Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Rosenblad gjorde visserligen icke några anmärknimr emot min motion, utan tycktes tvertom deruti instämma, men då han i slutet af sitt anförande, under erkännande, att denna slutmening icke rörde sjelfva motionen, behagade yttra, att poliskammarens förhandlingar här i Stockholm innehålla mångfaldiga bevis på elaka husbönders beteende att utfärda oriktiga orlofssedlar, så har detta yttrande, i alla afseenden icke tillhörande min motion och hvilket jag skulle önska aldrig blifvit på detta rum framfördt, gifvit m g anledn. att dels i Poliskammarens förhandlingar, som eljest äro mig mycket främmande, dels äfven i Kämnersoch Rådstufvu-Rätterna göra mig underrättad om rätta förhållandet. Jag har äfven rådfrågat Just.Ombudsm:s berättelse i delta afseende. I Poliskammaren har jag fått det svar, att det vore omöjligt att ibland ett antal af 10—12,000 mål ärligen, utan att genomgå diarium, hvilket vore förenadt med serdeles besvär, kunna tillförlitligt upgifva förhållandet af målens speciella beskaffenhet; än mindre att, hvartill ej eller de af Just.StatsMinistern stadgade formulärerne föranleda, bestämdt uplysa hvilket antal varit större, antingen af husbönder eller tjenare, som klagat på grund af öfverträdelser af förenämnde beskaffenhet. Alla hafva dock instämt deruti, att det öfvervägande förhållandet snarare varit, alt husbönder fört en sådan klagan än tvertom. I alla fall bevisar detta förhållande ej serdeles. Jag skulle tro, att med den uplysning och bildning, man bör kunna förutsätta hos en husbonde, klagar lian icke öfver sitt tjenstehjon med mindre än att något sådant fel, som måste beifras, för detsamma förefinnes. Det svåraste vid dylika mål är att för husbonde bevis äro så svåra att förete, af brist på ojäfviga vittnen. Af Just.Ombudsm:s berättelse för år 1848 inhemtas att 291 mål emellan husbönder och tjenstehjon varit i Poliskammaren i Stockholm anmäldta; hvaremot man pag.
Hvad nu den första satsen angår, alt öfveransträngning icke kan minskas annorlunda än genom vissa ämnens borttagande, så är ej svårt alt inse, huruledes en lärare, som drilves af ovist nit, kan låta ett enda ämne så svälla ut under sina händer, alt det ensamt kan blifva tillräckligt att öfveianstränga yngiingarne. Om t. ex. läraren utbreder sig öfver hvarje ordforms historia, öfver ordens Indogermaniska härkomst, öfver satsbildningens metafysik, öfver de mångfaldiga särskilda iakttagelser och lagar, som gälla för språkets användning af talaren, skalden och vetenskapsmannen; om ett vanligt kompendium i Svenska historien utbytes mot kurser, som motsvara våra större Historiska verk af Strinnholm och Fryxell, så behöfvas icke många ämnen för all öfveranstränga ungdomen. Men om deremot lärarne inom hvarje vetenskapsgren urskilja det hufvudsakliga från det mindre vigtiga, så torde tid nog förefinnas för att inviga ungdomen i elementerna af de särskilda discipliner, som skollagen föreskrifver. Härom har också regeringen allaredan gifvit de eftertryckligaste anmaningar till läroverkets styresmän. I öfrigt fordrar försigtigheten att Rikets Höglofliga Ständer icke drifva klagomålen öfver öfveransträngningen derhän, att slapphet och skygghet för arbete med thy följande olater derigenom skulle se sig uppmuntrade. Intet folk har någonsin lyftat sig till någon höjd af vetenskaplig, ekonomisk eller politisk utveckling, utan att lifvas af en lågande arbetslust, ihärdighet och uthållighet. 48 Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 118. Men denna arbetslust och vana vid ihärdighet skall ifrån barndomen inhemtas. Derföre se vi också de dugligaste och pålitligaste embetsmäo utgå just ifrån de skolor, der den bästa arbetstakt varit rådande; då deremot öfverhufvud mindre duglige tjenstemän både för kyrka och stat uppammats i de läroverk, der slapphet och maklighet herskat. Men äfven om några ämnen verkligen behöfva utmönstras; så frågas: äro dock de klassiska språken närmast dörren?
