd med den parad-lux, som nu är fallet, anses behofvet kunna fyllas genom detta anslag, då genom en utsträckning af brukningstiden tillika någon lindring kunde vinnas för roteliållaren. Jag föreslår alltså, att StatsUtsk. måtte taga en sådan förändring under pröfning och föreslå R. St. sättet att den utföra.
Jag skulle dock önffa, att i sammanhang med den bibehällne princip?, att jord gifwer rättighet tstl bränwinsbränning, den Hrincipe ock mä bibehällas, att ingen mä jämte Hemmansägare» eljer'innehafwaren, pä dcsi ägor bräuwin tillwärka Utan . E tzcsi 224 Dcn 4 Decsinbck. dest samtycke, och ej annan, än betz egen afgift ifräst Letz hernmanödel ri!t Kronan utgöras, ankommande pä jordäg»-», och den han sin rättighet till större eller min» del upialic, att om deltagande i afgiflrn öfwerenskom» ma; t ann.;t foll, och om det stadgande skulle godkännas; "al' andre pa Landet, som wilja, bränna brän''win bära mom pauncrymdsafgiftcn betala lika afgift "Med den hemmansdel, som med innehafwande jord "kan jämföras," upsla Manga swarightter wid tillämp» ningen deraf l jänisörelfcn emellan hemman ost) quar» nar; hemman och jorddelar deraf afsöndrade, som kun» na wara i annan mans hand; emellan hemman och utjordar; och desta sistnämnde, ofta af gansta skiljag» tig beskaffenhet sig emellan m. ms hwilkst alt torde tarfwa närmare föreskrifter, och till arliga taxeringarnes pröfning öfwerlämnas, fa framt ej till förekommande af cn alt för wida sträckc bränwins bränning nuwarande stadgande i detta afseende bibehålla Dä landet icke saknat erforderlig tillgång pä hränwin, under nuwarande inskränkning i tillwerkningS rättigheten, kan jag icke inse i hwad afsigt denna rättighet, till, nästan allmänt begagnande, skall utsträckas, samt genom nyttjande af stora bränwinepannor, en större bränwinStillwerkning befordras, sä framt ej, för blifwande öswerskott deraf, man kan påräkna afsättning pä utrikes orter.
Utskottet af denna anledning hafva gjort sig förtjent att icke anses för nog Svenskt, så står det Riksens Ständer öppet, att förkasta dest Betänkande, och Ledaraöterne skola då åtnöjas med den egna tillfredsställelsen att hafva med redligt sinne börjat och fulländat sitt arbete. Till Riksens Höglofl. Ständer varder detta vördf-mma utlåtande härmed öfverlemnadt, under tillkännagivande, att Herr von Rosén och Biskopen Doctor Ahnqvist, äfven vid detta tillfälle, hvar för sig, åberopa dera* vid sjelfva Betänkandet fogade Reservationer. Stockholm den 17 Juni 1818. Serskildta. Utskottets Betänkande»■ Vördsamt Memorial! Då Serskildta Utskottet den g Mars innevarande år första gången sammanträdde, beslöt Utskottet, på grand af Riksdagsordningens 24 §•« endast antaga en Cantzlist till bestridande af de vid Utskottets Car.tzli förefallande renskrifnings-göromål. Imellertid, och då, under Riksdagens lopp, svårigheter yppades, att ifrån Boktryckeriet, som äfven sysselsattes med tryckningen af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Expeditioner, , erhålla, utan allt för stor tidsutdrägt, färdiga de från Utskottet afgående Betänkanden, och dessas vidd gjorde det omöjligt för en enda Cantzlist att utskrifva alla Sex exemplaren deraf, nödsakades Utskottet att den 7 derpåföljande Aprill antaga till biträde härvid en Extra Cantzlist} och,som denne Tjensteman till Utskottets nöje och med ospard flit i Cantzliet tillhandagått, föranlåtes Utskottet att härmed hos Riksens Höglofliga Ständer vördsammeligen anhålla, att arfvode anatte honom beviljas ifrån antagningsdagen, efter den grund, som blifvit följd vid andra Utskotts Cantzlier, der ett lika förhållande inträffat. Stockholm den 17 Juni 1818. Serskildta Utskottets Betclnkandån. 9*5 Riksens Högloft.
