Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Commerce-Coliegium ut färdad t så kalladt fribref, härledt sig derifrån, att fartygens beskaffenhet och byggnadsart fordom bestämde om heleller half-fria, eller ofria tulloch skepps-afgifter skulle erläggas, och att frihrefvet erfordrades för att styrka rättigheten till helfrihet i nämnde umgälder; och, som sådan helfrihet nu mera åtnjutes för alla Svenska fartyg af hvad byggnadssätt de än må vara, anser jag ifrågavarande fribref, hvars ändamål sålunda upphört, vara för Svenska sjöfarten obehöflige, till och med skadlige, ty Magistraternes Certificat samt Mätare-, Biloch Bur-brefven äro för Svenska fartyg lika säkra och tillfylleslgörancle nationalitets-document, som fribrefvet, helst rigligheten af detta senares innehåll ensamt beror af nyssnämnde handlingars tillförlitlighet; och genom skyldigheten att årligen anskaffa fribref, vidkännes Svenska frsgthandelu onödigtvis hinder, kostnad och olägenheter, som fartygsredare af främmande Nationer hvarken i Sverige eller andra Länder äro underkastade. Jag tillstyrker derföre, att Rikets Högloft Ständer må hos Kongl. Majit underdånigst anhålla, att stadgandet om fartygs förseende med fribref, antingen må upphäfvas, eller, om Kongl. Majit skulle finna hinder deremot möta, åtminstone så mildras, att fribrefvet anses gällande så länge fartyget innehafves af samma egare, som fribrefvet uttagit» Hvad åter de så kallade Turkiske Passen angår, så äro de för Svenska fragthandeln af väsendtlig nytta, och i föreskrifterne derom bör således, efter min tanka, någon ändring för närvarande icke föreslås. Härmed förenade sig Herr Leffler, i afseende på hvad som blifvit anförd t rörande de så kallade fribrefven, men instämde i Herr Winbergs. yrkande angående Turkiska Passen. Pilt till R. St.
De fleste innehafvare af desse fordringar hafva fått åtnöjas med samma rätt, som alle andre skatterättsfordrare, att få införsel i vanlige af deni uppgifne Kronohemman, många dermed qvittat vanlige skatterätts-skulder i byten; vid inköpet gällde de 11 R:dr g sk. dalem, nu erhålles derför i3 R:dr 16 sk., och när, hvad Sökan - 33o Stats-U tskottets dernes fordringar angår, desamma blifvit från första Köparnes arfvingar af Sökanderne inköpte 8 år efter det RegeringsFormen utkom, eller 1817, då både de och Sökanderne kände dess innehåll, synes ingen skillnad, hvarken serskildt för Sökanderne eller för sådane fordringar i allmänhet kunna göras emellan desse och andre skatterätts-fordringar, serdeles som 1772 års I\. Bref icke ovillkorligen bestämde ersättningen derför i Kungsgård, utan äfven i uppgifne disponible Kronohemman, hvilket ännu är öppet och Sökanderne icke förmenadt. Också hafva både KammarColleg i lim och R. St:r ansett, att ifrågavarande fordringar böra på samma sätt, som vanlige skatterätts-fordringar, behandlas och ersättas. Då af livad sålunda anfördt blifvit Tillförordnade StatsSecreteraren funne ostridigt, alt R. St:r icke medgifvit de ifrågavarande hemmanens upplåtande till ersättning för Sökandernes skatterätts-fordringar annorlunda, än i den med Förfaltningarne öfverensstämmande ordning: att desse Författningar icke medgifva en sådan upplåtelse, i synnerhet som enahanda skäl, hvilket hindrat R.
