Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:ns beslut i afseende å § 19, får jag anhålla om bifall till denna §, med uteslutande af orden: »eller, på sätt i § 19 föreskrifves, å postkontor aflemnad», som stå i §:ns l:sta mom. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., bifölls §:n, med uteslutande af orden: »eller, på sätt i § 19 föreskrifves, å postkontor aflemnad.» §§ 46 och 47. Frih. Leuhusen, Frans Oscar: Utsk:t har här föreslagit en förändring, som jag anser vara hvarken rigtig eller nyttig. Det är i de flesta fall ganska svårt att bevisa, att sådan förbrytelse, hvarom här är fråga, skett med bränvinstillverkarens vetskap; utan måste den bedömas efter omständigheterna. Utsk:t har visserligen tagit lagen för bränvins försäljning till hjelp, men der äro förhållanderna olika, och det låter sig lättare bevisas att försäljning af bränvin skett med en persons vetskap. Lagstiftaren har derföre icke utan giltigt skäl begagnat nu gällande redaktion, hvilken jag anser hafva företräde framför den nu föreslagna; och yrkar jag således afslag å detta mom. samt bibehållande af den gamla redaktionen. Gr. De la Gardie: Den gamla Förf. innehåller i denna § följande stadgande: »bränvinstillverkare eller distilleringsidkare skall ansvara för hustrus, barns, tjenstefolks och vid bränneriet anställda arbetares gerningar, ifall bötesansvar eller förlust af redskap eller tillverkad vara, eller kärl, hvari den förvaras ifrågakommer, derest icke omständigheterna visa att förbrytelsen skett utan hans vetskap och vilja.» Utsk:t har derföre trott att det icke vore för mycket, om han fick samma rättigheter som andra, och att man derföre borde lägga bevisningsskyldigheten på åklagaren. Jag tror derföre att ingen bör hafva något att invända mot detta förslag, och får således anhålla om bifall till §:n. Frih. Cederström: A ena sidan kan visserligen hvad man här föreslår vara billigt., men då den gamla Förf. under vissa förhållanden befriar bran vinstillverkaren från ansvar, anser jag att samma föreskrift fortfarande bör bibehållas.
Hr Hirsch gör en dråplig karaktärsfigur af asessor Pumpendahl, och fru Caspér som den gamla döfva mormodern är så äkta man kan begära. Fröken Lindzén är en nyackvisition, af hvilken teatern efter allt att döma bör kunna vänta sig heder, och fröken Widell gör den munviga pigans korta scener till ett par af styckets glanspunkter. Det är en mångsidigt begåfvad och väl samspelt trupp, Södra teatern nu för i elden, och den kommer helt visst att uthärda den med segrarens honnör. V a s a t e a t e r n har ock börjat sin kampanj med lofvande krafter. Millöckers bekanta operett » S l a c - kars Jonathan » går hvarje kväll för pukor och trumpeter. I herr och fru Castcgren har operettgenren, som j u uteslutande odlas på denna scen, också fått ett ypperligt stöd. De äro både intelligenta artister och förträffliga sångare. Den förstnämnde genomför i titelrollen en hurtig och originell typ, och en sådan Harriet som Hilda Castegrens har hufvudstadspubliken ej förr sett eller hört. Af den gamla stammen bibehåller frö- ken Ekström sitt välförtjänta favoritskap. Hennes Molly var så pikant och strålande som någonsin. Direktör Warberg som den mångfrestande impressarion återsågs ock med odeladt nöje. Om hr Rönnblads Vandergold kan däremot dess sämre ej detsamma intygas. Sommarhvilan tyckes föga ha botat på röstens skavanker. Det hela går emellertid med lif och lust, och den vackra sa longen genljuder hvarje afton af det muntraste bifall. Filharmoniska sällskapet öfningar i september. börjar som vanligt sina 287 Det är meningen att vid en af arbetsårets tre konserter utföra Beethovens stora Missa solennis (d-dur-mässan), detta sublima verk från mästarens sista period, hvilket aldrig hittills utförts i Sverige. % En gammal historia. Af Helena Nyblom.
