Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medger (ty jag vill ej brista i öppenhet), att så kunde vara; men till vådor räknar jag icke sådant, hvaremot jag finner mig äga rätt att stadga correctiv. Det finnes nemligen a:ne utvägar att förstärka Bankens reella fond, och endast på tvenne sätt, hvilka tilläfventyrs kunna sammanföras till ett, skulle Konungen kunna begagna sin magt till fondens förstärkning, så att någon våda deraf vore att befara; men i begge fällen är correctivet lätt. Den ena utvägen till fondens förstärkning är indragning af ett motsvarande belopp sedlar, och detta leder rakt till ett strypsystem, som man rättvist motsätter sig; den andra utvägen är att för nya sedlar, som utsläppas, köpa silfver, hvaraf ingen våda för rörelseeapitalet uppkommer. Men att bestämma hvilkendera utvägen skall begagnas, tillhör den organiska lagen för Banken, och ingenting hindrar oss således att, sedan vi antagit den nu förevarande grundlags§:n, i den organiska lagen förklara, att bancovinsten endast på sednare sättet skall användas för fondens förstärkning, när så behöfves. Härigenom är den ena vådan förebyggd. Den andra vådan af Konungens veto öfver bancovinsten består deri, att så länge någon del af lånerörelsen qvarstår i Banken, skulle Konungen kunna begagna sin magt för att blanda sig uti densamma; men då jag ärligt medgifver, att möjligheten af denna våda icke är förekommen uti grundlags-§:n, hänvisar jag ånyo till den organiska Jagen och 21 §. af det förslag dertill, som nu af Konungen blifvit afgifvet, enligt hvilken discontrörelsen skulle öfverflyttäs till Riksg.Cont. Jag klandrar delta förslag, såsom inconsequent och ledande till halfmesurer genom lånerörelsens klyfning; men allt är hjelpt, om hela lånerörelsen öfverflyttäs på Biksg.- Cont., och denna andra våda är altså icke af annan beskaffenhet, än att den kan genom organiska lagen för Banken förebyggas.
Herr Commerce Rådet Wegelin har redan till en del yttrat hvad jag nu ämnade anföra. Jag får utom dess andraga, i anledning af hvad Herr Biskop Rosenstein anfört. 1 :o att just den ofullkomliga Tullbevakningen gjorde tillåtelsen till införsel af Engelska Bomulls varor desto mindre importerande för Stats Cassan 2 :o att hufvud sakliga felet med Författningen ligger deri, att den var Monopolisk samt 3 :o att oförtullade nederlags varor äfven skickades Landvågen från Götheboi’g till Carlshamn för att sedan exporteras och 4 :o att just år 1812. begagnades af Engelsmännen aldra mest nederlags friheten. Hvad åter Herr Commerce Rådet Egge anfört, kan tjena till försvar för den Engelsmännen förunnade Transito och nederlags 1 Stycket fr. o. m. orden Herr Biskopen Doctor von Rosenstein t. o. m. orden Uppå begäran lades på bordet (se nedan sid. 625) återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid. 929 ff. Den 7 Juni 1815 623 frihet, men icke till försvar för ifrågavarande Götheborgs Handlande tilldeldte Monopoliska rättighet att införa Bomullsvaror. I öfrigt är Riksdags Ordningen i 29. §. tydlig, att Utskottet både är berättigadt och pligtigt att anmärka ej allenast åtgärder vidtagne tvärt emot Constitutionen, utan ock saker i Oeconomisk väg som icke lända till Rikets sannskyldiga nytta. Herr Borgmästaren Kjellander. Då Riksens Ständer uti deras underdåniga Skrifvelse 1812. updragit åt Kongl. Maj :t att tillåta Utländska Manufactur varors införsel, utan bestämmande om denna införsel skulle beviljas i allmänhet eller å något enskildt ställe, tycker jag mig finna, att Regeringen äfven efter anledning af samma skrifvelse ägt magt att bevilja införseln å det ställe Den fann lämpligast, så mycket mera som Götheborg i afseende på skeppsfarten var det enda ställe som bäst kunde begagnas.
