Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträdande åter de fall, då bestämd förfallotid finnes i löpande förskrifning utsatt, syntes mig någon ovisshet ej kunna uppstå derom, att denna förfallotid måste inträda inom tolf månader, vid äfventyr af den strängare exsekutifva kraftens förlust. Och då, i förevarande fall, den bestämda förlällotiden var utsatt utöfver tolf månader, kunde jag icke instämma i den tankan, att gäldenären bordt dömas till bysättning, innan utmätning honom öfvergått. Jag trodde dock frågan om rätta förståndet af 1815 års Kongl. Förordning icke böra lemnäs utan närmare eftersinnande Jag anmärkte, att denna författning innebär en lagförändring, hvars vidtagande berodde af Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, och att stadgandet ej kan hafva annan gällande betydelse än den, hvari båda besluten öfverensstämma. Nu innehöll, i förevarande fråga, Rikets Ständers förslag: att löpande förskrifningar, som icke innehålla viss betalningstid, böra behandlas efter den beräkningsgrund, sorn 3 § af 1798 års Förordning utstakar, och att om gäldenär förbundit sig till betalning af sådan skuldsedel inom viss tid efter skeende uppsägning, och densamma verkställes så tidigt, att förfallotiden inträffar inom tolf månader från den dag, skuldebrefvet är utgifvet, detsamma bör medföra enahanda verkan, som i händelse betalning varit inom besagde tid utläst. Denna Rikets Ständers hemställan, intagen i sjelfva den utfärdade författningen (Kongl. Förordn. den 31 Juli 1815), är af Kongl. Majit bifallen, och enligt sjelfva Förordningens ord är det i öfverensstämmelse med denna hemställan, som Kongl. Majit meddelat sitt nådiga förordnande i ämnet. Skulle likväl detta nådiga förordnande, hvilket derefter följer, icke tydligen uttrycka samma mening, som uti Rikets Ständers hemställan innefattas; så syntes mig intet tvifvel kunna uppstå, att ju det otydliga måste förklaras i öfverensstämmelse med samma hemställan, med hvilken författningen sjell säger det nådiga förordnandet öfverensstämma.
Denne omständighet förtjena all upmärksamhet til beredande af framgen lindring för den del hemmansägare, som deraf nu warit ensamme beswäraLe. Af Desie anledningar hemställer jag ödmjukast, om icke Högloft. Ridderffapet och Adeln för sina innehafwande Säterier samt Rä - och Rörs-Hemman wille ätaga sig endast under krigstider, at sä wäl skjutsa sorn taga inquar tering 958 Den 28 Junit. tering, i likhet med hemman af annan natur, och om icke Rtdderffapet och Adeln för sine HUS och ägenlomar i Städerne, iwdec krigstid.c, afwen wille emottaga inguarlering. j Pä enahanda grund böra lika skjutsoch inquarterings-skplbigheker afwen utgöras af sä wäl Kungsgarcar - som Prestegäroar, sä ock Militaire - och Civile - Boställen; men som detta atagande ej kan ske annorlunda än friwilligt, säster jag derwis> för alla cem, som emottaga inquartering, det förbehåll, at widdurch marscher och täg, manskapet mätte af Kronan xrowianteras eller ock Kronan erlägga betalning för truppens förtäring, under inquarterings-tiden, til lika belopp som portionen af Kronan för manskapet beräknas, tobaksskillingen undantagen. Jag anhäller at Högwälborne Herr Grefiven och Landtmarskalken samt Högloft. Ridderffapet och Adeln täcktes läta detta Memorial blifwa communrccradt med de öfrige respective Medständer, säsom äfwen innehafware af Säterier, och afwaglar jag bäröfnxk Högwälboks ne Herr Grefwens och Landtmarskalkens proposition. Stockholm den iz Junii 1809^ 6. Begärdes pä bordel Dcn L8 Iunir. 8?9 Herr KönlA, hade inlemnat etsa lpdande: Ödmjukt Memorial!