St. K. af K. M:s N. O. Nils Fredrik Wallenstéen, hvilken å K. M:s Höga vägnar öfverlemnade 33 Nådiga Propos:r och 5 Nådiga Skrifvelser till R. St:r. Sedan Hr StatsRådet blifvit utbeledsagad, upropades ånyo och yttrade Hr Ribbing: Jag ville sluta för de båda brödrafolken med ett lefve, men, med en frejdad skriftställare, tillägga den önskan, att Norden blifve hvad den blefve, om den förente samma lag. Detta kan icke ske i ett nu, men vi kunna närma oss målet, om vi rätt akta vår lyckliga ställning och de ofvan angifna starkare banden, som i verkligheten förena oss mer än sjelfva läget och fjellens fästen, som icke veta af några skilnadslinier. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Då jag på grund af egande öfvertygelse — enda driffjedren och rättesnöret för mina riksdagsmannaåtgöranden, — finner mig upmanad att i förev:de ämne upträda, så sker detta med ett särdeles obehag. Att motionären är Hr Gr. Carl Henrik Anckarsvärd och att jag nödgas ogilla motionen till så väl sine motiver som sitt syftemål, förklarar tillräckliga anl-.n till sagde förhållande. Under alla de Riksdagar, som under sednast förflutne tjugo år egt rum, har jag nästan i allo gillat hvarje af Hr Gr. Anckarsvärd anförd politisk åsigt. Detta förhållande har framkallat en närmare beröring emellan Hr Gr:n och mig, hvilket åter hos mig haft den påföljden, att jag för Hr Gr:n Den f< November. 93 kommit, att erfara en djup högaktning och vördnad, jemte stor hängifvenhet. Det är således helt naturligt, att det för mig skall vara påkostande att i dag nödgas upträda emot Hr Grin, men det är mig omöjligt att undertrycka hvad jag vid genomläsandet af Hr Grins motion erfarit.
C5f)itru 9bif'ct bå befann ftg i en brpbfam fällning, (Tafabt till befi grttnbmal, beröfmabtginlanb, omgifmetaf mägtige ftenber ocf trytft af börbor, gingo lifmäl 9f. ©t:r, trögtic fine förbinbelfer emot gäberneélanbct, Ä. Sftajitå faberliga afftgter till ntöteö ocf) bcmiljabc ben äffabe mils VIII <Statö*Utff of tets lione», förtraf 600,000 9l:br geitafl anftogoS fint odfj fpflnaben bctäcfteS efter färffilbt beröm fattabt beflut, ©e* nom görfpnenS fficfelfc gläbjeS 9Iifet nu af en roiba Ipdf Ian f»ara emot behof»en, bå ben för när* »aranbe egentligen utgör föga mera än en talf miflioit, eller |»ab forn är betfantma, ej förflår tilt anffaffanbe af iner än omfring hälften af be förnöbenbcter, forn år 1810 berföre funbe erhållas. SD?eb fullt förtroenbe »äiiber ftg St. £D?a;:t falebeS till 91. <St:rS bepröfroabe foflerlanbSfäit* fia, ocl) trygg, bet 91.
N:o 16, voterar Vinner nej, antager R. o. Ad. ofvannämnde iy:de punkt med den förändring, att en afgift bestämmes af 4 rsdr b:co för hvarje folium om 4° räder af den löpande räkningen, med förbehåll tillika, att minsta afgiften, som för hvarje år beräknas, blifver 20 r:Jr h:co, motsvarande 5 folier; hvilken afgiftsberäkuing kommer att taga dess begynnelse den 2 Jan. i835. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn föijer: Då nästföljande punkt nu skulle föredragas, anmälde sig Frih. Palmstjerna, Carl Otto, och yttrade: Den stora allmänhetens omdöme öfver realisationen hvälfver sig hufvudsakligen kring frågan, hvad inverkan densamma har på lånerörelsen. Jag tror således, att en kort och klar sammanfattning af riktningen utaf de åtgärder, som i afseende å denna rörelse vidtagas, skulle för allmänheten vara så mycket angelägnare, som den mäste hafva svårt att samla de spridda grundsatserna i ett stort betänkts många punkter och ännu mera att följa nuanceringarna i en vidlyftig redaction, förändrad i många stycken uti fyra särskilda Stånd. Jag anser derföre, att efter rubriken: Lånebanken, bör in - )*»$ den det ej vill, voterar nej; Jc N, Dm 3o Juli f. m. 333 tioner. Detta tan veiki, leda till minskning i lånerörelsen; ty om t. ex. creditiv beviljades till ett belopp af 200,000 r:dr, men endast 20,000 r:dr deraf i sjelfva verket begagnades, komme ju 180,000 r:dr att blifva qvarliggande i Banken. Det torde altså icke vara lämpligt att fastställa något så beskalladt tillkännagifvande som det föreslagna, förrän man får se, om det öfverensstämmer med verkliga förhållandet. Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.: Jag instämmer gerna i Frih.
