Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under sådana förhållanden och i betraktande deraf, att skarpskytteöfningar ej vore nödvändiga att å söndagen förehafvas, utan ganska väl kunde, såsom å en del ställen vore brukligt, till annan dag under veckan förflyttas, borde det ej kunna tydas såsom tjenstefel att en Prestman ansåge det betänkligt att uppläsa kungörelse om söndagsexercis och af sin öfvertygelse funne sig derifrån förhindrad; ej heller kunde, efter vice Pastorns förmenande, en sådan underlåtenhet med något skäl anses såsom försök att motverka den fosterländska folkbeväpningen, då kungörelser, som anginge skarpskyttarnes exerciser och målskjutningar å söckendagar, alltid blefve med beredvillighet upplästa. Den motsägelse, vice Pastorn S. här ofvan påvisat emellan Prestens på embetsed grundade förbindelse att lyda sabbatsbudet, efter den heliga Skrift jemte bekännelseskrifterna, och hans skyldighet att efter gudstjenstens slut uppläsa kungörelser, hvilkas efterkommande förmentes på ett betänkligt sätt leda till störande af sabbatens helgd, vore ej af den betydelse och borde ej heller kunna anses medföra så menliga följder, som de, hvilka kunde uppstå af en annan tänkbar motsägelse, den nemligen, att, medan Presterskapet fortfarande hade sig ålagdt att på nu brukligt sätt offentliggöra allmänna påbud, det skulle vara hvilken Prestman som helst medgifvet att efter eget bepröfvande afgöra, huruvida en ny lag eller en offentlig myndighets befallning, som för kungörande till Presten aflemnades, borde från Predikstolen uppläsas eller icke, allt efter den möjligen oriktiga uppfattning, samma Prestman kunde hafva om lagens eller befallningens öfverensstämmelse med eller stridighet mot kyrkans ofvan åberopade läronormer. Men den ena likasom den andra motsägelsen funne sin naturliga lösning i en riktig uppfattning af Prestens ställning inom vårt samhälle.
I fjol när hans lilla bok » Eäggler å Paschaser » kom ut, med hvilken förtjusning läste jag den inte — om och om igen! Ty ju mer jag läste den, dess mer fann jag, hur skär och fin den var. I hvarje rad upptäckte jag nya skönheter. Nej, jag kunde inte behålla den för mig själf. Jag tog den med mig till alla mina bekanta. I fint bildade hem läste jag den högt och jag läste den i torparens stuga. Och det kom som en frisk vind med den boken, och hvar den lästes, blef den älskad och förstådd. Och nu, nu kan jag inte taga en tidning i min hand, utan att där ropas: korsfäst, korsfäst! Det är samme författare detta gäller, ty nu är hans skrifsätt ett annat. Det är ej längre friska fläktar, utan heta förhärjande sarnumvindar. Och alla ropa » Korsfäst », äfven de som förut » strött palmer och bredt kläder ». Under tårar, så bittra som dem en moder gråter öfver sitt vilsegångna barn, har jag hört och sett allt detta. Men döma kan jag icke, nej, ack nej. Må de lägga kvarstad på dylika alster, må de åtala! Det är rätt, ty lagen måste hafva sin gång och, såvidt möjligt är, vara lika för alla. Men må de som döma och de som anse sig böra uttala sin förkastelse öfver skalden göra det med mildhet och med sorg. Jag hörde som barn, att hermelinen ej tål någon fläck på sin hvita dräkt, utan att han då, i förtviflan att ej få den hvit igen, söndersliter sig själf. Kanske är det en saga, men jag mindes den, då jag hörde talas om » Stänk och flikar ». Det är stänk, som kommit på, och flikar af den sönderslitna hvita dräkten. O, I alla som ropen: korsfäst, domen icke så tjänstflyttningstiden af Bell. V år tids tjänstflicka har litet ytlig skolbildning och, o m utgången från ett godt hem och af g o d släkt, har hon från början goda grunder och är en hygglig och snäll flicka.