Samma orsak har äfven troligen hindrat bolaget att öka styrelsens enhet och verkningsförmåga. De blott för ett år i sender valde directionsledamöterne hafva väl nödgats engagera egna medel eller egen credit för att understödja skolans affärer; men sjelfve, nog löst vid inrättningen fästade, bäringen garanti för qvarblifvandet af någon skolans functionär under någon tidslängd, ej heller för någon i afseende på framtiden sträckt kraftig verksamhet kunnat af dem hvarken begäras eller lemnäs. Den förtröstan till lyckosam utgång, som under dylika förhållanden fortfarit både hos bolaget och de, år efter annan qvarstående, directiousledamöterna, 444 D» a 3o Januari f. tu. vittnar i sanning om en inre idealisk sammanbållningshrnft, hvilken på ett beundransvärdt sätt kunnat trotsa saknaden af de materiella stöd, i tillräcklig mängd, sorn mensklig!! inrättningar i allmänhet anses icke kunna undvara. Emedlertid befanns, vid slutet af år 1839, lindel halancen emellan inkomster och utgifter, äfven sedan föi höjnings-pensionsalgiften för någon tid ingått i beräkning, så betydlig, att den bos skolans vänner i allmänhet och elen meia talrika bolagsstämma, som under sistlidet år i Februari sammanträdde, ansågs påkalla utomordentliga botemedel och åtgärder. Efter att i egenskap af revisor hafva jemte medrevisorer framlagt för bolaget en tnhleau, som visade, att dess capital nedsjunkit lill ett bokföringsbelopp af 4^,3ao r:dr a4 sk. g rist., beroende på ett likaledes elter bok nppgjordt värde, för fastigheter stort 7g,568 i:dr 47 s^’ 9 1:s!- cu'h för inventarier a3,58o r:dr 11 sk., d. ä e;ea 1 o-3,ooo i;dr, belastade med en på uppsägning beroende skuld af öfver 60,000 r:dr allt b:co, föreslog jag alt man antingen skulle vända sig till allmänheten om ny actieteckning, eller till R. St. om bidrag af allmänna medel; men bolaget ansåg sig icke böla vidtaga någondera utvägen.
St. att bevilja understöd åt densamma; hvarföre jag af samma skäl nu äfven anhåller om bifall till förevande punkt. Gr. von Rosen: Hr Bildt har sagt, all meningarne inom orten rörande denna jernvägs nytta undergått någon förändring, sedan motionen väcktes. Jag känner icke, hvilken af de begge motionärerna, som Hr Bildt menar; men jag tror att denne motionär, derigenom alt han framhållit alt opinionen der på orten i så måtto förändrat sig, att man anser en kanal-linie tillfyllestgörande, gjort denna ort en verklig otjenst, och att han icke skall blifva särdeles väl emotlagen, när lian hemkommer. Detta förslag är, som man säger, gammalt som gatan; det har här redan varit två gånger å bane och dess verkställande vore, efter min öfvertygelse, eli af de största felsteg, som man i sednare lider kunde begå. Det bestod deruti alt, i stället för att från Linde gå ned med en jernväg till Arboga eller till Köping-Hult-banau, skulle man med en mängd slussar nedgå till sjön Wäringen; men huru man skulle komma från denna sjö, det blir en annan fråga. Denna kanal-anläggning har, så vidt jag vet, och jag har vislats länge på orten, aldrig förordats af någon annan, än den person, som för några år sedan begärde anslag för undersökningar af kanalvägen. Tvertom var det för tre månader sedan en sammankomst af ortens inflytelserikaste personer, der en ganska stor förbittring gaf sig luft emot det att man ånyo framkom med detta förslag. Hvad åter beträffar anmärkmn, att vägen icke blifvit undersökt, så är det väl möjligt att Hr Bildt anser de undersökningar, sorn verkställas af Löjtnant Adelsköld och mig, vara af noll och intet värde; men jag ber dock att få uplysa att undersökningar verkligen blifvit gjorda af mig och att plankartor och profiler blifvit inlemnade till StatsUtsk. Om de sedermera blifvit borttagne derifrån, känner jag ej; men att jag en gång burit dit dem, det vet jag bestämdt.
