Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Kong-fu-tse’s lärjungar bedyrade att min hemlighet vore stridande emot det himmelska Förnuftet; Fo’s Prester skreko att den vore en gudlös konst samt att det blott tillkom Dalai Lama att blifva odödlig, och mandarinerne funno den farlig, emedan de lärt af tideböckerne, att för ungefär 2400 år sedan hade en man, vid namn Lao-kiun uppstått, redan 80 år gammal innan han utgick från sin moders venstra sida, och påstått att han vore i besittning af en odödlighets-dryck, hvarefter en annan hade druckit deraf, och funnit en hastig död, – kanhända emedan monarchens egna fiender förgiftat bägaren. Således måste jag lemna detta land, men den förnämste upphofsmannen till mina förföljelser, som var öfvertygad om äktheten af mitt lifsvatten, köpte sig deraf femtio år: mera kunde han ej betala. – Hvad? du förlängde en elak menniskas dagar? Åter ett nytt prof på din snikenhet! Huru kan du, Sapetman, sonson af Irans störste prophet, och som i tio år umgåtts med den heligaste Imamer, hysa en så låg passion? – Gud allena är fullkomlig, store konung, och jag är endast en mask, som krälar i stoftet och äter jordens mull. Jag erkänner med blygsel, att jag älskar guldet, kanske alltför mycket, men tro dock icke, nådens herre, att din tjenare älskar det, såsom den råa hopen, såsom ett medel för njutningar; nej, min vetenskap har lärt mig, att denna metall är den ädlaste bland alla de liflösa tingen, samt att den dessutom till vissa, naturer står i en underbar och välgörande valfrändskap; – en sådan natur är min. – Jag förstår icke dina ord. Dock femtio år undansnillade för mig, hvilken skada! – Värdes påminna dig att denna flaska ännu innehåller niohundrade femtio år, och att du ej kan sträcka din lifstid högre än niohundrade nittionio, att du deraf redan lefvat några och tjuge, och att således min handel blott tagit ganska litet ifrån din lefnad, som ändå i alla fall blir längre än någon af patriarchernes.
Men Utskottet anser sig dock, med stöd af dels den allmänt kända lättheten för, nära nog, hvilken som helst, att erhålla Discont-lån, dels de årliga stora förluster, som på denna utlåning göras, oakladt förlusterne först blifva synliga, sedan låntagaren uttömt alla utvägar, alt, genom omsättningar och nya låns lagande, uppskjuta yppandet af sitt obestånd, böra uttala den önskan, att Discont-iörelsens framtida bedrifvande mätte kunna ordnas på ett sätt, att utlåningarne derifrån medföra åsyftad n3rtla och icke, såsom Utskottet anser förhållandet i icke obetydlig nion vara, blifva hjelpmedel för vinglaren, att till slutlig skada för så väl Banken, som enskilda redbara medborgare, underhålla och fortsätta sin rörelse. §. 24. Vid den af Rikets Ständers Revisorer öfver Malmö Lune-Contor förrättade Revision af 1842 års räkenskaper, hade Vä 1 loll. Borgare-ståndets ledamot i Directionen fästat Revisorerues uppmärksamhet på olägenheten deraf, att han vore den enda bland Direcleurerne af respective Riks-stånden, som funnes på stället boende, hvaraf följden blefve, alt, enär, enligt 82 §. 10 mom. af Banco-Reglemenlet, en Directeur skall med Banco-ombudet och Kamereraren deltaga i nyckel vården, detta åliggande träffade honom ensamt; hvadan och då hinder för en ledamots så beskaffade oafbrutna tjenstgöring möjligen kunde uppstå, så väl af sjukdom, som af andra tillfälligheter, oeh derigenom en förlägenhet uppkomma, hvilken blefve desto svårare att afhjelpa, som de öfrige
Här i morfadrens rum hade de tagit grodd, alla de frön, som naturen nedlagt i hans sinne, här hade de spirat upp utan luft och ljus – sjukligt och förvridet – och här hade han left sig in i den gamles dyrkan af den bortgångne. För honom var det som om konstnärens ande dröjt sig qvar här, och när hon nu stod der i tyst beundran, så var det för hans gud hon böjde sig. Afstängningen från verlden, i förening med moderns hårdhet, hade från barndomen kommit hans viljekraft att krympa ihop till en dvärgkropp, medan fantasien växt ut, så att den kunnat fylla en jättes hufvud. Han var en af dessa naturer, som tro sig skapade att lida, endast för det de fått förmågan att gifva sig hän i en stämning. »O, så hänförande!» utropade Selma och spretade ut med fingrarne i sina kappfickor. Det inträdde åter en andäktig tystnad. Hennes åhörare hade intet sinne för komik, och motsättningen mellan hennes fullvuxna frökenförtjusning och dessa oförfalskade slynfasoner fans icke till för dem. »Och hvad är dethär för något?» sade hon och slog med handen ut mot de andra taflorna, som klädde väggarne. Hon kunde ju inte bli stående der och beundra i all evighet, heller! »Alltsamman efterbildningar af hans arbeten. Det brukade han alltid sända hem till mig. Och denhär oljemålningen är en modellstudie af hans egen hand», sade gubben med stolthet. Det var en naken kropp och ett fult hufvud, duktigt utfördt. »Usch, så fasligt!» tänkte Selma på sitt pensionsspråk, men sade ingenting. »Det skymmer så. Kan jag inte få tända morfars lampa?» sade Axel. »Hvad jag var dum som kom hit så sent!» klagade Selma, »men det kommer sig af att jag gick en timma på vägen och undrade om jag skulle våga eller inte.» Nu skrattade de, och så var isen bruten; hon kände att hon var deras gunstling. »Får jag taga af mig kappan?» sade hon. Och gubben hjelpte henne sjelf, medan dottersonen tände lampan och rullade ned gardinen. Det var som om de gamla möblerna bara behöft detta. De föreföllo ej längre stela och kantiga.
Då Herr Hjertas motion åsyftar lindring för den förlägenhet, hvaruti jordbrukaren befinner sig, kan jag ej annat än beundra hans fintlighet, att hafva föreslagit den summa, han till ändamålet anser lampel ig, inom kretsen af den bestämda circulerande pgnningestocken; men jag tror, att lians motion är ingra eventuel och att sum. man säkrare skulle tillkomma Jordbruket, om i stället för att lämna Assignations - rätt å Magazinslnrättningens fond, man heldre lät den utgå uti fastighetslån emot två procents Silfverränta. Jag gillar visserligen hypotheks Jag anser således bättre, att använda denna summa till fastighetslån med silfveriänta* Detta har dgn fördel, att det kommer jordkruket mera direct till pytia; flet skaffar silfver in i Banken, och man går BondeStåndets önskningar till mötes, ett Stand spm hittills vid denna Riksdag ej fått någon lindring, om ej genom minskning i Bevillningen, men hvilken minskning, sedan öfyerflödsafgiftpp, hvilken mest drabbade de högre classerne, blif. vit borttagen, icke kommer detta Stånd mycket till godo. Jag anhåller, att då motionen remitteras , dessa mina anmärkningar matte få åtfölja. Herr Tham, Wollrath t Jag vill I3I0U förena mig med Grefve yon Rosen. Jag fruktår att tiden ännu ej är inne att införa HypotheksBanker, men så använd spm Grefve von Rosen föreslagit, skulle den i fråga varande summan komma både jordbruket och Banken till nytta. Herr von Hohenhausen, Michael: Jag tror att i fastighetslån så mycket redan är utgifvit, sorn med våra financiela inrättningars säkerhet kan förenas. Det är ej förenligt med Batt - 3* 1 Den 3 5 Septérriber e. m. len,’ att utgifva fastighetslån, sorn återbetalas på 33 år, och sora motverka möjligheten. a£ en realisation. Grefve von Rosen har anfört, att intet fHrect blifvit gjordt för BondeStåndet vid denna Riksdag.
Förordningen den 10 Juni 1841, straffas med tolf dagars dylikt fängelse, ej heller tilltro sig döma sistnämnde anklagade, lika med den först omförmälde, till endast nio dagars fängelse vid vatten och bröd, samt till stöd härför förklara den uti siståberopade Kongl. Förordningen upptagna straffbestämmelse af tolf dagars fängelse vid vatten och bröd såsom skrifeller tryckfel, änskönt något ollicielt tillkännagifvande härom icke försports och det af Rikets Ständer den 16 Juni *1841, således efter kungörandet al den Kongl. Förordning, sorn ändrar 5 kap. 4 § Straffbalken, undertecknade Riksdagsbeslut innehåller i 3 momentet af 58 §, det Rikets Ständer, med Kongl. Majlis nådiga fastställelse, beslutat, ”att af de för olofligt inneliafvande af dyrk utsatta två straffbestämmelser, af spö för mannen och ris för cjvinnan, eller fängelse vid vatten och bröd, endast sistnämnda bestraffning, eller tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, får tillämpas, då brottet första gången föröfvas;” och hafva 25 slutligen förklaranderne, under åberopande, att de, om misstag vore begånget genom det Samuelsson och Svensson ålagda särskilda ansvar för inneliafvande af dyrkar, blifvit dertill af andras fel missledda, yttrat det hopp, att derför ej blifva strängt bedömde.
— Tull-, samt Valkoch SlampVerk för andras betjenande å Städernas områden, rörande beskattning af, samt om frihet till Tullqvarnars anläggning derstädes. I. 114- R. 131. IT. n. 164. III. — Mjöloch Såg-, samt Valkoch Stampverk, om upphäfvande af skattläggningarne å. XII. B. 290. A. 371. — Husbehofs-Mjöl-, om rättighet att utan föregången syn få anlägga. XVI. B. 229. Å. 247. XVII. E. 35. XX. U. 43. — Såg-, om utvidgad sågnings-rätt vid. Se Sågningsrätt. Qviding, Bernhard Christopher, yttrande. XIV. 3. Qvittencer, Bankens. Se Bankens qvittencer. R. Raab, Axel Arvid, yttrande. V. 18r. Raab, Friherre Christian Adam, yttranden. Ramsays, Otto Johan Henrik, yttranden. 1.83, 196. II. 185. Realisationen, om präglande af en skådepenning till minne af den nu verkställda. Se Skådepenning. Realisationens verkställighet, om beredande af frågan derom uti Statsoch BankoUtskotten. VI. B. 207. A. 487- Reclamation, angående, af Svensk undersåte, som för gäld rymt ur riket. III. IV. R. 219. IX. A. 228. Recognitionsskogar, angående de till brukens tjenst anslagna. X. B. 3g5. XI. A. 110. — om skyndsam handläggning af mål som röra. Se Skogar. Recryter, angående approbätionen af, vid de indelta Regementena. XIII. B. 126. A. »85. Redogörelse-system, om införande af ett enkelt och lättfattligt inom de Förvaltande Verken. XVIII. RedovisningsOrdningen inom Banken, angående. Se Banken. Reenstjerna, Abraham Alexander, yttrande. XX. 545. Reenstjerna, Svante, yttrande.
Jag skall beskrifva hans utseende för er. – Tjenar till ingenting. Jag känner honom i alla fall inte, har inte sett honom heller. Det låg något sjukt i Kristians förklaring men på samma gång något så bestämdt, att Hammar fruktade att skada sin sak genom att envisas. För denna gång finge han vara nöjd. – Hvad tiden går! utropade han och såg på sitt ur. Förlåt mina herrar, men nu måste jag kila! – Nå, och historien då? frågade betjenten i en ton af missräkning. – Den skall ni få härnäst vi träffas! Detektiven kastade sig i en droska och åkte till fröken Alice Svensson, Kungsgatan numro nittiosju. Han svor ve och förbannelse öfver Brauners ombytlighet ; men hans tålamod räckte till besöken hos alla fem älskarinnorna. Ingen af dem var den rätta! Detta var den första motgången. Men han lät ej nedslå sitt mod. Bidade han blott tiden, skulle han nog få svaret på frågan: Hvar är qvinnan? Hobergskrogen. Det egendomliga slägte af förfallna E–tunasmeder, som blef riksbekant under benämningen »Hobergarne» hör numera till de ting som varit; men dess »äreminne», den s. k. Hobergskrogen fans ännu qvar i E–tuna vid tiden för de här skildrade händelserna och finnes måhända ännu. Redan under hobergarnes tid sågs den med oblida ögon af ordningsmakten, ehuru hobergarne på det hela taget ej förorsakade hälften så stor förargelse som det slödder, som sedermera intog deras platser på krogen. Hobergarne voro skickliga smeder – på den tiden hade ej maskinindustrien hunnit uttränga handskickligheten –, hvilka af en eller annan anledning råkat på förfall. Bidragande faktorer dertill voro dels den fullkomliga bristen på skoluppfostran, den klena omvårdnad presterskapet egnade det sedliga tillståndet, bristen på arbetarbostäder och framför allt det nu nästan otroliga slafveri, hvari arbetsgifvarne höllo sina arbetare. Arbetsdagen var på den tiden obegränsad och ingen organisation arbetarne emellan fans, som kunde bestämma ett minimum för aflöningarna.
— Hos oss har redan Faggot, genom vägning af bestämda rymdmått vatten, försökt att sammanbinda vigtens storhet med längdmåttets, och deraf har handt, att man alltid från ett gifvet längdmått kan restituera Faggots ass och lod. Denna fördel är för stor för att icke böra blifva ett lagligen befästadt samband emellan Rikets Mått, Mål och Vigt, och, ehuru längdmåttets jemförelse med secundspendelns längd, kan anses för att vara en från vigtens sammanbindande med längdmåttet särskildt fråga, så synas de likväl icke kunna åtskiljas, då fråga är, att, en gång fcjr alla, fastställa enheterna af Sveriges Mått, Mål och Vigt. En undersökning bör således föranstaltas, sorn liar till föremål, att i Svenska decimal-tum bestämma längden af den pendel, som pä någon bestämd Svensk orts latitud, fullbordar hvarje slag, pä en secund, vid hafvets yta och i lufttomt rum, samt att sedan utröna vigten af en bestämd cub vatten i loo-de-delar af vigtens enhet. Med detta försök blir då storheten af Svenskt Matt, Mål och Vigt en gång för alla bestämd. Till de för hvar och en af dessa blifvande enheter synas företrädesvis böra antagas: För längdmåttet: foten, delad i 10 turn eller 100 limér. För rymdmättetkannan, sorn utgöres af 100 pubik-tum. För vigten■■ mark (victualie-skälpund) hvars precisa storlek bestämmes genom jeinförelse med vigten af en gifven cub vatten. 3qo Betänkande om Mätt] Mai och Vigtt lisö Ehuru det hufvudsakligaste villkoret &r uppfyldt, då Staten bestämdt enheterna af Mått, Mål och Vigt, är likväl enhetens delningssätt och beräkningen af dess multipler af mycken vigt, emedan den kan göras på ett mer eller mindre beqvämt sätt.
För öfrigt är den svenska lotsinrättningen den ordentligaste inrättning som finnes i den vägen i något land, den är ett slags indelningsverk; måhända är den icke alldeles så fullständig som den kunde vara, men intilldess en lämplig förändring i nuv:de lotssladga föreslås, måste jag påyrka att lotsarne bibehållas vid den rätt de nu innehafva. Sedan härefter på förfrågan af Frih. Baab, undertecknad Biddarh.Sekret, uplyst att BorgareSt. bifallit förev:de Utlåt., men att underrättelse om de öfrige RiksStms i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Frih. Raab: Jag anhåller att få yttra några ord med afseende på de af Hr Printzensköld berömde motiverne i Gr. Mörners tal. Gr. Mörner yttrade att en återremiss innebär ingalunda ett bifall. Det är sannt, men man får icke taga saken så lättsinnigt, att man den ena dagen i ett Stånd återremitterar ett Betänk, och alla, som yttra sig öfver frågan, yttra sig ogillande samt yrka på ett annat förslag af Utsk., men den andra dagen då Ulsk. återkommer med ett sådant, då vänder Ståndet om och säger »vi vilja icke hafva det, utan vore det likalydande med det förra, skulle vi gilla det.» Jag frågar Hr Printzensköld, som så högt prisade detta motiv, om han skulle önska införa en sådan sakernas ordning? Jag tror icke alt det skulle vara särdeles betingande för den aktning Ståndet är skyldigt sig sjelf. Vidare sade Gr:n att det icke vore skäl uti att ångfartyg endast befriades. Det finnes 2:ne skäl hvarför ångbåtar isynnerhet böra åtnjuta denna förmån, först att man påräknar att med ångfartyg komma fortare, och således icke behöfva ligga ^ timme och någon gång derutöfver för att vänta på lots; för det andra, att samma ångfartyg går samma väg fram och tillbaka samt kan således bestå sig en säker lots på fartyget, och någon fara bör följaktligen icke upstå deraf att fartyget icke tager lots.
Då emedlertid skolväsendet icke inom någon församling lärer vara så utbildadt, att icke till dess ytterligare utvidgning och förbättrande den sålunda föreslagna tillgång lämpligen kan och bör användas, samt ett medgifvande, att denna tillgång finge till andra communala behof tillgripas, möjligen skulle kunna till folkundervisningens förfång missbrukas, och på det att ändamålet med beviljandet af dessa medel icke må förfelas, hemställa Utskotten, att uttryckligen må stadgas, dels att ifrågavarande medel icke få till annat än skolväsendets befrämjande anslås, och dels att, derest en eller annan församling skulle åsidosätta föreskrifterne i Kongl. Sladgan den 18 Juni 1842 om skolors inrättande, den samma församling af skyddsafgiften tillagde andel skall genast ställas till Landshöfdingens och Biskopens disposition, för att till det afsedda ändamålet användas. Ifall Rikets Ständer härtill lemna sitt bifall, hemställa Utkotten, att beslutet öfverlemnas till Kongl. Maj:t att, efter Dess Nådiga bifall, Påbud härom låta utfärda. Slutligen och då någon skyddsafgift icke erlägges inom Särna församling af Stora Kopparbergs Län, samt äfven några få andra församlingar finnas, der ofvan oförmälde andel af samma afgift möjligen blefve för skol vä - Statsoch Bevillnings-Utikoilels Utlåtande, N-o 38. 5 sendet alldeles otillräcklig, kommer Stats-Utskottet att om serskildt anslag för dessa fall framdeles afgifva yttrande. Stockholm den 16 Januari 1845. Reservationer?
Derigenom skulle dessa länder ytterligare från sina marknader utestänga det Svenska stångjernet, hvars tillverkning, sålunda tryckt af ökade priser på tackjernet inom landet och af minskad afsättning utom landet, i följd häraf skulle gå sin undergång till mötes och i sitt fall draga med sig de mångtusende jernverks-egare och arbetare, som af denna för Sverige så hufvudsakliga näringsgren hemta sin bergning. e) Emedan tackjerns-tillverkaren, sedan han möjligen under några år hemtat en ökad vinst af utförseln, hvarigenom åter stångjerns-tillverkaren blifvit nödgad att nedlägga sin rörelse, skulle sedermera icke inom landet ega någon säker afsättning för sin produkt, utan blifva beroende af de priser, som utländningen behagade bestämma, och hvilka denne, såsom dåvarande ende afnämaren, säkerligen icke skulle underlåta alt ej allenast skäligen, utan äfven oskäligen jemka; och slutligen /) Emedan alltså i längden såväl tackjernssom stångjerns-tillverkaren skulle blifva lidande på den nu föreslagna utförsels-friheten. 2:o. Borttagande af förbudet mot införsel af Tackjern. Då främmande tackjern för närvarande icke är till införsel lofgifvet, så inser hvar och en, att det för sin godhet utmärkta Svenska stångjernet tillverkas endast af Svenska malmer. Får deremot tackjern införas, så hlefve sådant troligen endast det sämre Engelska, och då skulle det måhända icke blifva svårt att diskreditera det Svenska stångjernet, genom påståendet, att dertill användes Engelskt tackjern till större eller mindre belopp, och att alltså det Svenska jernet icke längre kunde häfda sitt hittills egande företräde framför det Engelska. Skulle våra gjuterier vara för sin förkofran i behof af utländskt tackjern, kan ju införsel deraf till inskränkt belopp under vederbörlig kontroll tillåtas, på sätt Kongl. Maj: t i Nåder föreslagit, utan att derföre behöfva medgifva allmän införsels-frihet, hvilken åter icke kan biliigtvis meddelas utan motsvarande utförsels-frihet för det Svenska tackjernet, men af hvilken frihet jag här ofvan sökt skildra de vådliga följderna. 3:o. Borttagandet af förbudet mot införsel af jern, slång-, bandoch platt.
När större eller mindre reparationer å Riddarhuset och dertill hörande byggnader skola företagas, låter Direkt, genom erfarit e Byggmästare och Handtverkare nprätta kostnadsförslag, som vid Direktis sammanträde granskas; men skulle särdeles betydliga reparationer å Riddarhuset vara nödige, bör, efter kungörelse i Tidniogarne, arbetet utbjudas å entreprenad-auktion till öfvertagande af den, som slädnätför minsta anbudet och för fullgörandet ställer af Direkt, godkänd boigen. Direkt, bör undvika alla utomordentliga utgifter, och ej heller ingå i kostnader vid allmänna fröjdebetygelse!' i hufvndstaden, utom vid de t ill Tällén, då till firande af märkvärdiga händelser, andra offentlige byggnader derstädes illumineras. Hvarken Riddarhus-Salen, eller något inom Riddarhuset varande ruin, uplåtes hädanefter till Concert eller till sammanträde för något Sällskap eller Komité. Likväl må i sistnämnde hänseende det ankomma på Direkl:s pröfning, att göra undantag från detta allmänna stadgande; hvarvid dock iakllages, alt, till förekommande af den hastiga temperalurförändringens menliga inverkan på Plafond-laflan, Riddarhus-Salen, vid kall eller fuktig väderlek, på förhand upvärmes. § 21. Då kontanta penningar till Direkt, insändas, med Reversal in dupplo och Sedelförteckning, bör å det qvarblifvande reversalet ankomsldagen jemte målets ordningsnummer antecknas. Adel andra, som återsändes, tecknas qvitto, underskrifva af tvenne Direktörer, samt af Kamereraren kontrasigneradt. En serskild bok bör finnas, hvaruti en af Direklörerne antecknar, å ena sidan, alla de medel, som lill Direkt, insändas och till Kamereraren afiemnas för insättning i Banken, och, å den andra, inskrifver Banko-Attestens dalum och nummer, hvarefter Attesten till Kamereraren ålerslälles.
907 de tu lia fgifter, hvilka under de sednare åren influtil för utländsk spamnål, bör lill Riksgälds-Coniord öfver lern nas. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos B an coUtskotlels nedannänmde den 7 dennes f. m. på bordet lagde memorial och utlåtande: N:o 57, i anledning af Bancofullmägtiges hemställan, att commissariernas antal i Lånecanzliet måtte återbringas till hvad de före sednaste reorganisation af nämnde departement varit, eller till fem, chefen inberäknad; och N:o 58, i anledning af väckt motion om ökade löneförmåner för åtskilliga tjenstemän inom Banken och Bancodisconten. S. D. Då nu Constilu t iöns - Ut skot t ets den 3 och 7 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 36, i anledning af återremisserne å memorialet N:o 26, ånyo föredrogs och härvid förekom Utskottets anmälan om oförenligheten af samtlige Riks-Ståndens i anledning af nämnde memorial yttrade gemensamma tankar, ansåg Ridderskapet och Adeln Utskottet hafva bort försöka att, i öfverensstämmelse med 56 § Regeringsformen till ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka, icke blott 2:ne, utan samtlige Riks-Ståndens i anledning af memorialet N:o 26, rörande representationssättets ombildning, afgifna gemensamma tankar, hvarföre och till vinnande af sådan frågans ytterligare handläggning Ridderskapet och Adeln ansåg ingen annan åtgärd för närvarande ega rum, än att utlåtandet Jbo 36 till Utskottet återremitterus, ålföljdt af de vid utlåtandets föredragning hos Ridderskapet och Adeln afgifue yttranden, i anseende till hvilket beslut merberörde utlåtande i öfrigt lade y till handlingar ne. S. D.
Om också, i händelse Utskottens förslag antages, 1817 års Sockneslämmo-förordning, såsom följd deraf, npphäfves, och Kyrko-Råds-institutionen, sådan den deri är stadgad, sålunda upphörer, komma icke derigenom alt saknas nödige stadganden 0111 de kyrkliga bestyren, om hvilka serskildte föreskrifter finnas, som icke destomindre blifva gällande. Tdl följd af dessa åsigler, från hvilka Utskotten icke tro sig hafva anledning alt afstå, anse Utskotten sig icke böra föreslå några tillägg eller förändringar, med afseende å hvad som om Kyrko-Råd är anmärkt. För öfrigt är väl emot denna §. anmärkt, att, till förekommande af splittring emellan församlingar af samma siad, borde här stadgas, att för en och samma stad må endast finnas en Fattigvårdsstyrelse, så att, om den skulle blifva Socknc-Nämnden, böra Deputerade ombesörja Falligvår - j4 Lagsamt Allm.- Besv.- oell Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 2 g, den för hela staden; men denna anmärkning få Utskotten bemöta med den erinran, att Utskotten icke föreslagit någon Sockue-nämnd för städerne, så att anmärkningen synes icke stå i något sammanhang med förslaget. §§ 16 och 17. Då dessa begge §§. gemensamt handla om Sockne-nämndens bildande, hafva de deremot framställde anmärkningar det sammanhang sinsemellan, att Utskotten ansett sig böra dem här på ett ställe upptaga. De hufTudsakligaste af dessa anmärkningar angå frågan, huruvida Ordförande i Nämnden må väljas eller Kyrkoherden bör anses sjelfskrifven till denna befattning.