Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att icke blifva för vidlyftig nödgas jag nu hoptränga mioa anmärkningar. Vet någon af herrskapet händelsevis, hvad som menas med att » slå ankar »? Jag har hört, att man kastar tnkar. Jag anmärkte i går mängden af onödiga ord. Man förstärker icke uttrycket genom att skrifva » som blixten Stålhandske slår plötsligt ner » eller » Chemnitz såg hans starka lejonram »; ty » som blixten » står i stället för » plötsligt », och med » lejonram &gt; afser man att gifva en sinnebild af styrka. Hvad sägs om böljor, som » glittra » af » vigda dolkar »? Det är dessa böljor som sedermera öfvergå till ett » koppel ». Drottning Kristina göres inom en handvändning till » nordens Penix », » nordens unga Pallas » och » snillets norrskensflamma ». Ea sådan bild som » stridens kopparfat » är åtminstone icke tidsenlig, om man än får veta, att det kastas tärning på det fatet. Jag slutar med att anföra ett par små praktblommor. I sin rimnöd låter författaren på ett ställe ett subjekt i pluralform A verbet i singularis: Detta minne än skall elda söner af berömde fäder till ett ädelt lif, hvars dygder de förgångna slägten gläder.Det är sä, att baron Robert von Kræmer kan bli aftrad-sjuk. Men han har visst gifvit verskonsten på bäten na. Mest beundransvärd är dook författaren, då han skildrar hur Kristina » stötte undan gamle rådsherrn », men hur denne detta oaktadt * stod qvar med stålsatt bröst ». Förklara det den som kan! Måhända berodde den undanstöttes stabilitet derpå att han, fastän stående, hade » bibeln till en hufvudkudde »; men en obegriplighet återstår doek: hur han nämligen härigenom kunde vara » sina romare till tröst », ty satsbildningen förbjuder det antagandet, att romarne skulle varit honom till tröst. •Sammanfattningen af, min granskning, som — visst icke af brist på ämnen för klander!
Härefter aflemnades af talaren och uplästes följande anfönde: När R. o. Ad. d. 17 sisth Maj beslöt, att ur våra prot. utelemna öfverläggningarna om Tulltaxan, förbehöll jag mig, att fä mot de i dithörande ämnen fattade besluten afgifva min reservation. Hon har, genom hvarjehanda mellankommande göromål och hinder, blifvit fördröjd, ända tills nu, hvilket jag beder det Högh Ståndet ursäkta. Men jag har velat för framtiden freda mig från förebråelsen att hafva medverkat till förenämnde beslut, om de, såsom jag befarar, blifva skadliga. Varda de åter gagneliga för delta rikes innebyggare: så hör jag icke oförtjent dela framtidens tacksamhet med de Herrar och Män, som genomdrifvit den omhvälfning i Sveriges statshushållning, hvilken nu förestår. Denna omhvälfning är så vidsträckt och genomgripande, alt svårligen torde något samhälles näringar hafva på en gång rönt en motsvarande. Ifrån det skyddande näringssystemet, har Sverige ej blott för en, utan för alla dess hufvudsakliga näringsgrenar, öfvergått på den bana, som leder till frihandel och öppen täflan med andra folk. Kunna våra näringsidkare uthålla den och kan Statskassan umbära de Tullinkomster, som blifvit för henne förspillda, utan att komma dem till godo, hvilkas fördel man ville bereda, och som följaktligen gått förlorade, utan annat synbart ändamål än tillfredställandet af frihandels-theoriens fordringar? För hvarje samhälle gäller naturligtvis i stort, hvad som, i ringare mon, gäller för hvart hushåll, eller att man skall, så vidt möjligt är, försörja de sina. För att vinna detta ändamål, måste närings-lagstiflningen inrättas så, att medborgarne kunna, med största säkerhet och möjligaste lättnad, hafva sin bergning och komma till välstånd. Om detta mål kan ernås genom nä - 470 Den 28 Juli. rings-frihet och frihandel eller genom skyddande närings-författningar är likgiltigt, blott man vinner sitt syfte. Sådant beror naturligtvis på de olika omständigheter, i-hvilka hvarje samhälle under olika lägen och tider sig befinner.