Undervisningen skall på ett värdigt sätt förbereda barnen till lifvet, väcka och utbilda deras anlag och naturgåfvor. Vi fråga nu, på hvilket sätt detta bäst och lättast kan upppnås: genom enskild undervisning i hemmet eller genom skolgång? För mycket ostyriga och sjukliga barn samt för barn, som hafva mycket svårt att fatta, kan undervisning i hemmet vara af nytta, men för friska, lifliga och andligt utvecklade barn är undervisning i skolan af nedanstående skäl att obetingadt föredraga. Sammanvaron med jemnåriga och enstaka begåfvade lärjungars lysande exempel uppväcka hos barnet önskan att icke blifva efter och håller det till flit. Det försöker att om möjligt hinna före de andra eller åtminstone hålla jemna steg med dem. Hvarje examen motses med längtan och bäfvan, och uppflyttningen i högre klass helsas med jubel. Endast mycket lata och liknöjda barn blifva oberörda af den gemensamma undervisningens välsignelser. Skolundervisningen är ju också mera lefvande och mera egnad att rycka barnet med; det blir mera jemt syssehatt, måste alltid uppmärksamt följa med och vara färdigt att besvara de frå- gor, som framställas. För att göra undervisningen lättfattligare måste läraren stundom återkomma till redan förut afhandlade ämnen, och dessa upprepanden bidraga att bättre inprägla i barnets minne saker, som det redan förut hört och lärt. Likaså hafva beröm och tillrättavisningar en kraftigare verkan, då de gifvas af läraren i de öfriga elevernas närvaro, ty barn i allmänhet hafva vanligen en starkt utpräglad hederskänsla och känna sig derför stolta, då de berömmas inför sina kamrater, och söka att göra sig förtjenta deraf; likaså känna de större blygsel, då de tillrättavisas för någon förseelse inför hela klassen, och bemöda sig derför ifrigare att icke gifva anledning dertill. I skolan hållas barnen med mera stränghet till ordning, renlighet och uppfyllandet af sina åligganden. Skolan är försalen till det verkliga lifvet, och der inplantas hos barnen de egenskaper och lärdomar, som äro nödvändiga för att de skola blifva arbetsdugliga och nyttiga medlemmar af samhället, som modigt och utan tvekan vandra lifvets stig framåt. Skolan skall äfven i främsta rummet lära barnen gudsfruktan, lydnad, ödmjukhet och anständighet.
Men med spänningen blandade sig förstörelseraseriet, som nu kunde gifva sig luft mot denna gamla båt, hvilken inte var värd den plats, där den kastade ankar. Det kostade ingenting att få förstöra, slå sönder, krossa, tillintetgöra. Och med barnets instinkt, som slår sönder sina leksaker, utan att veta hvarför, darrade hela denna flock af vuxna människor af en inre glädje, som frossade i förstörelsen, hvari de själfva togo del. Somliga stampade af otålighet och sprungo fram i fören för att se efter, hur långt det var kvar. Andra stodo stilla på sina platser, lutade emot reling eller master, med en inre skakning af njutning, som ökades, ju närmare barken kom land, och det spännande ögonblicket nalkades. – Giga! röt kaptenens röst. Farten blir för stark. Ett almänt mummel hördes. Dessa vana, härdade sjömän, som kände faran och förstodo vigten af hvarje manöver, voro så gripna af denna mani att krossa, slå sönder, splittra och tillintetgöra, att de i detta ögonblick skulle ha önskat en hel storm i stället för en lätt sommarbris för att med farten af en ångbåt störta upp på grundet, äfven med fara för lemmar och lif. Det liksom brände i deras öron efter att få höra detta krossande dån af den stora, murkna träkolossen, som kastades upp mellan klipporna och i ett enda nu splittrades under deras fötter. – Giga! röt skepparen på nytt. En lång hvirfvel, som betecknade grundet, syntes rätt framför fören. Det blef en kort och häftig strid mellan manskap och befäl. Lydnaden fans inte längre, den var bortblåst, som om barkens sista resa på vattnet, nu, när den skulle dränkas i sjön, hade tagit bort den sista rest af förnuft hos dessa människor, hvilka brunno af begär att höra detta knakande under sina fötter, hvilket i åratal varit de stormiga nätternas skräck, när de kryssat sig fram i mörker och storm, och som de nu jublade öfver att kunna höra och trotsa på samma gång. – Giga, eller jag lofvar och håller ut igen, röt skepparen.