Jag ber således att få åberopa samma grundlags §. och frågar, om der står, att K. M. äger att utan R. St:s samtycke sänka annan tull, än den å spannmål. BeviIln.Utsk:s betänk. N:o 10 blef af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo LagUtskts d. 2 dennes f. m. på bordet ♦ 3 14 D c n 9 Juni. lagda betänk. N:o 64 öfver väckta motioner om antagande af en mera fri assigneringsrätt enskilda emellan, än nu äger rum. Frih. Boye, Ludv.: Jag begär vördsamt återremiss af delta betänk, derföre, att jag ej annat kati än ogilla både den princip, som Utsk. antagit, och de detailförslag, som Utsk. gifvit uti sitt project till en ny författning i ämnet. För att reda begreppen till ett sannt omdöme, sådant som det i min tanke bör blifva, är det mig nödvändigt att framställa för R. o. Ad. en historik af frågan, och jag hoppas, att R. o. Ad. skall öfverse med den vidlyftighet, som dervid kan blifva nödig. En af reservanterna mot Utsk:s betänk. Hr Hessle, har ganska rikligt framställt en tanke, som visserligen också är allmän, den nemi., att privaträttens fordran att äga förtroende och gifva förtroende är äldre än alla borgerliga lagar och mäste sent omsider återfå sin rätt. Vår Svenska lag har i 4 Cap. 6. §. U.B. stadgat: ”Häfver någor fått ”invisning å viss man, och får ej betalning af honom; njute ”utmätning hos then, som invisningen gaf, med ränta till ”sex för hundrade;” hvilket stadgande ej kunnat äga rum, om man icke förutsatt, såsom gifven, den grundprincip, att den ena medborgarens rätt, att på en annan utställa invisningar, ligger inom privaträttens fordringar.
Socknemagasiner finnas inom 5 socknar i Tveta, 2 socknar i Wista, 3 socknar i Mo, 8 socknar i Norra Wedbo, 10 socknar i Södra Wedbo, 11 socknar i Östra, 3 socknar i Westra och 5 socknar i Westbo härad; sammanlagde behållningen i spanmål för alla dessa magasiner utgör 6,450 tunnor, och vid några är behållningen icke obetydlig; den största är å Wisingsö med 571 tunnor; mångå äga derjemte kontanta fonder; de Heste bland dessa magasins-inrättningar hafva dock för ändamål, att medelst räntorna 19 samla bidrag till fattigvårds-utgifterne, hvarföre ock deras fonder åtminstone till större delen utlånas på obestämd tid, och blott vid några reserveras en behållning för att användas såsom låneunderstöd vid missväxt och tillfälliga behof. Länets Brandstodsbolag till försäkring af hus och lösören, hvars verksamhet började den IiMars 1839, har med hvarje år vunnit ökadt förtroende och ökädl antal delägare; försäkringssumman utgjorde vid sista brandstodsårets slut den 13 nästlidne Mars 10,938,090 Riksdaler banko, och hafva under de förflutna åren blifvit uttaxerade sammanlagdt 53,839 Riksdaler 12 skillingar. Inom åtskilliga socknar finnas dock ännu särskilda försäkringsbolag, hvartill såsom orsak uppgifves, att delägarnes bidrag vid inträffande brandskador, ehuru till högre belopp, dock lättare åstadkommes, då det får utgöras i bygguads-malerialier och dylikt, äfvensom det för den brandskadade innefattar en fördel att utan omgång kunna erhålla sådana effekter. Emedlertid är det uppenbart, att dessa skäl endast äro antagliga då fråga är om mindre förluster; och erfarenheten har ock visat, att, då desse varit af större betydenhet, ersältningsutgiften blifvit för delägarne så tryckande, att de icke utan svårighet förmått den utgöra.
Under årtusenden fortforo dessa förhållanden i allt det väsendtliga, endast med den inskränkning, att i mon af staternas bildande anordnades krigspligten till en viss utsträckt gräns (i Sparta 60, i Rom till 4S år) och endast så månge, som för hvarje fälttåg behöfdes, uttogos efter viss ordning, som alltid gaf tillräckligt manskap. Men i den mon näringar och handel tillväxte och blomstrade, med civilisationen välståndet inträdde, det fredliga arbetet kom till heders och blef ett stort samhällsintresse, så blef icke heller längre möjligt att hvarje man skulle betrakta sig såsom ständigt varande under vapen. Vapentjensten, förr den enda ärofulla, som all uppfostran förnämligast afsåg, blef småningom en börda. Frivilligt mot erbjudna fördelar eller genom tvångslagar måste krigare anskaffas, hvilka egnade sig åt vapnens bruk såsom sitt yrke, danades i de stränga vanor af hörsamhet och undergifvenhet, som kriget fordrar, men hvilka icke längre voro allmänna samhällsvanor. Dessa krigare bildade den krigshär, som gick i fält och under hvars skydd det öfriga samhället kunde odla fredens yrken. Grunden till denna småningom skeende förändring — vapentjenstens öfverflyttande från alla till vissa — var således icke veklighet, icke glömska af samhällspligter, icke försämring i sederna, icke förkolnad fosterlandskärlek, utan var en klar följd af samhällenas förändrade, för freden afsedda inrättning, som icke längre medgaf dem att vara stående läger, att ställa hela samhället på krigsfot. Förändringen har inträffat förr eller senare öfverallt, der samma orsaker voro verkande; hon har icke inträffat der samhällena ännu i våra dagar qvarstå i sitt första bildningsskifte. Då, under den stora statshvälfningen i Frankrike, det visade sig, att hvarken frivilligheten eller den kommunerna ålagda skyldigheten att ställa manskap ens förslog att till landets försvar anskaffa tillräcklig stridsstyrka, än mindre vid de anfallskrig, hvarmed den unga republiken hemsökte alla sina grannar, tog man sin tillflykt till den urgamla inrättningen af vissa tjenstepligtiga år för hela befolkningen eller konskriptionssystemet.
