Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måste ej den följande Ministeren (Lord Grey’s), ehuru liberal, ställa Irland under krigslagen? Att Irland ej blifvit lugnadt genom Emancipationen visar, att den religiösa söndringen ej mera är förnämsta orsaken till dess oro. Vi se tillika Religionens småningom förändrade ställning i sextonde seklet, (då Reformationen hade gifvit den religiösa principen så hos Katoliker, som Protestanter nytt lif), och i det nittonde. Då beherrskade Religionen politiken 44. Väl erfor den förra med detsamma på mer än ett sätt en oroande återverkan af den sednare; men hon visste knapt derom eller bedrog sig deröfver sjelf. Nu är Politiken vida mäktigare än Religionen, och nyttjar denna, (der hon ej kan umbäras) ofta såsom medel, och vet rätt väl deraf. Så ha vi sett Absolutism och Demagogi ömsom på henne lägga hand. Engelska kyrkan var från början mest en politisk kyrka. – Dess hufvudsakliga reformerande grundsats, att den erkände Konungen äfven för sitt andeliga öfverhufvud, gjorde den dertill. Dermed påstår den sig likväl än i dag vara den gamla kyrkan, renad ifrån missbruk, och har såsom hierarki (ehuru med en kunglig och biskoplig) äfven kännt och stundom mer än billigt visat sin frändskap med den katolska, från hvilken den genom sitt kungliga påfvedöme 45, dock är oåterkalleligen söndrad. Alla djupare, till folket trängande religiösa rörelser i 16:de och 17:de seklerna, ha skett i Brittanien utom denna stats-kyrka, ja vändt sig emot den; så den Presbyterianska, som i Skottland för alltid störtade den biskopliga, så den ännu mer genomgripande Puritanska, som i England för en tid störtade äfven den Kongliga makten. Med dennas återställande och befästande inträdde äfven Engelska Biskopliga kyrkan i det politiska arf, som den ännu besitter, men som börjar alt göras den stridigt. Kastom en blick på dess ställning i sjelfva England, innan vi återgå till Irland! – Såsom statsmakt är denna kyrka strängt monarkisk.
Transport 13,988,990: — 28,971,800: — för Civil-dejpartemeritet, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 93 oell 189 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial JK 173 2,206,980: — Utgifterna under Sjunde Hufvud-titeln, anslagen för Finans-departementet, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden N:ris 94 och 189 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial JK 173 . 4,200,430: — Utgifterna under Åttonde Hufvud-titeln, anslagen för Ecklesiastikdepartementet, enligt StatsUtskottets Utlåtanden N:ris 123, 178 och 198 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial JK 204 3,276,400: — Utgifterna under Nionde llufvudtiteln eller Fensions-stalerna och Allmänna Indragningsslaten, enligt Siats-Utskottets Utlåtanden N:ris 132, 162, 194 och 198 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial JK 204 1,168,920: — 26841 710- Således skulle de å Riks-staten uppförda utgifts-summor komma att understiga de i samma stat beräknade inkomster med R:dr 2,129,790: Det nu uppgifna beloppet af skilnaden emellan de i den nya Riks staten upptagna inkomsterna och utgifterna beror dock, såsom redan ofvan är erinradt, al den ännu icke fastsällda beräkningen af Statsverkets extra-ordinarie inkomster.