Politi. Mångfalden af de ämnen, som under ofvanstående titel, när den uppfattas i sitt vidsträcktaste omfång, skulle kunna påkalla utrymme inom femårsberättelserne, har föranledt dertill, att i förslaget lemnats hänvisning på nödvändigheten att ej egna någon utförligare redogörelse åt sådana hithörande frågor, hvilka äro eller böra blifva föremål för särskilda berättelser af Centralmyndigheterna. Folkskolor. Enskilda, Flick-, Söndags-, Småbarnsoch Tekniska skolor. En sådan år bland annat undervisningsväsendet, hvars statistik är anvisad såsom särskildt föremål för Ecklesiastik-Departementet af Eders Kongl. Majrts Kansli. I afseende på det allmänna omdöme om folkskolornas inverkan, hvilket likväl borde af femårsberättelserna meddelas, så instämma dessa i allmänhet deruti, att dessas ändamål allt iner börjar af allmogen rätt uppfattas, hvaraf följden blir en växande håg för deras flitiga begagnande, stegradt nit hos lärarne och ökad uppmärksamhet på ändatnålsenligare skollokaler, materiel m. in., hvilket allt åter i sin mån medfört ökad frukt af undervisningen. Då det redan fordras en viss grad af bildning för att fatta bildningens värde, så är det dock ej öfverraskande att finna från några orter uttalad klagan öfver allmogens senfärdighet att af egen drift främja folkskolans ändamål och behofvet af pådrifvande åtgärder från de mera bildade. I närheten af Stockholm uppgifvas de täta omflyttningarna bland den obesutna befolkningen betydligt minska de goda verkningarna af folkskolorna; och ett likartadt förhållande torde väl flerstädes äga rum. Från några län klagas ock öfver brist på duglige och nitiske folkskolelärare. Några berättelser meddela visserligen utförliga detaljer rörande folkskolorna, men då sådane i flertalet ej förefinnas, kan något sammandrag ej ifrågakomma.
Stånd kunde komma att åligga Utskottet, må ega alt i afseende å de och dermed ovilkorligen sammanhängande stadgauden, hvarom beslut blifvit fattadt, föreslå de jemkningar, som Utskottet med anledning af i de särskilda Stånden fattade beslut eller skedda återremisser kunde finna erforderliga, företog Ståndet till behandling punktvis Lag-Utskottets omförmälda förslag till Straff-lag; och blef detsamma af Borgare-Ståndet godkändt utom i nedannämnda delar, hvarutinnan beslöts på sätt som följer: 1 Kap. 1 & Med af slag å Utskottets förslag gaf Ståndet åt 1 §:n denna lydelse: »Inländsk man varde efter Sveriges lag och vid Svensk domstol dömd för brott, som han begått inom riket eller å Svenskt fartyg eller emot Sverige eller Svensk man utom riket, så ock för annat utom riket föröfvadt brott, der Konungen förordnar, att det brott här i riket åtalas må.» Pr ot.-Utdrag den it, 13, 14, 15 och 17 Juli 1863. 471 2 Kap. Afslogs, oell Ståndet antog för denna § följande lydelse: »Dödsstraff skall verkställas genom halshuggning å tjenlig instängd plats vid det häkte, der den dömde finnes, i närvaro af exekutor, vederbörande prestman samt minst åtta af kommunal-nämnd eller stadsfullmägtige utsedde män; vardén ock de personer, som den dömde eljest må äska, dertill kallade. Före straffets verkställande gifves den dömde lämplig lid att sig bereda. Den afrättades kropp varde i stillhet å närmaste begrafningsplats jordfäst. Skola flere undergå dödsstraff, då må det ej å endera verkställas i den andres närvaro.» V» $• . Återremitterades. 10 Kap. .i ,o: ti mii 1 och 3 §§. Återremitterades. 13 §• Godkändes med tillägg af orden, eller fängelse näst efter ordet »är» på femte raden. 11 Kap. 8 §, 12 Kap. 21 § och 13 Kap. 6 §. Återremitterades.
