Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. föreslagit alt endast | af kronans andel i de vid tullverket inflytande konfiskations-och bötesmedel i medeltal 32,000 r:dr årl. måtte med 10,000 r:dr anslås till tullstatens enskilda pensionskassa, så har ju kronan ändock den opåräknade inkomsten af de öfriga ■$ af samma bötesmedel i behåll och del äskade anslaget synes mig alltså, utan någon olägenhet å Statens sida, kunna lemnäs. Dessutom bör icke förbises, att tullintraderne årligen stigit, så alt deras belopp, som förr varit beräknade lill 3,700,000 r:dr, uti K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof nu upplages till 4 millioner, till hvilket belopp intraderne säkert under vanliga förhållanden komma att uppgå, om äfven sådant under innevar. års hotande handelskris undantagsvis, icke skulle inträffa. Det är således gifvet, att de ordinarie tullintraderne lemna Staten en inkomst af 300,000 r:dr mera om året än vid förra riksdagen kunde beräknas och alt således i tullmedlen uppstår en ökad tillgång i st. f. brist. Med anhållan derföre om bifall till det af K. M. äskade anslag, yrkar jag återremiss af ifrågavar. punkt och att Ulsk., i händelse återremiss beviljas, ville fästa sig vid de af mig uppgifna skäl, äfvensom att Utsk. för beviljandet af anslaget måtte fästa det vilkor, alt tullstatens enskilda pensionskassa må blifva underkastad statsrevisorernes granskning. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. an - Den 39 Mars. 393 sage de emot dea förevar. 12:te punkten gjorde anraärkn:r, föranleda lill samma punkts återremitterande, ropades ja och nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, ali lian trott sig finna att ja härvid varit öfvervägande. 13;de punkten, ang:de de dt radhus-rät terne utom Stockholm och Götheborg ansiagne arfvoden för behandling af tullmai. Hr Prytz:
Angifvelsen, sådan den vore gjord, hade blifvit till Ad vokatfiskals-embetets beifran öfverlemnad, och Advokat-Fiskalen måste alltså anse sin pligt vara att använda alla laga medel, för att äfven i denna del af målet, serdeles hvad Wigrens lån angick, söka få sanningen i ljuset. Dessförinnan vore dock nödigt att erfara, huruvida ofvan antydda uppfattning af Kongl. Hofrättens redan gifna beslut vore riktig; och anhöll derföre Advokat-Fiskalen, det Kongl. Hofrätten ville meddela utlåtande, huruvida Advokat-Fiskalen ägde att söka få närmare utredt, om, på sätt emot Ola Månsson blifvit angifvet, men Ola Månsson förnekat, obehörigt dröjsmål med utlemnande till Wigren och Gumme Persson af de dem beviljade lån läge Ola Månsson till last. I anledning häraf androg Ola Månsson, att, på sätt han förut förklarat, han icke varit vållande till obehörigt dröjsmål med omförmälde penningars utlemnande, och att, om äfven Ola Månsson dröjt med penningarnes utbetalande, sådant vore en sak emellan Kommissionären vid Lånekontoret, låntagarne och Ola Månsson, men icke kunde i detta mål blifva föremål för undersökning och pröfning af Kongl. Hofrätten. Sedan parterne afträdt, blef af Kongl. Hofrätten, efter öfverläggning, fattadt och för parterne, åter inkallade, afsagdt följande 46 Beslut: Kongl. Hofrätten anser det ej kunna antagas, att utredning om den af AdvokatFiskalen Billbergh nu ifrågasatta omständighet äger inflytande på utgången af det åtal, som utgör föremål för Kongl. Hofrättens pröfning, samt finner förty, att en så beskaffad utredning ej bör nu äga rum. Advokat-Fiskalen Billbergh yttrade härefter, det han ansåg sig böra meddela, hurusom han hade sig bekant, att, då utlåningen från statslånefonden tog sin början vid Lånekontoret i Malmö, Direktionen, med särskildt afseende å den för dessa lån stadgade utomordentligt höga ränta, lät sig angeläget vara att söka bereda de lånebehöfvande ali den lättnad, som på Direktionen kunde ankomma, samt att
