Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har alltid föreställt mig R. o. Ad:s styrka, såsom conservativt element, bestå i denna sjelfskrifvenhet, som gör det omöjligt för Styrelsen att utesluta någon. Blott deruti att, såsom en annan ledamot anmärkt, 1200 personer kunna infinna sig, för att representera R. o. Ad., såvida det skall representeras såsom Stånd, ligger en mycket större garanti, än som skulle ligga deruti, att R. o. Ad. sinsemellan valde 80 eller 100 ledamöter, såsom dess representanter. Hela vår representation i 4 Stånd är, såsom jag i början utvecklade, alldeles icke ämnad till annat och har, då den varit något, ej visat sig vara annat, än en motståndsinrättning. Jag är ock öfvertygad, att, åtminstone såsom sinnena nu äro beskaffade, R. St. kunna göra motstånd; och om jag derföre icke ville annat än förekomma, att Piegeringen företoge sig någon inkräktning å folkets rättigheter, skulle jag rösta för bibehållandet af det närvar, representationssättet. Jag vill deremot, att Representationen skall kunna uträtta någonting positivt, och just derföre vill jag hafva en förändring; ty något positivt kan icke uträttas, såsom vår Representation ar sammansatt, och jag betviflar högeligen, att Gr. Frölich» förslag skulle leda till något vackrare resultat än det närvar. Besinnom i öfrigt, hvilka olägenheter som möta samma förslag i verkställigheten; ty äfven om jag förbiser det motstånd, som förslaget, att utbyta den sjelfskrifna representationsrätten mot representation genom val, troligen möter på detta ruin, huru svårt skall det icke vara att få Ståndets antal lika? BondeSt., som denna riksdag består af 112 ledamöter, har rättighet, om jag icke missminner mig, att utgöras af 4°° ledamöter, och det är icke att förmoda, att BondeSt. skulle underlåta att skicka till riksdagen alla sina representanter, om representationsformen på ofvannämnde sätt förändrades.
Den lil Februari e. m. 623 Vidare anmälts i denna §, att till följd af R. o. Ad:sårl841 fattade beslut, att de von Liewenska fonden tillhörande medel, som bifvit utlånta mot namn-säkerhet, i stället borde användas lill lån emot säkerhet i fastighet, Direktm, så ofta något tillfälle dertill förekommit, sökt att, mot sistnämnde säkerhet, placera ifrägavar. medel, men att Direktais bemödanden härutinnan ännu icke helt och hållet lyckats, utan äro för närvar. 4,700 r:dr af de Liewenska medlen mot personlig borgen utlånta. Slutligen har Direktm uti samma § lemnat en framställning angale förhållandet med det uti Direktms sista riksdagsberätlelse omförmälte lån, hvilket till belopp af 4,000 r:dr b:co redan är 1833 beviljades bruks-patron Johan Norström, hvarefter omsättning deraf varit sökt hvarje halft år, och sednast emot ett skuldebref af d. 17 Mars 1842, hvarå borgen såsom för egen skuld var tecknad af låntagarens broder bruks-patronen Gustaf Norström, och bruks-patron F. W. Weinberg. Dä detta skuldebref d. 17 Sept. 1S42, var till betalning förfallet, sökte låntagaren omsättning på ytterligare 6 månader mot samma borgen, men vid delta tillfälle hade Direktm redan vunnit upplysning derom, att fråga om ordnande af Hrr Norströms affärer genom administration uppstält, hvarföre den sökta omsättningen afslogs samt då skuldebrefvet likväl icke blef infriadt, lagsökning emot låntagaren anställdes, hvilken lagsökning dock icke kunde fortsättas, emedan så väl han som löftesmännen ingifvit. cessionsansökning lili Grums häradsrätt och rådhusrätten i Götheborg, hvadan Riddarhusets fordran i deras konkurser bevakades.
