Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Frih:n nu med uppläsning af 57 §:n Reg.Fm: "Sven”ska folkets urgamla rätt att sig beskatta, utöfvas af R. ”St. allena vid allmän riksdag,” vill inbilla oss, att denna § icke skall hafva något annat föremål, än att föreskrifva, att Svenska folket icke må utöfva sin rätt alt sig beskatta, annorlunda än genom R. St. på allmän riksdag, så har jag ej kunnat undgå att upptaga ett sådant argument. Den alldeles apodictiska och utan allt förbehåll uttalade allmänna grundsatsen, som ligger i första perioden: ”Svenska folkets ”urgamla lätt,” skulle således icke vara af någon betydelse, utan till saken skulle endast höra, att vi ej få beskatta oss utan R. St:s sammanträde å allmän riksdag. Läser man grundlagen så, så kan man komma till hvad resultat som man helst behagar. Jag har lärt mig ett annat sätt alt läsa lagar i allmänhet, nemi. att först göra mig reda för den grundprincip, hvarpå den följande hela byggnaden af partiella stadganden skulle fotas och framställas uti ord. Dervid hardel förekommit mig, som i detta fall lagstiftaren måste hafva ansett Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, vara ett uttryck, hvarigenom han gifvit tillkänna, att Svenska folket är ett fritt folk, i hvars makt det ligger att disponera öfver sin egendom; alt Svenska folket är ett fritt folk, öfver hvars egendom icke Konungamakten äger rätt att god 5 II. 20 154 Den 8 April f. m. tyckligt besluta; atl Svenska folket är ett fritt folk, sorn äger rätt att beskatta sig sjelft, och att i alla andra fall, än der folket yttryckligen öfverlemnat denna rätt åt Konungen eller den andra Statsmakten, ligger den icke öfver Jemnade makten qvar bos Svenska folket. Om så är, och jag vågar saga, om den grundsats, hvarifrån lagstiftaren utgått, måste varit sådan; så följer ock, att det nödvändigt fordras alt kunna visa det grundlags-skrifvaren lemnat undantag från denna grundsats, d. v. s. lemnat åt andra Statsmakten, Konungen, rättighet att i vissa fall få besluta om hvad som rörer Svenska folkets egendom.
(588) EN 21-ÅRIG FLICKA anspråkslös, ordningsälskande ocb kunnig i handarbeten, önskar snarast komma i ett godt hem, för att mot fritt vivre gå frun tillhanda. Svar till » Anna », Arvika p. r. (594) En ung, anspråkslös flicka önskar plats som lärarinna för att underv. i vanl. skolämnen samt något i språk. Sökanden är villig deltaga i föref. göromål. Svar till » Anspråkslös 99 », Iduns Exp. (595) suebt Stellung als Gesellschafterin und Hiilfe in Guter Familie. Antwort zu Frau " Wilson 14 Kungsportsavenyen, Göteborg. (Skand. A. B. N:o 485) EN FLICKA UR ETT GODT HEM söker anställning i en vänlig familj för att N SKICKLIG KOKERSKA med godt gå frun tillhanda. Svar märkt » Villig 1899 », lynne önskas till hösten i stad. Endast Strengden som kan förete goda rekommendationer torde benäget sändas till Apoteket i (598) göre sig besvär. Svar till Fru H. Fredholm, näs. Linköping. (604) PLATS SOM KASSÖRSKA T71ÖR EN ORDENTLIG FLICKA, kunnig eller å kontor önskar en ung flicka, som För b ö s t r e n g ö r i n g e n! J? i matlagning och de vanliga hushållsmed goda betyg genomgått Smedmans hangöromålen, finnes lätt och treflig plats hos delsskola. Svar genast per telefon till AllMånga sorter af Fnts-pastn, Pats(600) familj på landet, 2 pers. hush. Svar till männa 8 95. liomsdu, Polér-palver, Silfver» S. 99&gt;, Iduns exp.
