Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ransakning och dom i sådant mål till höre den HäradsRätt, inom hvars domvärjo gerningen, som åtalas, blifvit begången; dock må Nämnd tagas äfven från annat af de tili samina domsaga hörande härader, för hvilka häktet gemensamt är, Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M, i underdånighet anmäla» Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 Maj 1845, Expcdilions-Ulskottels Forsing lill and. Skrifvelse j N.o z3l. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Maj I&J.5. Preste-Slåndet den 23 Borgare-Slåndet den 23 Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse> angående ändringar och tillägg i K ngl. Förordningen om Prestval den 1 A~ pr il 1843. (Lagsamt Allm. Bsv. och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 31 och Mom. N:o 44.) S. A. K. Rikets Ständer, som fästat uppmärksamheten vid åtskilliga föreskrifter uti nu gällande Nådiga Förordning om Prestval af den 1 April 1843, lufva dervid trott sig böra, i afseende härå, hos E, K. M. i underdånighet föreslå de förrändringar och tillägg, hvarom har nedan Sörmäles, nemligen: 5 Art. 17 § har följande lydelse: ”För hvarje egendom och lägenhet ”röste egaren, ehvad han derstädes bor eller ieke, så vida han densamma 'genom eget folk eller hälftenbrukare förvaltar. För boställe röste, under ”samma vilkor, innehafvaren. Är egendom eller lägenhet emot hyra, arrende eller andra vilkor upplåten åt annan person, som för dess utskyider ”ansvarar, röste den sistnämnde, så framt egaren ej styrker, att han denna ”rättighet sig sjelf uti contractet förbehållit; för frälse-skaltejord röste under ”enahanda vilkor, som för annan egendom, jordegaren eller arrendatorn.
På Gustaf Adolfs torg stodo vid middagstid menniskor packade, icke så mycket för att afvakta den antågande vaktparaden, utan för att få betrakta alla dem, som, vare sig åkande eller gående, färdades till Gustaf den tredjes konsttempel för att öfvervara galaspektaklet. Vagn efter vagn rullade fram, betjenter hoppade ned och slogo upp vagnsdörrarna, damer i pelskappor skyndade in i de uppvärmda vestibulerna, herrar i pels och höga guttaperkagaloscher smälde i dörrarna, och när klockan led mot half två, gick jag också in och slog mig ned på min plats, midt i hela löjtnantstroppen. Det var en lysande syn den gamla operasalongen kunde bjuda på den dagen. Parketten tedde sig som en ofantlig bukett af blommor i de mest skiftande färger. Skulle vi tala i blomsterspråk, så kunde man nämna blåklint och smörblomster, hvita och röda rosor, och den doftande heliotropen saknades ej heller. Med ett ord, ljusa, luftiga drägter i blått och ljusgult, i hvitt, rödt och ljusgredelint och mellan alla dessa lysande färger stucko de svarta frackarna af som svarta penséer. Ännu stod den kungliga logen tom, men allas ögon riktades dit för hvarje ögonblick. Herr Nordqvist kastar en sista blick dit upp, och så höjer han taktpinnen, hvarefter ouvertyren till Den Bergtagna börjar. Salongen blir mörk, man försjunker i tankar, själen gungar på tonernas brusande våg, och man glömmer hvardagslifvet och bekymren der ute i verlden. Och så går ridån upp för sagan, och man dragés omedvetet med af de nordiska, fantastiskt melodiska tongångarne. Och så föll ridån öfver första akten, och nu var féeriet på scenen glömdt, och man intresserade sig åter för fondlogen der uppe. Man behöfde ej heller vänta länge, förr än dörrarna till de inre rummen slogos upp och konungen jemte alla de öfriga furstliga personerna inträdde. Bland alla de höga gästerna, var det kanske iDgen, som väckte större intresse, än Lovisa, Danmarks kronprinsessa, Carl den femtondes kära dotter.
Revisionsförrättning afgifva berättelse öfver fondens tillstånd och förvaltning, och denna Nådiga Proposition kommer att blifva föremål för ett serskilt yttrande af Utskottet tror Utskottet detta ämne här kunna förbigås. 3:o Vid Utskottets tillstyrkanden i 2:dra Punkten 1 §. ang:de redovisningen för förskolter af Statsmedel, deras bokföring m. m., har annan anmärkning icke blifvit gjord, än att Ilr Hjerta, med herritad anledning af Utskottets hemställan, att i RiksHufvudhoken må införas en serskild Conto, till balanceraiide af alla från g:de HufvudTiteln utgående förskott eller lån, yttrat, det Utskottet bordt redovisa för de lian nämnde Titel utgångne lån, enär R:s St:r, i afseende på dispositionen af de å Titeln uppförde meddj iunderdthet anhållit att desamma matte användas tihl upp - 5go Stats-U t skottets muntrande af nya uppfinningar och nya industri-grenar, men ej till förlagslån. —Utskottets berörde hemställan grundar sig på Revisorernes anmälan om ofullständigheten af nuvarande redovisning för meranämnde Titels medel; och då Revisorerne vid sjelfva förvaltningssättet, i det medlen utgått såsom lån i stället för gåfva, icke framställt någon anmärkning samt vid den af Utskottet verkställda granskning någon erinran icke heller förekommit har Utskottet icke heller ansett sig böra derom göra någon serskild framställning. 4:0 Uti 2ta Punkten 2 §. af det återremitterade Betänkandet hade Utskottet, sorn ansett, att, med undantag af 8:de HufvudTitelns anslag till Extra Utgifter, öfriga på HufvudTitlarne anvista medel borde vara underkastade öppen redovisning, jemväl tillstyrkt förnyandet af den vid senaste Riksdag hos K. M:t i underd.Tiet gjorde anhållan, alt vederbörande, som af Statsmedlen uppbära förskott emot redovisning, matte i Nåder anbefallas att derför afgifva Specifika och verificerade räkningar, hvaröfver det Verk, som medlen utbetalar, bör hafva tillsyn.
Handels-b;n handlar om sältet luiru burskap vinnas må, gör dervid ingen skilnad emellan utländsk och inländsk mans prtestanda, och nämner icke det ringaste om någon religion — och ehuru 5 cap. och lill en del 7 cap. i samma balk stadga vissa inskränkningar i rättighet att handla för utländske män, som icke vunnit burskap, emot hvad inländske män äga iakttaga, så medgifver likväl 7 cap. äfven åt de förra temmeligen utsträckta rättigheter vid frimarknader i stapelstäder. Denna liberalitet, hedrande för Sverige, isynnerhet på en tid, då upplysningen ännu medgaf att trolldom bestraffades till lifvet, tyckes, att dömma af föreskrifterna i 1772 Den »4 April f. m. års Reg.F., icke hafva i denna minskats. Den utsträcktes enl. 1779 års riksdagsbeslut till fullkomlig religionsfrihet, och så väl Ständernes moliver till, som K. M:s svar å beslutet vittna 0111 en högsinthet och fördragsamhet, som voro värdiga den nation, der friheten sedan urgamla tider varit bosatt. I 7 §:n af detta beslut läses: «Tå enfri religionsöfning för ilie utlänningar, som i Riket vilja inflytta, instämmer mccl then nästan uti alla välbesläl/la Stater införda och mänskligheten hedrande samvetsfriheten, håfve vi äfven ansett thensamnia kunna blifva för Riket nyttig och i flere afseenden förmonlig, med liw inskränkningar och förbehåll, som Rikets grundlagar och en rådig eftertanka och försigtighet synas kräfva. Vi håfve tiletta ärende uti nogaste öfvervägande tagit, och uti vår tlierom aflålne underdåniga propos. tillstyrkt en fri religionsöfning i Riket/' samt vidare: "K. M. häfver i nåder med oss instämt uti ett lika tänkesätt, och ansett themia vår underd. propos. såsom en then mest hedrande för menskligheten och för en upplyst fri nation, samt således i nåder therlill samtyckt med alla förberörde inskränkningar: och thel så mycket heldre, som K.