Och dessa inhemska fiender plägar man utmärka med namnen: lösdrifveri och pauperism, hvilka utgöra den vidt utgrenade plantskolan för sedeslösheten, hästemo och brotten. Att öfvervinna desse fiender och förebygga deras tillväxt af de fattiga folkklassernas barn, är utan tvifvel den närvarande tidens svåraste samhälls-problem. Ty de gamle mer eller mindre vanfrejdade lösdrifvare och brottslingar skulle efter hand utdö, om icke deras talrika härar vunne daglig förstärkning från uppväxande generationer. Det förutnämnda sorgliga exemplet från hufvudstaden är härutinnan betecknande. Men om också denna svåra uppgift aldrig skulle på ett tillfredsställande sätt kunna lösas, måste man dock städse göra alla möjliga försök och vidtaga alla de åtgärder, som man kan förmoda i någon mån skola bidraga till att hämma detta förskräckliga onda; och om den personliga skydds-afgiften användes till ett sådant skydd, är den sannerligen icke bortkastad till något ovigtigt ändamål. Man har äfven klandrat, att ingen plan är uppgjord och inga garantier gifna för dessa medlens ändamålsenliga användande. Men är nu det vigtiga ärendet: fattiga barns undervisning och uppfostran, såsom man rätteligen påstår, ett menighetsbestyr eller en kommunal-angelägcnhet, så är det också ♦tvifvelaktigt lämpligast, att denna inom hvarje kommun regleras efter sig fö - Stafsock Bétillmngs-U(sköttens Utlåtande, N:o It. 7 retecnde förhållanden, när endast det ändamål blir bestämdt, hvartill medle» »vilkorligen skola användas. Ä andra sidan säger man, att frågan är blott, huruvida Stats-verket kan umbära personliga skydds-afgiften, och i händelse sådant kan medgifvas, hafva Rikets Ständer icke att befatta sig med, 0111 den skall utgå till kommunala behof eller icke, och ännu mindre till hvilka ändamål den skall användas. Till svar härpå vill jag endast erinra, detStänderna anses redan hafva beslutat, att afgiften verkligen skall utgå, och att således nu endast återstår att bestämma ändamålet hvartill medlen skola användas. En sådan bestämning har utgått från Ständerna i afseende på andra personliga afgifter, då fråga varit om allmänt samhällsvigtiga ändamål. Så har skett från längre tid tillbaka med kurhus-afgiften.
Stat af det vid näsllidne Riksdag till kompletterande af beväringens reserv-förråd beviljade extra anslagsbelopp af 26,666 R:dr 32 sk., hemställt, att återstoden 27,333 R.dr 16 sk. måtte för det afsedda ändamålet anvisas, att under hvartdera af nästkommande tre år utgå. Detta yttrande är återremitteradt af Rorgareoch Ronde-Stånden, på grund af den anmärkning, att behöfiigheten åf ifrågavarande anslag, 27,333 R:dr 16 sk., vore beroende af tillvaron af de nva munderingar åt beväringsmanskapet, för hvilkas anskaffande Rikets Ständer vid denna Riksdag beviljat en summa af 716,000 R:dr: och, då dessa munderingar ännu icke förefunnos, och deras iståndsättande följaktligen ej kunde under den närmaste framtiden ifrågakomma, vore alltså anslaget, 27,333 R:dr 16 sk., för närvarande obehöfiigt. Med anledning af berörde anmärkning, har Utskottet trott sig böra upplysningsvis anföra, att, på sätt dels af det vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition fogade StatsRåds-protokoll af den 9 November uästlidet år, dels ock af andra Utskottet meddelade officiela handlingar inhemtas, ifrågavarande anslagssumma ingalunda afser underhållet Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o %38. 3 af den tillämnade nya lifmunderingen för beväringsmanskapet, ulan vidmakthållandet och kompletterandet af den i bruk varande, till större' delen mycket slitna, munderingen.