» Hon rodnade och tvekade att fortsätta, men så tog hon mod till sig och sade hastigt: » Och nu vilja de nödvändigt, att vi skola gifta oss med hvar andra. Men jag vill inte gifta mig, hvarken med er eller någon annan. » Hon drog djupt efter andan. » Så ja, nu är det sagdt! Ä r ni ond på mig? » Han tyckte, att hon såg mycket söt ut i sin ljusa klädning. der hon stod lutad mot bordet, med det till hälften blyga, till hälften förtrytsamma uttrycket i sitt ansigte. » Ond? För att ni ej vill gifta er med mig! Det kan jag ej förtänka er, » sade han småleende. » Nå, då äro vi goda vänner, » utropade hon och räckte honom skrattande sin hand. » Men säg icke något till min svåger, han kan ju få tro, a,tt hans komplott lyckas. » » Eller också göra vi, i vår ordning, upp en komplott mot dem, » sade Edgar. » Hvad menar ni? » » Jag menar, att vi kunna spela förälskade i hvar andra och se kära ut för att lättare bedraga honom. Det är vår hämd. » » Men. » » Inga betänkligheter! Vill ni eller ej? » Ebba såg en stund mycket villrådig ut, men sedan sade hon bestämdt: » Nå väl, jag vill. » » Uppgjordt då! » utropade Trane, i det samma som musiken spelade upp en sprittande polka. » Men detta är ju min dans! Får jag lof? » Han bugade sig och bjöd henne sin arm. När de kommo ut i balsalen böjde han sig sakta öfver henne och hviskade: » Glöm icke vår komplott, fröken Ebba! Nu börjas den! » Trenne veckor hade förflutit. Det såg ut, som om grosshandlare Rappes komplott skulle lyckas. Häradshöfding Trane syntes ej hafva hvarken ögon eller öron för någon annan än fröken Ebba, och Nils påstod, att äfven hon såg rysligt intresserad ut. De promenerade och åkte skridsko hvarje dag tillsamman, de dansade tillsamman, och han var ständigt hennes uppvaktande kavaljer och syntes aldrig så nöjd, som då han små- pratande fick sitta vid hennes sida och skåda in i hennes skälmska, blå ögon. Det var en vacker vinterförmiddag.
De snart begynnande symfonikonserterna sägas komma att ledas af hofkapellmästaren Conrad Nordqcist. Säkerligen skall detla väcka allmän tillfredsställelse hos den musikälskande publiken. M.me Melba kommer, enligt med operan gjord öfverenskommelse, att uppträda här endast fyra gånger, och torde den första föreställningen med henne äga rum omkring den 20 i denna månad. Så snart repertoaren för dessa föreställningar blifvit bestämd, lär anteckning om biljetter därtill kunna ske å k. operans kansli. 319 Re eri 1893 CD CN •CO _ J IDUN hon blef ensam, skulle hon bli modigare. Hon tänkte till och med ett ögonblick: » Onkel Jonas skall hjälpa mig! » — Onkel Jonas, som väntade pä, att hon på våren skulle bli hans hustru! För resten kunde hon icke tänka på detta nu! Denna enda, lyckliga afton ville hon icke störa med tankar på framtiden. När grefve Magnus väl var borta, när föräldrarne voro komna, då skulle hon vända tillbaka till verkligheten, då skulle hon tala, o c h när allt var klart, skulle hon sända bud till grefven och bedja honom komma. Hans namn, hans förmögenhet, allt var sådant, att föräldrarne icke skulle kunna önska det bättre, och hvad onkel Jonas angick, så var han allt för god att vilja tvinga henne mot hennes vilja. Allt skulle nog bli bra. huru skulle det kunna bli annat, när en så gränslös lycka fyllde ens hjärta som den, hvilken hon kände? Hon gick själf ut o c h bad betjänten komma in och tända ljus, och då systrarna kommo upp, satt hon vid chaise-longuen och knäppte på en menuett. Denna afton njöto de två älskande den mest berusande af alla fröjder, den att bevara en ljuf hemlighet i andras närvaro.