Sjelf äger jag icke något enda Skattehemman, så att för mig enskilt är frågan alldeles likgiltig; men jag har sett, huru högst besvärligt mina grannar af Skatte-allmogen finna deras ovilkorliga besittningsrätt, och huru gerna de med stor uppoffring skulle villa vinna eganderätt lill den Ekeskog, som växer på deras egor. Beträffande den af en värd Ledamot föreslagna inskränkning i upplåtandet af BispMotala Kungsgård på endast 20 år, tror jag det vara så mvcket olämpeligare, som något resultat af en skogsplantering icke rimligen kan begäras på 20 år, och allt hvad Utskotten föreslagit, utom de 25,000 R:dr, sorn skulle förskottvis genast erläggas, icke utgör någon stor uppoffring för vinnandet af ett så stort resultat. Ehuru jag anser många anmärkningar kunna göras mot detaljerne af Utskottens Utlåtande, tillstyrker jag ändå bifall dertill, enär deri föreslås, att öfverlemna utförandet åt Styrelsen, som har erfarenhet af, huru sådana företag, såsom i Skåne och flera Provincer skett, skola lyckas, och som sålunda bättre än både Utskotten och Rikets Ständer, efter min mening, blir i tillfälle att ordna utförandet till ett ändamålsenligt resultat. Den i5 Junii e. m, Friherre Sprengtporten: För att bibringa Friherre Anckarswärd min öfvertygelse, att den föreslagne inlösningen af Eke icke är ovilkorlig, får ]ng fasta hans uppmärksamhet på sid, 23 i Utlåtandet, hvarest tydligen omtalas, huru förfaras skall med SockneComitens beslut Öfver afslutade köp, ochk Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes skyldighet att å bestämda tider till KammarCollegium insända uppgift å de hemman och lägenheter, hvilkas Ekeskog blifvit försåld. Detta torde tillräckligen utvisa, att skatteköpet icke är någon HemmansEgaren ovilkorligen ålagd skyldighet. Beträffande Herr Hjertås anmärkning om de i mitt yttrande, efter hans mening, förekommande betänkligheter, så hänvisar jag endast till i3Cap. ByggningaBalken, hvilket om jag rätt minnes afhnndlar ämnet. Nödvändigheten af Kongl.
De taxerade afgifterna under ifrågavarande tidrymd hafva deremot varit enahanda som förut, eller i medeltal omkring B:ko R:dr 3000. Brooch hamn-kassans inkomster och utgifter under samma tid hafva årligen per medium utgjort, de förra B:ko R:dr 2,118: l rst. och de sednare B:ko R:dr 1,009: 2 3 sk. 6 rst. Sedan i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen den 16 April 1849, Kämnersrätten här i staden upphört från och med början af år 1850, så hafva enligt Kongl, brefvet den 4 December 1849 alla till nyssnämnde Rätt förut hörande mål och ärenden blifvit omedelbarligen upptagne och handlagde af Rådstugurätten härstädes; och har, efter underdånig framställning af Magistraten och Borgerskapets äldste, Eders Kongl Maj:t under den 19 Oktober 1850 täckts i nåder bifalla, att antalet af Rådmän i stadens Magistrat oell Rådstufvurätt fick minskas från sex lili feni, hvilka numera alla erhålla full lön vid tjenstens tillträdande, i stället för att den sjette eller yngsta Rådmannen förut tjenade utan lön. Enligt 41 Enligt 1850 års aflöningsstat för stadens Borgmästare, Rådmän och öfrige tjenstemän med flera äro från stadskassan utbetalde löner till belopp af B:ko R:dr 4,732: 16 sk., hvarförutan arealen af löningsjorden utgör femtioåtta tunnland 8^ kappland. Stadens publika eldsläckningsanstalter äro i god ordning. Någon betydligare eldsvåda har under ifrågavarande tidrymnd ej ägt rum. 3:o Uppstaden Wimmerby: Invånarnes antal, som år 1847 uppgick till 1,542, utgjorde år 1850 endast 1,501 personer. Stadens folkmängd har således under de tre ifrågavarande åren förminskats med 41 personer. Såsom orsak dertill uppgifvas dels utflyttningar och dels den ökade dödlighet, som år 1849 uppkommit af smittkoppor.
