Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade icke författaren delvis omskapat romanens inskränkte Grivet, den ene af familjens manliga vänner, till ett smågnatigt original, som genom sitt käbbel med Michaud, f. d. poliskommissarien, och sin minutiösa punktlighet rätt ofta kommer publiken att skratta, skulle såväl senare delen af första akten som större delen af andra blifva outhärdliga. Ännu återstår en af pje-sens personer att presentera; det är Suzanne, som här är en glad yrhätta, full af solljus och godhet, och systerdotter till Michaud. Hon är således raka motsatsen till romanens Suzanne, hvilken beskrifves som en säflig och sjuklig qvinna och hustru till Michauds son. Denne senare har deremot uteslutits. Med Suzanne har en solstråle insmugits på den dystra taflan, och hennes barnsliga joller om sin » blå prins » verkar behagligt upplifvande. Då ridån går upp för andra akten, är det åter en torsdag, ett år efter den förra. Sällskapet sitter som vanligt kring tébordet, och dominospelet afbrytes endast af fru Ra-quins snyftningar, då spelet återför i hennes tankar den döde sonen. Mordet har nemligen försiggått; Thérèse och Camille äro brottslingar. Men longörerna äro för de mera kritiske mycket påfallande, och hela akten synes endast tillkommen för att fullkomna en bild, utan att derför kunna sägas vara nödvändig. Handlingen består egentligen blott deruti, att genom Michauds beinedling Laurent och Thérèse efter låt-eadt motstånd gå in på att blifva ett par. I tredje akten börja de glänsande om Zolas detaljrikedom starkt påminnande scener, som för publiken måla sam-velsqvalens utbrott och tillväxt. Det är bröllopsnatten. Thérèse, långt ifrån denna djerfva oblyga qvinna Zola i romanen skildrat, sitter der åter till utseendet lugn och kall, men sedan fru Raquin och vännerna aflägsnat sig, och Laurent inkommit, ger sig hennes ängslan luft, och hennes tankar på den mördade Camille kläda sig i ord.
Majit, i öfverensstämmelse dermed och enligt Kollegii underdåniga tillstyrkan, under den 6 Februari 1857 i nåder förordnat oin den jemkning i länets nya båtsmausindelning, att från längden öfver hela rusthåll skulle uteslutas ett sammanräknad! räntebelopp af 9 daler 23 öre samt i följd deraf 4 rusthåll söndras och från längden afloras, derest icke uti samma längd andra lägenheter kunde i stället för de uteslutne insättas, äfvensom alt från olvanberörde vakans-förteckning skulle utgå räntor lill ett belopp af 63 daler 1 öre 10 penningar, så alt den nya indelningen i det hela blef minskad med en ränlesumina af 72 daler 24 öre 10 penningar; hvarefter E. K. Majlis Befallningshafvande i länet erhållit nådig befallning all, sedan, så vidt sig göra läte, till ersättande af de sålunda från vissa af de nya båtsmansrusthållen uteslutna lägenheter andra bland de i vakansförteckningen uppförde, passande hemmansdelar blifvit använda, samt i händelse en eller annan af ifrågavarande rotar icke skulle pä det sättet kunna kompletteras, de till sådan rote hörande hemman eller lägenheter lill berörde förteckning blifvit öfverförde, låta upprätta och till E. K. Majit insända, så väl ny indelningslängd som vakansförteckning, hvilka begge handlingar äfven under den 18 December 1857 till E. K. Majit inkommit och deruppå blifvit granskade hos Förvaltningen af Sjö-ärendena och Kammar-kollegium, sorn den 7 Februari 1859 i underdånighet anmält, alt emot den nya indelningslängden och vakans-förteckningen ingenting funnits att erindra, sedan åtskilliga mindre betydande felaktigheter i afseende på deri upptagna lägenheters nummer och hemmantal blifvit rättade, samt att, vid jemförelse af nyssberörde längd och förteckning med dem, som E. K.
Sedan under discussionen denna förmiddag redan llere talare i min tanka nöjaktigt och uplysande redogjort för grunderne hvarpå nu förevar:de förslag hvilar och de fördelar, som genom detsammas antagande skulle vinnas, kunde jag numera inskränka mitt yttrande i dessa afseenden, till att endast instämma uti enahanda åsigter; men då jag, såsom ledamot i Const:sUtsk. jämväl under sislförflutne Riksdag, har deltagit uti öfverläggningarne om detta förslag innan detsamma af R. St. antogs till hvilande, anser jag som en skyldighet att tillkännagifva, att likasom jag då biföll och gillade de grunder, hvarpå förslaget hvilar, jag äfven nu kommer alt lemna min röst för detsamma. Länge och snart sagdt allmänt har man önskat en förbältting i vår representation, en förenkling af formerna för dess arbetsordning; men för att ernå delta mål, hade man ansett nödigt alt nedbryta den gamla grunden, såsom icke öfverensstämmande med nyare tiders theorier, och alt upföra en ny samhällsbyggnad, mera enlig med dessa. Så erinra vi oss dessa särskildta representationsförslag, allt sedan år 1840, väckta och behandlade af Const.Utskott och Ständer vid en Riksdag — der de förklarats hvilande — till dess de vid den nästföljande förkastats — dessa förslag ofta nog tillkomna under påtryckning af yttre omständigheter, dem man bedömde mera tvingande än de verkligen varit, — och alla mer eller mindre omstörtande vårt gamla bepröfvade samhällsskick. Vi kunna sannerligen lyckönska oss, att de i lugn fått falla. Men derföre att de fallit, borde icke hoppet om en önskad förbättring öfvergifvas. En sådan trodde sig förra Riksdagens Const.- Utskott kunna einå genom npgörande af ett förslag, som i representationen inrymmer hittills derifrån uteslutne och förenklar arbetsordningen, på samma gång sora det bibehåller den gamla grundvalen för vårt samhälle. I de förra förslagen afsåg man att uprifva denna grund — och alt på ny opröfvad grund upföra en ny samhällsbyggnad, utgången af dessa försök har tillräckligt visat deras omöjlighet.
Dä nn nalkas till flut ett för alla tider och äldrari Swensta häfderna märkwärdigt Riksmöte, som till efterwerlden stall öfwerlcmna de största, de ojäfaktigaste bcwis pä en god och alstad Konungs oföränderliga kärlek för befästandet af Sitt Folks sanna wäl, pä trogna, nitiska redliga och uplysta Ständers warma Fosterlandskänsla pH sorgfälliga bemödanden, att ga denna wördade Konungs önskittngar till mötes, och att i mista Lagars stiftande söka bereda SänitidcnS trefnad och efterkommandes sällhet; dä efter sä mänga och wigtiga wärf nägra flera för närwarande icke sunes fordra Rikets Högloft. Ständers synnerliga åtgärd, atcrsiär likwäl i min tanka ett ännu owidrördt ämne, wardigt Rikets Höglofl. Ständers upmärksamhet. W! äga inom märt flöte en alstad Furste, den wära hiertan af warmaste kärlek och tillgifwcnhet för dest ädla Dygder hyllat till Efterträdare pä Swensta Lhronen. För samma ädla och goda Furste hofwa mål Rikets Ständer i undcrdäNighet anslagit en wist underhälls - Summa till dest Hofhällning. Men denna Swcriges älstade och dyra Kron-Prins äger likwäl intet ställe till sin egen Disposition , der han i hwilans och lugnets flöte, stild frän Hofwcts bullersamma nöjen, kan njuta den enstildta förtrolighcten och der han kan fä tillfälle att inhämta en.pä egen erfarenhet bygd kännedom af Jordbruket och dest rätta behandlings-sätt, göra sig bekant med de brister, som ännu i flere afftenden widläda den allmänna Landthushällningcn sams hwilka botemedel deremot kunna wara tjenligast och nyttigast; kunskaper hwilka aldrig kunna hämtas med den säkerhet af strifteliga uplysningar och berättelser, som egna erfarenheten och deraf samlade un - Den 11 April. 551 derrättelser lemna.
