Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottens Canzli och Betjening tillsältes af Utskotten, på sätt för hvarje tillfälle serskildt beslutes. En Secreterare för hvart Utskott, och en Ganzlist för hvar Afdelning, kunna utan anmälan förordnas; fordras talrikare biträde, bör Gemensamma Kammaren hafva godkänt behofvet. §. 56. Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof öfverlernne Konungen antingen vid det tillfälle, då Talmännen aflägga eden, eller å Rikssalen annan dag, eller skriftligen till Stats-Ulskottet, men alltid inom tre veckor från Lagtima Riksdags början, samt inom fem veckor från Urtima. Mom. 2. Andra Propositioner eller Skrifvelser, dom Konungen till Riksförsamlingen utfärdar, kunna öfverlemnas antingen på Rikssalen eller i någon annan Gemensamma Kammarens sammankomst, genom den StatsRåds-Ledamot, sorn Konungen dertill förordnat. Vid hvar och en af de i denna Grundlag omtalade Propositioner, Skrifvelser eller andra meddelanden från Konungen till Riksförsamlingen eller dess Utskott eller Landskaps-ting, böra Slals-Rådets och, i Lagfrågor, äfven Högsta Domstolens i ämnet afgifne yttranden åtfölja; dock så, att, då Stats-Rådets yttranden angå hemliga mål, endast dess tilleller afstyrkande upptages, 3 2 Bil. till Constitatio ns-Utskuttets Memorial, JSf-.o 58. §. 57. Landskaps-tingens skrifvelser aflemnas af Justitice-Ombudsmannen, inom tre veckor från Riksdagens början. Morn.. 2. Förslagsrätt för enskild Riksdags-Fullmäglig eller Riksdagsman finnes i alla ämnen, der den ej är genom denna Grundla» serskild förbjuden. Förslaget bör inom sex veckor efter Riksdagens början, eller, om helgedag då inträffar, sist på nästa helgfria dag, skriftligen aflemnas till Gemensamma Kammarens protocoll, eller, om denna ej samlad är, tili dess Secreterare. Sedermera eger ej dvlik förslagsrätt rum, så vida ej målet i §.
Planen dertill har utgått från en stor härlörare och hjeltekonung, som sjelf tillhört ett folk, hvilket deremot alltid ansett nesligt att uppgifva hoppet om sitt lands försvar, så länge ännu en punkt å detsamma funnits obesatt af fienden; och för min del anser jag det icke vara nesligt, att, då försvaret icke vidare kan fortsättas på kusterna, försvaret fortsattes tum för tum baklänges, tills man nalkas hjertat af landet. Med stöd af de nya trupper, som under tiden utrustats från der samlade föråder, kan man då hoppas, att med landets hela förenade kraft drifva fienden tillbaka och det så att han aldrig mera kommer åter; och anser jag en stor och ädel tanke ligga till grund för en sådan försvarsplan. I händelse af en sådan strid för vårt älskade fosterlands försvar, skulle en skärgårdsflotta, hvilken kunde ingå i de inre farvattnen och understödja landarméns flank, vara till Stor hjelp, och anser jag för min del derföre den nu ifrågavide organisationen långt från neslig, utan tvertom särdeles välbetänkt; hvarföre jag af hela mitt hjerta röstar för bifall till densamma. Hr Adlersparre: Endast en punkt i Hr Lilliehööks anförande förtjenar sågot svar, nemi. hans påstående att Gr. von Platen i sitt förslag yttrat, att uppfostran för skärgårdsartilleriets officerare skulle vara nog med 3 somrars segling i skärgården, å ångbåtar och segelbåtar med ruff. Icke ett enda ord i hvad han här rört ihop, är sanning, ty Gr. von Platen har aldrig yttrat något sådant. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. och Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Stats-Utsk-.ts hemställan i förev:de punkt, dels af Gr. Posse, att R. o. Ad., i likhet med Preste-St., måtte för sin del besluta, att R.