Herr Ltorkenkelt, öleckert. När tjenste» Hjon afflyttat, har det altid fäkt tilgodo njuta sine fri? hetsdagar sä har bruket hittils warit, och lä lärer det äf wen hädanefter förblifwa. Herr Grefwen och Landt-Marstalken föreslog, at § mätte godkännas, blott med ben ofwan propopurssts förändring i anseende til tiden at träda i tjenst. Bifölls. y:de § uplästcS och bifölls. Io:dc Z likaledes. Utte § uplästcs. Herr Lnetcsiöstst ansäg wid denna § ek litet undantag böra förbehålla-. Förhällandct kunde wara v, lika under frid och under krig; och trodde han altsä ben exception kunna göras, at tjenstehjon ej under krigstider borde wara förpliktade at sin legostämmotid uttjena. Friherre bjerta. Istans. Dä uti den nu l frägawarande H stadgas at Husbonde, som utan skäl wräkcr sit tjenstehjon, endast stall gifwa detsamma sin fulla Årslön med förbättring af z R:d. 16 si til stade-ärsättning, synes tjenstehjons rätt icke wara nog wärdad. Närén husbonde pä sädant sätt wräkcr sit tjenstehjon, bcröfwar han det den föda som det warit berättigat at njuta af honom under tjenste-tiden. z R:d. 16 si. utgöra i de flesta fall icke tilräckclig ersättning derföre. Herr 8 tost t kunde wäl sinna stal at häruti consormara sig, men som Bonde.Ständet wid benna Z icke hast nägot at päminna, trodde han H kunna förblifwa sädan, som ben blifwit fdrcstggen. Herr Grefwen och Landt-Marstalken gjorde proposition tik bifall pä denna H. BcswaradcS med )a, likwäl yrkade Herr Loe strölä sit förut gjorda fbrbchäll.
Såsom jag förut nämnt, ansågo Utsk:s medlemmar af BondeSt, att mindre mynt än ören ej voro behöfliga, och jag tror, att de äro bäst i tillfälle att bedöma hvad i detta fall är af behofvet påkalladt eller icke. Den under denna discussion ofta omnämnda runstycksgrinden till Kongl. Djurgården bör väl icke anses upresa ett oöfversligligt hinder emot antagandet af Utsk:s förslag, helst ingen Stockholmare, som nitälskar för förskönandet af Stadens omgifningar, kan hafva något emot att en afgift, som till detta ändamål användes, förhöjes med ett så obetydligt belopp som 1 styfver. Hr Aminoff: Frih. Tersmeden har redan yttrat hvad jag tänkt andraga, och jag inskränker mig derföre, att med honom, i denna fråga mig förena. I anseende till den redan långt framskridna tiden, anhåller jag, alt de Hrr, som anmält sig till erhållandet af ordet ville derifrån benäget afstå, på det vi måtte komma till ett slutligt afgörande. Dä nu öfverläggningen ansågs slutad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att 2:ne talare yrkat bifall till Utsk:s hemställan att kopparmynt må utpräglas endast å 5, 2 och 1 Öre Riksmynt, och de öfrige yrkat att jemväl ett kopparmynt om \ Öre Riksmynt må utpräglas; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s hemställan i denna punkt. Denna propos. besvarades med blandade Ja och Nej, och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge, att jemte de af Utsk. föreslagne kopparmynt äfven ett om \