OSCAR. G. A. Sparre. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Arender, hållet i Kongl. Majts Högsta Domstol Tisdagen den 21 Januari 1851. Närvarande: Justitie-Råden: Bredberg, Nordenstolpe, Grefve Snoilsky, Schmidt, Qviding, Hoffstedt, Gyllenhammar. Revisions-Sekreteraren Qvensel föredrog i underdånighet: Kongl. Mnj:(s Nådiga remiss den 7 i denna månad, hvarigenom Högsta Dom - 20 Kongl. Mnj:ls Nåd. Proposition, M A7. stolens utlåtande blifvit infordradt öfver ett af Hans Excellence, Herr Grefven och Justitie-Statsminislern i underdånighet framstäldt, vid delta protokoll i afskrift fogadt, förslag till nådig proposition till Rikets Ständer, angående ändring i vissa delar af förordningen den 1 3 Juli 1818, rörande inteckning i fast egendom. Högsta Domstolens flesta ledamöter tillstyrkte i underdånighet, alt den föreslagna propositionen malte till Rikets Ständer affåtas, och hemställde i öfrigt, att för den händelse författning, i enlighet med samma proposition komma att utfärdas, föreskrift mätte meddelas, att sådan författning på en viss bestämd dag skall kungöras öfver hela riket. Justitie-Råden Grefve Snoilsky och Schmidt voro härifrån skiljaktige i fråga om de föreslagna ändringarna i 18 och 19 af ifrågavarande förordning och afgåfvo följande utlåtande, affättadt i öfverensstämmelse med hvad do yttrat till Högsta Domstolens protokoll den 7 Februari 1849 i anledning af Rikets
Jag fortfar således endast att yrka, att hela actiesumman må bestämmas till 1,000,000 r:dr cour. Frih. Boye, Fredr.: Då jag i TJtsk:n deltagit i majoritetens beslut, och då ämnet der vidt och bredt blifvit afhandladt, torde consequensen fordra, att äfven jag nämner några ord i denna sak. Jag var af den mening, alt man borde hafva små banker, men har genom så många exempel blifvit öfvertygad, att det vore farligt, om de voro för små. Hr v. Troil har anfört exempel i detta fall, hemtade från England och Skottland, och tillämpningen på vårt land lärer icke kunna bestridas. Huru lätt är det icke för en Rothschild och dylika stora bankierer att spränga en liten bank. Jag tillstyrker derföre, att teckningssumman bestämmes till 2,000,000 r:dr cour. Hr von Troil: Då jag i ena fallet vill votera för 2,000,000 och i det andra för 1,000,000 r:dr, skulle jag för min del önska, att den fråga, hvarpå detta beror, måtte först afgöras, nemi. 21 $• I händelse R. o. Ad. skulle instämma deruti, att, sedan teckningssumman till -Jldel blifvit inbetald vid bankens öppnande, återstoden med -Jtdel af hela summan årligen skulle inbetalas, till dess hela actiesumman influtit, sä skulle jag för min del vilja inskränka actiesumman till 1,000,000 r:dr cour. Skulle åter 21 § bifallas, sådan den af Gr. Frölich blifvit föreslagen, så nödgas jag votera för 2,000,000 r:drs teckningssumma. Frih. Boye, Ludv.:
Ni är barhufvad, utan kappa, stum och orörlig som en bildstod. Har ni varit i strid? Jag tycker mig höra hästtramp ... För Fan ... – Förbannelse! mumlade Drake och vände sig hastigt om. – Hvad har skett? frågade Skytte. – Hvem var det, som nyss lemnade er? – En qvinna, svarade Drake med bittert tonfall på detta ord. – Kom! Drake gick med skyndsamma steg till båten. Mörkret hindrade hans följeslagare att betrakta hans ansigte, som i detta ögonblick var skräckinjagande med dess spända muskler, sammanpressade läppar, dess djupt neddragna ögonbryn och den rynkade pannan, kring hvilken de regndrypande lockarne oordnadt svallade. Det var ej så mycket den plötsliga förlusten af henne, hvilken han utsett till sin brud, det var skickelsens förnyade och i hans ögon underbara framträdande för att ånyo i sista ögonblicket korsa hans beräkningar, som i denna stund öfverväldigade honom. Han personifierade sitt öde och betraktade det, alltsedan han förlorat tron på sin lyckliga stjerna, såsom en osynlig, öfvernaturlig motståndare, i kampen mot hvilken han kände samma af dödskänsla genombäfvade njutning, som då han på hafvet kämpade mot en orkan. Drake var ingen klyftig metaphysicus, och han bekymrade sig föga med att söka lösa motsägelsen mellan detta hans snarare kända än tänkta föreställningssätt och den tro, han hyste till ett oundvikligt Öde, mot hvilken hvarje kamp skulle vara fruktlös. – Må denna dunkla makt styra händelsernas lopp, såsom det styr verldsklotens ringdans, vindarnes flygt, vågornas gång, lågornas fladdrande rörelser! Må det i sin hand hafva trådarne till folks och enskiltas lycka och undergång! Öfver min hjernas fibrer styr min egen ande: den är konung inom sin verld. Jag ställer kraft mot kraft, ande mot ande, och dukar jag under, kan jag åtminstone håna. Med denna tanke höjde han åter sin panna.