Åro åter flere delegare i dell uptdåmda jorden och hafva de éj afla i öfverenskommelsen ingått, ege densamma ej någon förbindande kraft till hinder får den Jordegare i ofvannåmnde måtto till agde rätt. I anledning af anmärkningarne emot Utskottens förslag, att den i 3 och 4 § § af Författningen Yatteirverksegare tillerkände ersättning, då bart nödgas afstå eller förändra sitt verk eller och i stället att emottaga skadestånd för verkets rubbning frivilligt Upplåter detsamma åt jordegaren, måtte utgå och beräknas med femtio procent utöfver värdet af verket eller dess försämring och enahanda förhöjning i betalningen tillkomma den, som, efter hvad i 15 § stadgas, tvingas att afträda, för öppnandet af Vattenledning, nödig jord, få Utskotten förklara, det Utskotten, ej miskärtnande vigten af de skäl, som häremot LngUtskottett Bethnkanden. I127 blifvit anförde, likväl af än mer gällande orsaker, funnit sig icke kunna frångå sitt i berörde afseende förutgifne tillstyrkande.
Under Räkenskapernes granskning har det för öfrigt för Rikets Ständers Revisorer visat sig, att afskrifningar ägt rum för åtskilliga äldre1 förluster, sorn Fonden fått vidkännas, beslående uti: ( *74 ) I:o Alt flere, för clet mesta öfveråriga, rester ifrån 1783 och 1784 årens Spanmålsundsättningar i Hallands Län, blifvit på KammarRättens tillstyrkande afskrifne ur GeneralRäkningen med Halmstads Magasiner, till en summa af 4787 R:dr 12 sk. 6 r:st. 2:0 Att afskrifning måst ske af 531 R:dr 14 sk. 10 r:st., eller värdet af 171 Tunnor Hafre, som från och med år 1801 i MagasinsRäkenskaperne balancerats, och hvilka, såsom undsättning till Elfsborgs Läns invånare, blifvit utdelade — sedan nemligen det blifvit upplyst, att f. d. Landshöfdingen, Friherre Liljehorn, för betalningen af berörde partie Hafre bordt ansvara, men att Concurs efter honom uppstått, utan att det kunnat utredas, om Fonden ifrågavarande fordran deri blifvit bevakad. 3:o Att aflidne Kronolnspectoren vid Tanto Magasin C. G. Cederhvarfs Sterbhusdelägare, till följd af Eders Kongl. Majrts N. Bref d. 7 November 1829, blifvit frikallade från ersättning till MagasinsFonden af en yppad balance så väl i contant, som Spanmål, utgörande tillsammans 3iiR:dr 44 ^ r:st, emedan Magasins-Inrättningen icke, en ligt författningarne, satt Sterbhusdelägarne under Uppbördsmannaansvarighet vid Tanto förrådsförvaltning, och ersättnings-krafvet först 12 år efter Cederhvarfs, år 1816 inträffade, död blifvit väckt; samt 4:o Att 765 R:dr 1 sk. 4 r:stblifvit afskrifne, dels såsom balancerad fordran hos f. d.
