Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Döttrar mä med Contantcr ersatta hwad han ej med Landets förswarare kan ästadkomma, hwilkcn Summa proportionaliter bör som ersättning utdelas till dem, som dertill mer eller mindre med barn eller förswarare bidragit. Detta mitt Memorial anhäller jag mätte till Oeconomie och BeswärsUtffotlet blifwa remittcradt. Detta Memorial blef af Herr kntllliek, Larl k,ellitt, begärt pä bordel, men sedan han ifrän denna begäran asp stätt, till Allmänna BeswärS - och Oeconomie-Utskottet remitleradt. Herr krintrzcdälö, kaul, uplaste följande: Nedan för 6 Mänader sedan, eller derutöfwer, gjor^ de hos Högloft. Ridderstapet och Adeln jag en framställning angäende till widtagande anstalter och Författningar, som ester hwad iag förmodade skulle bidraga till wirmande af en för Rikets Fabrigucr, blifwandc förökad tillgäng, pä inhemst Ull, och i samma nian, till ett minffadt behof af den Utländske. Hwilken af mig wackte motion Högwalborne Herr Grefwe» och Landt-Marstalkcn, samt Högloft. Ridderstapet och Adel» behagade remittera till Högloft Lag - samt Beswarsoch Leconomie - Utskotten. Sedermera eller den iZ Januarii innewarande är hade jag äran, att uti ett hos Högloft. Ridderstapet och Adeln »plast och inlemnadt Memorial, uppä andragne stät och anledningar, i ödmjukhet söreflä och tillstyrka det mätte en sädan oföränderlig
Palmstjerna, att detta anslag kan sä vida anses öfverflödigt, som instruetionscompagnierne icke kunna eller behöfva komma i verksamhet förr än 1846 och anslaget, som börjar med är 1845, således kan lemna medel för det afsedda ändamålet, finnér jag det likväl vara nödvändigt att återremittera frågan till Utsk., på det att R. St. må kunna i sitt svar lill Konungen framföra, att It. St., för att slippa öka slatsbristsumman, icke hafva trott sig böra anslå de 24.000 r:dr, som här äro i fråga, men, alt då i alla fall organisationen af instructions-compagnierna för nästa år svårligen kan komma till fullt stånd, R. St. anhålla, att K. M. ville använda anslaget för nästa år för dessa organisationsutgifter. Men saken måste återgå (ill Utsk., så att Utsk. får uttrycka detta i betänk., ty nu innefattar det blott ett afslag på Konungens propos., och Konungens rådgifvare skulle möjligen kunna blifva ställde till ansvar, i händelse anslaget blefve användt till organisationsoch byggnads-anstalter. Jag anhåller således om återremiss. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. an såge de emot StatsUtsk:s i afseende på ifrågavar. anslag afgifne hemställan gjorde anmärkmr föranleda till återremiss. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H.
Herr von Hartmansdorff har för öfrigt sagt, att inga penningar finnas att tillgå, men Grefve von Schwerin, hvilken, såsom likaledes ledamot i StatsUtskottet, bör tilltros äga lika mycken kännedom örn tillgångar ne, som Herr von Hartmansdorff, säger i sin reservation, att medel icke saknas till anslagets förökande, om icke till 100,000 R:dr, åtminstone till 75,000 R:dr årligen, samt tillstyrker, att anslaget måtte höjas till hvad det hittills varit, om än det skulle erfordras 5.34 Den 56 Fe Linar ii f, m, alt genom län anskaffa de återstående 25,000 R:dr, Mig synes ock att denna summa är af alltför litet inflytande på en hel Financereglering, för att tagas i'beräkning, då fråga är om ett så vigtigt anslag som detta, hvilket skulle directe så bet37dligen bidraga till att minska införseln af en vara, livart på vi sjelfva hafva öfverflöd; hvarföre jag förnyar min anhållan om proposition på instämmande i BorgareStåndets beslut. Jag skall för öfrigt icke upptaga tiden ytterlin gare med besvarandet af Friherre Åkerhjelms anförande om fruktlösbeten af ett anslag till vedskutors anskaffande, emedan Friherm hämtat stöd för sin mening endast från föregående misslyckade försök, hvilka bordt misslyckas, då icke sådane försigtighetsmått iaktlogos, hvarigenom vederbörande speculanter hindrades att använda de erhållne premierne för andra ändamål än det åsyftade, Grefve von Rosen: Med anledning af hvad Herr Lagerhjelm senast anfört, erkänner jag väl, att