Då R. o. Ad. beslöt, att denna afgift för theaterdirecteurer skulle upphöra, så tager jag för gifvet, såsom en följd deraf, att äfven den afgift skulle försvinna, som är bestämd i nästföljande morn., och hvarpå Hr Printzenskjöld fästat uppmärksamhet. Skulle detta icke anses vara afgjordt, anhåller jag om propos. på äfven denna afgifts afskaffande. Hr von Hohenhausen: R. o. Ad. har beslntit om theaterdirecteurer, men dertill kan icke räknas lindansare och de som visa vilda djur, med flera, hvarom fråga icke blifvit väckt, och jag finner icke skäl att Ståndet i deras beskattning gör någon ändring. Hr Printzenskjölds hemställan om en redactionsförändring är således af behofvet påkallad, ehuru en sådan redaction kanske bäst verkställes af Bevilln.ötsk., dit saken i alla fall kommer, emedan de andra Stånden troligen fattat olika beslut. Något hinder för Ståndet alt göra denna ändring kan jag icke inse, då det icke är fråga att i ringaste mån förändra sjelfva beslutet i sak. Fiih. Raab: Jag instämmer fullkomligt med Hr Printzenskjöld om nödvändigheten alt göra en redactionsförändring, men hvad Frih. Tersmedens förslag beträffar, att de i följande mom. uppräknade herrar frondörer skulle slippa att betala bevillning för sina representationer, så kan jag deri icke instämma, så mycket mindre som de icke äro, i likhet med theaterdirecteurerne, ålagde någon personlig bevillning. Jag yrkar, att de mätte bibehållas vid den afgift, som § i Utsk:s förslag för dem bestämmer. Frih. Tersmeden: Jag kan icke dela Frih. Raabs fruktan för frondörer i detta afseende, och jag kan icke eller frångå, att de genom R. o. Ad:s redan fattade beslut äro befriade från ifrågavar. afgift. Då theaterdirecleurerne nemi. äro derifrån alldeles befriade, och dessa herrar skola betala samma afgift som theaterdirecteurerna, sä är det ju tydligt, att de ingenting skola erlägga.
437 legiér skulle anses hindra indragning af de indelningar som för dessa privilegiers tillkomst voro anslagna till akademier och gymnasier samt hospilaler jemte andra fromma stiftelser deruti omnämnas, så kunna sagde privilegier dock omöjligen sä tolkas alt de hindra R. St. att indraga de anslag af räntor och kronotionde, som efter privilegiernas utfärdande äro tilldelade der uppräknade eller andra dylika inrättningar. Man har vid denna riksdag framkommit med ett nytt slags lagstiftningsärender, dem man kallat financiella lagstiftningsfrågor och hvilka frågors hänförande under sagde kalhegori skulle hindra R. St. att hädanefter behandla desamma såsom tillhörande statsregleringen oaktadt en sådan behandling öfverensstämmer med hvad vid föreg:de riksdagar allt sedan vårt närvarande statsskick infördes, blifvit oanmärkt och obestridt iakttaget. Jag tror och hoppas dock, ali det gamla behandlingssättet äfven framgent kommer att tillämpas åtminstone så länge som vår nuvarrde grundlagsstadganden angule riksdagsärendenas behandling komma att oförändrade fortfara. Det synes mig derföre som man under tiden icke behöfde sysselsätta sig med utstakandet af någon annan ordning för nu förevande frågors afgörande än den som förut varit gällande Jag förnyar min anhållan om återremiss på det alt räntor och kronotionde som äro an slagne till de utaf presterskapets privilegier omhägnade verk och inrättningar, må varda utur votera-propos. uteslutne, samt alt berörde privilegier således icke må under någon förevändning kunna lägga hinder i vägen för voterings anställande örn hvad samma propos. för. öfrigt innehåller. Gr. Lagerbjelke: Hr von Hartmansdorff har i sitt sednaste anförande åter framdragit presterskapets privilegier såsom ett skäl hvarföre hans mening om afslag af denna punkt borde blifva gällande. Jag ber att fä fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, alt ingen så vidt jag hört, yrkat propos. pä bifall: den propos. som nu blifvit begärd, har gått ut pä återremiss, och uti detta yrkande mätte väl icke ligga något förnärmande af presterskapets privilegier.
Frih. Creutz, Steffan, upläste tvenne motioner af följande innehåll: 1:0. Ehuru jag viii förutser, att en och annan skall finnas, som med ovilja skall höra, att jag ännu en gång uptager en stunds upmärksamhet härstädes, i afsigt att ånyo framhålla den princip, för hvilken jag anser mig böra höja min röst i denna Riksförsaml., så vill jag dock begagna det tillfälle, som erbjuder sig. Afven nu är det nemi. min önskan och afsigt, att inför lt. o. Ad. framställa en motion, hvars syfte är, »att slita ett af de många onaturliga och förderfliga band, som hvila öfver individen och samhället.» Må den eller de, sorn så vilja oell finna sin räkning dervid, att stämpla hvarje försök att lösgöra samhället i allmänhet och dess medlemmar hvar för sig ifrån de tjettrar, som okunnighet, vidskepelse, maktmissbruk och skråanda lagt uppå dem, såsom ett bemödande att »öfverändakasta lag och samhällsordning»; (ör min del vill jag, så långt min förmåga sträcker sig, skilja emellan två så skiljda saker, som det är, »att någonting är lag och att något bör vara lag.» Just derföre att det är min oförgripliga tanke, att det icke blott är, utan alltid bör vara Representationens rätt och pligt, att använda sin lagstiftande myndighet, icke för att konservera det föråldrade, olämpliga och skadliga, utan fastmer, med uphäfvande deraf, sätta sådant i stället, som öfverstämmer med den närvarande tidens fordringar, hvilka grunda sig på vetenskaplig forskning, sann uplysning, frihet och rättvisa, så får jag vördsammast föreslå, att K. M:s nåd. Reglemente för skyddskoppympning i. Riket af d. 29 Sept. 1853 matie så till vida till all gällande kraft uphäfvas, att det icke blir bindande för någon annan än den, som sjelf vill för sig eller barn underkasta sig dess förordnanden.
Yid föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial Jtä. '19, innheållande förslag till den ändring i 53 § Riksdags-ordningen, att beslut icke må i något Stånd fattas, derest icke minst tretio ledamöter tillstädes äro, kafva, enligt hvad Konstitutions-Utskottet tillhandkomna utdrag af Riks-Ståndens protokoll för den 28 nästlidne April och den 18 innevarande månad utvisa, Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet förkastat berörda förslag, hvilket deremot blifvit af Bonde-Ståndet antaget all hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; och har Borgare-Ståndet beslutit, att till Konstitutions-Utskottet, såsom Ståndets gemensamma tanke, hänvisa det förklarande, att ej må af något Stånd beslut fallas, derest icke minst en tredjedel af ett Riks-Stånds vid Riksdagen närvarande ledamöter tillstädes äro. Då emellan de af Riks-Stånden sålunda fattade beslut förefinnes sådan skiljaktighet, att de icke kunna sammanjemnkas, har Utskottet skolat detta förhållande till Rikets Ständers grundlagsenliga behandling vördsamt anmäla. Stockholm den 25 Maj 1860. Konsti(utions-Utslcoltela Memorial M 31. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Maj 1860, kl. 6 e. m. Memorial lill Rikets Ständer, med förslag lill ändring i 30 § Riksdagsordningen.
Erkännas måste också, att densamma blifvit på ett för R. o. Ad. hedrande sätt pröfvad. Med lugn och värdighet, utan bitterhet mot olika tänkande, har R. o. Ad. öppet och oförbehållsamt uttalat sina tankar och åsigtpr, gifvande och mottagande skäl för och emot det Kongl, förslaget. Ja, denna fråga har så grundligt blifvit afhandlad både i skrift och tal af utmärkte statsmän och rättslärde, att det väl må anses förmätet af mig, att till allt hvad som blifvit yttradt, lägga mitt svaga ord. Men läkaren, och jag vågar säga det, företrädesvis den Svenska läkaren är så van att införlifva sina tankar och känslor med folkets, eller den stora massans af nationen, att på samma gång jag anser för en ära att tillhöra Sveriges R. o. Ad., jag dock skattar högre än allt annat den enkla egenskapen af Svensk medborgare. Den dagliga beröringen med menniskor af alla stånd uti de ögonblick, då sjukdomar och kroppsliga lidanden uttränga alla tankar på jordiska fröjder, och då dödens kalla hand nedbryter alla skrankor och jemnar alla förhållanden, utplånar hos läkaren de skimrande föreställningarne om bördens och rikedomens företräden. — Delta må vara min ursägt, att jag vid detta tillfälle vågar höja min stämma, ehuru jag icke, af lätt begripliga skäl, kunnat med den erfarne statsmannens blick genomskåda denna vig - Den i December. 191 tiga angelägenhet i alla dess detaljer, utan nu blott vill betrakta den från rent mensklig synpunkt. Genom allt hvad som blifvit yttradt ang:de det Kongl, förslaget, har jag visserligen varit i tillfälle att noga betrakta detsamma, om jag så får uttrycka mig, genom klokhetens och den kalla beräkningens synglas. Men att den sålunda erhållna bilden, det oaktadt, blifvit oklar och utan bestämda konturer, torde till någon och kanske ej så väsendtlig del härleda sig deraf, att den tilläfventyrs fått för ringa belysning af hjertats elektriska ljus. — Sålunda har man genom aritmetiska kalkyler velat bevisa olämpligheten, ja, vådorna t. ex. af kamrarnes tillsättning.