Beträffande åter stångjernssmidet, som uti alla delar af Riket, så vidt tillgång aE vattenfall och skog det medgifva, låter sig inrättas, så har dess bedrifvande alltid varit öfverlemnadt åt enskilda speculationer, och denna handtering, såsom icke fästad vid någon viss local, har, uti det fall, som nu är i fråga, icke ansetts behöfva annan tillsyn än den, att privilegier icke meddelades utöfver möjligheten, att kunna erhålla tackjern för deras tillgodonjutande, äfvensom icke öfver det smidets belopp, som erfarenheten visat lät sig till utrikes orter afsätta. I förra hänseendet lär väl tackjern ännu icke fattas, men den större efterfrågan, sorn derom varit under en fördelaktig jernconjunctur, förenad med den rubbning uti fordna förhållandet mellan tackjernsoch 139° Besv. och Ekoric Ihsk, Betankanden. stångjernsprisen, sorn na på sednare (ider till förmån för bergsmannen inträffat, har åtminstone visat, att privilegier äro meddela» de med beräkning af allt det tackjern, som möjligen låter sig tillverkas. Och beträffande sednare omständigheten elier exporten, hvilken icke utvidgas i samma män, som smidet inom Riket kan vinna tillökning» så bar den, enligt uppgift endast tvänne år, nemligen 1802 och 1815, genom tillfälliga händelser öfverstigit det privilegierade smidet» men oftast varit betydligt derunder. Genom den utvidgning i tillverknings» rättigheten, som blifvit föreslagen till 600 Stt för hvarje härd, skulle» enligt skedd beräkning, stångjernssmidet, oberäknad! ämnessmidet, erhålla en tillökning af 250,000 hvartill tackjern lika litet kan anskaf» fas, som tillfälle till export, i händelse samma quantum jemte det nu privilegierade beloppet skulle effectueras, lärer kunna beredas, eller vara att förvänta.
Städerne Stockholm och Götheborg anses likväl i dessa hänseenden såsom serskilda Län. 4:o De ifrån Hospitalsoch Lazaretts-fonderne inom hvarje Län skiljda Curhus-medlen användas afen, jemlikt E. K. M:s Nådiga Instruction för Curtiusoch Lazaretts-Inrältningarne, af den 17 December 1817, tillförordnad Direction, och redovisas å 1 ligen införde, enligt 3:dje punkten, utsedde Comiterade, hvilka, om de tillika firo Ledamöter af Pröfnings-Comitén, i de, rörande deras sammanträden utfärdade allmänna kungörelser, förut erinras om detta deras serskilda ofvanomförmälda åliggande; börande ej allenast en serskild beiättelse om nämnde revision årligen tryckas, utan ock, genom Läns-Styrelsens försorg, ett exemplar deraf till hvarje kyrka sändas, att från predikstolarne kungöras, samt Serafimer-Ordens-Gillet, Sundhets-Collegium och Riksgälds-Contoret deraf undfå hvar sitt exemplar, det sistnämnde, för att Rikets Ständers Revisorer och Bevillnings-Utskolt tillhandahållas; och skall i dessa tryckta berättelser äfven utsättas till hvad belopp Comiterade bestämt afgiften för det följande året, hvarefter debitering och uppbörd af oflanämnde afgift kommer att, på förr vanligt sätt, tillika med de öfriga krono-utskylderna verkställas. 5;o Räkenskaperne öfver Curhus-medlen skola upprättas i enlighet med det härjemte bifogade Formulaire, men må icke afslutas förr, än Comiterade på ofvannämnde sätt bestämt det bidrag, som må kunna lemnäs till öfriga helsovården. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 Augusti i834-' Expcililions^UtskoUets Forslag till uriel. Skrifvelse N.o 88. Uppläst och godkandt hos Ridd. och Adeln den 8 Augusti r834- Preste-Slåndet den i i — -j Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Slundet den 11 ' Rikets Ständers underd.