För det tredje får jag anmärka emot Utskottets Ut - Ben io Julii e. ni. låtande, att det synes vara oformligt och ovcrkstållbart, att tillämpa 107 § mot dem, sorn redan gått ur tjenst, eller upphört att tjena i egenskap af Konungens Rådgifvare. l)å jag på dessa grunder yrkar återrerniss af ConstitutionsUtskottets Betänkande, hvilket, såsom till forinen betydligen felaktigt, nu icke bör få komma under hufvudsakelig pröfning, hade jag icke ämnat ingå i särskilt bedömmande af hvad ConstitutionsUtskottet i ett eller annat afseende ansett anmärkningsvårdt; men „ jag har dertill i vissa delar blifvit föranledd af Friherre Boijes anförde anmärkningar, dem jag med mina åsigter ej kunnat förena. Herr Friherren har, lika med ConstitutionsUtskottet, satt i fråga lagenligheten af de beslut, hvarigenom Kongl. Maj;t befallt KammarCollegium att upphöra med tillsättande af KronoFogdar och andra till LandsStaten hörande personer, samt OfverPoslDirecteuren med tillsättandet af Postförvaltare-tjenster; hvilken åtgärd ConstitutionsUtskott ansett dels icke enlig med 28 § RegeringsFormen, dels icke gagnelig. Jag kan ej för min del instämma i detta omdöme. Jag kan ej finna, att 28 §. haft annat ändamål, än att bestämma, dels att utnämningar skola ske i SiatsRådet, dels att de skola ske efter förslag. De undantag, sorn finnas från Konungens rått, att nämna till embeten och tjenster, åro bestämde uti 3o §. der de Consistorielle Gållen årO undantagne uti 3i §. dår det bestämmes, att vid tillsättande af visse tjenster inom Stådernes Magistrater, Konungen 4t2 Den io Julli e, tn. skall utnämna en af dem , som på förslaget blifvit uppförda; och uti 29 §. dervid tillsättande af ErkeBiskop och Biskopar enahanda stadgande föreskrifves. För öfrigt då 47 §.
Denne man, född i Norrköping år 17-46, utmärkt genom kunskaper i bergsvetenskapen och vattenbyggnader, hade redan vid 22 års ålder fått förtroendet att leda kanalbyggnaden vid Trollhättan och användes sedermera af Rinman i Hera jernförädlingen angående uppdrag samt blef af Konung Gustaf III år 177-4 skickad till Sohlingen, sätet för den tidens förnämsta jernförädlingsverk, hvarifrån han, med stor fara för frihet och lif, hemförde skicklige stålarbetare, hvilka, under hans ledning, bosattes i Eskilstuna. Sedan han, väl hemmastadd äfven i Stats-ekonomien och handels-angelägenheter, af samma Konung fått i uppdrag att jemte Sparrman och Arrhenius företaga en resa till Guinea-trakten, hvad honom angick, egentligen för alt_undersöka om möjligheten för Sverige att på denna för guldsand och andra dyrbara alster rika kust anlägga nybyggen, men, till följd af politiska förhållanden, härutinnan misslyckats, skiljdes han år 1790 ur fäderneslandets tjenst och lefde sedermera som enskild i långland och Frankrike, verksam för sin idé, slafvarnes emancipation, intill sin död år 1799, efterlemnande en dotter i högst knappa omständigheter. Emot denna, nu nära 60-åriga dotter, Carolina Augusta Wadström, som under barnaåren och i ungdomen varit omhuldad af en numera afliden välgörare, men nu är sjuklig och oförmögen att sjelf bidraga till sitt uppehälle, har motionären trott att Rikets Ständer, såsom ett uttryck sf fäderneslandets erkännande af hennes faders förtjenster, böra visa deras välvilja, medelst anvisande af en årlig pension, hvilken motionären föreslagit till ett belopp af 200 R.dr Banko.