Programmet var utmärkt och utförandet öfver hela linien godt, Särskildt anslå- ende voro de båda körerna ur » Vikingarne » o c h » Den stumma », hvilka utfördes af k. operans körpersonal och flere solister under anförande af hr Rundberg. Rummets helgd lade band på publikens benägenhet att applådera, ända till dess frö- ken Labia sjungit bönen ur » Tannhäuser ». Hennes förträffliga utförande häraf bröt tystnaden, och tempelhvalfven genljödo af lifliga applåder. Samma bifall kom äfven hr Marteau till del, hvilken inträdt i stället för hr Ödmann o c h med utsökt känsla föredrog en violinromans af Svendsen. Biträdande voro för öfrigt de flesta af k. operans solister, bland dem fruarna Östberg o c h Linden samt fröknarna Karlsohn, Holmstrand o c h Almati. Önskligt hade varit, om de olika numren kunnat beledsagas af orkesterackompagnement. Hr Sven Scholander, vår förträfflige Bellmanssångare, gifver om måndag en musiko c h Bellmansafton i Vetenskapsakademiens hörsal. Att här kommer att bli rusning efter biljetterna, torde man med all säkerhet kunna förutsäga. Kungl. operan har återupptagit den utslitna operan » Ernani », hvilken dock ej länge torde komma att hålla sig uppe på repertoaren. Det är egentligen fru Östberg, s o m här i någon mån kan bidraga att hålla intresset för operan uppe. På onsdagen i denna vecka börjar en tysk operatenor hr N. Rothmiihl gastera å k. operan härstädes. Början göres med » Hugenotterna », i hvilken opera hr R. utför Raouls parti. Valentine återgifves af fröken Labia. Kungl. Dramatiska teatern har under den gångna veckan bjudit på ett intressant program, som flere kvällar till sista plats fyllt salongen. Fru Helfrid Kinmanssons gästspel i » Evas systrar » har därvid tydligen varit den ej minsta dragningskraften.
Jag har således ansett det böra vara en hvar till handel berättigad eller tillverkare af bränvin tillåtet, att £ kanna deraf till salu hålla och att minimum för försäljning i denna § bordt nedsättas från en lill en fjerdedels kanna; och detta just såsom ett af medlen att motarbeta det förhatliga kroglifvet. Mig har det ej kunnat blifva klart, hvarföre gästgifvare skall undgå samma minimi-afgift för utminutering af bränvin, som uti 58 § är stadgad för andra näringsställen. Efter min tanka borde § således erhålla denna lydelse: för de gästgifveider, hvilkas innehafvare vilja i minut försälja bränvin och andra brända eller dislillerade spirituösa drycker, kommer alt, i afseende på denna försäljningsrätt, samt för tillåtna värdshus, källare, spisqvarter eller andra näringsställen, utom den vanliga bevil/ningen, erläggas från och med 20 till och med 100 r:dr efter deras vier eller mindre förmånliga rörelse, enligt pröfning förhöjning.” I denna reservation, så vidt den afser 43 §, har Herr Murén instämt. Herrar Gustafsson och Lund hafva reserverat sig deremot, att i Utskottens för - Bevil/n.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 27 slag icke blifvit intagna följande, utaf Utskottens sammansatta afdelning föreslagna stadganden, nämligen: uti 43 §, näst efter orden ”hvilka antingen ställa borgen för skattens utgörande eller densamma i förskott erlägga *’Kongl.