Förtjensten häraf tillhör kronobetjeningen, un - 128 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 65. derstödd af menigheternas allmänna rättskänsla. Försök till lagofverträdelser hafva visserligen försports, men genast rönt beifran och äro nu mycket sällsynta. Jag vet väl att i andra delar af riket förhållandena äro motsatta. Dessa böra dock ej framhållas såsom bestämmande, aldraminst af dem, som i deras egenskap af lagstiftare äro förbundne att anse dem såsom undantag, förr eller sednare öfvergående till det normala. På grund af hvad jag sålunda anfört, och, det må öppet erkännas, på särskild begäran af en man, tillhörande Mälareslättens jordbrukare, får jag, i den syftning att ställa hvarje innehafvare af gästgifveri i jemnbredd med alla andra, som önska vinna rättighet till utskänkning af bränvin, härmed föreslå, att i nu gällande Förordning af den 7 December 1860 om vilkoren för försäljning af bränvin m. m. § 12, utgår. § 14, i dess början förändras till: Vill någon väcka fråga att bränvinsutskänkning må i socken å landet öfvas, gore etc. 8 15, i dess början förändras till: Rättigheterna för tillåtna utskänkningsoch minuthandelsställen i en socken varda derefter etc. — till dess sednare afdelning från Der till pröfva utgår. § 20, sednare afdelningen från Har till medgifves utgår. | 28, sista afdelningen förändras till: På landet vare å söneller helge dag all utskänkning förbjuden, derest Konungens Befallningshafvande ej på grund af särskilda omständigheter undantag meddelat. § 38, utgår. _ . att de hänvisningar till 12 §, dem 13, 17 och 18 §§ innehålla, från dessa §§ utgå, samt att i öfrigt förordningen, der så erfordras, ändras till öfverensstämmelse med mitt nu gjorda yrkande. Stockholm den 26 November 1862. J. E. Forssell. Af Doktor H. G. Lindgren: Om understöd af allmänna medel åt Artisten N. Mandelgren. Artisten N.
Timar skada å lastningseller lossningsort, eller under resa, eller föranlåtes fartygs befälhafvare, för inträffad olycka, att anlöpa nödhamn, och sker det inom riket; afgifve han, sist tjugufyra timmar efter det skadan timat, eller fartyget till hamn ankommit, protest, åtföljd af en kort uppgift om olyckshändelsen, hos närmaste notarius publicus eller magistrats-sekreterare, tullkammare eller kronobetjent, så ock, sist inom åtta dagar efter protestens afgifvande, till domstol fullständig sjöförklaring; och vare då jemväl skyldig att, der dagbok blifvit förd och finnes i behåll, densamma uppvisa. Inträffar olycka å utrikes ort, skall protest och sjöförklaring afgifvas i öfverensstämmelse med hvad i det landet stadgadt och brukligt är, hvarvid om skeppsdagboks uppvisande hos konsul och hans intyg derom gälle hvad i § 36 sägs. Har befälhafvaren laga förfall för afgifvande af protest och sjöförklaring inom nu stadgad tid, åligge honom att det förfall styrka. Befälhafvare, som icke fört dagbok, eller hvars dagbok gått förlorad, göre derom anmärkning i sjöförklaringen och uppgifve fartygets hela besättning samt de personer, äfvensom andra omständigheter, hvarmed han vill sina uppgifter i sjöförklaringen styrka. § 38. Sjöförklaring, som inom riket afgifves, bör^skriftligen affattas, af fartygets befälhafvare undertecknas och, sedan den vid domstolen blifvit uppläst, af honom till rigtigheten med ed bekräftas; och vare befälhafvaren pligtig att, vid sjöförklaringens afgifvande, till domstolen medhafva så många af besättningen, som från fartyget undvaras kunna. Dessa skola i ämnet afgifva berättelser och desamma bekräfta med vittnesed, der domstolen pröfvar sådan ed kunna dem anförtros. Domstolen eger ock, i händelse så skäligt pröfvas, till hörande inkalla öfriga besättningen och andra personer, som må kunna i saken meddela upplysning. Sålunda afgifven sjöförklaring utgör icke hinder för motbevisnings åstadkommande. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Icke någon annan del af hela vårt land och endast få orter inom andra länder, der kommunikationsväsendet nått vida högre utveckling än hos oss, torde vara bättre lottade på kommunikationsmedel. Att det enskilda ortsintresset icke desto mindre finner ännu önskligare, om jernväg på statens bekostnad kunde blifva byggd, såsom Kommittéen föreslagit, midt igenom kustlandet på endast omkring 11 å 2 mils afstånd från Mälarestranden, må väl kunna förklaras; men försvaras kan deremot efter min tanke en sådan utläggning af norra stambanan alldeles icke, ehvad man betraktar norra stambanesystemet i dess helhet eller vill bedöma frågan ur synpunkten af rättvisa och billighet emot inre, mångdubbelt vidsträcktare och folkrikare orterna af Upsala och Westerås län, hvilka sakna vattenkommunikationer. Enär norra stambanan till Sala öfver Upsala, enligt hvad ofvan är visadt, således skulle beröra orter, hvilka äro mera i behof af en jernväg än de orter samma stambana öfver Örsundsbro skulle genomgå, och då befolkningen är större utefter den förra bansträckningen, samt ingendera orten har någon särskild industri som kan inverka fördelaktigare för den ena eller andra banan, så måste antagas, att banan öfver Upsala skall lemna större trafikinkomst än den öfver Örsundsbro. Att efter all sannolikhetsberäkning så äfven blir förhållandet, synes af följande, för båda banorna efter samma grunder gjorda beräkningar.
Om en del af Bevillnings-öfverskotten årligen inginge till afbetalning af den ifrågavarande Statsskulden; eller om Banken finge till samma ändamål använda någon del af den till Statsverket nu ingående räntevinst, intilldess alltsammans vore betaldt; så skulle Banken derigenom kunna på ett ganska naturligt sätt samla en grundfond, liggande orubbad i Bankens hvalf, och hvaröfver den i behofvets stund kunde disponera. Staten hade på sådant sätt undvikit äfventyret af alt möjligen se si - Den 21 Octo ber e. m. na obligationer uti utländska Bankierers händer samt att snart åter, midt under freden, hafva åsamkat sig en betydlig utländsk skuld och folket hade undsluppit en ökning i skatter utaf den betydliga nu föreslagne årliga räntan. Jag tror derföre, enligt hvad jag ofvan nämt, att det är tillräckligt, om StatsVerkets Capitalskuld till Banken, hädanefter såsom hitintills, bokföres mot förbindelsen, att densamma genom afbelalningar småningom amorteras. Man har påstått, att det vore consequent, att den, sorn motsatt sig realisationen, äfven motsätter sig dessa obligationers utfärdande, för att icke, genom bifall dertill, befrämja de åtgärder, som förmenas försäkra realisationens bestånd. Man borde likväl icke hafva förmodat, att den brådskande realisationens anhängare grundat beståndet och verkställigheten af sin plan på dylika hjelpmedel, som skuldsedlar, hvilka äro otje*nlige till annat än beläning. Tverlom skulle jag tro, att det gamla ordspråket: ”ju mer man lånar, ju mer man sätter sig i skuld,” bordt erinra dem, att de endast ökade felstegen, då de stödde sig vid slika efemera resourcer, hvilka lika lätt kunna försvinna, som de öfriga af deras påräknade tillgångar torde göra. Blifva desse sednare tillgångar tillräcklige, behöfvas inga hypolheker alt förpanta. Blif40 H. i3* 196 Dc 11 •?. r Ootober e. m. va de deremot otillräcklige, så lära ej eller de ifrågavarande StatsObligalionerne förslå att rädda Banken.