Be*».- ocA Ekon-Utskotten* Utlåtande, N:o i2. samma, i anseende till Läroverkens betydliga personal och stifts-sammankomsterne, borde lemna större utrymme, än som ensamt för Hernösands stads invånare erfordrades; att Upsala Domkyrkas räkenskaper för 1842 utvisade, att den egde en årlig inkomst af 658 tunnor spanmål och dessutom i hyresmedel, tomtören, håfpenningar och interessen å utlånte capital, ett belopp af 3,168 R:dr B:co; och att, om den hade verkligt behof af omförmälde 124 tunnor spanmål, ett sådant behof kunde afhjelpas på ett med rättvisa och billighet mera förenligt sätt, än att Hernösands Stift dermed betungades, samt att för nybyggnad af Hernösands Domkyrka åtgått ej allenast dess under en lång tid hopsparda tillgångar, utan ock serskildt låntagne 20,000 R:dr B:co, hvarförutan ett statslån å 40,000 R:dr vore begärdt; men att kyrkan för närvarande dock ej egde i årlig inkomst mera än 33 tunnor 1 3/4 kappe korn; hänvisande motionären för öfrigt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets utlåtande i frågan vid sista Riksdag; och hafva Herr Professoren Grafström samt Herr Prosten Säwe uti Herr Prosten Sidners motion sig förenat; hos Yälloll. Borgare-Ståndet af Herr Boberg, sorn påyrkat, att Hernösands Stift måtte få disponera ofvanberörde 124 tunnor spanmål, hvilket motionären ansett desto mera billigt, som bland de skäl, hvilka skola legat till grund för Kongl. Maj:ts afslag å de framställda samt af Rikets Ständer understödda anspråken uti denna fråga, varit hufvudsakligen det, att Upsala Domkyrka hittills tarfvat betydliga reparationer, men hvilket skäl, sedan dessa reparationer nu mera torde hafva för sig gått. icke längre kunde åberopas; och har, vid föredragning af denna motion, Herr Gillberg anfört, att LTpsala
5 Mom, Ingen må för Städerna till Riksdagsman utses, som icke minst Tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, varit Magistratsperson eller Borgare i Staden, ej heller för Fahlu Bergslag någon, som icke lika tid varit derstädes brukande Bergs - 268 Den 26 Februarii e. m. man; och beräknas denna tid, för Magistratsperson och Borgare, från Tjensteeller BorgarcEdens af äggande, samt för Bergsman, från den dag, då. han, genom GrufveRättens beslut, blifvit till Bergsbruks idkande berättigad. Herr Hjerta, Gustaf: Här förekommer, att vi nu håfve i fråga att insätta GrufveRälten i våra Grundlagar, och derigenom ge denna domstol ett slags Grundlags helgd; men om BorgareStåndet redan antagit det nya förslaget, vill jag visserligen icke hindra detsammas bifallande äfven härstädes. Jag anhåller, att genom Herr RiddarhusSecreteraren blifva underrättad om BorgareStåndets beslut. ■ Undertecknad Riddarhus Secreterare ti IIkännagaf, att någon uplysning härom från BorgareStåndet ännu icke till Ridderskapet och Adeln ankommit. Herr Hjerta: I detta fall anhåller jag, att frågan måtte hvila, tills, underrättelse från BorgareStåndet anläiidt. Grefve Posse, Arvid: Lika med Herr Hjerta har jag fästat min upmärksämhet dervid, alt GrufveRätlen, genom antagande af förslaget, blef sanctionerad af Grundlagen. Men om §.‘n afslås, finnes icke något föreskrifvit, huru val skall ske af Riksdagsmän, dem vi nyss förut tillåtit inträde i Den 26 Februari i e. m. BorgareStåndet, och derföre tillstyrker jag bifall å ConstitutionsUtskottets Förslag i denna del. Uppå derefter gjord Proposition, blef det nya Redactions-förslaget af Ridderskapet och Adeln bifallit. 21 §.
Famillen i djupaste underd. öfverlemnad, samt tiliräcklige exemplar dessutom af denna minnespenning slås, på det alt de Riksdugsfullmägtige, som det åstundade, matte kunna till köps erhålla samma penning; vid hvilken motion åtföljt de yttranden Riksdagsfullmäktige Hans Jansson från Elfsborgs Län och Nils Mänsson från Malmöhus Län i anledning deraf afgifvit. Ehuru Utskottet finnér sig ega all anledning dela det af Motionairen hysta hopp, att den numera verkställda realisationen skall medföra de lyckliga följder, hvilka dermed varit åsyftade, och åt landets näringar återgifva det lif, hvaraf de måst vara i saknad, under den långvariga tid Svenska folket sett sig beröfvad! ett, stadgadt mynt, anser likväl Utskottet rätta tidpunkten att genom en skådepenning föreviga denna händelse ej vara inne förr, än erfarenheten ådagalagt verkliggörandet af det hopp man för närvarande hyser om realisationens lyckliga inflytande; hvarföre Utskottet, lika med de Ledamöter inom Hederv. Bonde-Ståndet, hvilka i frågan sig yttrat, få tillstyrka, det ifrågavarande motion nu må förfalla. Slockholm den 21 October 1834- Bihane till R. St. Ankom till Exp.-Ulsk. elen 23 October. Betänkande, i anledning af åtskillige från Häglof. Riks-Stånden till Banco-Utskoltet remitterade motioner, rörande åtgärders vidta gande till befordrande af Hypotheks-Föreningar. Till Banco-Utskottet hafva blifvit remitterade: från Högloft.
Det är detta återsken, som gör, att all sann fägring på samma gång förtjusar och förädlar. Tydligt är, att i denna sin beskaffenhet är Skönheten, ursprungligt, gemensam för Menniskan; eller för både Mannen och Qvinnan. Men det har redan blifvit visadt, att Qvinnan är det föremål, hvarigenom Mannen på närmaste och omedelbaraste vis erhåller det Skönas fulla förnimmelse: ty uti henne möter honom den nyssnämnda bilden såsom en just enkom för honom object-vorden skepnad af Kärlekens vishet (eller af Kärlekens åtrå efter vishet); och fördenskull såsom en gestalt, hvars lockande makt kommer innerst från egenskapen att föreställa vishetsbegäret i allt det behag, som detta begär får ifrån en oskyldig eller oskulds-artad vilja. Det är denna hemlighet, hvars aning uppgryr i den jungfruliga fägringen såsom en morgonrodnad, och hvars klara (om än obegripna) fullkänsla utvecklar sig hos makan, till den qvinliga skönhetens middagsglans. Och då således Qvinnan ur det första föremål, hvarigenom Mannen kommer till egentlig medvetenhet om Skönhet och Kärlek: så kan det synas honom, som vore Skönheten uteslutande en qvinlig egenskap; eller som vore den tagen från honom och öfverförd på (eller öfverflyttad till) henne. Det vissa är, att han endast genom Qvinnans betraktande igenkänner den såsom någonting sitt eget väsendes innersta tillhörigt, hvilket han medelst älskande uppfattning återförvärfvar, och således med sig införlifvar till återställd ursprunglig helhet. Dock gifves en art af skönhet, som, oberoende af denna fullständiggörelse, är upprinneligen hans, eller honom egen; och denna utgör hemligheten af hans älsklighet för Qvinnan (ehuruväl det, som hon hos Mannen söker, icke egentligen är det Sköna såsom skönt). Denna honom egendomliga skönhets-art härstammar från hans bestämmelse, att föreställa den Vishet, som evigt går Kärleken till mötes. Det element, som i all sann Manlighet öfverväger, är derföre den till Vishet adlade eller utbildade Styrkans; och så långt, som från detta kraftiga vishets-väsende strålar ett uttryck af Majestätligt eller Högt, kan med skäl sägas, att jemväl en manlig skönhet gifves.
Under de två månader som följde hände mångahanda ting. Rosannah, den stackars föräldralösa hade icke återvändt till sin mormor i Portland, i Oregon och hade icke skrifvit till henne mer än samma biljett in duplo, som blef funnen i Telegraph-Hill. Den person, som lemnat henne en tillflyktsort, hade utan tvifvel lofvat att hålla hennes göranden och låtanden hemliga, ty alla ansträngningar för att återfinna hennes spår voro fruktlösa. Men Alonzo glömde henne icke. Han sade till sig sjelf: » Hon skall sjunga vår ljufva romans, då hon iir sorgsen, och jag skall återfinna henne. » Och tagande sin rensel och en portativ telefon på ryggen, skuddade han sin födelsestads snö af sina fötter och hastade ut i vida verlden. Långt, mycket långt, vandrade han, irrande omkring från land till land; stundom sågo de förbluffade förbipasserande en blek och af bekymmer utmerglad man klättra upp på telegrafstolpen och förblifva melankoliskt uppflugen på denna höjd, med örat tryckt mot en liten låda. Snart steg han åter ned med en suck och återtog sin afbrutna vandring.I början af sin pilgrimsfärd mumlade han ofta: » Ack! om jag endast kunde höra denna Street By and By / * Men mot slutet göt han tårar af ångest och sade: » Oh! att jag inte kan höra något! » Sålunda förflöto åtta veckor och till sist togo några personer med barmhertigt hjerta hand om honom och skaffade in honom på ett lasarett Han knotade inte, ty hans krafter voro uttömda ' och med krafterna alla hans förhoppningar. Föreståndaren för lasarettet öfverleranade full af medlidande åt honom sin salong och sängkammare och vårdade honom med den ömmaste tillgifvenhet. Efter förloppet af en vecka kunde patienten lemna sin säng för första gången. Beqvämt utsträckt på en soffa, lyssnade han till marsvindarnes klagande sång och det qväfda ljudet af steg på gatan. Klockan var omkring sex; en klar brasa flammade i kaminen; en lampa spred ett glädtigt sken i rummet: ljus och värme inom hus, mörker och köld ute.
Brefvet den 12 Junii 1771, Staden varit ifrån inqvartering vilkorligen i Nåder befriad, har den likväl nästan oafbrutet, och serdeles under krigsåren från och med år 1806, fått i fullt mått denna börda vidkännas, hvarigenom, Betan kandern 33 igenom, och förmedelst handelns och sjöfartens upphörande, egendomarnes förlorade värde samt folknummerns betydliga minskning, Staden iråkat ett sådant vanmakts tillstånd, att, ehvad lindring för framtiden i inqvarteringstungan än må vara att förvänta, i följd af den genom K. Brefvet den 10 Augusti t8i3 anbefallde fullständig inqvarterings-reglering för Marstrand, denna Staddock, utan något serskilt vedermäle af K. M:ts Nåd, vöre förlorad; hvarföre ock, emedan 1774 års fältförvaltningsReglemente uti 210 §. utfäster ersättning eller upprättelse åt de Städer, som lör militaixiske considerationer fått draga under kriget större inqvarterings last, än mot deras tillgångar eller förmögenhet svarar, samt, enligt K.
