Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då denna förändring iakltoges, det förslag, som Hr Lefre'n framställt, inneliölle, alt 34 §:n Reg.F:n skulle stadga att Statsrådets ledamöter icke tillika böra annan allmän embetsbefattning utöfva. Häruti hade Hr von Troil instämt, med tillägg att ledamöterne af Konungens Statsråd ej heller skulle några inkomster af annat embete uppbära, och med tillägg att Justitiasråd ej tillika må annat embete innehafva eller utöfva. Då Hr Lefreåa sedermera instämt i Hr von Troils förslag, så vore Hrr Lefre'ns och von Troils gemensamma förslag följande: ”Statsminister eller Statsråd må ej tillika annat embete utöfva, ej heller några inkomster deraf uppbära. Justitiseråd må ej tillika annat embete innehafva eller utöfva.” Den mening, som af Frih. Cederström, Anders, samt Hr Cederschjöld blifvit yttrad, vore hufvudsakligen öfverensstämmande med Hrr Lefre'ns och von Troils, i afseende på Statsrådets ledamöter; men ang:de Högsta Domstolens ledamöter hade de ansett, att ingenting behöfde nämnas. Frih. Cederström, Annders: Om jag uttryckt mig så, sorn Hr Landtm, nu uppgifvit, så har det ingalunda vari t i öfverensstämmelse med min mening, utan anser jag, alt äfven Högsta Domstolens ledamöter böra i redactionen inryckas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att genom denna förklaring de båda förslagen blifva med hvarandra öfverensstämmande. E11 annan mening ännu vore Hr von HartmansdorfFs, och, 0111 Hr Landtm, rätt fattat, äfven Gr. Horns, alt förändringen skulle anses onyttig. Hr von Hartmansdorff: Hr Landlm:s framställning af min mening är ganska riktig, hvad förra delen af Utsk:s förslag angår; men i afseende på sednare delen gillar jag
Man må blott föreställa sig, om en enskild person skulle vilja eller kunna åtaga sig utdebiteringen och upp - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 455 hördén, ifall han huge liela beloppet. Jag tror det icke. Men Statens tjenstemän måste göra det, om halmstädje-afgiften skall fortfarande bibehållas. J)et är icke för minskningen af utgiften för räntegifvare i Christianstads län, emedan, som hvar man må linna, den är så obetydlig, att dess utgifvande ej kan verka något för de skattdragande, utan, i anledning deraf atl det, såsom jag tror mig halva visat, är en statsekonomisk förlust om den bibehåiles, som jag vill vördsamt föreslå: alt halmstädjan i Christianstads län ina från all vidare uträkning, utdebitering och uppbörd uteslutas. Som jag gjoit mig underrättad att Christianstads läns räuteförenklings-ulräkuingar, i och med detta års utgång, komma under granskning oell arbete, synes, såvida det med min motion afsedda ändamål ej skal! förfelas, densamma tarfva skyndsam handläggning; hvadan jag tager mig friheten anhålla alt Höglofliga Stats-Utskottet, dit den läier remitteras, ville, så lort ske kan, (rån Kongl. Kammar-kollegii jordeboks-kontor infordra de ytterligare upplysningar i ärendet, som kunna erfordras och erhållas. Stockholm den 21) November 1862. Sven Nilsson, från Christianstads län. N:o 298. Af Sven Nilsson från Christianstads län, om anslag och län för an■ läggande af en jernväg emellan Hessleholm och Christianstad.
Dock torde de två sednaste anmärkningarne icke egentligen drabba konventionerna, då sättet för uppbörden af Presterskapets inkomster icke vore nödvändigt beroende af det sätt, hvarpå församlingens afgifter blifvit bestämda, och en jemkning i Pastors inkomster till förmån för annan prest inom församlingen ganska val kunde ske genom frivillig öfverenskommelse, särdeles vid inträffande pastors-ledighet, då äfven förfogande kunde vidtagas i afseende på sådana inkomster, hvilka rättsenligt kunde från en församlings Presterskap till en annan öfverflyttas. De stridigheter, som befarades vid konventionernas förnyande, kunde ock i väsendtlig måtto förekommas, om i stället för konventionerna sattes löneregleringar, verkställde af opartiske ftiän, samt gällande för en längre 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UIskottets Betänkande M 61. tid, och hvilka såväl lönegifvare som löntagare vore skyldige att underkasta sig. Om dertill Presterskapet upphörde att omedelbart besörja uppbörden af sina löneinkomster, skulle aila från aflöningssättet härflytande anledningar till obehag mellan lärare och församlingar vara undanröjda, och Presterskapets ställning blifva tryggad, utan att lönegifvarne vore underkastade det intrång i sin enskilda hushållning, och det godtycke, hvaröfver de för närvarande hufvudsakligen beklagade sig. — Särskildt hade Kongl. Majit tagit frågan om en i vissa fall särdeles väl behöflig förbättring af Komminislrarnes lönevilkor i öfvervägande, men, i följd af den i särskilda orter förekommande olikhet i Komministrarnes ställning, med hänseende till såväl inkomster och tjenstgörings-skyldighet, som lefnadskostnader, och då Komminislrarnes aflöning, lika med Pastorernes, framgent torde böra utgöra ett försainlingarnes åliggande, funne Kongl. Majit berörde fråga icke lämpligen kunna lösas annorlunda, än i sammanhang med en allmän reglering af Presterskapets inkomster. Pä dessa skäl stödde sig de grunder för en reglering af Presterskapets aflöning, hvilka Kongl. Majit nu till Rikets Ständers pröfning och godkännande öfverlemnade.
Råämnena dertill, Bomull, Hampa, Lin, Lil, ja till och med Silke, äro tullfria vid införsel. Det är sannt, att de mer och mer bearbetade draga en högre och högre tull, så att t. ex. af bomull ett skålpund oblekt garn förtullas med 12 öre, dito blekt, eller färgadt 20, träd 40, väfnader — med undantag af segelduk, som kostar blott 6 öre — oblekta 40, blekta elier färgade 70, tryckta 90 öre per S och finare, mera tjenliga för prydnad än skydd, 1 R:dr ä 2 R:dr 25 öre; sammaledes äfven fabrikater af lin, hampa, ull och silke; men råvarorna äro fria. I strid härmed är å en råvara, torra oberedda hudar, åsatt en tull af 2 R:dr 50 öre ä 1 R:dr 25 öre per centner eller 2^ å 1y öre per &. Den bättre råvaran, våtsaltade hudar, är visserligen tullfri, men får man tro ett års erfarenhet, så utestänges icke derigenom den sämre från våra fabriker. Har man åsyftat ett behöfligt förmynderskap öfver dessa fabriker, så är åtminstone ännu syftemålet förfeladt. Återstår blott inkonseqvensen att, när man lemnat alla andra råvaror, hvaraf beklädnad åsladkommes, fria, blott beskatta skodonens. Denna stridighet kan ej, såvidt jag förstår, häfvas på annat sätt än det, att hudar och skinn, ej hänförliga till pelsverk, oberedda, alla slag, förklaras tullfria. Följer man samma vara ytterligare genom tulltaxan under dess mera bearbetade former, så befinnes sulläder draga en tull af 25 öre per saffian m. m. 75 och andra slag 40 öre. Vidare förtullas skomakare-arbeten af de mest begagnade sorterna af skinn med 1 R:dr 25 öre, af tyger, saffian m. fl. finare skinnsorter med 2 R;dr 50 öre per &. Så grofva skyddstullar för garfverier och skomakare-verkstäder torde bättre än något annat kunna förklara beskaffenheten af vårt inhemska läder samt deraf förfärdigade arbeten.