Herr von Becker, Carl Joham Då ej blott Herr Ehrenborg, utan äfven Herr Santesson i dess •votum så utförligt och öfvertygande bevisat nyttan af der» för Skaraborgs Låris LandsCanzlie föreslagne nattvakten, så har jag, i detta fall, ej annat att tillägga, ån vitsordet om belägenheten af nämnde LandsCanzli, hvilken år sadan, att den onekligen påkallar en sårskild vård, enär densamma ej kan bestridas genom Mariestads Brandvakt, som ej går utom staden. I öfrigt torde jag, äfven såsom en af innevånarne i Länet, få erinra, att jemväl för deras egen trygghet i afseende på de i LandsCanzliet förvarade oell dem rörande handlingar, det synes högst vigtigt, att förevarande fråga inå vinna uppmärksamhet 5 och jag anhåller på dessa skål om återremiss af StatsUtskottets Betänkande. Herr Tham, Wollrath: Till hvad förut blifvit i detta ämne yttradt, anhåller jag blott få lägga den anmärkning, att ej endast den enskilda säkerheten, utan synnerligast vårdnaden om de Publika Cassör och Fonder, för hvilka medel i LandsCanzli et inlemnas, fordra en åtgärd till Den l Martil, 2) deras säkrare bevarande. Möjligen kan dessa medels plundring vara eller blifva åsyftad; ty det 5r allmänt kändt, att betydliga summor för FilialDisconternes räkning i LandsCanzliet inflyta och förvaras i rum, som hvarken bebos eller åro försedde med galler lör fönstren, och jag tror således, att den publika, lika så vål som den privata, säkerheten kråfver en rättelse i detta förhållande. Friherre Rådbeck, Alexander'. Såsom äfven innevånare uti Skaraborgs Län, anhåller jag att jemväl få i Herr Ehrenborgs förslag instämma.
N:o 412, i anledning af motion om förklaring af Rikets Sländers beslut, angående för Universiteten beviljade Professors Emeriti-löner samt löne-tillökningar för Professorer. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets, den 9 dennes, på bordet lagde Memorial N:o 409, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i fråga om eftergift af Landskarnereraren, Kammar-Rätts-Rådet Lindbergs ersältnings-skyldighet, i och för numera aflidne Kronofogden Hoflings balans, blef den af Utskottet föreslagne voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkänd. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Statsoch Lag-Utskottens den 9 dennes på bordet lagde Betänkanden: N:o 113, i anledning af väckta motioner om ändring och tillägg uti Ansvarighels-lagarna för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken och RiksgäldsConloiret, i afseende pä lyftningen af det så kallade Stora Creditivet N:j 114, i fråga om inrättande af ett Juridiskt Institut. N:o 115, i anledning af väckt motion om skyldighet för häktad person, som sakfälles, att ersätta sitt fång-underhåll. N:o 116, i fråga om praescriptions-tiden för utsökande af fordringar hos S tals-verket. N:o 117, i anledning af väckt motion om belöningar af allmänna medel för Kronobeljenter, som visa nit för tjufveriers hämmande. N:o 119, i fråga om inköp för allmänna medel af register till förslaget till allmän Civil-lag. N:o 120, i anledning af väckt motion om inrättande af nya IIof-Rälter och en förändrad indelning af Hof-Rätternas jmisdiction. 46 Prot. Ut dr. d. a3 Jan. 184*• N:o 121, 1 anledning af väckt motion ora organiserande af en Advocatcorps på Stat.