En serskildt bok bör finnas, hvaruti en af Directeurerne antecknar å ena sidan, alla de extra medel som till Directionen insändas, och till Kamereraren aflämnas, för att 1 Banken insättas, och åden andra inskrifvas BancoAttestens datum och nummer, hvarefter Attesten till Kamereraren återlemnas. De medel som till Kamereraren directe aflemnas, dels för upplupne räntor hvilka på sätt uti 9 §. uti LåneReglementet föreskrifves, böra af Låntagarne Den 19 Julii «, m. räntor hvilka egenteligen, pä sätt uti 9 §. i LåneReglementet föreskrifves, böra af Låntagarne sjelfve insättas i Banken, dels för andra uppbörder, äger Kamereraren, att derstädes genast insätta för den räkning, Cassan der låterföra, samt BankoAttesten inför Directionen uppvisa. Trycktaoch numererade samt med Riddarhusets sigill försedde qvittencer för sålunda influtne medel, eller aflämnade Bancoatttster äger Kamereraren till vederbörande aflämna. Dessa qvittenccr, hvilka nummereras i en nummerföljd för hela året, emottagas af Kamereraren 25 stycken i sender inför Directionen, sedan de derstädes blifvit numererade. Vid den första Session i hvarje månad äger Kamereraren redovisa de emottsgne sjelfve insättas i Banken, dels för andra afgifter, äger Kamereraren att genast insätta för den räkning Cassan i Banken låter föra, samt BancoAttesten inför Directionen uppvisa. Alla qvittencer på till Cassör eller Fonder under RiddarhusDirectionens förvaltning ställde, af enskildte inbetaide medel, utfärdas och underteknas af Kamereraren samt annoteras af Secreteraren, som med sin underskrift bestyrkersamma annotation.
Det synes fördenskull vara utan un - 4oG Den i a Februari e. m. danial ali tvista, om remiss af den na föredragna nåd. skrifvelsen skall ske eller icke, emedan saken i alla fall kommer under öfverläggning. Det är således under förutsättning att remiss beviljas, som jag anhåller att få yttra mig i sjelfva saken. Förslaget till författning ang:de sockenstämmor medgifver uli 19 §. n rättighet åt presterskapet alt erhålla handräckning af kronobetjeningen till verkställighet af sockenstämmo-beslut. Ett sådant stadgande anser jag alltför äfventyrligt, emedan jag icke känner någon myndighet, som utöfvar en strängare lagstiftning än sockenstämmor, hvilka föga låta sig besväras hvarken af allmän lag eller laga stadgar. Under den korta tid, jag varit i utöfning af ett Landsliöfdinge-embete, hafva flera ansökningar inkommit om stadfästelse å sockenstämmo-besiut, hvarigenom höga böter varit ålagda, t. ex. dem, som dansa eller spela till dans, eller upplåta sina stugor fördetta nöje, m. m. d. Om nu kronobetjeningen finge göra utmätning, på grund af sådana beslut, så skulle mången komma att vidkännas ganska ansenliga böter för helt oskyldiga handlingar. I afseende på ordförandeskapet i sockenstämmor har professor Bergfalk uti en reservation vid betänk, föreslagit, att församlingens kyrkoherde skulle föra det endast i fråga om kyrkliga angelägenheter; men i andra mål skulle ordförandeskapet tillhöra den, som det allmänna förtroendet dertill kallade. Uti detta förslag instämmer jag för mindel. En hvar af R. o. Åd., sorn haft tillfälle taga kännedom om förhållandet med sockenstämmor på landet, vet nogsamt huru ordförandebefattningen bestrides, särdeles under kyrkoherde-ledigheter, af adjunkter, som förvalta embetet och äga ringa erfarenhet om socknens verldsliga angelägenheter, t. ex. brandstodsfrågor. Fördes ordet deremot af äldre, erfarne och mera ansedde män, så skulle behandlingen af de verldsliga ärendena tvifvelsutan vinna derpå.