Posse, Arvid: Såvida StatsUtskts mening är, att R. St. skulle i denna fråga ensamme besluta, så förenar jag mig uti anhållan om åtcrremiss; men om Utskts afsigt blott varit att tillstyrka R. St. att för deras del besluta borttagande af denna ränta, så har jag ingenting att anmärka. För att likväl förekomma all tvetydighet i detta hänseende, skulle jag vilja tillstyrka återremiss, hvarigenom nödig rättelse kan vinnas. Hr Le fre'!): Sedan Gr. Posse yttrat sig för återremiss, har jag ingenting att tillägga. Hr Lagerhjelm, Pehr: Om StatsUtsk. hade på första raden af sitt tillstyrkande tillagt orden ”för deras del,” Den aa Ma j. så att meningen blifvit följande: ”hvadan Utsk. tillstyrker, "att den derom väckta motionen må af R. St., för deras ”del, valda bifallen;” så skulle jag velat bifalla betänkandet. Nu deremot blir ålerremiss nödvändig, ty jag tror ej, att Exped.Utsk. har rättighet att göra ett så väsendtligt tillägg. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har redan uti eli föregående plenum erinrat, att Ständerne ej kunna besluta annat än för deras del. Hvad således angar den frågan, huru långt StatsTJtsk. åligger alt utsträcka sina tillstyrkanden, så torde det icke kunna bestridas, alt Utsk. i delta fall äger förfara på sätt Utsk. finner omständigheterna påkalla, helst Stånden äga, då ärendet efter föregången återremiss till hufvudsakligt afgörande förekommer, vidtaga de förändringar uti Utsk:s tillstyrkande, som öfverensstämmer med Ståndens åsigt; hvarefter expeditionen i målet af Exped.- Utsk. författas i enlighet med hvad Stånden beslutat, då Stånden äga att ålägga Exped.Utsk. att sådant iakttaga, derest den af Exped.Utsk. uppsatta skrifvelsen vid justeringen befinnes sakna fullständighet eller på annat sätt afvikande från Ståndens beslut. Hr Ribbing, Arvid: Om man hyser den tanken, att
(1847 års Rev. Ber. pag. 7 4) Beträffande 1847 års Revisorers framställning, i fråga om redovisning för de till hemliga utgifter vid tullverket anslagna medel, får Utskottet endast åberopa, hvad uti 6 punkten af utlåtandet N:o 00 blifvit i delta hänseende an förd t. ÖJver-IntendentS‘Émbetet. §. a5. (i845 års Rev. Ber. pag. 71. Förbi. pag. 34a.; 1847 “rs ^‘ev®er. pag. 76. Förkl. pag 324.) Revisorerne hafva vidare anmält, att för underhåll af Lifgardets till häst stallbyggnader blifvit af anslaget för allmänna byggnader i hufvudstaden under åren 1842 och 1843 anordnade tillsammans 6,884 r:dr 5 sk. 10 rist, äfvensom att, jemlikt Kongl, brefvet den 20 November 1-843, för af* 36 Xlats-Vrskoltets VtWanäe, A:o 20C>. hjelpande af bristfällighetér vid en del af lifgardets till häst sini!- noh kasernbyggnader, en summa af 3,667 r'^r förskottsvis utgått af besparmgarne å allmänna byggnads-anslaget, för att ersättas i den mån, de för militär-byggnader serskildt anslagne medel dertill kunde lemna tillgång ; men att emedlertid, så vidt räkenskaperne för revisions-åren utvisade, utaf ofvanberörde summa icke något blifvit ersatt. Af Öfver-intendents-embetets underdåniga utlåtande inbemtas, att de utgifter af ifrågavarande beskaffenhet, hvilka från och med år i84< till och år i8|5, då embetets befattning med lifgardets till häst byggnader helt nefi hållet upphörde, blifvit af allmänna byggnads-anslaget förskottsvis bestriddr, utgjort tillsammans <9,724 r:dr 12 sk. 7 est.