Stånd skulle leda till en ytterligare inveckling af förhållandena inom representationen, att ett nytt ståndsintresse skulle uppkomma, hvilket bör undvikas, då meningen nu måste vara, att så mycket som möjligt sammansätta alla ståndsintressen uti ett enda, — nationens intresse. Jag tror vidare, att bildningen af ett femte Stånd är i sakens nuvar. skick svårt att åstadkomma utan en orättvisa, derföre att delar af delta femte Stånd redan blifvit inympade på trenne af RiksSttn , då BondeSt. inom sig redan upptagit en betydlig dass af de år 180g ännu orepresenterade, BorgareSt. en mindie, PrrsteSt. en ännu ringare del, och R. o. Ad. ingen. Jag hemställer då, om, då det är fråga att rättvist uppgöra denna fråga, det är rättvist att det Stånd, som redan representerar ettså öfvervägande antal af Piikets befolkning, och som redan har ibland sig intagit alla säterioch frälseägare, skulle ytterligare undergå en minskning i dess andel i representationen, hvilket skulle vara en gifven följd af bildandet af ett femte Stånd. Likaså, ehuru i mindre mån, är detta fallet med Borgareoch PresteSttn i jemförelse med Adeln. Jag tror det derföre hafva någon grund för sig, att de ännu orepresenterade böra fördelas på de Irenne s. k. privilegierade Stånden. Detta låter äfven vida lättare göra sig, när man blott afser de beståndsdelar, som utgöra denna s. k. 15 H. 19 Den 14 Octo lier f. m. ståndspersonsclass. Man finner då i första rummet de civila och militära ofrälse embetsmännen i eller utom tjenst. Jag hemställer, om icke desses tjensteförhållanden, deras lefnadsvanor och sympathier redan draga dem sjelfmant till R. o. Ad. Jag hemställer dessutom: hvad är majoriteten af R. o. Ad:s ledamöter, annat än tjenslemäns efterkommande, som blifvit adlade för embetsmannaföi tjenster, således i allmänhet en tjenstemannaadel.
BIHANG TILL UITUU »t&S-SUåattSM B B D 'J' 0 £! D L !■ VID Urtima Riksdagen i Stockholm, Aren 1834 och 1835. .—C FJERDE SAMLIN GEN. 1 Stoty-Vtikwas Betänkande Is.* 435- i N:o 435. Ankom till Ex,p.-(Utsk. deni April.
Transumt af Sccrele-TJiskollets Protocoll den i3 Octoher 1766, detta Utskott bifallit, alf så val denne, sorn den a k A rfbingarne efter Geheime-liådet Baron Görtz, väckte fråga cm förmente fordringar hos Kongl. Majit och Kronan, vöre af dea Léskibfenhel, att de borde afgå lill K ox* g T. 'Maj:!, alt låta derom nied arfvingarne Liqvidera, Rikets och deras-lått dervid förbehållen; iden, efter hvad Kongl. KammarGollegiurn, uti sedermera den a5 Octo!jer 1 7 of) a fg i i V v t 11 n d e r d å n i g t yttrande ö fv e r 'Gvlleusliernske arfvingarnes förnyade an■ v, > . > ° " .sakning-, häi;om nppljsf, hade något Kik*-» sens Ständers Beslut i anledning af Secrete-Utskotlets berörde Protocölls-Utdrag icke blifvit, rörande bein al e Arfvingars fordran, expidieradt, mindre af IvongL Majit tili verkställighet anbefaldt; hvarföre Kammar-Collegium, sorn för öfrigt icke heller fann de utaf desse Arfvingar då anförde omständigheter innefatta någre ytterligare skäl till styrka för deras förmenteRätt, förklarade sig då icke mer än förut, kunna understödja deras verkande; Och har målet deruppå år 1786 förevarit i Rådkammaren, dervid Herrar Riksens Råd gemensamt funnit fatalierne förlorade, men Pluraliteten likväl i underdånighet hemställt, om icke den i frågan derjemte sökte resning kunde bifallas. Maj:ts Nådiga beslut deröfver icke meddeldles, anhöll en al Arivingarne uti ytterligare den 17 Jan. oell 4 Mars 1788 ingifne underdåniga ansökningar om slutlig åtgärd saint anförde tillika hvad som förmentes.