Memorial, i anledning af erhällen åder remiss å Utlåtande N:o 88. (1. A.) Bonde-ståndet har till Stats-utskottet återremitterat dess under N:o 88 afgifne utlåtande, i anledning af väckt motion angående Ridöns anslående till allmänning åt Färentuna härad; men som berörde utlåtande blifvit under den 8 innevarande månad af de 3:ne öfrige Riks-sländen bifallet och ärendet följaktligen, jemlikt 73 § riksdags-ordningen, är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig icke kunna dermed taga vidare befattning. Stockholm den 27 Mars 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Mars, kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 3j, angående beräkningen af Stats-verkets inkomster. (J. A.) Vid föredragning af Stats-utskottets under Nro 37 afgifne utlåtande, angående beräknande af Stats-verkets inkomster, äfvensom af dervid såsom bilagor, fogade serskilda utlåtanden, har Ridderskapet och Adeln återremitterat så väl Utskottets hemställan, alt dess beräkningar, rörande de indelta räntornas värden icke måtte af Rikets Ständer definitivt fastställas, förrän väckt fråga om indelningarnes indragning till Stats-\eiket blifvit af Utskottet handlagd samt af Rikets Ständer slutligen pröfvad och afgjord, som ock 21:sta punkten angående båkoch lotsmedlen, hvarjemte Ridderskapet och Adeln funnit den i 23 punkten omförmälde inkomst böra benämnas, ”ersättning af Konvoy-kommissariatet för afiöningen af Sven - Stais-Utskottets Utlåtande, N:o 113. 5 ska och Norska beskickningen i Turkiet;” men enär berörde hemställan och punkter blifvit af Preste-, Borgaresamt Bonde-stånden godkände, hvadan, enligt 75 § riksdags-ordningen, dessa frågor äro genom 3:ne Riks-stånds beslut a (gjorde, kan någon vidare behandling deraf å Utskottets sida icke ega runi.
Hvarförutan äfven blifvit, ej allenast hemställt, om icke Riksens Högh Ständer borde, till vinnande af en bättre och säkrare Controll öfver Post-fntraderne, till och med utsätta ett lämpligt Premium för den, som inlemnade ett antagligt förslag i detta ämne, Utan äfven omförmält huruledes ofta händer, att Bref, som med lös post expedieras, isynnerhet då under Couvert, till narmaste Post-Contoir löspenningar till postporto för Brefvets vidare befordran medfölja, ej framkomma, utan behändigt qvarstadna på Postgårdarrie, der penningarne uttagas och brefven uppbrännas, hvarefter sedermera icke utredas kan der sådant skett, till förekommande af hvilken oordning, såsom skadelig, då ofta angelägne bref jpå sådant sätt förstöras, och äfven ledande till liz BeviUningi-TJtskottetg Betänk andem vanart hos allmogen , som slutar sig med cn Vå» na till större brott, nu hemställt blifvit, att ni-» gon åtgärd borde i detta afseende vidtagas.
Den gifwer detta Werk er nytt lif och ny stnrka, och sötes kommer dea fullkomliga inaAivile, hwaruli jag, Utan ak känna Kgn^uers tilstand, af de sednare arens synliga erfarenhet har anledning befara at densamma stutelkgen förfallit, om sakernas Narwarande ställning länge fatt fortfara. Pa denna grund magar jag tillstyrka, ar med det Hederwätda Böndc-StandetS inträde i ömoo-FSrwalmingen intet wilkor as utgift malte förknippas, och skulle Högloft. Ridderskapet och Adeln likafullt sinna billigt al af bemälta Ständ be. gara det föreslagna sammanskott, är min önskan, ak det samina icke förr mätte utgöras, än Ståndet hunnit afbörda hwad det sig til rsallkLrionsn magit. Grefwe Märner, (Harl Oobriel. De Lxtrsklz krolncoHi, soM kommit ifrån deandraStänden, hafwa förelaggt LsncvLUlstolter .at yttra sig, hus ruwida Bo,ide-Ständel ägde rättighet ar deltaga t L.mgnsns styrelse. Det har således warit UiskottetÄ vwilkorliga skyldighet ok sig »lläia, pä satt desi afgifs Na LxrrsAum krotoaolli innehåller. Jag för mitt del har ej pä något ställe funnit Bondc-Ständet i denna staga äga någon rättighet. 1^9 ars Riks» dags-Beflut intygar detta i § y. der orden sa lydar Sa wäl af osman Högstnämnd a Nåd iza Berättelse om Rikets tilstand, som thell 153 ic>;8 »vare Medbröder i Råneo - Ukstonet til Ost jngiswit rörande styrelsen och förma.l ti,ingen af R sogn s n sedan sidst a Riksdags slut, ha five W> trcnne Srand, som c hen samma A srsnt erel nn m.
Husägaren, sorn för Capi’a!istens p nningar köpt ett Hus, ökar Hyrorna, och skaffar sig såmedelst osland'adt en högre Ränta änden lagliga Penn ngeKäntan Då genom Myntförsämring hände , a't hela Statsskulden blifvit lagd på Op:t»listen, har Näringsidkaren alltid , till någon del åtminstone, kunnat gora sig skadeslös genom förhöjning å priset på sin vara , och då med etf ord frihet att draga största nytta och vinst existerar för all annan Egendom , än penningen , som är bunden till laglig Ränta , så synes det ej billigt och rättvist , att emot den så kallade Capitalisten rigta mer stränghet, än sakens natur och godkände Statsoecoconomiske principer medgifva. Capifalisterne i detta Landet torde till det mästa bestå af åldrige, afskedade Tjenstemän, hvilka för 10 år sedan kunde lefva sorgfritt af sin 6 pro. cents Ränta , men som nu , med en genom Myntförsämringen åtföljande stegring i Hushyror och Varuvärden af alla slag, äro bragte till armod ; månne dessa icke äro berättigade att vederfaras åtminstone den rättvisa, att icke alldeles glömmas i beräkningen ; då allt behjertande och all den Lagstiftande Magtens kraltyttring tyckas blott påkallas till hjf'p för den Gäldskyldige, som likväl icke ger rågot grundadt anspråk å företräde för den Långifvande? Stöde det Capitalisten fritt, att, utan band af Lagen , göra sitt Capital så frugtbärande, som omständigheterna medgåfve, så vöre förhållandet annorlunda , och han skulle 394 Den 2 4 Martil, f. *», cj kunna undgå den tunga man nästan allmänt nu anser honom afskudda sig, ehuru jag upprigsigt bekänner min tanka vara, att han kann* barare än någon annan drabbas.