Iler. ar Björck, Hierta, Berger och Wahlström samt Riksdags-lullmäktige Anders Eriksson, Gustaf Hultman, Erik Ersson. Per Nilsson, Jonas Andersson och Jan Andersson allemnade följande gemensamma reservation: »Det af Utskottet i denna punkt anförda förhållande synes hafva bort föranleda dertill, att aflöningen för nuvarande Öfver-direktören vid Myntoch Kontroll-verken blifvit, med inberäknande af det särskilda arfvode han eger uppbära, bestämd till 4,500 R:dr. Den inkomst han åtnjutit intill början af nu gällande statsreglering utgjorde 2,794 lt:dr 50 öre och med tillägg af det särskilda arfvode!, 1,200 ll:dr, tillsammans 3,994 R:dr 50 öre, så alt han i allt fall erhåller en löneförbättring af mera än 500 R:dr. Såsom innehafvare af ett rymligt boställe är han ändock bättre ekonomiskt lottad, än Stats-kommissarierne och Professorerne vid Akademien; med hvilka begge befattningar bans embetsverksamhet i olika hänseenden kan jemföras.» Flinot 12:te punkten (angående Hufvud-titelns öfriga anslag): Herrar Björck, Hierta, Berger och Wahlström samt Riksdags-fullmägtige An ders Eriksson, Gustaf Hultman, Erik Ersson, Per Nilsson, Jonas Andersson och Jan Andersson reserverade sig i afseende på Departements-chefens lön, som de ansågo böra bestämmas till 13,500 R:dr; — hvarjemte samma ledamöter vid 15: de punkten (angående löneregleringen) anmälde reservation deremot att Utskottet tillstyrkt definitiv lönereglering för Departementets Expedition. Stockholm, tryckt bos Sam. Rumstedt, isgo. 1858 års Riks-Stat anslår. Förslag till blifvande Riks-Stat. Sp a n m å 1. S p a n in å 1. Indelta Räntor, Indelt pä försl ag* Oin lelt. Indelta Räntor, Indelt på förslag. Oindelt. Penningar. enligt mnrkeo gång på förslag. Mått.
Under pröfning har, i följd häraf, först förekommit den föreskrift, som skall motsvara 109 § i nu gällande Reglemente; i afseende hvarå Utskottet skolat anföra, att sedan Rikets Ständer bifallit Utskottets i Memorialet N:o 31 gjorda framställning att såsom metallisk kassa får anses och beräknas icke allenast uppköpta, oremitterade vexlar å .£ sterling, utan äfven det guld, som genom vexelköp blifvit eller blifver hos kända och säkra handelshus eller bank-inrättningar i London, för Bankens räkning nedsatt samt det guld, hvilket är under transport från utrikes ort till Banken; så har, af sådan anledning och med någon jemkning i ordställningen, nämnde föreskrift ansetts böra erhålla denna lydelse: Bih. till 11. Såsom Bankens metalliska kassa anses och beräknas: a) Såväl gångbart, som aflyst Svenskt silfvermynt; b) Svenska och Holländska dukater; c) Utländskt silfvermynt; d) Omyntadt silfver och guld; e) Silfveroch guldposter, som Kongl. Myntverket af Banken eller för Bankens räkning emottagit och under sin vård eger; f) det silfver, vare sig Hamburger Banko eller Preussiska thaler och det guld, som genom vexelköp blifvit hos kända och säkra handelshus eller bank-inrättningar i Hamburg, Altona, Berlin eller London, för Bankens räkning, nedsatt samt det silfver och guld, som är under transport från utrikes ort till Banken; och g) beloppet af uppköpta vexlar hvilka icke till liqvid förfallit eller blifvit för inkassering till de i nästföregående moment omförmälda handelshus eller bank-inrättningar afsända.
