Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
t Slals-Ufshottets Utlåtande, N:o 64, litt. E. 29 rande embetsmyndigheter, Utskottet anser, att, genom ifrågavarande folkklassers befriande från mantalspenningarnes utgörande, betydlig förenkling i uppbördsoeh redogörelse-verket skulle vinnas, får Utskottet tillstyrka, Rikets Ständer, att i så motto bifalla ifrågavarande motioner, att Rikets Ständer för sin del besluta, det befrielse från mantalspenningarnes utgörande må, från och med år 1855, beviljas följande klasser, nemligen: arbetsfolk, så å landet som i städerna, hvilka icke äro lagstadda och ej eller njuta ständig arbetslön, utan arbeta för dagspenning eller efter särskild öfverenskommelse och beting, och hvilka redan, enligt nu gällande bevillnings-förordning åtnjuta befrielse från bevillning efter 2:dra artikeln, äfvensom vidare husmän och backstugusittare, jemte deras hustrur och enkor, samt inhyseshjon. I sammanhang härmed har Utskottet ansett sig böra framställa en beräkning af den minskning i statens inkomst af mantalspénningarne j som genom den af Utskottet nu föreslagna förändring skulle blifva en följd; i hvilket afseende Utskottet trott sig finna, att något öfver 200,000 personer kunna hänföras under de kategorier, som ansetts böra från mantalspenningars erläggande befrias, men då antagas kan, att för åtminstone hälften af dessa personer eller 100,000, afkortning för fattigdom, fyra minderåriga barn, dödsfall med flera orsaker, redan erhållits, skulle den verkliga minskningen å inkomsttiteln, efter 12 sk. för hvarje person, utgöra omkring 25,000 r:dr. Stockholm den 2 Mars 1854. Reservationer; af hr Wirgin, C• U-, biskop Annerstedt samt hr Cassel. 30 Stats-Utskollets Utlåtande, N:o 64, litt. F. N:o m, litt, F. Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Mats 1854, kl. 11 f. m.
Riket växt säd, emedan jag är öfvertygad, att ett dylikt creditiv, med antagliga vilkor beviijadt på ett par millioner Riksdaler, och hvarför Riksgälds-Conloret kunde lemna Banken Obligationer i den mon creditivet anlitades, skulle mycket lätta allmänhetens nuvarande brydsamma ställning.” Af Herr v■ Hohenhausen, M. S”Utom på Riksdags-orten i BaneoUtskottet har val, under loppet af hela Riksdagen, icke något anförande inom Riks-stånden väckt det uppseende och oro i landet, som denna motion af Herr Biskop Agardh; såsom något verkligen ganska allvarligt har detta anförande öfverallt blifvit belraktadt, äfven af det ringa antal, som deri befarat linna och se, såsom i fält vid en större recognoscering, ett förebud till ett direct anfall på realisationen eller på de värn, hvilka trygga dess bestånd. ULi anförandet förekommer efter den snillrikt målade mörka taflan, i de långa prsemisserna en lill Banco-Utskottet ställd uppmaning att, föreslå medel till afhjelpandet så väl af den närvarande förlägenheten sorn till betryggande af landets välstånd i framtiden. I förstnämnde afseende har Utskottet förklarat sig hafva åtgjort hvad på det kunde ankomma genom de serskilda förslag till understöd för näringarne Utskottet föreslagit i sitt till Riks-stånden ingifna finance-betänkande. Med fog kan dock klandras, att uti detta betänkande icke har blifvit föreslaget att, temporärt bevilja lindrigare vilkor, än de allmänna vid creditivs meddelande till spaqmålsbelåning. Beträffande uppmaningens sednare del, hvilken kräfver att börja med en grundlig undersökning af ämnet, har Utskottet skjutit densamma helt och hållet ifrån sig, medelst det nu sent kommande förslaget att behandla delta ämne genom något annat, förmodligen ett serskildt Utskott.