Herr Tham, WollrathFörenande mig fullkomligt med dem, sorn i ämnet talat, anhåller jag blott att få nämna en omständighet, sorn kunde underlätta relaxation i Götheborg. Örn nemligen Riksens Ständer, såsom jag förmodar, bifalla inrättandet af ^n Discont i denna stad, kunde ju penningarne för Bankens räkning der deponeras. Deri ligger åtminstone en säkerhet som icke kan jäfyas. Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard: Sedan flera anmärkningar, i hvilka jag till en del instämmer, blifvit gjorda mot Utskottens Betänkande, anhåller jag att få tillägga ännu en, den nemligen» att Utskotten, efter hvad jag fattat, icke tillerkänt tackjerns-tillverkningen samma fötrnån af låne-understöd som stångjernstillverkningen Jag kan ej inse, hvarföre tackjernsproducenten skall såmedelst tvingas, att sälja sin vara till stångjerns producenten, på det att dennes tillverkning må för honom blifva desto fördelaktigare. Om tackjerns producenten genom samma medel sorn Bruksägaren sättes 1 tillfälle att förekomma sin varas vanpris, så är det väl sant, att Bruksägaren möjligen kan komma att betala tackjernet något mera, men detta är en fördel för tackjerns till verkaren, som är likaså billig, sorn Bruksägarens och som han icke alltid vinner på Bruksägarens bekostnad, ty denne sednare har gemenligen utväg, att hos Utländningen söka sin ersättning. Den 19 Julii e. rrii Uppå deréftor af Herr Grejven och Landi* Marskalken gjord proposition, blef Statsoch BancoUtskottens förevarande Utlåtande, i anledning af de dervid nu gjorde anmärkning gar, till Utskotten återremitteradt ; hvarjemte Bidderskapet och Adeln fann för godt tillåta, att Grefve Spenss, Carl Gustaf, den 28 sist* ledne Junii eftermiddagen i detta ämne afgift ne yttrande, äfven finge återremissen åtfölja* Föredrogs ånyo Statsoch BancoUtskottens den 21 sistledne Junii under N:o 28 af« gifne samt den 28 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, angående Fastighetsoch OdlingsUån.
Denna afgäld vore dessutom icke obetydlig, då i betraktande toges ej mindre att bostället föga öfverstege ett fjerdedel mantal, än äfven att pastorslöneu endast uppginge till omkring 2,000 R:dr R:mt; och då inom Bodums socken med sistförflutna år liera nyhemman i skatt ingått, samt, i händelse af behof, prestebordsskatten kunde på något af dessa öfverllyttas, hade motionären, som tiilkännagifvit sin afsigt att till Utskottet öfverlemna de handlingar, som till ärendets belysande i kameralt afseende kunde erfordras, föreslagit: att berörda, till boställe för pastor i Bo dum inköpte, hemmansdelar af skatte natur i Böhle by måtte, för att erhålla prestebols natur, från Kronans sida skattebefrias. Då motionären icke på något sätt styrkt sina ofvanberörda uppgifter, har Utskottet, i saknad af alla handlingar, som för bedömandet af frågan erfordrats, icke kunnat taga densamma i öfvervägande, samt tillstyrker att motionärens framställning måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 30 Mars 1863. Stockholm, tryckt hos Sam. Romstedt, 1863. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. Utlåtande, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Femte Hufvudtitél. (U A) För Femte Hufvudtiteln, innefattande anslagen till sjöförsvaret, äro uti nu gällande Riksstat uppförde: penningar 3,104,343 R:dr 60 öre, indelta räntor, enligt markegång förslagsvis beräknade till 81,510 R:dr, samt oindelt spanmål, efter ett värde af 2 R:dr kubikfoten, upptagen till 119,246 R:dr 40 öre, tillsammans 3,305,100 R:dr.
För framtida beståndet af de å Skogarne varande mångå mindre Lägenheter , hvilket i deras nuvarande skick icke kan anses ega rum, är icke sörjdt, och det synes angeläget, att bringa, åtminstone de flesta, till sjelfständiga lägenheter, emedan de svårligen kunna med deras nuvarande utrymme i allmänhet bestå, sedan Proposition om Krono-Skogarne i Riket. 451 den kringliggande Skogen är afyttrad. At åtnjutne Skogsoch Mulbets-rätter å KronoParkerne utan undantag skola bibehållas och ersättas, är så mycket mindre beliöfligt, som desse förmåner, med få undantag, icke äro å desse Skogar att anse som Laglige rättigheter, särdeles hvad Mulbetet angår, hvilket efter äldre Skogs Ordningen och 14 §• i den nu gällande, endast af gunst och Nåd är efterlåtet; och meddelandet af en sådan ersättning skulle å de flesta ställen medföra den följd, att hela Parken dertill medtoges. Den årliga Räntans bestämmande genom högsta anbudet vid Auction, och 1 icke, såsom vid Skattläggningar i allmänhet tillgår, efter Markens sämre och bättre beskaffenhet, är i synnerhet mindre lämpeligt, då sådant på många ställen, vid Skogens ulödande, skulle leda till bristande säkerhet för Kronan att i framtiden erhålla denna ränta, för hvilken personlig borgen eller annan säkerhet, såsom Riksens Ständer jemväl stadgat, icke eller är i längden användbar. En bestämd fridlysning å de Kronan förbehållne Parker är också icke tjenlig, såsom hindrande Kronan att af dem draga den förmån utöfver egne behof, som med Skogens bestånd kunde förenas. Frågan om en förändrad hushållning med de Allmänna Skogarne anser Kongl. Majit böra, i hela sin omfattning, behandlas, så vida man vill vinna, hvad dermed egenteligen bör åsyftas. En förbättrad
M:t i underdånighet anhållit, att, då han till följd af sina på sjön Ökvatlnets sänkning nedlagda kostnader, hvilka skulle öfverstiga 5,000 R:dr, varit nödsakad försälja, jemte större delen af sin öfriga egendom, ett honom tillhörigt hemman, hvarefter det vidare berodde af sökanden, såsom icke jordägare, att lägga hand vid eller påskynda detta arbete, och då, i händelse det erhållna lånet återfordrades, han skulle blifva oförmögen att försörja sig och sin familj, eftergift af återbetalnings-skyldigheten för samma lån måtte beviljas eller åtminstone länet få vid de förut bestämda betalningsterminerna återgäldas; öfver hvilken anhållan styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader afgifvit det underdåniga yttrande, alt, enär sökanden, fastän förgäfves, för nämnda sjö-sänknings-arbele an - 110 ExpeditionsUIsko Hels Förslag till und. Skrifvelse, N:o 64. vändt åtskilliga kostnader, hvilka dock förmodades icke uppgå till del af honom antydda belopp, så och ehuru de uppgifna förhållandena i afseende på hans förmögenhet och tillgångar icke blifvit styrkta, syntes det billigt att så lindriga återbetalningsvilkor, som möjligt vore, honom förunnades, hvarföre styrelsen underdånigst tillstyrkte att, emot bibehållande eller ställande af erforderlig borgen för lånesummans återbetalning, sökanden måtte tillåtas få fullgöra sin betalningsskyldighet under en tid af tio år från och med innevarande års början; och har E. K. M:t, som funnit afskrifning af meranämnda lån icke böra medgifvas, i betraktande af härvid uppgifna omständigheter, i nåder föreslagit, att det utaf vägoch vattenbyggnads-styrelsen förordade längre anstånd med lånets återbetalande måtte af Rikets Ständer beviljas.