Vill delegare, som i hypotheks-förening lån erhållit, mot återbetalning al lånet derifrån utträda, eller större, årlig afbetalning å hufvudstolen, än den i § 13 bestämda, verkställa, ankomme på bepröfvande af föreningens styrelse, huruvida sådant medgifvas kan. Ej må utträde beviljas, eller större än fastställda årliga afbetalningar å hufvudstolen medgifvas, utan så är, att styrelsen, under noggrannt iakttagande deraf, att den säkerhet i jordegendom, som för de å föreningen häftande lån och deraf härflytande förbindelser utlofvad blifvit, ej må förminskas, finner sig kunna de till inbetalning erbjudna medlen utan ränteförlust emottaga, eller mot enahanda vilkor, som tillförene, använda. § 17. Önskar delegare, som lån ej sökt, från den förening han tillhörer, utgå tidigare, än i § 15 sägs, gore derom tillsägelse hos föreningens styrelse ett år förut, och ege sedan sina insättningar med derå till utträdesdagen upplupna, i räkning påförda, räntor utbekomma. Försummar sådan delegare att föreskrifven inbetalning på bestämd tid fullgöra, varde det så ansedt, som hade han om utträde tillsagt. § 18. Delegare vare för föreningens förbindelser ansvarige, en hvar i mån af sin delaktighet; dock må af delegare, som endast insättningar gjort, denna ansvarighet ej kunna utkräfvas utöfver det kapitalbelopp, som, då sådan ansvarighet skulle ifrågakomma, för en hvar af dem finnes vara i föreningen insatt. 71 § 19- Hypotheks-förening, som efter utfärdandet af denna förordning bildas, vare pligtig att såsom deltagare i allmänna hypoteksbanken ingå och i fråga om sina upplåningar sig i alla delar till efterrättelse ställa hvad derom uti den angående nämnde bank utgifna nådiga förordning af denna dag finnes stadgadt. Detsamma galle ock för redan befintliga hypotheks-föreningar i afseende å de upplåningar, som hädanefter af deras ändamål påkallas. § 20.
Vi känna äfven, att Bergsslaget bär uteslutande kolköperätt inom ett bestämdt distrikt samt uteslutande rätt till timmeroch virkeshandel inom en stor del af Dalarne eller Bergslagets s. k. ”frihet”. Dessa privilegier hafva blifvit så utsträckta, att allmogen i dessa trakter blifvit förbjuden att i ringaste mån sig sjelf tillgodogöra sin skog på andra vilkor, än Bergslaget medgifver, hvilket galt så långt att man förbjudit denna allmoge att anlägga broar öfver Dal-elfven, derföre att timmerflottningen på elfven derigenom skulle förhindras. Om man betänker den stora förkofran i välmågo, som denna provins skulle vinna, ifall den befriades från de onaturliga band, som nu trycka densamma, skulle jag tro, att man ej bör tveka att låta Stats-kassan vidkännas den minskning i inkomster, som här är i fråga. K. M. har föreslagit R. St:r att bemyndiga Honom att låta med Stora Kopparbergs Bergslag upgöra erforderligt aftal om afslående af alla dess privilegier emot nedsättning af Kronans koppar-ränta från hvart 10:de till hvart 30:de Skti af årliga tillverkningen. Frågan har vid denna Riksdag erhållit en större omfattning än den egt vid föreg:de Riksdagar, derigenom att man numera icke inskränker sig till Bergslagets privilegier utan dessutom fordrar uphäfvande af den Avesta bruk tillkommande rättighet att få räntekol in natura levererade. Det vill synas såsom skulle man genom koppar-räntans nedsättning göra Bergslaget en tjenst, som i värde vida öfverstiger fördelen af privilegiernas bibehållande, men om man tager saken i närmare öfvervägande, så finner man, att Bergslaget vidkännes en ingalunda obetydlig upoffring genom afståendet från rättigheten att erhålla räntekolen. Ar 1844, då koppar-tillverkningen i Fahlun upgick till 2,500 Skfå, åtgingo, efter beräkning af 15 stigars kolåtgång till hvarje SkU, för denna tillverkning icke mindre än 37,500 stigar kol. Då koppar-tillverkningen nu för tiden upgår till vida högre belopp eller till 400R SkU och derutöfver, så har kolbehofvet jemväl tilltagit.