Denna anordning har sedermera fortfarit, emedan, om också de utplacerade hingstarne varit något mindre anlitade än de vid stuteriet qvarstående, någon väsendtlig anledning till förändring i den en gång vidtagna åtgärden icke förekommit; men orsaken härtill torde rätteligen böra sökas uti de för Skåne egna förhållanden, att dervarande betydliga egendomar merändels äro i besittning af de utvägar, som utgöra vilkoret för dyrbarare hästars behöriga vårdande samt framför allt deruti, att vanan vid hästens behandling hos Skånska allmogen är så allmän, att erfarne stalldrängar derstädes kunna erhållas med vida mindre svårighet än i andra orter; hvartill kommer, att närheten till stuteriet sätter dess Chef i i tillfälle att någorlunda aktgifva sättet hvaruppå hästarne vårdas. Med antagande att de förhållanden, som gälla för Skåne äfven kunde, om ock undantagsvis, förefinnas på andra ställen inom riket, begärde och erhöll Stuteri-öfverstyrelsen år 1851 Eders Kongl. Maj:ts nådiga tillstånd att jemväl från Strömsholm utsätta hingstar hos enskilda personer till kostnadsfri vård; ett medgifvande, som dock hitintills föga kunnat begagnas, då, utom i Skäne, ingen benägenhet visat sig att ingå — 318 — så beskaffade, med både utgifter och ansvar förenade förbindelser. Skulle, med den tilltagande håg för hästkulturen, hvaraf hingstföreningarne utgöra en yttring, tillfällen framdeles yppa sig att utplacera hingstar mot föreningarnes förbindelser att för dem ansvara, skall hinder derför ej möta; men att, såsom Rikets Ständers Revisorer angifva, tillämpa denna method ända derhän, att genom hingstarnes utplacering eller försäljning mot rabatt till föreningarne, den vid Strömsholm underhållna depot helt och hållet tillintetgöres, afstyrker Stuteri-öfverstyrelsen på det högsta, öfvertygad att dessa hästar så snart komme att förlora användbarhet för afveln samt erfordrade en så tät omsätt ning, att stuteriets produktion icke försloge för deras remonterande och att således inom få decennier en brist på hingstar skulle yppa sig, hvars afiijelpande sedermera komme att erfordra lång tid och betydliga kostnader.
Län förekommer äfven en annan Ii kartad parationsmedei. afgift, sorn, under namn af Näs Kungsgårds reparationsmedel, utgöres af Näsgards Fögderi med 66 R:dr 32 sk. och af Westerbergslags Fögderi med 33 R:dr 16 sk. att användas till underhåll af byggnaderne å Näs Kungsgård, som är ÖfversteRoställe vid DalRegementet, men, i händelse dessa medel icke aro tillräcklige, bör allmogen i Näsgårds Fögderi, som af ålder haft skyldighet att underhålla nämnde byggnader, fylla det bristande; Och utser allmogen derlöre en så kallad Ombudsman, som har bestyret med reparationernes verkställande och till hvilken af dem erlägges arfvode, som i 1844 års Räkenskaper upptages lill 41 Rdr 24 sk. Derjemte lärer ifrågavarande allmoge hafva åliggande att till nämnde Kungsgård utgöra åtskilliga tjenstbarheter. Då intet giltigt skäl synes förefinnas, hvarföre med underhållet af åbyggnaderne af berörde Öfversteboställe skall tillgå annorlunda, än vid andra så beskaffade boställen, och allmogen för detta ändamål vidkännas ett serskildt onus utöfver hvad i allmänhet åligger hemmanen i orten, hvilket ock, lika med det nyss förut omlörmälde, utgör ett af de många undantagssladganden, som bidraga till Kameralväsendets invecklade beskaffenhet och, om enkelhet skall vinnas, böra undanrödjas; hemställa Comiterade underdånigst, om icke Eders Kongl. Maj:t skulle i Nåder finna lämpligt att till Rikets Ständer aflåta Nådig proposition om förr omförmälde bygg nadsskyldighets upphörande med nuvarande Roställshafvarens afgång; Och skola Comiterade i det serskilda underdåniga utlåtande, som här efteråt omlörmäles, yttra sig angående de öfrige tjenstbarheterne.
