Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
-J. „ en centner bergskrut 36: 46. ; Vid mindre krutverken i Dalarne, sorn hafva 12 sk. |f rst. mindre underhållskostnad och 24 sk. mindre tillverkningskostnad, än HusbyKloster, blir kostnaden för en centner bergskrut . 35: 38. S:a 2,300 centner Summa 86,447: 13. 10 som, fördelad på 2,300 centner handgevärsoch styckekrut, gör för hvarje centner 37 R:dr 28 sk. 1 rst., samt, efter afdrag för salpetern, 10 R:dr 1 sk. 5 rst. omkostnader för hvarje centner. Dalarne ) Tr» T. S:a 3,500 centner Summa 128,066: 14. 5i. — 91 — sorn, fördelade på 3,500 centner bergskrut, gör på hvarje centner 36 R:dr 28 sk. 4 rst., samt, efter afdrag för salpetern, i omkostnader 9 R:dr 1 sk. 8 rst. Stockholm af Artilleri-Kammar-Kontoret den 10 September 1844. E. M. Dahlerus ”Genom Kongl. Brefvet den 3 Oktober 1844, är krutförsäljningspriset för år 1845 bestämdt till 37 R:dr 24 sk. för en centner handgevärseller styckeoch 36 R:dr 24 sk. för ett centner bergskrut.” §. 3. Genom Styrelsen öfver Vägoch Vattenbyggnader i Riket, bär Kongl. Krigs-Kollegium låtit uppgöra plan och kostnadsförslag till en dammbyggnad vid Eskilstuna stad, samt, genom beslut af den 25 September 1845, fördelat kostnaden, 204 R:dr 40 sk. 6 r:st., sålunda, att Carl Gustafs Stads gevärsfaktori häraf betalde . , 50: 42. 4. Kongl.
VII. U. 329. A. 333. VIII. E. 393. — N:o 81. i anledning af Kronofogden A. G. Lidinsons underdåniga ansökning om eftergift af honom ådömd ersättnings - ( 142 ) skyldighet, i och för uraktlåten bevakning af Kronans fordran i en concurs. SlatsUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 82. i anledning af väckt motion om öfverlåtelse till Haparanda stad af Capitainesbostället vid Norrbottens Fältjägarecorps, Hapaniemi N:o 1, £ mantal. V. B. 196. A. 353. VII. U. 469. A. 487. VIII. E. 548. — N:o 83. i anledning af väckt motion, rörande Waxholms stads innevånares besittningsrätt till derstädes befintliga tomter och lägenheter. V. B. 196. A. 354. — N:o 84. i anledning af väckt motion, angående befrielse för en del hemmansägare i Hortlax by från erläggande af lillökningsskatt. V, B. 196. A. 354. — N:o 85. i anledning af väckt motion, angående upphörande af ruslhållares vid cavalleriregementena åliggande att utgöra s. k. trosspassevolance-afgift. V. B. 196. A. 354. — N:o 86. i anledning af väckt fråga om utbekommande af ytterligare begrafningshjelp efter aflidne Landträntmästaren J. F. Alm. V. B. 197. A. 354. VI. E. 4. — N:o 87. i anledning af föreslagen lindring uti villkoren för de till odlingsföretag inom åtskilliga län meddelade statsbidrag. V. B. 197. A. 355. — N:o 88. i anledning af dels Kongl. Maj:ls nådiga Proposition, angående förre