Rikets Ständer att i så måtto bifalla Kongl. Maj:ts högstberörde framställning att högst 20,000 R:dr varda anvisade såsom anslag, och det öfriga eller 80,000 R:dr såsom lån, på de vilkor som i sednare fallet varda af Rikets Ständer bestämda. Utskottet anser sig härmed jemväl hafva besvarat Prosten Almqvists inom Preste-ståndet väckta och till Utskottet remitterade motion, att en del af 6:te hufvudtitelns extra anslag måtte användas till utdikningar och aftappningar af kärr och mossar. 29:o. Efter pröfning af denna anslagsfråga har Utskottet ansett sig böra till behandling företaga följande motioner, hvilka blifvit hos Bonde-ståndet väckta till Utskottet remitterade nemligen: a) af Riksdagsfullmäktige!! Anders Medin från Kronobergs län, som, jemte förmälan hurusom åtskilliga hemmansegare och boställsinnehafvare i Rinkaby, Täfvelsås, Nöbbled och Tegnaby, inom Kinnevalls och Konga härader af nämnde län belägne byar sedan flera år tillbaka nedlagt icke obetydliga kostnader i ändamål att afleda vattnet från Rinkaby och Barna sjöar, utan att någon serdeles förmån dem derföre ännu tillskyndats, föreslagit, att, då den ytterligare kostnad, som för ändamålets vinnande erfordrades, vid anställd undersökning, beräknats uppgå till 6,874 R:dr 46 sk., men hemmansåboerne, såsom i allmänhet mindre bemedlade, saknade förmåga att dessa utgifter bestrida, Rikets Ständer måtte för fullbordande af ofvanomförmälda sjöaftappning, anvisa en summa af minst 5,000 R:dr B:ko, dels såsom anslag, dels såsom lån att utgå på de vilkor, som för likartade understöd kunde blifva föreskrifne j b) af Riksdagsfullmäktige!! Nils Andersson från Christianstads län, sorn, enär Ijö sjö, belägen inom Gualöfs, Ifö, Ifötofta, Kiaby, Ljungby, Näsums och
Kevenhüller besinnade sig ej. Med vild fart störtade han sig på vidundret för att kyssa henne eller slå henne – han visste ej rätt hvilket – men i alla fall för att tvinga henne att lyfta förbannelsen från hans tillvaro. I denna vilda fart sveko honom besinning och sans. Han såg ej, hvart han styrde; han märkte blott det flygande håret och de vilda ögonen. Han kom alldeles inpå henne och sträckte fram armarna för att gripa henne. Då fastnade hans vingar i hennes, och hennes voro starkare. Hans vingar remnade och förstördes, han själf svängdes rundt och störtade ned, han visste ej hvart. Då han återfick sans och besinning, låg han på taket af sitt eget torn, med den krossade flygmaskinen vid sin sida. Han hade flugit rätt på sin egen kvarn; vingarna hade gripit honom, svängt honom ett par hvarf rundt och därpå nedstörtat honom på torntaket. Så var den leken ändad. Kevenhüller var nu åter en förtviflad man. Ärligt arbete väckte hans leda, och vidunderskonsterna vågade han ej använda. Gjorde han ännu ett underverk och kom att förstöra det, då skulle väl hans hjärta brista af sorg. Och förstörde han det ej, blefve han väl tokig vid tanken på, att han ej kunde göra andra någon nytta med det. Han letade fram gesällränseln och knölpåken, lät kvarnen stå, som den stod, och beslöt att ge sig ut på forskning efter skogsfrun. Han skaffade sig häst och åkdon, ty han var ej mer så ung och lätt på foten. Och man berättar, att då han kom till en skog, steg han ur åkdonet och gick in där och ropade på den grönklädda från snåren. »Skogsfru, skogsfru, det är jag, Kevenhüller, Kevenhüller! Kom, kom!» Men hon kom ej. På dessa resor kom han till Ekeby, några år innan majorskan blef förjagad. Där blef han väl mottagen, och där stannade han. Och skaran i kavaljersflygeln blef förökad med en lång, stark riddarfigur, en rask herre, som kunde göra skäl för sig vid ölstånkan och på jaktpartiet.