De låneoch säkerhels-handlingar, som för statsbidrags utbekommande, till Riksgäldskontoret aflemnats, förblifva uti Kontorets vård; dock skola sådana handlingar, som vederbörande embetsmyndigbeter kunna blifva i behof tilt begagna, lill dem på behörig reqvisition ullemnas. 10:o I händelse afvikelse, utan dertill erhållen vederbörlig tillåtelse, skett från den fastställda arbetsplanen, eller arbetet, utan af Kongl. Maj:t medgifvet anstånd med delsammas utförande, icke blifvit fullbordadt inom derför bestämd tid, ankommer pä Kongl. Majit att låta inställa all vidare utbetalning af statsbidraget samt återfordra hvad deraf uppburils, att, på en gång eller successivt, lill Riksgäldskontoret inbetalas inom den tid, som bestämmes af Kongl. Majit eller af Rikets Ständer, lill hvilkas pröfning frågan om uppburna medels återbäring lärer komma att öfverlemnas, derest iängre anstånd dermed än intill nästa riksdag anses erfordras. Fullmäktige böra tillse, att sådan inbetalning ingår i vederbörlig ordning. 1 l:o Stad, ort, bolag eller enskilde, som af ett genom statsbidrag befordradt företag komma att draga omedelbart gagn, böra, i den mån Kongl. Majit pröfvar skäligt, jemväl till dess fullbordande bidraga, antingen genom kontant tillskott eller med materialier och arbete. 1 annat läll beror af Kongl. Majit alt inställa utbetalningen af de beviljade medlen. l2:o Vid alla med statsbidrag i större eller mindre mån understödda arbeten böra företrädesvis, der sig göra låter, tjenstoch sysslolösa personer användas. 13:0 De arbetsförelag, för hvilkas utförande allmänna medel under denna riksdag äro beviljade, böra sednast under loppet af är 1859 påbörjas; kommande hvad Rikets Ständer nu anvisat för de vid sagde års utgång icke påbörjade arbeten alt reserveras lill Rikets Ständers disposition. 14:o
Summa 620,356: 87. t. I anledning af hvad Utskottet, uti 39 och 8S §§. af dess Utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers åren i83o och i83a afgifne Berättelser, yttrat sig skola efter granskningen af 1831 års räkenskaper meddela, rörande den i samina Berättelser (A83o, pag. 108; i83a pag. 94 — 9?) förekommande Stats Ursfottets Berättelse N:o 323. oeh af Revisorerne fullständigt utredde fråga, angående liqviden med Styrelsen af Motala mechaniska verkstad för Ångfartyget Motala, får Utskottet upplysa, att Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref af den 11 Februarii i832, anbefallt Öfver-Posl-Directeurs-Embetet, att erbjuda Styrelsen af nämnde verkstad 108,000 R:dr banco, såsom full betalning för så» väl samma vid verkstaden byggde Ång-fartyg, som för den derstädes serskildt förfärdigade ångpanna af koppar, med Nådigt förklarande derjemte, att VerkstadsStyrelsen, derest den med denna summa icke åtnöjdes, egde att sin talan mot Post-Verket i laga ordning utföra. Sedan Post-Directeurv-Embetet i följd häraf till Verkstads-Styrelsen utbetalt fyllnaden i ofvanberörde 108,000 R:dr med 7000 R:dr, emot Styrelsens afgifne förbindelse, att, så framt vid den rättegång om högre betalning för Ångfartyget, som Styrelsen tilläfventyrs kunde
– Erinrar du dig, Herakleon, om oraklet, när det ännu talade, någonsin yttrade sig om honom, af hvilken Kristianerna tagit sitt namn? Den gamles ansigte ljusnade, likasom om denna fråga varit honom kär att besvara. Han genmälde: – Hören följande orakelspråk, gifna en man, som för mer än hundra år sedan anlände hit och frågade oraklet just om Jesus: Kändt af de vise är, att ur kroppens förgängliga boja Svingar sig oförgänglig den mensklige anden, men ingens Själ till olympisk flygt sig lyft på hvitare vingar. Då spörjaren undrade, att en så ädel man måste lida missdådarens död, svarades genom Pythian: Icke af kroppsligt ve befläckas odödlige anden: Lida är allas del, att himmelen vinna den frommes. – Jag känner dessa orakelspråk, sade Krysanteus. – Porfyrios anför dem i sin bok mot Kristianerna. – Är detta allt, hvad oraklet yttrat om den galileiske vishetsläraren? frågade Hermione. – Nej, vi hafva ännu en utsaga från en mycket sednare tid: Stunget af mask, af sol förtorkadt eller i frostnatt Gulnadt eller alltren i knoppen danadt till vanvext Ser jag på verldens träd hvart blad; men ett är fullkomligt. Apollon, fortfor Herakleon, – var skön till gestalten, men såsom siare kallades han likväl den snedmunte, emedan han hade sina skäl att än med allmänna, än med tvetydiga ordalag tillbakavisa den närgångna nyfikenheten. Så mycket är dock klart, att oraklet ingalunda hyst agg till Jesus. Ingen, icke ens Sokrates, har af Apollon blifvit så prisad som den vise från Judalandet. – Han var, sade Krysanteus, – en religiös ande, genomvärmd af det gudomliga, en praktisk vishetslärare och stor theurg. Porfyrios berättar om sin mästare Plotinos, att denne har fyra gånger, i hänförelsens tillstånd, skådat ur-enheten, den ende och sanne guden.
Under de vilkor, som 167 § af Banko-reglementet innefattar, ega Sparbankerne i riket att från Handelsoch Närings-diskontfonden undfå kassakreditiv; och hafva under nästlidne år Sparbankerne i Stockholm, Westervik, Södertelje, Hudiksvall, Nyköping, 75 Malmö, Christianstad och Ystad, äfvensom D. B. W:s Sparbank i Wisby af sådant kreditiv sig begagnat. Uppgift på de Sparbanker, hvilka af Götheborgs Låne-kontor åtnjutit kreditiv, har icke blifvit Revisorerne meddelad. § 63. Insättningar och uttag under år 1858 på de vid Diskont-verken befintliga uppoch afskrifnings-räkningar hafva till följande belopp egt rum: Antal räkningar. Innestående vid årets början. Insättningar. Uttag. Innestående vid årets slut. i Stockholm . i Götheborg i Malmö i Wisby För beloppet af så väl innestående som i lånerörelsen använda uppoch afskrifningsmedel är redogörelse under nästföljande § lemnad. § 64. Uti 65 § af sednaste Revisions-berättelse yttras, att, ehuru från 1858 års början tillfälle varit beredt för allmänheten att vid de serskilta Diskont-verken insätta penningar emot ränta på s. k. depositräkning, hade depositionsbevis dittills endast blifvit till ett obetydligt belopp uttagna vid Banko-disk ont-verket, samt att, enär de då Vppoch Af* skrifning** rörelsen. Depositrörclsen mot ränta. 76 Anvisningar a Reserv-fonden tiU Handels - och Näring sDiskont-fonder samt till Filt al-B anker. på uppoch afskrifningsräkning emot lägre ränta ingående medel ej kunde fruktbargöras, Fullmägtige saknat anledning att för depositioner höja räntan, utgörande 3f procent för medel på 3 månaders och 4 procent för medel på 6 månaders uppsägning.
