Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
For at gjalde, skulle disse Sedler vare enkelte, umarkede, lukkede og sammenrullede. Enkelt Pluralitet giver Udslaget. Forinden Sedlerne optalles, skal Ordföreren udtage een af dem, og aflaegge den forseglet. Om, efter företaget Opraab, ved Sedlernes Aabning nogen Seddel findes, der, efter ovenstaaende Bestemmelser, ei kau antages, skal den paa Stedet tilintetgjöres. Skulde Fölgen heraf bli ve, at Stemmerne ere lige, saa aabnes den forseglede Seddel, som da gjör Udslaget, saafremt den befindes at bave de anförte Egenskaber; men kan den ei antages, saa ansees det Passerede for uefterretteligt og der skrides strax til ny Stemmegivning. Er Pluraliteten uden dette Middels Anvendelse allerede bestemt, skal den afiagte Seddel strax uaabuet tilintetgjöres. Protocollen över Stemmegivningen skal föres af nogle iblandt de Committerede selv, i det Norske Sprog om Ordföreren er Norsk, i det Svenske, om ban er Svensk. Denne Protocol skal strax efter Stemmegivningens Slutning lydeligen oplases og vedtages, hvorefter 2:de ligelydende Exemplarer forfattes, af bele Valgcommitteen, inden dens Adskillelse, underskrives, i dens Närvarelse forsegles, og, ved Föranstaltning af Ordförerne for bvert Riges Committerede, strax samme Dag afsendes, det ene til Norges Stortbing, under Adresse til dets Prsesident, det Bilaga till Mern. N:o 39. 1041 audet til Sverrigs Riges Stander, under Adresse til Landmarskalken og Talemandene.
Rikets Ständer anhöllo, att, för vinnande af förenkling af räntepersedlarne, vid blifvande skattläggningar å nya hemman, Kongl. Majit täcktes låta öfverse författningarne rörande skattläggningar, samt för Rikets Ständer vid nästa Riksdag framlägga förslag till de rättelser derutinnan, hvartill förenklingen i räntepersedlarne jemte öfriga omständigheter kunde föranleda. Uti underdånigt Utlåtande häröfver hade Kammar-Collegium yttrat den åsigt, att vid räntepersed - 6) Tit. Rosenblad, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim och v. Hartmansdorff. Bilagor till Constitulions-Utskotlets Memorial^ N.-o i3. 55 larnes förenkling och förvandling till ett fiirre antal, sadan förändring uti skattläggningsväsendet icke borde ske, som föranledde till derom gällande författningars, egentligen sjelfva methodernas öfverseende och jemkning, emedan en förändring i dessa methoder, med tillhörande undervisningar för hvarje ort, skulle vid skattläggningar å nya hemman medföra, att dessa hemman fingo dels högre, dels lägre ränta sig äsatt, än efter de gamla methoderne samt derigenom förorsaka ojemnhet i beskattningsförhållandet emellan äldre förut skattlagde hemman samt de i senare tider tillkomna, eller åtminstone uppväcka farhåga derför; och hade Kongl. Regeringen c) funnit någon åtgärd i afseende pä Rikets Ständers ofvanberörde framställning icke erforderlig. Den 9 Maj 1835 föredrogs Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 21 Februari samma år, med förslag till Lag om Stämplade Pappers-afgiften, jemte begäran, att Kongl. Maj:t måtte i Nåder låta samma förslag, sedan detsamma, i afseende på de deri förekommande administrativa föreskrifter, blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder granskadt, till allmän efterrättelse kungöra.
Ilof-Cancelleren von Schulzenheim. Stats-Secreteraren Skogman. Stats-Secreteraren uppläste i underdånighet till justering ett af honora, jemlikt Kongl. Maj:ts förut meddeldta Nådiga beslut, författadt förslag till Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående förnyad Taxa för Tull-afgifterna å inkommande och utgående varor. Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, samma förslag, sådant det vid Protocollet finnes bilagdt, i Nåder gilla; och befallte Kongl, Maj:t, alt Dess Nådiga Skrifvelse skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer afgå. Ex Protocollo Wilh. Bergman. 6 Kongl, Maj.-ts Nådiga Skri/v. N:o 54- KONGL, MAJ: T S Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer_, angående regleringen af Båtsmanshållet för Städerna i Riket; Gifven Stockholms Slott den 21 Februarii 182g, I anledning deraf, att Slädernå i Riket, vid Riksdagar redan för äldre tider tillbaka, ifrågaställt en jemkning eller reglering af Städernas Båtsmanshåll, hvilket ämne redan åren 1771 och 1773 varit af Kammaroch Commerce-Collegierne bearbetadl, fastän något beslut i anledning deraf icke följt, har Kongl. Maj:t, som jemväl af inkomna mål funnit nödvändigheten af en så beskaffad reglering, den i3 Junii 1806 anbefallt bemälte Collegier jemte Förvaltningen af Sjö-Ärendena, att inkomma med nytt förslag, utan afseende å hvad de 1771 yttrat.
Jag vill ingalunda bestrida, att jernvägar med de uppgifna konstruktions-detaljerna kunna byggas för de uppgifna kostnadssummorna; men jag påstår bestämdt och tror mig kunna i detalj bevisa, att en väsendtlig del af dessa olikheter i kostnadssummorna beror på olika förhållanden i öfrigt, såsom olikhet i rörelsematerielens konstruktion, antal och effekt, olikhet i priser, m. m. dylikt, och att jemförelsegrun - Jemförelse-Sectioner för Jernvägar med 4': 83" fots spårvidd och 20 fots banvall: betecknade med fullt dragne linier. 4': 10” fots d:o » prickade d:o. d:o B alfons öéru&ri/ —mst1. M/oa Jemförelse-Sectioner för Jernvägar med 41 : 83" fots spårvidd och 15': 73" fots banvall: betecknade med fullt dragne linier. 4': 10" fots d:o ~ * ’ ' » prickade d:o. » 15': 00" fots d:o Ståts-Utskottets Memorial M 77. 61 den således är felaktig, fastän jag, i saknad af detaljer till dessa kostnadssummor, ej är i tillfälle att närmare angifva på hvad sätt denna felaktighet uppkommit. 5:o. Angående belastningen å lokomotivernas drifhjul Herr Major Adelsköld har för de svagare rälerna antagit en, i förhållande till deras bärighet, vida större belastning på drifhjulen, än för de starkare rälerna i förhållande till deras bärighet, hvarigenom sålunda, vid jemförelseberäkningarne angående trafik-kostnaderna, uppkommer ett för de starkare rälerna missgynnsamt resultat. Herr Majoren har nemligen, med endast 2:ne undanlag, enligt den engelska regeln, gifvit lokomotivet så stor vigt i tons, som rälen väger i U per fot.
Förordning, blifvit ur § uteslutet till följd af Utskottets tillstyrkan, att bränvins-distillering mätte få verkställas hela året om, men Utskollet numera frånträdl denna åsigt och inbjudit Borgareoch Bonde-stånden att instämmma i Ridderskapet och Adelns förutnämnda, af Preste-stäudet biträdda beslut i afseende på rättigheten att distillera bränvin, sä hemställer Utskottet till Preste-, Borgareoch Bonde-stånden, att första momentet i §70 malte, såsom Ridderskapet och Adeln beslutat, erhålla denna lydelse: “Distillerar den bränvin, som till distillering icke är berättigad, eller verkställer någon distillering under lid, då sådan icke är för honom tillåten eller utöfvas" ele. (Se författnings-förslaget vid Betänkandet N:o 2'). § 7 2. inom. 1. 1 öfverensstämmelse med den uttryckta åsiglen, alt tidsbestämmelse för bered ning af mäsk lili bränvins-tillverkning icke borde i förordningen finnas, har Ridderskapet och Adeln uteslutit första momentet af § 72 i förslaget till ny författning: Sevillu.-, Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-UtskoUels Utlåtande Avo 5. 7 men enär Ridderskapel neli Adelns nyssberörda, från öfriga Riks-stånden skiljaktiga mening auselts böra förfalla, och sistnämnde tre Stånd godkänt § 72 i dess helhet, torde annan förändring i denna § icke böra ega runi, än att, af skäl sorn förut blifvit anfördl, ordet “»läskningx utbytes emot ordet mäskberedning. § 85. Bonde-ståndet har beslutat, alt i denna § skulle stadgas: att då för brott emot författningen pliktfälld persons egendom i löst och fast icke räckte lill hela bötesbeloppets gäldande, borde ej heller någon del af böterna utlagas, utan den sakfällde i stället undergå det straff, som svarade emot hela bötes-beloppet.
Hvad sedermera angår frågan om kostnaden för karantäns-anstallernas bestridande; så torde Utskotten böra upplysa, att, genom Kongl, brefvet den 26 April innevarande år, Kongl. Maj:t, med anledning af derom väckt fråga, förordnat, att ersättning till karantäns-befälhafvarc för de resor, som af karantäns-kommissionerne eller Konungens befallningshafvande anbefallas, eller, om de utan föregående ordres måste företagas, sedermera befinnas hafva varit af behofvet påkallade, skola, derest sådant erfordras, utan afseende å karantäns-befälhafvarnes olika grad, efter lika grund för alla, utgå jemlikt 7:de klassen af rese-reglementet och godtgöras af de under karantäns-kommissionerna ställda medel; hvaremot och sorn de tillförordnade karantäns-befälhafvarne i landsorterne, hvilka skulle inom karantäns-koinmissioncns i Stockholm område utgöra ett antal af öfver 80, endast inom inskränktare dislrikter utöfvade ett ordningsmannabestyr, hvilket blott undantagsvis kunde för dem medföra någon kostnad, och för hvilket bestyr de lika litet som för andre dylika borde af allmänna medel njuta vedergällning, Kongl. Maj:t funnit något arfvode ej kunna de ifrågavarande karantäns-befälhafvarne tilläggas. Då slaten således ersätter den hufvudsakliga delen af karantäns-befälhafvarnes egentliga kostnader i och för sådane dem uppdragne befattningar; så anse Utskotten någon vidare ersättning af slaten ej böra lemnäs.
”Å nej, icke det minsta, när ni är min körsven,” svarade hon med mycken tillförsigt. ”Nå, hur går det?” ropade Faxen. – De voro nu vid början af sjön. ”Antages,” genmälte Klein, och de båda slädarne började sin tur på en gång, först i ordentligt traf, hvilket allt mer och mer ökades, tills de slutligen syntes blott som en uppstigande ånga, hvilken sväfvade öfver isen. Den ene kom ej en hårsmån före den andre. Nära stranden fick dock Klein segern; hans häst frustade ut ett par sekunder, innan den andre kom upp. ”Fördömdt! Bålen har jag tappat!” skrattade Faxen. ”Nå, nå, kan icke hjelpas!” ”Ni mår väl icke illa?” frågade Klein med oro, då han såg att Maria höll handen mot hufvudet. ”Icke betydligt,” svarade hon. ”Jag vill dock gerna tillstå, att jag icke är någon hjeltinna, samt att jag är rätt glad, att täflingen är slutad.” ”Min goda Maria, hvarföre sade ni då ej ett ord? Jag skulle ju gerna hafva slutat på stund. Det plågar mig obeskrifligt att hafva förorsakat er oro.” ”Åh, herr doktor, det är nu alldeles bra. Skulle väl jag, derföre att jag är litet barnslig, beröfva er nöjet att försvara er trafvares ära, hvilken doktor Faxe ville angripa?” ”Ack, min goda fröken! hvad är väl en sådan seger för mig, i jemförelse med att förorsaka er en minuts smärta? Ni skall lofva mig att alltid vara uppriktig mot mig; annars återkommer ej mitt goda lynne i dag.” ”Ja, ja, alltid, alltid!” svarade Maria lifligt, och vågade, till bekräftelse härpå, lindrigt besvara doktorns handtryckning, då han hjelpte henne ur slädan. I den stora salen på Halleberg, der sällskapet nu hamnat, stod midtpå golfvet ett stort, rundt bord, med en rykande kaffekanna och thy åtföljande tillbehör.
Jag får för min del tillstyrka R. o. Ad. att icke tillåta den af Gr. Horn föreslagna inbjudningen. Mina skäl dertill äro följande: för det första finner jag det stridande mot formen för grundlagsfrågors behandling, att inbjuda de öfriga RiksSt:n att frånträda sina beslut, innan Constit.Utsk. inkommit med jemnkn.- förslag; för det andra skulle mänga betänkligheter, ja, till och med mer än betänkligheter kunna anföras emot sjelfva beslutet i den delen, som bestämmer, alt Konungens pro ■ pos:r nödvändigt skola hvila till påföljande riksdagen, om än Constit.Utsk. och samtliga RiksSt:n förklarat sig dermed missnöjda. Då likväl R. o. Ad. redan för sin del beslutat att som sin gemensamma tanka antaga detta förslag, vill jag icke vidare fästa mig dervid; men deremot finner jag för det tredje, alt redaclionen af R. o. Ad:s beslut är så obe - »4 Den 2 Mars f. m. stämd, att den synes icke vara någonting att bjuda på, utan lämpligast förvaras i vårt eget prot. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det förundrar mig visserligen ej, att de ledamöter, som protesterat mot E. o. Ad:s fattade beslut i detta ämne, nu bestrida den af mig föreslagna inbjudn. till de öfriga RiksSCn; men åtskilliga anmärkntr hafva dervid blifvit framställda, som röra principer, och hvilka jag anser icke böra lemnäs alldeles obesvarade. Man har sagt, att denna inbjudn. skulle vara grundlagsstridig i så måtto, att EiksSt:n icke skulle kunna besluta en förklaring af grundlagen i annan ordning, än att Conslit.- Utsk. derom väckt fråga. Men denna fråga är redan väckt af Constit.Utsk., och så snart Utsk. begagnat sitt initiativ, tillhör det RiksSttn att efter egen åsigt yttra sig öfver den väckta frågan; detta har också E. o. Ad. gjort, och jag förmodar ej, att Ståndet kommer att rygga sitt fattade beslut. — Man har vidare talat om den mindre formenligheten deraf att inbjuda samtliga RiksSttn att förena s g om en gemensam tanka, innan Utsk. haft tillfälle att söka sammanjemnka de olika besluten.
Expeditions-Utskottets försorg verkställas , redan gått i författning om tryckning af berna!te Utskotts Betänkande!!, utgörande 4^e Samlingen af Bihanget, och dä tryckningen deraf ännu under samma Utskotts uppsigt fortginge, och början redan skett med utdelning af denna Samlings handlingar till de Respective Riks-Stånden, Herr Kongl. Öfver-Hof-Predikanten , långt ifrån att anse något hinder eller mehn för en behörig och skyndsam fortgång af sistnämnde Samlings tryckning och utdelning böra uppkomma genom detta förfogande, hvaraf dessutom en lindring Uti Expeditions-Utskottets åligganden, i afseende på tryckningen af ifrågavarande Riksdagshandlingar', blefve en följd, likväl fann angeläget och nödvändigt, att om berörde förhållande, såsom innefattande en afvikelse från Rikets Höglofl. Ständers ofvan åberopade beslut, angående sättet för tryckningen af Bilumgets alla Samlingar, vördsam anmälan vid detta tillfälle matté af Expeditiöns-Utskottet göras hos Rikets Höglofl. Ständer, till vinnande af deras sänCtion ä det Undantag, som från hvad om tryckningen i allmänhet blifvit föreskrifvet, sålunda äger ruin, Samt till undanrodjande af allt ansvar å ExpeditionS-Utskottets sida, så väl för detta förhållande, hvartill Utskottet icke gifvit anledning, Bihang t. R. S:s Fröt. 10:de Sami. 8 3$ Bil. t. Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 23* sorn för sjelfva trycknings-arbetet och utdelningen af Bihangets 4-'de Samling, hvarmed, enligt hvad ofvan anfördt. är, Utskottet icke eger någon befattning; hvilken Herr Doctorns och Öfver-Hof-Predikantens serskilda mening skulle det nu till justering upplästa Betänkandet, genom utdrag af Protocollet, till de Respective Riis-Stånden åtfölja. Ut supra. Ex Protoeollo, C. M. af Lehnberg. 1 iExp. Ut ek. Förslag till tind.
„Så hafver med okunnighetens tider Gud öfversett och förkunnar nu alla menniskor allestäds att bättra sig; ty han hafver satt en dag före, på hvilken han skall döma verlden i rättfärdighet, i den man, hvilken han bestämt hafver, sedan han beredt tro åt alla, uppväckande honom från de döde“. Paulus’ tal till athenarne, Apostl. G. 17, 22–31. Utaf den mängd nytestamentliga ställen, som vittna, att sonen är menniska – och menniska i den mening, som utesluter antagandet, att han tillika skulle vara Gud – hafva vi ansett det nog att här meddela de ofvanstående. Den första reflektion, hvartill de gifva anledning, är den, att de alla framhålla Messias’ mensklighet just då de tala om det högsta och, som det vill synas, det öfvermenskliga i hans mission. Det är en menniska, som hört af Gud och förkunnat för menniskorna de eviga sanningarne (Joh. 8, 40); en menniska, som gifvit sig till återlösen för alla och blifvit Guds och menniskors medlare (1 Tim. 2, 5); genom en menniskas lydnad som slägtet åter blef delaktigt af nåd, rättfärdighet och nytt lif (Rom. 5, 15; 5, 19; 1 Kor. 15, 21, 22), sedan det genom en annan menniskas olydnad fått synd och död till arfvedel; det är slutligen, säger Paulus, genom en man som Gud en dag skall i rättfärdighet döma verlden (Apostl. G. 10, 31). De heliga författarne synas med denna starka och annars omotiverade betoning af Messias’ mensklighet velat förekomma hvarje hednisk förblandning af Gud och honom, hvarje för åtminstone de polyteistiske grekerna nära till hands liggande förmodan, att Kristus vore en gud. Läsom i vår äldsta kyrkohistoria – Apostlagerningarne – det tal, som kan kallas kristna församlingens invigningspredikan, det tal, som var den första omedelbara yttringen af den på församlingen utgjutne helige andens ingifvelse!
Lö» nerne för Finsta Officerare, som till Swerige öfwerftvttat; äfwensom att med Wällofl. Bor. gare Sländet till Lag Utskottet hänwrsa Herr Borgmästaren Nenzens förslag till förklaring öfwer Almänna Lagens stadgande i 5 Z. 6. Cap. Miffgernings Balken; och till Allmänna Beswärs och Oeconolyie Utstottet ett Memorial af Herr Dtrecteuren Rosenberg, rörande Bohuslänska. Sillfisket, tllr supr». Lx krotooollo Den 25 September. 53 Utdrag af Protocoller, hillet hos Högwördige Preste Ständer wid Urtima Riksdagen i Orebro den 25 Sept. lZlo. I. Ol. Almqvist. Ut. S. D. ^Oid Justering af Expeditions Utstottets Försiag till början af Riksdags - Beflutet, och i betraktande deraf att det icke är med Rik. sens Ständers wanltga skrifsätt l deras Bcflut öfwerensstammande, att utsätta huru omröstnin. garne med Ja e ker lTtej utsalut, uean endast att gifwa re ultatet af Pluraiitctens menmg form af Ständernas beslut; annsg Preste-Stänoet Slutmeningen af 2.dra Z. utt förenämd^ Fm flag böra sälunda uttryckas: "Likaledes bar den af ost, enligt 10Z. Z. af Regerings dormen utfedda tTlämnd, dömt hogsta Vomstolens famteliga Ledamöter förtjenta att i deras kall bibehälkas." Uti hwi'ken Redaction de Respectiwe M d - Ständen stulle wördsamt och wänligen inbjudas, att sig med Preste Ståndet förena. Or supr». kx krotooollo g. o. Almqvist.
Det är redan i föregående femårs-berättelser antydt, att denna del af riket tillförene varit skogrik; men för att icke tala om de härjningar af fiendehand, som skäligen antagas i forntiden hafva blottat detta läns kuster och skär från skog, har tillgången derå synbarligen medtagits under sistförilutne oell innevarande århundraden, dels till byggnad af salteriverk i skärgården och till trankokning under sillfiske-tiden, dels i följd af de tidtals gynnande konjunkturerne för trädvaru-utskeppningeu och deraf härledda prisstegring, dels ock till fyllande af det alltjemnt ökade behofvel af bränsle för den inhemska ångfartygsrörelsen. Af skogsbygd kunna för närvarande icke andra delar af länet få namn, än en del af Watte och Tanums härader, Bullaren och Sörbygden samt det inre af Inland. I allmänhet svarar tillgången å byggnadstimmer och bränsle numera icke mot länets behof. Furuoch granskogar äro de vanligaste. Löfskog förekommer nästan endast å inägorne och består mest af björk och al, sällsyntare af ek, ask, lind och bok. Vissa delar af länet äro alldeles skoglösa, och äfven i trakter, der skog finnes, äro mänga hemman blottade derpå. Det är under sådana för - 15 hållanden en lycklig omständighet, att bränntorf ännu, ehuru föga allmänt, finnes att tillgå. Någon under rekognition upplåten kronoskog finnes icke inom detta län, och de fleste samfällighetsskogar äro lid efter annan skiftade. Länets HushållningsrSällskap har år efter annat anslagit premier för skogsplantering, men utan åsyftad verkan. Sistlidet år anvisades särskildt för skogshushållningens befrämjande ett belopp för året af Ett Tusen Riksdaler Riksmynt, deraf 150 R:dr äro afsedda till 2:ne premier, att tilldelas jordbrukare inom länet, hvilka visa sig hafva å förut skoglös mark vid deras hemman eller lägenhet verkställt plantering af barreller löfträd på en areal af minst ett halft geometriskt tunnlands rymd, med ändamålsenligaste plan och bästa framgång samt så för sig kommen, att plantorna kunna anses fredade från kreatui’S åverkan.
1820 och 1822 arens Revisorer ansågo sig böra ingå i en sådan granskning och jag delade denna öfvertygelse, emedan den hittills gällande Instructionen dertill gifveranledning; rata då nu fråga är att upprätta en ny Instruction kan jag för min del icke underlåta att yrka det den må blifva författad i enlighet med Grundlagarnes bokstaf oeh med sanna Constitutionella principer. Uen föreslagne Instructionen har lör ölrigt, efter min tanka, ett utmärkt företräde framför den af 1812, det vore alltså af ett väsenteligt nyttigt inflytande för Samhället att denna nya Instruction, genom Kongl. Maj:ts promulgation blefve gällande, men föga lära vi kunna sädant hoppas, om Kongl. Majrt, Grundlagames högsta väktare, finner i dea framställde Instructionen föreskrifter, hvilka efter Dess bedömrnande, äro i strid med Grundlagarne, och att Kongl. Majrt sålunda lärer bedomina denna fråga, dertill hafva vi full anledning, af Dess Nådiga skrifvelse till nu församlade Ständer, rörande Revision af TullrSkeoskaperne. På nu anförde skäl anhåller jag vördsamt om återremiss. Men 3-1 9et »ber f, m. Bilaga till PleniProtocollet för den 01 Octo ber, förmiddagen. Grefve Gyllenborg, Johan Hening: Efter en, af ohelsa föraranledd, längre frånvaro ifrån Riksdagen, återkommen då Bevillningsutskottets Förslag till Bevillnir,- gens tördelning jemte Regiementariska stadgandeo till pröfning hos Ridderskapet och Adeln förekommer, och efter de upplysningar jag erhållit, icke instämmande i en del af hvad Utskottet föreslagit, anhåller jag vördsammeligen, att i saknad af rådrum att nu derom inhemta fullständigare kännedom, att få till Utskottets pröfning afgifva utförligare erinringar dervid, sedan betänkandet efter vanliga förhållandet i detta ämne, förmodeligen blifvit återremitteradt, hvarom jag anhåller, inskränkande jag mig nu, blott till någre hufvudsaklige anmärkningar vid Betänkandet.
Nådiga granskning, i underdånighet öfverleniitas, för alt, efter i hvarje fall förekommande omständigheter, blifva i Nåder reglera dt och för cn lid af a5 till högst 5o år fastställd t, ulan alt likväl, in til l dess sådant binner afgöras, någon rubbning, eller försök dertill, i del vanliga, på gällande Lagar och Förfalluingar grur.dade aflöningssält må lill någondera potens förfång under tiden vara tillåtet; öfver hvilken Förordning det Nådiga Förklarande, deli 13 November 1819, utkommit, att Kyrkolid danie ega för deras Besv. och Occo;i,~Utskoitcts Bet. A':o 5g. 9 tjenstetid med sine församlingsboer uti allmänna och lagligen tillkomne sockenstämmor öfverenskomma om Pasloraliernes utgörande, utan att dervid vara biträdde af Kronooell Consistorii-Fulimäglige; men da fråga uppstår, antingen örn öfverenskommelsens bestånd utöfver den Kyrkoherdes tjenstetid, som contraclet ingått, eller om en efterträdares rätt, samt i händelse de contraherande sins emellan icke åsämjas, skola föreskrifterne i 1816 Ärs Kungörelse, om Kronooch Consistoi ii-Fullmägtiges närvaro vid löneregleringar för Preslerskapet, äfvensom uti allt öfrigt, i sådane fidi tjena till noggrann efterlefnad; och har Kongl. Maj:t, genom Circuluire lill
93 de med mildare klimat, bättre jord och lägre penningeränta, i allmänhet, liksom förskansa! sig genom importtallar, som nedtrycka priserne för våra exportvaror, då vi hafva sådana att aflåta till dem, utan att vi ens begagna oss af samma beskattningsmethod, samma åtgärd tillbaka, då de importera sina produkter här i riket, och då man besinnar att jordbrukaren är snart sagdt den enda näringsidkaren inom riket, som icke har skydd för sitt yrke, och som således, enligt hvad jag förut anfört, får både aflåta sina varor tili lägre pris, än annars varit fallet, och skatta, antingen till slaten eller enskilde, då han är i behof af fabrikater. Importtullen å sill kan icke ens med sken af rättvisa bibehållas, med mindre en billig tull äfven åsättes åtminstone ladugårdsprodukter; ty sillen utgör snarare ett mera erforderligt födoämne för den fattigare klassen, än t. ex. fläsk och kött m. m., samt är i vida ringare mån föremål för den inhemska arbetarens sysselsättning och derpå grundad utkomst.