Departements-chefen erinrat, bland annat, som redan är 32 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Jtä 61. å andra ställen i Betänkandet anfördt, att de af Rikets Ständer föreslagna löneregle ringarne skulle medföra ett ökadt gagn, om nämndens åtgärder alltid omfattade lö nerne för hela det ordinarie presterskapet inom pastoratet, så att den icke blott egde att hos Kongl. Majit göra underdånig framställning, angående öfverflödige Komministralurers indragning, utan ock att, efter vissa på förhand af Kongl. Majit och Rikets Ständer godkända grunder, göra den Domkapitlet nu tillkommande jemkning melian Pastors och Komministers löneinkomster, der sådan kan vara af behof och billighet påkallad. Beträffande de i denna punkt omförmälde frågor har blifvit anfördt af: Jonas Andersson från Östergötland: alt med frågan om nödvändigheten af ett med närvarande tidsförhållanden och rättsbegrepp mera förenligt aflöningssätt åt presterskapet samt en rättvisare fördelning det ordinarie presterskapet emellan af dess inkomster, sammanhängde frågan om en på mera sjelfständig grund jemnare gjord fördelning af desse tjenstemäns presterliga åligganden, såsom lika nödvändig för presterskapet sjelf, som nyttig för församlingen. På samma gång sättet för samt mångfalden och bploppet af de prestationer, som skola utgöras till Pastor, ofta väcka ovilja å ena och obehag å den andra sidan, på samma gång framkallas en billig medömkan öfver Komministerns torftiga belägenhet, vid åsynen af den ringa anpart denne bekommer af de stora, för jordbruket kännbara, afgifter, som från församlingarne utgå till deras presterskaps aflöning, hvilka afgifter, rättvist fördelade, skulle vara mer än tillräckliga för alla som deraf få del.
Mone, Sch. d. Mittelalt. II. s. 22—3. Mone, s. o. II. s. 21. Jacob le Bibliophile, ”Receuil de Farces, Soties et Moralités.” (Paris 1859). s. XV. Ebert, s. o. s. 47—48. Mone, Altt. Schausp. s. 122—138. Alt, s. o. s. 389. Jfr Jacob le Bibliophile, s. o. s. XII -XVIII. Gerwinus, s. o. II. s. 333. Holland, s. o. s. 16, 17. Devrient, s. o. I. s. 37. Devrient, s. o. I. s. 25. Ulrici, s. o. I. s. 23. Devrient, s. o. I. s. 56. Mone, s. o. II. s. 156—9. Mone, s. o. II. s. 161—3. Devrient, s. o. I. s. 53. Schack, s. o. I. s. 54. Jacob le Bibliophile, s. o. s. XI. Ebert, s. o. s. 44, anför ur Jubinal, den heliga Genovevas mysterium, deri helgonets moder straxt i styckets början befinner sig i födslosmärtor och kastar sig klagande på marken; kammarjungfrun anmärker, att detta är följderna af älskog, och lägger sig neder vid sidan af henne; englarna i paradiset sjunga ”Virginis proles” m. m. och kammarjungfrun reser sig upp och framvisar ett svepebarn. Mone, s. o. II. s. 159. Ebert, s. o. s. 48. Schletterer, ”Das deutsche Singspiel.” Augsburg 1863. s. 31. Achille Jubinal, Mystères du XV:e Siècle, preface pag. XLII. Mone, Altt.
Till följd häraf och som nämnde Kongl, kungörelse samtidigt blifvit till införande i Postoch Inrikes tidningar aflemnad, blef ock det af Fullmäktige beslutade kungörandet om emottagande af anbud å lånet samma dag, den 29 September, i nämnde tidningar infördt, hvarefter kungörelsen ofördröjligen infördes ej mindre i andra Svenska tidningar, än ock i Hamburger-tidningen »Börsenhalle» samt i Engelska tidningen »The Times.» — 59 Vid Fullmäktiges näst derefter inträffade sammanträde, den 1 Oktober, beslutade Fullmäktige, att inom sig utse två Deputerade, hvilka skulle äga att emottaga de låneanbud, som kunde komma att framställas, granska dessa anbud samt i allmänhet inleda underhandlingar i lånefrågan, hvarjemte Deputerade borde hos Herr Stats-ministern för utrikes ärendena samt hos Chefen för Kongl. Finance-departementet anhålla om deras medverkan för ändamålets vinnande; och blefvo till Deputerade utsedde Presidenten F. Akerman och Grosshandlaren Anders Berg. Sedan Fullmäktige, vid påföljande sammankomst, den 8 Oktober, beslutat att öfver ärenden rörande upplåningen skulle föras serskildt protokoll samt att, enär dessa ärenden, i anseende till sin beskaffenhet, syntes icke böra blifva föremål för offentlighet, hvad som vid samma ärendens behandling förekom borde hållas hemligt, i följd hvaraf hvarken protokollet eller dithörande handlingar kunde, utan Fullmäktiges samtycke till trycket befordras eller eljest utbekommas, så blefvo låneärendena från och med nämnde dag afskilde från öfrige till Fullmäktiges handläggning hörande ärender, samt uti det särskilda protokollet, som ännu fortsattes, intagne; dock hafva Fullmäktige, enligt hvad för Revisorerne blifvit anmäldt, under den 2:dra sistlidne September förklarat, att den i afseende på dessa ärenden beslutade sekretess numera finge upphöra. Redan vid sammanträdet den 8 Oktober hade
Ständer böra uttala sin mening om den organisation, som bör gifvas åt det embetsverk, hvilket har det vigtiga uppdrag att besörja arméens underhåll och att tillse, det landtförs varet hålles i användbart tillstånd. Den af Rikets Ständer uti ofvanberörda skrifvelse uttalade mening om den ställning, hvaruti de förvaltande embetsverken böra ställas till Cheferne för Rege O7 D rings-departementerne, eger utan tvifvel i första rummet tillämpning på det embetsverk, som använder de betydligaste skattebidragen och det kan således icke blifva fråga om att göra detta till en afdelning af Landtförsvars-departementet, enär derigenom den egentliga ansvarigheten skulle öfvergå till Departementschefen och sålunda blifva i månget fall beroende af politiska förhållanden, hvilka med en sådan förvaltning icke stå i omedelbart sammanhang. Ett af Depart#- ments-chefen oberoende embetsverk synes således Arméförvaltningen böra vara; om äfven förhållandet kan vara annorlunda med de embetsverk, som icke hafva till hufvudsaklig uppgift att förvalta Statens egendomar eller att använda statsmedlen. I öfrigt torde utredningen af frågan böra inledas med en erinran om de olägenheter, sorn tillhöra den nuvarande Krigsförvaltningen samt en kort redo O 7 DO görelse för de särskilda förslagen till Arméförvaltningens ombildning. Krigs-kollegium har för det närvarande om händer vården och inseendet öfver arméens boställen, förvaltningen af de nog betydliga medel, som blifvit samlade för särskilda behof tillhörande landtförsvaret; användandet af alla de anslag och medel, som å 4:de Hufvudtiteln för samma behof anvisas; samt vår - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. 35 den om alla arméens .förråder: för hvilket allt det tillhör Krigs-kollegium att jemväl redovisa.
De skäl, sorn för ett så ovanligt stadgande blifvit anförde, äro i min tanke ingalunda öfvertygande, ty för mig vill det synas klart, alt man iagttagit nog varsamhet samt tillräckligt sörjt för fabrikernas skydd, då man åsatt sådana varor en lull af 33 i procent, och att öfvergången till ett friare system, om man på allvar verkligen kan så kalla det, när som helst kan vidtaga, såsom ingalunda vådlig. Af samma beskaffenhet är ock det förslag, att sådana varor, hvilka hittills va - Bil. till Bevillnings-Utskotlets Betänkandej N-o 21. 33 rit till införsel förbudne, vid ofvannämnde tid endast skola få införas till tre städer, nemligen Stockholm, Götheborg och Malmö. Vill man opartiskt bedöma saken, mäste otvifvelagtigt medgifvas, alt en sådan inskränkning skulle förnärma den rätt, som Rikets öfrige stapelstäder på grund af gällande författningar och privilegier böra tillgodonjuta, och att således densamma komme att innebära en uppenbar orättvisa, serdeles, som, oberäknade de kostnader, en långväga varutransport från dessa tre släder skulle medföra, inkomsterna genom tolag m. m. uteslutande, och till skada för de öfrige, skulle tillfalla ofvannämnde städer. Utan alt betvifla, att, hvad Utskottet såsom skäl anfört, en sådan inskränkning fullkomligt instämmer med slöjdeidkarnes yttrade önskan, anser jag emedlertid obestridligt, att detta stadgande, om det rimligtvis kunde komma att qvarstå, skall gifva en icke tvetydig uppmaning att på oloflig väg intaga de varor, som icke utan allt för öfverdrifna kostnader kunna på den lofgifna erhållas; och alt således fabrikanterne i sjelfva verket just genom så beskaffade prohibitiv^ föreskrifter motverka deras eget intresse.
Snart nog torde soldaten vid Södermanlands Reg:te, liksom alla öfrige löntagare, få åtnöjas med lösen efter medel-markegångspris för dessa 30| kappar spannmål, hvilket hvar och en nogsamt finner vara en inskränkning i hans sedan ar 1683 innehafda rätt att in natura tillgodonjuta detta löneanslag och högst ofördelaktigt för den, som icke alltid är i tillfälle att förvandla den kontanta lösen till bröd, såsom hittills skett med spannmålen. En förhöjning af denna kontanta lösen, genom att den utginge för 32 kappar i st. f. 30| kappar skulle ej en gång fullt ersätta skadan af nämnde aflönings-ändring. Således ytterligare ett skäl att bifalla motionen. Det är sannt att detta anslag är en upoffring å Statens sida; men denna upoffring är af föga betydenhet, helst tillräcklig tillgång till spannmålens utgående i fullrågadt mål finnes uti de 134 T:r öfverskotts-tionde, som Södermanlands Reg:te, efter 1833 års lönereglering, icke får behålla, utan hvilka upbäras af' Reg:ts-Skrifvaren och af honom sedan uti kontanta medel öfverlemnas till Kongl. Krigs-Colbm, att ingå ibland 4:de Hufvudtitelns tillgångar. Om nu dessa medel komma arméen till godo på detta sätt eller på ett annat, är temligen likgiltigt, då summan icke är större. På alla dessa skäl anhåller jag, att Utlåt, måtte till StatsUtsk. återremitteras och att så väl mitt nu afgifna yttrande, som det af Hr Westfelt i ett föreg:de plenum rör:de frågan afgifna, måtte få medfölja återremissen. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag beklagar att StatsUtsk. i detta Utlåt, misstagit sig i afseende å innehållet af Kongl. Brefvet d. 2 Februari 1833. Den spannmål, som deruti (pag. 24 mom. 2) omnämnes, är sådan som blifvit anslagen lill Befäl, Underbefäl och Korporaler samt ingått uti nya löneregleringens beräkningar efter den uti nämnde mom. upgifne grund.
Sednast församlade Rikets Ständers Revisorer hafva uti deras afgifna berättelse öfver granskningen af räkenskaperna för båda revisionsåren, hvad Ulriksdals slott beträffar, anmält: (tabellen N:ö 94.) §• 1- Att enligt hvad Revisorerne inhemtat, vore, på grund af ett år 1847 utaf Ståthållare-embetet utfärdadt kontrakt, arrende-rätten till slottets trädgård och orangerier upplåten åt trädgårdsmästaren N. Nilsson, men för att närmare bestämma förhållandet härmed och till lättnad af granskningen, hafva Revisorerne ansett, att en afskrift af berörde kontrakt hädanefter bör kassa-räkningen bifogas. Denna afskrift är bifogad 1855 års kassa-räkning, pag. 296. §• 2. I anledning af föregående Revisorers yrkande, att ett särskildt konto, innefattande redogörelse för liqviderna emellan Ulriksdals och Haga slott, måtte i räkenskaperna upprättas, har ett dylikt konto numera blifvit i 1853 års räkning upplagdt; hvilket Revisorerne trott sig böra omförmäla. Såsom fullgjordt, lärer härvid ingenting vidare vara att åtgöra. Med djupaste vördnad, nit och trohet framhärdar, Stormäktigste Allernådigste Konungi Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte, G. GYLLENHAAL Stockholm den 9 Februari 1856. Axel Fröling. Kongl. Serafimer-ordens-gillets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Allmänna Hospitalsoch Barnhus-fondens räkenskaper för åren 185,2 och 1853. Storrnäktigste AllernSdigste Konung!
Enl. intyg af flere sjökaptener å ångfartyg, som lägga till vid Grenna, blifver det tillfälle för lastning oell lossning, som nuvande hamnbrygga lemnar, med hvarje år mindre, emedan djupen vid bryggans sidor upgrundas och igenvräkas med sand, som vågorna medföra, och som stannar på botten vid sidorna; hvarförutan under förlidne vinter sjelfva bryggan blef rubbad till sin stenläggning af den is, som vågorna vid sjöns upbrott på våren medförde; således, om ej snar hjelp mellankommer, medelst dels hamnens fullbordande till sluten hamn, hvarigenom upgrundning förekommes, och dels genom yttre väggarnes förseende med sluttande i st. f. nuvande tvära stenläggning, derigenom faran för isens åverkan undanrödjes, blir det redan gjorda arbetet förstördt eller onyttigt. Styrelsen för vägoch vattenbyggnader har beräknat detta redan verkställda till ett värde af 13,111 R:dr 40 sk. b:ko. Förlusten för det allmänna och enskildta är således gifven, om erfor derligt understöd för hamnbyggnadens fullbordande längre förhålles, hvilket ock synes särdeles obilligt, då angränsande städer, Jönköping först, och derefter Hjo och Wadstena i sednare tider, hvar efter annan erhållit anslag och erforderliga låneunderstöd. K. M. har också, redan d. 13 Jan. 1854, i Nåder resolverat, att ifrgavar:de Den 26 November e. m. 429 hamnbyggnadsarbete skulle tagas i beräkning vid upgörande af det generalförslag rör:de allmänna arbeten, som Styrelsen öfver Vägoch Vattenbyggnader borde för denna Riksdag till K. M. i underd:het afgifva, hvilket ock skett, ehuru helt knapphändigt, eller såsom en blott anteckning. Icke mindre än 21 af de hamnen nästgränsande socknar, jemte städerna Ekesjö och Grenna, hafva ock förenat sig, på sätt handlingarne, hvilka förvaras hos förenämnde styrelse, visa, i underd. begäran om Statsanslag; och Grenna stads