Hvilket är det bästa sätt att ur ylleborddukar borttaga punschfläckar? Sara. HvartiJl kunna kvarblifna ostkanter användas? Ostvän. Huru få bort fläckar af bom olja, som kommit på ett skrin af päronträ. Om snart svar, hälst i nästa nummer af tidningen; beder » Nicka ». Kan någon af Iduns läsarinnor godhetsfuilt gifva mig anvisning på ett mindre finbageri, där man kan få lära sig baka kaffebröd och limpor, och livad det kan kosta? L. Nkr 489. Hur skall man få en tyllklädning styfigen, som genom begagnandet blifvit slankig, men ej behöfver tvättas? Rådvill. Huru skall man själf kunna uppförgylla en gammal fin spegelram utaf gips? Mathea. Huru skall jag tillverka en prydlig matsalsbordduk, och utaf hvilket tyg. Matfiea. Linnegång mattor bruka som bekant efter kort tids användande upprulla sig i kanterna, hvilket förorsakar otrefnad. Känner någon af Iduns läsarinnor till något medel att afhjälpa detta, vore tacksam, om detta benäget meddelades Runa. Skulle någon af Iduns läsarinnor hafva monogrammet G. F. trefligt och ej för stort — passande till herrnäsdukar — vore undertecknad ytterst tacksam, om någon ville hafva godheten skicka henne det snarast möjligt. Anne-Marie. China Theer. Finest Moning Kungchow Oonfa Moning Kaisow n:r 1 ._ Kaisow n:r 2 Kaisow n:r 3 Congou ... — Pris pr J 11: 9: 7: 6: 5: 4: 3: 2: Finest Assam Malty Cachar Pekoe Assam Ceylon ._ Darjeeling _. 5: 40 och 4: 50 pr kilo såsom varande mycket passande hushållsthe af god kvalité. [1645] Jf Carl Malmbergs Tälrenommerade HANDSK-AFFÄRER. köpas billigast i För haudskarnes hållbarhet ansvaras. Glacé-, kul 4 knapp., breda silkessömmar kr.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 74. 3 Häremot hafva flere talare anfört exempel, hurusom, derest ifrågavarande § skulle tillämpas annorlunda än i öfverensstämmelse med Utskottets åsigt, en egare till en större fabrik, taxerad till en million riksdaler, men anlagd på en hemmansdel, utgörande endast mantal, skulle vid afgörandet af kommunens angelägenheter få föra talan blott för nämnde obetydliga hemmansdel, under det en annan egare till dylik fabriksinrättning, allenast derför, att denna vore anlagd å en lägenhet, hvilken ej, funnes åsatt hemmantal, på grund af bevillning egde en rösträtt i sockenstämma, måhända vida öfverstigande hela den öfriga socknens sammanlagd, samt, under förmenande, att ett sådant missförhållande, som flerstädes skulle kunna ega rum, icke stöde väl tillsammans med författningens grund och mening, förklarat, att, äfven om en olika tillämpning på olika orter gjort sig gällande, de likväl hyste den orubbliga åsigt, alt andan af ifrågakomne § vore sådan, som Utskottet uppfattat densamma, men att ordställningen deruti möjligen kunde finnas tvetydig, så att det föreslagna förtydligandet vore af nöden.
Om vintern begagna vi vår ytterhuds egenskap af dålig värmeledare för att hindra en alltför stark nedsättning af kroppstemperaturen, i det vi omge oss med tjocka kläder, som j u alla bestå af dåligt värmeledande ämnen, o c h söka på så sätt inrätta oss så ändamålsenligt och sparsamt som möjligt med vår kropps naturliga värmeförråd. Vi åsyfta härigenom två ting under medverkan af vår egen huds ofvannämnda fysiska egenskaper o c h genom den artificiella ökningen af denna egenskap. Vi förhindra en alltför stark utströmning af kroppsvärmen o c h vi skydda oss mot den kalla luftens tillträde till kroppsytan, i det vi särskildt förvara den genom ett nytt lager, som leder värmen dåligt. Men vi göra detta på vår öfverhuds bekostnad. Den blir om vintern torr och spröd, den förlorar en god del af sin smidighet, och den får en mindre vacker färg. För mottagliga näsor utvecklar för öfrigt denna vinterhud, om man så kan kalla den, en rätt obehaglig, sötsur lukt, som kommer från afsöndringsämnena från svettoch fettkörtelporerna. Dessa tilltäppas så småningom o c h hela körtelafsöndringen till ytterhuden afslannar. Det kan ej vara tvifvelaktigt, att afstannandet af denna afsöndring af stoffväxlingsprodukter, som har värde för vår organisms regelbundna verksamhet, måste ha en skadlig återverkan på hela kroppens maskineri. Det är därför absolut nödvändigt att hålla de talrika porerna i ytterhuden fria och rena, men detta sker mest ändamålsenligt genom regelbundna, med bestämda mellantider företagna aftvättningar af hela kroppen och genom bad. Det är här alltså icke fråga om bad och afrifningar, s o m skola föreskrifvas af läkare, utan uteslutande om sådana, som skola befordra hudens renhållning. Man kan utan att göra sig skyldig till öfverdrift djärft på- stå, att särskildt under vintermånaderna härskar en nästan allmän vattuskräck. Till och med i våningar, där man kan glädja sig åt den prisvärda inrättningen af badrum, göres en alltför sparsam användning af desamma. Rädslan för förkylning, en i alla lager af befolkningen utan afseende ti 11 partifärg eller trosbekännelse allmänt utbredd sjuklig föreställning, bär skulden till liknöjdheten för hudens vård, ehuru den är nödvändig för hälsans bevarande o c h vårt allmänna välbefinnande under de kallare månaderna.