I följd af denna åsigt skulle jag tro, att vi, på sätt Hr Dalman önskat, kunde genast gå till afgörande af hufvudsaken; men jag ifrar ej derför, emedan förhållandet blir alldeles detsamma, örn R. o. Ad. lägger Exped.Utskrs memor. till handlingarna och hufvudfrågan upptages, då BancoUtskts memor. förekommer samt Hr Gr. o. Landtm, då förnyar sitt förklarande. Således skall det för mig vara likgiltigt, hvilketdera sättet antages; men jag tror, att det ledde mera till vinnande af tid, om R. o. Ad. tillät, att, i anledn. af Exped.- Utskts memor., den i BancoUtskts betänk. N:o 16 förbigångna punkten nu finge föredragas. Gr. von Fersen: Jag instämmer så mycket hellre i a3S r Den ai Augusti. den siste värde talarens sednare förslag, att Exped.Utsk:s memor. måtte läggas till handlingarna och It. o. Ad. i huf» vudsaken fatta sitt beslut, då BancoUtsk:s betänk, förekommer, som Exped.Utsk. just önskar få veta, hvad R. o. Ad. beslutat, och vi hvarken beslutat eller kunna besluta något i denna fråga, innan BancoUtsk:s betänk, förekommer. Det var på denna grund, som jag tog mig friheten understödja Frih. Ehrenborghs förslag om Exped.Utskjs meroorts företagande i sammanhang med BancoUtskts betänk, i ämnet; men nu synes det mig enklast, att detta memor. lägges till handlingarna, hvarefter, då BancoUtskts betänk, förekommer och Hr Gr. o. Landtm, dervid förnyat sitt nu gjorda förklarande, R. o. Ad. erhåller det lämpligaste tillfälle att yrka propos., hvilket i följd af Exped.Utsk:s memor. synes mig svårligen kunna ske. Jag förenar mig således del i med Grefvarna Frölich och Posse, att förevar, memor. må läggas till handlingarna och att beslutet i sjelfva saken ej må komma alt fattas, förrän BancoUtskjs betänk, blifvit föredraget. Gr. Frölich:
Be v i 11 n i ngs-F ö rörd n ing innehåller en afgift för Consumtion af så kalladt .öfverflöd, hvilken jag anser origtig till “sin grund, ty deri afgift ar redan erlagd vid varan# inköp genom Tullen, som Consumenten alltid sluteligen får betala, och den leder dessutom tili' underslef. Om Statsbehofvet derför fordrat ökade inkomster på denria väg, böra afgifterne läggas på varan ej på Consumenten, hvaraf följden då blir, att hvar och en får betala i ett j eton t förhållande till mängden han Consurnerar, och ej som nu sker, att den, som fört.är 30 Bouteiller Vin eller 20 fe, Caffe om året i sitt hus, betalar lika afgift med den, som consurnerar 200
Men man kunde få ett sådant där modernt ytterplagg mycket, mycket billigare. Ett ögonblick dök frestelsen upp ovanligt stark. Om hon skulle höra efter i kappmagasinet? Det kostade åtminstone ingenting. Hon hade redan tagit några steg i riktning mot Östra Hamngatan, då hon plötsligen hejdade sig och vände om med tårar i ögonen. Hon hade kommit att tänka på något, som särskildt den sista tiden ställt deras fattigdom för henne med aggande tydlighet. En småsak i det hela taget — i jämförelse med allt annat! Hennes mor hade för en tid sedan brutit af en framtand. Döttrarna försökte på allt vis öfvertala henne att låta skrufva in en ny men förgäfves, det var omöjligt att förmå henne därtill, hon hade inte råd. De hade inte råd att kasta bort tolf kronor. Kasta bort! Det där gapande tomrummet, som syntes hvar gång hon talade eller log, och som hon förgäfves sökte dölja genom att snörpa på munnen, gjorde deras stackars mamma tio år äldre, förändrade henne alldeles — gjorde henne till en gammal kvinna. Det stack till i Agdas hjärta, när hon såg det, när hon bara tänkte på det. Hvad det var tungt att vara fattig! Och lusten för den nya kappan, som skulle gjort henne vackrare i hans ögon, försvann lika hastigt, som den uppstått. Här gick hon och tänkte på flärd och grannlåt, istället för att vara lycklig och tacksam öfver att hon och Hedvig kunde förtjäna så mycket, att de ej behöfde lida nöd. Stackars mamma, stackars mamma, som i hela sitt lif aldrig tänkt på sig själf — bara på dem. Några dagar senare friade Otto till henne. Den känsla af öfversvallande sällhet, som genomströmmat hela hennes varelse den afton, då han förklarat henne sin kärlek, hade emellertid blifvit förbittrad genom moderns oförklarliga aversion mot hennes älskade. Agda var förberedd på att Ottos familj skulle vara emot partiet, men att mamma inte skulle vara nöjd, öfverlycklig — det var något, som aldrig fallit henne in. Och att vara så orättvis och påstå, att medlemmarna af den Lundbäckska familjen antingen voro kalla och beräknande eller lättsinniga och opålitliga! — Fruntimren kanske men inte han, inte Otto, inte Otto! Agda kände honom bättre än mamma. Hon visste, hur präktig och redbar och trofast han var.
