Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afgiflen är för öfrigt ganska billig fijl sin grund, oell enär en brist förefanns i stadens cassa, gom hotat nied en obegränsad skuldsättning, kunde svårligen någon rqindre tryckande afgift åläggas, än den som blifvit lagd på våta varor, hvaraf consumtionen, ty värr! är alltför stor Det är ett fullkomligen oriktigt raisonnement, Den 27 Januari. som Utsk. v i tili å I! i t, oansedt de fullständiga upplysningar oell vägledningar för omdömet, som Utsk. lia fl i coiniterades belänk. att denna afgift endast tillkommit för att dermed öka embetsmännens vid stadens verk löner. Den ytterligare lön el i I lök 11 i n g, Som tillkom vid regleringen af Stockholms stads stat, uppgick icke till mer än omkring 10.000 r:dr. Det nr visserligen sanni, att skilnaden mellan 1816 års stat och den af i838 visar en större förhöjning $ men förhållandet är, att dessa löner lid elter annan voro af Konungen beviljade på grund af särskildt derom gjorda framställningar. Denna lönereglering har i öfrigt ägt rum i fullkomlig öfverensstämmelse med den princip, som alltid blifvit iakttagen, nemi. att ställa stadens embetsman i samma förhållande i afseende på lönevillkor med deras vederlikar i Kronans tjenst. Sålunda har en borgmästare erhållit 1,600 ridr i stället för i,5oö, derföre alt borgmästare ansetts lika med hofrättsråd; en rådman 1,200 ridr, lika med assessorer i Hofi ät terna 0. s. v. Dessa jemte de mindre lönetillökningar, sorn blifvit tillagda, stadstjeuarne ellef ifrån ij5 r:dr till 12,5, emedan de omöjligt kunde lefva på det förstnämnda beloppet, synas bevisa, att detta förslag hvilar pä så billiga och liberala grunder, alt någon anmärka, ifrån denna synpunkt icke bör linnas. Jag anhåller äfven om propos. till bifall å reservationen. Hr Dalman, Wilh. Fredr.!
Men att de döde uppstå, bevisade Moses vid buskan, då han kallade Herran Abrahams Gud, och Isaacs Gud, och Jacobs Gud. Gud är icke de dödas, utan de lefvandes Gud; ty honom lefva alle. Då svarade någre af de Skriftlärda, sägande: Mästar, du sade rätt. Och de djerfdes icke yttermera något fråga honom. Men han sade till dem: Huru säga de Christum vara Davids Son? Och sjelfver David säger i Psalmboken: Herren sade till min Herra: Sätt dig på mina högra hand; Tilldess jag nederlägger dina ovänner dig till en fotapall. Så kallar nu David honom Herra; huru är han då hans Son? Då sade han till sina Lärjungar, uti allt folkens åhöro: Tager eder vara för de Skriftlärda, som vilja gå uti sid kläder, och vilja gerna varda helsade på torgen, och sitta främst i Synagogorna, och sitta främst i gästabåden. De uppfräta enkors hus, förebärande långa böner; de skola få dess större fördömelse. Och han såg till, aktandes på huru de rike lade sina gåfvor uti offerkistona. Så fick han ock se ena fattiga enko, som lade der två skärfvar in. Och han sade: Sannerliga säger jag eder: Denna fattiga enkan lade mer in, än alle de andre; Ty de hafva alle inlagt, till Guds offer, af det dem till öfverlopps är; men hon hafver, af sin fattigdom, inlagt allt det hon ägde. Och då somlige sade om templet, att det var prydt med härliga stenar och klenodier, sade han: De dagar varda kommande, att utaf allt, det I sen, skall icke låtas sten uppå sten, den icke skall afbruten varda. Då frågade de honom, och sade: Mästar, när skall detta ske? Och hvad tecken är, när detta ske skall? Sade han: Ser till, att I icke varden förförde; ty månge skola komma under mitt Namn, och säga: Jag äret; och tiden instundar. Följer dem icke efter.
