Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r skulle hos K. M:t i underd, anhålla, att, med uphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 7 April 1841 och dermed sammanhang egande stadgandet), skyldigheten lör Rikets stapelstäder att årligen införa vissa qvantileter salt, måtte förklaras hafva uphört. Sedermera framställdes propos. först å bifall till Utskrts hemställan, dervid svarades mångå nej jemte ett och annat ja, samt derefter å bifall till ofvannämnde yrkande, då svaren utlöllo med många ja och några nej, hvarefter anmälde sig och yttrade Hr von Koch: Jag fattade ej riktigt, om propos. framställdes på Hr Silfverstolpes förslag å ena sidan och motionen i sin helhet å andra. Om jag hörde Hr Gr:ns o. Landtnäs framställning rätt, nämndes ej något ang:de uplag och införsel af salt; och dessutom föreställer jag mig att, orri roan bifaller Hr Silfverstolpes förslag, så skall allt det öfriga förfalla. Hr Adelborg: Meningen är väl egentligen att motionen skulle i sin helhet bifallas, och då förfalla äfven de öfriga punkterna. Hr Silfverstolpe: Min begäran var visserligen äf ven att de ständiga saltupplageu skulle uphöra; men då detta egentligen hör till sista punkten, bar jag fattat Hr Grms o. Landtrmns mening så, att Hr Gr. o. Landtm, ej ansett sig, då blott första punkten blifvit föredragen, böra göra framställning om hvad som rörer någon af de öfriga punkterna. Efter det H. Exc. Hr Gr.o. Landtm, förklarat, att, då R. o. Ad. redan beslutat, att Betänk:t skulle punktvis företagas till afgörande, och frågan om saltuplaget först förekom i 3:dje punkten, H. Exe. ansett sig icke böra utsträcka den nyss gjorda propos. ötver den föredragna punktens innehåll; blef den sednaste propos. ånyo framställd och med ja besvarad. Hr Silfverstolpe: Sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut i första punkten, får jag hemställa, om ej andra punkten, i följd deraf, bör anses vara förfallen
Ingen kunde förstå, hur det tillgick. Vår Herre hade lagat till det så. Det var dalkarlens mening att sitta stilla så där hela dagen och låta de kära tonerna växa upp ur fiolen som små hvita och brokiga blomster. Han skulle spela en hel äng full med blomster, spela full en hel lång dal, en hel stor slätt. Men hon, som låg skendöd nere i kistan, hade väl hört fiolspelet, och på henne hade det öfvat en underlig verkan. Tonerna hade kommit henne att drömma, och af det hon sett i drömmen, hade hon blifvit så upprörd, att hennes hjärta börjat klappa, hennes blod börjat strömma, och hon hade vaknat. Nu är att märka, att allt hvad hon upplefvat, medan hon legat skendöd, de tankar hon då haft och äfven den sista drömmen, allt detta var borta och glömdt i samma stund, som hon vaknade till sitt vanliga medvetande. Hon visste icke ens, att hon låg i sin kista, utan hon trodde, att hon alltjämt låg sjuk hemma i sin säng. Hon tyckte bara, att det var underligt, att hon ännu lefde. Nyss, innan hon somnade, var hon ju midt inne i det flämtande dödsarbetet. Det borde ju ha varit ute med henne för länge sedan. Hon hade tagit farväl af fosterföräldrarna, af syskonen och af tjänstefolket. Prosten själf hade varit hos dem och gett henne nattvarden, ty hennes fosterfar hade tyckt det vara för tungt att göra detta. För flera dagar sedan hade hon vändt sina tankar från allt jordiskt. Det var märkvärdigt, att hon ej var död. Det förvånade henne, att det var så mörkt i rummet, där hon låg. Ljuset hade ju brunnit alla nätter förut, medan hon varit sjuk. Och så hade man låtit täcket glida af henne. Hon låg där och blef så kall som en is. Hon reste sig något litet för att draga öfver sig täcket. Då slog hon pannan mot kistlocket och sjönk ned i kistan igen med ett litet utrop af smärta. Hon hade stött sig tämligen hårdt och återföll genast i dvala. Hon låg lika orörlig som nyss, och det var som hade lifvet flytt bort på nytt. Dalkarlen, som hört både stöten och utropet, hade ögonblickligen lagt bort fiolen och börjat lyssna. Men det hördes ingenting vidare, ingenting alls.
I anledning af Utskottens yttrande öfver Hans Hanssons från Gefleborgs Län anmärkning emot denna §, har Herr Ribbing, Arvid, anfört, att Molionairen icke nämnt Backstugor och således fått svar om det han icke begärt, under det han saknar det äskade; men att det, som är upplåtet åt Torpare och Inhyseshjon, ej alltid skett olagligt, erfares, då i betraktande tages, att förpantningar och andra afsöndringar, såsom laglige af Domstolarne fastställas, enär en viss årlig afgäld till hemmanet erlägges. För att icke förtrycka de fattigare eller 'Zagsamt Allm. Bcsv. o. Oec. Utsfc. Uti. N:o 41 • 81 eller förstora de små lägenheterne, hvilkas Innehafvare ej eller hafva tillfälle alt genom processer göra sin rätt gällande, har Herr Ribbing yrkat, alt såsom till utflytta ningshjelp berättigade borde upptagas icke allenast lagligen upplåtne lägenheter, utan äfven sådane, hvilkas lagliga upplåtelse icke blifvit satt i fråga, och alt vid slutet af § borde tilläggas : att sådane å egoriie varande lägenheter, hvilka till begagnande under viss tid blifvit på sagde sätt upplåtne, må, derest flyttning på gemensam bekostnad ej pröfvas alldeles oundgänglig, mot ersättning till vederbörande, som bestämmes på samma gång, som egotaxeringen, under denna tid blifva orubbade, Då med de af Motiönåireh omriannldé Torpare och Inhyseshjon icke lärer kunna förstås andra äii de, sorn bebo egna Torp och Backstugor, Samt §:n innefattar bestämdt stadgande om Utflyttningshjelp för sådana lägenheter, soln blifvit från Hemman lagligen afsöndrade, torde, Herr Ribbitigs anmärkning oaktadt, Utskollens yttrande innefatta bestämdt svar å Molionail-ens framställning; och att det äfven af honom ansetts tillfyllestgörande, kati slutas deraf, alt Motionairen, sjelf Ledamot i Ali* Bilt. t. R. St.
Jemförelsen visar nemligen, att omkostnaderna utgjort allenast 5,2 procent af brutto-inkomsten, hvilket snarare måste anses ganska billigt, särdeles i förhållande till kostnaderna för tulluppbörden, som, enligt hvad man finner af General-tullstyrelsens underdåniga berättelse den 19 Maj 1863, för år 1862 eller revisionsåret belöpte sig till 12,3 procent; att om detta förhållande varit af Revisorerne kändt eller Revisorerne icke blifvit al räkenskaperna missledda, den gjorda framställningen antagligen icke ifrågakommit; — 272 — och att Bränvinskontroll-byrån, till undvikande af de högst väsendtliga olikheter, som hittills årligen förekommit mellan Kongl. Stats-kontorets räkenskaper öfver bränvinstillverkningsmedlen och de sifferuppgifter, Byrån, med speciel kännedom 0111 verkliga förhållandena, i sin statistiska berättelse rörande bränvinstillverkningen meddelat, redan den 15 Maj 1863 till Stats-rådet och Chefen för Kongl. Finans-departementet afgifvit förslag till förändrad redovisning af bränvinstillverkningsmedlen. hvilket förslag, sedan detsamma, i deröfver infordradt underdånigt utlåtande, blifvit af Kongl. Stats-kontoret till antagande förordadt, för närvarande berör på Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning i sammanhang med ett i Riksboksluts-kontoret upprättadt underdånigt förslag till förändra dt formulär för länens räkenskaper i allmänhet. För det fall, att det ofvananförda kostnadsbeloppet, 449,802 R:dr, oaktadt de nu ■i underdånighet lemnade upplysningarne, skulle fortfarande befinnas nog drygt, anser sig Byrån böra tillägga: att berörda belopp omfattar åtskilliga andra utgifter än reseoch traktamentsersättningar till Öfver-kontrollörer och Kontrollörer, af hvilka flera äro ganska väsendtliga.
Vidkommande Kongl. Majits nådiga framställning om pensionsförmån för de vid fångvården anställde embetsoch tjenstemän samt betjente, öfver hvilken fråga Utskottet uti Utlåtandet Nio 39, 18:de punkten, förmält sig vilja i sammanhang med denna Hufvudtitel meddela yttrande, upplyser det den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof bilagda Statsråds-protokoll öfver Justitie-ärenden den 14 Oktober 1062, hurusom den enda bestämmelse, som härutinnan för närvarande förefinnes, innehålles i Kongl. Rrefvet den 24 Maj 1041, grundadt på Rikets Ständers i anledning af nådig Proposition vid 1040—1841 årens riksdag fattadt beslut, enligt hvilket vissa vid de dåvarande körrektions-inrätt - 4 StatsUtskottets Utlåtande N:o 153. ningarne anställde tjenstemän och betjente fått en sådan förmån sig förunnad.
I Cancelliet skulle för-' fattas alla Statuter, Landt-Stadgar, Ordningar, som antingen angingo Riket i gemen , eller Landskap, Härad eller Städer, Ständers, Städers 503 Betänkande om Rikett Styrelse-Verk. eller enskilde personers privilegier: der skulle alla Fullmagter skrifvas och utgifva*: dit hörde alla Riksdagsoch Sammankomsters handlingar, Tractater med Grannar, Naboer och Fiender , Sändebuds, Residenters ooh Agenters affärdning, och alle andre ankommandes förhör och expedition: alle Rådslag, som Konungen Ordinarie anställde med Riksens Råd i gemen, eller med någre af dem eller ock med Cancelli-Rådet; hvarföre oek Riksens Råds ordinarie Sammankomster skulle af Cancelleren anställas och i Cancelliet* innersta kammare hållas , alia, Rådslag och slut protocolleras, och så på allt hvad der förefbpp rigtighet hållas, AUa publika acter skulle, förrän de föredrogos Konungen till underskrift af Riks-Cancelleren, eller den hans ställe företräd-? lie, öfv-erses och undertecknas; de andre af Hök Cancelleren eller af den Secreterare, som derr\ frambar. Det Femte och sista Coliegium var Rökne-. Kammaren, hvarest Riks-Skattmästaren presiderade och hade till Bisittare ane af Riksens Råd y H.ne af Adel och 2.ne af de äldste Karnererarne. Alla de som med Konungens och Kronans uppbörder och utgifter hade att beställa, skulle af detta Coliegium taga Ordres och för detsamma göra besked. För öfrigt bestod, som det he-, ter, Collegii ähuge enkannerligen deruti, att rän-, torne rätteligen och i tid inkräfdes, till sin be-?
Men på andra ställen möta svårigheter, dels i följd af lokala förhållanden, dels i följd af socknars mindre förmåga att räLL uppfatta vigten af rätt ordnade skolor. De synas också vilja begagna till det yttersta del uppskof, som i nämnde författning är medgifvet. Jj r ands lori sf»rening ar äro i alla fögderier verksamma, utom i Bjäre härad, der en sådan inrättning saknas. Sedan sista femårs-berättelsen ingafs, hafva dylika föreningar inom Norra Åsbo härad samt inom Östra och Vestra Göinge härader kommit i verksamhet, sedan Eders Kongl. Maj:t i Nåder gillat de förslag tili Reglementen, sorn till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet blifvit algifna. Städerna inom Länet hafva ock i mer eller min O # . J dre mån deltagit i det nyligen inrättade bolaget för ersättning för lösbo, sorn genom eldsvådor går förloradt. Länds Sparbank fortgår i verksamhet, i förening med de filialkontor, som äro inom Länet och aflägsnare orter ordnade. Förtroendet för denna nyttiga inrättning fortfar, till förmån för flitige och sparsamme, som derigenom se besparda mindre summor förvarade, till dess de kunna nyttigt användas. Men äfven denna inrättning har fåLt vidkännas sednare årens svårigheter. Då de förra åren insättningarne vanligen voro dubbelt så stora sorn utbetalningarne, har ett motsatt förhållande inträffat de sednare åren. Sjukvården bestrides inom Länet af skicklige Läkare. Ehuru de södra eller Ingelstads och Jerrestads härader sjelfve hålla en Läkare, äro viik oren för honom så obetydliga, att en ordinarie Provincial läkare der saknas. Länslazarettet, i förening med kurhuset, har blifvit utvidgådt. Nu är det iden ordning, att det underhåller 100 frisängar, och begagnas med ökadt förtroende af Länets invånare. Venerisk sjukdom har likväl under de sednare åren varit i det ti l l lagande, att kurhusafgiften har af de årliga pröfnings-koinmiteerna ansetts behöfva utgå med den högsta afgiften, eller med 5 sk. på hvarje mantalsskrifven person. 15 Städer. Af dessa är Christianstad, den betydligaste inom Länet.
Då införsel af granatäpplen på den senare tiden icke ägt rum, synes specifikation deraf i taxan icke behöllig, utan med artikelns uteslutande ur texten densamma böra hänvisas till frugter och bär, ej specificerade, hvilken åtgärd torde kunna äga rum äfven i afseende å pistacier. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Majit redan behagat särskilt i nåder förordna, torde under artikeln gryn böra upptagas oskalade risgryn eller s. k. paddy med 1 r:dr 24 sk. införselstull per tunna och med den förändrade redaktion för artikeln gryn, som taxeförslaget utvisar. Föreskriften att vid ineller utförsel af oarbetadt guld äfvensom af oarbetadt silfver vigten skall antecknas i journalen, torde, då sådant är gällande för alla öfriga varor, äfven då för dem tullfrihet är medgifven, och finnes vederbörande i tulltjenstereglementet till iakttagande raeddeiadt, böra uteslutas. Gummi arabicum, dragant, senegal och kir shärs-. Gass. Hagel, alla slag. Hampa. Handskar af alla slag. 38 Kongl. Mcij:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. För vinnande af mera säker och ändamålsenlig tallbehandling föreslås, att bokguld och boksilfver, som för närvarande förtullas efter bok och bundt, må ställas på vigt, och i sådant afseende åsättas, äkta bokguld, hvars värde utgör omkring 40 sk. lodet, 7 sk. införselstull, — oäkta bokguld, som kan antagas vara värdt 10 å 11 sk. lodet, 2 sk. tull, — samt boksilfver, utan skillnad å äkta och oäkta, sammanföras till en gemensam tullbestämmelse, hvilken, då medelvärdet per lod utgör vid pass 10 sk., föreslås till 2 sk., eller ungefärligen enahanda procent, som de nuvarande afgiftsbeloppen.
Är det en allmän valprincip i ett land, der mången svart hunnit till samina bildningsgrad sorn den hvita? Äfven i Norrige blir allm. valprincipen orättvis. Men detta ämne har varit så omtvistadt och utgjort ett så rikt fält för meditationer allt sedan Franska revolutionen, att det icke vore mödan värdt att gå i detail med dessa frågor. Jag tror, att lika litet lyckas jag att öfvertyga dem, som hysa olika öfvertygelse med mig, som andra skola kunna öfvertyga mig om motsatsen, sedan jag från ungdomen öfvertygat mig om, att allm. valprincipen är oriktig. Det var således för att utröna, huruvida allm. valprincipen är den, som Svenska Representationen önskar, som Utsk. här har bestämdt uttalat sitt ogillande deraf. Det kommer nu att bestämma sig inom detta hus, huruvida detta omdöme äfven blir Riddarhusets. Det beror uppå, huruvida 11. o. Ad. förklarar för sina gemensamma tankar de meningar, som blifvit yttrade af Frih. Rantzou och Hr Dalman. — Frih. Klingspor har uti sina anmärkntr tillvitat Utsk. inconsequenser emellan premisser och resultat. Jag vill icke tillåta mig att försvara motsatsen. För hvar och en, som läser detta neinor., är det synbart, att sådana inconsequenser qvarstå; men de mäste skrifvas på omöjligheten att genom sluten votering komma till andra resultat. Gr. Frölich har, såsom anmärkntr emot Utsk:s förslag, framställt åtskilliga andra förslag, lika med dem, BorgareSt. antagit. Ilufvudgrunden derför hvilar på val i alla Stånden, och således äfven i detta.
VIII Utskottets förslag, enligt Betänkandet N:o 29. 12 §• i3 §. »4 §• i5 §. Ridderskapets och Adelns beslut svär ej allenast det öfverklagade beslutet, utan äfven bevis, när detsamma kungjordes eller blef honom tillståldt; åliggande jemväl den missnöjde att inom \\ dagar, efter det besvären blifvit inlemnade, å ort, som vederbör, till Ordföranden aflemna diarii-utdrag öfver besvärens inlemnande. För Hernösands Stift vare för mål, som gå till Domcapitlet från Jemtland, Westerbotten, Norrbotten och Lappmarken, besvärstiden dubbelt längre, än hvad härom i denna §. är stadgadt. Försummas hvad sålunda föreskrifvet är, vinner beslutet laga kraft, så vida det icke angår ämne, hvarom Sockneslämma icke eger beslutande-rätt. godkändes. uti 1 mom. böra orden: ’’i delta afseende’’ utbytas emot orden: i dessa hänseenden. Preste-Slåndets beslut. beslut missnöjd, kungöre det församlingen inom åtta dagar, efter justeringen, och fullfölje sine besvär i den tid och ordning, som här ofvan sägs; meddele ock inom 21 dagar, efter fatalietids utgång, Församlingen vederbörandes bevis, alt besvären äro fullföljde. Beslutar vederbörande, att Sockenstämman skall öfver besvären höras, förordne då Doracapitlet annan Ordförande.” godkändes. 1 morn. följande lydelse: Socknenämnd för hvarje socken eller pastorat på landet, må kunna, på sätt här nedan stadgas, utses att hvar inom sitt samhälle besörja de förvaltningsoch verkställighets-åtgärder, rörande samhällets hushållning, Sundhetsoch Ordnings-polis, hvilka af Sockneslämma åt Nämnden uppdragas; dock utan befattning med de för Kyrko-Råd, Skol-styrelse och Faltigvårds-styrelse genom serskilde Författningar bestämde göromål. 2 mom. bör utgå. 3 mom. bifölls. Borgare-Ståndets beslut. godkändes bifallen. Bonde-Ståndets beslut. godkändes. bifallen.
Stånd hemställt, om icke hufvudgrunderne för fördelningen af Qvarn-Tullen och Salu-Accisen kunde i Bevillnings-Förordningen bestämmas, har Utskottet deraf hemtat anledning, att härvid foga den Kongl. Förordningen under den 3o Nov. 1810, angående Landt-Tull-Inrättningens upphörande, åtföljande Tariff till reparation af Landt-Tullsoch Accis - ersätlnings-Summan emellan Städerne, så vida densamma innefattar de arne förstnämnde Articlarne, i enlighet hvarmed den jemn väl kommer att i sjelfva Mom. åberopas. 2 Art. 3 §• h Mom. Med anledning af en hos Högv. PresteStåndet framstäld anmärkning; åsyftande ett förtydligande, får Utskottet vördsamt föreslå, att till vinnande af ett sådant ändamål, följande mening i slutet af detta Moment: ”Så väl sorn Militairoch andra Boställen,” må erhålla denna lydelse: "Sä väl som Mi lita! re-, Civileoch Ecclesiastik?-Boställen och Lägenheter!' 2 A a t. 3 §. 6 Mom, De härvid gjorde anmärkningar inom Högv. Preste-Ståndet, att ordet Landtbonde!- vid början af ardra Punden borde utgå, och inom Vällofl. Borgare-Ståndet, att hvad sani - io6 Bevillnings-Utskottets ma Mom. innehåller, om afdrag af Arrende-* Summan å den inkomst, för hvilken Arrén-, datorer och Hälftenbrukare betala Bevillning, icke vore lämpligt för desse sednare, samt att Arrcndatorers Bevillning borde bestämmas tili | af Ägarens, men icke af dess inkomst, finnér Uiskottet vara undanröjde genom den ändring, att ordet Hälftenbrukare utgår i irsta Puncten qcIi deremot införes i den 2:dra, som härefter lyder sålunda: Landlbonde/' Hälftenbrukare och de som bruka arrenderad jord, erlägga Bevillning till ~ emot den, so/n blifvit Arrendatorn påförd, eller minst ~g af Ägarens.. 2 Art. 3 §.
Det låg hos dem bägge denna afton en obestämd, omedveten, helt allmän förnimmelse af, att allt det andra, det som var utanför dem, skymningen, den grå luften, det tunga, öde, vida landskapet, människorna, bildade ett helt för sig, och de två ett annat helt för sig, och att emellan det förra och det senare intet samband funnes, men att de däremot, han och hon, i detta främmande, likgiltiga, fientliga miliö, vore ett, vore sammanhöriga, behöfde hvarandra, hörde naturligt samman. De kunde icke komma sig för att skiljas åt; de hade intet att säga hvarandra, och det var redan helt sent; men då de höllo hvarandra i handen till godnatt, sporde han sakta: »Får jag inte lof att stiga in om till er på en liten stund?» Hon drog upp rullgardinerna och öppnade alla fönster på vid gafvel. Den friska, regnmättade kvällsluften fyllde på några ögonblick hela rummet. Han hade satt sig i soffan, hon tog plats på en stol snedt framför honom. »Och nu far ni snart er väg,» sade han med så ansträngd och onaturligt kall stämma, som blott det tillkämpade lugnet kan åstadkomma. »Ja, nu får jag se att komma hem,» svarade hon med ett trots, som skulle skyla mycket. »Och så, se’n?» »Ja, det får man ju låta komma an på. Man tager allting som det kommer.» »Hvem har ni där hemma?» »Far och mor.» »Eljes ingen?» »Nej.» »Och se’n, när ni besökt era föräldrar? Hvart tänker ni er då hän? Hvad ämnar ni taga er till? Till vintern?» »Jag vet inte. Där hemma, där jag aldrig var som hemma, dör allt en långsam död. Det är förskräckligt att lefva bland ett folk, som man så där droppvis tappar blodet af. Allt säger till en: dö! hvarför lefver du ännu? Och där ute, i den främmande staden – man blir trött på att vara bland främlingar. Men det finns inte stort att välja emellan. Jag går väl tillbaka dit.» »Men därmed kan ni dock inte låta er nöja?» Hon såg tigande ut framför sig. »Och hur tänker ni er framtid?»
Af det så utaf 1827 års Revisorer som af Stats-Utskottet vid senaste Riksdag anmärkte Lån, sorn, emot Förvaltningens ansvars-förbindelse, blifvit upptaget till aceords-ersättningar åt f. d. Armeens Flottas Officerare, äro afbetalningar, genom anordningar å åttonde Hufvudtitelns anslag, verkställde åren 1827 med i83o, så att, enligt Revisorernes anmälan, Capital-skulden vid sistnämnde års slut blifvit minskad till 8,o34 Rtdr 3a sk. 9 r:st. Vid hvilken anmälan Utskottet icke har något att erinra, helst upplyst är, att skulden blifvit slutligen betald år i83a,. och all ansvarsförbindelse i detta hänseende således upphört* $. 85. Förkl. 23, 3o.) Enahanda erinringar vid Räkenskapen och Bokföringsmethoden, sorn dem, hvilka i83o års Revisorer anmält, äro äfven uti i83a års Revisionsberättelse upptagne. Utskottet, som öfver de förra yttrat sig uti 3i §., åberopar, hvadden sistnämnde Berättelsen beträffar, äfven samma Utlåtande. Hvad öfrige vid Räkenskapen för åren 1829 och i83o specielt förekomna erinringar angår, så äro desamma, genom Förvaltningens afgifne Utlåtande upplyste, och komma således alt förfalla. §- 86. (Pag. Då, efter hvad upplyst blifvit, den af Rikets Ständer vid senaste Riksdag, genom underdånig skrifvelse, begärde inventering af Flottans Ekevirkes förråd ännu icke skett, emedan vederbörande uppgifvit, att, utom den längre lid som för verkställigheten erfordrades, kostnaden skulle uppgå till omkring 8,000 R:dr och möjligen äfven mer, och Revisorerne trott angeläget vara, att denna fråga icke helt och hållet förfaller, hafva Revisorerna hemställt, om icke Rikets Ständer må finna godt hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, att några förberedande åtgärder Stats-Utskottets Utlåtande N.o 22.
Emedlertid skall jag, medan jag nu har ordet, till besvarande upptaga några andra här framställda anroärknir, En talare har sagt, att den, som yrkar afslag å ett Uisk;s betänk., ej kan anses göra anmärkn. deremot. Men då skulle alla sådana anmärkn:r, Den ii Doeombcr f, m. l43 som göras till ogillande af ett Utslits betänk., aldrig kunna föranleda till återremiss, och hvilket Utsk. som helst icke vara skyldigt att på sådana anmärkt).-!' göra afseende. Slutligen har samma talare sagt, att Constit.Utsk. vore en myndighet, oberoende af R. St. och med magt att controllera RiksStms förhandlingar. Detta är åtminstone ett oförstäldt tillkännagifvande af den syftning, hvarmed Constit.Utsk. länge i hemlighet umgåtts; och det är fägnesamt att en gång få höra denna syftning klart uttalad. Men jag skulle önska att få veta, hvar den grundlags-^ finnes, som berättigar Constit.Utsk. till sådan controll på RiksStm, eller till sådant oberoende af dem eller ens att handla med R. St:s rätt, i andia eller flera fall, än som äro bestämdt upptagna, nemi.: 1:0 då Utsk. tillämpar 106 §; 2:0 då Utsk. afgör, hvart ett mål bör remitteras, sedan 2 Stånd slädnät emot 2 i fråga derom; 3:o då Utsk. på enahanda sätt afgör om särskildt Utsk:s tillsättande, och 4:o då Utsk. bestämmer grundlagsenligheten af en utaf något Stånds talman vägrad proposm. I dessa trenne sistnämnda fall är Utsk. blott ett slags compromissarius för att slita de olika meningarna inom RiksSt:n, antingen sins emellan eller med deras talmän; rnen jag skulle gerna vilja veta, i hvilka andra än nu uppräknade fall Constit.Utsk. kan upphäfva sig till förmyndare för RiksStm och skolmästra dem i afseende på deras åtgärder.