Ad., men jag anser det snarare för ett onus, synnerligen för dem af R. o. Ad:s ledamöter, som, boende på aflägsen ort, måste i Hofrätten söka hvad som kan vinnas pä närmare håll; öfvertygad om att de lagliga auetoriteterna och utslagen blifva der lika rättvisa som hos Hofrätterne. Om icke så blifver förhållandet, sä kan man ju alltid besvära sig bos Hofrätten, hvarföre jag, i anledn. af den utaf Frih. Rehbinder föreslagna modificationen, anhåller om återremiss af betänk., bifallande i öfrigt hvad Utsk. föreslagit, och öfvertygad om att hvar och en på landet boende skall vara nöjd härmed. Frih. Rehbinder: Då jag sednast hade ordet, glömde jag att äfven bland de undantag, som jag önskade få gjorda, uppräkna äfven det att R. o. Ad. skulle förbehålla sig rättigheten att utse arfskiftesmän, hvilket torde vara ett nödvändigt tillägg till bouppteckningsman. Dessutom önskar jag att, till hvad Hr von Rosen yttrat, få lägga, det äfven jag har mig bekant, att det för dem, som hafva långt till Hofrätt, snarare är ett onus än en förmån att likväl hafva denna lill sitt forum. Annat är om man bor helt nära den stad der Hofrätt finnes, men det är ej många som befinna sig i detta predikament. Hr Printzensköld, Carl: I motsats emot de båda siste talarne anser jag del gjorda förslaget vara hvarken nyttigt eller nödigt. Det kunde vara mycket att tala om den saken, men jag vill ej vidlyftigt orda derom. Hvad den omtalalade nyttan beträffar, så kan det visserligen hända, att någon i en aflägsen ort boende adelsman skulle kunna finna det för sig beqvämare att vända sig till dervar:de domstol i st, f. till Hofrätten, men detta hörer dock endast till undantagen. Man har t. ex. vid Hofrätten den fördel, att den är permanent hela året om, hvarförutan man ofta ej kan fä målet med vederbörlig noggranhet så hastigt afgjordt, som man ofta har behof af.
Jag hoppas nu äfven hafva liqviderat min värde och aktade vän Hr v. Hohenhausen den skuld, i hvilken jag nödgades stadna i sednaste plenum. Om äfven långsam betalare, förmodar jag, att han anser mig nu hafva så till fullo betalt capital som ränta, att jag icke hos honom förlorat den credit, hvaraf jag alltid skall söka göra mig värdig och äfvenväl nu vågar tro mig berättigad att bibehålla. Jag anhåller, att detta mitt yttrande må åtfölja rejnissen af min motion till BancoTJtskottet, Frih. Ehrenborgh; Jag nödgas än ytterligare borttaga några ögonblick af R. o, Ad:s tid i anledning af Frih. Jvantzous sista yttrande. Jag anser mig ej behöfva ingå i vederläggning af hans framställning, emedan jag ej funnit mig af honom vederlagd. Hans yttrande syutes mera riktaclt emot några i förra plenum anförda åsigter, än emot hvad jag sagt, Men Frih. fällde det yttrande, ”att det onda borde uppryckas med rötterna.” Det är just detta jag vill; vi skilja oss endast uti methoden att upprycka det. Efter min mening sker det säkrast derigenom, att hvar och en, sorn har en bancosedel, får den inlöst vid bankluckan 1 silfver, efter 128 sk. Det är att verkligen upprycka det onda med rötterna; och jag hemställer, om ej denna method är den enda verkliga, Man svarar mig: ja väl, det är nu uppryckt, men snart öfverväxer det; gif oss säkerhet för realisationens fratngena bestånd, Jag säger då, att säkerheten Den i3 Mars f. m. a45 finnes redan antydd uti Frih. Kantzous eget anförande, uti en utveckiad och förhöjd industri, uti utvidgadt åkerbruk och lifvade näringar. Ty hvad är väl penningen annat än representant af ett lands varor. Om vi blott besluta att vexla, hafva vi realisationen; och då hafva vi i och med detsamma garantierna för dess bestånd. Frih. Rantzou har sagt, att om det föreslagna tillfället bereddes, skulle många taga actier.