Den öppnades i början af Oktober sistlidet år, och af de personers nit, som öfvertagit ledningen, samt föreståndarens skicklighet har man skäl hoppas, att den skall medföra mycken nytta, genom det lemnade tillfället för allmogens barn att kunna bilda sig antingen för eget jordbruks bedrifvande, eller till rättare vid större possessioner, hvarest de nya landtbruksthaorierne vanligen först bepröfvas och om de befinnas gagneliga, vidare spridas tili allmogen, som först, efter en sådan vunnen erfarenhet, förändrar gamla bruk och vanor. Hushållningssällskapet> under hvars ledning ofvannämnde Jägareförening och Landtbruks-Skola blifvit bildade, har, för att underlätta och utbreda sin verksamhet till Länets alla delar, organiserat 16 filial-a fdelningar med sine särskilte ordförander och distrikter, hvilka hafva Hushållnings-Sä!(skåpet i Residens-staden till föreningspunkt. I Sällskapets syftemål att utbreda kännedom och öfning uti ett förbätttradt jordbruk och landlmanna-industrien, hafva ytterligare 2:ne häften af Sällskapets skrifter blifvit utdelade;] expostioner af förbättrade redskap för åkerbruk och landlmanna-slöjder flere gånger oqk på särsilta ställen föranstaltade, hvarvid un Femårt-Bträuelse fr. Jönköpings Lin. 5 34 derrättelse lemnats om redskapens konstruktion och användande; profplöjningar hafva blifvit anställde flere gånger dels vid Jönköping, dels vid Eksjö med prisutdelningar till skicklige plöjare; tillfällen hafva blifvit beredde att få köpa pålitlige foderväxtfrön till lättnad vid cirkulations-bruket, som mer och mer vinner förtroende. Anvisningar äro lemnade till begagnande af kalljästfoder i ladugården, rofodling till ladugårdsbehof, till fårafvelns förbättring och fårskötsel. Linkulturen har blifvit uppmuntrad medelst beredande af tillgång till tjenligt linfrö, samt mindre belöningars utdelande till skicklige spinnerskor, m. m.
Orsaken härtill bestar i Kongsgården Alnarup, belägen i Malmöhus Län, Bara Härad och Lemma Socken, som emot ett ganska lindrigt Arrende af allenast 369 D-r S:m warit nyttjad af Landshöfdingen i detta Län. Huruwida denna AlnarupsKongsgärd för ett sädant Arrende stall beständigt wara förenad med Landshöfdinge-Embetet i Malmö, har sä hos Rik» sens Stander som hos Osi flere resor warit under ventilation, men blef sist sä faststäldt, genom Wart Nädiga Bref af den 2 Markit 1769, att Landshöfdingen i detta Län borde, utan widare Indelning, läta sig nöja med Arrendet af Alnerup, samt derwid i stället för Indelt Lön, bibehällas, dock sä, att Arrendet hädanefter skulle utgä efter den är 1767 Kungs» gärden öfwergängne nya skattläggning sig bestigande i Jordaboks-Ränta, Terminstatt och Salpetter-hjelp till 427 D:r iz Ore S:m, och art samma Arrende borde af Landshöfdinge Lönen ofraknas. När nu en ny lönings-Skat för Landshöfdingen i Malmöhus skulle fastställas, hafwa Wi funnit billigt att härom sä i Nader förordna att Alnarui sKongsgärv wäl mä hädanefter wid La.ndshöfdinge Ein - i42s Den 27 Zebruarii.' Embelet i Malmö förblifwa, men^ bör Landshöfdlw gen i stället för 427 Daler 13 Ore för indelt. Lön beräknas till 602 Daler Silfwermynt och differan» cen i Lönen 902 Daler dito Mynt honom gvdkgöras i Contant med Z22 R:dr Specie; dock utan rättighet för nuwarande Landshöfdinge eller nägon hans Efterträdare, akt antingen begära eller undfå besia 302 R:dr äfwen indelte.