Ut dr. rf. 29 Scptem/j. 1823. 993 och räkna, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma utlåtande gilla, dock med det tillägg, att Riksens Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, i likhet med hvad som skett i Statsförvaltningens öfrige grenar, måtte undersökas, och utredas hvilka och huru stora tillgångar finnas anslague ät l.ärostaten, synnerligen Presterskapet i Sverige ? Huru de äro fördelade och använde ? Hvilka och huru många Ecclesiastique personer finnas? hvad de Hafva att göra ? Hvilka förrättningar de böra åtaga sig eller befrias ifrån? Hvarefter borde uppgifvas och föreslås, hvilka indragningar och besparingar som skulle kunna göras af personal och material? Samt slutligen huruledes tillgången å båda delarne måtte kunna så begagnas, att icke allenast Religions, utan äfven den öfriga undervisningen i Riket fullständigare och syftesenligare än hittills, varder meddelad ; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena. S. D. e, m. Sedan genom nu erhållen notification, Ridderskapet och Adeln inhemtat, att Riksens Ständers vid innevarande Riksdag utvalde Justitieombudsman, Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden Casper Ehrenborg sistlidne Tisdag den 16 dennes, efter en kort sjukdom här i Hufvudstaden aflidit. ansåg Ridderska* 994 Trot.
Att, på sätt Frih. Stedingk yttrat, någon långsamhet skulle genom en undersökning upstå i handläggningen, det vore i delta fall icke någon så stor olägenhet, på sätt Hr Kraemer redan har anfört; ty det låter tänka sig, att uplysningar genom en lycklig händelsernas fogning ännu kunna vinnas; i alla fall råder här alltså intet ”periculum in mora.” Mitt förslag går således i första rummet ut på sakens öfverlemnande till laglig domstol, i andra rummet på en kompromiss, så tillsatt, att Frih. och Landtm, nämner 2, Kamreraren 2, och dessa 4 den 5:te kompromissarien, hvilken kompromiss skulle äga att afgöra frågan ; samt i tredje rummet, på bildandet af en komité' till ärendets utredande, för att derefter inkomma med yttrande, hvaröfver Ståndet ägde besluta. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Medgifvas måste att rätta behandlingen af ifrågavar. ärende är, för att erhålla uplysningar och komma lill ett säkert resultat, att gå den lagliga vägen, detta har också af Utsk. blifvit föreslaget, samt äfven af flere talare inom R. o. Ad. yrkadt. Men andra talare hafva deremot påstått, att denna ledsamma affär borde afgöras, antingen genom tillsättande af en kompromiss, eller ock genom vissa deputerade, och att saken dervid fick bero. Skulle nu en kompromiss eller deputerade komma att behandla denna fråga, så kan den ej annorlunda blifva betraktad än under en ganska grannlaga och ömtålig synpunkt; Den 22 Mars, 153 och resultatet deraf ej blifva annat än ett frikännande från allt ansvar; ehuru erkännas måste, att Ridd.-Kamreraren, lindrigast sagdt, handlat oförsigtigt. Jag tillstyrker derföre, att R. o. Ad. måtte besluta ett frikännande af allt ansvar, samt låta afskrifva den kontanta summan. Och denna åtgärd öfverensslärnmer med R. o. Ad:s värdighet. Med hvilka tillgångar den upkomna förlusten skall ersättas, derom torde Utsk. anmodas alt inkomma med förslag. Hr von Kraemer: