Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att man kan komma till ett tillfredsställande resultat på ett annat sätt, nemi. genom extra ordinarie bevillning, såsom i andra länder är vanligt; men att kasta allt på den ordinarie ber jag få förklara, att det icke går an och icke svarar mot hvad folket med ratta fordrar. Sådant kommer att trycka den class medborgare, som redan är nog tryckt och som hvarken kan eller vill låta trycka sig mera, utan att öppet tillkännagifva sitt missnöje med en liepresentation, sorn så bevakar folkets angelägenheter. Frih. Cederström, Jac.: För min del yrkar jag äfven återremiss af förevar, betänk.; men jag anser Utsk. hafva fästat för liten uppmärksamhet vid Prosten Åstrands motion. Tilläfventyrs innefattar denna motion, riktigt utarbetad och tillämpad, den egentliga grunden, som borde följas för att sätta Riksg.cont. i tillfälle att med säkerhet kunna erhålla tillgångar för att honorera och amortera sina förbindelser. Det synes mig mycket problematiskt, om den af Frih. Palmstjerna föreslagna utväg, att upptaga nya lån för att betala de gamla, kan vara tillförlitlig; ty om Riksg cont. icke kari 1'å låna de erforderliga medlen, blir liqviden ogjord. Om åter Riksg.cont, berättigas att utgifva obligationer, inlösbara å vista, kan nian vara lugn derför, att operationerna kunna blifva verkställda, och skillnaden mellan i ocb 5 proc:s ränta blir en vinst, som Cont. kan använda till amortering. Det är just enkelheten af detta förslag, som talar för detsamma. Det är sannt, att för sådana obligationers tillbörliga inlösande fordras det creditiv, som Riksg.cont. hittills haft i Banken, och jag vet, att R. o. Ad. beslutat, att detta creditiv kan af Bancofullmägtige indragas; men utom det att jag ej känner, huruvida detta beslut kommer att blifva R. St:s beslut, har R. o. Ad. beslutat, att creditivels indragning skall vara den åtgärd, som Bancostyrelsen i sista rummet vidtager, och således bör man förmoda, att, innan sådant sker, R.
Kammar-Collegium, med omsorgen för Landets oeconomiska angelågenheter och med inseende öfver hela Uppbördsverket, kunde uti Utskyldemes afbördande med mera eller mindre svårighet, hemta någon, ehuru visserligen icke ensamt, tillräcklig, ledning för sitt bedömande Nu, då Uppbörderne åro af mångfalldiga slag, och redovisas till sårskildte Verk, kan Kammar-Collegii Uppbörds-relation, då den lemnar de vackraste resultater i zifFran, det oaktadt, icke lemna de råttaste upplysningar om förhållandet med Landets ställning, öchCutmårker i alla fall ingen ting helt. Revisorers Berättelse. 1^3 Stats-Contoiret åter, med den pligten, att svara för utgiftemes bestridande på råtta tider, efter Stat och dispositioner, har att ifrigt yrka medlens indrifvande, för att ej komma i brist; detta yrkande, utan allt sammanhang med någon profning af andre omständigheter. Kammar-Ratten redovisar sin verksamhet med mycket anmärkningar och många balancers indrifvande, i stallet att hogsta beviset på en ändamålsenlig verksamhet af det hela, eller det controllerande inseendet, skulle hemtas deraf, att balancer icke funnos att indrifva: eller några anmärkningar att gora. Till detta kommer vidare att, såsom en följd af Statens äldre inrättningar, då den anviste hvar och en, som för sin person, eller för ett gifvet ändamål, egde åtnjuta någon andel i folkets skatter, att denne andel directe uppbära, finnes mången tryckande borda, som icke ens kommer till någon slags beräkning; och af alle desse förenade omständigheter låter sig kånna en osäkerhet i förvaltningens resultater och en o fullständighet i tydliga uppställningen deraf, som menligt inflyter på de vigtigaste frågor.