Skälet hvarför Utsk:t ansåg sig icke kunna tillstyrka Hr von Köchs förslag, var att man trodde det vara lättare att få redbara och ordentliga krogföreståndare, om de fingo längre tid på sig, än om de (ör hvarje är skulle riskera att utträngas af andra personer, äfvensom att den korta tiden skulle vara ett hinder för bolags bildande i städer för öfvertagande af utskänkningsrättigheterna. För öfrigt ansåg Utsk:t att de väsendligaste olägenheterna, som skulle följa derutaf, att utskänkningsrättighet meddelades på 3 år, kunde alhjelpas genom det stadgande, som Utskrt föreslagit i 26:te §:n, hvarigenom en oordentlig utskänkare kan blifva sin rättighet förlustig. På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. af Ugglas: Inom det län, hvars styrelse är mig anförtrodd, har, under den tid jag varit der, alltid så tillgått, att K. M:s Befhide aldrig fastställt utskänkningsrättigheten för längre tid än ett år, med undantag endast för de fall då bolag bildat sig i städer för alt utöfva denna rätt. Sådana bolag hafva erhållit rättigheten på 3 år, ty man kan väl icke begära, att ett bolag skall vilja börja en sådan rörelse, om det icke får idka den längre tid än ett år. I likhet med Hr von Koch anser äfven jag, att rict vore särdeles nyttigt, alt tiden i allmänhet inskränktes till ett år, ty jag bar märkt, att det kraftigaste band på en krögare, lör att han skall vara ordentlig, är att han aldrig vet, om han får fortsätta sin rörelse. Jag anhåller således om bifall till Hr von Köchs förslag, i den förhoppning likväl, att 10:de punkten måtte återremitteras i den syftning, alt K. M:s Beflude må ega rättighet att åt bolag meddela utsträckning i tiden för nämnde rätts utöfvande. Jag anser nemi., att det är så nyttigt, 314 Den 4 Jali f. m. när bolag kunna bildas uti en stad för öfvertagande af detta bestyr, alt man gerna kan medgifva det någon längre tid. Hr von Koch:
Det bör ej heller förbises, att på de flesta af dessa ställen, der bevakningen, lemnad på egen hand, skall tagas af den folkclåss, ur hvilken de fleste brottslingar utgå, någon ändamålsenlig bevakning, grundad på detta system, icke kan tillvägabringas, äfvensom, att fångarne, sorn under en ransakning möjligen länge kunna få vara inneslutne, komma att sakna ali tillgång på moralisk vård; deremot om fängelsernes antal minskas och i allmänhet förläggas på tjenliga punkter, kan eontroll öfver bevakningen åstadkommas och moralisk tillsyn öfver fångrpersonalen tillvägabringas. Stattsamt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, N.o 162. 35 Utan att här uppgöra någon calcul öfver de olika byggnadsoch bevaknings-sätten, förmodar jag hvar och en böra inse, att mycket stora besparingar, genom den concentrerade anläggningen, kunna göras, och att ändamålet, nemligen fångarnes systematiska behandling, säkrast härigenom bör vinnas’’. Häri hafva Anders Larsson Arka. Upsala Län, Sven Heurlin från Kronobergs Län , Anders Nilsson från Östergöthland , Nils Pehrsson från Örebro Län och Peter Pehrsson från Jönköpings Län instämt. Jemväl hafva Herr P. J. Lagergren mot Utlåtandet sig reserverat, samt Herr Professoren Doctor Thomander och Herr Wedberg åberopat sine vid Betänkandet N:o 89 fogade reservationer. tryckt hos J. A. "VT a i. t, d b 1841. Statssamt Allm. Bes v.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 163. 1 i63. Ank. lill Exp. IJtsk. den 14 Mars, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af Kongl. Maf.ts Nådiga Skrifvelse, angående jemkning i Provinsen Skånes ordinarie rotering, m. m.
Jag eger verkligen ej — jag erkänner det uppriktigt, den aktning för StatsUtsk., som jag eger för det RiksStånd, hvars inbjudning hit inkommit före StatsUtsk:s; hvarföre jag således för min del anser den omständigheten, att StatsUtsk. ytterligare behandlat en sak som aldrig blifvit dit återremitterad, ingalunda böra föranleda någon tidsutdrägt; utan synes mig derföre både lämpligast och mest öfverensstämmande med god ordning vara, att PresteSt:s inbjudning nu varder till afgörande företagen. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Vid behandlingen af denna, liksom af alla andra frågor, skall man naturligtvis se på sakens och icke pä den myndighets beskaffenhet, hvilken har handlagt målet. Således, utan afseende derpå om StatsUtsk. behandlat saken rätt eller orätt (hvilket blir föremål för R. o. Ad:s pröfning då saken kommer att företagas) synes mig likväl att, när en sådan framställning till R. St. frän StatsUtsk. inkommit, det då hörer till en riktig ordning, att man först afslutar ett påbörjadt mål innan man företager ett annat uppslag i samma fråga. — Jag anhåller följaktligen att få instämma med Gr. Lagerbjelke, och hemställa att R. o. Ad. målte bevilja det uppskof, han begärt. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. på sätt Gr. Lagerbjelke föreslagit, behagade uppskjuta pröfningen af den i PresteSt:s prot.-utdr. N:o 502 intagna inbjudning, tills R. o. Ad. fattat sitt beslut i afseende på StalsUtsk:s mern. IV:o 329, i anledn. af RiksSlms skiljaktiga beslut, rörande de i mern. N:o 319, föreslgna voter:s-propos:r, ropades starka ja jemte åtskilliga nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han funnit ja öfvervägande. Föredrogs ånyo Lagsamt Allm. Resv.- och Ekon.-Utskms d. 26 och 27 dennes på bordet lagda betänk.
Alt såväl denna motion som ett härvid logadt förslag till ändring al åtskilliga lullsatser måtte blifva till BevillningsUtskottet remitteradt anhålles vördsammast. Stockholm den 28 November 1862. G. Johansson, från Kronobergs län. Förslag till ändringar i Införseltullen. R:dr ö. R:dr ö. Apelsiner, pr 46 10 Frukter och bär, torra, pr 46 . 80 Bensvarf, Benkol eller Bister pr Fyrverkeriarbeten, pr 46 .. i — Ctr 2 Färglådor, pr 46 50 Bijouterivaror, pr 46 2 — Rullgardiner d;o — 50 Bildhuggarearbeten, pr 46 .. — 40 Glas, andra slag, pr 46 — 30 Bomull pr 46 , 2 Glasvaror med flätning, pr 46 — 30 Broderade arbeten, alngods med Grönsaker, torkade d:o — 10 tillägg af 40 proc. till tygets d:o inlagde med bränvin och tull. Fullfärdiga med 70 ättika, pr 46 — 40 proc. Gulddragarearbeten, oäkta, pr ort — 3 dito med guld eller silfver med d:o kantiljer och paljetter, äkta 150 proc. förhöjning. och halfäkta, pr ort . — 10 Bränvin och sprit, pr 46, alkohol — 65 Fransar, galoner etc., äkta och Bönor alla slas nr 46 9, halfäkta, pr ort 20 1^ oäkta, do 12 Fikon d o 10 Gummi, alla slag, pr 46 __ 2 Fläsk, pr Ctr 5 Handskar, alia slag, d:o 3 50 Frukter och bär, friska, pr Ctr — 60 Hattar af halm eller strå, pr st. 2 d:o inlagde i bränvin och ättika, Hampa, ohäcklad och häcklad, pr pr 46 — 30 Ctr 3 Bih. till 11. St.
Sedan är det hans pligt att, genom vänligt, tjenstaktigt och sedigt uppförande inomhus, söka att vinna sin patrons och sin patronessas ynnest.” Jag hoppades att det nu var slut; men sedan hon hvilat sig ett par ögonblick, återtog hon: ”Om jag icke redan fattat välvilja för Arnman, skulle jag icke gjort mig den mödan att säga allt detta. Men som jag verkligen funnit rätt goda anlag hos honom, har jag ansett det som min pligt. Emellertid skulle Arnman i går afton verkligen fått byta plats med Lars, om jag icke till min ledsnad märkt hans belåtna rörelse vid min mans tillsägelse derom. En smula blygsamhet, litet undseende för sonen i huset, hade ej missklädt Arnman; men efter båda delarne saknades, fick han det straff jag ansåg lämpligt. Allt detta vare emellertid sagdt i förbigående. Hvad jag egentligen ville nämna är min uppriktiga bedröfvelse att finna det Arnman icke bättre kunnat beherrska sin förtret, än att han låtit lilla Lars, som är fullkomligt oskyldig, umgälla den. Arnman har vårdslösat honom i dag vid genomgåendet af hans lexor, hvarför den stackars gossen fått rottingslag af magistern. Tycker Arnman att ett sådant uppförande är passande? Denna gång får det passera – men låt mig ej flera gånger komma underfund med att barnet blir försummadt.” Under denna straffpredikan, hvartill min egen mor aldrig hållit maken, var jag rätt underlig till mods. I vissa delar hade frun rätt; och bara icke vid sista slutet hennes svaghet för Lars kommit och skämt bort det intryck den gjort, så hade jag visst haft nytta af hennes tal. Men nu kände jag tydligt att hon lika skickligt afskilde mina fel och förstod framdraga dem, som hon undvek att nämna om Larses; och det förtröt mig så mycket, att jag med största möda styrde min tunga till ett anständigt och lugnt svar. ”Jag ville förhöra Lars hans lexor i dag som vanligt,” sade jag; ”men han vet väl bäst sjelf att han förnötte tiden med motsägelser, i stället för att läsa eller höra på hvad jag sade honom.” ”Inga ursäkter, om jag får be!” afbröt frun, och hennes ögon riktigt blixtrade.