I afseende å tjenstemännens löner framställer Kongl. Maj:t, i likhet med tillförene, det förbehåll, att så länge den genom nu gällande arbetsordning fastställda fördelning af göromålen icke vunnit full tillämpning till följd deraf, att dels äldre tjenstemän ansetts icke böra åläggas väsendtligen förändrade göromål och dels icke alla innehafvarne af de till indragning afsedda kanslistplatserna ännu afgått, Kongl. Majit må ega att vidtaga den jemkning i tjenstemännens lönebelopp samt angående dispositionen af anvisade arfvoden för e. o. tjenstemän meddela de bestämmelser, som erfordras för att bereda de tjenstemän, å hvilka den nya organisationen ej eger full tillämpning, deras tillständiga rätt. Sedan, med föranledande af hvad Rikets senast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse angående reglering af utgifterne under riksstatens Andra hufvudtitei, anfört i fråga om tingstolkars aflönande inom Neder-Torneå och Carl Gustafs, Pajala och Ofver-Torneå jemte Ofver-Calix socknar af Norrbottens län, ortens innevånare jemte vederbörande myndigheter blifvit hörde; vill Kongl. Majit på grund af den derigenom i ämnet vunna utredning och hvad närmare finnes upptaget uti närlagda protokoll öfver Justitie departements-ärenden af den 13 sistlidne Maj, härmed föreslå Rikets Ständer, att de afgifter, som under benämning af tingstolknäst utgöras af in o O o o nevånarne i förenämnde till Norrbottens län hörande socknar, måtte afskaffas och att å riksstatens
A) upprättad, hvarå båda liniernas lutningar äfvensom derå förekommande kurvor, finnas upptagna såväl till storlek och längd, som i procent (med uteslutande af bråkdelar deraf) af hela våglängden. Det synes häraf alt Nilsbylinien har 1 mil 2,613 fot eller 10 procent af hela våglängden i stigningar af 1: 100, och 17,360 fot, eller 4 procent af hela väglängden i stigningar af 1: 150 mer än Carlstadlinien; alt båda linierna förhålla sig lika hvad längden af stigningarne af 1: 200 beträffar; att Carlstadlinien har 1 procent längre stigningar af 1: 300 och 5 procent längre stigningar af 1: 400 än Nilsbylinien; samt att denna sednare har endast 2 mil 21,584 fot, eller 28 procent af hela sin längd, horisontal, då deremot Carlstadlinien har 3 mil 20,994 fot, eller 35 procent af sin längd, horisontal. Hvad kurvorna beträffar, synes det att Nilsbylinien har en sammanräknad längd af 7,864 fot, eller 2 procent af sin längd, kurvor af 2,000 löts radie; 4,920 fot, eller 1 procent, i kurvor af 2,500 fots radie; 5,476 fot, eller 1 procent, i kurvor af 3,500 fots radie; och 10,070 fot, eller 3 procent i kurvor af 4,000 fots radie mer än Carlstadlinien har i procent af sin längd, samt att denna sistnämnda linien har en större längd i kurvor af större radie än 4,000 fot än den förra linien, äfvensom att sammanräknade längden af rak bana å båda alternativen är i det närmaste densamma, och skiljer sig på omkring 1 procent, som den är mindre på Carlstadlinien. Carlstadlinien företer således gynsammare lutningsoch krökningsförhållanden än Nilsbylinien. Bih. till il. St. Proposition N:o 47.
Jag får likväl härvid öppet tillägga, om jag ock derigenom skulle få motse nytt klander, att, i händelse omständigheterne ännu bortgömde någon förbättring, (betydlig kan den ej bli) hvartill, såsom oföresedd, kostnaden icke blifvit beräknad, jag ej skulle tveka att begagna den, och anse mig straffbarare, om jag visste mig hafva bortgifvit en fördel för fäderneslandet, än om en ny brist i anslaget derigenom förorsakades; ty jag anser andan af det constitutionella samhällsskicket vara, att den constitutionella Embetsmannen för oföresedde fall heldre bör fatta en egen öfvertygelse och följa den, än förblifva overksam; dock måste han underkasta sitt handlingssätt medborgarnes bedömanden, hvilket jag för min del icke heller någonsin tvekat att göra. Jag skall gerna lemna min befattning till dem, som anses mera skicklige eller förljente af mera förtroende än jag. Redan år i8i5 ansåg jag mig pligtig att sätta mina constituenter i tillfälle att dömma öfver mitt handlingssätt. Det är bekant, all jag då nedlade min befattning i 32 Den 26 Mars f. m. CanalDirectionen, men blef å nyo invald. Jag borde i så fatta omständigheter ej bäfva eller träda tillbaka. För öfrigt då man talatom missräkningar, harman äfven sagt, att Directionen ej följt gifne föreskrifter. De casus, då detta inträffat, äro i sjelfva verket få; men Bolagsreglorne tillägga Directionen, emedan ej alla erforderliga föreskrifter vid ett så omfattande företag kunde föreses, rättighet att ändra de föreskrefne åtgärderne efter omständigheterne, och sjelf vidtaga de mest passande. Resultatet tror jag ock skall visa, att Directionen förtjent detta förtroende. Jag kommer i anledning häraf närmare en omständighet, som särskildt varit föremål för klander, nemligen anläggandet af mechaniska verkstaden vid Motala.
Jag vill ej bestrida att sagde anledn. till tvekan hos de öfrige Stånden är för det mesta grundlös, eller åtminstone öfverdrifven. Men då faktum är gifvet, åligger det R. o. Ad. att undanrödja till och med skenet af oviljan. Det argument, som i synnerhet varit begagnadt till afslag, har varit: »Arnnels för gemensam öfverläggning egenskap af alt kunna allt för mycket utvidgas, så alt öfverläggningarne skulle korttaga för mycken lid.» Man har onekligen rätt deri, att bäst vore ha enkla föremål, derom discussionen icke gerna kunde gå öfver en viss gräns. Jag skall vid framställning af min motion iakttaga denna regel; men jag erkänner icke dess absoluta riktighet för att afslå motioner, der discussioner möjligen kunna bli vidlyftiga, ty sådant skulle innefatta en tillintetgörelse af hela den nyss vundna grundlagsformen. Jag begriper nog att man hade lust yrka ett serskildt regi:te, förut upgjordt innan någon sammankomst kunde äga rum. Sådant ligger i konseqvensen af vårt olycksaliga formskärerisystem, deri man icke vill lemna rum för de personers urskiljning och takt, som äga alt begagna en gifven frihet, utan vill föreskrifva band äfven derföre. För närvide tror jag mig dock kunna angifva ett annat skäl, hvarföre det rådande partiet, mer eller mindre likväl gående ärenden åt en högre ledande vilja, äro obenägna för alla preliminära öfverläggningar af alla RiksStånden gemensamt. Ja, det har blifvit så nära uppenbart, som möjligt vara kan, hvarföre icke serskildta Utsk. hvarken för finanseller jernvägsfrågorna kunnat tillåtas. Det visar sig allt mer och mer solklar!, att redan före Riksdagen man haft för afsigt att göra jernvägsfrågan, utom sin öfriga ofvan vidrörde bestämmelse, till en finansfråga. Det var icke nog att en fråga, till hvars lösning fordrades millir, nödvändigt i sig sjelf måste reklamera en egen stor afdelning i den financiella upgörelsen, den skulle äfven utgöra en ny basis för Svenska finanser derigenom, att dess behandling skulle tvinga till ett inrikes fondsystem.
En annan väsendtlig förändring, som Rikets Ständer funnit sig böra vidtaga, angår upphörandet af stämpelafgiften för lysningssedlar, samt, i följd deraf, uteslutande ur författningen af alla de många och vidlyftiga sladganden, som derpå hafva afseende och hvilka igenfinnas uti l:sta, 9:de, 12:te och 13:de §§ samt i 2:dra mom. af 20:de § uti nu gällande författning. Rikets Ständer hafva nemligen härvid tagit i betraktande: att hela den statsinkomst, som genom stämpelafgift för lysningssedlar kan påräknas inflyta, enligt upplysningar, hemtaöe från de i Kammar-rättens Revisions-departement förvarade handlingar, icke utgör mera än omkring 11,000 R:dr R:mt om året, samt sålunda, efter afdrag af provision och öfrige omkostnader för stämpelpappers tillverkning och afsändning m. m., hvilka, efter hvad Rikets Sländers sednast församlade Revisorers berättelse utvisar, kunna beräknas uppgå till 12 procent, lemnar en behållning af endast omkring 9,6öQ R:dr; att det icke synes vara lämpligt, att, för vinnande af denna jemförelsevis ringa inkomst, hvarje