Då Herr Grefven oell LandtMarskalken förklarat sig icke kunna framställa proposition på annat än år 1833, men nu icke desto mindre öfvergått till Grefve af Wetterstedts förslag lill contraproposition, alt låta bero vid de öfrige Ståndens beslut, sorn innehåller tidens bestämmande lill den i5:de Januarii 1835, kan jag ej annat, än i allo instämma med Herr Hjerta om oformligheten och obehörigheten af ett sådant förslag, samt begriper ej, huru man kan vilja betaga Ståndet rättigheten att för dess del besluta öfver saken och äfven bestämma en dag, den må nu blifva antingen inom år i833, eller år 1835. Herr Cederschjöld: En värd Talare har gjort distinction emellan att låta bero vid 6i H. 15 Den ii Februari i f. m. ett beslut, och att instämma deruti. Jag hemställer likväl, om denna sak är så obetydlig, att Ridderskapet och Adeln icke bör uttala en egen opinion derom, eller ens vårda sig att låta Svenska Folket veta, huru Ståndet anser saken. En annan värd Talare har sagt, att han väl ansåg de öfrige Ståndens beslut grundlagsvidrigt, men att hän likväl tillstyrkte, det Ridderskapet och Adeln dervid skulle låta bero. För min del skulle jag icke låta bero vid ett grundlagsvidrigt beslut, om det än vore faltadt af alla fyra Stånden, ty jag skulle åtminstone till Protocollet anmäla min reservation och protest deremot. Jag tror derföre också, att då en utväg ännu återstår, nemligen att inbjuda de öfrige Stånden till en ändring af deras beslut, bör denna utväg icke lemnäs obegagnad; men om äfven detta misslyckas, tillstyrker jag, att Ridderskapet och Adeln i sitt Protocoll nedlägger en reservation emot de öfrige Ståndens förfarande. Man har för öfrigt anfört ^5 § Riksdagsordningen, för att visa, det tre Stånd i förevarande fråga skulle äga beslutande rätt.
Yid förnyelse af sådan inteckning skall förfaras på sätt om förnyelse af inteckning i fast egendom förut är sagdt. § 30. Lika med nuvarande § 26. § 31. öfver följande ärenden skola vid Härads-rätt och Rådstufvu-rätt särskilda protokoller hållas: ett öfver bevakningen af äktenskapsförord och öfver förlagsafhandlingars intecknande: ett öfver tillsättning af förmyndare: ett öfver lagfarten med fast egendom och ett öfver inteckningar i sådan egendom. I brädden af hvartdera protokollet skall ock för hvarje mål tecknas namnet på personen, som det angår, eller egendomen, som intecknas eller uppbjudes. Har någotdera af de mål, sagda äro, ej förevarit, varde det på sitt ställe anmärkt. § 32. Sedan Häradshöfding hvarje gång om året hållit ting i sitt häradshöfdingedömo, sände han in till Hof-rätten inom en månad derefter protokollema i alla de mål, som i 31 § nämnda äro, vid bot tre daler för hvarje dag han ute - Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 5 blifver, rare sig med ettdera af dessa protokoller eller med alla. Rådstufvurätt gore det för hvar månad inom 14 dagar derefter, vid lika bot. Är ej anmärkning gjord, som i 31 § sägs, då något af dessa mål icke förevarit; vare derföre bot, som för uteblifvande med protokoll. Lagfart å bruk och hamrar sökes hos Härads-rätt. Om uppdämning döme Härads-rätt eller Rådstufvu-rätt. Tvistas om förlag till drifvande af bergverk eller af fabrik eller annan inrättning till råa ämnens förädling eller om fordran för ett sådant förlag; är förlags-afhandlingen intecknad, som i Handels-Balken skils; döme rätten i den ort, der verket, fabriken eller inrättningen finnes. Denna förordning får gällande kraft: för de fall, der förlags-år ej räknas lika, sorn kalender-år, den första dagen af det förlags-år, som börjas under loppet af år 1861; för andra fall den 1 Januari 1861.