Borgare-Ståndet och Hederv, Bonde - Ståndet uppkomna anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående en förnyad Chartae-Sigillatas-Förordning. Herr Doctor Fellenius anmälde sin resei’- vation mot Utskottets Förslag, i afseende på Charteringen af Ämbetsoch Tjensternäns Fullmagter, hvilken Herr Doctorn ansåg böra förblifva vid hvad nu gällande Författning stadgar , med någon modification för penningelöntagare, åberopande för öfrigt sitt hos Högv. Preste-Ståndet i detta ämne gjorde anförande. Betänkanden, 79 Herr Prosten Wikblad reserverade sig likaledes i frågan om den föreslagne controllen å charteringen af Lysnings-Sedlar. Skolandes dessa reservationer, enligt begäran, bifogas Utskottets berörde Utlåtande till Respectiva Riks-Stånden. Ut supra. Ex Protocollo Clas Lewin. Ankom d. ao Mov. i8a3. Riksens Höglöfl. Ständers Stats-, Bevillnings-, samt Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskotts Betänkande , angående upp häfvande af så väl Inrikes-Tullbevakningen, som GränseTullbevakningen mot Norrige. Ifrån Riksens Högloft. Ständer hafva Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten fått genom Remiss under den 2\ nästvikne Februarii från Hederv. Bonde-Ståndet emottaga särskilda Memorialer af 1:0. Börje Pehrsson från Elfsborgs Län; 2:0. Jonas Gråberg med flere Fullmägtige från Carlstads Län ; 3:o. Eric Andersson från Stora Kopparbergs Län, i hvilkens yttrande Anders Mårtensson från Jemtland instämt; 8 o B evilla ingsUt skot tets 4:o. Johan Svensson från Elfsborgs Läll, och 5:o. Eric Andersson Bång från Jemtlands Län; hvilka, deruti understödde af Anders Danielsson från Elfsborgs
Morn. litt. b är icke allenast onödigtvis peremtoriskt, utan äfven skadligt. En hvar, som följt de penningeuplåningar, som i sednare tider inom VI H. 17 Den 13 Juni f. m. landet egt rum, vet nogsamt, att först år 1855, — då penningetillgången i landet var så rik, att den förr icke varit sådan, och troligen komma väl 50 år att förflyta, innan en sådan tillgång ånyo yppas, — blef det hypotheksföreningarne möjligt att uptaga lån mot oupsägbara obligationer. Så är alltid förhållandet i ett land med små kapitaler; ty man afsäger sig icke gerna rättigheten att disponera sitt kapital, hvilket just sker, då man lemnar ut sina kapitaler mot dylika oupsägbara obligationer; ty deras inlösen kan omöjligen beräknas. Jag anser detta mom. innehålla en skadlig bestämdhet i föreskrifterne, hvilken jag anser onödig. Mig synes, att Utsk. bordt hafva lemnat fullmäktige öppet att utgifva obligationer, ställde dels på upsägning, och dels äfven betalbara vid upvisandet. Vilkoret för möjligheten af en sådan åtgärd är, att Riksgäldskontoret måste disponera kreditiver både inom och utom landet. I obligationer, betalbara vid upvisandet, ligger en förmåga att framkalla kapitaler, som andra förbindelser icke ega, om icke skuldsedlar, ställde att inlösas vid anfordran Det ligger i sakens natur, att dessa obligationer icke böra utgifvas i större mängd, emedan de eljest möjligen kunna uttränga det egentliga myntet ur rörelsen, såsom gångbara man och man emellan. Denna obligationernes gångbarhet underlättar rörelsen, utan att derigenom skapa något ondt eller ett falskt mynt. Således hade Utsk. bordt taga i betraktande huru-, vida icke fullmäktige i Riksg:sKont. kunnat tillerkännas rättighet att utgifva obligationer, upsägbara efter viss tid, äfvensom betalbara vid upvisandet. Men för att bedrifva en sådan rörelse fordras kreditiv inom och utom landet, och jag skall icke underlåta att väcka motion derom, att ett sådant kreditiv lemnäs fullmäktige i Riksgäldskontoret uti Ranken. Uti litt. c, mom.