Såsom ränta och kapitalafbetalning å det, vid 1840 och 1841 års riksdag, staden Söderhamn beviljade lån af Tolftusen R:dr, för stadens nya reglering och uppförandet af dess allmänna byggnader efter den år 1835 der inträffade eldsvåda, erläggas, inom slutet af hvarje år, intilldess lånet är lill fullo godtgjordt, sju procent af det ursprungliga kapitalet; hvarvid, sedan ränta efter fyra procent årligen för det återstående kapitalbeloppet algått, öfverskottet utgör afbetalning å lånesumman. §• 34. Sedan ett belopp af 79,400 R:dr redan år 1843, genom utbekomna brandskadeersättningsmedel, blifvit äterbetaldt utaf det, för staden IVexiös återuppbyggande efter 1838 års eldsvåda, af K. M:t i nåder beviljade och till utgående utaf min - Stats-Utskottets Memorial, N:o 308. 19 dre kreditivet anvisade lån af Etthundra tusen R:dr; så bör den härefter återstående lånesumman, Tjugetusen sexhundra R:dr, enligt de i högstberörde Kongl. Bref stadgade betalningsvilkor, v liqvideras genom en årlig inbetalning af sex procent å detta belopp, intilldess hela lånet med ränta, efter fyra för hundra om året, blifvit Lill fullo återbetaldt. § 35. I afseende på redovisningen för samt återbetalningen af den summa, Tvåhundrafyraliotusen riksdaler, som, enligt Kongl. Brefvet den 18 December 1843, blifvit till byggnadslån ät staden Wexiös invånare ytterligare beviljad samt till utbetalning A mindre kreditivet jemväl anvisad, komma de i högstberörde Kongl. Bref meddelade stadganden att fortfarande tjena till efterrättelse, dock med iakttagande af de förändringar i dessa stadganden, som dels för serskilda fall blifvit af Rikets Ständer medgifna och dels foranledts utaf Rikets åren 1844 och 1845 församlade Ständers beslut, angående öfverllyltningen från Kongl. Stats-kontoret till Riksgälds-kontoret af befattningen med lånehandlingarnes granskning och vårdande samt ränteoch kapitalbetalningarnes infordrande och uppbärande.
BOTILDA. Nej, hur skulle den väl se ut? Den ser ju ut som vanligt. LOUISE. Som vanligt Ja, det är just det BOTILDA. Om en inte skulle resa bort för annat, än att bli missnöjd med allt, en har, så kunde en lika gerna stanna hemma. LOUISE. Det är sant, Botilda. Man borde alltid stanna hemma. Reser sig. Hvad är det för en dag i dag? BOTILDA. Kors så hon frågar! Det är ju hennes födelsedag. LOUISE. Ja, men dagen i veckan? BOTILDA. Det vet hon väl, att det är Onsdag. Det är ju torgdag i dag. LOUISE. Onsdag – inte mer. Tänk – bara fjorton dagar, som jag varit hemma. Jag kom ju en Onsdag? BOTILDA. Ja. LOUISE frånvarande. Fjorton dar! De ha varit som fjorton år. — Det är som om allting skulle somna – stå stilla och dö och dammet lägga sig som ett täcke öfver allt. BOTILDA. Jesses, dammet måtte en väl kunna hålla ifrån sig! LOUISE sjunker ned i soffan, lägger armarne på bordet och brister i gråt. BOTILDA. Men kära barn, tänk på hvad hon gör! Rena duken! Slätar ut den med sitt förkläde. LOUISE reser sig och går af och an på golfvet; torkar sina ögon, men utan att kunna hålla tårarne tillbaka. BOTILDA står och ser på henne. Jag vet inte, hvad det går åt henne, sedan hon kom från det olycksaliga Pariset. Hon är sig inte sjelf lik. LOUISE. Nej, det är jag inte. BOTILDA. Hon måtte väl inte gå hän och bli som Agnes! LOUISE. Då dör jag hellre. BOTILDA. Slå inte ut sådana stora ord till Vår Herre! En får nog gå här, så länge Han vill. LOUISE har åter satt sig vid fönstret och stirrar ut. BOTILDA. Kära hjertandes, inte ska hon gråta på sin födelsedag. Det är inte något godt varsel. LOUISE. Jag kan inte hjelpa det. BOTILDA. Hon har det ju så bra. Alla menniskor tycka ju, att hon är snäll och rar. Hemlighetsfullt.