Den, sorn vill, att det af Konstitutions-Utskottet i Memorialet N:o 11 framställda, af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden godkända, förslå» till ändring i 15 § Riksdags-Ordningen, om hemmansegares representationsrätt, skall blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja; Den det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, är berörda grundlagsändrings-förslag förkastadt. Omröstningen har utfallit med Sextionio Ja och Sex Nej. Andra Omröstningen. Den, som vill, att det af Konstitutions-Utskottet i Memorialet N:o 13 framställda. af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden bifallna, förslag till ändring i 11 och 12 gij Regerings-Formen, angående Stats-Rådets hörande öfver förbund med främmande makter, skall blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste .Ta; Den det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, är nämnda grundlagsändrings-förslag förkastadt. Omröstningen har utfallit med Fyratiotre Ja och Tretiofvra Nej. Tredje Omröstningen. Den, som vill, att till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag skall hvila det af Konstitutions-Utskottet i Memorialet N:o 14 afgifna, af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-Stånden godkända, förslag till den ändring i 21 § Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 56. 9 21 § Riksdags-Ordningen, att orden: ”t hvilket sednare fall frågan, om den är klar voch tydlig, hos Ståndet afgöres, men, då nödiga upplysningar saknas, till laglig åtgärd "förvisesutbytas emot följande ord: ”ägande Ståndet, så vida frågan är klar och ”tydlig samt icke förut blifvit, i den ordning 19 § bestämmer, afgjord eller är beroende "på pröfning af någon utaf de i samma § omförmälda myndigheter, att densamma ”afgöra; men om nödiga upplysningar saknas, till laglig åtgärd förvisa,” röste .Ta; Den det ej vill, röste
Åkerhjelm, Carl, beviljade 2:ne veckors ledighet från och med d. 24 dennes, samt den andre ledamoten att, i st. f. M 1648 Hr von Bahr Fullm. Frih. Åkerhjelm, Knut Georg, inträda under den ordinarie ledamoten JH 2221 Hr af Wirsén, Carl Thure, beviljade ledighet från och med d. 22 dennes t. o. m. d. 13 nästkommande Januari. Och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: O att ingå i st. f. Frih. Åkerhjelm Carl. Hr af Malmborg, Fullm. Hr von Troil, Fredrik; samt i st. f. Frih. Åkerhjelm, Knut Georg. M 1,702 Hr Törnebladh, Gusfaf. Öpnades jemväl H:rr Elektorers lista med val af en ledamot i Banko-Utskottet att inträda under den ordinarie Ledamoten M 2,082 A Hr Mannerskantz, Carl Axel, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 27 dennes; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: M 7 Hr Sparre af Rossvvik, Bengt. Hr Ekströmer, Carl Joli a i), upläste följande motion: En välgörenhetsinrättning, som haft R. St. att tacka för sin upkomst, och kanske mera än någon annan sådan i vårt land gagnat det allmänna, nemi. Kongl. Seraphimer-Ordens-Lazarettel lider mehn af ett förhållande, till hvars afhjelpande R. St:rs välvilliga medverkan erfordras. Sedan Lazarettet, genom dess år 1832 fulländade utvidgning, upnått ett sängantal af omkring 300, erfordrades oundgängligen för detsamma en, deremot svarande, ändamålsenligt inrättad tvättanstalt.
I staden finnas 7 köpmän af hvilka fem idka minuthandel i öppna bodar, men några åter större rörelse med icke obetydligt kapital, hvilken egentligen är att anse såsom en utgrening af hufvudstadens handel, föranledd genom ortens läge vid inloppet. Fabrikseller manufaktur-inrättningar saknas. Handtverkerierne anlitas föga utöfver invånarnes behof. Undervisningen och fattigvården besörjs på enahanda sätt, sorn förut; äfvensom nödigt läkare-biträde erhålles genom den vid fästningen anställda läkare. I Till förbättrande af den olägliga kommunikationen med fasta landet, som måste ske genom båtfart öfver så kallade Pålsundet, lära åtskilliga invånare vara betänkte att anbringa en färga öfver nämnde passage. Fråga är dock, om en sådan anstalt kan i enskilt väg åstadkommas och genom den blifvande trafiken underhållas. Norrtelje> hvars rörelse och välstånd närmare grundas på utbyte af varor och arbete med den kringliggande landsbygden, har ock erfarit gynsam inverkan af den jemnare välmåga, som der tillkommit genom lyckliga skördar och ostörda afsättnings-konjunkturer. Folkmängden utgjorde sistlidet år 1,106, hvaraf 546 manoch 56o qvinkön; endast 5 männer och 25 qvinnor voro, såsom öfverårige, vanföre eller medellöse, från personella utgifter befriade; underårige 146 af mankön och i38 af qvinkön. I staden finnas en Victualie-handlande, i3 Diverse-handlande, till en del behållne och någre kände för förmögenhet. Handtverkerier drifvas af alla slag genom ett ökadt antal idkare, och tillverknings-värdet för de betydligare bland dem är beräknadt för Garfvareoch Karduansmakare-yrket till i2,5oo R:dr, för Kopparslagare-yrket till 6,160 R:dr, för Guldsmedsprofessionen till 3,202 R:dr 3a sk., för Skomakare-handtverket lill 2,595, för Färgerier till 2,5oo, för Hattmakare till 1,600 samt för Skräddare-arbeten i,o5o R:dr.