Hon visste blott, att den var där, ångesten för färden i den långa tunneln, genom hvilken de måste resa för att från rivierans mattande, enerverande vårluft komma ut i den höga alpluften, som skulle vara så underbart lätt att andas och som nu var hennes hopp, såsom söderns sol varit det, då de i höstas drogo dit ned. Vintern hade varit kall. Söderns sol hade ej varit dem god; det var därför den ej kunnat göra henne frisk. Och därpå hade dock både hon och hennes man så säkert hoppats, och läkaren hade ju nästan lofvat dem det. Hon var ej sjukare än hon varit, då hon lämnade hemmet, tvärtom, hon hostade mindre, men hon var så oändligt matt och trött: hon orkade knappt gå öfver golfvet. Doktorn sade, att det var denna sista tids sirocko och onaturliga hetta, som satt ned hennes krafter. Hon visste, att det var så, och hon önskade blott detta enda, att få resa därifrån för att få andas frisk, hög luft. Det var allt hon behöfde. Flere och flere af de sjuke lämnade rivieran för hvarje dag. Hon märkte det af många tecken, hon såg det på de omsorgsfullt tillstängda luckorna i villorna näst intill och midt emot. Hvad hon trånade att komma bort! Hon var så öfvertygad om att när hon väl var där på andra sidan bergen, skulle hon bli fullkomligt frisk, frisk som förr, innan lillan kom till. — Mins du hur stark jag var? Men jag vill inte byta nu mot då, inte för allt i världen! Hon räckte den smala, heta handen åt mannen, som satt bredvid soffan, där hon låg, och nickade åt lillan, som lekte framför dem på golfvet. Det hade dröjt så länge, innan lillan kommit, hon hade varit så passioneradt efterlängtad, lyckan öfver hennes födelse hade varit så stor, att det ej kunnat vara tal om att skiljas från henne, när deras läkare ordinerade en vinter vid rivieran för att lillans mor skulle bli af med den envisa hostan, »som ingenting hade att betyda, men som man lika godt kunde göra sig af med först som sist». Barnet hade varit deras sol denna vinter. En liten blek solstråle, men den mest lifgifvande af alla. Blott det att barnet var med gjorde den främmande bostaden i det främmande landet till ett hem.
Jag forlgår att påslå, det man fiirfaril ganska strängt och orättvist mot privatbankerna, ja lill och med opolitiskt, då man vill ålägga dem att efter de 2:ne första månaderne, sedan hanken kommit i concnrslillslånd, fortfarande erlägga 8 proc. på sina skulder tills betalning följer; och jag tror, alt man ej kan kallas alltför mild mot dessa banker, om man bestämde, alt efter nämnde lids förlopp, eller 2:ne månader, bankens skuld löpte med 6 proc. ränta, synnerligen som dessa banker al sina gäldeniirer ej åtnjuta, i vanlig ordning, iner än 5 proc. Men jag har ett vigligare skäl att anföra, hvarföre jag anser bestämmande af 8 proc. ränta lills betalning följer vara alldeles obillig och orättvis, och ej ledande lill det ända mål raan åsyftar. Om en privatbank skulle komma i coneurstillstånd, så är det. ganska gifvet, att flere år passera innan banken blifver utredd, äfven med de bästa tillgångar; följden bl i fv er då, all bankens utelöpande sedlar med 8 proc. ränta, ögonblickligen inlösas af capitalisterna och penningeägarne, som sedan skrinlägga dessa sedlar med ej ringa enskild fördel, till sisla utreduingsliminan, samt under tiden hindrar banken, allt som medel inflyta, inlösa desamma och dymedelst döda den höga räntan. Hvem vinner pä denna af Utsk:n föreslagna lag? Capilalislen, måhända procentaren — men ingalunda den fattiga obemedlade medborgaren, som stundeligen behöfver använda sina små tillgångar, och således måste afyttra den med hög ränta löpande privalbankssedeln. Frågas nu: är icke lagen i detta afseende orättvis och opolitisk? Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Hr Aminoff har tillagt ett godt skäl för den mening, jag yttrat, hvaremot jag ej kan godkänna sorn skäl för bestämmelser hvad Hr von Hohenhausen nyss framställt.