För Hr Printzensköld, som nyss sjelf nämnde att bau varit med vid alla Riksdagar alltsedan 1823, kan det icke vara obekant, huru svårt det för närv:de är, att längre fram på våren, och synnerligen sedan sommaren inträdt, hålla Utsk:n fulltaliga, och att vid nämnda tid flertalet af Utsk;s-ledamöterna utgöras af andra, än de, som ifrån början uti Utsk:n blifvit invalda. Om åter den föreslagna förändringen antoges, är det, enligt min uppfattning, klart, att R. o. Ad:s ledamöter skulle blifva mera konstant desamma, och äfven om efter prorogation nytt val af Utsk:s-ledamöter skulle ske, de vid början af Riksdagen utsedda åter funnes i och för detta val att tillgå. Vidare säger Hr Printzensköld att äfven kanslipersonalen skulle blifva svår att få tillbaka. Jag tror att motsatsen skulle inträffa. Som vi veta. utgöres denna personal till största antalet af embetsoch tjenstemän, och månne det icke skulle vara lättare för dem, att endast för en tid på en gång af 5 eller 6 månader kunna egna sig åt andra göromål, än att, såsom nu är fallet, lemna sin egentliga tjenst å sido under 16 till 18 månaders tid. Ytterligare har Hr Printzensköld talat om kostnaderna, och särdeles om dem för resor fram och tillbaka. Jag tror för min del, Ren 14 December f. m. 321 del, att man borde låta de Stånd, som i detta afs:de äro mest intresserade, sjelfve afgöra, huruvida de anse dessa kostnader blifva större än å andra sidan dagkostnaderna för flertalet Ståndsledamöter, hvilka under prorogation hemförlofvas och under 5 eller 6 månader således icke upbure något dagtraktamente. Äfvenledes skulle svårighet upstå för Regeringen. Hr Printzensköld anser nemi., att Riksdagarne skulle komma att räcka den ena in i den andra, och i sammanhang dermed har han, till svar på hvad Gr. Lagerbjelke anfört om svårigheten för ett eller annat Utsk:t att medhinna sina arbeten, sagt att han under siri långa riksdagsmannabana icke erfarit att ej Utskm medhunnit sina göromål.
V i slöto oss hastigt tillsammans i en tätare krets och män förvåning ocb, det må gärna erkännas, mättade medels vår högtidligt förväntningstill de efterlefvaudes bestörtning, att prostens fulla tystnad luften med en mystisk spänförmenta förmögenhet i själfva verket icke Alla möjliga ning, som kom själfva minoriteten att känna var mycket större än noll. gömmor genomletades, på allting vändes upp sig en smula handfallen. » Jo, » började disponenten, » för åtskilliga och ner och ut och in, men inga dokumenter år sedan lefde en gammal prost, hvad han af vikt ocb värde påträffades, och familjen hette och hvar han fanns, kan j u vara likfick kort och godt finna sig i sitt öde att giltigt, alltnog, historien är, som jag sagt, vara fattig. » Pappa var alltid så förbehållsam, » grufsann. Gubben, som i alla sina dagar varit en vade sig prostinnan, » han borde haft större verklig riksekonom och icke så litet spekulaförtroende för mig eller för dig, sedan du Dt t tiv, ansågs äga en nätt förmögenhet, förmodblifvit gammal och förståndig karl. » ligen till största delen placerad i goda värdesenare var riktadt till sonen. » Det förefaller mig bestämdt, » fortfor hon papper. Emellertid invigde han aldrig någon närmare i sina affärsförhållanden, icke ens med stigande oro, » som inte det här hängde sin hustru, som enligt hans mening näppelirätt tillsammans ändå. » » Åhjo, » sade ingeniören dröjande och med gen kunde begripa dylikt. Med åren blef han allt mera torr och sluten, ja, till och bekymrad eftertänksamhet, » visst var pappa med misstänksam. Härtill bidrog nog mycbesynnerlig, men på något sätt skulle han ket i si i mån ett försök till inbrott i prostväl ändå ha tillkännagifvit ... » » Karl, » af bröt prostinnan hastigt och fixegården, hvilket några landsvägsriddare sökt göra, ehuru, som väl var, attentatet missrade sonen med en ängsligt spörjande blick, » minns du, hur ifrigt han slog med armarna, lyckades. hur han tittade på oss? Han ville skrifva En afton någon tid efter denna händelse, satt ende sonen Karl, en vid pass tretton års något, K a r l!
461 liksom inom Högvördiga Preste-Slåndet, af mig, Smedberg, i förening med tvänne andre Riksdagsfullmägtige från Elfsborgs län, samt Riksdagsfulimågtigeu Anders Gudmundsson från Hallands län, väckt motion derom, alt Rikets Höglofliga Ständer, för utförande af arbetena å ifrågavarande kommunikationsled, i enlighet med berörda förslag, måtte bevilja ett statsanslag, ulan återbetalningsskyldighet, af 9 60,000 R.dr Runt, alt utbetalas till det bolag, som för nämnda ändamål kunde bildas; och fastän då på den grund, att vederbörande embetsmyndigheter icke uti frågan afgifvit yttranden, Stats-Utskottet ansåg sig icke kunna tillstyrka och Rikets Ständer icke kunde lemna bifall till det begärda statsanslaget, tror jag mig desto heldre ega skäl, att härom ånyo vördsamt göra framställning, som uti Stats-Utskottets, af Rikets Ständer gillade, utlåtande under N:o 120 förklarats, alt, efter inhemtad närmare kännedom om de uti motionerna anförda förhållanden samt de upplysningar, som uti Utskottet tiilhandakomne handlingar innefattades, Utskottet funnit sig böra instämma i den af motionärerne uttryckta åsigten om behofvet för södra delen af Elfsborgs län och Hallands nordöstliga trakter af den ifrågakomna kommunikationens öppnande, samt den fördelaktiga inverkan, som detta företags utförande, utan tvifvel skulle komma att utöfva på desse och angränsande orters ekonomiska ställning, och industriel utveckling, hvarför Utskottet jemväl ansett företaget vara förtjent att från det allmännas sida understödjas.
Derjemte anser Utskottet, att ibland belånbara effekter bör upptagas icke allenast jernvägs-skenor och annan smidd eller valsad jernvägs-materiel, helst det torde kunna antagas att inhemsk tillverkning deraf måhända snart nog skall komma till stånd, utan äfven gjutstål, af hvilken artikel under sednare tider icke så obetydliga qvantiteter blifvit till utlandet exporterade. För öfrigt har Utskottet vid granskning af Reglementets 166‘ §, deri omförmäles, att från belåniugsrätt äro Banko-Utskottets Betänkande JVs 25. uteslutna effekter, upplagda på extra vågar eller lastageplatsen som icke äro med vederbörliga privilegier och ansvarige embetsman försedde, fästat uppmärksamhet vid de här begagnade orden: »vederbörliga privilegier», hvilka ord, efter Utskottets tanke, böra från blifvande Banko-reglemente utgå, enär för inrättande af extra vågar eller lastageplatser särskilda privilegier ej erfordras. Med iakttagande af nu anmärkta förändringar föreslår Utskottet, att nedannämnde bestämmelser måtte meddelas för Utlåning mot fant af vågförda effekter. 3 äro Mom. 1.
Harven, Nelly och Blumenbach betraktade dock mellan spjelorna den oroande men färgfulla taflan der ute. Blumenbach började inse, att han egentligen handlat ganska oförståndigt, då han just utpekat sin bostad som den säkraste tillflyktsorten för Harven och Nelly. Det var dock icke så alldeles utan, att Blumenbach, då han bad dem flytta under konsulatets tak, också lockats dertill genom en viss gryende lust att så mycket som möjligt få vara i Nellys sällskap. Hon hade börjat att intressera honom. För öfrigt hade han alldeles ingenting emot oväsendet der ute. Från nu skulle uppmärksamheten rigtas på hans person. Förstod han endast att leda allt till ett godt slut, skulle hans lycka vara gjord. Att göra lycka var ju också Blumenbachs enda mål i lifvet. Utanför den stängda porten stod Skandar i sina pösande byxor, stödd mot sin staf, enfaldig, tanklös, ett stort barn, utan begrepp om farans vidd. Några gamla mahognyfärgade, obeslöjade kvinnor, barfota, bararmade och med den mörkblå skjortan upprifven öfver bröstet, utstötte hvassa, genomträngande tjut. De gjorde afskyvärda grimaser, höggo med de krökta fingrarne i den tomma luften öfver sina hufvud samt togo upp smuts och kastade på konsulatets vägg. Två nära nog fullkomligt nakne tiggare, som sofvo i soln vid husets hörn, väcktes af den nedfallande smutsen. De flyttade sig godmodigt, likgiltigt, tigande och utan att resa sig jemt så mycket som behöfdes för att icke längre vara utsatta för kvinnornas bollar af orenligheter och jord. Derefter vände de ryggen åt folkmassan, obekymrade om det hela, somnande tungt och godt liksom deras fäder sofvit på samma stenar i tusen år. Skandar befallde öfvermodigt och pojkaktigt utmanande kvinnorna att draga sig tillbaka. Han besvarades med ett sorl af grofva okvädingsord, men de voro af helt annat slag än de förolämpningar som en vesterländsk folkhop skulle ha framskrålat.
