Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Ehrenborgh, Casper Willielm: Jag har endast begärt ordet för att fästa upmärksamheten på en irring, som bär under discussionen upstått i så måtto, att man ansett ConstitutionsUtskottets båda redactionsförslag vara framställde, såsom tvänne olika alternativer. De uttrycka tvänne åtskiljde principer, som likväl icke utesluta hvarandra. Redactionsförslaget pag. 14 bär afseende på frågan om de ofrälse Ståndens representation, och innefattar den hithörande förändringen i i3 §. Riksdagsordningen, hvarigenom Universitetens rätt att välja skulle utsträckas från Professorerne af de verldslige Faculteterne till alla Ordinarie Professorer. Den pag. 25 föreslagne redactionen har deremot blott till syftemål ett förtydligande af §. genomförändring af ordet åge tilt vare berättigade. Dessa förslag hafva således intet samband med hvarandra, och jag ser intet hinder, att anta - Den 26 Februarii f. m. J99 ga ettdera eller båda, alltefter som man behagar. Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel: Jag delar så mycket hellre Friherre Ehrenborghs mening, alt ConstitutionsUtskottets afgifnc arne förslag till redactionsförändringar i i3 §. Riksdagsordningen angå 2:ne af hvarandra oberoende principer, den ena med afseende på förändring af ordet eige till vare berättigade, och den andra med afseende på valbarhetens utsträckning från de verldslige Faculteternes till alla Ordinarie Professorer, som båda förslagen på samma dag under sista Riksdag allemnades af ConstitutionsUtskottet. Båda äro underskrifne den 24 September, och ankommo till RiksSlånden den 3 October 1823. Det synes således klart, att meningen varit, det Förslagen skulle serskildt discuteras och afgöras, ulan att man genom beslutet rörande det ena, skulle vara bunden i afseende på det andra. Ty det kunde hända, att de sotn önskade valbarheten utsträckt tili alla Ordinarie Professorer, ansågo ordet äge innebära en skyldighet, och således icke gillade den andra föreslagne förändringen, och så tvärtom. Herr Cederschjöld:
Visserligen se vi olyckliga äktenskap och mycket elände, som flyter ur den pölen; visserligen äro de många, som mäste bära långa, djupa och bittra lidanden för ett olyckligt äktenskaps skull; kanske icke sä få. eller de fleste hafva sjelfve ursprungligen mer eller mindre del deri genom sitt eget förvållande, men låt vara, att några eller många äro alldeles oskyldiga dertill — är det väl sä ovanligt att den ena menniskan får oskyldigt lida för den andras ondska och hjertås hårdhets skull? förekommer ej det i det dagligapifvets förhållanden? och hvar finnes den lag, som kan förekomma det onda? Den enskildes rätt är stor och helig, men det allmännas, samhällets, är större och heligare. Individen måste underordna sitt välbefinnande under det allmännas. En lag, som skulle gynna den enskilde på samhällets bekostnad, är naturligtvis förderflig för detta, men blifver det ock inom kort för den enskilde, om han ock till en tid kan sola sig i dess skydd. Betraktar jag det gjorda lagförslaget, sådant som det här föreligger, i dess egen syftning, kan jag ej undgå att anmärka de inkonseqvenser, som jag der tror mig hafva funnit.