Förordningen den 19 December 1827, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning m. m., fastställas till viss afgäld i spanmål, att af församlingen till innehafvaren af bostället årligen utgöras med penningar efter medcl-markegång, och dels att församlingen skulle besörja och bekosta den till afsöndring ifrågakpmna jördens affattande på karta och beskrifning af behörig landtmätare, derest sådant icke redan skett; och har Kongl. Maj: t, i betraktande af hvad sålunda i ämnet förekommit, nu i Nåder föreslagit Rikets Ständer att medgifva den ifrågaställa jordafsöndringen från omförmälda boställe Lerdals Stom, för den af socknemännen nödig ansedda utvidgningen af Lerdals församlings kyrkogård, emot viss afgäld i spanmål, att, på sätt Krigs - Slals-Utskollcls Utlåtande N:o 69- 13 och Kammar-kollegierna tillstyrkt, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fastställas och af församlingen till vederbörande boställsinnehafvare med penningar efter medel-markegång utgöras, samt i öfrigt med skyldighet för församlingen att öfver meranämnda jordrymd 'anskaffa vederbörligen upprättad karta jemte beskrifning, att bland boställets handlingar förvaras. Efter tagen kännedom af de till denna fråga hörande handlingar, får Statsutskottet, med afseende å de uti den Kongl. Propositionen anförda förhållanden, tillstyrka, att hvad Kongl. Majit i berörda hänseende behagat i Nåder föreslå mätte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 28 Maj 1857. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 Maj 1857, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af' Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående upplåtande till Upsala läns Hushållningssällskap af en kronan tillhörig vid Upsala stad belägen jordrymd. (I. A.) Sedan Kongl. Majit, under den 12 Januari 1855, för anläggning af en större trädskola vid Upsala, till Upsala läns Ilushållnings-sällskap anvisat 3,000 Ridr
Han måsie således förtro sig åt länsstyrelsens afdelningschefer uti allt som hör till den s. k. löpande expeditionen, hvaraf följer, att den hufvudsakligaste pröfningen af skatteköpsfiägorna kommer att bero på landskamereraren allena, hvilken dertill, när landsten är frånvar:de, eger afgörande rätt i desamma, samt att mångas framlida välfärd sålunda skulle, ifrån alt nu vara betryggad genom en collegial pröfning, der väld och mannamån svårligen kunna vinna insteg, öfverlemnas uti en enda tjenstemans händer och ställas i beroende af den mer eller mindre skicklighet och råtiskaffenhet, hvarmed han kan vara utrustad. För att göra förslaget i denna punkt mera antagligt, har Hr Stuart tillstyrkt en sådan jemkning deri, att K. befh:dés eller laridshöfdinge-embetets beslut, hvarigenom skatteköpsrätt blifvit beviljad, skulle underställas K. Kammarcolhm och dess svar afvaklas, innan skatlebrefvet utfärdades. Men, mine Hrr, hvad innefattar väl ett sådant tillägg? Hvad annat, än att hela saken skulle förblifva i dess nuvande skick, endast med den förändring i afseende på formen för skaltebrefvens utfärdande, så att det vore K. beflnde som expedierade dem sedan Kammarcolhm dertill lemnat sitt bifall. Kan man icke då lika gerna låta Kammarcolhm hädanefter, såsom hittills, utfärda skaltebrefven, och det sä mycket heldre, som dessa vanligtvis, genast efter deras utfärdande, öfversåndas till K. beflnde, för att der skattesökanden, emot lösen, tillhandahållas. Något gagn medför alltså icke detta tillägg, men väl innebär framslällningen om detsamma ett tydligt bevis att man icke förmått jäfva riktigheten af de anmärkn:r, som emot sjelfva förslaget blifvit framställda. Man har äfven sagt, att genom antagande af detta förslag, de prejerier skulle förebyggas, som nu ega rum på det sättet, att den skatteköpssökande hotas med skattevärdering, i händelse han 9 H. 2 18