Hvad denna andra fråga beträffar, nemi. om de embetsoch tjenstemän, som, innan denna statsreglering vidtager, innehafva löner, med derunder beräknad spanmål, så anser jag Konung och Ständer gemensamt oberättigade att beröfva dem någon deras lagliga inkomst, hvilken grundar sig på de fullmakter de innehafva. Jag tror icke, att ett beslut i detta fall borde fattas; men om det likväl fattades, och tjenstemännen ginge till lätta med K. M. och Kronan, så är det min öfvertygelse, att domslolarne skulle gifva dem rätt emot Kronan. Jag afstyrker således bifall till StatsUtskts förslag i denna del. Hr von Troil har redan yttrat, och jag anser det riktigt af honom anmärkt, att denna del af förslaget är för statsverket af vida mindre vigt; ty de embetsoch tjenstemän, som redan finnas i tjenst, afgå årligen genom afsked eller döden. Således aftager detta hinder ju längre ju mera. Jag yrkar afslag å denna punkt. Gr. Horn, Claes Fredr.: En värd talare tror det icke vara R. St. tillständig! att föreskrifva ett sådant sätt för lönernas utgående , sorn genom antagande af ifrågavar. förslag skulle uppkomma. Detta skulle efter min tanke förutsätta, att i tjenstemännens fullmakter vore föreskrifvet efter hvilken norm markegångssättningen skulle ske; nien om de endast innehålla att löntagaine skola åtnjuta så och så många tunnor spanmål under lönerna, så måste det vara Statsmakternas rättighet, att bestämma efter hvilken beräkningsgrund markegångspriset å denna spanmål skall upptagas. Då nu R. o. Ad vid inkomst-beräkningen antagit, att medelpriset å spanmål skall utföras till ett belopp, sorn vida understiger hvad här upptages, måtte det väl aldrig kun11 II. ti 4» Den i3 Augusti. na anses, att genom ifrågavar. förslag den orättvisa tillskyndades löntagare, att de skulle få mindre än de åtnjutit, och endast ifall man anser orättvist, alt de kunde få mera än de åtnjutit, medger jag, att en orättvisa genom denna be1'äkning möjligen kunde uppkomma.
Enligt 4:de punkten gifves för brudfolks lysning fyra öre, för vigning åtta löre, lör barndop fyra öre, för kyrkogång efter barn åtta öre, ailt silfvermynt. För socknebuds omak, särdeles der kyrkoherden behölver resa långt uti socknen, der gifver bonden som honom täckes, men icke högre eller mera än fyra kappar råg eller korn, ”dock måste här hvars och ens fattigdom anses, så att af dem intet fordras.” ”Med prestgårdshusens byggning blifver alldeles efter lag och Kongl. Förordningar deröfver.” 5:te punkten lyder sålunda: ”Anbelangande kapellanernes underhåll, såsom de ega med lön blifva försörgde utaf pastoribus med hvilka de arbeta; alltså hafva Biskoparne med Consistoriis deröfver att jemka dem emellan, och göra en viss förordning, sådan som de å begge sidor någorlunda kunna vara med behållne, och vele WI för det öfriga, att härutinnan förblifver efter vår nådigste resolution gifven år 1 f> 75, att der inga kapellaner för detta hafva varit eller eljest behölves, och der om inga Kongl. Förordningar linnas, att dersammastädes ingen kapellan församlingen påtränges, mindre skola någre hjelpe-prester tillåtas församlingarne till besvär, efter som i de socknar, som kapellaner af forna tider hafva varit och allmogen af ålder sig påtagit dem att löna, antingen de äro en eller flere, af allmogen härefter intet mera till dem skall gifvas än till det högsta en half spann säd af hvar hel eller half gård, men af fjerdedels. eller mindre torpare gifves allenast en åttondedels tunna om året.” Vid öfvervägande i ett sammanhang af här förut omförmälda motioners innehåll, äfvensom af hvad i anledning deraf under öfverläggningarne i ämnet förekommit, har inom Utskottet den mening gjort sig gällande, att presterskapets aflöningssätt är i flera afseenden icke allenast olämpligt, utan äfven af beskaffenhet att löntagare och löngifvare emellan leda till tvister, lika sårande för de förre, som obehaglige för de sednare.