Andra sidans åsigt hemtar härvid intet stöd af grundlagens ordalydelse, och jag vågar påstå, att man icke mer kan vägra återremiss på Constit.Utsk:s än på andra Utskts betänk:n, utan att sjelf skapa sig en ny grund!ags-§, som i verkligheten icke finnes Jag deremot ledes ej blott af den bestämda ordalydelsen i 107 §, utan jemväl af åtskilliga andra. 56 § Reg.F. uppdrar en bestämd skillnad i behandlingssättet emellan grundlagsfrågor och alla andra frågor, och 0111 nu meningen varit att göra något särskildt undantag för de frågor, hvarom 107 § handlar, hvarföre har då icke detta undantag jemväl blifvit införd t i 56 §? Jag kan väl för öfrigt icke förklara, huru fyra bland grundlagsstiftarne kunnat vara af annan mening; men livar och en följer sin öfvertygelse, och min är ganska bestämd deruti, att grundlagen aldrig åsyftat något hinder för återremiss af hvilket betänk, som helst. Befarar man, att Gonslit. Utsk. derigenom skulle alltför mycket utbreda Statsrådsprottns hemligheter, så förtjenar en sådan farhåga i detta fall så mycket mindre afseende, som anmärkningen kommit från ett annat Utsk. och blifvit föranledd af R. St:s revisorer, hvilkas berättelse utgör underlaget för RiksSt;s öfvertygelse i ämnet och redan spridt tillräckligt ljus deröfver. Icke heller må man frukta, att R. St. skulle gripa in i grundlagen och bryta emot 90 §; ty här är endast fråga att bedöma principerna för Regeringens handlingssätt. Frih. Ehrenborgh: Gr. Cronhjelm har nu beträdt samma bana, som vid föregående riksdagar hans företrädare i den ställning, han nu innehar, att nemi. hålla sig till generella anmärkningar och mera tala till känslan, än till omdömet.’ Jag skall icke följa honom på denna väg, isyn - 3SS Dcu 3o Juni f. ra. lierhct som elen nu förevar, frågan synes, efter allas medgifvande, vara af mindre vigt, och vi troligen återkomma till samma ämne, när stutbetänk. förekommer.
Då det utarbetade Lagförslaget framlades, igenkände man ock deri den gamla Lagen både till anda och form, men fullständigare än denna samt lämpad efter närvarande lids större fordringar och allmänt erkända rättsgrunder; iakttaganden hvartill de LagKommittéen gifna föreskrifter äfven gåfvo tillräcklig anledning. ' Den gamla BrottmålsLagen åter, sammanfattad lill större delen af äldre Lagar, vittnade icke blott om den tidens obekantskap med brotlmålslagstiftningen i allmänhet, utan ådagalade till - l52 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. dm 14 Jan. 1840. lika nogsamt inflytelsen af då rådande tänkesätt, som, i stadgande af svåra och flera serskilda straffarter, velat finna det säkraste, om icke enda, medel att förekomma brott, för öfrigt obekymradt om rättmätigheten och följderna af detta straffsystem, hvilket egentligen, åtminstone allmännast, skulle drabba de lägre klasserna af folket. Vid sådana förhållanden och då Lagstiftningen sedermera icke frångått, utan i flera delar fullföljt och utvecklat enahanda straffsystem: då emedlertid erfarenheten otvifvelaktig!: bestyrkt, att detsamma icke motsvarat sitt syftemål, men ofta medfört den straffade brottslingens förhärdelse och moraliska förderf; och då derföre en stigande upplysning högeligen ogillat de ibland dessa straffarter, som bereda kroppsligt lidande, såsom både i moralikt och physiskt afseende olämpliga; kunde lätteligen inses, att af gamla Lagen föga var att, vid utarbetande af förslaget till den nya, bibehålla och använda, eller, med andra ord, alt denna sednare, för att följa lidehvarfvets bildning och mildare seder, förutsatte, både till uppställning, indelning och straffbestämmelser, ett ombyte af system i det hela, som likväl i frågans då varande skick ej borde, utan Lagstiftande maktens mellankomst, äga rum.
Då de mötte denna unga kvinna under vinterns fester, hade en och annan af dem kommit att tänka på en liten syster, som han fordom älskat. Då han lekt och brottats med denna syster, hade han måst taga varligt i henne, och då han pratat med henne, hade han fått lära sig att ge akt på sig och ej tala fula ord. Om en främmande pojke jagat henne för vildt i leken eller sjungit fula visor för henne, då hade han kastat sig öfver denne med gränslös förbittring och nära nog bultat lifvet ur honom, ty hans unga syster skulle aldrig höra något ondt eller lida någon sorg eller någonsin mötas af ondska och hat. Grefvinnan Elisabet hade varit allas deras glada syster. Då hon hade lagt sina små händer i deras hårda näfvar, hade det just varit, som om hon sagt: »Känn så bräcklig jag är, men du är min store bror, du skall beskydda mig både mot andra och mot dig själf.» Och de hade varit höfviska riddersman, så länge de sett henne. Nu sågo kavaljererna henne med förfäran och kände ej rätt igen henne. Hon var härjad och afmagrad, halsen var utan rundning, ansiktet genomskinligt. Hon hade väl slagit sig under nattens vandring, ty ur ett litet sår vid tinningen kom då och då en bloddroppe framsipprande, och det krusiga, ljusa håret, som hängde ned i pannan, hade blifvit klibbigt af blodet. Hennes klädning var smutsig efter den långa vandringen på af dagg fuktiga vägar, och hennes skor voro illa tilltygade. Kavaljererna förnummo en hemsk känsla af, att detta var en främmande. Den grefvinna Elisabet de känt hade ej haft sådana vilda, glödande ögon. Deras stackars syster hade nära nog blifvit jagad till vansinne. Det var, som om en från andra rymder nedstigen själ kämpade med den rätta själen om herraväldet i denna utpinade kropp. Men de behöfva ej oroa sig för hvad de skola göra af henne. Hos henne vakna de gamla tankarna. Där är frestelsen åter öfver henne. Gud vill åter pröfva henne. Se, hon står bland vänner. Ämnar hon lämna botgörarens väg? Hon reste sig och ropade, att hon måste bort. Kavaljererna försökte lugna henne. De sade henne, att hon kunde vara trygg.