Navigatio in Orientalem sive Lusitanorum Indiam. Hagæ Comitis 1599. Kilduin i ryska Lappland år 1594. Efter Linschoten. Den 12/2 juli seglade Nay och Tetgales derifrån vidare mot Waigatsch-ön. Tre dagar derefter mötte de mycken drifis. Den 20/10 kommo de till Toxar, enligt Linschotens karta en holme vid Timan-kusten, ett stycke vester om inloppet till Petschora. De träffade här en rysk lodja, hvars kapten berättade, att han efter hörsägen trodde, att Waigatsch-sundet139 ständigt vore täckt med is, och att man, då detta genomseglats, komme till ett haf, som låg sydligare än Ishafvet och var varmare än detta. Några andra ryssar tillade följande dag, att man nog skulle kunna genomsegla Waigatsch-sundet, om ej hvalarne och hvalrossarne, hvilka förinta alla fartyg, som der söka framtränga, utgjorde ett hinder deremot; att klippornas och refvens mängd svårligen medgåfve ett fartyg genomfart, och slutligen att storfursten låtit tre fartyg försöka genomfarten, men att de alla blifvit krossade af is. Den 22/12 juli kommo till Toxar jägare från Hvita hafvet, som talade ett annat språk än ryssarne och tillhörde en annan folkstam – det var tydligen finnar eller karelare. En mängd hvalfiskar syntes i hamnen, hvilket ger Linschoten anledning till den anmärkningen, att hvalfångst der borde löna sig. Sedan isen skingrats och kors med upplysande inskrifter blifvit uppresta på stranden, seglade man vidare. Den 31/21 juli fick man Waigatsch i sigte. Man steg i land vid en udde, betecknad med två kors, och mötte der en inföding, klädd ungefär som en lapp från Kilduin; han tog snart till flykten. Andra med kors betecknade uddar besöktes sedermera och ställen der afgudar funnos uppresta i hundratal. Linschoten var i land äfven på den afgudaudde, som besöktes under Vegas färd.
De i denna fräga til Utstottets handläggning remitterade Memorialer, nemligen af Herr Profeswren 06) CommenLeuren O. von Lennie rennan, af Herr Ryttmästare» Grefwe ^xel ^Linneon, af Herr Vice Borgmästaren illLgZrolli och Handelsmannen kingren, samt af Riksdagsmännen joban lVIa§nu8 We^inA frän Wästeräs Län och ^ncler8 foac 1M88ON frän östergöthland, jemte et frän Wällofi. Borgare-Ständet ankommit Protocolls Utdrag af den 15 Julii och Fjerde puncten af det Hederwärda Bonde-Ständets til Utskottet öfwerlemnade Allmänna Beswär hafwa wägledt Utstottets öfwerläggningar. Den allmänna klagan öfwer de olägenheter, som ätfölja den närwarande Skjutsinrättningen och den betydliga stada, bäde i Oeconomistt och Moraliskt afseende, som derigenom tillfogas Landtmannen, kan icke wara Utskottet obekant; men fastän Utskottet äfwen för sin del skulle önsta dest snara förändring, och Utskottet är öfwertygadt, at hwar och en uplyst Jordbrukare, som riktigt öfwerlägger och beräknar sin kostnad och sin winst wid Skjutsens utgörande, stall utan betänkande wara färdig at göra en emot förlusten rättwist swa, rande upoffring, för at frän denna skyldighet blifwa befriad, sä anser Utskottet likwäl detze olägenheter i wärl Land icke utan swärighet kunna häfwas. Detta Den 18 Augusti. io4^ Detta Lands locala olikhet, dest ringa befolkning , det länga afständet pä flere ställen emellan Bostäderna, dest i förhällande til andra Länder obetydeliga rörelse, torde wara e. genteliga ordsakerne at icke här, som i "de flesta Europeiska länder, skjutsningen i stället för at ätfölja Jordbruket, kan allmänt bestridas af Entrepreneurer.