Vid jemnförandet af alla dessa utländska förhållanden med dylika inom Sverige, förbiser man dock vanligen: att ali, till Sveriges ekonomiska lagstiftning hörande, beslutande åtgärd är förbehållen den ena Statsmagten ensam; — och alt, på grund häraf, ett Svenskt Communal-väsende, som äfven med stor stalsmarma-skicklighet blifvit organiseradt på en genom Ekonomi-Utskottets Riksdags-behandling caracteriserad väg, alltid skall kunna lill sitt innersta väsende förändras och sönderslitas genom blott en Förordning. Det skall, efter min tanka, just härigenom förfela sitt ändamål. Ty till detta senare hörer, att sjelfva inrättningen skall vara inom nalionen lefvande, och känna sig sjelfständig, fullt ut så mycket, som någon inom samhället. Om möjligt vore att genom Civil-Lag, sådan den i Sveriges Regerings-Forms § 87 bestämmes, organisera något communalväsende, eller någon del deraf, skulle derigenom ändamålet åtminstone såvida uppfyllas, som Riks-representalionens bifall blefve ett oundgängligt vilkor för rubbningen af hvarje så organiserad inrättning; men då detta ögonskenligen ej kan ske, är införandet i Grundlag det enda medel, hvarigenom denna allmänna inrättning här kan få nödig trygghet och ett afgjordt samband med Riks-representationen. Den skall derförulan alltid J 2 Bil. till Con$tiliilions-Ulsl'oltcls Memorial, N-.o 08. blifva, såsom hittills, missförstådd af folket; den skall anses som, och den skall i sjelfva verket vara, endast en ytterligare tillsatts till vår redan förut alltför vidlyftiga stats-apparat. Conslilutions-Utskottet vid i83-4 års Riksdag godkände, uti Betänkandet N:o 36, såvida en annan utväg, som hufvuddragen till en Landtdags-ordning föreslogos, och Sländernes yttrande derom begärdes, hvarefter, och sedan på Riksdagen derefter förslaget blifvit af begge Stalsmagterna antaget, det dåvarande Constilutions-Utskoltet skulle erbjudas läglighet att planmässigt, utarbeta ett fullständigt reglemenlariskt förslag, för att j sin ordning undergå den i grundlag stadgade behandlingen.
Men hvad som beträffar en bättre organisation af den undervisning, Presterskapet bär meddela, har icke en gång blifvit undersökt, hiort nya religionsböcker fastställda. Om det, såsom jag tror, förhåller sig rigtigt, hvad Friherre Palmstjerna och Herr Riben anfort, nemligen dels att undervisningen för allmogens barn vore otillräcklig, dels att Presterskapet vöre för myo ket besväradt med göromål främmande för dess bestämmelse och om den förra bristen bör och kan till någon del afbjelpas genom Presterskapets befrielse från dessa göromål: så bör man undersöka, hvilka deäro, om och på hvem de beqvämligare skulle kunna läggas. En sådan undersökning kommer följaktligen att beröra den civila Statsförvaltningens organisation, liksom denna i sin ordning att röra lärosfåndet, och det är naturligt, emedan ingen del af statskroppen är umbärlig eller likgiltig för de öfriga. Den c 6 Febructrii. 839 Orsaken hvarföre den presterliga grenen af lärostafen blifvit utan den granskning, man egnat åt alia öfriga delar af Statsiörvakningen är, nian tvifvel den att man fruktat ett sådant steg vara, eller kunna komma i strid med presterskapets privilegier; ty då andra momentet deraf stadgar: ’’Att Academier, Gymnasier och Skolor bora hållas vid magt och i deras vilkor befordras, fä vidt rikets stat och iilljlånd det kan medgifva” finnes intet sådant förbehåll utsatt i anseende till det egentliga prästerskapet, ehuru Professorer, Gymnasii och Skollärare sedermera hopräknas bland dess medlemmar, och tillerkännas samina rättigheter. Meningen med stadgandet i privilegierna, att ecclesiatikstaten i allmänhet skall oförändradt efter gammal häfd bibehålla sina Biskopsstift, prebenden, Boställen, hemman och lägenheter, tionde m. m., bör ej kun* na vara någon annan än den, att hvad sorn till lärostaten blifvit anslaget , skall oförryckt vid densamma bibehållas; men ej att hvarje särskildt madh ti skall, oagtadt billighetens och tidens deremot stridande fordringar, förblifva vid lika öfverflödiga eiler otillräckliga inkom* ster, som hans företrädare.