N.o 45 y. 197 gär, redan i äldre tider tillbaka, ifrågaställt en jemkning eller reglering af Städernas Båtsmanshåll, vid flera tillfällen, och senast den 3o Mars 1824, anbefallt Förvaltningen af Sjö-Ärendena samt Kammaroch Commerce-Gollegierna, att, med iakttagande af Nådigst föreskrifna grunder, med förslag till en rättvisare och jemnare fördelning af delta borgeliga onus, till E. K. M. i underdånighet inkomma, samt bemälde Collegier, under den 11 December 1828, med deras gemensamma Betänkande i detta ämne inkommit, har E. K. M.; ”ef”ter det ärendet sålunda är vordet i möjligaste måtto beredt,” genom Nådig Skrifvelse den 21 Februarii sisth år, behagat ”öfverlemna detsamma till R. St:s pröfning ”och förslag,” hvarvid E. K. M. likväl velat fästa R. St:s uppmärksamhet dels derå, ’’att någon fråga ej bör uppstå om ökande ”af Båtsmanshållet i det hela, hvilket allt”så bör blifva oförändradt,” dels ock derå, att, fastän i de handlingar, dem E. K. M., till närmare upplysning i målet, låtit R. St. meddela , den fråga finnes upptagen , ”huruvida icke de Städer, som ligga inom ’,ständiga Knecktehållet, borde till Soldater, och de inom Båtsmanshållet till Båts”män inroteras, E. K. M. likväl funnit all ”fråga om det förra alternativet böra förtalla. ” '198 Exp.-Utsk. Förslag till uncl. Skrifv. UtöfVer de upplysningar i detta invecklade och vidt omfattande ärende, som af Collegiernes, uppå E. K. M:s Nådiga befallning, med R. St. communicerade Betänkanden meddelas, hafva R.
Herr Hjerta har påstått, att om Ridderskapet och Adeln afslog detta Utlåtande, bela frågan skulle förfalla. Detta är origtigt, ty Presteoch BorgareStånden hafva bifallit hela Utlåtandet, och BondeStåndet gillat skrifvelse!!. 3 Stånds beslut finnes således på densamma. Då här cj är fråga om annat än Kongl. Maj:ts rättighet alt disponera Indelta Armeen till ArbetsCommenderingar för företag af stor allmän nytta, vare sig för Statens räkning direct, eller för enskildes räkning utförde, lärer Ridd. och Adeln säkerligen inse, att livad till nationens större trefnad genom lättade Corn - Den 3 Februari i f. m. municationcr och säkra hamnar m. m. nu fordras, bör understödjas. Jag anhåller om bifall på Utskottets Utlåtande. Friherre Toll, Gustaf Philip: Det bar af Friherre Cederström blifvit upplyst, att 3 Stånds beslut redan finnes i afseende på den underdåniga skrifvelsen; jag anhåller att Herr IiiddarhusSecreteraren, medelst uppläsande af P.rotocollsUldragen , måtte bestyrka detta, på det tiden må besparas. Herr Hjerta: Om det är, som Friherre Cederström uppgifver, hvarom jag anhåller att Herr RiddarhusSecreteraren ville upplysa oss, så kunna vi ej undgå den loreslagne skrifvelsen, men jag anhåller ändock, att Ridd. och Adeln, i sådant fall, måtte förena sig med BondeStåndet, som bifallit skrifvelsen, men förkastat premisserna till densamma, på det ej några concessioner mätte göras, som för indelta Armeen skulle vara af betydenhet. Det är alldeles ogrundadt, att Indelta Arméen någonsin haft skjddigheten till arbeten hos enskilta Bolag, och detta bevisas bäst deraf, alt 1809 års grundlagssliftare sjelfva ansågo sitt beslut vara af nöden, pä det Götha Canal måtte erhålla rättighet lill ArbetsCommenderingar. Jag medgifver visserligen, att Kongl. Maj:t och Rikets