Af de i detta mål tillgänglige handlingar hafva Rikets Ständer inhemtal: att, sedan genom Kongl. Brefven till Kammaroch Commerce-Collegierne af den 12 Febr. och 27 Oct, 1801 samt Collegiernes, på grund deraf, utfärdade contract den 3 December 1801, Kungs-ladugården Starby, som förut varit utarrenderad lill Wadstena Kammarduksoch Linne-fabriks Bolags Intressenter, blifvit till Capitenen H. S.Vult von Steijern upplåten under arrende på 30 år, räknade från midfastan år 1803, emot årlig afgift af Två Hundra tunnor spanmål, hälften Råg och hälften Korn ; så hade, af förekommen anledning, Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse den 15 Januari 1830, tillerkänt bemälde arrendator och hans rättsinnehafvare den förmon att, vid dåvarande arrendetids utgång, tillgodonjuta förlängning i contractet om Starby Kungsgård på tio år, under lika vilkor som dittills; att detta Rikets Ständers beslut blifvit af E. K. M. i Nåder stadfäsladt, hvarefter, uppå derom gjord ansökning, Kammaroch Commerce-Collegierne, jemlikt utfärdadt transportbref af den 7 Februari 1833, bifallit, att nyssberörde arrende-rätt till Kungsgården Starby med underlydande lägenheter (ör återstående arrende-tiden intill den 14 Mars 1843 finge på nuvarande arrendatorn, Krigs-Commissarien Lallerstedt Öfverlålas; att Landshöfdinge-Embetet i Östergöthlands
Srebje bito 50: gjerte bito 33: 16. €>tenF<fr!fl*,Sabritet, i $re Slager: gSrjia Slagen 9f:br 10: Stnbra bito 5: £rebje bito —3: $. 31. J?oIningéfribet pd kronans Sfffmdnningar eller SKecognitionSfFogar, för gmarje ftig, berdfnab tia 24 tunnor g. ff. Sffgiften utgdr efter bet Belopp, för groilfet 23ruFen, enligt 5>rib’u legiér ocb Siefolutioner, erldgga 9tecognitionS*afgift, antingen ber folad ener tebe. gfir Folningéfrigeten pd #drabé. etter ©ocfemattmdnningar, endr tia #irabet ener ©ocfen icfe erldggeS en betalning, ftoaranbe emot ben, forn för 9?ecognttionSi?ogar$ etter i?rono.aamdnningar$ begagnanbe, ef. 36 art. II. §. 32. (er JKiEfenS <StdnberS gSrfatfning dr 1752, jemte 23emidni*gen tif^Src^, ffafl afgiften f4 fåiaé, ött beloppet blifmer enafmnba meb broab för npttjanbe rdtt öf j$rono|?ogarne erldggeS. §. 32. ©e n>ib 33ruF, Söergmerf otfj aaa öfrige ^nrdttningar antagne per# fonér, pdföraö följanbe SBeroidning:
IVIoj:l8 oell kikel8 I^omMor-Döll, eler, lill en etel i köljel sk onclro Dlnbel8verli8 n^o oi'AOni8olion, nlälen8 onlol uncleicle 8'i8lsöi klulno oren blikvil llöro sörclubblollt, oell clenno Ösver-Dom8lol, 8ä villo ieke cle äl <len8omnlo onkörlroclclo moktpoliAZonele örenelen 8lillIIe komnlo oll esler8öllo8, vor oell forlsoronele ör i ounclAönAliAt bebok os clel ökocle Iön-on8loA, 8oni konKl. >1opl8 körn^oele 8lot 5öiOella Veili ulösveiclen ölelre 8lolen inneboller; — men kikel8 8eno8l sör8oiil1oll6 8lönclelvolral, oll o 2:<lro Dusvucl-Vileln uppköro en eleremot 8voronlls 8unlina, Ilor isiuAovoionlle belopp ollt8o inä8l lill8 vielore os Vnclro DukvullVileln8 lill I^on^I. Lälls os llenno onleciilinA oell enöijemvöl en <lel ulos oklöninZobeloppet töi80O0N6, mell lbllmokl ä lön po 8lol söi-86cllle ökvertoiiZe V^en8lemön i lvonZl.