Tter 1) rottningen fragade honom: kunnen I han l upp mer. - lida, att en annan dansar med Er htntiiiö. och med Er vill hon icke ilansa? Han gick till min styfmor och fragade henne, om jag \ ar klok i afton eller hurudan jag var. Shr vi drogo helii 0111 natten. begynte niin styfnior till att berömma den andra, som jag dansat med, tocken \ .acker karl det var, men jag iniirkte strax orid, ty jag var dein för kiok, s i ile kunde j Iiira ut mig, utan hrail jag tiinkte, si teg jag med. Men det gick allt lit p&amp; att de skulle htira, hvad jag höll af honom, detföre svarade jag: CS. hxit sate har jag sett Brr, och gatt om, utan att se p3 den, och inte hm jag dcnnn giingen talt så mycket med honom, att jag om honom kan s5ga mycket. Einellertid &amp; g jag inte min fistinan. Efter nagn dagnr sade min styfmor: hvad tyckten I om den I dansaden med på slottet, var han icke en vacker karl? Jag svarade, ja, k. m. han gick viii till, men hade han varit en soldat, sS rore han \ .al till mer behag, men efter han inte iir det, aktar jag honom inte, och hon svarade mig: Er fiistman ar ingen soldat, och I in3n icke Unkn till att f9 taga d g o n annan ?in honom. I miste sla soldaten ur Ert hiifviid, ty det iir f3finga tankar; i l a blir intet af. Jag svarade, det har ingen fist oss Mda, och gick ut i f r h henne. Nar jag kom ut, sutto pigorna och taltes vid, att min h. f. skulle till Tyskland till armen, och sade i t mig, att ii l3 br6llopp, innan vi draga bort, men jag sade, det skall aldrig ske, utan jag vill 3 mig en braf soldat p i draga med min h. f. och se, hrar jag kan i min arm.
Luckorna slutas för husens fönster. Snart råder nattlig stillhet öfveralt, tystnad och liksom frånvara af alt lif. Dock, lifvet har ej helt dött bort, från ett och annat fönster glimmar ännu en sömnig talgdank och bakom detsamma varsnas ett nedhukadt hufvud forska bland folianter eller ser man pennan trött glida öfver det ojämna pappersbladet. Från ett gatuhörn höres någon gång ett högljudt skrål eller en disharmonisk sång det är någon slottsknekt, som gör sin myndighet gällande gent emot de hatade tyske krämarene, eller besättningen från handelsskutorna, som af glädje öfver ett godt kap blickat för djupt i glaset. Men äfven skrålet bortdör så småningom. Ljusen släckas öfveralt. Tornuret, som förkunnar tidens flykt, stör ensamt tystnaden. Då, liksom gynnad af den lätta nattvinden, styr en fiendtlig flotta upp för Auras böljor. Den har undgått väktarene på Äbohus. Tyst och ostörd skrider den förbi de inslumrade besättningarne å de tyska handelsfartygen. Nu har den nått sitt mål och lagt till vid åstranden. Flottans anförare Otto Rud ger order att landsätta trupperna och skådespelet tager sin början. Redan står en af de närmast belägna byggnaderna i ljusan låga, antänd från alla sidor af de hämdgiriga danska krigarne. Halfkväfda af röken och yrvakna af fasa rusa husets olyckliga bebyggare genom lågorna eller kasta de sig handlöst ut genom fönstren, men mottogas där ute af halfvilda horder, som antingen spetsa dem eller slå dem till döds. Och till jämmerropen sälla sig de blodtörstiges vilda härskri, trumpeters ljud och trummors larm. Förskräkta eller nyfikna rusa stadens innevånare ut från sina bostäder. Ett gräsligt drama möter dem. Män, kvinnor och barn flyende undan förföljarene; andra dignande till marken, öfverväldigade af blodförlust. Hugg och slag måttas häjdlöst mot en hvar, som vågar ställa sig till motvärn. Där faller en moder med händerna krampaktigt famlande efter sitt i en dansk knekts armar gråtande barn, här glider ett redan knappast hörbart ave öfver en kyrkans tjänares bleka läppar.