Utskottets framställning om förhöjd införselstull å Vin, nemligen å det på fastager från 24 till 32 sk., och å vin på buteljer från 1 R:dr till 1 R:dr 16 sk. kannan; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet bibehållit nu gällande afgiftsbelopp; och kommer sistnämnde två Stånds berörde beslut, såvida det icke frånträdes, alt föranleda till omröstning i denna ordning: 143:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att för Vin på fastager bör antagas 32 sk. införfelstull per kanna, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, kommer nuvarande utförsels-afgift, 24 sk. kannan, att förblifva oförändrad. 144:o Den, som» lika med Utskottet, anser tullen å Vin på buteljer böra vid införsel utgöra 1 R:dr 16 sk. kannan, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. Vinner nej, bibehålies nuvarande införselstull 1 R:dr kannan. Väfnader-, helsiden, sammet. Utskottet hade föreslagit, dels att näst efter den under helsidenväfnader bland alngods förekommande rubriken Sammet måtte i taxan införas en så lydande: ”Anmärkning. Då hela ytan utgöres af silke, ehuru afvig”sidan utvisar bomull, bör väfnaden likväl tullbehandlas som ”helsiden”; — Becillninys-UlalcotMs Memorial, N:u 30. 4:1 och dels, atl vid slutet af den under hufvudrubrik bland shawlar, slian leiler och andra dukar befintliga rubriken af garn oller annan gles 'väfnad, af så kalladt Bourre de Soie, samt genom tryckning eller pressning fasonerade, måtte tilläggas: ”hvartill ej äro hänförlige de skandar, shawlciter och dukar, ”sorn endast med en tryckt blomma i hvartdera hörnet äro för”seddej ej eller långshawlar, dera endast vith sidorna befinnas ”tryckta ränder hvilka
Hvad åter Hr Cederschiöld här anfört mot läseriet, så, ehuru jag icke anser detta vara stället, der man bör ingå i afhandling om detta ämne, vill jag dock säga, att den tafla Hr Cederschiöld här updragit verkligen är målad i svart, och jag tror icke att den, som känner till läsarne eller hvad man må kalla dem, kan i någon måtto med Hr Cederschiöld instämma. Jag får för min del tillägga, att jag verkligen finner ordet läsare vara ett ganska besynnerligt uttryck och icke rätt vet hvad dermed menas, ty om man tager ordet efter dess betydelse, så skulle det vara hvar och en som läser, men om man deremot med läsare förstår de personer, som visa ett varmare nit för kristendomen, än som vanligen är fallet, då tror jag att Hr Cederschiöld* beskrifning gått nog långt. Det kan icke förnekas, Den 19 November. nekas, att inom de s. k. läsarne många missbruk egt rum, men det finnes ju inom alla menskliga inrättningar och kan icke undvikas. En gammal regel säger: Missbruket upkäfver icke bruket. Ty om så vore, skulle, derföre att on och annan läsare velat förkasta alla kyrkliga dogmer, äfven i och med detsamma kristendomen förkastasBland de 12 Apostlarne fanns .ju en förrädare, således kan äfven nu, då flere personer komma tillsammans, det olyckliga fall inträffa, afl bland dem finnes någon, som vill begagna ändliga saker till vinnande af verldsligt afsigter, Hvad befräffar Hr Cederschiölds yttrande, att de, som vid föreg:de tillfällen upträdt mot Hr Thams motion, torde vara lika benägna för katholicism som någonsin han, så får jag förklara, att såvida man med katholicism förstår fasthållandet af en bestämd tro, sorn af Kyrkan är antagen, och att hvad som deremot är stridande, det är villfarelse eller kätteri, då måste det verkligen vara lätt för hvar och en att öfvertyga sig om huruvida antingen de, som envist hålla sig fast vid Kyrkans auktoritet här i Sverige, eller de, som påstå Kyrkans auktoritet icke böra gälla då den icke öfverensstämmer med den Heliga Skrift, befinna sig på katholicismens ståndpunkt.