Petersson har uti en till Utskottet remitterad motion omförmält: att EnkeBorgmästarinnan Oelreich, som år 1789 med döden afgått, testamenterat dess å tomten lV:o 88 vid Kyrkogatan i Landskrona ganda Stad ägande bus, till inrymme för fattiga Enkor, som ej förmå sjelfve förskaffa sig nödigt boningsställe; att Inrättningen sedermera genom privata gåfvor blifvit i så måtto utvidgad och förbättrad, att äfven nödig vedbrand åt de intagne kunnat lemnäs och huset vidmagthållas, men att för denna Välgörenhetsinrättnings Betänkande n. 23g tillväxt ett väsendtligt hinder uppkomme deraf, att tomten, hvarå huset är beläget, blifvit af K. M:t och Kronan inköpt, såsom liggande inom den sträckning, hvilken, efter första planen för nya Stadens anläggning, borde rödjas för att bereda utrymme för FästningsVerken. Då likväl, efter den ar i8ii upprättade och af K. M:t approberade Chartan för Landskrona Stad, Kyrkogatan i gamla Staden blifvit förenad nied nya Stadens område, hvarigenom Kronans behof af Tomten N:o 88 för det uppgifna ändamålet upphört, har H:r Petersson anhållit, att denna Tomt af Staten inlöst med 241 R:dr B:co, måtte skänkas till Oelreichska Enkhuslnrättningen, på det denna vackra och gagneliga stiftelses bestånd och trefnad må, genom tryggad eganderätt till ofvanberörde fastighet, beredas och försäkras. Enär R.
IY8 Den iz Iulu. samma Rikes undersåtare förklaras för nu och al» tid dödade och ogiltige; om förutan all krigs förklarina, Sweriges tillydande Herradöme in, kräktes, samma lands cassör och domaincr stöflas» inwänare iväldföras, beslag lagges pä alla därnvarande fartyg och genom kapare flere sädane med sine innehafwands waror och gods bemägrigas, sä srägas om sädant med likgiltighe l ngre kan ästäLas förutan alla represaliers anwändande? Böra ival Utländske fordringar af oss aodtgönm, n ir S^oenste mäns til siffran erkände fordringar i Frankrike och a^a dess tillydande lander förklaras förannullerade? bör ej Frankri es Beherrstare som Mvätlat sig Sweriges egendomar o.h inkomster godtgöra sina undersåtare likasom wi söka i möjeligaste matto ersätta Schen ka medborgares i Frankrike och i dest område lid»? förluster. Det ar utan rwifwel motbjudande, at utlandningar, som pagod tro försträckt penningar ät Swerige, ej stola fa sine fordringar betalde; men desse Credltorer sedan de bliswit Franste underfät are, och annu mera sedan swerige blifwit fiendtligt bemötr af Frankrikes Kejsare, lara sielfwe hafiva förwäntak en missgynnande utgång med pne fordringar i Swerige, hwarförs Swensta Actier och nedföllo till go och 40 procent inom deras egna land, och Swensta Köpman, den höge wäxeleourfen oaqtad, med förmon kunds tillhandla sig Ri sgälds-Contoirets a statens magnar Utfärdade förflrifiirngap. Om nu efter missa ledamöters påstående, upstjukas ställe med utländska fluldens liquidalion till nästa Riksmöte, sä stulls wära Handlande för en ringa procent kunna ap - propriera Den iz Iulrr.
Hade det varit tänkbart att kunna åvägabringa en sådan förstärkning genom en tillräckligt utvidgad vapenöfning för hela beväringsstyrkan, hade det naturligtvis varit det bästa; men då det icke låter sig verkställa, har komitén, som ansett, att allt för genomgripande åtgärder i denna rigtning ej skulle leda till ett önskadt resultat, inskränkt sig till att föreslå en fullständigare vapenöfning för en del af beväringen. Mången torde invända, att den föreslagna förstärkningen är allt för ringa; men derigenom sk lille dock något, och i förhållande till våra tillgångar, icke så obetydligt vinnas. Det genomgående syftemålet i komiténs betänk, är dernäst, att den ständigt stridsfärdiga delen af armén sknlle kunna inom kortare tid betydligt ökas. Detta grundar sig på den allmänna vapenöfningen för beväringen, och denna grund för vårt försvar har komitén lemnat orubbad. Ingen annan förändring har i detta afseende blifvit föreslagen, än att j:del af beväringen skulle erhålla tillräcklig öfning, för att genast kunna gå i fält. En talare har nämnt, att flen arméstyrka, vi skulle kunna sålunda uppsätta, endast belöper sig till 70,000 man. Itet är fullkomligt sannt att komiténs organisations-förslag egentligen afser denna styrka, men dessa 70,000 man äro beräknade på ett belt annat sätt än vanligen är fallet, ty bland dem finnes inga s. k. »icke stridande.» Om man kastar en blick på de betänk:t åtföljande bilagor, skall man finna till hvilket betydligt antal de icke stridande, endast vid infanteriet, elter en ganska låg beräkning, uppgår, och då man i allmänhet bör en armés numerär uppgifvas, måste derifrån afräknas en icke obetydlig proc. »icke stridande», som tillböra armén och äro för den nödvändiga. Vid det uppgifna antalet af 70,000 man, enligt komiléns förslag, eger deremot icke ett sådant förhållande rum, utan der är hvarje man »stridande». Det är 70,000 soldater eller »bajonetter», utom befäl och spel, samt efter afdrag för rekryter, vakanser och sjuke.
Hade han nu så här oförhappandes fallit i armarna på mig, så skulle han minsann ha sitt och jag ha mitt, för jag hade för längesedan räknat ut hur jag skulle bära mig åt, ifall Vår Herre vore nog nådig och låta mig få fatt i’n. »Jag har riktigt längtat att få träffa herr Hök», sa jag. Han mumlade något om, att han bodde här, att han hade mycket brådtom – och såg inte särdeles förtjust ut öfver mötet. Men så sa han tvärt: »Var det kanske fru Petterkvist, som ropade i kyrkan här om dagen?» »Jo jo men», sa jag. »Det slår allt in det.» Nu borde jag skrifva in hvad som sedan skedde, men det får vara. Jag är inte hågad. Ska emellertid lämna en bit bar, ifall jag vill skrifva in det sedan. När jag kom till hotellet, var Krycke och Ester hemma på högtidlig förlofningsvesit. De såg strålande lyckliga ut, fast Krycke påstod, att han hade undergått »hudflängning i torget», där de nyss varit och profgått arm i arm. »Ja», sa Ester, »egentligen var det ju bara en småsak, men det kändes ändå som ett stort obehag. Det var presis som om alla de där nyfikna ögonen profanerat » Hon häjdade sig. »Nu är det emellertid gjordt», tillade hon glädtigt, »och vi ansåg det ju båda som en skyldighet mot mot oss själfva.» Nu fick jag in litet vin och tårtor, ty det där modet att inte traktera de vänner, som är nog snälla att komma och hälsa på en, är jag rakt inte med om; och så måste vi naturligtvis dricka deras förlofningsskål!» Så pratade vi om ditt och datt, och jag riktigt satt och solade mig i deras glädje. Kort efter sedan vi druckit mosterns skål i botten, reste Ester sig upp och tog afsked. »Jag väntar dig vid fontänen om en stund», sade hon, nickade vänligt mot fästmannen och gick, innan jag ens hann hålla henne kvar. Krycke reste sig också upp. »Ser tant Lova», sa han, »det är något som Ester och jag ansett oss böra säga. Genom sin förbindelse med mig, kommer Ester inte allenast att bryta med nästan hela sin släkt, utan också antagligen med hela sitt umgänge.
Upplästes och lades på bordet ett Betänkande, af den 13 dennes, från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, rörande väckt fiåga om Mätare-penningars afskaffande. Utskottet, som ej ansett sig kunna tillstyrka upphäfvandet af den vis~a städer enligt privilegier tillkommande rättighet till Vågoch Mätarepenniiigar, förmodar likväl, att dessa städer skola antingen helt och hållet eftergifva omförmålte afgift, eller lämpa uppbörden deraf efter ett för Allmogen mindre betungande sätt; hvarförutan Utskottet hemställer, sä väl att Mätarepenningarne icke må kunna till beloppet förhöjas, samt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande måtte åläggas hålla allvarsam hand deröfver, att hvarken Vågeller Mätarepenningar få uppbäras i de städer, sorn dertill icke äro berättigade, eller att Allmogen, der en sådan afgift lagligen äger rum, vid dess uppbärande alltför mycket betungas. Den 20 Juni. Justerades PleniProtocollet för den 15 Juni f. m. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan 10. In fidem Protocolli Å. G. Silverstolpe. Thorsclagen den 22 Juni. Plenum klockan 5 eftermiddagen. Justerades följande underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majt : 1:0 Angående arfvode till en sköterska vid Smedjegårdshäktets sjukrum. 2:0 Angående beviljad lönersättning för Landshöfdingen m. m. Fock. 3:0 Angående eftergift å det Vesteroch Norrbottens Läns innevånare meddelade lån.
1 morn. borde erhålla denna lydelse: ”Arrendeoch andra Contract emellan enskilde personer, angående egendomar, hus, rum, bodar, källare, tomter, trädgårdar, åkrar, ängar och beteshagar m. m., så på landet, sorn. i städerne, skola, oafsedt det sätt, hvarpå de finnas upprättade, jemväl om de blifvit för vederbörande .Embetsverk och genom deröfver meddéladfc ProtocollsUtdrag afslutade, antingen skrifvas på, eller beläggas med stämpladt papper, beräknadt efter den arrendesumma, hyra eller afgäld, som för ett år i penningar eller penningars värde utgöres, och för kortare lid i förhållande derefter, dock aldrig lägre, än 3 sk. Begagnas contract utöfver den deruti bestämda tid, bör chartan derefter lämpas dock Pro t. TJtdr. d. 6 Nov. i83-f£. 9 ej lill högre belopp, än sora svarar emot ett års arrende eller hyra5 rloclt belägges ej contract med ny förr, än nytt sådant upprättas, eller, i följd af nytt aftal, arrendet eller hyrén förhöjes, då charlan derefter lampas, eller, när contract på ny arrendator eller hyresman transporteras.” I öfrigt biföll Ståndet Betänkandet N:o 13 med de förändringar, hvilka i Utlåtandet N:o 35 tillstyrkas. S. D. Föredrogs å nyo oall bifölls Bevillnings-Mtskottets Betänkande, N:o 36, angående verkställigheten af Rikets Ständers beslut, att sportlarne inom Kongl. Majrls Cancellie hädanefter skola utgå till Kronan såsom Cfaartae-Sigillatäe-afgift.
Tellbom, Källström och Berlin, hvilka såsom sin reservation upptogo Riksgälds-afdelningens förslag till utlåtande, så lydande: »Jemte remisser från utgifter för detta ändamål befriad; — men enär, vidkommande Sveriges äldre, genom byggnadssätt och konstminnen framstående domkyrkor, församlingarne i allmänhet, och särdeles hvad angår dessa kyrkors yttre delar, icke hafva sig ålagd skyldigheten att vidkännas de med kyrkornas underhåll förenade kostnader, af hvilken anledning jemväl Rikets Ständer vid flera tillfällen beviljat bidrag af allmänna medel för verkställighet af sådane större reparationer, dertill domkyrkornas inkomster icke lemnat tillgång, har Utskottet funnit något afseende å berörde anmärkningar icke kunna fästas, utan får, i anseende till angelägenheten att ifrågavarande tempelbyggnad, ett bland nordens mest utmärkta minnesmärken af medeltidens byggnadskonst, behörigen vårdas och vidmagthålles, och då upplyst är att kyrkans tillgångar ej förslå till bestridande af kostnaderna för fullföljande af den sedan flere år tillbaka pågående reparationen för iståndsättande af kyrkans yttre delar, Utskottet tillstyrka bifall till hvad Kongl. Majit uti ifrågavarande hänseende behagat föreslå.» Herr Stjerngranat anmälde att han vid behandlingen af denna fråga icke varit inom Utskottet närvarande. ]¥:© 105. Alik. lill Exp.-Utsk. den 18 M;ij 1860, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af gjorda framställningar, angående ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn. (R. A.) Hos Kongl. Majit hafva Christinehamns stads och Warnums landsförsamlingar i underdånig ansökning anfört, att sedan församlingarne år 1844 beslutat att, i stål - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 105. 7 let för deras gamla kyrka af trä, uppföra en ny af sten, hade detta byggnadsföretag påbörjats år 1847 samt, efter uppehåll med arbetet under åren 1850—1852, blifvit år 1858 fullbordadt, i enlighet med en af Professoren och Kommendören C. G. Brunius uppgjord ritning.
National-regering kan, i Warschau, under ögonen på en skarpsynt styrelse, biträdd af otalig polis och minst 30,000 bajonetter, fortgå i månader, användande tusental af agenter, utan att ännu någon enda af dessa agenter låtit förleda sig af Ryskt guld att upptäcka dess källa. Det vore likväl orätt att lägga skulden till Polens olyckor på Ryssland allena. För oss Svenskar, som redan en gång uppträdt för — och fortfarande ha så stort intresse vid Danska monarkiens skyddande för de ingrepp, som hota den söder Den 2 Maj f. m. 7 ifrån, saknar det icke sin betydelse att Tyskland också varit i hufvudsaklig mån vållande till Polens ofärd. Från Tyskland utgick förslaget till styckning af deras Iand; derifrån härstamma eller komma Ryska despotismens villigaste redskap; derifrån nu det stöd åt Ryska öfvermakten, som gör densamma för Polackarne dubbelt fruktansvärd. Jag vet väl att Tyska folket i allmänhet, och särskildt nu det Preussiska, är långt ifrån att hafva några Ryska sympatier, och att det högt ogillar de åtgärder, som Preussiska regeringen vidtagit i Polska frågan. Men denna regering uppbäres dock af ett i Preussen mäktigt parti, som vill framför allt upprätthål la Ryska despotismen i sin nuv:de maktfullkomlighet, såsom ett värn, vid hvilket de stödja sig mot den af dem så bittert hatade folkfriheten. Såsom ett bevis på åsigterna hos detta parti, ber jag här att få berättelsevis nämna, att jag, i ett samtal med ett par Hrr af samma parti om jagtlagarne, omöjligen kunde få dem att erkänna, icke ens att fatta, billigheten deraf att en jordegande bonde skulle få skjuta eller fånga villebråd på sin egen mark, den dessa Hrr arisågo helt naturligt att adelsmannen borde få disponera till sitt jagtnöje. Tyska folket har visserligen, såsom jag nyss antydde, stor ovilja för Ryska despotismen, och skiljer sig i detta afseende fullkomligt från förenämnde parti, men är dock med detsamma enigt i de anspråk, som det städse ådagalagt på beqvämt utrymme hos sina svagare grannar, för egen stigande befolkning, — såsom t. ex. nu hos
N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o \, om Statsverket 1856. 73 I afseende härå hade Stats-konloret upplyst, att Riksmarkegångspriset utgjort: år 1854 Bauko R:dr 10: 4. år 1855 s b 9.26. år 1856 12- * * 55 55 1 således i medellal 10 R:dr 26 sk. Banko, och att beloppet af den spanmål, sora inbegreps under lönerna för äldre, före vidiagandet af 1841 års Statsreglering utnämnde erabetsoch tjenstemän samt betjente, vore 10,722 tunnor, så att, till betäckande af denna utgift ä 3 R:dr 26 sk. för tunnan, borde, enligt Stäts-konlorets åsigt, lämpligen anslås, på förslag, 3S,000 R:dr Banko eller 57,000 R:dr Riksmynt. Med antagande af denna beräkning skulle, utöfver de på nuvarande Riksstat för ändamålet beräknade 25,000 R:dr B:ko eller 37,500 R:dr Riksmynt, erfordras en tillöknlngssuinma af 19,500 R
Emot detta antagande, att särskilde Gode Män icke behöfva eller böra tillsättas för att granska de under Förmyndare-kammaren lydande Förmyndares redogörelse, kan anmärkas, att berörda Instruktion för Förmyndare-kammaren icke med ett ord omnämner någon skyldighet för Förmyndarne att afgifva redogörelser, än mindre stadgar tid och ordning för dessa redogörelsers ingifvande. I detta afseende lärer hitintills ländt till efterrättelse 23 Kap. 1 § Årfda-balken, jemförd med Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845, som stadgar, att förmyndare skall för hvarje år afsluta räkning och af denna räkning, vid hvart års slut, gifva den omyndiges nästa fränden del, om så fordras, men om de ej begära det, skall förmyndaren ändå vara skyldig att hvart tredje år tillställa dem räkning. Nämnda 135 lagrum är upphäfvet i 1861 års nu i fråga varande Förordning. I följd deraf och då den årliga redovisning, som sistberörda Förordning ovilkorligen föreskrifver, äfvensom redogörelsernas inlemnande omedelbarligen till Rätten torde böra införas äfven på ort, der Förmyndare-kammare finnes, lärer det blifva af nöden att härom göra ett tillägg till förevarande 9 § af 1861 års Förordning, lydande ungefärligen så: »i afseende på tiden och ordningen för redogörelses ingifvande till Förmyndare-kammare, galle för Förmyndare hvad ofvan om dylik redogörelses inlemnande till Gode män eller Soeknenämnd här ofvan är stadgadt»