Då likväl detta senare icke innefattar annat än fängelse, förenadt med arbete, och således faller under den allmänna straffarten »fängelse», inser jag icke något giltigt skäl att gifva särskilda benämningar åt olika grader af en och samma straffart. Den skilnad i brottens grofhet man velat utmärka genom att påtrycka straffet en i allmänna omdömet neslig stämpel, försvårar blott möjligheten för den straffade af framtida upprättelse och förbättring. Dessutom bör ju vanhedern åtfölja brottet och icke straffet. Sjelfva benämningen straffarbete förekommer ock mindre lämplig i en lag, som handlar om straff. Lika med Lagberedningen anser jag derföre frihetsstraffen böra hänföras under en gemensam rubrik: »fängelse.» 8 §. Under straffarten fängelse har Utskottet deremot återupptagit fängelse vid vatten och bröd. Detta straff, hemladt från den Kanoniska lagen och uppkommet på en tid, då kroppens späkningar ansågos innefatta en tjenlig botgörelse för begångna synder, är redan af allmänna opinionen utdömdt såsom olämpligt, emedan det icke uppfyller de ändamål, som skola sökas med straff, nemligen att på samma gång innefatta ett tillbörligt afskräckelsehot och i verkställigheten afse brottslingens förbättring, hvartill kommer, att detta straff kan blifva högst olika för lika brottslingar, i anseende dels till deras skiljaktiga kroppsbeskaffenhet och dels till den större eller mindre stränghet, hvarmed det verkställes, deröfver i allmänhet någon säker kontroll ej är möjlig. Då Rikets Ständer redan vid sista riksmöte godkänt de af Lagberedningen hyllade och jemväl af dåvarande Lag-utskott antagne grundsatser, enligt hvilka fysiskt affliktiv bestraffning i allmänhet blifvit förkastad, synes Utskottet deraf bort hemta ett ytterligare skäl att icke i den nya lagen inrymma ett straff, som med dessa grundsatser står i uppenbar strid. 21 §.
Hvad först angår frågorna om strafflagen och fängelselagen, så, och med undantag af den ändring i fängelselagen 1 Kapitlet 28 §, att efter orden: »Styresman öfver straffinrättning förordnas af Konungen» tillägges: »eller efter thy Konungen härom bestämmer», om hvilket tillägg Herr Justitie-Statsministern trodde sig böra i underdånighet hemställa, för bibehållande af den i afseende på de nya länsfängelserne, genom beslut den 24 November 1846, redan antagna grundsats, samt på det Konungen ej må behöfva tillsätta styresman för hvarje sådant och för hvarje ännu mindre fängelse, der frihetsstraff skall kunna verkställas, ansåg i öfrigt Herr Justitie-Statsministern sig desto mindre hafva skäl att nu tillstyrka andra stadganden, än Kongl. Maj:ts ofvanberörde nådiga propositioner innehålla, som begge statsmakterna redan förenat sig om deri följda hufvudgrunder. Reträffande sedermera lagberedningens förslag till författning om nya strafflagens införande; så instämde Herr Justitie-Statsministern uti hvad af Högsta Domstolen, enligt dess protokoll för den 27 Mars 1843, blifvit erinradt vid 8 § 2 punkten och 19 § 1 och 4 morn., äfvensom Herr Justitie-Statsministern, med föranledande af Högsta Domstolens vid 19 § 9 mom. gjorda framställning om angelägenheten deraf, att den i nu gällande lag lemnade tillåtelse att lör brott verkställa häktning, i vissa fall, på angifvarens äfventyr, framgent varder bibehållen, ansåg, att vid nyssnämnde 9 mom. borde tilläggas ett stadgande, som berät - 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 18. tigade den, hvilken eger häkta, att äfven pä angifvarens ansvar, så vida denne har embete eller tjenst eller fast egendom eller eljest är bofast man, nämnde åtgärd vidtaga; hvaremot Herr Justitie-Statsministern fann de öfrige i Högsta Domstolens omförmälde protokoll upptagne anmärkningar icke böra föranleda till ändring af förslaget. Vidare syntes åter anledning förekomma till en ny erinran, i fråga om den nya lagens utsträckning till brott mot Krigslagen.
— Det är mycket svårt att säga, lika svårt som att veta, hvarifrån ni sjelf kommit; att ni icke äro bröder, derom är jag nästan fullt förvissad, ty lord Percy Hawerfield var endast gift ett par år och har aldrig haft mer än en son. — Men i detta fall tyckes jag icke ega mycket hopp. Det tyckes verkligen så. Hvem vet likväl? — Er erfarenhet och skarpsinnighet skola åtminstone snart kunna afgöra om sannolikheten eller hopplösheten i denna sak. — Jag kan icke nu fatta någon egentlig mening derom; det har funnits lika mörka och invecklade frågor, hvari man lyckats bringa bevisning och ljus. Det blefve, i händelse man funne skäl att börja denna affär, utan tvifvel en mycket kostsam rättegång. — Ja, och jag vill öppet säga er m:r Gibson, att jag har ganska litet att offra derpå. Om ni derför anser saken alltför mycket tvifvelaktig, så ... — Godt, jag förstår. Lemna mig imellertid papperen, jag skall med mera noggrannhet gå igenom och granska dem. Ni har originalhandlingen här i England naturligtvis? Återkom om ett par dagar! Jag skall imellertid göra mig litet närmare underrättad om den Hawerfieldska familjen och möjligen få kunskap, om det finnes någon öfverensstämmelse mellan verkliga fakta och denna berättelse, skrifna, som det tyckes, i en särdeles upprörd och exalterad sinnesförfattning. Jag skall, som sagdt är, efter några dagar kanhända kunna säga er, om jag anser mig kunna åtaga mig er sak. I detta fall får jag räkna på framgången. Jag är icke rik, men vi jurister få ofta riskera dylika affärer, det är vårt yrke ser ni. Advokaten steg upp, inlade sorgfälligt den engelska afskriften eller öfversättningen af Agnes Mertons bikt, som Astley lemnat honom, och fyllande med mycken gravitet den andra af sina stora näsborrar med en lika qvantitet spanskt snus, som den första förut erhållit, bugade han sig för Astley med ett välvilligt och beskyddande leende och satte sig sedan ned vid sin pulpet, under det Astley stängde dörren efter sig.
Ständer behaga denna Riksdag sig ataga till ScatS - bnstcnö fyllande, skall fördelas och utgå under lwenne särskildta benämningar: Bewillntng och Nrigvgärd, At0h. och A. Oror. 5 B. äk 4- 26 Den z Januarir. är grundad pä den möjliga händelse, akt hos Riksens Ständer sädane stridigheter kunde wid nästa Riksdag sig yppa, som lade hinder i wägen att innom den lid Regeringsformen inskränker Riksdags hällande blefwe omöjligt fastställa en ny BenMnmg, lämpad ester Rikers da blifvande behof/ i hwjlkct sall de» wid nu warande Riksdag utstakade BewillningS-fumma skulle fortfara kill en derpä följande, ehuru afbetalning af Gäld sig härledande ifra» det olyckligt körda Kriget är att förmoda och i solle deraf kunde wara medbroder i samfundet blifwa belastade med en BewjstningS, summa uköfwer Rikets da w-z. rande behof list kanbaraste tunga för mangen förut nog utblottad Medborgare. Den rena afsigt, som medelst detta äfyftar medborgares sanna fördel och säkerhet, bör ingalunda kunna wihkännas; men uppå anledning af ett orätt fattadt begrepp , har hos mangen den owäntade farhåga uppkommit som skulle Ridderskapel och Adeln, som genom särskildt enhälligt stadgadt beslut ätagit sig lika Bevillning kill nästa Riksdag för deras ägande Säterier likasom Krono, och Krono - Skatte Jordägare komma att utgöra, .torde wilia undandraga sig den andel af denna beskattning, som kommer under namn af Krigsgärd att utgöras twertemok Ridderskapets och Adefns msigk da dest beslut fattades, och dä i anledning häraf wäre Med Ständer , kwehogfe om rätta begrepper, mösigtwis skulle kunna farry ett stridigt beslut, sa får jag wördfammast underställa Högwäiborne Herr Grefwens och Landtmare skalkens och Höglost.
Rikets Ständer välbetänkt förfarit, när de förslagsvis i riksstaten samma anslag uppfört. Den af Revisorerne uttalade mening, att Stats-kontoret endast borde befatta sig med statsverkets årliga inkomster och utgifter, icke med fonders utlånande, är efter Stats-kontorets tanka fullkomligt riktig. Denna grundsats var äfven i afseende å stats - — 286 — medelsförvaltningen fordom gällande, såsom äldre instruktioner visa, och ett återgående dertill, om sådant kunde genomföras, skulle otvifvelaktigt leda till förenkling, — ett • mål, hvartill Rikets Ständer och deras Revisorer i sednare tider synas vilja komma. En någorlunda fullständig utredning af detta vigtiga ämne blefve emellertid för vidlyftig att här intaga, utan får Stats-kontoret, med hufvudsakligt ininstämmande i Revisorernes åsigt, nu, särskildt beträffande skogsplanteringskassan, i underdånighet upplysa, att densamma tillkommit på grund af Skogsordningen den 1 Augusti 1805 och består af medel, som inflyta för försålde skogseffekter, bete å kronoparkerne, böter för skogsåverkan o. s. v., samt att dessa inkomster påräknats till utgifter för planteringshagar med flere anstalter till parkernas vård, men ansetts såsom statens medel, hvilka, jemlikt Kongl, brefvet den 25 April 1826, borde från länsstyrelserne insändas till Stats-kontoret och såsom särskild fond bokföras och Kongl. Maj:t tillhandahållas för de dispositioner, som för berörde ändamål kunde ifrågakomma.
Det har vid det nu sagda ej sa mycket legat mig om hjertat att gifva en allsidig skildring af bokens innehall som fast mera att fram-hålla i hvilka hänseenden den ger vinkar om nya kosor för författarens rastlöst vankande ande. Och öfvertygad att böcker lika htet gifvet &lt;a antagas innehålla just hvad författaren velat saga, som man kan lita på att magnetnålen alltid risar mot nordpolen, har jag af många omständigheter trott mig berättigad att sluta att just i detta arbete en mis * - visning förefinnes. Oaktadt de många strid färdiga utgjutelsema har det förekommit mig som om Strindbergs mycket långa » Sturm-und Dräng-periods nu lackade mot sitt slut och som om » Utopier » må hända sknUe bilda afslutningen af densamma; det synes mig som om författareoä lynne, mera än hans åsigter, på grund af inflytanden, om hvilka jag icke har någon kännedom, ej ens en gissning, vore underkastadt en väsentlig omdaning, och det enär vi i detta arbete möta honom väl icke mindre revolutionär än förr, men mindre retlig, väl icke mindre ny och dristig, men säkrare på sig sjelf. och i följd deraf aktningsfullare mot andras, känslor och ädelmodigare mot sina fiender. Miirgcn i Strindbergs författarskap har alltid varit och är fortfarande ett hyperrevolutionärt patos. Han har fran sin ungdom förnummit ett pligtbud i sitt inre att i sin mån deltaga i det stora nydaningsarbetet Hedan af skådespelet » Mäster Olof » framgår att författaren är medveten om ett på honom hvilande ansvar. I det samtal mellan Olof och Lars, som inleder dramat, utbrister den förre: » Jag känner huru jag vill qväfvas, då jag tänker på detta arma folk, som suckar efter förlossning. De ropa efter vatten, lefvande vatten, men der fins ingen som har något att ge. » Dialogen fortsattes på följande sätt Lars. Rif ner det gamla murkna huset först, det kan du! Herren sjelf skall bygga dem ett nytt. Olof. Men då bli de utan tak öfver hufvudet en tid. Lars. Då få de åtminstone frisk luft! Olof. Men att röfva ett helt folk på deras tro; de skola förtvifla. Lars.