VAN LÄRARINNA, HELST SÅDAN EN UNG, ANSPRÅKSLÖS FLICKA, (503) SOM GENOMG SEMINARIUM, FINNES GENAST PLATS KUNNIG I SÖMNAD SAMT NÅGOT HANDARBETE, HOFBOKHANDEL. LANDSORTEN FÖRMEDLAS GENOM NORRA II GODA REFERENSER JÄMTE LÖNEANSPRÅK TORDE MÅL ÖNSKAR TILL HÖSTEN PLATS I BÄTTRE FAMILJ. ACKORDERINGSBYRÅN MÄSTER SAMUELSGATAN 6: UPPGIFVAS TILL » H. », HUNNEBOSTRAND. (530) SVAR TILL » BLEKINGSFLICKA », RONNEBY P. R. (G. anordnas från SCHWEIZ. ZURICHS ÄLDSTA SIDEN-ETABLISSEMENT, GRUNDL. EN 25-ÅRS F L I C K A, INACKORDERING. BARNJUNGFRU, I EN STILLA PRÄSTGÅRD I SMÅLAND (NÄRA SÄ EJ UNDER 25 ÅR, PÅLITLIG OCH BARNKÄR, NÅGOT KUNNIG I ENKLARE MATLAGNING OCH ALLA ÖFRIGA KUNNIG I SÖMNAD, FÅR PLATS 24 OKT. FÖR 2 BARN HUSHÅLLSGÖROMÅL, SÖKER PLATS I HEMTREFLIG SJÖ) EMOTTAGES TILL INACKORDERING EN SINNE: IV2 OCH 4 ÅR. BÄSTA REKOMMENDATIONER ERFAMILJ. AR EJ RÄDD TAGA I MED LITET AF HVARJE, SJUK PERSON, HELST HERRE. FRU C. E. D ' ORCHIMONT, ÖSTRA ENKEL OCH FLITIG. NÅGOT MUSIKALISK. SVAR PERSONERS VÅRD FINNES.
M. om sådane åtgärders vidtagande. Jag anhåller således om bifall till denna punkt. Hr von Hohenhausen, Mich. Si 1 v.: På det anförande Gr. Lagerbjelke nu afgifvit har R. o. Ad. kunnat förnimma att han icke var närvartde då Hr von Hartmansdorff gjorde sin anmärkn.; eljest hade han sannerligen icke yttrat sig så som han gjort. Hvad nu sjelfva saken beträffar, så om det för någon är en tillfredsställelse alt förevande punkt bifalles, kan det visserligen ske, utan att, åtminstone efter min uppfattning, någon skada eller olägenhet deraf skulle uppkomma, likasom jag deruti icke finner någonting olagligt. Det finnes likväl, såsom Hr von Hartmansdorff anmärkt, ett stadgande i grundlagen, som uttryckligen bjuder att alla R. St:s beslut, som fordra K. M:s sanktion skola hos Honom i underd. anmälas. Här är visserligen tillagdt en anhållan att K. M. ville vidtaga de åtgärder, som befinnas nödige för att bringa saken till slut. Sådant faller dock också af sig sjelft, utan att det behöfver närmare specificeras. Jag åter upprepar likväl att dä det möjligen för en och annan kan vara en tillfredsställelse att fä ett bifall härå, sä tror jag att man icke för en småsak bör sätta sig deremot, hvarföre jag äfven för min del tillstyrker Ståndet att godkänna denna punkt. Gr. Lagerbjelke: Det är enligt min öfvertygelse så mycket angelägnare att man bifaller denna punkt, som det icke finnes något bestämdt grundlagsstadgande, sorn tillägger Konungen sanktionsrält i dessa frågor. Tvekan kan således möjligen uppstå hos Expedtslltsk. huruvida K. M:s sanktion å R. St:s beslut bör begäras eller icke. För min del har jag redan förut flere gånger förklarat att jag anser denna sanktion vara erforderlig men meningarne kunna möjligen derom vara delade och anser jag derföre att det vore oförsigtigt alt afslå denna punkt. Jag anhåller att fä uppgifva hvad som i ett så beskaffadt fall hände vid förra riksdagen. Saken rörde dä en bankofråga.