De sedlar, som af Rikets Ständers Bank utgifvas, skola lyda å visst belopp, bestämdt både i gällande svenskt silfvermynt och i deremot svarande vigt sill v er efter 1830 års myntfot, samt efter sin ordalydelse inlösas. Bankens depositionsbevis, som å insättningar af ädla metaller utfärdas,_ skola innehålla uppgift om beskaffenheten af det deponerade samt vid anfordran infrias med det eller de slag myntad eller omyntad metall, som blifvit mot samma bevis hos Banken nedsatte. § 6. Å depositioner betalar Rikets Ständers Bank icke någon ränta. För löpande räkning erlägges afgift, efter hvad derom nu är eller kan blifva stadgadt. Sålunda utgår ock lorvaringsafgift för vård af paketer eller annan flyttbar egendom. § 7. Rikets Ständers Bank må ej utgifva sedlar eller depositionsbevis å silfvei eller guld till större belopp, än som fullt motsvaras af Banken tillhörig eller der nedsatt valuta i ädla metaller. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 69. 141 Bankens grundfond (kapital-öfverskott) skall oberäknade Bankens fasta egendom och inventarier, myntoch medaljkabinett deri inbegripet, utgöra en summa af minst Tio millioner Riksdaler Riksmynt. § 9. Bankens metalliska valuta af sådån beskaffenhet, att Banken må deremot utfärda sedlar, skall alltid bibehållas vid ett belopp af minst Tio millioner Riksdaler Riksmynt. § 10. Af grundfonden skall till en början hälften och sedermera det öfriga i den mån det kan realiseras, utgöras af lätt säljbara räntebärande obligationer.
Myntskatt å inlevereradt fint Silfver 64,488 skålp., 94 ort, 4° korn, | procent —~~ 8,060: i5. 10. — Myntningsvinst 18: 2,354:26. 2. Anordnadt från Kongl. Skednings-afgift, Präglare-lön för Me dailler, försålde Stämplar m. m. 836:47*—■ Balance till år i832: Utgift: Aflöning åt Tjenstemännen m. ni 4>9°^: 2>4* Myntningskostnader och Myntnings-ma chiner 34,782: 36.5. Bihang till R. St. ±:sta dfd. 5\dje Band. i 20:de Häftet. 3 Stats-Utskottets Memorial N:o 383, Balance till år i83a: D:o i Deglar, Kol, Ved och Koppar med värde af 4>%2: Utskottet har vid desse Räkenskapers granskning icke funnit något att erinra. Antom till Exp.-Utsk. den 2f\ Dce. Memorial, i anledning af erhållen återremiss pä StatsUtskottets Utlåtande N:o 321. (I. A.) Ifrån Borgare-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss å dess under Km 321 afgifne Berättelse, angående verkställd granskning af Kongl. StatsContorets med derunder lydande Afdelningars tillstånd, styrelse och förvaltning för år 1831 ; men som, enligt från Riks-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag, berörde Berättelse blifvit bifallen af Presle-Ståndet den 17 och af Ridderskapet och Adeln den 24 nästlidne November, samt BondeStåndet, under den 22 i samma månad, låtit bero vid Utskottets yttrande; så anser Utskottet, till följd af 75 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga va-* ra afgjord, och kan således dermed icke taga någon vidare befattning. Stockholm den 28 Ånkom lil!
Jag skulle tro, att det mål, hvartill man sålunda kommit, är det rätta, enär med bevillnings-beskaltningen icke kan vara annan afsigt, än att bereda så stort tillskott, som erfordras till fyllande af den brist uti Statsbehofven, som i ordinarie inlraderne upstår. Och då, såvidt jag känner, ordalagen i den nu gällande §:n icke haft någon menlig påföljd, så att egendomsvärdet blifvit så nedsatt, att Statsverket icke tillgodokommit den af R. St. fastställda bevillningssumma, tror jag rättast vara, att bibehålla den gamla redaktionen, serdeles som härförutan de beständiga förändringarna i författningen föranleda osäkerhet hos dem, som hafva tillämpningen sig anförtrodd. Jag tillstyrker således återremiss, på det att Utsk. måtte återgifva § den lydelse, som den i nu gällande Bevilln:s-sladga eger. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Rosenblad: Afsigten med all bevilln. är väl icke endast att fylla Statsbrist-summan, utan äfven att denna fyllnad må ske på det rättvisaste och billigaste sättet. Jag erkänner, att i detta afseende förevar. § icke fullt tillfredsställer mig, och jag anser det hafva varit bättre om för hvarje serskildt fall beskatlningsgrunderne blifvit bestämde efter det rätta beloppet, hvarigenom, i händelse Staten icke behöfver hela beloppet, en nedsättning kunde ega rum å per mille afgiften måhända ifrån 2 lill 1 eller ännu mera. Men då sådant likväl icke skett, synes dock en möjlighet för vinnande af mera rättvisa och billighet hafva blifvit lagd, på sätt Gr:ne Gyldenstolpe och af Ugglas omförmält, och just deruti ligger, enl. min åsigt, företrädet af Utsk;s förslag framför det nu gällande stadgande, hvars olämplighet erfarenheten ådagalagt.
S. D. föredrogos och biföllos de, sedan sista Riksdag påRiksStåndens bord livilande, förslag lill förändring af 63 och 72 §. T§. Regeringsformen, S. D. tillkännagafs, alt Ståndets Electorer, i ContractsProsten Lignells ställe, till Ledamot i Högloft. ExpeditionsUtskottet, utsett Prosten Hylander. F rå ii Väl lo fl. Rorgare-StIndet. % S. D. efter förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets memorial N:o 1, med uppgift A de till afgörande beredde Grundlagsändringsförslag, fattade Ståndet, angående desamma, följande beslut, efter den ordning Grundlags-paragraferne i nämnde uppgift förekomma, Kongl. Maj:ts Nådiga Prppösitioner: 1:0 lill - ändradredaktion af stadgandet om R i kA Stan dens. Cfc neeli iebetjening, Prat. Den nya redactionen bifölls. 2:0 & 3:o till ändrad redaction, jemte serskildt tillägg i afseende på meddelandet af förklaringar öfver Lagens rätta mening. Regeringsformen § 19. Den nu varande redactionen bibehölls. Regeringsformen 21 & 88 §. §. De nya redactioperne biföllos. 4:o till förändrad redaction äf stadgandet rörande Credit! Vran slagen. Regeringsformen §. 63. Den nya redactionen bifölls. ConslilutionsUtskottets förslag 1:0 tillråtskillige föreskrifter, åsyftande Riksdagsgöromålens förenklade och ordentligare behandling, Riksdagarnes förkortande samt besparing i Riksdagskostnaderne. 1 mom. sista perioden: Den nya redactionen afslogs. RiksdagsOrdningens" 26 §. första perioden och 28 § första perioden: De nya redaktionerne gillades. Riksdagsordningen §. 36 första moment: Den nya redactionen ogillades. RiksdagsOrdningens 43 §• första perioden: Den nya redactionen gillades. RiksdagsOrdningens 44 § r moment: Den nya redactionen ogillades.