Ännu år sättet för de 5oo,ooo Riksdalernes utgörande icke så bestämdt afgjordt, att frågan derom ju ej skulle kunna möjligen blifva hånskjuten till afgörande genom Nämnd. Jag förenar mig derföre med Herr Hjerta, att berörde stroph måtte helt och hållet ur expeditionen utgå. Dessutom vet Den 12 Julli /. m. 641 Vet jag, att Ordföranderne uti StatsOch BevillningsUtskotten innan korrt ämna anhålla om Nämndens sammankallande i afseende på Bevillnings-grunderne, hvarefter frågan om ofvannåmnde belopp torde vara lättare afgjord. Herr Rothlieb, Axel: Jag hemställer, hu ruvida ifrågavarande skrifvelse må kunna antagas, förkastas eller något dervid tillgörasj innan det blifvit definitift afgjordt, antingen ämnet blifver föremål för Nämndens behandling eller icke, och beslut i följd deraf fattadt. Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMar/kalken gjord proposition, blef ExpeditionsUtskottets ifrågavarande förslag, i anledning af de dervid gjördé afittlårkningar^ till Utskottet åierremitteradt. ITögloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdés klockan tre qvart till 2 eftermiddagen. X i " In fidem Protocolli Ö. y. Lagerheim, Ridd. o. Ad. Prof. VI. Band. 64* Den 12 Julii c. m. Lördagen den 12 Julii. Plenum kl. 6 eftermiddagen. Företogs till pröfning Bevillningsutskottets den 3 dennes under N:o 19 afgifne, samt den 10 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 528 sistlidne April meddeldte Utlåtande, angående en utvidgad fribrefsrått för Städernas Magistrater. Herr Tham, Wollraht: Jag utbeder mig endast korteligen få nämna de orsaker, som föranledt de tvånne Stånden af Utskottet, att tillstyrka den gjorde anhållan.
Eller också väntade man att i bästa fall få höra hr H. upprepa sin förhoppning, att de, hvilka ju äro representanterna för » den franska äktenskapsbrottskomedien med sina vrångbilder af menniskor », skulle, för att begagna hr H: s eget uttryck, » lemna efter sig någon äfja, ur hvilken en ny och bättre skörd skulle växa upp och frodas ». Men detta blir ingalunda fallet. Visserligen inleder hr H. sin karakteristik af hr Fredrikson med följande uttalände: När Gustaf Fredrikson den 4: de November 1862 gjorde sin debut på Stora teatern som den unge mannen i Nicolles lina enaktskomedi Min tants planer, kan man med allt skäl säga att det var den franska salongskomedin med sin uddiga, spirituela dialog, sina på spetsen stälda - situationer och sin temligen tvifvelaktiga moral, som gjorde sitt inträde på den svenska nationalscenen, der den sedan utöfvat ett nästan oinskränkt herravälde. Detta låter onekligen litet polemiskt och när man kommer ihåg hr H: s föregående moraliska indignation emot det fransyska, så är det ej utan, att man på hr Fredriksons vägnar darrar för hans rykte. Så mycket mera öfverraskas man, när man sidan efter föregående inledning läser följande: Gustaf Fredrikson hade också alla betingelser för att kunna på detta sätt blifva en bärare af en hel rigtning, och i synnerhet en rigt-ning sådan som denna. 1 besittning af en lycklig figur, ett uttrycksfullt ansigte - och utrustad med en studentikos oförskräckthet och ett äkta upsalionsiskt godt lynne, — ty studenterna voro glada ännu på den tiden, — förd » han med sig en fläkt af frisk luft in i den ktafva och något stelnade teaieratmosferen, en fläkt hvilken verkade % hög grfld välgörande just då. I hvad afseende den tvifvelaktiga moralen, som ju hr F. uppgifves ha infort vid vår scen, egentligen kan sägas verka uppfriskande, torde hr H. vara skyldig att något närmare förklara. Snälla hr H.! Tänk, om nutidens ungdom finge läsa det här. Tänk, om de, som ju efter hr H: s eget påstående icke äro glada nu längre, finge lust att uppfriska sig med litet tvetydig moral.
Visserligen uppbär Törnebohm pension ur Amirabtots-krigsmanshuskassan, men dertill bar han sjelf genom inbetalningar bidragit. Under sednare år har han varit Navigationsskole-lärare och genom ansträngningar i detta sitt kall bar han ådragit sig sitt nuv:de bekymmersamma tillstånd, som vållat att han icke kan fortfara med denna sin verksamhet. Då lian dertill befinner sig i små omständigheter, synes den åldrige läraren vara förtjent af understöd från statens sida, och jag anhåller derföre, jemväl af det skäl att skickliga personer icke må af* skräckås från att egna sig åt denna lärareverksamhet, att K. M:s Propos. måtte af R. o. Ad. antagas. 412 Den 28 September f. m. Gr. Cronstedt: Då det hufvudsakliga skäl, som förhindrat Utsk:t att tillstyrka bifall till K. M:s Propos., numera förfallit, vill jag icke längre yrka bifall till Utsk:ts hemställan. Den princip, Utsk:t i allmänhet sökt upprätthålla, har varit den, att personer, som hafva tjenst med lön på stat, icke tillika må uppbära pension på indragningsstat. Hr Stedt: Jag instämmer med Hr af Ström. Sedan öfverläggningen förklarats härmed slutad, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå Samt bifall till K. M:s framställning i ämnet, hvilken propos. med ja besvarades. 29:de—34:de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 35:te punkten. Hr von Francken: I denna fråga har jag varit af olika tanke med tltsk:t. Jag har visserligen här åtskilliga dokumenter, som ådagalägga Hr Borghs förtjenster, men då de äfven, en uppläsning förutan, torde vara kända, anhåller jag endast att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, ville antaga K. M:s Propos.. Gr. Cronstedt:
Ofta en tom, själlös utanläsning, ett inpluggande af ord, der det lifliga barnasinnet fordrar sjelfva verklighetens gestalt. Hvad ser den lille, der han sitter böjd öfver sin lexa, låt oss exempelvis taga: sin historia? Det är icke de händelser, som författaren i sin framställning velat åskådliggöra, som nu i liflig realitet stå för hans syn. Det är den och den sidan, som lexan omfattar, som skall läsas in, och från hvilken han ej kan abstrahera. Så fäster sig boklig kunskap sida från sida som bilder i barnets sinne. Men detta är ej verklighet. För att belysa saken: du minnes kanske, kära läsarinna, ännu i dag slaget vid Ltitzen ur din lärobok; slaget vid Liitzen — j a, väl, på den högra sidan midt i boken, och så med den stora bläekplumpen der uppe i det venstra hörnet! Och aldrig, aldrig kan du höra detta namn nämnas, än i denna dag, utan att ögonblickligen du har den framför dig — • der. ' — den högra sidan och den svarta plumpen. Men vi fråga eder: är detta att lära för lifvet? Nej, för visso ej. En tom lexläsning, en andlig gymnastik — utan anda. Det borde ej gälla hur många sidor jag lärt, utan hur djupt jag lärt. Men det är ej ofta vårt moderna skolväsen räknar efter den synpunkten. Om det endast verkligen vore förhållandet, att barnet visste, hvad det kan göra reda för, och icke visste, hvad det ej kan redogöra för. Men tro vi detta, falla vi i en farlig förvillelse. Ofta får barnet i sjelfva kristendomens namn lära sig att säga den rena motsatsen, mot hvad det sjelft erfarit och tänker. Det öit DUN Tidningen innehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppgif a närmaste postanstalt namn och adress s a m t erlägg en krona, sa ersitter der på examen och svarar på lärarens fråga med sin inpluggade fras, att » jorden är en jemmerdal ». Det är en lögn, det tvingas att säga, ty det tror det ej sjelft — dess bättre! De flesta barn förmena ej, att jordelifvet dock är så jemmerligt; man ser tingen i ett skärare ljus i de åren.
M:t i nåder bifalla sä v äl hvad sökanderne hemställt i afseende å inställandet tillsvidare af lägenheternes utarrendering lör längre tid, som ock att ofvannämnda belopp af 500 R:dr utaf fästningslägenketernas årliga afkastning finge fortfarande intill 1857 års utgång af domkyrkan uppbäras; hvaremot E. K. M:t, i afseende ä hufvudfrågan eller den för domkyrkan samt Calmar stad sökta upplåtelsen af ifrågavarande lägenheter, anbefallde E. K. M:ts Befallnmgshalvande äfvensom Domkyrkorådet att inkomma med åtskilliga nödiga ansedda upplysningar angående förhållandet med domkyrkans inkomster och utgifter samt anledning till det yppade behofvet af ny begrafningsplats för staden; och har E. K. M:t sedan de sålunda infordrade uppgifterna inkommit, låtit i nåder öfverlemna alla handlingarne i målet till Rikets Ständers Statsutskott, för att, vid behandling af den hos Rikets Ständer i della ämne gjorda framställning, komma under öfvervägande. Nyssnämnda af E. K. M.ts Befallningshafvande och Domkyrkorådet sednast afgifna yttranden i denna fråga utvisa, bland annat, att kyrkan för närvarande, med en skuld af 6,141 R:dr 40 sk. 1 rst. och en kapitalbehållning af endast 3,563 R:dr 27 sk. 7 rst., belunne sig i del tillstånd, alt den dels nu genast och dels inom få år larfvade lill sitt islåndsällande utgifter lill sammanräknadt belopp al 13,200 R:dr; att när dertill lades den del af kyrkans skuld, hvartill kassan icke leinnade tillgång, så uppkomine den betydliga summan af omkring 16,000 R:dr banko, som utgjorde domkyrkans behof för närmaste åren, men genom In ars fy llande, om medel dertill funnes, kyrkans ekonomiska ställning likväl icke blelve på ett tillfredsställande sätt betryggad, enär kyrkans byggnadssätt och beskaffenheten af de malerialier, hvaraf den är uppförd, gjorde för all framtid hehölligl alt använda icke obetydliga belopp till denna uyrbara byggnads vidmakthållande.
7 Ulskoltets hemställan, såsom af alla fyra Stånden gillad, bör iagttagas och tjena till efterrättelse vid aflåtandet lill Kongl. Maj:t af Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse med Ständernas beslut angående tullbevillningen. Beträffande derefter den delen af Presle-Slåndets beslut, som har afseende å eventuella tullafgifter, lärer frågan derom böra uppskjutas, intilldess af Rikets Ständer blifvit afgjordt, om och hvilka så beskaffade tullafgifter skola bestämmas. Och vidkommande slutligen hvad Preste-Ståndet yttrat, angående öfver-låtande till Kongl. Majit af rättigheten alt nedsätta de af Rikets Ständer åsatte tullbelopp, anser Utskottet, enär de Irenne öfrige Stånden icke i nämnde hänseende fattat något beslut, sig endast böra sådant vördsamt anmäla. Stockholm den 26 Februari 1841 • Reservationer.
Oä nu mera alla f. d. Krono-bränneri-b^ggnaderne i ^Visb^, säsom umbarliga för ständiga Nagasins-rörelsen derstädes, blifvit till Krigs-Lollegii disposition för nödige bebof öfverlätne, föreslår Kongl. Napt tillika, att den ärliga bus-b^re-ersättning, som af Krigs-Lollegium utbetalts bin Lagare-Oesäll, contant 3 Gunnor 8panmäl, a 5 K:dr 1,860: - transport 47,392:16. i. 22 3>an8port 47,392:16. i. till L^ono-5lggg8in8-lorvaItaren i Wi8l>^, 8ä80m godtgörel86 tor afträdd» bo8täll8rum, mä, lika med andre iVIaga8in8-^örvaltare8 bu8-b^re-er8ättningar, varda ä 8tat uppförd med 33: 16. — Ivongl. 51aj:t an8er, att, 8edan l^l^ntoeb LontrollVerket blifvit atälldt under 8tat8-Lontoiret8 in8eeude, detta Verk» Vtlöning8-8tat lior ifrän Lerg8-(?.ol!egii 8tat pä 8tat»- Oontoiret» öfvertl^tta».
Den 5 cffanuariu nan frost och kjäla mellankommer och hindrar j ejonämndt, att dessa Nyplöjningars afkastningar merendels alltid sent mogna , och , i händelse af regnaktig väderlek , under de nu mera tidigt inträffande Vintrar , Michaeli tiden ännu till stor del stå Ute, hvilket ock händer med Vårsäd, sådd å sidländt åker senare på Våren, men just denna tid kan inforas, som, om det i brist af Arbetsfolk ej då sker eller kan verkställas, ofta sedan blir omöjligt innan Skörden af Regn blifvit skämd; exempel härpå aro ty värr både många och färska. Michäelsmasso • veckan har sålunda blifvit förvandlad till en af de mäst angelägna och dyrbaraste arbetstider, och Tjenstehjonens derunder stadgade afflyttning och ledighet, till den mäst otjenliga af alla årstider ; utom det att mörka qvällar och merendels svåra vägar Samt stormväder till sjöss, alltid göra flyttningen och transporten svår och obeqväm om hösten. Deremot faller det genast i ögonen, att JVlidsommarstiden är den mäst behagliga till Folkflyttningens verkställande, tyda är Landtmannen mäst ledig ifrån de angelägnaste göromål, då ärö vägarna torra och nätterna ljusa , och det Folk och de Dragare, hvarmed det nya Tjenstefolket skall hämtas, kan man då, utan betydlig förlust, vara utaf med, hellst denna tid dessutom merendels förspilles under de nöjen och lekar, som vanligen af Tjenstefolket och Husbönder ikring Majstänger tued mera, tillställas eller tillåtas, Den 5 annani, Derefter få de nykomna Tjenstehjonen lägga hand vid bergningen af det Hö och Foder, som de sjelfva skola uppstilla, samt inhämta den Säd och de Jordfrukter, hvaraf deras eget underhåll dem skall tilldelas ; deras eget intresse skall således med Husbondens derutinnan blifva förenadt, att både Hö - och Sädes saint JordfruktsSkörden varder väl och oskadad inom Hus inbergad och förvarad.
Nu kan så hända, att, å tid, då rättegångsdag ej inträffar å landet, föreskrift tarfvas, huru bo vårdas skall; då äge Domaren derom tillsvidare förordna; anmäle dock förhållandet å nästa rättegångsdag: och meddele Rätten derefter beslut i ämnet. Tarfvas god man för sterbhusdelägare, som är frånvarande eller eljest urståndsatt att sin rätt bevaka, eller förmyndare för omyndig, och går bouppteckningstid tillända, innan Rätten derom förordna kan; då äge ock Domaren tillsätta ombud, att å den frånvarandes eller omyndigas vägnar bouppteckningen bevista: och meddele det sedan Rätten, som god man eller förmyndare förordnar.» — Utskottet har derjemte erhållit del af den diskussion, som inom Borgare-Ståndet föregått remissen af Herr Sundvallsons motion, uti hvilken några ledamöter af nämnda Riks-Stånd instämt; och får Utskottet nu, efter öfvervägande af de gjorda framställningarna, sitt Utlåtande deröfver afgifva. Dervid anser sig Utskottet först böra till besvarande upptaga Riksdags-fullmägtigen Neltelbladls motion, äfvensom den del af Herr Sundvallsons förslag, som är enahanda med förstnämnda motionärs. Så vidt dessa motioner, enligt hvad motiveringen deri utmärker, må afse borttagande af eller förändrad beräkningsgrund för det Magistratspersoner i städerna nu tillkommande arfvode för bouppteckningar och arfskiften, kan Utskottet icke understödja desamma, af skäl som redan af 185'! års Lag-Utskott blifvit åberopade, eller att om ifrågavarande afgift än kunde synas mindre billig, densamma dock utgjorde en väsendtlig del af Magistraternas aflöning och för Lag-Utskottets Betänkande JVJ 42. 17 för sådant ändamål äfven blifvit städernas innevånare pålagd.
Hon har nämligen fått lära, att hon icke har att göra med saker, som ligga utom denna sfer, och derför har hon sällan om dem bildat sig någon ärlig och samvetsgrann öfvertygelse, hvadan hon knappast någonsin befattar sig med dem för ett rättmätigt ändamål utan t allmänhet för riägot egennyttigt. » Detta är ju hårda ord, hvilka jag icke vill under-skrifva, då qvinnans magt i det goda kan vara och ofta är lika stor, men det synes som två händer skrifvit i Mills bok, och sjefva boken är eri intressant belysning af frågan. Ändå strängare tillägger han: » Hon vet icke eller frågar icke efter, på hvilken sida rättvisan är i politiken, inen hon vet hvad som kan inbringa penningar ellerbjudningar, skaffa hennes man en titel, hennes son en plats eller hennes dotter ett godt parti. » Det vore att göra en pjes af! Men derpå skulle några qvinnor svara: det är vår dåliga uppfostran! Hvarpå en man skulle svara: men det är ju Era mödrar (alltså qvinnor) som uppfostra Er! Så kommer M. till den kinkiga, hardt när olösliga frågan: » hvem skall afgöra saken, när äkta makar äro af olika tankar? » Härpå svarar M., försigtigt som höfves en så kinkig fråga: » En person måste afgöra dem! Men deraf följer icke, att detta alltid måste vara samma person. Den naturligaste utvägen är en delning af magten mellan båda, så att hvardera är oinskränkt inom sitt område och hvarje systemförändring fordrar bådas samtycke. » Bådas! Men när icke bådas kunna åstadkommas, utan att den ena ger sig, hvem skall ge sig? Derpå svarar författaren till Qvinnans underordnade ställning: » Det verkliga praktiska afgörandet skall, hvilken än må hafva den lagliga myndigheten, till stor del bero, såsom äfven nu är fallet, på. förmågan att afgöra. » Men hvem eger förmågan och rätten att afgöra öfver denna förmåga att afgöra?
Betänkandet bif. af Bondeståndet, s. 392. af Adeln, s. 403, Bortvandrande personers afförande ur husförhörslängd derne, om bestämmande af viss tid för EkonornrUtskottets Betänkande bif. af Presteståndet, lil, s. 128. af Bondeståndet, III. s. 137. af Adeln, III. s. 147. af Borgareståndet, lil. s. 160. Borås, angående låneunderstöd för; Statsoch Banco-' Utskottets betänkande återrem, af Adeln, s, 800. af Borgareståndet, s. 809. Ytterligare Utlåtande bif. af Ädeln, s. 1159- af Bor^ gareståndet, s. 1x65. af Presteståndet, s. 1182. af Bondeståndet, s1187. Borås, om eftergift i Bevillningen för de brandskadade innevänarne i; BevillningsUtskottets betänkande återrem. af Presteståndet, s. 502, bif. af Bondeståndet, s. 6x8. af Adeln, s. 64o. af Borgareståndet, s. 658. Ytterligare Utlåtande bif. af Presteståndet, s. 857. Boställe om anslående af, åt KronoFogden i Sollentuna etc.