Hvad angår verkställbarheten och den befarade tillökningen i antalet af Högsta domstolens ledamöter, tror jag, att den förra icke kan så noga bedömas af ett Utskott, och att den sednare blefve mycket beroende på möjligheten af Högsta domstolens omorganisation så, att den arbetade på divisioner med skilda verkningskretsar. Af dessa refleklioner kommer jag till det slut, att Utskottet icke bordt anse sitt omdöme rörande vigten af Justitie-ombudsmannens förslag så afgörande, att det icke förtjente tagas i skärskådande af äfven andra vederbörande, helst Utskottet haft sig bekant, att förslaget utgjort en reservation till Lagberedningens förslag om domstols-organisationen, utan att likväl beredningen deröfver yttrat sig; hvarföre, och då Utskottet icke kun nät vara i tillfälle att med visshet bedöma verkstälbarheten, än mindre att bestämdt afgöra, det icke planen, med några jemnkningar i det reglementariska, kan låta realisera sig, jag hade önskat att Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om beredande af tillfälle lör ämnets närmare utredande genom Ofveroch Underdomarnes utlåtanden och det sätt i öfrigt Kongl, Majit kunde finna tjenligt, samt att Kongl. Majit sedermera, efter omständigheterna, måtte till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om den domstolarnes omorganisation, som funnes lämplig. Deremot biträder jag betänkandet i öfrige punkterne, inseende att föreslagne rättegången ock arbetssättet i Hofrätterne icke kan uppskjutas i afbidan på utgången af den första frågan, i fall den skulle komma vidare å bane. STOCKHOLM, TRYCKT HOS N. MARCUS, 1851. Rättelser i Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. Ank. till Eip.-Utsk. den 21 Maj 1851, kl. 11 f. m. Sidan 7 raden 13 uppifrån står: ■ fem läs. St. Brot. 1850—51. 7 Sami. t Afd. 15 Haft.
I.i om anslag för åtskilliga jordbruks-institut inom vissa Ian. Men Utsk. liar, som ofvan år nåmndt, föreslagit en årlig utgift af 10,000 r:dr b:co till institutet på Degeberg. Sedan Utsk. anfört innehållet af K. M:s nåd. propos. i ämnet oell af de motioner, som rörtde anslaget för Degeberg blifvit väckta samt af IIr Nonnens förslag till utgifterna, uppgående till io,65o r:dr årligen, anför Utsk. följande: "Vid öfvervägande häraf, bar Utsk., då erfarenheten visat, ’ att det vid Degeberg inrättade landtbruks-institutet , under "dess skicklige och nitiske föreståndares ledning, varit af en ' obestridlig nytta för det allmänna, såsom en central-inrättn., "hvarifrån utgått praktiskt bildade landtman, af hvilkas verksamhet betydliga fördelar, medelst förbättringar i landtbruket, äro att emotse, och då del således är af högsta vigt, "alt denna inrättn. herodes tillfälle lill en utvidgad vei k”ningskrets, trott sig böra, i enlighet med hvad K. M. i nåd.
I anseende till förekomne göromål, hvilka nödvändigt fordra mitt aflägsnande, föranledes jag, afsäga mig det förtroende som ål mig af H. R. o. Ad. har varit öfverlemnadt såsom Elector, anhållande jag att vid min riksdagsmannarätt likväl få blifva bibehållen. 8* 116 Den 24 Maj. 9 R. o. Ad. lemnade jemväl härtill sitt samtycke i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Bänkman, att utse en Elector i st. f. Hr König. Företogs val af en Bänkman inom 22:dra Bänkm:safd:n efter N:o 2034. Hr Adlerbrant, fullm. Gr. Sparre, Claes Otto; och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2022, Hr von Axelsson, Carl. Upplästes till justering och godkändes följande från Exped.- Utsk. inkomne förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. M.: N:o 82, ang:de majoren G. Krooks ansökning om godtgörelse för mistade löneinkomster; N:o 83, ang:de kronobagaren S. Strömbergs befrielse från ådömd återbäring af beräknad provision å brödbakning i Christianstads kronobageri; N:o 84, i anledn. af K.