•Dito bito återfiob åt @ötl)a Ganal 750,000: 2)ito bito tiB ©trömrenSningar . 5oo,ooo: 3Dito bito till ©öbertelje Ganal . 75,000: hjetta tLillgångau för år 1829, ocf) föregåenbe ginffa mebel ©tatéwerfetS öfwerffott för 1827—29 . 1829 årS 33anco SWagajinå gonbettS utrebning för åren i83o—34. görefiåenbe öfwerffott från StifSgäfbS CillgSngai; 33rifl från år 18 34 StifSbagSsfojlnaben 861,i3o; 3oo,ooo: - ©uiutua 3?;br i,i6i,i3o: — öfwerffott från SlifögälbösGontoiret, öFabt utöfwer be förra arens, i anfeenbe till bett bå reban ftdlänbabe liqttib af upp* bringningé S)?aj:t icfe pttrat bnruroiba görfroaröroerfefö iftånbfättanbc bör anfeé roigtigare ätt ©ötba*Ganab3 futt* borbanbe inom nälla fttiföbag, etter om betta bör gå före ©trömrenöningarneS fttttföljanbe o. f. ro. — Ebratt, efter min,förmåga, afhjelpa benna Brijf,fFatt ja g föfa framlägga ftättningen, få roibt ben, efter närma* ranbe förbåttanben, af mig Funnat bebömmaö. (©e SEaBeffen) Jjbäraf inhemta», att görfroaröroerFet
Denna förhoppning grundade sig hufvudsakligen på det lifiiga intresse för hvarje ekonomiskt företag, på den drift, den verksamhet, den företagsamhetsanda, som på de sednare tre eller fyra åren gjort så förvånande och för hvarje fosterlandsvän så glädjande framsteg; en verksamhet och en företagsamhetsanda, som icke allenast uti enskilda personers kraftfulla ansträngningar återfunnes, utan ännu mera i de föreningar, hvilka, der enskild kraft ej befunnits tillräcklig, emellan flera blifvit ingångne, för att med samlade kapitaler, insigter och erfarenhet frambringa större verkningar. En sådan förening, och en förening af hög kraft, betydenhet och verknings-förmåga, skulle länsnämnden blifva. Icke blott alt hvarje länets behof, hvarje dess önskan skulle inom en sådan förening finna sin målsman, icke blott att ett forum öppnades, infot hvilket, med hopp om framgång, månget nyttigt hos den enskilde uppsprunget förslag kunde framläggas, hvilket, i brist af elt sådant forum, och vid svårigheten, att ej säga omöjligheten, att det förutan, förutan stödet af en samlad kraft, kunna genomföras, nu ofta uti födslostunden borldör; den sakkunskap en sådan församling företrädesvis skulle besitta, de krafter öfver hvilka den skulle ega att förfoga, kemnade äfven en full borgen för förmågan alt ej allenast med klokhet öfverväga dessa behof, önskningar och förslag, utan äfven tillfredsställa och till verklighet bringa hvad som pröfvades för länet nyttigt. En vid sednasle riksdag vidtagen åtgärd ansåg motionären kunna gynnsamt verka för framgången af hans förslag, den nemligen att till länens förfogande anslogs och till hushålls-sällskaperna öfverlemnades, enär någon annan allmän förening än dessa ej inom länen fanns, en betydlig del af den skatt, som lades på bränvins-försäljningen. Om nu dessa medel, möjligen vid en kommande riksdag förökade, öfverlemnades åt de af motionären föreslagna nämnder, uppslode genast en tillgång, visserligen ringa emot hvad man uti en A Allm. Besv. och Ekon.
Enl. det redaktionsförslag, sorn Hr Rraunerhjelm i afseende på föreg:de § afgaf, skulle §:n komma att innehålla 2:ne serskilda straffbestämmelser, nemi. en serskild straffbestämmelse för det fall, hvarom §:n handlar, och en med afsende på förbrytelse emot 24:de §:ns 3:dje mom. I fall man nu antager denna §, vet man icke så noga, om på förbrytelsen skall tillämpas den ena eller andra straffbestämmelsen. Som det icke torde vara meningen, att bibehålla all sådan tvetydighet, lärer R. o. Ad. nogsamt inse angelägenheten af, att äfven återremittera denna §. Frih. Raab: Ett så obetydligt skäl, som den siste värde talaren anfört för ålerremiss, anser jag icke vara tillfyllestgörande, i synnerhet som det är mycket lätt att, i st. f. åberopande af 42:dra §:n, införa de uti densamma förekommande straffbestämmelser. §:n skulle således erhålla följande lydelse: ”Handlande, som emot 5:te eller 30:de §:n sig förbryter, böle första gängen från och med 10 till och med 20 R:dr, samt andra gängen från 20 lill och med 40 R:dr, och håfve andra gången dessutom sin handelsrättighet förverkat”. Jag anhåller vördsamt om propos. på detta förslag. Gr. Mörner, Axel: Då de bötesbelopp, som enl. denna 43:dje § kunna ådömas, äro bestämda i nästföreg:de § 42, hvilken åter stödjer sig på den af R. o. Ad. återremitterade 39:de §:n, så, och då man icke kan veta huru vinden blåser, när denna sistnämnde § varder af Utsk. ånyo behandlad, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. behagade återremittera den nu under öfverläggning varande 43:dje §:n. Frih. Raab:
«Vi ska fara till Bökeberg,» förkunnade fru Nenni. «Körtur.» «Ah så, skogstur. Det är inte dumt, du. Skönt! Bli vi för oss?» «Det är folkmöte, begriper du; med föredrag af Troedsson.» Otto Amnells ansigte blef långt och förmörkadt och eftertänksamt. «Ytterst intressant. Det är förbannadt skada, men de fördömda stilböckerna, som jag måste ha färdiga Men jag ska genast telefonera efter en vagn» han försvann hastigt in i sitt arbetsrum, der man strax derpå hörde honom ringa och tala i telefonen. Då redaktören kom hem till sig, suto der Nisse och Bob och väntade på honom sedan länge; de skulle med och referera mötet för sina tidningar, och de tre kollegerna hade naturligtvis aftalat sällskap. «Nu kila vi på då,» ropade Nisse och grep sin oskiljaktiga handkoffert. «Annars går tåget ifrån oss, och vi komma för sent till skojet.» «Ja,» sade redaktören, «raska ni på! Men jag kommer att åka ut. Med Amnells.» Nisse tjurblängde på honom. «Med hvem, sa du? Amnells ...?» «Nåja, fru Amnell; och ... nåja, ett sällskap ...» – redaktören blef röd. Nisse betraktade honom länge och allvarligt, såsom en läkare en minderårig patient. «Kom, Bob,» sade han doft och gick före ut genom dörren. Nisse hade lagt beslag för sig och Bob på bästa bordet å restaurantens öfre frontveranda. Der suto de nu efter middagen i sitt mätta garçonmajestät och matsmälte till cigarren, kaffet och punschen, hvilken senare Nisse hemtat fram ur sin handkoffert, samt betraktade det växande stimmet inunder sig fågelperspektiviskt. På vägen uppför skråningen ringlade sig, än tjockare än tunnare, en oafbruten, brokig menniskoström; det fylde sig raskt kring borden å platsen framför restaurationsbyggnaden; ett kaos af rörelser og sorl, öfver hvilket det ljusgröna, solgenomlysta bokhvalfvet slöt sig som en sval och luftig orörlighet.