Landtm., att vid föreg:de riksdagar frågan om Halländska kyrkohemmanet! visserligen varit remitterad dels till Stats-, Lag-samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm, dels till Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsktn, men alt vid dessa riksdagar ärendet haft egenskapen af önskningsmål, och de derom väckte motioner åsyftat frågans handläggning vid domstol. Deremot förekom målet nu i ett väsendtligen förändradt skick, sedan K. M., medelst nåd. propos., till R. Sl:s bedömande öfverlemna! ett förslag lill bestämmande af de villkor, hvarunder nuvar. åboer å ifrägavar. hemman kunde dertill förvärfva skattemannarätt, och hade H. Ex. derföre föreställt sig, att ärendet lämpligen kunde remitteras endast till StatsUtsk., helst detta Utsk. vid frågans behandling vore genom Riksd.Ordn. berättigadt att med andra Utsk. sammanträda, om sådant ansåges nödigt. Hr von Hartmansdorff: Då åtskilliga ledamöter ansett en förlikning vara i fråga, och förlikningscommissioner utgöra föremål för LagUtsk:s åtgärder, så hemställer jag, om icke remiss af den K. propos. må ske ensamt till LagUtsk., eller åtminstone till Lagoch StatsUtsk. gemensamt. Gr. Spens, Jacob Melcher: I anleda, af Hr von Hartmansdorffs yttrande, ber jag att få uppläsa 33 § Riksd.Ordn. så lydande: l:o ”LagUtsk., bestående af 16 ledamöter, äger att, ”jemlikt 53 och 87 §§ af Reg.F., utarbeta de från R. St:s ple”na remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller ”upphäfvande af allmän civilcriminaloch kyrkolag, samt upp”taga de i sådana ämnen R. St. meddelade Konungens propos:r, ”eller i R. St:s plena väckta frågor.
Det ansågs nemi. att, alldenstund den sjuke förhållit sig stilla och lugn, så länge han var hos personer, som vårdade honom väl och vänligt, men först blifvit orolig och till någon del våldsam, sedan han blifvit förflyttad till andra vårdare, hvilka behandlade honom illa och hardt, det vore kommunens pligt att förskaffa honom lämpligare vård, då han sannolikt åter Liefve lätt handterlig, och således ej behöfde intagas på hospital, för att der borttaga plats för sådane, som deraf voro bättre i behof. Detta var orsaken, hvarföre intagningen å hospital af den omförmälde sjuke af hospitals-öfverstyrelsen afslogs. För öfrigt är Serafimer-QrdensGillet bundet af reglenutet för sinnessjukas vård af den 5 Mars 1858, som bestämmer, hvilka i främsta rummet skola intagas på hospitalen. Gillet handhafver statens medel och mäste tillse att de användas svnnerligast för dem, som äro mest i behof af vård och skötsel. Hr Montgomery: Jemte det jag får frambära mina tacksägelser för det bifall, Gr. af Ugglas och Hr Huss lemnat min motion, vill jag nämna, att jag, ehuru önskvärd! det visserligen vore om platserna på hospitalerna kunde uppgå till ett sammanlagdt belopp af 1,500, nu f. n. endast velat begära anslag för afhjelpande af de oundgängligaste behofven. Och torde i sådant afseende det höga sjukantalet i Wermland, Nerike och Dalarne böra i hög grad förtjena afseende. Gr. af Ugglas: Jag ber att få förklara Hr Huss, det jag ingalunda ville framställa några beskyllningar mot hospitalsöfverstyrelsen, utan endast omnämna ett förhållande, för att visa det, till följd af bristande utrymme och med anledning af instruktionen för öfverstyrelsen, plats ej kan lemnäs åt vissa sinnessjuka, oaktadt ledighet på hospital förefinnes. A sin sida torde Hr Huss äfven villigt medgifva att det är ganska svårt för kommunen att finna någon lämplig person, som vill åtaga sig att sköta en vansinnig.
På det vaccinationen må kunna, såväl i Städerna, som i alla Socknar å Landet, så ofta behofvet fordrar, anställas, böra kraftiga anstalter vidtagas, att icke allenast tillräcklige depots af tjenligt vaccin-ämne måtte i alla Landsorter , i synnerhet hos hvar och en ProvincialMedicus finnas, utan ock att skicklige Vaccinateurer må, på sätt Eders Kongl. Maj:t redan förordnat eller vidare kan förordna , vara att tillgå till så stort antal som behofvet erfordrar. Riksens Ständer göra sig förvissade att Kongl. Sundhets-Collegium och Rikets upplysta LäkareCorps, sorn medelst vaccinationens främjande i vårt Fädernesland gjort sig på ett utmärkt sätt förtjente, af ej mindre Rikets egna Medborgares än Utlänningars allmänna oinskränkta högaktning , ej skola underlåta , att på det bästa och lämpligaste sätt vidtaga alla de åtgärder, som kunna leda till vaccinationen s befordrande. Detta Den 11 Juli. 1035 Detta allt få Riksens Ständer härmedelst Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet underställa. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! JEders Kongl. Majus »nderdånigste , tropligtigste tjenar* och undersåter På Ridd. och Adelns På Prest-Ståndef6 vägnar ’ vägnar Carl Mörner, A. Lindblom, h. t. Dandtmarsk. n. v Talman. På Borgare-Ståndete På Bonde Ståndets vägnar vägnar H. Schwan, Lars Olsson , h, t. Talman. n. v. Talman. Uppläst hos Samteliga Riks-StSnden den xr Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung!
Utskottet, som funnit det olämpligt att ifrågavarande ersättningar utgå af Kurhus-medlen, hvilka icke böra användas för andra föremålän Kur-anstalterne och allmänna helsovården inom Länen, har, vid sådant förhållande, och då det synes böra ankomma på kommunerna att tillse och bestämma om och på hvad sätt bemälde Kommitterade må för utförandet af sitt uppdrag åtnjuta ersättning, ansett sig böra hemställa ej allenast att Lars Anderssons motion må lemnäs utan afseende, utan ock, då, enligt hvad Utskottet inhemtat samt Olaus Ericsson i sin motion jemväl anfört, merberörde resekostnadsoch traktaments-ersättningar inom åtskilliga län af Kurhus-medlen utgått, att Rikets Ständer måtte besluta att, vid aflåtandet af deras underdåniga skrifvelser i ämnet, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla att, till förekommande af Kurhus-kassans anlitande för dylika, för densamma främmande, utgifter, ett bestämdt stadgande uti detta hänseende måtte uti nästutfärdande Nådiga Kungörelse angående Kurhus-afgiften varda inlordt. Stockholm den 20 April 1854. Reservationer: l:o af Herr Kontrakts-prosten Kullman; samt 2:o af Herr J. G. Brodin, emot afstyrkandet af Kurhus-afgiftens förhöjning. Bcvtttninys-Utskottets Betänkande, ,Y:t> IS. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 April 1854, kl. 1 e. m. Betänkande, angående stämplingaf spelkort och afgiflen derför. Bevillnings-Utskottet, hvars åliggande det är, bland annat, att afgifva förslag angående den bevillningsafgift, sorn bör erläggas för spelkort och de öfver afgiftens behöriga utgörande erforderliga kontroller, har i detta ämne lått emottaga en inom Yällofl. Borgare-Ståndet af Herr J. Öhrström väckt motion, deruti, under åberopande af den försvagade ekonomiska ställning, hvaruti Allmänna Barnhuset i Stockholm sig befunne, Motionären, för att sätta nämnde allmännyttiga och välgörande