J hafven förgätit Locke, edert dyrbara mönster, som var både tolerant och christen, samt sjelf bevisade christendomens förnuftsenlighet”. Dessa piller voro verkande. Man såg sig omsider nödgad, att nedstiga till prosa, och afgifva ett yttrande, som hade åtminstone utseende af svar. Under öfverskriften ”Från Sällskapet Pro Sensu Communi” kom nu (N:o 255 o följ.) en förklaring, der tonen stämdes något hofsammare, och der man gaf sig mine att till vederläggning upptaga de gjorda inkasten. Dock börjades med denna försäkran: ”De skrifter, som mot ledamöterne af vårt Sällskap varit ställda, hafva så litet hört till saken (!), att man trott sig fela i skyldig aktning mot Allmänheten, om man hade tröttat den med vederläggningar af det, som ej afgjorde någon hufvudfråga” (!). Derefter anställdes ändtligen ett slags revision af åtskilliga mot-artiklar; men just om den grundligaste och sakrikaste, den pro Usu Rationis Vero, påmintes – icke med en enda bokstaf. I stället öfversattes året derpå (N:o 1), en bit ur en nyss i Upsala utgifven Disputation, hvari det, med hänsyftning på Swedenborg, talas illa om Ny-Platonikerne176; sedermera ur ”Teutscher Merkur” (N:o 33) och ”Berlinische Monatsschrift” (N:o 187), ett par till ”Exegetiska och Philanthropiska Sällskapet i Stockholm” skrifna bref från Wieland och Klopstock; vidare, likaledes ur ”Berlinische Monatsschrift” (N:o 57), en uppsats af Nicolai – och fullkomligt à la Nicolai – om ”det Nya Jerusalem på jorden”. Och nu basunades (N:o 270), i en ny Kungörelse om täflingsskrifter177, att Sällskapet Pro Sensu Communi hade slagit alldeles ur fältet, ja ”störtat tillbaka i mörker och förakt de fanatiska Svärmare, som för ett par år sedan uppstego att förkunna sin ursinniga lära”.
Af dessa anledningar får jag anhålla, att Betänkandet måtte återremitteras, på den grund, att frågan bör anses såsom förfallen. Herr HjertaJohan Gustaf: Jag med gifver visserligen, att 72 §:n, som föreskrifver, huru Banken skall förvaltas, ej innehåller något bestämdt, huru fööhållas skall, när 2 Stånd stan - Den 6 December f. m. na emot 2 , men jag tror att det skeft derföre, att Lagstiftaren 1809 ämnade göra Banco-Ut« skottet till något helt annat , än hvad det blifvit vid denna och några föregående Riksdagar. Banco-Utskottet skulle nemligen då utfärda föreskrifter om förvaltningen , och hvarföre man således ej föreskref något sådant om Banco mål sorn om andra, var att Banco-Utskottet'hade afgörande-rätt, och röstade per capita i dylika mål. Saken har sedermera blifvit mycket förändrad, synnerligen nu genom Bankens publicitet. Jag afstyrker, att Ridderskapet och Adeln skulle yrka att saken bör förfalla. Det är af ingen framtida nytta, innan man får afgjordt, huruvida det nya credit-systemet leder til! någon förbättring. Det är tnycket bättre, att man får framgå ur den mening, som allmänheten nu i denna angelägenhet hyser, än att hindra den , ty då blir det nästa gång ansedt, som om hindret är olyckans orsak, samt ej felaktigheten i systemet. Jag tillstyrker således, att man måtte framgå på ett credit systeme , som är antaget, och hvaraf man väntar så mycken nytta för landet. Jag medgifver derföre gerna, att Betänkandet måtte återremitteras, men yrkar , att det af Banco-Utskottet måtte öfverlemnas till Constitutiöns-Utskottet, Herr von Heyne j Georg: Jag har varit myeket nöjd med att Discont-creditivet ökats, och att räntan blifvit nedsatt, men aldrig kan jag föreställa mig , att det kan vara bra , att Discont-lånen blifva stående lån. Det blir svårt, att få borgensmän på 5 år, och det blir svårt Den 6 December J. m. att få
Län har derefter, uti underdånig skrifvelse af den 10 Mars 1851, till Kongl. Majit insändt en, den 30 Maj 1850 daterad, underdånig ansökning af Floda och Näs socknemän, som klagat öfver de till deras skada och förfång i flera hänseenden ledande, samt för hela den fattiga Westerdalsorten i hög grad tryckande, privilegier, som Stora Kopparbergs bergslag förmente sig ega och genom beslut af Grufve-Rätten sökt göra gällande, nemligen på uteslutande rätt till timmerhandel i Vester-Dalarne samt obehindrad timmerflottning å Vesterdalelfven, i följd hvaraf sökanderne, ehuru utan stöd af någon urkund, blifvit af Bergslaget förbudne att öfver elfven anlägga broar till deras å andra sidan deraf belägne egor. Då Bergslaget derjemte velat, på åtskilliga äldre författningar, grunda sin uteslutande rätt till disposition af sökandernes skqgar, hade socknemännen, till vederläggande deraf, åberopat Kongl. Brefvet den 12 Januari 1802, hvarmedelst inbyggarne i Yester-Dalarne tillerkänts rätt, att efter godtfinnande föryttra sina skogar, sedan desamma blifvit afvittrade, och hvarigenom äldre författningar i ämnet mäste anses upphäfda; och hafva sökanderne slutligen anhållit att, om Bergslagets yrkade privilegium på flottleden i Vesterdalelfven befunnes ogrundadt och nyssberörde Kongl. Bref ännu vöre gällande, Kongl. Majit täcktes tillförsäkra dem de rättigheter, de trodde sig författningsenligt ega; men att, om Bergslaget verkligen vöre i besittning af ifrågavarande privilegium, nådig proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om upphäfvande deraf, helst den fattiga Vesterdalorten eljest vore betagen möjligheten att, genom omtänksam vård om sin fädernejord, uppehålla och förbättra sin ekonomiska ställning. tUti ett iden .5 Februari 1851, på nådig befallning afgifvet, ytterligare utlåtande, i anledning af allt hvad, enligt ofvaunämnde handlingar, i'förevarande frågor förekommit, <bär Stora 'Kopparbergs
Frän Vållofi. B or gare Ståndet. 5:o Af Herr Borgmästar Monthan, sorn andragit, att vid Domstolarne ofta förekommo invecklade frågor, angående Boskillnad och afträde af död persons Bo, samt att skiljagtige bedömanden derom l LagUtskottéts Betänkandett> nicola påkalla förtydligande elier för b ätta ring uti följande delar af ConcoursLagen nemligen: (i) Af y Cap. 9. ,ff., sorn stadgar, att, om Mannen gör Cession och Hustrun å» stundar Boskillnadeller, som det i i heter, rättighet att undan skifta enskild egendom och giftorätt för gäld, derföre hon förmenar sig ej bora svara, skall lion sist å inställelsedagen ingifva ansökning derom; uti hvilket stadgande Mot i 0,11 a iren ansett deli förklaring nödig, om Hustrun förverkar rättighet tili enskild egendom* i fall hon ej vid Mannens Cession söker Boskillnad, och huruvida således .denna, ansökning är & hennes sida ovilkorligen nödvändig, för att freda sådan egendom* 5amt att förklaringen jemväl bör lämpas, till de i 6 §, Leskrifne BoskiLlnads-till->. fällen. by Af y Cap. 3 hvarvid rmmäiv kes, alt i fall Hustru söker Boskillnad in-, nan Mannen gjort Cession, bör rättegångs-, Sättet så förändras, att Borgenärerne ej kallas förr än uppteckning sk ed t, och, der-, af visat sig att Boet är i det obestånd* $om förutsättes såsom vilkor för bevil jän» det af offentlig stämning.; c) Att föreskrift saknas huruvida vid' Boets befundne otillräcklighet att förnöja Hustruns Boskillnads-anspråk, målet skall i allo förfalla, eller en särskild Bodelnings» tvist Makarne emellan få fullföljas,. lagUtskottets
Stadgan om Concourstr den 28 Junit 1798 wara hos Domstolen ingifwcn inom de sidste trettio dagarne, än Gäldenär sin oförmögenhet bos Domaren anmälte, yttrade Herr Assetzorn von 8ckantL der han för sin del ansäg icke lämpeligt, att någon lid bestämdes inom hwilken Borgenär borde haswa ingifwit ansökning om intekning säsom ett wilkor för hans för» mänörätt wid inträffad cession, sa wida man wid detsamma stadgande alt intekning, som bewiljades esster denna tid, icke skulle gälla, hwartill Herr AsteSsoren ej funne någon anledning wara gifwen i Csn» cours Sradgan, som wäl utsatte answar för Gäldenär i händelse han de sidste rretio dagarne före asträdes ansökningen pä nägvt sätt gynnade den ene Borgenären framför den andra, men ingalunda fökskreswe något äfwentyr för Borgenären. Ordföranden Herr Expeditions,Secreteraren Varvik Ltjsrnsreät anfag hwad Z mom. i Conconrs, Stadgans 4 tz. innohölle endast hafwa afseende pä lösöre pant, iz84 Den ri December'. pant, men icke åsyfta den händelse, dä staga more om intekniug i GäldenärS fasta gods. —Hcrr Baro» och Expeditions Secreteraren instämde således till alla de, lar i Hcrr Ägoren von 8cksiur's skristeliga mening. Herr Presidenten m. m. Grefwe Cxllenkor^ förenade sig äfwen med Herr Aftesioren von 8Lbamr. »inder yttrande tillika, alt om nägon lid utsattes inom hwilken Borgenär, i fall af cetzion, borde hafwa sorl si» säkerhet genom inlekning sädant skulle ät Gäldenär lämna en Uttväg att betaga inreknings Ansökuin» gen den tidigare werka», lagen densamma tillägger, hwilkct ester Herr Grefwe» och Presidentens tanka more stridande mot lagen» mening.
Denne man var f. d Presidenten i Götha Hofrätt, Frih. Leijonhufvud: han reserverade sig visserligen emot det beslut, hvaruti StatsUtsk. stannade, hufvud - Den 19 M a j e. m. vudsakligen derföre, att han ansåg denna fråga icke vara samina sak som den förra; men deremot förklarade han sig tro, att medel till aflöning åt adjungerade ledamöter ej skulle lända till det åsyftade ändamål, hvarför de begärdes, flan var af den öfvertygelse, att det rättaste vore, att af dessa adjungerade ledamöter formerades en ny division, emedan han ansåg fördelningen af adjungerade ledamöter på inom Hofrätterna befintliga divisioner tjena till föga eller intet. Detta yttrande af nämnde ledamot bestämde mångens votum i frågan. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Om Hofrätterne i allmänhet och Götha Hofrätt isynnerhet förlorat i dess f. d. President Frih. Leijonhufvud en förespråkare inom StatsUtsk. så sannas det gamla ordspråket, att slägt och vänner oftast äro de värste. Jag kan icke öfvertygas af en sådan framställning, som den Hr Westfelt låtit oss höra, ty för mig synes det klart, att antingen det tillökade antalet af ledamöter inom Hofrätterna utgöres af adjungerade medlemmar, fördelade på divisionerna, eller af en egen ny division; så kommer en hvar af dessa ledamöter att hafva sin rotul. Följaktligen blifva alla de mål, som en hvar hinner att föredraga, afgjorda, och således lika många mål expedierade, som skulle ske om inga medel ansloges. Ordföranden på en division är icke föredragande, hvadan om 7 adjungerade ledamöter komme alt utgöra en division, så skulle rotlarne ej blifva flera än 6, då de deremot blefve 7, om ingen af de adjungerade blefve ordförande, utan de samtlige anställdes på redan befintliga divisioner. Jag tillstyrker således, att R» o. Ad. måtte bifalla K. M:s nåd. proposition. Frih. Rehbinder:
Genom införandet af den nya arfslagen, skulle icke allenast Adelns herregårdar, hvilka utgöra bland Sveriges största prydnader och beundras af hvarje hitkommen utländning, blifva styckade och förstörde, nej verkan deraf skulle äfven gå till deras ägare, hvilka skulle förlora det oberoende, af hvilket Svenska Adelns historia lemnar så hedrande bevis. Ja, äfven Sveriges urgamla frihet skulle hotas derigenom; ty denna frihet hvilar till stor del på tillvaron af ett medlande samhällselement, starkt nog att motstå enväldet på den. ena och folkväldet på den andra sidan. Dessa skulle blifva de otvifvelaktiga följderne af den nya arfslägens antagande. Må man. derföre betänka sig innan man skrider dertill; ty icke allenast Adelns utan äfven fosterlandets väl kan derigenom gå förloradt.. Huru fort det går att sönderstycka en större egendom, torde följande exempel bevisa. En egendom af 1000 tunnlands storlek förvandlas i fjerde generationen, då fem lika arfslotter antages inom, hvarje, till 650 täppor af 1| tunnland hvardera. Det återstår att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ännu en vigtig sak, som är följande: Om vi äfven antaga såsom gifvet, att R. o. Ad. äger den moraliska rättigheten att besluta för sin egen del — hvilket kan ifrågasättas, enär dess nu lefvande generation icke utgör mera än en enda länk af den långa kedja, som sträckt sig från Folkungarne ned till oss, en kedja, hvilken skall, hoppas jag, fortgå ännu i lika många sekler — om säger jag R. o. Ad. skulle hafva denna moraliska rätt, hemställer jag, huruvida vi äga den för att besluta om en en annan class medborgare, nemi. de ofrälse ståndspersoner på landet, som icke äro representerade och skulle våldföras i sina rättigheter lika med oss? Denna class är i besittning af icke mindre än 8,000 mantal, värderade till 60,000,000 r:dr, och deras tanka är alldeles icke rådfrågad uti en sak, som rörer deras äganderätt och deras barns framtida öde.
Ledamöterne af Hederwärda Bondc-Ständet framställde emot det i 65 § föreslagna röstberäknings-sätt för Banco-Fullmägtige samma päminnelse, hwilken as dem wid 38 Z till Protocollet för den 25 sistlidne Julii Lliswit gjord. Ilt supra. lii lläeni ^ Iberius. ll 162 Expeditioner till Riks-Ständen. Med Förslag till Instruktion för JustiticeOmbndsmannen. Wördsamt Memorial. Till Riksens Högloft. Ständer får härmed Constitutions-Utskvttct »vördsammast öfwerlemna af detsamma författadt Förftag till Jnstruction för den Justitice-Ombudsman, htvilkcn Riksens Ständer, likmätigt Regerings-Formen och deH 96 Z, förbehållit sig att tillsätta. Utskottet har, med den grannlagenhet som »varit detsamma möjlig, sökt förekomma all sammanblandning af denne Embetsmans göromål med Konungens Justitico-Cantzlers. Dertvid haftva sa mycket mindre mött någre betydlige smärigheter, som föremålen för Justitico-Ombudsmanncns Embetsbefattning, utan att skilja honom ifrån laglig åtgärd »vid enskildes klagomal, egentligen synas wara den allmännare tillsynen öfwer Lagars, Författningars och Instruktioners efterlefnad af Domare, högre och lägre Embetsman, samt anmärkandet och beifrandet af /adane deras begängna fel, hwilka antingen synas härröra fran egennytta, wrängwisa, »väld och grof försumlighet, eller bereda en allmän osäkerhet för Medborgares rättigheter. Justitice-Ombudsmannens egenskap af Ordförande bland de till Tryckfrihetens »värd af Riksens Ständer till »väljande Sex Committerade är alldeles enlig med Rcgerings-Formens 108 Z, och werk - Memorial N:o 4. 163 ningarne af de wigtiga och angelägna befattningar, Jnstructionen i öfrigt honom älägger, synas till en betydlig del bero af egenskaperna hos den person, hwilken winner Riksens Höglofl.