Det är af en föreg:de talare anfördt, att all den nytta, som kunde vinnas derigenom, att man nu förvarar ransakningsfångarne i de nya länsfängelserna är förspilld, så snart de måste ut på ransakning, och derigenom komma i beröring med andra fångar, som med dem eljest sitta vägg om vägg och hvilka man i öfrigt har så mycket besvär att skilja dem ifrån, eller också med sådana personer som komma till stället just för att träffa dem och meddela dem åtskilligt sådant, som de ej borde erfara. Om nu vid detta anslags beviljande den inskränkning gjordes att K. M. icke skulle kunna fritt använda medlen till förekommande behof, så synes det mig som örn hela anslaget icke kunde hafva någon särdeles välgörande verkan. Man har sökt förespegla att tillgångarne skulle vara sä små, att man måste göra inskränkningar i denna del. Då man likväl medgifvit summornas behöflighet för det närvar., så måste detta vara sagdt endast för att hafva det i minnet för en annan gång. Jag måste i denna del fästa uppmärksamheten på den ojemförligt större vigten af tillräckliga anslag i delta afseende, än i nästan hvarje annat, som vid denna riksdag kan komma alt blifva föremål för It. St:s öfverläggningar. Om man för de yttre försvarsanstalterna icke kan neka anslagens behöflighet, ty penningar och penningar och penningar äro de tre ting, som fordras för utförande af hvarje plan, så må man också ihågkomma, att här är fråga om de inre försvarsanstalterna emot det samhälle inom samhället, som en af de förtjenstfulla prestmän, hvilkas yttranden blifvit uppläste, uppgifvit håller på att bilda sig, ett verkligt Sonderbund, som vi framför allt mäste söka att upplösa. H. Ex. Hr Gr. Posse: Då jag redan en gång förut i dag haft tillfälle att yttra mig i detta ämne, och då, i följd deraf alt man inblandat mycket som till den föredragna saken icke hörer, öfverläggningen fått en utvidgning som den icke bordt hafva, så skall jag nu icke göra mig saker till förlängning af diskussionen mera än behöfligt är. Jag vill blott upptaga till besvarande ett par yttranden, som jag tror mig icke böra förbigå.
Fru Wermell blef sittande i förmaket och lånade ett uppmärksamt öra åt fru Pratmeijers autentiska skizzer ur... nyhetsmagasinet. De tre unga damerna genomsågo några nyköpta musikalier i salongen, der Ida, stående vid ett fönster, öfverlemnades till nöjet att roa sig sjelf. Efter en stund blef hon allena i rummet, ty de andra aflägsnade sig för att skärskåda några nya klädningar, som nyss blifvit hemskickade från sömmerskan. Hvilken lång, tråkig afton förestår mig icke, tänkte hon; det, hvaråt jag barnsligt nog gladt mig, inträffar också ej; ty han kommer icke. Sannolikt tillbringar han sin julafton långt härifrån, sade onkel nyss, icke utan ledsnad. Gerna hade hon gått in till sig, men hon vågade ej; sakta smög hon sig till instrumentet och genomsåg noterna som de andra lemnat kringströdde efter sig. En nummer ådrog sig hennes uppmärksamhet, hon genomspelade den med ena handen, i början så sakta som om en andehviskniug gått öfver strängarne. Det länge saknade nöjet kom henne att småningom glömma allt omkring sig, och hennes spel blef högre och uttrycksfullare. En rörelse från förmaket återförde henne till sig sjelf och vände hennes blick dit; då såg hon tanten komma vaggande liksom för att helsa på någon i salongen. Ida aflägsnade sig skyndsamt från pianot och såg sig om, och ser... Ferdinand Wermell, stående i en lyssnande ställning stödd mot en stolkarm; huru länge han stått der, det visste hon icke. Djupt rodnande intog hon sin förra plats vid fönstret. Men hvar ha vi flickorna? frågade fru Wermell, sedan hon vänligt förebrått Ferdinand att han låtit så länge vänta på sig, samt gjort honom några frågor om resan, dem han knapphändigt nog besvarade. De voro ju här på ögonblicket, eller var det du kanhända som klimprade på fortepianot? Mina flickor lär ha undervisat dig i "Gubben Noak." Det der var ingen Gubben Noak, skall tant tro! invände häradshöfdingen skrattande. Det var en af Strauss' nyaste valser som mamsell Hedrén ganska ledigt uttog från bladet, och detta förutsätter mer än vanlig sällskapstalang.