»Min spådom», slöt hon, »kan du dock icke undkomma, vare sig den behagar dig eller icke. Och därtill säger jag dig detta: ut till Island skola äfven dina fosterbröder Grim och Romund komma, och båda skola de där bli dugande bönder.» Då Ingemund åter kom hem till sitt härbärge, letade han förgäfves efter sin talisman. Den fanns icke mer i hans pänningpung: och detta tycktes honom ej båda godt. Men husets värd bad honom vara vid godt mod och ej taga sig det skedda så när, »ty», sade han, »det finnes många präktige män, hvilka ej anse det som en skam att draga upp till Island, och det har varit i ärlig mening, jag bjudit finnkvinnan hit». »Dock är jag dig alls ingen tack skyldig härför», svarade Ingemund. Efter någon tid frågade denne sina bägge fosterbröder, hvad de tänkte om färden till Island. »Till intet båtar det», sade Grim, »att brottas med sitt öde, och jag skall nu i sommar segla ut till Island. Min broder följer, och många mer ansenliga män än vi hafva fått lust att draga dit upp. Goda tidender har jag erhållit om landets art: boskapen kan där gå ute om vintern och nära sig själf; i hvarje sjö finnes fisk, och skogarne äro stora. Dessutom är man där befriad från kungars och illgärningsmäns våld.» »Men jag vill icke dit», förklarade Ingemund, »och alltså måste vi skiljas, fosterbröder.» »Det måste vi», sade Grim, »men ej skall det förekomma mig oväntadt, om vi dock träffas därute, ty ingen kan undgå sitt öde.» Äfvenså menade Ingemunds gamle fader på sin dödsbädd, att det ej skulle förvåna honom, ifall sonen komme att lämna sin fädernegård. Denne slog sig visserligen lika fullt till ro där, men, såsom han snart nog måste erkänna för sin höge gynnare, konung Harald Hårfager, lämnade valans spådom honom ingen ro; den rörde sig ständigt i hans sinne; och han ville ej längre dölja för konungen, att han ämnade hämta några trollkunniga finnar, som kunde säga honom landets beskaffenhet och det härads utseende, där han skulle bygga sitt bo.
- 179 Revisorerne hafva nemligen föreslagit att Magasins-omkostnader, transportförluster m. m. för Stats-Verkets Spannmål, skulle upptagas såsom afkortning å Stats-Verkets Inkomster af Spannmål; Och ehuru Stats-Contoret anser det både ändamålsenligare och sannare att under Titel Afkortning afföra hvad hittills blifvit i berörde hänseende afförd t såsom utgift å öfverskotten, förekommer likväl härvid, att, som StatsVerkets Spannemåls-inkomster enligt Markegångs-pris debiteras och redovisas i Länens Special-Räkningar, långt innan de Magasinsoch transport-omkostnader som böra påföras spannmålen, kunna blifva kände, och sålunda jemväl innan den pris-skillnad blifvit utrönt, hvilken kunnat uppkomma genom spannmålens försäljning till högre eller lägre värde än det i Räkenskapen debiterade, det icke låter sig göra att så beskaffad afkortning å Stats-Verkets spannmåls-inkomster directe affora; Och emedan möjligheten för afkortning nödvändigt förutsätter debiterad uppbörd, hvarå afföring skulle kunna ske, så och enär den Stats-Verket tillhörande spannmål som i Krono-Magasins-räkenskaperne redovisas, uti desamma icke utgör direct uppbörd, utan allenast lefverering från andre Uppbörds-redovisningar, och Magasins-Förvaltarne icke heller kunna ega fullständig kännedom om alla de omkostnader, som böra påföras den af dem om händer hafvande spannmål, hvilken dels disponeras för Stats-Verkets egna behof, dels försäljes, dels äfven måste fortfarande magasineras, kan, af sådane skäl, afkortning i och för spannmåls-omkoslnader m. m. icke heller i Krono-Magasinens räkenskaper blifva synlig.
klasse for klasse, gutterne for sig, pigerne for sig, de inspi' '. cerende larerc *) påser orden og ro, der lyder et: » gir agts! og 21~aer så godr, og s % marsclieres der ind i de respektive klasser, livor de fungerende larere alt er tilstede forat inodtage hver sine elever. NHr börnene er i klassen, skal der herske stilhed, töiet hanges på plads, böger tages frem, og inden mange minutter er arbeidet i gang. Gutteriie indtager de nzermest katheteret varende pladse, pigerne de bagre; der tages ved placeringen ei hensyn til nummer, kim hrorledes eleverne bedst passer sammen. Skolens disciplin er så gjennemfört, a t ubehageligheder gutter og piger imellem ei kjendes til; gutterne kan nok hare nappetag sig imellem, pigeme » foïnzermelser~ mellem sig, men uden betydning. » Kurtis » er et fremmed ord, endnu ei optagen til skolebrug, skjönt. der kan findes elever af begge kjön i de överst e klasser i omkring 20 ars alderen; ' de store piger finder vistnok som regel, a t jevnaldrende gutter er sm %, og - desuden er de gjerne så optagne af den foresthende eksanien, a t de ei finder tid til » flirtation~. Börp, i s a r sm % piger i 13-14 års alderen, er snarere vanskeligere at styre, men dette kommer dog lidet tilsyne p % skolen, hvorirnod de ofte får et raptus af sat spadsere om eftermiddagen med gutter,. Dette er dog ogsi i al uskyl-. dighed, i reglen er de kan gode kammerater, og blander man sig ei op i det, går det som en anden börnesygdom orer p&amp; en, kort tid.
På grund af de skäl, jag nu anfört, och då, såsom jag förut nämnt, behofvet af en vice Bibliothekarie blifvit af B. St. vid en föreg:de riksdag erkändt samt StatsUtsk. vid denna riksdag tillstyrkt en aflöning ät denna tjensteman ehuru på ett annat sätt, än jag nu tagit mig friheten hemställa, anhåller jag om återremiss af denna punkt. Frih. Cederström, Rud. anförde skriftligen: Utsk. medger, att 1,200 r:dr tagas af bokinköps-anslaget lill arfvoden. Detta förordnades redan af 1848 års Ständer, och behöfdes således icke. Sid. 6 i betänk. —• Utsk. anslår åt Bibliotheket i Upsala 2,800 r:dr mera än Konungen begärt, (hvilket var 1,500 r:dr), på det att bokinköps-tillgången derstädes skulle blifva lika med den för K. Bibliotheket, eller 8,000 r:dr; men minskar det sednares anslag med ofvanstående arfvoden 1,200 r:dr. Man utgår från samma grund och slutar med att göra beloppen olika. Upsala och Lunds Universiteteterhålla tillökade anslag till Professors-, Bibliothekarieoch Adjunkts-löner, bokinköp, m. m. till ett belopp af 24,120 r:dr; men man nekar K. bibliotheket 1,200 r:dr. Universitetets Bibliothek i Lund har fyra ordinarie tjenstemän, ehuru det är vida mindre än K. Bibliotheket. Önskas alltså återremiss, till någon del på grund af Gr. C. G. Mörners, men isynnerhet på grund af den af Hr D. G. Bildt afgifne, serdeles sakrika och öfvertygande reservation. K. Bibliotheket eger verkligen så förtjenstfulla och kunskapsrika yngre tjenstemän, — jag må här upgifva de aktade namnen Kleming och Ahlstrand — att jag hoppas det en utsigt, att i en framtid gälda deras nit, må beredas dem och det embetsverk de tillhöra. Då härefter H. Ex.
Detta utslås salongen, lyfte Käthe hufvudet, hon snyftade öfvergifvet som ett barn, hvilket tänker, att nu är allt förbi: » Ni kommer väl för att yfvas öfver er triumf, » ropade hon förtörnad. » Godt, se, se nu här — jag är olycklig, mycket olycklig, och ni är skulden dertill. Sigfrid älskar endast er, tänker endast på er! Ni har kommit som en ond engel i huset, som olyckan sjelf. » » Jag vet det, » svarade han sorgset. » Jag skulle ha hållit mig fjerran från solen. » » Ja, » ropade hon egoistiskt, » emedan den förmörkas, der ni är. » » Men om jag nu ginge bort ur detta ljusa hem, skulle ni hysa något litet medlidande med mig. » » Sigfrid kommer inte att släppa er. » » Jag skall göra, hvad som är rätt, derifrån kan ingen hindra mig. » Hon hade rest sig, ur de förgråtna ögonen lyste af oförstäld glädje. » Gud välsigne er derför, » sade hon, räckande honom handen. » Jag hoppas, det kommer den dag, då ni vänder åter. Lemna mig ensam med Sigfrid för en liten tid allenast, alldeles ensam. Ni eger ju redan mer än jag, hela hans barndom. Då och då kan ni ju komma till oss. » » Nej, » svarade han och kysste hennes hand. » Från nu måste vi vara alldeles skilda; ej heller skall Sigfrid komma till mig, det blefve j u blott den gamla historien. Han måste vänja sig af med mig. V i d arbetet ser jag honom gå till och ifrån; det är tillräckligt. Arbete, tyckes det, blir alltid min lott, men ock min tröst » » O, » snyftade hon, » ni skall finna lönen derför, jag vill bedja derom af allt mitt hjerta 1 » (Forts.) Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. i små plättar på vaxad plåt och insattes i ugnen att höja sig. Hopvikas medan de äro varma till strutar och fyllas sedan med snömos som blifvit färgadt af sylt eller saft. Elsa. Bostaden. Kållukt i rummen. Det är en ledsam sanning att hela huset får en obehaglig känning af, när man kokar den omtyckta kålen i köket.
Banken bör ej kunna befatta sig hvarken med landlegendomars förvaltmng eller med någon egentlig fabriksrörelse, såsom dels sannolikt medförande förlust för Banken, dels menligt inverkande nå enskilda industriföretag af samma art. §• »o Föreskrifterna i denna §. härflyta klart ifrån grundsattsen ora Konungens och Rikets Ständers gemensamma deltagande i Bankens Lagstiftning, vare sig i följd af 72 §. i Regerings-forraen eller genom en Lag för Banken. Delta deltagande kan ej annat än innebära en fullkomligare garantie för Banken och allmänheten, än den beslutande rätt om Bankens angelägenheter, sorn Rikets Ständer hittills allena utöfvat. Rikets Ständer äro blott periodiskt församlade och ingen ansvarighet, moralisk eller juridisk, eger rum för deras beslut eller följderna deraf. Konungen är alltid tillstädes, Han har genom Sin ed och Regeringsformens 16 §. en stor moralisk ansvarighet att uppfylla, och Hans Rådgifvare äro dessutom i constitutionel ordning underkastade juridiskt ansvar. I alla fall uppstår genom den gemensamma lagstiftningen för Banken den stora förmon, att, då Konung och Ständer ej kunna förena sig örn ett beslut, redan gällande Stadgar blifva beståndande och att ett ömsesidigt veto kan utöfvas. En sådan ömsesidigt motvägande magt utgör den säkraste borgen emot förhastade beslut, byggde på dagens farhågor eller förvillseler. Att förslagsberäkningar och Stater för Bankens utgifter, för andra än* damål, än Tjenstemäns aflöningar och arfvoden, hvilka uti den förändrade redactionen af 73 §. äro uttryckligen undantagna, vid hvarje Riksdag, af Konungen och Rikets Ständer fastställas, bör väl finnas så mycket-mindre olämpligt, som endast större säkerhet derigenom beredes emot öfverdrifna kostnader, hvilka eljest skulle kunna tillintetgöra den Konungen tillerkända rätt att förordna om hvad af behållna Banco-vinsten bör minst användas till grundfondens bibehållande eller förstärkning. §. 11. Publiciteten af Bankens tillstånd utgör visserligen en af garantierna Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrifvelse N.o 36. 15 för dess ändamålsenliga förvaltning.
Uti skrifvelse af den 18 November sistlidne år håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, i underdånighet anhållit om utfärdande af den förklaring, att så väl med Allmänna Lagens grunder, söm med rätta förståndet af 17 och 20 §§ i 5 Cap. af Con - Kongl. Maj.-ts Nådiga Skrif v. N.o 96. 5j curs-Lagen den i3 Julii 1818 instämmer, det Borgenär, hvilken, till bevakande af sin fordran i Concurs, låter, genom annan tjenlig person, till Rätten, der Concurs-saken är anhängig, inom laga tid inlemna, sin inlaga, jemte edgångsbevis och öfrige erfordell ige handlingar, skall, om inlagan är af borgenären egenhändigt underskrifven, anses hafva rätteligen förvarat sin talan, ändå att fullmagt till inlagans ingifvande ej företes eller bifogas, , Efter Högste Domsto,len’s och StätsRådets hörande, har Jag gillat den af Eder sålunda föreslagna förklaring, såsom med rätta förståndet af ofvannämnde §§ i C011- curs-Lagen öfverensstämmande. Jemväl har Jag, efter Högste Domstolens och Stats-Rådets hörande, bifallit det af Eder i • underdånighet framställde Förslag, att 3 § i 6 Cap. Concurs-Lagen, den i3 Julii 1818 må erhålla, följande lydelse: ”Borgenär må lyfta den fordran, som ”honom genom dom i Concurs-saken tillagd ”är, ändå att domen ej vUnnit laga kraft; ”ställe dock, i thy fall, borgen för hvad ”lian lyfter. Lag samma vare om verkstäl - 58 Kongl. MajHs Nådiga Skrif v. N.-o 96. "lighet af dora i redovisningstvist emellan "borgenär och syssloman.” I anledning af väckte' motioner om behofvet af åtskillige jemkningar och förändringar i Concurs-Lagen, af den i3 Julii 1818, äfvensom i Kongl.
Låt den dumma i oket tråka, Och den sluga sin hjerna bråka; Vin och flickor och Fredmans stråka Natten ljuflig gör”. Öfverhufvud möter oss bland de Bellmanska dikterna ett betydligt antal qväden, der Bacchi dyrkan, eljest skildrad såsom medelpunkten af de åt honom invigde ”brödernes och systrarnas” fröjd, åtminstone ej omedelbart eller oförtäckt framstår såsom sådan; guden är der mera tillstädes blott såsom en godlynt tillställare och beskyddare af hvarjehanda förlustelser, hvilkas väsendtligaste näringsämnen hämtas från muntert folklif och skön natur, under det han sjelf träder i bakgrunden eller (än mer, än mindre) försvinner från skådeplatsen. Man kan i betraktelsen ordna dessa stycken så, att man i dem ser en gradvis fortgående framskridning, från bacchanaliska genre-målningar till bacchanaliska idyller, och från de sednare till dikter af så rent idyllisk art, att i dem ingen bacchisk, ja till och med ingen komisk beståndsdel förekommer. Dessa sista äro få, men de finnas dock: ett sådant är det morgonljufva Fiskafänget (”Opp, Amaryllis! vakna, min lilla!”), der, inom ett ringa omfång, hela friskheten af en ung högsommar och hela ömheten af en ung kärlek är sammanträngd. Det är ett eget nöje att följa de öfvergångar, i hvilka vi förflyttas hit: dels från sådana högburleska skepnader, som den för eldsvådan flyende Movitz, den för sitt deltagande i ”Polens affärer” pryglade Mollberg, den sig till Satan på half-tyska förskrifvande Hans Jergen, den vid Bomans begrafning högtbedröfvade Enkan, som står full mot en tunna med sin psalmbok i handen; dels från alla dessa komiska blandningar af hjertglädje och rusglädje, der dylika väsenden svinga sig om hvarandra i krog-balernas tummel.
Hon satt där midt i ett stort sällskap liksom en furstinna, omgifven af sitt hof. Jag granskade hennes dräkt, denna högst märkeliga dräkt, hvilken såg så enkel och anspråkslös ut och dock fullkomligt skilde sig från alla andras toaletter. Jag tror den var gjord af någotslags foulardartadt ylletyg, ljus-gulskiftande, af obestämd färg och garnerad med spetsar och sidenband. Men huru delikat, huru fin och distingerad var den icke! Huru smidigt smög den sig ej efter växten och huru höjde den ej till och med ansiktets skönhet. Dräkten passade henne, och endast henne, så bra att man inte kunde föreställa sig den på någon annan. I all sin ögonskenliga oskuld var den utsökt och med konst och precision gjord att framhålla hennes kroppsliga företräden. Och Agnes var »chic». Magnetiskt drog hon allas blickar till sig. Hon var full af lif, entusiasm, känsla, och förstod att elektricera sin omgifning. Ingen kunde uppehålla en så spirituell konversation som hon. Styfva, flegmatiska personer tinade upp i hennes närhet, munterheten smittade och drog med sig äfven de allvarligaste, omedvetet befriande dem från de vanliga konventionella banden. Jag såg till och med gamla gråhårsmän bli helt varma och stråla af förtjusning. Där var lif och glädje i deras hörn. Men desto dystrare och tystare var det öfveralt annanstädes i salen. Det gjorde ett förkrossande intryck, då man från Agnes vände blicken mot oss andra. Aldrig hade jag ännu märkt, huru otympliga och obehagliga vi i själfva värket voro. Och huru smaklösa, huru hemgjorda voro icke våra dräkter! Där tågade fyra gamla fruntimmer med hvar sin tallrik upp till stekfatet, den ena efter den andra, alla långa, smala, dystra, allvarsamma, i svarta, gammalmodiga klädningar, som sopade golfvet. Från hufvudet hängde svarta barber nedåt axlarna, och från axlarna åter flöto stora, svarta sjalar ända ned till fållarna. Hade väl underjordens vålnader öfvergifvit sina fridfulla hviloplatser för att hemsöka de lefvandes stekfat? Men där borta fans ju i stället ungdom.
Vid sådant förhållande föranlåtes jag att yrka bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Liljencrantz, Johan: Jag kunde visserligen förmoda, att Frih. Alströmer, som förra gången denna fråga förevar yrkade bifall, nu äfven skulle göra det, oaktadt Hr Frih:n vid nyss föredragna Betänk, yrkat afslag å den dervid gjorda inbjudningen; men som de skäl, hvilka förra gången anfördes för afslag, fortfarande ega sin giltighet, anhåller jag att R. o. Ad. behagade afslå Menr.t. Frih. Alströmer: Jag vill endast upplysa Frih. Liljencrantz, att skälet, hvarföre jag i afseende å det föreg:de Mem:t yrkade afslag, var det, att R. o. Ad. inbjudit Preste-St. att biträda R. o. Ad:ns beslut, samt att denna inbjudning då blifvit af PresteSt. antagen. Frih. Cederström: Örn också ett af skälen för R. o. Ad., att i nyss afgjorda fråga vidblifva sitt förra beslut, varit det, att R. o. Ad. då inbjudit ett annat Riks-Stånd att biträda R. o. Ad:ns beslut, tror jag dock, att tillräckligt giltiga skäl för vidblifvande af förra beslutet varit att hemta i den öfverläggning, som då föregått, samt att således förstnämnda omständighet, äfven om den utgjort ett stöd för -vidblifva nde af besagde beslut, dock icke ensam verkat beslutet. Det måtte väl ej vara ett normalt förhållande, att i hvart enda mål göra inbjudning till Med-Stånden? Man skulle nästan tro så, när man hört Frih. Alströmers utgångspunkt; men jag bestrider den satsen, och tror inbjudningar endast såsom en nödfallsutväg, undantagsvis, kunna och böra anses. I)å nu R. o. Ad. jemväl i denna fråga efter mogen öfverläggning fattat sitt beslut, samt några nya skäl för frånträdande af detta beslut icke blifvit, och knappast kunnat af Utsk:t blifva anförda, måste jag vidblifva mitt yrkande om afslag.
I Del. 7ZS. Adretzer till Konungen och Kronprinsen. _ Tacksägelse - rörande Regeringens öfwerlemnande - under Konungens ssiikdom, til Kron-Prinscn. i Del. 27-2-31. — I anledning af inrättandet af Zo Fri-Ca, dett-rum wid Krigs - Academien. i Dels 625- 6g8» 8Z7. Communication til Consiitutions - Utskottet af förstnämnde Adreff. i Del. 97. 99. 129. Advocatur inom ett Riks-Ständ. t Del. 829. Afsägelseri Herr VVejcienK-eimL, att wara Ledamot af Riddarhus-Utstottet. 1 Del. ZZ. — Grefwe 67!!-»- borzsi att rvc^a Ledamot af Lag°Utskottett 1 Del. 50. Grefwe hamiltons alt warä Ledamot ak Allmänna Beswärs och Lcconomiä-Utjköttet: 1 Del, Zo. — Friherre cbrnLölcis att Mara Ledamot af E.rpeditions-Utstottet: r Del. 67.—Friherre ercrnllsäts, att mata Ledamot afOscos Uomiä-Utstorftt. Friyerrc Lisei von I?!o!Itteins, alt wara Ledamot af Allmänna Beiwärs. och Oeeononnä Utskottet. l Del. (>40. Friherre Liltverlckäläs och Friherre ÖrnLölcls, att wara Ledaniener af StatskUtffotlet. Grefwe Lu-öwkelclt-, ali öfwerwara justeringen af Bewillnings-Förordning. Allmänna Besrvärö-och Deconomiä-Utffottet: Ledamöters wal; se wal. — Dest Memorialer och Betänkande»; se Memorialer. Allmänna MaMzins-Inrättningen; se MagaZlnSDirection. Arfprins; se Oscvk. — Desi Stat; se Stat.
Let bällanekter som bittills att bero af veclerböranlle llommissariers urskiljning ocb uppmärksambet att icke, ä ena silian, genom för långt sträckt ektergikveobet, bvarjebancla svekfulla företag ocb försök till enkallligas körvillanlle matte unLerlättas ocb bekorLras, eller Lanken tillsk^nLas förlust meclelst clnbbel inlösen ak en ocb samma 8eLel, men 8eLelinnebafvarnes billiga anspråk, ocksä icke beller, ä snLra silian, genom ökverLrifven strängbet vicl granskningen, mä blifva äsiclosatta. Lörancle i säilant akseeuLe såsom allinänna gruncler gälla ocb iakttaga». >!o Att en 8eclel antingen ma blifva till fulla Värrlet antagen, eller ock belt ocb bället casseras. 2:0 Att ilen sjerileclel neLantill ät boger, bvarä ?lamnteekningarne bellonäs, ocb bvilken genom olikbeten i Let sä kallsLe kina krocket, utvisar, ensamt för sig, 8eLelns rätta valeur, inlöses, Lä Lenna fjerLeLel är lullstsnLig ocb ssmmsnbänganLe, utan att akseenLe göres ä Le sticken ak anLra 8eLIar, rom LerviL wä Limas bikogaLe. 3:v Att om, pä Lenna fjerLeLel, antingen bäLa Kamnen, eller kina krocket, saknas, eller om Lelar of nägotLera, eller af Lem alla, blifvit krän Let HvarvaranLe »kiljLa ocb icke kunna företes, 8ecleln likafullt är antsgelig enligt sin rätta Valeur, sä viLa el-! Let öfriga utaf en saLan 8eLel, eller åtminstone Let äterstäenlle ak Less neLre bälki, är belt ocb »mmsnbängsnLe.