Skrif blott till mig för en enda gång, Jag vet så väl hvad jag ville dig svara. Den bildade » Maja » i Kaimare stad Begär karaktär och sublima tankar, Helst manligt sällskap gör n o g henne glad, Där ensam i högre sfärer hon vankar. Ja, nu mina damer, nu är det väl n o g Med visdomsprofven ur » Damernas egen ». De eggade mig, så jag stapplande tog På skaldestråten de första stegen. IDUN 1897 Säg, skola vi Till gumman Väl knappast Att herrarne enas och säga som så Minerva: » Förlåt oss, förlåt oss! » vi kunna undra därpå, grina så ofta åt oss. — Alma B — r. I » släpfrågan » » Tio Centimeter » — så parollen heter! Lefve fria vändningar, bort med långa klädningar bort med dumma griller ined släp och baciller, med dam och bakterier och slika materier, med moder så fjolliga och galna och stolliga, med tyg-slöserier, och fantasterier, med kjoldraperier, och disharmonier! T a n, I systrar många, som i Sverige byggen (talrika som myggen), ert förnuft tillfånga under trones lydnad till er egen prydnad! Amorteren strax med en redig sax tio hela centimeter ifrån allt hvad kjoltyg beter! går det se ' n alt sporta, leka, promenera, tala, konversera — bättre och parantare, starkare, bastantare blir ju så det bela, det kan icke fela. Afgjordtdå, Isvenskakvinnor, Iduns väna läsarinnor, att vi taga steget ut utan prut, att med släp det nu är slut? Länge nog, mes oberes amies, ha vi nu sopat gatan åt det andra, starka kön, som där ses vandra. Nu så må de själfva sopa allihopa! Nu vi retirera, oss emancipera ifrån dammet, ifrån slammet — Mycket, mycket nättare, inte sant, det blir ju bra? — Segersång: Victoria! mycket, mycket lättare En svensk kvinna. i den kjolen korta d o m s räkning, som af de unga själfva, hvilka där funnil utbildning i de ämnesgrenar skolans namn antyder.
Här 134 Den 4 December e m. har blifvit sagtlt, att debetsediarne icke borde utlemnas till de skattskyldige förr än uppbördsboken är granskad och påskrifven af Konungens Befdv.de. Delta anser jag icke nödigt och icke eller möjligt att verkställa, såvida uppbördsstämmorna skola börja i Februari månad. Vederbörande på landscontoret kunna i alla fall icke medhinna att jemföra siffrorna i uppbördsboken med debetsediarne, utan dessa äro uppgjorda på häradsskrifvarens ansvar. När uppbördsboken är granskad, så aflemnas den till kronofogden, som då äger alt jemföra uppbördsboken med debetsediarne när de företes. Jag anser således hvarken någon ändring behöfva göras i denna § eller någon svårighet uppstå, till följd af R. o. Ad:s nyss förut fattade beslut. Hr Printzenskjöld anhöll att få till alla delar instämma med Frih. Palmstjerna. Frih. Ridderstolpe: Det må vara mig tillåtet att fästa Gr. Cronhjelms uppmärksamhet derpå, att ingen förmån uppstår deraf, att uppbördsstämmorna utsättas tidigt. Trösken räcker nemi. för allmogen långt in i Januari, och innan de hinna föra säden till torgs och få penningar att betala sina skatter, så är månaden slut, och dessförinnan är det icke värdt att kronofogden reser på uppbördsstämmor, ty han kommer då bern med tomma händer, och det är just en tjenst man gör allmogen med att utsätta uppbördsstämmorna så sent som möjligt. Hr Westerstrand: I anledn. af Gr. Cronhjelms yttrande, att bevilln.förordn. skulle underställas K. M:s pröfning, anhåller jag blott att få nämna, att det redan vid en föreg:de § är erinradt, att en sådan pröfning icke äger rum, utan att bevilln.författn. utfärdas af R. St. allena, och icke kommer lill någon pröfning bos Konungen. Gr. Cronhjelm: I afseende på Hr Westerslrands sista yttrande, torde jag få hänvisa till pag. 33 i Utsk:s betänk., näst före rubriken ”reservationer.” Frih.
Man har sagt, att Utsk., enl. 4 i §‘n Riksd.Ordn., ägde att sjelft pröfva, huruvida för detsamma vore nödigt att, till öfverläggning om något ärende af särdeles vigt, med annat eller andra Utsk. sammanträda. Dt t. är sanni , att så förhåller sig. Det är också omöjligt för lagen alt meddela sådana föreskrifter att icke någon latitud vöre behöflig. Men detta stadgande i 43 $:n måtte dock icke upphäfva det karakteristiska stadgande för Ekon Utsk., som i 34 §:n Riksd.Ordn. förekommer. Således i alla frågor, hvarom Ekon.Utsk. har åliggande att yttra sig, synes det vara nödvändigt, att StatsUtsk. meddelar sig med Ekon.- Utsk. Nödvändigheten ligger icke blott i sjelfva handläggningen, utan äfven i den verkan, som följer af det ena eller andra Utsk:s handläggning. Att lagstiftarne förutsatt, alt den sammanblandning, sorn dervid kunde inträffa, borde förekommas, synes deraf, att i slutet af 34 §:n Riksd.Ordn. blifvit sagdt: ”Vilja R. St. hellre, än att tillsätta flera Utsk., ”remittera sådana mål, som till visst Utsk. icke höra, antingen till Besvärsoch Ekon.Utsk., eller till något af de öfriga förut tillsatta Utskrn; vare samma Utsk. pl ig tig t, att med "dess utlåt., i enlighet med erhållen remiss, inkomma, och ”bestämme sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men ”icke den hvarje särskildt Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, i enlighet med R. St:s deröfver ”tillhöriga beslutande rätt, bör afgöras." Således om äfven StatsUtsk. skulle komma att, till följe af verkställd remiss, handlägga ett mål, som vore af den art, att det tillhörde Den 5 Maj f. m. Ekon.Utsk.; så liar grundlagen liär på förhand stadgat, att det ej förändrar sin natur, utan bibehåller naturen af önskningsmål.
Genom nådiga remisser af den 13 sistlidne Februari, har Kongl. Maj:t, efter vederbörandes hörande, för det afseende, hvartill Rikets Ständer kunde finna härvid förekommande omständigheter föranleda, öfverlemnat till Statsutskottet handlingarne, rörande i underdånighet gjorda ansökningar om restitution af oriktigt debiterad och erlagd lönebevillning vid nedannämnde regementen, nemligen: l:o af Regements-skrifvaren vid Westmanlands regemente Birger August Schenström, som, enligt hvad handlingarne upplysa, genom förbiseende af det i 145 §, 1 mom. af 1845 års bevillnings-förordning meddelade stadgande, angående befrielse från bevillning för de af Officerares löner utgående ackordsränteoch amorterings-afdrag, såsom bevillning för år 1846, påfört åtskillige löntagare vid sagde regemente och levererat till Westerås läns ränteri tillsammans 105 R:dr 28 sk. C r:st. utöfver hvad af dem rätteligen bordt utgöras, hvilket belopp sökanden väl, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes Utslag af den 7 December 1847, förklarades berättigad att ur kronans kassa kostnadsfritt återbekomma; men detta beslut, som i föreskrifven ordning underställdes Kongl. Kammar-Rättens pröfning, blef medelst Utslag af den 2 Oktober nästpåföljde år upphäfdt och den sökta restitutionen afslagen, enär den oriktiga debiterings-åtgärden icke vore inom stadgad tid öfverklagad och således hade vunnit laga kraft. Häröfver anfördes af sökanden underdåniga besvär, å hvilka besvär och det dervid framställde restitutions-anspråk Kongl. Majit dock, jemlikt Dess Nådiga resolution af den 31 Maj 1849, fann något afseende så mycket mindre kunna fästas, som sökandens rätt, i egenskap af Bih. till R. St. 2 Band. 9 Haft. 1 2 Stats-Utnkottets Utlåtande, N:o 140- redogörare, icke var beroende af hans å de skattskyldiges vägnar förda talan, och han ej visat sig innehafva deras uppdrag att densamma utföra.
Efter att hafva anfört hvad revisions-berätteisen angående Rikets Ständers Bank innehåller i fråga om det sätt, hvarpå Riksgälds-kontorets kontanta behållning, enligt Herrar Revisorers åsigt, hädanefter borde förräntas och hållas allmänna rörelsen tillhanda, få Fullmäktige upplysningsvis erinra, hurusom det åliggande i sagde hänseende, från hvilket Herrar Revisorer ansett Riksgälds-kontorets Styrelse böra befrias, uppdragit* ät denna Styrelse genom Rikets Ständers först vid riksdagen åren 1840 och 1841 fattade och sedermera, jemlikt derom i reglementet för detta Verk införda stadganden, vid hvarje riksdag förnyade beslut. De hos Fullmäktige förda protokoller samt Riks - gälds-kontorets räkenskaper vitsorda, att Fullmäktige, på sätt jemväl både Rikets Ständer och deras Revisorer vid flera tillfällen uttryckligen förklarat, egnat en oaflåtlig uppmärksamhet åt detta lika vigtiga som ansvarsfulla uppdrags fullgörande, så vidt Kiksgälds-kontorets finansiella ställning och de detta Verk ålagda utbetalningar medgifvit. Till ådagaläggande af ej mindre det belopp, som utaf de influtna kontanta tillgångarne blifvit under loppet af hvart och ett år förräntade och allmänna rörelsen tillhandahållits, än den derigenom uppkomna och för Rikets Ständer disponibla behållna räntevinst, hafva Fullmäktige ansett sig böra bifoga en häröfver ur Riksgälds-kontorets räkenskaper sammandragen uppgift, hvilken dessutom utvisar det, genom inköpta räntebärande papper eller utgifna lån, vid hvarje års slut tills vidare förräntade kapitalets belopp samt procentberäkningen för derå upplöpande och Riksgälds-kontoret tillgodokommande räntor.
Då båda sökanderne äro alldeles obemedlade samt för sin lifsbergning icke kunna umbära någon del af de inkomster, de nu på Akademiens stat uppbära, och således, när de af tilltagande sjuklighet och ålderdoms-brister blifva försatte i nödvändighet att från sine befattningar taga afsked, sakna utväg att sig sjelfve försörja; men Akademiens enskilda medel äfvensom den inom Akademien stiftade pensions-kassa icke lemna tillgång att hålla dem skadeslösa för de inkomster, som i sådant fall för dem gå förlorade, anhåller Akademien hos Eders Kongl. Maj:t underdånigst, att Eders Kongl. Majit måtte täckas, genom Nådig proposition till Rikets Ständer, för desse åldrige och förtjente konstnärer och lärare utverka den fördel, att vid afskedstagandet blifva öfverflyttade på Rikets Allmänna Indragnings-stat för de löne-inkomster de nu åtnjuta, nemligen Hof-intendenten Westin för 950 Riksdaler och Hof-målaren v. Heidecken för 400 Riksdaler. Med anledning häraf får jag i underdånighet hemställa, det Eders Kongl. Majit behagade ho9 Rikets Ständer föreslå, att Hof-intendenten Westin och Hof-målaren von Heidecken, sedan de från sina tjenste-befattningar vid Akademien erhållit afsked, må för deras återstående lifstid å Allmänna lndragnings-staten undfå årliga pensioner till förenämnde belopp. 38: —59:o Om pensioner för e. o. Professorerne A. Cronholm och J. Rabbén.
Hans bortgång gaf väl upphof till nya förvecklingar, utmärkta genom sin stormiga karaktär, men efter en rad af blodsutgjutelser, nederlag och segrar frigjordes norden likväl från de band, hvilka unionspolitikens bemödanden att vinna fastare mark under fötterna och fosterlandsvännernes energiska om ock ofta fåfänga motansträngningar pålagt densamma. Kort efter Svante Stures död valde riksrådet vid ett möte i Arboga en af unionspartiets anhängare Erik Trolle till rikets höfding. Men Sten Sture d.y. bemäktigade sig snart de flesta slott och mottog trohetsförsäkringar af hela allmogen, så att han den 23 juli 1512 kunde hyllas som riksföreståndare. 1513 öppnades nya fredsunderhandlingar med Ryssland, hvilka, trots intriger från Danmark, äfven utföllo lyckligt. Kung Hans dog sist sagda år och efterträddes af sin son Kristian II. Dennes första mål blef att kufva Sverige. Innan vi emellertid gå att skildra de strider och förvecklingar Kristian Tyranns regering framkallade i norden och under hvilka biskop Kurck nära nog städse iakttog en honom värdig och ädel hållning, afbryta vi här för ett ögonblick den historiska tråden för att skildra andra, fredligare värf. Syskonen sammanträffa. Det är en kall vintermorgon 1513. Snö har under natten fallit i mängd. Vägarna ligga igenyrda af höga drifvor och barrträden på ömse sidor om den smala skogsstigen blotta sparsamt sin gröna skrud mellan det hvita höljet, som likt lenaste bomull lagrat sig på deras grenar. Men skyarna där uppe skingras så småningom och månen träder majestätisk fram för att förhärliga stillheten rundtomkring. Snart synes alt som öfversålladt af de klaraste diamanter och en sakta nordan, som far fram genom den vidsträkta skogen, smeker de vägfarandes anleten. Men vinterkylan, som nyss förekommit helt mild och uppiggande, blir i en hast bitande, och med försiktighet svepa de i släden sittande omkring sig fållarna, hvilka nyss legat vårdslöst hopade nere vid fötterna.
Om också emedlertid någonting sådant skulle hafva ägt rum, torde det likväl må hända vara hvar och en oväntadt att höra ett sådant förhållande år 182g af ett utaf de fria Ständernas tTtskott åberopas, såsom skäl för KyrkoRådens inblandning i de husliga kretsarne. Då vårt samhälle på nittonde året af sin frihet åtminstone är något utbildadt i enlighet med tidens fordringar; då det äger Grundlagar, som bestämma dess frihet; Lagar, som bestämma dess rättsförhållanden; och då formerna tyckas vara noga bestämda; så måste allt patriarkaliskt (sorn jag vill kalla nomadiskt) styrelsesätt, vare sig inom mindre eller större delar af samhället, vara i hög grad olämpligt och olagligt, och icke af någon, som undersöker förhållandet, kunna, med något sken af rimlighet, antagas såsom skäl mot min Mo - Den 3o J u lii f. in. Motion, utan endast vara alt anse som ett mindre välbetänkt sätt alt kunna afspisa Motionairen. Låtöm oss till en början noga ulreda, af hvilka personer dessa Samhällets Fäder bestå. Jo i första rummet Pastor, eller den hans tjenst förrättar, lian må äga hvilken odlingsoch upplysningsgrad som helst ; sedermera Cäpellanén, Kyrkovärdarne, några af Församlingens bofaste män, Vaccinations-föreståndaren (sorn vanligtvis är Klockaren, Organisten eller Skolmästaren}, och vid vissa tillfällen nyttjar KyrkoRådet äfven biträde af Barnmorskan, nemligen uti uppsigten, huru mödrar sköta sina batli. Dessa Fäders öfverläggningar ske dertill i närväro af Församlingens Sexman. Onekligt är emellertid att, hvad mari också mot mig anfört, KyrkoRåden äro första inrättningen till MunicipalStyrelser inom vårt land. Men till detta upplysta Stånd Vädjar jag, om, med sådana elementer, dessa MunicipalStyrelser någonsin kunna utveckla sig, och jag vågar vördsamt underställa, om någon åf Eder, mine Herrar, skulle äga synnerlig löst att blifva Ledamot af KyrkoRådet, eller vil ja räknas bland dessa Samhällets så beskaffade Fäder.
Maj:ts Nåd. Proposition N:o 51. 5 Öl. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Jan. 1866, kl. 12 midd. Kongl. Majds nådiga Proposition till Rikets Ständer, i fråga oni förändrad grund för utgörande af fjerdingsmans aflöning; Gifven Stockholms Slott den 8 December 1865. Genom Kongl. Kungörelsen den 9 Augusti 1851 blefvo, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers derom fattade beslut, de dittills gällande stadganden om skyldigheten till deltagande i fjerdingsmansbestyret i så måtto förändrade, att detta åliggande skulle, med undantag af de hemman och lägenheter, hvilka äro anslagna såsom boställen åt civile, militäre eller ecklesiastike embetsman, utsträckas till alla andra hemman af hvad beskaffenhet de vara måtte, alla skattlagda samt bebyggda och särskildt värde åsätta lägenheter, verk och inrättningar, jemte alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande, under vilkor att vissa, med bestämd aflöning försedde, fjerdingsman skulle för socknarne eller distrikten antagas, äfvensom att denna aflöning skulle från samtliga ofvannämnda hemman, lägenheter, verk och personer utgå efter samma grunder, som för rättighet att deltaga uti sockenstämmas öfverläggningar och beslut enligt Kongl. Förordningen den 29 Augusti 1843 voro stadgade, men att, om frälse-, kronoskattesamt kronohemmans innehafvare beslöto att fjerdingsmansbefattningen borde utöfvas omgångsvis emellan hemmanen, bestyret fortfarande skulle dem sjelfva ensamt åligga.
Jag får således vördsamt tillstyrka afslag å Utsk:s fietänk. och samtycke till motionärens förslag, som redan af Rikets församlade Ständer vid sista Riksdagen är bifallet; men som vid danna nuv:de Riksdag behöfver bekräftelse till följd af de försök som blifvit gjorda att göra förslaget omintet. Men om R. St:r skola förmås att vicka hit och dit med sina beslut, så att de vid denna Riksdag skola taga tillbaka ett gagneligt förslag, som de vid förra Riksdagen samtyckt, endast derföre att prelaluren vill så hafva det, så förklarar jag mig åtminstone alldeles Dea 9 M aj. S55 för mycket ovikelig och ovig för alt kunna vara med i dansen efter prelaturens pipa, och det är min fulla öfvertygelse, att dä detta motionärens förslag vid sednaste Riksdag antogs, skedde det icke i afsigt att ställa sig i denna fråga samtliga Consistorier och biskopar i Riket till hörsam efterrättelse, utan derföre, att en sådan föreslagen central-myndighet för kyrkliga och undervisningsärender på ren evangelisk och protestantisk grund, är i vår tid väl behöflig, då andelig förvillelse, missaktning, slapphet och ljumhet tagit till den grad öfverhand, att omtankan för botandet af refvorna i Zions murar är mer än någonsin nu på sin plats. I sammanhang med hvad nu blifvit anfördt, får jag vördsamt fästa H. Ståndets upmärksamhet på Utsk:s vid sednaste Riksdag föreslagna Betänk. N:o 117 öfver ifrägav:de ämne. Det lydde då sålunda: »Utsk., som tagit noggrann kännedom om förev:da motioners innehåll, anser det genom desamma vara tydligen och fullständigt ådagalagt, att ett central-förvaltningsverk äfven för Ecklestik-ärendena är af största behof påkalladt, ej allenast för vinnande af nödig enhet samt tillsyn och kontroll i denna förvaltningsgren, utan ock för att bereda Depart:sCbefen erforderligt biträde vid utredandet af de till hans handläggning hörande ärenden, hvadan Utsk. finner sig böra tillstyrka, att R. St:r måtte till K.