För hvad efter ny Ariende-auction, å samina lägenhet kunde komma att erhållas mindre under den återstående arrende-tiden, än hvartill han sig förbundit, utan ock för arrendet af Stuteri-ängen, Elg-Qvigoch Apolli-hagen kallad: att det af Schough, enligt Contract år 1812 åtagne arrende för |:delar af Kungsöhrs Södra Ladugård, endast för åren 1812, 1813 och 1814 blifvit till fulla beloppet med 136 tunnor 26* kappar Spannemål lefvereradt, men vid den år 1816 efter hans inträffade obestånd, hällne nya auction blifvit nedsatt till 76 tunnor, i följd hvaraf en brist af 60 lunnör 263 kappar årligen uppkommit, hvilken brist alltså, likmätigt Hof-Rättens förrberörde Dorn, för de återstående 25 arrende-åren, borde, jemte husröte-ersättningen, godtgöras,samt att arrendet för ängslägenheterne, under de fem första arrende-åren eller lill och med 1816 ,blifvit tillfullo erlagdt, hvarefter dessa Lägenheter bergats för Stuteriets egen räkning, och förgäfves på ny arrende-auction varit utbjudne TJnderdaniga Skrifvelser.' Hvad nu först angar den af Capitainen Schough sökta eftergift af skillnaden uti arréndebeloppet för Kungsöhrs Ladugärd, emellan hvad Capitainen enligt Contract utfäst sig att erlägga och det arrende, som sedermera, efter förnyad arrende-auction , derföre erhållits; så, emedan kändt är, att alla år 1812 afslutade arrenden om Strömsholms Stuteri - Inrättning underlydande Lägenheter blefvo uppdrifne till den höjd, att Arrendatorernes obestånd deraf var en oundviklig följd, hvarföre E. K. M. jemväl efter pröfning af förhållandet, genom Nådigt Bref den 8 December 1820 nedsatt arrende-afgiften för åtskilliga af dessa Lägenheter, men det icke synes billigt, att
General staben. 4:o Samina Chefs framställning om behofvet af tillökadt öfveroch underbefäl vid nämnda Corps; 5:o Samma Chefs hemställan om uppsättning af ytterligare Sappör-trupper, in. m.; 6:o Chefens för Topografiska Corpsen förslag om anställande af Underofficerare på Stat vid Corpsen, m. m.; 7:o Chefens för Konungens värfvade Huss ar-regemente framställning om lönförhöjning för åtskilliga löntagare vid Regementet, m. m.; 8:o Militär-Befälhafvarens på Gottland framställning angående försvars-anstalterna på Gottland; om tillökning af befäl för National-Beväringen, m. m.; ^ 9:o Sekund-Chefens för Lif-Regementets Hussar-corps framställning, rörande behof af ridhus med flera byggnader för Corpsen; 10:o Direktionens öfver Arméens Pensions-kassa Betänkande, i anledning af ifrågasatt förslag till fullständigt ordnande af pensionsväsendet för Arméen; 11 :o Uandshöfdingens i Calmar län skrifvelse, med Domkyrko-Rädets i Calmar ansökning om fortfarande stats-anslag för den Domkyrkan åliggande ärliga ersätning till Krigs-Collegii Fortifikations-Afdelning för upplåtna delar af förra fästningsjorden. Och afgaf Departements-Chefen derefter här nedan intagna skriftligen författade anförande: »Pligtig att inför Eders Kongl. Majit i underdånighet framställa allt hvad som tillhör ett fullständigt ordnande af försvarsverket till lands, nödgas jag likväl i första rummet taga i betraktande de tillgångar, som kunna vara att härför påräkna, och, då dessa icke medgifva fyllandet af alla behof, inskränka mina förslag till endast sådana åtgärder, hvilka antingen afse fullföljande af redan påbörjade anstalter för försvarsverkets förbättring, eller ock af omständigheterna nu påkallas, och tilllika äro af beskaffenhet att icke kunna åsidosättas, utan att verkningarna af ett sådant uppskof skulle för framtiden kunna medföra de betänkligaste följder.
