Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
för tidens 7raf ' och företeelserpd detta onzråde är nu mer ä n någonsin af nöden, 01372 et % sprdkrör. öppet för uttalanden, som sta i sanznzanlzang med dessa fidgor, får m lika litet som förr sa7c~2as. Det $1 ' ' denna sedizarc ro16, Dagny på ett ned dess åsi7cter öfverenssta~~znzn~zde s&amp;tt, efter biistcc förmåga vill söka fylla. Att vi, fö7jandc en ocnzotstå.ndlig strömning i tidcn, 1 hoad s o ~ z rör behundZzngen af 7i; vimzofiågan, i viss m % z sïugit in p&amp; &amp; z praktisk vildning, s7caZl möjïige9z betmktas som ett bonhwzcZe fi.h den ideela synpzc9zkt, ztr 7 ~ 4 ' h f " l ' dgun n först utgått. M m det ideda. mål, fös. hviZ7cct s&amp; wdn,gen adel 7minZig p ersodighet, undligen sedt, kämpat och blödt, ur ej dat af ' e ?z dit för oför,gängZi. (~ halt .för att helt 7; z '; zcwza bo~ts7cymtas iifve~l, i eelz ' tid d&amp; man för den obönIt ' zörli,ga verkligl~ete~zs 7; raf tyc7jzs fi~giitit idecc7erna? Och midt i nutideru &amp; flan och k a n y f o 7 - til %va~on skall Dc1992y för visso aldrig slappa det ideela målet z w sikte. ' D e fi-ågor, sonz be7mndlats i tzds7vriftesz, 72a alla Iner ock. qnindre statt i samband med FredrikaBq-elizer-liö~.bz~~zde.ts str afvanderc och utvec7cling.
25 bör hans skriftliga förklaring öfver hvad emot honom förekommit infordras. Fullmäktiges beslut, hvarigenom tjensteman suspenderas elier för alltid skiljes från tjensten, bör, jemte hänvisning för besvärs anförande, honom skriftligen meddelas. Tjenst, som till följd af sådant beslut blifvit ledig, får, derest den afsalte tjenstemannen, inom föreskrifven tid, anmält sig ämna samma beslut öfverklaga, icke återbesättas förr, än besvären blifvit af Rikets Ständers Stats-utskolt eller Revisorer algjorda, eller den bestämda tiden för besvärens fullföljande försutits; kommande duck den, som emedlertid förordnas till tjenstens bestridande, att de med densamma förenade löneförmåner åtnjuta. § 228. Extra ordinarie tjensteman eller extra vaktbetjent, -sorn, utan erhållen tillåtelse eller anmäldt laga förfall, fiån tjenstgöring uteldifvit under Irenne efter hvarandra följande månader, eller, vid flera tillfällen, undandragit sig att lemna äskadt biträde der han blifvit anställd, anses hafva förverkat sin rätt att i Riksgälds-kontoret vidare Ijenslgöra. Den extra ordinarie tjensteman eller extra vaktbetjent, som, under honom uppdragen tjenstgöring, sig försumligt eller felaktigt förhållit och, efter alt, på sätt 223 § stadgar, blifvit varnad, sig icke rättat, bör förklaras vara från Riksgälds-kontoret skiljd. För öfiigt anses den extraordinarie tjensteman eller vaktbetjent, som begått ärerörigt brott eller annan förbrytelse af svårare beskaffenhet, vara från verket utesluten. Angående pensionerandet af Riksgälds-leontorets betjening. § 229. Pensionerna för embets,- och tjenstemännen samt vaktbetjeningen vid Riksgälds-kontoret bestämmas efter dessas, vid afskedstagande!, å ordinarie aflöningsstaten innehafvande löner. § 230. Tjensteman eller vaktbetjent, som uppnått Sjuttio års ålder eller under Femtio år varit i allmän tjenst, är vid afskedstagandet berättigad att erhålla en hela lönen motsvarande pension.
Uti 36 § löreslås, alt ett af en sladsfullmägtig vid något sammanträde väckt förslag bör först till utredning eller yttrande åt Stadsnämnden öfverlemnas, och att äfven Magistratens betänkande deröfver bör inhemtas, derest minst en sjettedel af de vid sammanträdet närvarande fullmägtige det äska. Det sednare momentet har sin grund deruti, att, ehuru det må vara i alla afseenden nyttigt att hvarje hos fullmägtige väckt förslag af någon vigt äfven underställes Magistratens utlåtande innan det företages till afgörande, vore det likväl att för mycket taga Magistratens äfven för andra göromål behöfliga tid i anspråk, om hvarje hos fullmägtige framstäldt förslag, äfven af oväsendtligt innehåll, skulle till dess utlåtande hänskjutas. Det skulle således komma an uppå, att försöka närmare bestämma hvad som borde anses vara så vigtigt, att en remiss borde ske; men då detta försök alltid måste blifva otillfredsställande, hafva Committerade ansett ändamålsenligast vara, att låta fullmägtige sjelfva döma derom, och endast tillagt, att remiss ej må vägras, der en så stor del som en sjettedel af de närvarande finnér den nödig. Förslaget i 38 § att Borgmästaren eller någon annan dertill utsedd ledamot af Magistraten må ega att i fullmägtiges öfverläggningar taga del, för att kunna meddela nödiga upplysningar, utgår äfven från det samband, som emellan Magistraten och fullmägtige, hvardera lifvade af nit för kommunens bästa, bör ega rum, så vidt de scdnares rätt att besluta derigenom oj förbises. De öfriga stadgandena under rubriken: Stadsfullmägtige, afse ordningen för ärendenas behandling. Stadsnämnden. Den institution, som i förslaget blifvit sålunda benämnd, skulle i sin mån motsvara den, som nu kallas stadens eller borgerskapets Äldste. Huruledes dessa Äldste i stndskommunernas författning tillkommit och hvilken de 6 - XLII ras bestämmelse var, är här ofvan i korthet utredt.
Under ett sorgfälligt iakttagande af dessa bufvudgrunder, är den nu till pröfning fratnlemnade omarbetningen verkställd, oell den synes mig innehålla förbättringar; till uppställningen, såsom mera systematisk, och till detaljerna, såsom mera utarbetade, det vill säga, kortare och bestämdare. I egenskap af ConstitutionsUtskottets Ledamot torde mig tillåtas att för mia enskilta del förklara, att denna omarbetning, såsom ett menniskoverk, icke har några förmätna anspråk på fulländning; men jag förmodar, att den sjelftänkande, oväldige, granskaren skall finna, att sanningen der är letad på denna partifria medelväg, hvarest man säkrast söker hennes spår, Hvad som möjligen kan Den 25 Januari! f. m. vara funnit, öfverlemnas, sorn sig bör, åt tidslynnet. Fyrfaldiga inkast emot nästan alla delar af förslaget, och af alldeles motsatte äsigter, äro, dels inom Utskottet, dels genom återremisser ifrån a:ne RiksStånd, redan gjorda; och under erkännande af mångas tanka, och mångas färgglans, utbeder jag mig dock att på detta rum få redogöra för de hufvudskål, som verkat segrande på min omdömesförmåga till vidhållande af Utskottets förslag uti åtskilliga ämnen af djupare art. Jag skall vara så kort det är mig möjligt. Indragningsmagten har aldrigkunnat förlikas med min öfvertygelse. Då den infördes, reserverade jag mig deremot till Ridderskapets och Adelns ProtocoU. Af det sätt, hvaruppå i allmänhet denna makt hittills blifvit utöfvad, har jag dock icke funnit, något egentligt stöd för min ovilja mot Lagens princip. Svenska Regeringens syftning har i detta, likasom i alla andra, fall efter den sednaste Slatshvälfningen, förekommit mig högsinnad och frihetsvårdande. Denna inom mig lefvande tro har förbytt sig till full visshet genom det tillfälle jag haft, att granska StatsRådets Protocoller för de senare 6 åren. Jag har sagt syftning, ty den har jag trott mig finna omisskännelig, ehuru min röst inom ConstitiUiousUiskottet icke saknats bland de skarpaste anmärkare nes för särskilta fall*.
Fröt. 1847 och 1848. 7 Sami. 1 Afd. 21 Baft. 7 50 Lag-Ulskollels Betänkande, N:o 5<5. förhöjning i ansvaret för ytterligare återfall är vordet utsatt; samt slutligen, att då ansvaret för snatteri samt första och andra resan stöld, utom i några få fall, i 1734 års lag är bestämdt till böter, lagförslaget för all stöld utsätter urbota straff, samt för snatteri både fängelse och böter. Häraf visar sig således först och främst att, då den objektiva brottsligheten eller förorsakade skadan, af 1734 års lagstiftare antagits såsom en allmän måttstock vid bestämmandet af straff för olofligt tillgrepp, den subjektiva brottsligheten, efter förslaget, jemväl dervid skall afses. Utom skilnaden i varde, gifvas ock mångfaldiga omständigheter, som kunna inverka på straffbarheten; och det torde ej kunna förnekas det ju icke stöld är ett bland de brott, i hvilka den subjektiva brottsligheten i synnerhet synes böra komma i betraktande vid straffets afmätande. Men häremot strider dock den gjorda skilnaden emellan stöld och snatteri, såsom blott beroende på värdet af det tillgripna, eller rättare på en ren tillfällighet. Den, som stjäl tolf riksdaler, kan vara lika brottslig, ja brottsligare än den, som tillgriper tretton. Det förra tillgreppet kan nemligen vara förenadt med de mest försvårande omständigheter, men det senare deremot med blott mildrande; och man söker då förgäfves nöjaktigt svar på den frågan: hvarföre anses det sistnämnda af lagen så mycket svårare? Den som stjäl uppenbarar i sjelfva verket samma brottsliga vilja antingen han lyckas åtkomma litet eller mycket, antingen det tillgripna är värdt tolf riksdaler eller några skillingar deröfver, och inför rättvisan är det mindre tillgreppet lika van ärande som det större.
75 skatt verkställa elen förmälning, som vid dylika inrättningar kan åstadkommas; af Petter Pehrsson från Jönköpings län och Anders Ersson från Stora Kopparbergs län, angående inskränkning i det föreskrifna antalet af nämndemän vid urtima ting i vissa mål; af Ola Mansson från Skåne, angående förändring i sättet för erhållande af handräckning lill utbekommande af fordran för auktions-inrop; af Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohuslän och Johan Johansson från Östergöthlands län, om förändringar i afseende å förmyndar-vården i landsorten; af Pehr Bengtsson från Calmar län, i fråga om ersättning till vederbörande för förrättande af husesyner å mililie-boställen; af Jonas Petter Danielsson från Calmar län, angående förändrad beräkning af arfvode vid utmätnings-förrätlningar. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet: af Olaus Eriksson från Götheborgs och Bohuslän, om folkskolelärares aflöningssätt; af Hans Hansson från samma län, angående ersättning för hästars uppbudande till skjutsning i Bohuslän; af Erik Mallmon från Westerås län, om Våhla härads förläggande lill Upsala län; af Petter Mårtensson från Jönköpings län, Petter Gabrielsson från Kronobergs län samt ylnders Jonsson, Anders Gustafsson och Magnus Månsson från Östergöthlands län, angående fjerdingsmans-tjensterne å landel; af Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohuslän, angående aflemnande lill församlingarne af 2:ne exemplar utaf de författningar, som skola i kyrkorna till efterrättelse uppläsas; af Bengt Petter Skanze från Hallands län, om stadgad åbooch besiltnings-rätt å så kallade Stomhemman; af Johannes Andersson från Skaraborgs län, Lars Magnus Knutsson från Östergöthlands län och Petter Johan Pettersson från Jönköpings län, om Biskops-embetens och indelningars indragning. 76 Prot.-utdrag den 23 December 1837.
Prof.-Utdrag den 5 Juli iS5t 357 Från Högv. Preste-Ständet. S. D. Vid förnyad föredragning afslogs Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 11, i anledning af Täckt motion, att Hernösands domkyrka måtte komma i åtnjutande af de från stiftet utgående domkyrkotunnor. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 167, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående de nti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling samt om förändring i nu gällande stadganden i afseende på indelta räntors och kronotiondes utgörande och de årliga markegångsprisens bestämmande, dels ock enskilda i samma ämnen väckta motioner. Ståndet biföll hvad Ulskottet med anledning af Kongl. Maj:ts här omförmälda nådiga proposition under litt. A, B och C tillstyrkt och föreslagit, med förklarande likväl, att detta Preste-Ståndets beslut gällde Utskottets derutinnan framställda tillstyrkanden och förslag såsom ett oskiljaktigt helt, så att en punkt ej kunde från den andra lösryckas, utan att i följd deraf Ståndets lenmade bifall till öfriga delar förfölle. Vidkommande derjemte Utskottets yttranden i afseende å de serskilda förslag, hvilka, under åberopande af Stats-Utskottets vid sistförflutna riksdag i fråga om beskattningsväsendets förenkling afgifna Utlåtande N;o 242 blifvit af åtskillige motionärer väckta, ansåg Ståndet 7, 8, 12, 13 och 14 punkterna icke erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarne, hvaremot Ståndet biföll öfrige punkter, äfvensom den i slutet af Utlåtandet till styrkta underdåniga framställningen till Kongl. Maj:t. S. D.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm., i anledn. af den under förmiddagens plenum af Hr Tersmeden, Nils, väckta fråga om föredragningen af de återstående delarne af 21 punkten, yttrade, alt denna punkt innefattade 3:ne särskilda delar, nemi. ett morn., som anginge den redan afgjorda frågan om lärjungarnes afgifter till skolan, ett annat mom. litt. a), hvaruti Utsk. föreslagit att statsanslaget för elementar-läroverken måtte ökas med Den 0 Maj e. m. 403 90.000 r:dr, samt ett 3rdje mom. litt. bJ, upptagande grunderne och vilkoren för så väl de å stat uppförde lillgångarnes, som den genom skolafgifter uppkommande statsinkomstens användande lill elementar-läroverkets slutliga reglering, samt att Hr Landtm, fördenskull hade ansett lämpligast, alt hvar och en af dessa delar särskildt framställdes till öfverläggning, och nu (inge hemställa, att en sådan särskild öfverläggning om de sistnämnde 2:ne momme mätte få äga rum, blcf detta behandlingssätt af R. o. Ad. godkändt; hvadan nu företogs: 21 ista punktens 2idra inom., innehållande Utskis under litt. a) afgifna förslag, att det u riksstatens Side hufvudtitel uppförda anslaget till elementar-läroverken måtte ökas med 90.000 r:dr. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Del är verkligen brydsamt att afgöra, huruvida det af Slalslllsk. föreslagna anslaget nu bör antagas eller förkastas. Statsötsk. har nemi. tredubblat det anslag, som K. M. för närvar, ansell nödigt, att af R. St. på stat uppföras, för alt bereda tillgångar lill förbättrandet af skolväsendet; Statsötsk. har, säger jag, tredubblat detta anslag, utan att hafva redogjort för orsakerna dertill, eller för ändamålet som med det ökade anslaget skall vinnas.
i detta fal! krok jag mig hafwa gjordt milt Ständ en »verkelig tjenst, om jag derigenom hindrat yrkandet af alla widare eftergifter — Jag har ttodr ar Rldderjkapek och Adeln lifwadk af alla Medborgerliga tänkesätt, med nöje skulle gä sina med,Ständer till mötes, men att känflan ok rätt och billighet fordrade akk ei handlöst eltergifwa, ottes »draga sig förebråelser af Swaghet, dä endast dek AllmänneS M likars wäl wore söremälcn för deras gärningar, -jag har trodt detta ock kan aldrig ösivertyga mia ett härutinnan haiwa feltagir mig eller misikandk Ridderssapet och Adelns egne tänkesätt. — Mars har trodt sig finna en olikhet i hwad jag uti mirtz Ridd. sch Ad. prok. 5 B. ms 7!
Nu är deremot föreslagit, att sedan uträkning öfver skatteköpeskillingens belopp för hvarje kronohemman blifvit länsvis upprättad, skulle vederbörtde äga att skatteskil 1 ingen på det sättet sig afbörda, att han (inge årligen inbetala en tiondedel deraf. Detta är naturligtvis en fördel och en lättnad för hemmansåboen och det beror på honom ali deraf sig begagna. Frågan är här helt enkelt den, huruvida man vill försvåra eller underlätta dylika skatteköp. Vill man det sednare så bör man bifalla K. M:s propos. Vill man det icke, så afslår man naturligtvis densamma, men att någon mindre säkerhet deraf skulle kunna uppstå, antingen för den rätte innehafvaren af ett kronohemman att få hemmanet skatteköpa, eller för Kronan att utfå skatteköpeskillingen, kan jag icke inse. Hvad Kronans rätt beträffar är det nemi. tydligt att då uti förslaget står, att skalteskillingen skall uppbäras i sammanhang med grundskatten, detta innebår alt det dermed har lika för 2‘ - 20 Den 7 September f. m. roonsrätt. Hr Printzensköld har anfört såsom bevis deremot, att det finnes kommunala afgifler, sorn uppbäras i sammanhang med grundskatten, men ändock icke hafva den ifrågakomne förmonsrätten. Det torde dock vara klart och naturligt, alt en dylik förmonsrält icke kan tillkomma sådane tillfälliga afgifter, som innevänarne af en socken eller ett härad sig åtagit. Afgiften kan icke få denna egenskap utan att den är af R. St. beslutad, hvarigenom den äfven kan anses hafva blifvit af grundskatts natur. Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall till betänk. Hr Sandströmer: Jag är till stor del förekommen af några föreg:de ledamöter, så att jag icke länge behöfver upptaga tiden. Frih. Cederström liar gjort åtskilliga anmärkmr emot förevartde förslag och har, till följd deraf, klandrat komitéeus ringa förmåga att bedöma hvad som är rätt eller lämpligt. Jag vill blott nämna att dessa anmärkn:r träffa på ett annat häll, ån dit de af den värde Frilen riktats.
Jag får endast fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt, om icke StatsUtsk. sättes i tillfälle genom den arbetsordning, som följes inom Stånden, alt någorlunda skyndsamt handlägga målen, ovillkorligen det förhållande måste inträffa, att Statsregleringen icke kan vara afslutad inom 4 månader; och alt i följe deraf inträffar, hvad som förut ägt rum, att R. St. måste behandla de vigtigaste eller beskattningsfrågorna i en tidpunkt, då det fullkomligt beror af K. M:t att åtskilja dem. Det är ett sådant förhållande, som hvarje ledamot af StatsUtsk. börsöka att, om möjligt, förekomma, och det är af denna anledning, som jag biträder den motion, hvilken Gr. Frölich och Idr Lagerhjelm framställt, att skyndsamt remittera motionerna till StatsUtsk., på det de må komma att genast företagas. Icke tror jag, att StatsUtsk. later uppehålla sig af den omständighet, att icke alla motionerna kommit dem tillhanda; men då inträffar likväl den oformlighet, som Hr von Hartmansdorff omnämnt, att de motioner, som icke kunnat så tidigt blifva upptagna, skulle icke komma till Utsk. förr, än statsregleringén vore uppgjord, hvilket sedan skulle föranleda de oändliga modificationer och rättelser, som vid föregående riksdagar ägt rum. Jag kan icke föreställa mig, att någon ledamot af detta Stånd skulle vilja motsätta sig en åtgärd, sådan som denna. Jag hemställer, 0111 icke den ordning af föredragningen, hvilken Gr. Frölich framställt såsom motion, är så vigtig, att den genast bör iakttagas, och anhåller för min del, all Hr Frih. o Landtm, till R. o. Ad. måtte framställa den propos., att vidtaga den ganska enkla åtgärd, att de motioner, som skola gå lill StatsUtsk., först blifva remitterade, och sedan de, som dernäst äro de vigligasle. Frih. Cederström: Gr. Frölich har i sitt sista yttrande förklarat, att han återtagit sin framställning eller amen - 3o D en ii Mars f. m. dement till Hr von Ileijnes motion.
Honom kunde nemligen på så sätt beredas tillfälle att med sina borgenärer träffa uppgörelse och ordna sina affärer, samt således att kunna afbryta den, utan eget förvållande, iråkade konkursen och fortsätta sin rörelse. Men om än berörde förhållande någon gång inträffar, hörer det likväl till de sällsynta; och för andra än affärsmän synes en förmån af omförmälde art ej heller kunna komma i fråga. Då i konkurs-lagens 69 § stadgades att offentlig stämning ej må uppehållas ändå att gäldenär eller borgenär anstånd dermed söka, samt att gäldenär eger att afträdes-ansökning återkalla, sedan beslut om stämnings utfärdande fattadt är, afsågs ej allenast de allmännaste förhållanden, utan äfven de missbruk, hvartill en rättighet af ifrågaställde beskaffenhet lätteligen kunde leda. I sednare hänseendet torde blott behöfva erinras derom, att konkursen, enligt vår lag, afbryter alla exekutiva åtgärder emot gäldenären. Och dermed uppenbaras vådan af föreslagna stadgandet En cessionants alla borgenärer varda nemligen först å inställelse-dagen bekanta. De, hvilka äro långt aflägsne, blifva ej heller ens kallade till de förhör, som föregå beslut om offentlig stämnings utfärdande; — och derföre inställa sig vanligen blott de närmaste. Tillätes dem emellertid att medgifva anstånd med offentlig stämnings utfärdande, och således att förlänga den tid, hvarinom gäldenär må återkalla gjord konkurs-ansökning, kunde de i betydlig mån inverka på de frånvarandes rätt. Men icke endast frånvarandes rätt sättes i fara, utan ock närvarandes. Då någon pröfning af fordringar ej före inställelse-dagen kommer i fråga, saknas följaktligen all visshet derom, huruvida de tillstädes komna verkligen äro borgenärer. Det oaktadt måste alla nu så anses och rösta efter anmälda fordrings-belopp; men deraf kunde, derest majoriteten tillerkändes föreslagna rättigheten, inträffa, att de, hvil Bih. till B. St. M 65. ka egde riktiga fordringar, måste vika för dem, hvilkas anspråk, om de komme under pröfning, förkastades; hvarförutan samma rätt lätteligen skulle kunna missbrukas till hvarjehanda tillställningar af mindre ärlig beskaffenhet.
N:o 338; N'o 386» i anledning ef erhållen återremiss på Utlåtandet N:o 840; och Nro 387, i anledning af erhållen återremiss på Utlåtandet Nfö 344- S. D. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 388, så väl i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, rörande en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda, sorn Kongl. Majrts sedermera till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, angående låne-anslag till återuppbyggande af nämnde stad» blef af Ståndet bifallet» Den 8 Jan. i835. Från H öglo fl. RidderskIpet och Adeln: S, D. Godkände Ridderskapet och Adeln Stats-XJtskottets den 3 Pro t. Utdr. d. 8 Jan. 1835'. 5 Jennes på bordet lagde Berättelse, N:o 382, om verkställd revision af Kongl. Mynt-Verkets räkenskaper för år 1831. S. D. Återremitterades S tat s-Ut skottets den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, N;o 388, så väl i anledning af Kongl* Majlis Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, rörande en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda, som Kongl. Maj;ts sedermera till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Proposition, angående lån-anslag till återuppbyggande af nämnde stad. S. D. Dä nu i ett sammanhang föredrogos, ej mindre Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ufskottens Utlåtande, N:o 8, i anledning af åtskillige föreslagne förändringar i gällande Författningar om personers af arbets-classen förpassande m. in., än ock samma Utskotts, i anledning af anmärkningar vid nyssnämnde Utlåtande, under N;o 34 afgifne och den 3 dennes på bordet lagde förnyade Utlåtande, lann Ridderskapet och Adeln för godt att bifalla hvad.
11 hunnit spridas och vunnit kredit, föga instämde med allmänhetens rättmätiga fordran, att i sina financiella förhållanden icke genom allmänna åtgärder blottställas för något äfventyr, hade alltså, vid pröfningen af förenämnde utaf delägarne i Wermlands Provincial-bank gjorda underdåniga ansökning, icke bordt, såsom skett, af vederbörande Rådgifvare förbises.— Likväl, enär af Finans-Departementets rörande detta mål i Siats-Rådet förda ProLokoll synes, som Föredraganden, dåvarande Stalsrädel Törnebladh, (hvilken, med anledning af tillförordnade Depart< ments-Chefens anmälda jäf, i nåder förordnats att målet i hans ställe handlägga), skulle icke hafva å ifrågavarande uti ansökningen föreslagna förändring fästat serskild uppmärksamhet, — har Utskottet trott den anmärkning mot ärendets behandling, som Utskottet icke kunnat undgå att här framställa, ej böra sträckas till Statsrådets öfrige ledamöter, ehuru desse i Föredragandens underdåniga tillstyrkande instämt. 3:o. Angående sportel-ersättning till Post-inspektoren i Carlstad, Majoren Flach. Protokollet öfver Finans-ärenden för den 9 November 1840 utvisar, att, sedan bemälde Post-inspektor, till vinnande af ersättning för den förlust af årliga extra-inkomster vid Carlstads Post-kontor, som han genom inrättandet af ett Post-kontor i Arvika, och direkt postgång mellau denna köping och Åmål fått vidkännas, aflemnat en verificerad förteckning å sålunda förlorade inkomster, uppgående till 809 R:dr 40 sk. B:ko, och Kongl. Öfver-Post-Direktörs-embetet, med antagande af, att göromålen vid Carlstads Post-kontor blifvit, i följd af berörde nya inrättning, något förminskade, samt kostnaden för skrifvarebiträde i samma nion inskränkt, uti afgifvet underdånigt