J:o för anläggningen af en till begagnande med lokomotiv alsedd jernbana mellan den mot vester utskjutande viken af sjön Södra Dellen till Hybosjön invid Ljusne-?.if samt derifrån vidare til! lugnvattnet nedom fallet vid Edeby i Jerfsö socken i Helsingland, qtt tvåtredjedelar utaf den beräknade anläggnings-kostnaden motsvarande lån af Atta Hundra tretiotre tusen Ridr; hvilket lån får under tvänne Stats-Vtskottets Memorial N:o 225. 7 års tid innehafvas utan kapital-afbetalning; hvarefter detsamma bör inom en tid af Aderton år återbetalas genom erläggande af en adertondedel årligen utaf ursprungliga kapital-beloppet: börande räntan å det utbekomna länet beräknas till lika belopp, som af Riksgälds-kontoret mäste erläggas för de medel, hvilka för beredande af tillgång till detta statsbidrag genom upplåning anskaffas; och i:o för anläggningen af en jernväg till begagnande med hästkraft förbi Hedens forssar i Luleå eif inom Neder-Luleå socken, en mot tvåtredjedelar af den beräknade anläggnings-kostnaden svarande summa af Nittiotre tusen R:dr; dock kommer den vid beviljandet af lånet för jernvägs-anläggningen mellan Borås och vestra stambanan meddelade föreskrift, angående skeende inbetalningar å aktietecknings-summan i visst förhållande till de andelar af lånet som lyftas, icke att med hänseende till det nu ifrågavarande statsbidraget tillämpas; börande aktie-egarnes förbindelser att fullgöra dem åliggande inbetalningar å aktierna deponeras och förvaras, för jernvägs-anläggningen mellan Södra Dellen och Hybosjön, hos Kongl. Maj:ts Befailninghafvande i Gefleborgs, och för enahanda anläggning förbi Hedens forssar, hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län. § 149. (Införes näst efter den i Memorialet N:o 214 föreslagna § 147). Med anledning af väckt och af Kongl. Maj:t, efter föregången utredning, till Rikets Ständers pröfning öfverlemnad fråga, angående upphörandet af de sä kallade Frisocknarnas tjenstbarhet till
Bet är så svårt att få mala här i hufvudstaden, att man lång tid får vänta på mäld. Och efter hvad en aktad medlem af Stockholms Börs sade mig här om dagen, hade ångf. Skåne, då det sista gången anlände hit från Stettin, hufvudsakligen varit lastadt med mjöl, ehuru vi nu icke borde behöfva köpa denna vara. På detta för landtmannen ogynsamma förhållande tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten, eftersom jag vågat uppträda mot sjelfva Direktören för Landtbruks-akademien, som är en slags målsman för den jordbrukande befolkningen. Jag har på mitt samvete, att hafva varit en bland dem, och kanske en bland de förste, som här på detta rum vid 1853 års riksdag — ehuru det då icke var på modet — stridde för frihandel!), och äfven då hade jag till motståndare den värde talare, som sist yttrade sig. Men jag har i detta, som i andra fall, aldrig velat gå brådstörtadt tillväga. Jag är rädd för ytterligheter. Jag har länge varit af den tanka, att man endast bör hafva s. k. finans-tullar, icke skydds-tullar. Men när man haft och har skydds-tullar, bör man varsamt och ej brådstörtadt lossa på banden och framför allt icke på en gång borttaga skyddstull för en näring, under det man bibehåller den för andra, som bättre förstå bevaka sina intressen. För min del skulle jag således aldrig velat tillstyrka en sådan åtgärd, som att, på samma gång man bibehåller hög tull på t. ex. kläde och andra fabriksvaror, som landtmannen måste köpa, man borttager all tull på hvad landtmannen frambringar och säljer. Sådan orättvisa kan jag aldrig gilla. Jag vill nu tillåta mig visa, huru landtmän och qvarnegare, hvilkas grundränta Gr. Mörner vill kapitalisera, blif vit behandlade. Enligt 1851 års tulltaxa var tullen li rdr för tunnan råg och 2^ för tunnan hvete; tullen på mjöl, till skydd för våra qvarnegare, var 10 proc. derutöfver. Men 1851 års tulltaxa innehåller icke blott dessa stadganden; den innehåller uttryckligen att dessa tullbestämmelser skulle vara oförändrade till 1854 års slut.
De hafva länge legat aflagda, för att vara att tillgå vid ett tillfälle sådant som detta. Göm dem hos eder, på det Catharina Boijes döttrar åtminstone icke må behöfva tigga.“ Välsignande tryckte hon sina döttrar till sitt bröst, och en tår föll från hennes öga. Då hon lemnade rummet, slöto systrarna hvarandra i sina armar; derpå sade Margaretha: „Cecilia, nu gå vi här genom lilla kontoret. Jag går förut, och du stannar ett ögonblick qvar. Märker du att ingen varsnar mig, så smyger du efter, men förföljer någon mig, så springer jag åt annat håll och hoppas sålunda dra uppmärksamheten härifrån. Ser du då en möjlighet att obemärkt komma härifrån, smyger du dig ner till trädgårdsredskapshuset och gömmer dig der, så godt du kan. Du vet jag är snabb att springa, nog hinner jag undan.“ Cecilia ville hejda henne, men Margaretha var redan utom dörren. Smygande hukade hon sig ned bakom några buskar och ernade sig fram bakom trädgårdsmästarens byggning; men i det hon nalkades den, blossade lågan genom fönster och tak i det lilla huset, och med stoj och skri störtade emot henne tvenne kosacker, förande den blödande trädgårdsmästaren emellan sig. „Ah, malinki devuschka,“ skrek den ena kosacken, släppte sitt byte och började förfölja den lätt som en fågel undanflyende flickan. I hopp att undkomma sin förföljare vände Margaretha sin kosa åt skogen. Kosackens mundering hindrade honom att springa så alldeles fort; Margarethas steg bevingades af ångesten. Öfver stenar och diken flög hon fram som en vind, och kosacken flåsande efter henne. Men snart tröttnade de späda fötterna, och hon gaf till ett skri, ty det var som om någon gripit henne i klädningen. Denna hade dock nu blott fastnat vid en enbuske och lossnade åter i samma stund, qvarlemnande endast en lösryckt flik på busken. I en remna mellan tvenne stenar förlorade hon sin sko. I blotta strumpan fortsatte hon flykten öfver den ännu till en del snöklädda marken. Hennes fot sårades, den blödde, och ännu flydde hon. Men allt närmare nådde henne förföljaren. Nu, nu räcker han ut sin hand för att gripa henne, med ångest vrider hon sig undan.
Rikets Ständers i dessa skrifvelse!' gjorda framställningar hafva, jemte öfrige frågor, som äga sammanhang med skatteväsendet samt uppbördsoch redogörelse-verket, utgjort föremål för ett af särskilde i nåder utsedde Kommitterade afgifvet betänkande i dessa ämnen, hvarom nådig proposition kommer att vid nu förestående riksdag till Rikets Ständer aflåtas. an gående frågan om förändrad reglering af stapelstädernas toiag (160). I följd al Rikets Ständers härvid anmälda beslut har Kongl. Maj:l, vid föredragningen af denna underdåniga skrifvelse den 19 Maj 1845, funnit frågan förfalla. angående förändrad reglering af kronobrefbärings-skyldigheten (168). Kammarkollegii, efter inhämtande af samtlige Länsstyrelsernas yttranden, på nådig befallning häröfver afgifna underdåniga utlåtande, har den 1 näsliidne Juni till Kongl. Majit inkommit. 189:o med förslag till förnyad Författning om stämplade pappersafgiflen (172). Efter inhämtande dels af Statskontorets, dels af Hofrätternas underdåniga utlåtanden, har Kongl. Majit, under den 14 November 1845 och den 15 Maj 1846, i detta ämne låtit nådiga Kungörelser utfärda. 3?M$io angående tiden för nästa statsrevision (174). Härom har under den 15 Juli 1845 allmän Kungörelse utfärdats, och embetsskrifvelser, dels med erinran till redan valde revisorer, dels om vals anställande, i vanlig ordning särskildt expedierats. 191:0 i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelser om granskning af Statsverkets räkenskaper for åren 1838—1841 (173).