16: 3a _ Åbyggnadens och Hägnadens underhållande 6: 82 — Diverse körslor och brukningshjelp 5: Utsädeshjelp, JulékoSt, med mera 3: Mötes-Passevolance-afgiften . 8: men för åren i83o och 1831 endast 7 R:dr. Beklädnads-bidrag 4: 3a — R:dr 5o: hvilket ungefärligen motsvarar hvad som vanligen betalas i Vacanceafgift för ledige Rotar. 36 För hvarje Rusthålls-Nummer vid Westgölha-Regemente, i anseende till hvilket samme beräkningsgrunder i öfrigt antagas, men hvarest Rusthållet eller Roten består Soldatens hela beklänad och utredning, ökes ofvanupptagne kostnad med 10 R:dr, och anses således årligen utgöra 60 R:dr, oberäknadt Hästvacance-afgiften, som utgår med Sju Tunnnor Spanmål af Numret. För Båtsmanthållet upptages å hvarje Rote, vanligen sammansatt af 4§ Mantal: Båtsmanslega fördelad på år R:dr 2: årlig lön 3: 16 — Båtsmans-Torpets afkastning och förmåner 16: 3a — Åbyggnadens och hägnadens underhållande 6: 3a — Diverse körslor och brukningshjelp' 5: Utsädeshjelp, Julekost m. m 3: Beklädnaden som bör räcka i 3 år kostar vanligen l\0 R:dr, och således årligen i3:i6 — R:dr 5o: Vidare motsvarar fyllnaden i den totalsumma Tabellerne innehålla: 1:0 Kostnad för Städernes Båtsmans-Contingent, hvilken, när uppsättningen under krigstid tages i beräkning, utfaller för hvarje Nummer åtminstone lika med den för Landets Båtsmanshåll; 2:0 Rotefrihets-afgift för ännu icke definitivt indelte oroterade hemman, utgörande tillhopa 770 R:dr årligen: och 3:o, Kostnad för Extra Roteringen, hvilken approximativt antages svara till -^-delar emot Ordinarie Roteringskostnaden, eller, på år fördelad, emot nära 20 R:dr på hvarje Rote.
Eder härmed i Nader att af Fuilmägtige i Riksens Ständers Bank i öfwer» ensstämmelse med Standerncs beslut meddelas, utan uppehåll till Baiken aflemna Eder förbindelse med Inteckning i Wcrkcts Fastigheter och Pantförstxif. ning af ofwannämnde dest tillgångar, pä det att I, enär omständighetcrne det fordra och Edke egna till, gängar äro medtagne, ej ma fakna medel till Span» måls-upphandlingar och de utgifter, som Eder i öfrigt åligga att besörja. Såsom Ordförande i den nu organiserade noa Directionen öfwer Allmänna Magazins-Jnxättninaen hafwe Wi i Nader bibehållit Eder, Grefwe Lagerbjelke, och såsom ordinarie Ledamöter Eder, Kammar, Räd Tidblom och Lagman Redin, samt till extra ordinarie Ledamöter förordnat Eder Stats - Commissarie Widegren och Krigs-Råd Sno ilsk». Om allt hwad i anledning häraf bör till Ware Besallningshafwandes kännedom komma, äaen I att genom Circulaire-Bref dem förständiga. Wi befalis rc. Stockholms Slott d. 7 Novr8 rr. Under Konungens Sjukdom efter Dest Förordnande, o. p. Wirsen. Lika lydande med det ^Handelsoch Finance-Expe-ltlsnen förwarade Original-Concept. k'. 1. I,orivki, Canzliff, tjenstfLrrätt. Stegistrator. Upp> Den i? Julii. r7>z Uppläst hos Ridd. och Adeln Len r? Jnt». Presl Ständ:t den 17 Sörgnrc-Skänderden 17 Bonde-Ståndet den 17 Riksens Ständers Stats - Utskotts Betänkand', angående Riksdagsmannen Häkan Isacssons frän Jonköpings Län Memorial, om Indragning till Kronan af Ädelfors Guldwerk med dest tillhorigheter samt deras försäljande stycke wis Pä Auction. ^ederwarda Bonde - Ståndet hax uti Protocolls, Utdrag af den 20 ststl.
På detta sätt steg förfiningen inom det Pilska hemmet till en sådan höjd, att de gamla umgängesvännerna kände sig allt mera främmande, i samma mån som värdfolket själft — inclusive de två barnen — började anse sig tillhöra societeten. Numera fick adjunkten vänta en hel timme på sin middag, emedan det inte gick an att äta vid samma tid som vanligt simpelt folk, vidare fick han inte dricka te ur kopp som förr i världen, utan bränna sina stackars fingrar på de gamla dricksglasen, som höllo tevarmen i all evighet — ja, till sist nådde förfiningen ända ner till pigan, som blef finare och finare för hvar fjortonde dag efter hvarje nytt ombyte. Barnen hade blifvit tillsagda att sänka rösten. Dämpadt och undfallande skulle de yttra sig och inte förtala hvem det vara månde, förrän de åtminstone först antydt någon af vederbörande? förtjänster o. s. v. Ja, det var en lycklig tid för familjen Pil, medan de på detta sätt omstrålades af glansen från öfverste Liljas umgänge. Inte för allt i världen finge det nu komma något smolk i mjölken mellan de såta vännerna. Lilla Anna-Stina, makarne Pils yngsta dotter, skulle för all del tala tyst, när hon beklagade sig för sin mamma, öfver att hon aldrig fick gå i fred för öfverstens Johanna, som var fem år yngre än hon och som hängde henne i hälarne hela dagen samt fuskade så förskräckligt i krocketspelet, fastän hon var rättrådigheten själf, när det gällde att hålla reda på den äldre kamraten. Maria, den äldsta flickan, som snart skulle gå och läsa, hade förklarat, att hon hatade tant Lilja, som alltid högg tag i henne och läxade upp henne. Det var med den yttersta svårighet ru Pil förmådde sin lilla trotsiga dotter att se IjXiter 1897 I D U N tacksam och ödmjuk ut, när tillrättavisningarna haglade öfver hennes stackars hufvud. Tant Lilja hade frågat Maria, om hon aldrig tvättade sig i hufvudet och borstade tänderna, och då Maria svarat, att det gjorde hon hvarenda dag, hade tant Lilja sagt, att det var tusen gånger värre vara lögnaktig än smutsig, och skänkt henne en svamp och en tandborste på hennes femtonde födelsedag.
Att handla efter clylika hugskott nu, då jag såsom representant upträder på detta rum, nu dä på min röst, likasom på hvarje annans i detta hus, samhällets framtida väl eller ve kan bero, vore dock oförlåtligen lättsinnigt; och jag har derföre åt det hvilande representalions-förslaget egnat en vida sorgfälligare granskning, än tillförne, hvarvid jag förnämligast fästat min upmärksamhet viddess grunder, under förmenande att, om dessa voro riktiga, något eller flera fel i redakt:n eller detaljerna skulle lätteligen blifva afhulpne. I likhet med en talare från gårdagen, har jag ansett detsamma vara fotadt på allmänna väl, och jag har för mig sjelf måst erkänna, Den 18 December. 21 alt denna princip, abstrakt tagen, är den förnuftigaste, likasonv att det sunda förnuftet, lemnadt åt sig sjelf, i allmänhet har eit säkert öga för dugligheten, der den finnes. Om Staten vore grundad blott pä en abstraktion, oell om det sunda förnuftet vid valrättens utöfvande lemnades i fred mot förvillande bearbetningar, vore ock, utan tvifvel, principen riktig och tillämplig; men då till Statens bildande bidragit lika mycket tillfällighet som förnuft, lika mycket våld som rättvisa, lika mycket oegentligt som egendomligt, och då, pä sätt flere talare fullständigt utvecklat, de allmänna valens resultat, lika litet hos oss som i andra länder, enl. hvad döras riksdagsannaler visa, skulle komma att utgöra ett bestämdt uttryck af den inom landet verkligen rådande opinionen, har jag, i följd af dessa och flere andra på detta rum redan uprepade skäl, mer och mer kommit till den öfvertygelse, att det rationelt rigtiga icke ensamt kan ega tillämpning vid ombildningen af en national-representation, utan att möjligen åtföljas af vådor, vida betänkligare, än de olägenheter och den orättvisa, man velat afhjelpa.