Ad. redan, genom det i afs. å den 3:dje §:n fattade beslut, tagit ett våldsamt steg för småbränneriernas utrotande, kan jag aldrig föreställa mig, att det vore välgrundadt och klokt, att, i uttalandet af sin förkastelsedom öfver desamma, gå så brådstörtande tillväga, som här af åtskilliga ledamöter, i strid mot Utsk:ts förslag, blifvit påyrkadt, eller att man borde bestämma minimibeloppet till 300 kannor. Det vore nemi. att utestänga den mindre jordbrukaren från alla möjligheter att bränna bränvin, och då, såsom jag nyss hade äran nämna, denna rörelsegren utöfvar ett fördelaktigt inflytande på jordbruket och i Den 20 Mars e. m. 41S synneihet pä ladugårdsskötseln, derigenom att dranken med fördel som föd 11 ingsån)ne åt kreaturen kan begagnas, så tror jag att denna åtgärd, åtminstone för det uärvide, är aldeles opåkallad. Man liar äfven påstått, att, genom minimibeloppets bestämmande till 100 kannor, småbrännerier i föiökad mängd skulle upstå. Jag kan icke fatta, hvarföre nian hvser denna farhåga mera nu än tillförene, då rättigheten att utöfia bräuvinsbränning kunde vinnas mot r/4 af den skatt, som nu är föreskrifven. Som jag, för min del, icke funnit något talande bevis för nödvändigheten att höja minimibeloppet utöfver hvad, som i Utskis Betänk, blifvit föreslaget, yrkar jag bifall å ifrågavide 4 g. Hr Braunerhjelm: Genom det beslut, Bidd. o. Ad. i afs. på 3:dje § fattat, hafva småbrännerierna erhållit sin dödsdom.
Landtnäs propos, deruppå alt nuvarande 14:de § d. v. s. den 13:de i Ulsk:s förslag må antagas med den förändring alt pensionsbeloppet fastställes till hälften af lönen för alla tjenstemännen mora Ridd.Karaereraren, i afseende på hvilken jag instämmer i Utsk:s förslag, samt att liden för rättighet alt söka pension bestämmes enl. hvad Frih. Palmstjerna föreslagit, till 25 tjensteär, och 55 lefnadsår, äfvensom att den pröfning, på sätt Frih. Palmstjerna uttryckt i afseende på bedömandet af oförvitligheten i tjensteutöfningen, må tillkomma R. o. Ad., och att Ridd.- Direkt. endast må föreslå tjenstemännen till pension. Gr. Lagerbjelke, Gust.: I afseende pä de vilkor för pensions erhållande Frih. Palmstjerna föreslagit, är jag med honom af samma tanke, och jag är del så mycket heldre, som de pensioner hvilka Riddarhuset gifver sina tjenstemän icke i allo kunna jemföras med dem, som erhållas ur civilstatens pensionskassa, ilhy alt i denna kassa hafva tjenstemännen sjelfve genom tillskott i betydlig mån bidragit till sina pensioner, hvaremot för Riddarhusets tjenstemän, Riddarhuset består hvar enda skilling i pensionen. Då emedlertid man utsätter sädane vilkor för pensioneringen som dem Frih. Palmstjerna föreslagit, borde R. o. Ad. enl. mitt förmenande, likväl äfven förbehålla sig sjelf afgörandet om dessa vilkor äro upfyllda eller icke, och jag anhåller derföre att få förena mig i det förslag Frih. Palmstjerna afgifvit, med det amendement, att det blir R. o. Ad. som vid frågan om peusious meddelande sjelf afgör om de fastställda vilkoren äro upfyllda, och således huruvida pensionen skulle meddelas eller icke. Hr von Kraemer:
Direktion i ytterligare skrifvelse den II Augusti 1845 påmint om nödvändigheten att i ärendet vidtaga någon åtgärd, sådant likväl underlåtit, tilldess Konungens Befallningshafvande, dock först efter uppmaning af Kongl. Styrelsen öfver fängelser oell arbetsinrättningar i riket, uti skrifvelse till nämnde Styrelse den 31 December 1848, under åberopande af ett utaf Kronolänsmannen Krook uthändigadt bevis, angående tiden för hvars tillkomst all upp - — 21 — lysning likväl saknades, då detsamma icke blifvit med datum försedt, rörande Jakobina Wagnersdottcr meddelat upplysning; fördenskull och då hvad Konungens Befallningshafvande till sitt försvar andragit lika litet kunde anses innebära laglig ursäkt, som någon giltighet tillerkännas det skäl, Konungens Befallningshafvande till undskyllan af dess förfarande att, äfven en längre tid från einottagandet af skrilvoisen den 11 Augusti 1845, lemna ärendet utan åtgärd, åberopat, eller att tiden mäste afbidas i förväntan på en Jakobina Wagnersdotters fordna följeslagares Lars Bengtssons häktande, hvilket endast af tillfällighet varit beroende, samt Jakobina dessutom redan vid förhör å Landskansliet den 11 Maj 1837 uppgifvit detta vara hennes rätta namn, hvilken uppgift vunnit bekräftelse af hvad sedermera blifvit utrönt och lika väl under första tiden af Jakobinas vistande vid straffoch arbetsfängelset, som på elfte året deraf kunnat vinna bekräftelse; ty och som Konungens Befallningshafvande från den dag, Jakobina Wagnersdotter ä berörde fängelse intogs, eller den 11) Juli 1838 och till den 31 December 1848, lemnat ärendet utan all bevislig åtgärd, och hon således under nämnde tid, till lidande för sig sjelf och betungande för statsverket, måst anses hafva onödigtvis derstädes blifvit af Konungens Befallningshafvande qvarhållen; alltså pröfvade Kongl.
Jag skall helt säkert sammanfatta alla mina krafter för att rikta mina tankar på Gud och vår Frälsare. Afsked skall jag icke taga af er. Tro mig utan den ceremonien, som lätt skulle kunna beröfva mig fattningen, att jag vet och känner, hur mycket jag är er skyldig. När prosten gått, sitter Struensee en stund försjunken i sig själf. Nu äro timmarna räknade, nu är döden kommen helt nära. Om några dagar skall hans liflösa kropp vara styckad och hans hufvud med ena handen spikadt på en stake. Underbart att den tanken icke skrämmer mera än så! Det kommer sig af, att lifsnerven redan är brusten och att ingen förhoppning vidare binder honom vid det jordiska. Hela fängelsetiden har varit en långsam dödskamp, kropp och själ ha redan tvinat bort i lidande och ångest, och det käns som skulle han nu icke ha kraft till annat än ett sista uppflammande i dödssekundens fasa. Tusen tankar arbeta i hans hufvud; det är ett myller som af myror i en stack. Men den ordnande, kombinerande förmågan saknas. Tänkandet bringar intet resultat, endast ett nervsvidande fysiskt obehag. Och den punkt i nacken, där han ofta tänkt sig, att bilans egg skall krossa en kota, bränner som under ett glödande järn. Detta är alltså döden. Värre är det icke. En smärtsam operation – kanske i verkligheten långt mindre smärtsam än vi föreställa oss den – och efteråt lugn, ro, sömn utan drömmar – och den himmelska saligheten hägrande som en rosenskimrande sky fjärran i det blå. Hjärtat bultar ängsligt; det är lifvets oro, som ingen mänsklig vilja förmår att stilla. Men öfver den är andens höga ro. Det är tid att beställa om sitt hus. Den dödsdömde har många hälsningar att lämna efter sig, och han skrifver många utkast till bref i dag. Han skrifver till sin moderliga vän, grefvinnan Berckentin i Pinneberg, och bifogar många hälsningar till alla som visat honom vänskap och förtroende – också till den lilla fröken von Thun, i hvars blåa ögon han en gång läst så mycken innerlig hängifvenhet, fast han själf gick henne oberörd förbi. Han skrifver till Enevold Brandts broder: