Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hav icke bestridt, alt ett lån till detta ändamål må upptagas, men jag liar fordrat, alt det må upptagas på ett sådant sätt, att man förutser tiden, då det skall vara betaldt; och i afseende på crediten tror jag, att hvad jag föreslagit, skall säkrare leda till målet, än Frih. Palmstjernas förslag. Det tvekes för mig vara gifvet, att då man börjar amorteringen med 5 proc., skola obligationerna hastigare stiga i värde, än om man börjar med en å två proc. Det är sunnt, att då man enligt Frih. Palmstjernas förslag börjar med i a proc., tilltager amorteringen mot slutet; men det är obehöfligt, ty sedan amorteringen för sig gött i flera år, är en hastig amortering icke nödvändig, utan snarare skadlig, emedan obligationerna ryckas frun rörelsen i alltför hastigt förhållande. Jag vill för öfrigt icke inlåta mig i det theoretiska af frågan, nian endast i få ord upprepa min trosbekännelse, som är den, att statscredit i ett väl ordnadt samhälle är nödvändig, men att den endast bör begagnas, då statens behof sådant oundgängligen klafver, oell alt skulden bör afbetalas, så fort möjligen ske kan. Mina motståndare synas deremot tro, att statsskuld är ett positivt godt, som man bör söka för dess egen nytta: men detta skall jag bestrida, lills det lyckas någon att gifva mig en annan öfvertygelse, hvilket svårligen torde kunna ske. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag instämmer i hiifvudsaken med Gr. Cronhjelm. Jag anser högst olyckligt, om Sverige skulle utan behof inveckla sig i statsskuldsystemet, blott för alt fylla sina dagliga behof; eller är det väl annat än dagliga behof, som nu äro i fråga att fyllas genom statslån? Kan man väl efter 20 års fred, och då ingen calamitet öfvergått landet, säga, att det är något annat, som skulle fordra denna skuldsättning? Är det icke troligt, att dylika behof skola vid hvarje riksdag uppkomma, och att man således, långt ifrån alt arbeta sig utur densamma, skulle allt mer och mer fördjupa sig deruti?
Jag förnyar min anhållan om bifall å K. Hr von Hartmansdorff: Om Ståndet tillåter mig att uppläsa ordalagen i K. M:s propos., så förnimmes deraf, att ingen ny spanmålstiilökning ägt rum för Landtmäteri-cont., Utan alt endast den spanmål blifvit bibehållen, som förut varit under lönerna uppförd. Ordalydelsen är följande! ”Af öfverdirecteuren för ifrågavar. contor har und. anmälan ”blifvit gjord om nödvändigheten af en lämplig förhöjning ”j contorets aflöningsstat, och K. M. vill, med gillande afde "lill stöd härför anförda skäl samt på de grunder hosgående "Statsråds-prot. öfver kammar-ärenden upptager, föreslå R. ”St. att fastställa General-landtmäteri-contorets stat til! e,65o "r:dr, med bibehållande af förut varande spanmål under "lönerna. Derigenom skulle, utöfver contorets nuvar. stat, ”6,049 r:dr 3a sk., en tillökning uppkomma af i,6oo r:dr ”16 sk.” Huru det förhåller sig med Krigs-colhm, om de i6 5£ tunnorna verkligen funnits förut eller ej, det vet jag icke. Troligen hafva de ej tillförene varit anslagna, men eftersom denna fråga är så obestämd, så vill jag hemställa till Hr Landtm, och Ståndet, om icke vi kunde erhålla särskild propos. på presidenlslönen och särskild på spanmålstillökningen. Frih. Sprengtporten: Sedan Hr von Hartmansdorffs sista yttrande tydligen visat, att den anmärkn., som Hr Rosenblad framställt, icke har afseende på den fråga, som discussionen omfattar, anser jag ingen vidare förklaring vara behöflig. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då det blifvit begärdt att frågorna mätte åtskiljas, ansåg han sig skyldig att framställa propos. å hvardera särskildt; hemställande han således nu först, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt. rör:de lön för en president i Krigs-coll:tn. Ropades ja och nej.
Sällan ha väl kvinnosakens motståndare mer uppriktigt sjungit ut sin mening än den gamla romaren, som helt öppet förklarade, a t t man borde halla kvinnorna i straina tyglar och icke utvidga deras rättigheter, ty d&amp; kunde de så småningom blifva männens likar, ja, deras öfvermän. Andra skal anföras. nu. för tiden af motståndarne, och Frank. ' -. .- l Lex Oppia stiftades G r 216 f. Kr. för att stófja den öfverhnndtagande lyxen bland kvinnorna; den stadgade, att ingen kvinna fick hafvs nier ä-n ett halft uns guld, icke biha brokig dräkt, icke fara i vagii uti stad eller p&amp; korbre afsthd frbu en saldan hi en (romersk) mil. upptager och bemöter en mängd af dem. E t t af de vanligaste är att likhet i rättigheter också bör medföra en likhet i skyldigheter. Detta skal, yttrar förf., ägde större giltighet förr, då kvinnorna, allt under det a t t de vor0 förlustiga åtskilliga rättigheter, åtnjöt0 vissa fördelar. Så t. ex. vor0 de straff, hvartill de kunde dömae, alltid lindrigare an de, som för samma förseelse drabbade mannen. Kvinnorna äro bräckliga käril&gt;, proklamerade den gamla Pagen. Men i vhra dagar a r det helt annorlunda. Kvinnorna äro i samma grad som männen skyldiga att betala skatt, direkt och indirekt - ja, förf. visar p&amp; ett ställe, att de indirekta skatterna s&amp; mycket hårdare drabba kvinnorna som deras arbete betalas så mycket lägre än männens. Lika litet anser strafflagen det för någon förmildrande omständighet, att den brottsliga tillhör det svagare könet. Men kvinnorna behöfva icke göra krigstjänst, invändes det vidare. Sannt, men för det första är icke krigstjänsten i alla länder obligatorisk, vidare aro afven i de länder, där den verkligen är det, m h g a man af ett ellerannat skal frikallade därifrån, utan att därföre förlora nkgon af sina medborgerliga rättigheter. Den uppoffring en del af landets manliga ungdom, phpekar förf.
Ibland ser man t. o. m. huru personer i lycklig samhällsställning, och som ej bchöfva arbeta och ej heller göra det, få nervösa åkommor rent af utaf brist på sysselsättning; d. v. s. det framkallande momentet brukar då vara en känsla af leda och tråkighet, förenad med oförmåga att rycka upp sig och ta sig något arbete före. Häftiga, akuta sinnesrörelser, särskildt för skräckelse, framkalla ofta omedelbart nervösa lidanden. Förskräckelsen kan väl knappast verka såsom direkt öfveransträngande nervsystemet, utan den verkar väl därigenom att den, såsom ett abnormt starkt retmedel, bringar nervsystemet ur jemvikten, och hos en person med nervös konstitution (och det är egentligon hos sådana, som förskräckelsen framkallar sjukdomar) är jämnvikten sedan ej så lätt att återställa. De nervösa åkommor, som så ofta utveckla sig efter yttre skador, bero i allmänhet på den sinnesrörelse, som åtföljt skadan. En egendomlig sjukdomsorsak är härmningsbegäret. Detta ligger, som bekant, djupt rotadt i den mänskliga naturen, och ger t. ex. upphof till de gängse moderna inom klädedräkt, inom literatur och konst m. m.; under vissa förhållanden kan detta härmningsbegär, ifall det uppträder hos redan förut nervöst disponerade individer, ge upphof till en del nervösa åkommor. Så förekommer det ej sällan, att sådana individer, ifall de få se en person, som lider af t. ex. danssjuka eller af ett epileptiskt anfall, själf va öfverf allas af hvarjehanda ryckningar eller anfall och, hvad mera är, kunna länge bibehålla dessa symtom. I större skala har detta härmningsbegär ofta spelat en viss roll, så t. ex. har det i forna tider framkallat de s. k. hexeriepidemierna, och ända in i våra dagar och äfven i vårt land har det orsakat så besynnerliga saker som epidemierna af den s. k. predikosjukan. Jag nämnde förut, att nervösa lidanden kunna orsakas af en otillräcklig eller abnorm nä- ring af nervsystemet, och detta kan komma till stånd på hvarjehanda vis. Emellertid är nervsystemet ganska segt och motståndskraftigt gent emot sådana orsaket.
Paragrafen skulle således, med tillägg dessutom i sista momentet af en för fullständighetens skull nödig hänvisning till §§ 18 och 19, samt, med någon jemkning af de särskilda momentoruas inbördes ordning, erhålla följande lydelse: För att såsom Lands-tingets beslut gälla, erfordras i följande ämnen, att två tredjedelar af do afgifna rösterna om beslutet sig förenat: a) Underkännande af någons behörighet att såsom ledamot i Lands-tinget taga inträde. b) bildande af två Lands-ting i ett län. c) påläggande af afgifter, som erfordra uttaxering för längre tid än fem år. d) upptagande af utländskt lån eller annat på längre återbetalningstid än fem år ställdt lån; e) afhändande af fast egendom eller derifrån härflytande rättighet; och f) upp - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 41 f) uppskof till nästa Lands-ting af väckta frågor. I alla öfriga ämnen, med de undantag, som i §§ 18 och 1.9 omtalas, bestämmes beslutet genom enkel röstöfvervigt. § 47. Det i 2 momentet af denna § förekommande uttrycket ”äfvensom bevillning, som pålagts utan hänsigt till motsvarig inkomst”, har på de ställen detsamma i Kommittéens förslag eljest förekommer, blifvit af Utskottet uteslutet på skäl, som vid § 58 i Förordningen om kommunal-styrelse på landet finnas anförda, och torde således af samma skäl äfven böra ur denna § utgå. Stockholm den 28 Augusti 1860. Reservation: Af Herr Grefve Taube, H. A.; ”Då jag önskar att förordningen om kommunalstyrelser snart måtte kunna utfärdas, nödgas jag reservera mig mot de af Utskottet föreslagna 3 och 4 §§ uti förordningen om kommunal-styrelse i stad, emedan desamma, såsom varande uti strid med stadgandena uti Rikets Grundlagar, troligen fördröja förordningens antagande. Kommitterade anföra, såsom skäl för de af dem föreslagna 3 och 4 §§, sid. XXXVI: ”Det gifves emellertid kommunalangelägenheter, som till följd af gällande lag nu äro städernas borgerskap uteslutande förbehållna.
Denna styrelses åliggande är: att besörja uppbörden, förvaltningen och redovisningen af faltigmedlen ; uppbörd, utlåning mot fullgod säkerhet, som på styrelsens ansvarighet ankommer, och redovisning af spavhanksmedlen, samt de fattiges uppfostran, vård och underhåll, efter indelning i trenne elasser, nemi.: till arbete alldeles oförmögne, mindre arbetsföre samt fullt arbetsföre, ehuru genom tillfälliga olyckshändelser i behof af understöd; att bereda tillfälle för de fattiga i sistnämnda 2:ne elasser till lämpligt arbete, äfvensom att hålla tillsyn derå, att intet tiggeri utöfvas och alt obehörige persouer, som till socknen inkomma, varda till närmaste kronobetjent öfverlemnade. § 10. Till distrietföreståndare stå de inom hvarje district befintlige fattige i. samma förhållande, som tjenstehjon till husbonde.. £ ii. Inom Juni månads slut hvarje år aflemne styrelsen till församlingen eller socken, å utlyst sockenstämma, behörig redogörelse för fattigvården och de dertill anslagna medel samt afslutad bok öfver sparbanken för det förflutna uppbördsåret, som räknas från Maj till Maj. Fattigstyrelsen äfvensom distrietföreståndare äga att af närmaste kronobetjent, utan afgift i något fall, erhålla nödig handräckning till laglig verkställighet af beslut och åtgärder, som på sty-, lelsen eller distrietföreståndare ankomma. § 12. Reglementariska föreskrifter om fördelningen af de på faltigstyrelsen ankommande göromål, former för styrelsens beslut, tiden för dess sammanträden samt ordningen och sättet för futtigmedlens uppbörd och användande, redovisningens granskning och godkännande eller klander deremot m. m., må af hvarje församling och socken, elter locala förhållanden, föreslås lill Vår nåd. stadfästelse, § i3. Faltigstyrelsens beslut delgifvas dem de angå, och må besvär öfver sådana beslut anföras hos Våra Bef:h:de, hvarifrån dessa mål hos Vårt och Rikets Kammar-colhm och vidare hos Oss fullföljas. Besvärstiden i hvarje af dessa fall vare 3o dagar efter delfående!.
Sttr skulle vägra utgifter, som äro af vida högre betydelse för stats-rnaehineriets gång, än ifrågavide kassor. Vidare har man anmärkt, att förslaget icke skulle medföra någon nytta. Det måste likväl härvid tagas i betraktande, att det tillhör Stats-Utskit att pröfva och utreda budgelens förhållande så väl i afs. på inkomstsom utgifts-titlar. Nu finnes det kassor, som gifva räntor och sora förvaltas af Krigskollegium samt derjemte icke användas till statsbehofvens fyllande för dagen, utan lemnäs att växa till visst belopp, hvarefter de då först disponeras för det med dem afsedda ändamålet. Vid sådant förhållande är det ju ganska svårt för StatsUtskit att kunna beräkna hvad som erfordras i KrigsKollegii budget för den löpande statsregleringsperioden. Detta är en svårighet, som bör undanrödjas derigenom, att roan får en bestämd siffra för hela Krigsdepartementet, och hvarigenom jag också tror att en stor fördel skall vinnas. En större fördel upkomroer dessutom derigenom, att man tager ett steg på den reformens bana, som jag tror att hvarje medlem af representationen hyllar, nemi. att bringa mera reda och enkelhet i förvaltningen i allmänhet. Det är nemi. ganska svårt, att för närvarande göra sig en klar föreställning om Sveriges finanser; trien hvad sorn är ännu svårare, är att få veta huru dessa finanser förvaltas. Det sker icke blott genom Banken, Riksgäldsoch Statskontoret, utan äfven genom eh mängd förvaltande verk och institutioner. Under det att den ena förminskar sin rörelse, så utsträckes den af den andra, och under det den etta tager 4 eller 4*/2 proc., tager den andra 5 till f> proc. Deruti måste »tvifvelaktigt ligga en oreda, allrahelst som det icke finnes något sammanhang emellan dessa olika anstalter. Dessutom om man nu föresloge B. St:r, att använda en särskild skatt för ett särskildt ändamål. månne det skulle vinna bifall? Om man t. ex. sade att tullen på salt skulle användas till det ändamålet, tullen på socker och kaffe till det, eller bränvinsskatten till det ändamålet, tror jag att ett sådant förslag ieke skulle godkännas, och hvarföre?
Gatläggningen upprevs; kvinnor och barn fyllde korgar eller, i brist av sådana, sina kitoner och mantlar med stenar. - Fram! ljöd massans skri till den glesnade soldathopen, som, lutad mot spjuten eller förbindande sina sår, stod i mynningen till en av gränderna. - Varför dröjen I? Vilka fega uslingar! Vi borde stena dem, skreko kvinnorna. Soldaterna avvaktade förstärkning. En centurion hade ilat till biskopen för att begära friskt manskap. Snart utbredde sig också ett rykte, att palatinerna voro i antågande. Hopen lugnade sig nu. Man ville bida ankomsten av dessa fruktade krigare. De, som voro förlagda till Aten, utgjorde väl endast en handfull män, men de voro gamla utvalda soldater, till största delen högväxta barbarer: göter och allemanner. När de äntligen visade sig, framryckande från torget i sluten trupp, vars spjut och hjälmar syntes högt över de omgivande hoparne, hälsades de med väldiga bifallsrop. De fördes av en centurion. Deras högste befälhavare, tribunen Ammianus Marcellinus, hade för dagen med biskopens samtycke nedlagt sitt befäl. Under tiden hade de belägrade atanasianerna rustat sig att mottaga ett nytt angrepp. Kring kullens topp voro högar av sten och tegel uppstaplade; de hitintills vapenlöse voro försedda med järnstörar, lösbrutna från portarne, med stakar, köksknivar och vad helst de kunnat överkomma, dugligt att kasta, slå eller sticka med. Solen blickade fram mellan molnen, medan alla gränder, som ledde upp till kullen, fylldes av de mörka, böljande massor, som bakom palatinerna och legionärerna skyndade att förnya striden. Atanasianerna hade uppstämt en av sina krigspsalmer, densamma som Simon en gång hörde från kalkstensbrottet mellan olivkullarne. Män, kvinnor och barn sjöngo: Se Rövarbergen! På sin grund de svikta för hans ögas blink, och krigarskaror domnande nedlägga vapen på hans vink, se vagnen stannar med sitt spann, och dött är stridstrumpetens ljud och sänkt i dvala häst och man vid blott en vink av Jakobs Gud.
Det måste nemi. för hvar och en, sorn sett huru brotten i den sednare liden till en gräslig mängd hafva förökat sig, vara klart, att den nu gällande lagen, som sladgai för den fattiga spöslitning för en stöld af några rtdr, då deremot den förmögnare kan försona ett sådant brott med böter, icke förmår att förekomma brotten. Det måste vidare äfvenledes vara ovedersägligt, att alla stiaff måste hafva 2.‘ne ändamål, det ena att förekomma brotten, det andra alt bestraffa dem. Att bestraffa brotten är i vår lag hufvndändamålet, ty den förekommer deni icke, utan betager all möjlighet för den brottslige att återkomma på en bättre väg, sedan lian en gång undergått ett straff, som är så vanärande, att det snai t sagdt sätter honom utom all gemenskap med andra menniskor i samhället. Det mäste således vara nödvändigt, att man söker vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom det gifves tillfälle att införa ett nytt straff-sysleme. I detta afseende hafva de sammansatta Otsktu föreslagit en summa till uppbyggande af nya fängelser, hvarigenom det kan blifva möjligt att antaga en annan strafflag; ty 0111 man, så19 H. »3 i/8 Den i5 Januari. sorn vi här hort, ropar på antagande af nja strafflagen, ninn att först skaffa sig medel till densarnmas antagande, så är det detsamma, som att säga: vi vilja icke hafva den. Vi motarbeta den nya lagen, ty om vi antoge den tilan att förut hafva skaffat oss medel lill vinnande af ändamålet, nemi. straffanstalter, hvarmed den brottslige skall straffas enl. de straffbestämmelser, sorn stadgas i nya lagen, så skulle en fullkomlig strafflöshet äga rum.
Utdikning al mossar och sanka marker, belägne utmed ån Ätran. | bör fullbordas til! den 1 Oktober 186t. f Sänkning f?f sjön Orien och ån Orian, inom Ransbergs socken, bör fullbordas till den t Oktober 1861. Jönköpings län. Upprensning af Ljunga å till förekommande af öfversvämning a j kringliggande mark inom Vestra Härad, bör fullbordas till ■ den 1 Oktober 1862. Dito af Kroby Ä, för beredande af odlingsbar mark inom Lan| naskede och Fröderyds socknar, bör fulländas till den 1 Ok• tober 1862. Kalmar län. Utdikning af sank mark emellan Kroktorps sjö och Anebo såg i | Oscars socken, bör fullbordas till den 1 Oktober 1861. t Elfsborgs län. Sänkning af sjön Weselången, med flera vattendrag, belägne inom Marks Härad af Elfsborgs län och Veddige socken af Hallands län. bör fullbordas till den 1 Oktober 1862. Utdikning af Lenghems mader, belägne i Kinds Härad, bör fullj ändas till den 1 Oktober 1861. ’ , Wermlands län. Aftappning af Säfsjön i Arvika socken, bör fullbordas till den 1 \ Oktober 1861. j Utdikning af Nolby och Skane mossar, belägne i By socken, bör fullbordas till den 1 Oktober 1862. Hallands län. Sänkning af vattenytan i Tvååkers A, till öfversvämningars förebyggande inom Tvååkers socken, bör fuljbordas till innevarande års slut. 51 Vattenbcfriad Beviljadl stats bidrag. | 6,400: — län. ^ 1,600: — anslag. / 20,400: — län. j 3,100: —. anslag. ] 14,640: _ län. | 5,660: — anslag. J 6,800: - lån. jgl,700: — anslag.
Ständer beviljandet af det sökta ldnebiträdet; hafva dessutom ansett uppmärksamhet äfven särskildt böra fästas derå, att Uppsala Academie, med alla dertill hörande l.iro-inrättnirgir, hvilka ifrån deras första grundläggande så kraftigt bidragit till den Vetenskapliga odlingens och den allmänna Nutionalbildnlngens framsteg i fäderneslandet, likväl hitintills icke uppehållits genom något egent - 4 fornt, 4 Stud, 7 * S tat s - tT f's k of te t* B e tä n tcäti d e n. 106 ligt ansi g !dahll d? dhferta Statsbidragen, utah bufvudsa.-ligéri genom de Hil ga inkomster, sotri den enskil ia välgörenheten af Rikets, fordne störste Kot ungar och an.ire ulmärktfe personer diftil anslagit, och att, då Korgi.
Ingen «saknar dig, ty Hennes Maj:t vet hvar du är, och låt«sar ej märka, att jag utbytt din vakt. I morgon «bittida lemnar du mig rapport om förloppet, och i «morgon qväll får du signalen hemma hos grefve Bra«he, som bor i grannskapet af Mäster Anders, af ho«nom och grefve Hård, när våra vänner skola börja «leken. I detsamma vinkade Badin åt mig, att jag skulle gå ifrån dörren, hvarefter han rusade in i andra rummet, gnolande på en visa, justament som derest han nu först kommit; och då hofmarskalken Horn röt till honom: «hvad har du här att göra din slyngel?» svarade den klipparen, liksom ingenting hade förefallit: «att drottningen skickat honom efter en luktvattensflaska.« Ernst sprang imedlertid ut genom en annan dörr, och baron Horn vände om till det rum, der jag var, men blef häpen och röd i ansigtet som en tupp, då han fick se mig, och då han med tungan skattade sig lycklig att råka mig, önskade hans blickar att jag varit fanders i våld. När han gått sina färde, kom Badin tillbaka och hviskade: »nå, fader Olof, tror ni mig nu?« Jag lofvade honom russin och mandel, om han ville vara uppmärksam och berätta mig allt hvad han komme under fund med. Då svarade den krabaten: »namnam »bryr jag mig ej stort om. Deraf får jag dagligen och »stundeligen till öfverflöd; men om fader Olof vill, att »jag skall gå honom tillhanda, så skall han för min »räkning tukta de bestarne Horn och Ernst, som natt »och dag äro mina plågoandar.« »Tankfull vände jag om till de stora rummen. I drottningens sängkammare stod Hennes Maj:t i en fönsterfördjupning och samtalade ganska ifrigt, men endast halfhögt, med grefvarne Brahe och Hård; dock hörde jag tydligt mitt namn nämnas, tillika med ert, herr landtmarskalk, och riksrådet Tessins. Äfven taltes om »tumult« och »att kungen skulle rida ut.«
Riksgälds-kontoret öfverlemna hvad som å förlagslånet redan är inbetaldt, utan ock på detta verk i laga ordning öfverlåta alla de rättigheter och ford rings-anspråk, som, med hänsigt till nu ifrågavarande tvänne lån, genom E. K. M:s nådiga bref den 6 Maj 1846 samt vederbörande låntagares skuldförbindelse blifvit Stats-kontoret tillerkända; och torde ej mindre E. K. M:s befallningshafvande i Elfsborgs län, än magistraten och byggnads-kommittén i Åmål, nådigst blifva förständigade om behörigt iakttagande af de förändringar, hvilka Rikets Ständers nu fattade beslut komma att föranleda i de af E. K. M. förut meddelade stadganden, angående lånehandlingarne och dervid förekommande anmärkningar samt låne-medlens redovisande och inbetalning m. m.; skolande en oftanämnde tvänne låns kapital-belopp motsvarande summa, såsom godtgjord genom omförmälda öfverlåtelse, derefter i räkenska - 212 Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, IV.-o 118. perna a floras å Riksgälds-kontorets återstående fordran af Statskontoret förde, sedan sistförflutna riksdag, utaf mindre kreditivet lyfta de medel. Hvilket allt, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M. härmed i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 26 Juni 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd och Adeln den 21 Juni 1848. Preste-ståndet den 22 Borgare-ståndet den 22 Bonde-ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ifrågastäldt låne-understöd åt Wexiö domkyrka samt Institutum clinicum och läns lazar ettet i Lund. (Stats-utsk. Uti., N:o 197.) S. A. K. Uti E. K. M:s vid innevarande riksdag aflåtna nådiga proposition, angående statsverkets tillstånd och behof, har E. K.