Härutöfver kunde visserligen erfordras för en gång, till anskaffning af de ofvan omförmälda sängoch husgerådspersc(liarne m. m. för instructions-kompagnierne, en rund summa af 24,01X1 R:dr banko, hvilket anslags behöflighet äfven vid sista riksdagen tillkänna gais; dock anser jag särskildt anslag härtill kunna undvaras, om, uppå Eders Kongl. Maj:ts nådiga framställning derom, Rikets Ständer medgifva, att berörda anskaffning får bekostas af första årsanslaget för instruktions-kompagniernes underhåll. Vurf vade arméen. Sedan Råga uppstått om en förändrad organisation af Eders Kongl. Maj:ts Lifgarde till häst, samt af sådan anledning inför Eders Kongl. Maj:t i underdånighet utredt blifvit, hurusom de åren 1841 och 1844 nådigst anbefallda regleringar af utgifterna för regementet väl hade i så måtto varit af nytta, att medelst indragning af befäl och hästar samt deraf följande minskning i lönings-, beklädnadsoch fouragerings-kostnader m. m., vunnits en årlig besparing af inalles 10,409 R:dr 40 sk. 4 r:st., och ensamt aflönings-staten blifvit från 70,015 R:dr 11 sk. till 65,066 R:dr 42 sk. 6 r:st nedsatt, men deremot visat sig meidigt inverka på regementets tjenstbarhet sålunda, att, såsom följd af den genom indragningarna inskränkta utsigten till befordran, flere af regementets oflicerere redan hade afgått, utan att andra Transport 71,391: 40. 8 Transport 71,391: 40.
Bevillningen bör visst nedsättas om den är större än den behöfs, men att dess nedsättning gör någon hufvudsaklig hjelp för Jordbrukaren tror jsg icke; ty hvad förmögenhetsa giiten beträlfar, är visst »eke 2 p r mille något öfverdrifvit om endast fastigheternes värdering b’ir uppgjord efter tjenligare måttstock och rättad efter närvande ver* keliga värden. Af en egendom jag äger i Stockholms Län väl ej stor, men förut innehafd af arne ägare, är den ena hälften taxerad till lo.ooo R dr, och den andra hälften, uti allt precist lika med den första är taxerad till 56,400 Rtdr, endast för det, att den derföre såildes för 7 år 6edan, då ali fastighet hade nära tredubbelt värde mot nu. Jag har sökt ändring häri, men ej fått, och det är härmed, som med mångå saker, att det är vårt eget fel och ej Styreh em. En af Serskildta Utskottet utarbetad plan, hvarefter det blifver Landtmannen medgifvit att i spannemål få lefverera sine nu varande contante onera, är den tredje förmån jordbrukaren tycks böra erhålla. Örn någon skulle invända att detta ej nu kan verkställas, har jsg ej annat svar, än för att någon gång blifva verkställda bör dermed någon gång börjas. Jag tror mig ny hafva styrkt nödvändigheten af serskildt Utskott och jag blir vid dan öfvertygelsen, att det skall göra mycken nytta, i synnerhet om det blir organiseradt efter 270 Dm 10 Febarurii, samma princip som vanligtvis Lagutskottet, nemligen att alla Ledamöterne äga practisk kännedom i det ifrågavarande ämnet. Min vördsamma anhållan är derföre att detta anförande måtte, med Herr Hjertås, blifva de öfrige Respective MedStånden communiceradt.
Inkomst i BancoT:r kp:r R:dr sk. r:st 861 5I 7,607 2 1 I Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-U(sköttens Utlåtande, N.o 83. $ samt Ekeby med flera hemman , som synas utgöra Lönings-hemman, 5i Mantal; tillhopa upptagas uti Taxerings - Längderne N;o 2, för Tredje Fögderiet till värde, deraf 4 procent utföras som behållen inkomst, med .. 8* 2 1,546 11 2 Boställe i Upsala Stad, fördelen deraf enligt Taxerings-Committeens Prolocoli . _ 500 Bälinge Prcebende-Pastorat i Fjerde Fögderiet : Paslors-Bostället, 4 procent af värdet . 2? 432 Pastoralierne efter Taxerings - Längden N:o 2 2,465 18 Vederlag , 2 T;r 26 k:pr, lärer vara inbegripet i förutnämnda 861 T:r 5|. kp:r _ — Suin ina 101 861 12,5501 "1 i \ y Biskopen i Linköping: Krono-Tionde, enligt Special-Räkningar 377 V* 3,130 37 10 Boställe i Linköpings Stad, med Embetsjord 72 T;ld 28 kapplrd , 4 procent al val det • 213 16 Arrende af Westerlösa Äng, enligt Taxerings-Uppgiften — i 80 kV reta Klosters Prcebende-Pastorat:
Hvad Utskottet sålunda föreslagit och tillstyrkt har blifvit till alla delar bifallet af Ridd rskapet och Adeln samt Pre teoch Bonde-Stånden; hvaremot Borgare-Ståndet, med bibehållande af §:s nuvarande lydelse, beslutat, att en underdånig skrifvelse skulle af Rikets Ständer aflåtas, med anhållan om erforderliga förändringar i medicinalförfattningarne. Enär genom trenne Riks-Stånds antagande af Utskottets förslag, detsamma blifvit Rikets Ständers beslut, lärer Borgare-Ståndets mening, i hvad denna derifrån afviker, hafva förfallit. § 28. Utskottets hemställan, att åtskilliga af Herr Henschen föreslagna förändringar i denna jemte andra §§ af författningen måtte lemnäs utan afseende, har blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden; hvaremot Preste-Ståndet 4 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvoch Ekon.-Zhsh. Utlåtande Jfs 9. för sin del beslutat att 2, 3 och 4 morn. uti 28 § skulle förändras till ett enda moment, så lydande: »Likaledes vare å sönoch helgedag all annan utskänkning af bränvin förbjuden, än på gästgifvaregårdar vid måltider till resande, derest Yår Befallningshafvande ej, på grund af särskilda omständigheter och efter hemställan af vederbörande Kommunalstyrelse, undantag meddelat.» Enär alltså frenne Riks-Stånd bibehållit förevarande § oförändrad, lärer PresteStåndets särskilda beslut hafva förfallit. § 32. Med afslag å Utskottets hemställan om förändrad lydelse af denna § hafva Borgareoch Bontetånden i detta hänseende bibehållit nu gällande bestämmelser; och torde således, jemlikt 87 § Regeringsformen och 75 § Riksdags-ordningen, Utskottets endast af Ridderskapet och Adeb. samt Preste-Ståndet godkända ändringsförslag hafva förfallit och § 32 b ra bibehålla sin nuvarande lydelse. § 41.
Säkerligen, om ej förr, på ruinerna af de gamla, skola de, med afkastade masker, börja kampen sins emellan om deras bortblandade företrädesrätt till den gjorda inkräktningen. Då blifver det för den sanne patrioten icke mera tvetydigt, till livilkenderas leder han har att sluta sig. I Den 23 Januari. C7 Här finnes emedlertid, och lyckligtvis, en grundlag, orubblig och stationär. Det är den eviga rättvisans. Den skall i sinom tid bestämma utgången af striden. Då skall den sanna friheten på valplatsen sjunga sitt Te Deum, menniskoslägte! återvinna lugnet och samhällsmenniskan belåtenheten. PresteSt., troget vårdande sina pligter vid fäderneslandets som religionens altare, utbeder sig att i H. R. o. Ad:s ynnest, välvilja och förtroende få vara inneslutet. Hr Frih. o. Landtm, svarade: R. o. Ad. emottager med mycken erkänsla den af Hr Doct. och Biskopen och Hrr Deputerade framförda helsning från Högv. PresteSt., samt uttrycken af det Högv. Ståndets tänkesätt. 11. o. Ad. har aldrig tvekat att strida för fäderlandets väl, vare sig för dess yttre sjelfständighet eller inre bestånd, med svärdet eller med meningarnas skarpa tunga; och det Högv. Ståndet kan vara förvissad t, att R. o. Ad. ej skall svika det Högv. Ståndets förväntan vid innevar. riksmöte. —• På R. o. Ad:s vägnar får jag äran anmoda Hr Biskopen och Hrr Deputerade att försäkra det Högv. PresteSt. om R. o. Ad:s högaktning samt vänskapsfullt förtroende. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i vanlig ordning R. o. Ad:s Ilelsnings-deputation till de öfrige RiksStm i dag borde afgå, och anmodade alltså Ridd.Fiscalen att uppläsa förteckningen på de personer, som anmält sig att deltaga i Deputationen, hvilken H.
Må1 Nu252, Riksens Högloft. Ständers Stöts - Utskotts Betänkande , angående RecognitionsSkogome. Uti ett till Högloft. Ridderskapet och Adela ingifvit Memorial har Herr von Törne anfört att redan vid 1809 års Riksdag bes öts det Recoguitions Skogarne skulle användas till Statens bä-* sta, skattläggas och Hemmantal dem åsätta» hvart efter Bruksägare finge för 6 års ränta 'osa till Skatte gå stor del, sorn til! Brukens drift nödvändigt erfordrades , då Recognitions-afgiftea deremot uphörde, och skulle resten af dessa Skogar genom offentelig
Något i samma syftning vill jag erinra mig att motionen innefattade och i denna motion låg således, enl. min tanke, icke något hinder för Utsk. att konna föreslå hvad det ansåg lämpligt. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Gr. Sparre: Hvad angår den sednare delen af den siste talarens yttrande, så får jag anmärka, att min motion afsåg endast vidtagande af åtgärder, hvarigenom den lid kunde förminskas, som ledamöter i Ilofrätterne använde på arbetet derstädes. Såsom medel dertill föreslog jag inskränkning af tiden för handlingarnes läsning och något fullslåndigande af berättelsen. Jag förbehöll mig att inför Utsk. få vidare utveckla mina åsigter, i berörde hänseende; men ingalunda gjorde jag ett så vidsträckt förbehåll att jag skulle kunna ändra hela Ilättegångs-balken. Jag har redan lillkännagifvit anledningen, hvarföre jag icke inom Utsk. yrkat uphäfvande af den nu stadgade skillnaden emellan vad och besvär. Jag är Hr von Hartmansdorff tacksam för hans anmärkn:r emot förslagets redaktion och jag skall i händelse förslaget framställes, försöka att inom Utsk. göra gällande dessa anmärkmr för såvidt skäl dertill förefinnas. Hr Carleson har redan till någon del gjort Utsk. ursäkt för de ofullständigheter, som i ett sådant förslag från eli Utsk:s sammansatt af 16 personer och der besluten ofta fattas genom votering i de särskilda punkterna, någon gång kunna förefinnas. Emot en af de, under nuvarande öfverläggning af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkmr, måste jag göra en erinran. Hr von Hartmansdorff har sagt att i 2 § skulle kunna sättas: ”förklaranden vare ock skyldig att inom tid, som Hofrätten efter erhållen del af handlingarne bestämmer”. Sådan är icke Utsk:s mening, ulan deremot, att förklaranden skall vara skyldig alt, inom af Hofrätten bestämd tid efter det förklaranden af handlingarne erhållit del, afgifva sin förklaring. Hr von Hartmansdorff har således missförstått Utsk:s mening eller åtminstone föreslagit något, som Utsk. icke afsell. Då Gr.
Vore jag i tjenst, skulle jag anse mig partiskt om jag talte antingen för eller emot denna sak, men nu anser jag yttrandet af milia tankar tillåtit, och som äfven jag, fast i ringa mån contribuerar till alla extra utgifter, så anser jag mig berättigad att vördsammast anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, det vi i underdånighet hos Kongl. Majit'- anhålla, att af de skäl Herr Montgommerie uppgifvit och jag nu tillökt, Den 21 Februarii. 597 Arméens organisation i Jnspectioner och Brigader måtte upphöra samt lika som GeneralAdjutantsExpedition för Arméen förändras så, att alla Regementer återfå de för dem anslagr. e Chefsboställen 6amt de contante lönernes antal blifva sä mycket sig göra låter minskade; hvilket allt i fail Kongl. Maj:t så i Nåder för godt finnér lätteligen bör kunna ske, utan afvagtan på nu varande Herrar Inspections och BrigadChefers frånfällen, emedan, om jag ej för mycket bedrager mig, det åtminstone är anledning att förmoda, att hvarje General gerna återgår till RegementsChefs befattningen och hvarje Regementschef till ÖfVersteLieutenantstjensten, dä de dermed veta eig kunna tjena sitt fädernesland. Herr Bruncrona, Nils Abraham: I egenskap af Chef för Lotsinrättningen i Riket, vägar jag några ögonblick utbedja mig Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet , för att i afseende på den Lotsbetjeningen ålagde bevillning anföra några anmärkningar, hvilka äro lika påkallade af mira Etnbetsmannapligt som af min rättskänsla. Alltifrån Lotsinrättningens första början på 1500- talet, dess fullkomliga organisation 1696 och ända till 1S10 års Riksdag, hafva Lotsarna varit för deras personer, i likhet med gemenskapen vid Arméen och Flottorna, undantagnc 593 Den 21 Februarii. och befriade från bevillning® erläggande; tili Staten.