»Kom ihåg, att du ej är gift med en fin herre från Via Etnea!» — »Ånej.» — »Det brukas annorlunda här uppåt berget. Här lyda hustrurna sina män. Och vi bry oss ej om vackra ord. Men vilja vi ha dem, veta vi nog hur vi skola få dem.» Då han talade så, blef hon rädd. I nästa ögonblick låg hon på knä för honom. Det var mörk kväll, men det trängde ut så mycket ljus från de upplysta rummen, att han kunde se hennes ögon. I brinnande bön voro de, härliga som stjärnor, fästa på honom. »Var barmhärtig! Du vet ej hur jag älskar honom!» Don Ferrante skrattade. »Det där skulle du hafva börjat med. Nu har du fått mig ond.» Hon låg alltjämt stilla och såg upp till honom. — »Det är bra,» sade han, »att du till härnäst vet hur du skall bära dig åt.» Alltjämt låg hon stilla. Då frågade han: »Skall jag säga det till honom eller skall du?» Donna Micaela blygdes, att hon förödmjukat sig. Hon reste sig och svarade myndigt: »Jag skall säga honom det, men ej förr än sista dagen. Och du skall ej låta honom märka något.» »Nej, jag skall ej,» sade han, i det han härmade henne. »Det är bättre för mig med en kort jämmer.» Men då han var gången, skrattade donna Micaela åt don Ferrante, därför att han trodde, att han kunde göra hvad han ville med hennes far. Hon visste nog hvem, som skulle hjälpa henne. I domen i Diamante finnes en undergörande madonnabild, och detta är dess historia. För länge, länge sedan bodde en helig eremit i en grotta på Monte Chiaro. Och denne eremit drömde en natt, att i Catanias hamn låg ett skepp, som var lastadt med helgonbilder, och bland dessa fanns en, som var så helig, att engelsmännen, som äro rikare än alla andra, skulle hafva velat uppväga den med guld. Så snart eremiten vaknade från denna dröm, begaf han sig till Catania. Då han kom dit, såg han, att han hade drömt sant.
Skulle äter utbytet ej tillätas, bör man bcrcLa sig pä län, hwilkas ränta dä kanske kommer att Lfwcrstiga dem soni Kontoret njuter med 100,000 L 120,000 R:dr, och minska i samma fbrhällande nptznämde bchällningar till omkring antingen 254,4^0 eller 132,350. I alla fall finner man likwäl, att, endast kriget slutas inom ofwannämde tid, uppstär ingen olägenhet för Kontoret. L. Om O V? 8 Z oi s N O. o 8 -<Ä ^r r-> o L2 o ^> cr k2- o ^5) K A L2 <2 § 8) « L >> Q L ö! ^r <2 °-8 Z - <2 ä -<z '<5 ^r> O 0 > r>- 0 O ^j" 0 i !^ O°N !-t - « O O r>- O ^ O 6 0- <7j r-. > ^>» 5) <2 L2 L" 6 .L. L r r rrr. T Q» )V-» °L> >.. <2 -Z) «c^ r-». 2- S ^ o> L. >—, «V ^2 »c> ->^- >L> <2 L2 ^ is-j 5^ d L-Z ^ KZ o O <>- o 'E O <3 02 2> O 2 >." O O ZO -7ji> ^2» Ä r>» -<2 Q °<r O *3 O O O ^Q.
Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Febr. 1860, kl. 11 f. in. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut och meddelade äler remisser i den uti Stats-Utskotlets Betänkande N:o 51 behandlade frågan angående de för fortsättningen af Statens jernvägs-byggnader erforderliga medels upplåning mot Ståts-obligationer å utländskt mynt. (R. A.) Enligt Utskottet tillhandakomna Protokolls-utdrag hafva samtliga Riks-Stånden bifallit hvad Utskottet föreslagit uti Betänkandets andra, fjerde, femte och sjunde punkter; hvarjemte Utskottets i första punkten framställda förslag, som blifvit förkastadt af Bonde-Ståndet, af öfrige Riks-Stånden bifallits och således är genom tre Stånds sammanstämmande beslut godkändt. Tredje punkten, innefattande förslag angående den i fråga varande lånesummans belopp, Ilar af Riddeiskåpet och Adeln bifallits med de förändringar att ordet »Tjugu» utbytts mot »Tjugofem», samt att orden »på sätt Kongl. Maj:t i nåder föreslagit», blifvit uteslutna, i hvilket beslut Preste-Ståndet, efter inbjudning från Ridderskapet och Adeln, sig förenat. Borgare-Ståndet har endast beslutat förändring af »Tjugu» till »Tjugufem», hvaremot denna punkt i sin helhet bifallits endast af Bonde-Ståndet.
Bonde-Ståndet emottaga återremisser af Utskottets Betänkanden Ntris 66 och 68, innefattande, det förra tillstyrkan, att till afl. Banco-Ombudet vid Götheborgs Låne-Contor, Kamerejaren J. Wallmos efterlemnade enka och 5 minderåriga barn måtte beviljas en årlig pension af 5oo R:dr Banco, att ifrån början af sisth Sept. månad utgå, nied is5 R:dr i qvartalet, och till lika andel tillfalla hvarje barn, in ti lis detsamma uppnått 21 års ålder eller döttrarne ingått gifte, derest detta inträffade före uppnåendet af nämnde ålder, efter hvilka förhållanden pensionssumman för de återstående komme att proportionaliter minskas, samt det senare, eller Betänkandet N:o 68, tillstyrkan till afslag å Riksdågs-Fullmägtigen Petter Anderssons motion, om tillökning i de honorarier och arfvoden, Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret samt Ombud vid Låne-Contoren för det närvarande åtnjuta, får Utskottet, till svar härå, vördsamt upplysa, att berörde 2:ne Betänkanden redan äro af öfrige 3:ne Riks-Stånd bifallne; hvadan någon ytterligare åtgärd från Utskottjets sida, i anledning af de från llederv. Bonde-Ståndet erhåll» ne återremisser, med dervid bifogade anmärkningar, icke erfordras. Stockholm den 3o December 1835. STOCKHOLM, Eckst.eikska Tryckeriet, i835. Matt ca-Ut skotta s 'Betänkande Aio 7S, Jnt:o 78. - b. t Ån k. till Exp.-Utsk. den 7 Jan, JBeitänkande, i anledning af Herr Grefve Frölichs motion, angående föreskrifters meddelande i afseende pä undervigt igt Guldoch SilfvermjTit, sorn till Banken ingår. Ifrån Höglofl.
”Pokker i folket! Ingen kjender mig. Det var desuden kun en lille Tös som aabnede Dören for mig.” Skakning på hufvudet. ”Nej, – och jag reser i morgon.” ”Saa rejs da!” ”Blif nu icke ond.” Jag slog armarne om hans hals, han blef så svart i synen medan han satt och såg på mig. Han såg och såg. ”Tror du Kvinder ere blufærdige?” sade han. ”Ja.” ”Nej, det ere de slet ikke. De ere ikke saa blufærdige som Mænd. Naa, naar du ikke vil, saa ” Han reste sig för att gå. Hvad det kostade på, detta antingen – eller. ”Kvinder ved aldrig hvad de vil, og du ved det ikke; det er idetmindste Kjændemærke paa at du er Kvinde.” Han kysste mig lätt till farväl. ”Tack för allt hvad du varit för mig,” hviskade jag sorgset. ”Du har intet at takke mig for. Jeg har Intet givet dig. Du rejser som den samme dumme Torsk som du kom.” Han gick mot dörren. Jag blef stående qvar. Skilsmessan snörde tillsamman mitt hjerta. ”Du vil ha Sandser, og du har ingen,” ljöd det borta från dörren. (Sant.) ”Tvärtom,” svarade jag lågt. Han kom hastigt fram till mig. ”Tværtimod, siger du? Dyd tror jeg ikke paa, men vel paa en dum Undselighed.” Jag vände mig om. Han nickade: ”Kom snart igen!” Jag följde till dörren. ”Om jag bara kunde låta bli att göra det! – Åh – som jag har sträfvat emot och sträfvat emot!” ”Er det jeg, som över en saadan Tiltrækning?” ”Ja.” ”Aah, Gud! – det er jo Intet imellem os, – slet Intet.” Det var de sista orden jag hörde af honom. Dörren stängdes och jag var ensam.267 Nennie sade en gång till Gustaf: ”Har din haka alltid brukat darra, eller har det först börjat sedan du blef gift?