Hade fångarnas antal under denna tiden endast stigit i samma förhållande som folknummer!), så hade de, i förhållande till proportionen 1813, år 1825 bort utgöra endast 1,990, år 1827 endast 2,007 och år i833 endast 2,100. Man kan således häraf sluta, att foiknUmmerns tillväxt icke är enda orsaken till det Ökade fångantalet, utan att äfven andra orsaker dertill måste finnas. Dessa ligga visserligen utom området för Fångstyrelsens befattning, till hvilken endast hörer att hafva tillsyn öfver fångarnes vård, säkerheten om dem och, så vidt densamma sådant kän åstadkomma, besörjandet att de må tillbörligen sysselsättas, hvilket sednare kan med fullkomlig visshet anses såsom ett vilkor för deras moraliska förbättring. I följd af dessa undersökningar och deras resultater uppgjorde och 35a Den a8 Maj f. m. bifogade Fångstyrelsen dem med ett und. förslag tidigt förlidet år, åsyftande det ökade fångantalets ytterligare lämpliga förvarande och sysselsättning. Detta förslag innehåller, att arbetscompagnierna i Carlskrona skulle ökas med 2.5 man på hvardera compagniet, att pionnier-compagnierna vid Carlsborg likaledes skulle ökas med 5o man på hvardera compagniet, och slutligen att en arbetscorps af 200 man här i Stockholm skulle uppsättas för att arbeta på flottans härvar. varf. Detta förslag har blifvit meddeladt vederbörande auctoriteter, och befälhafvande Amiralen i Carlskrona har ingått i detaillerna deraf, hvarvid det blifvit visadt, att de å Kungsholmen förlagda 2tne arbetscompagnier, som under ett förtjenstfullt befäls uppmärksamma tillsyn och ledning utfört fästningsarbeten, hvilka för soliditet, skönhet och lindrig kostnad icke öfverträffas någorstädes, icke kunna ökas, hvaremot de 2:ne i staden förlagda arbetscompagnier kunna ökas med 25 man hvardera, under vissa nödiga vilkors iakttagande. Hvad deremot tillökningen af pionniercompagnierna beträffar, har den mött oöfvervinnerliga svårigheter.
aste, vid det förhållande, att samma mynt icke är att tillgå emottaga betalning 1 Svenskt mynt, efter sådan gångbar kurs, som är noteiad °r vexliir a uso; så borde vexelinnehafvaren, som i berörde fall icke fai tillgodonjuta sin ratt till contant betalning i utländskt mynt, utan nödsakas att för d etsa mm as erhållande köpa ny vexel derå, i stället af godkannaren bekomma ränta för den t.d, som förflyter, innan den nya vexeln till inlösen på utländsk ort förfaller. J Utskottet, som anser dessa grunder vara rigtiga, biträder således-motionärens framställning om antagande af den af Rikets sist församlade Ständer beslutade gemensamma lag för inrikes och utrikes vexlar; men dåden utnkes vexel rörelsen är beroende af Rikets förhållanden till andra länder och följaktligen kan behöfva lämpas till enlighet med de förändringar, som dessa förhållanden kunna undergå, ulan afbidan på Rikets Ständers sammankomst, hyilket föranled t, alt ordnandet af omförmälde rörelse bittils vant ofverlemnad ät Ronungen, finner Utskottet det böra fortfarande Honom niet gif vas att i afseende jiå den utrikes vexclrörelsen vidtaga de för iÖ ‘.%SläTTde, L,S" 1'v.ilill omsundighetern. tunn. förhdjd haiaf far Utskottet vördsatnligen föreslå,. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 62. att, med upphäfvande af ej mindre Kongl Maj.ts förnyade Fexel-Stadga den 21 Januari ij48, Kongl. Förordningen den 12 Juni 1816, angående vissa delar af Vexelhandel, Kongl. Kungörelsen den 7 Augusti 1816, angående förhållandet med Vexlar i Svenskt mynt, som å utrikes ort äro dragne pa 1 Riket vistande man, Kongl. Kungörelsen den 7