Utskottet föreslår följande voteringsproposition: “Den som gillar Stats-Utskottets, at Borgareoch Bonde-Stånden bifallna hemställan, att Rikets Ständer mätte åt Pulhnägtige i Riksgälds-kontoret uppdraga att genom upplåning anskaffa en summa af högst Tretiotvå millioner (32,000,000) Riksdaler Riksmynt, för att, användas till utbetalning dels at de under innevarande riksdag beviljade anslag, å tillhopa 27,890,000 R:dr, för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader under åren 1863, 1861, 1865 och 1866, dels af de utaf Rikets nu församlade Ständer för utförande af enskilda jernvägsanläggningar anvisade lån å tillsammans 9,614,000 R:dr; samt att, derest denna lånesumma, Bih. till 11. ■'st.
Om icke d? indelningshafvare, sorn vilja till gfaten afstå indelningar och i stället taga lönerne i Contant, efter deras medelvärde af de 10 föregående Örens Markegångar, må dertill lemnäs öppen rätt? 2;o Om icke för de tjänster med de indeldta löner, som hädanefter blifva ledige, Ipnerne pvilkorjigt må kunna till SlatsVerket indragas och Contant aflöning , efter den i ira Puncten utsatte grund, j stället bödärnmas, med vilkpr, att jönerne lill beloppet kunna förändra*, när RiksStaten till alla delar varder ('pglprad ? Betänkanden, N:o 235. vn 3:o Huruvida det ej må kunna tillåtas ägare af FrälseBäntor, att afstå de samma till Staten mot erhållande af betalning derföre på det sätt, att de sista 10 årens medel-afkastning, efter 5 Procent räknadt, förvandlades i Capital, som utbetaltes i StatsObligationer, hvilka med derå löpande Ränta genom Bankens öfverskottsmedel efterhand kunde inlösas? och 4:o hvilka åtgärder lämpligen kunde vidtagas för alt gifva Räntegifvare säkerhet, att de indeldta Räntor, som, till beredande af den förestående Allm. Regleringen och i sammanhang dermed af ett förbättradt Samhällsskick, efter hand kunde till StatsVerket indragas, för att med penningar betalas, icke skola öfver rätta värdet blifva uppstegrade, eller vid missväxtår en öfver måttan hög betalning derföre fordras? Gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet kommer Utskottet att yttra sig i den af Anders Danielsson väckta fråga om förmedlande åtgärders vidtagande emellan Räntegifvare och Räntetagare , samt angående den om ett förändradt sätt att utgöra Räntorne in natura. Beträffande förenämnde af bemälde RiksdagsFullmäglig framställda frågor, anser Utskottet den första. och andra af dem vara, genom hvad Utskottet i förra Betänkandet JV:o 124 sid. i5, 16, 17 och 18 anfört, besvarade.
Fördröjes utöfver nämnde tid betalningen; då skall, i händelse någon till ersättning berättigad det yrkar, frågan om jordens eller lägenhetens afstående eller begagnande, såvidt på hans rätt inverkar, vara förfallen och ankomma på ny pröfning. § 25. Tvista egare, inteckningshnfvare eller andra om bättre rätt till hvad såsom ersättning eller betalning är vordet bestämdt att utgå; derom må talan särskildt i laga ordning utföras. Uppstår dervid hos Rätten fråga om lyftning; ege Rätten derom förordna, efter ty skäligt pröfvas. Skulle sådan tvist yppa sig i sammanhang med frågan om skadeståndets bestämmande, må den ej uppehålla slut i denna fråga, utan varde hänvist till särskildt utförande; och ege förty Rätten, der så erfordras, vid val af Nämnd, göra förslag i dc tvistandes ställe, på sätt i § 5 sagdt är. Har egare underlåtit att hos Rätten, såsom § 2 bjuder, i ändamål af instämning, uppgifva den, som i anseende til! nyttjanderätt med honom del i saken häfver, vare egaren skyldig att, efter Rättens bepröfvande, hålla sådan medpart skadeslös. § 26.