Boyes påstående, att så länge ett privilegium existerar bör dess verkan icke kunna blifva föremål fördomstols pröfning, få erinra, att ett privilegium ingalunda lärer kunna betraktas såsom någon Guds omedelbara gåfva, utan såsom alla andra menniskoverk, och då ett privilegium icke är annat än inskränkning af den enes rättigheter till utvidgning af den andres, och rättigheter å ena sidan icke gifvas utan skyldigheter å den andra, det jemväl kan inträffa att innehafvaren af ett privilegium icke iakttagit den honom såsom villkor för delta privilegium åliggande skyldighet, eller att den, som enligt ett sådant privilegium har skyldigheter alt iakttaga mot innehafvaren deraf, icke fullgör desamma; så måste väl i dessa händelser frågan' blifva föremål för domstols pröfning, då det beviljade privilegium - Den 24 April f. m. 3i legitim upphäfves i den händelse, a tt innehafvaren deraficke fullgör de dermed förenade åligganden. Jag instämmer i öfrigt med dero, hvilka yrkat bifall till betänkandet. Frih. Hamilton: Äfven jag har redan förenat mig med dem som yrkat bifall till betänkandet. Jag har gjort det, dels i stöd af de uppgifter, som StatsUtsk. leronat, dels på grund af dem jag från andra håll bekommit, deraf man kan sluta att behofvet af kol nu är vida mindre än det tillförene varit, en gifven följd deraf att koppartillverkningen altagit. Då det är upplyst, att kolen icke till hela tillgången användas för det ändamål, hvartill de ifrån början blifvit anslagne, utan transporteras till andra bruksinrättningar för att der användas, och då man derjemte känner att kollevereringen i sednare tider blifvit i samma mån mera tryckande som skogstillgången aftagit, så finnér jag att Ulsk. ganska välbetänkt tillstyrkt de föreslagna åtgärderna tillvinnande af nödig rättelse i detta hänseende. Man har anmärkt, att det icke är Statens sak att uppträda såsom medlare emellan den ena och den andra enskilda personen. I motsats dermed tror jag, att det är II.
Om de trott, att det varit tomt, som varit fullt, blir sådant för deras räkning och är det jemväl mitt fel, om ett oriktigt förhållande blifvit uppgifvet. Hvad sedan angår truppers forslande, utan att de sjölägenheter, som funnits för handen, blifvit begagnade — jag vill icke tala om dem, som kunnat och bordt beredas — så får jag i minnet återföra, ej mindre den comroendering, som i838 med marche forcee gick till Washolmen, jag tror 100 man stark af Wermlands regtte, vid en tidpunkt då allmogen helt och hållet var i brist på det foder, som för forslingen var nödigt, — detta skedde nemi. i Majmånad — än ock ett sednare tillfälle, hvarvid jag var ögonvittne, då en commendering, som gick till Drottningholm, låg i Arboga på samma gång som jag. Den var 4° man stark. Jag gick följande morgon med Gustaf Wasa till Stockholm, och sjelfva Capitainen på detta fartyg beklagade, att han undgick den frakten, som för honom varit fördelaktig, då om bord många platser voro lediga. Detta är det enda jag har att i detta hänseende anföra. För öfrigt skulle jag visserligen hafva mycket att tillägga i afseende på hvad här blifvit yttradt på flera håll, men discussionen har blifvit så lång, att jag ej vill längre uppehålla Den 19 Februari f. m. 203 den. Jag kan likväl ej underlåta att uttrycka min förnöjelse öfver det eldorado, hvartill en delaf Småland skall hafva stigit, hvilket måtte vara föranled t af Hr von Hartmansdorffs styrelse och nu blifvit vitsordadt af Frih. Raab. Hvad angår de rika bönderne, som skola blifvit det genom skjutsning, så lyckönskar jag dem; och det är skada, att analogien med Småland icke sträcker sig till andra provinser, åtminstone icke till den ort, der jag har landtegendom och kunnat närmare iakttaga skjutsens inflytande. Hr af Ekenstam: Jag vill icke uppehålla discussionen med något, sorn jag hört förut vara sagdt.
Man har invändt, att svårighet skulle uppstå vid att betala dessa valda representanter, men då Svenska Den 8 December. 403 Bonde-St. kan komma ut med att aflöna sina ombud, så torde det väl ej heller blifva omöjligt för den Svenska Adeln. Hvad beträffar sjelfskrifvenheten, så är denna hvarken en ursprunglig institution eller en rättvis, ty för det första existerade den icke vid den tid, då Riddarhuset först inrättades, och för det andra är derigenom hela representations-rätten lemnad i händerna på de 700 kapita, under det de 2000 ättemännen icke hafva ett ord att säga. Denna sjelfskrifvenhet må vi gerna afsäga oss och i stället nöja oss med att vara födde valmän, hvilket också vill något säga. Nogsamt vet jag att de folkvalda Stånden icke hysa stora sympatier för vårt Riddarhus, men på osäker grund skulle efter min öfvertygelse Konungamakten stå, om den icke hade till sitt stöd den återhållande kraft inom samhället, som Adeln är kallad att representera och som icke kan på annat sätt vinnas, aldraminst genom landstingen. Isynnerhet i en tid sådan som denna, då kronor bortgifvas på behaglig tid, och då throner störtas ned utan synbar svårighet, är nödvändigheten af denna återhållande kraft i samhället större än någonsin, och må man icke låta af en tillfällig enthusiasm förleda sig att kasta hort densamma, der den redan finnes. Man talar visserligen nu om ett nytt representations-lörslag, som skall komma från regeringen och hvari Adeln såsom sådan ej skall vara upptagen; men vi hafva ännu ej sett detta förslag, och jag skulle för öfrigt beklaga, om regeringen på detta sätt handlade i strid med sitt eget välförstådda intresse. Jag anhåller för min del, att R. o. Ad. ville skänka sitt bifall lill den föreslagna förändringen. Många ledamöter hördes ropa på propos. Frih. Stael von Holstein, Fabian Wilhelm: Jag har för min del alltid ansett, att riksdagsmannakallet icke bör hvila på någon sjelfskrifvenhet. Då detta förslag snarare utsträcker än inskränker densamma, itliy att alla Adelsmän skulle blifva sjellskrifna valmän, kan jag således icke biträda detsamma.
Hwarom de Nespeetive Med^ Ständen ftulle underrättas, vt supra. S. D. Med gillande af Riksens Högloft. StänderS Lag-Utstotts yttrande, uti b> tänkande af dm 7 dcnnee, i anledmng af Kongl. Majus Nädiga Proposition lill Riksens Ständer, aNgäende stället hwarest Auction mä förrättas pä fastighet ä Landet, som för gäld bluwit i mät kagen, blef Högstberörde Nädiga Proposition med det af Lltffottet förcflagne tillägg af Borgare-Ständet i underdänighet bifallen; Hwarom de Respective Med-Ständen wordsamt och wäniigen ffulle underrättas, vt supra. S. D. Hwad Riksens Högloft. Ständörs Stats Utstött; i Memorial af den 10 dennes, yttrat, i anledning af Herr Friherre Lurs. vullv. 3tsel von bllottteins frän Högloft. Nitde^ffapet och S'd>ln remitterade Memorial, angäendc -örflaa att nii Obligationers eller Skuldsedlars betalande en fix råd cours mätte bestammas hwarefter betala!! gen kru be ffc, ms m. blef till alla delar af Ståndet gilladt. Och ffu'e de Nespeotive Med-Ständen wördsamt och wänligen härom underrättas, vt supra. S. D. I anledning af Hrrr Lieutcnanten O. kh ftLlilrnsns och Herr Nädmannen L. Wermlnds till Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvär-» 0 Oeconomie-Utstott remitterade Meinsrialer, anL^nde det i Kongl. Bref, 566 Den 17 Aprik.