Skälen och grunderna för detta mitt förslag äro hemtade dels från K. kungörelsen d. q Oct. 1812, angille hvad iakttagas bör i anseende till dem, sorn söka inträde vid rättegångsverken samt Rikets collegier, dels ock från K. brefvet d. i5 April 1823,- livaruti stadgas, att ingen äge competenee till lands-kamérerare-, landt-räntmästare-, läns-bokhållare-, kronofogde-eller liäradsskrifvare-tjenster, ej helier må någon dertill tills vidare förordnas, utan att hafva undergått cancelli-, juridiskeller kameral-exameti. Kan Den 7 Mars e. m. 337 Kan det då vara rättvist, conseqvent, och med Rikets sannskyldiga bästa förenligt, att chefskaper i de civila embetsverken anförtros åt personer, sorn icke äga någon academisk bildning, eller ens tagit student-examen; och måste icke desse personer vidkännas den förödmjukelsen, att icke blott sjelfve erfara, utan jemväl af deras egne underordnade anses och befinnas, att de äro dessa sistnämnda vida underlägsne både i kunskaper och i duglighet i tjensten. Men ändå äro dylike chefer berättigade att upptr äda som domare öfver tjerrstsokandes förtjenst och skicklighet, liksom blefve de genast inspirerade af en högre kunskapsoch visdomsanda, i samma ögonblick de utnämnas till chefer uti ett embetsverk, med hvars göromål de aldrig gjort någon bekantskap. Jag känner icke, om Const.Utsk. finner skäl att göra mitt memorial till föremål för R. St:s pröfning: men då motsatsen kan inträffa, och jag icke vill göra mig skyldig till den förebråelsen att räknas bland dem. som finna ett enskildt intresse uti att gifva hyllning åt ett befordrings-systeme, hvilket omöjligen kan vara gagneligt för Konungens och Rikets tjenst, och hvaröfver den allmänna rösten redan länge uttalat ett allvarsamt missnöje; så anser jag det vara min skyldighet såsom representant, att vördsamt föreslå, det R.
Lädergarfverier finnas vid Hamra i Närtuna socken, vid Ålkistan i Solna socken, vid Väderholmen i Sollentuna socken samt vid Liljeholmen i Bränkyrka socken, ett chemiskt blekeri vid Jerfva i Solna socken, en fabrik för beredning af lakeradt läder vid Äppelviken i Bromma socken, en oljeqvarn vid Waldemars udde å Kongl. Djurgården, hvilken dock ej på flera år varit i gång, en år 1839 anlagd ljus-, tvåloch såpfabrik vid Kärsön under Drottningholm, ett färgeri vid Fredriksdahl i Bränkyrka socken, samt 2:ne klädesvalkar vid Nacka och en vid Lesunds qvarn i Börstils socken. Mjöloch sågqvarnar finnas till husbehof öfverallt inom Länet. Större qvarnverk, anlagda med beräkning å mäld från aflägsnare orter, förnämligast från hufvudstaden, finnas vid Uddby i Tyresö socken, vid Vällinge i Salems socken, vid Bränninge i Tveta socken samt vid Loo i Kulla socken, af hvilka qvarnverk de vid Bränninge och Loo under sednare åren blifvit ombyggda och betydligt förbättrade. Tegelbruk finnas jemväl nästan i alla delar af Länet till husbehof, och flera äro anlagda med beräkning på afsättning i hufvudstaden. Vid Kihol - 13 men i Westertelje socken, Stenby i Adelsö socken, Rånäs i Fasterna socken och Slagsta i Botkyrka socken är årliga tillverkningen störst, å hvartdera stället omkring 300,000 stycken muroch taktegel. Dernäst komma tegelbruken vid Sättra och Rastaborg i Ekerö socken, Sundsöhr i Turinge socken, Högtorp i Salems socken och Görväln i Jerfälla socken, hvartdera med en årlig tillverkning af öfver 100,000 stycken tegel. Binäringar. Fiske utgör hufvudnäring för en stor del af Skärgårdsboarne. Sä väl strömmingsfisket som fjällfisket har under nu ifrågavarande år varit mindre lönande än förr. Skälfangsten har jemväl aftagit så, att den numera är högst ringa.