Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, alt alla de fel och brister, hvilka anmärkas såsom vidlådande Riddarhusets sammansättning och verksamhet, lätteligen kunna afhjelpas, utan att Adeln derföre behöfver afsäga sig sjelfskrifvenheten oell dymedelst beröfva fosterland och Konungamakt ett stöd, som jag för begge anser vara af väsendtlig vigt. Man har yttrat, att R. o. Adis ledamöter, som visat benägenhet till eftergift, af förmåner, dem de hittills åtnjutit, böra så göra äfven i förevarande fall, men i öfrigt hårdnackadi försvara hvad sora finnes nödigt för fäderneslandets och Konungamaktens bestånd, delta är just hvad jag yrkar med afseende å sjelfskrifvenheten, emedan jag ej kunnat öfvcrlygas om nyttan eller nödvändigheten af alt bortskänka denna fördel, sora Ståndet eger tilt rikets gagn och båsta, innan man vet alt något för riket bättre gifves i stället. Lika envis som jag må anses vara uti detta yrkande, lika villig skall man finna mig att afstå såväl sjelfskrifvenheten som hvarje annan förmån, hvilken jag, vare sig som ledamot af delta Stånd, eller som enskild man må ega, så snart jag vet, all riket derigenom tillskyndas någon sann fördel. II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade alt han, enär Hr Carlheim Gyllenskjöld begärt att hvarje punkt i hans förslag måtte serskildt behandlas, finge hemställa atl de Hrr ledamöter, som redan anmält sig eller ytterligare ville anmäla sig för att yttra sig i delta ämne behagade till en början fästa sig endast vid första punkten af detta förslag, innehållande: ”det första mom. af §12, bör stadga endast att R. o. Ad. representeras enl. den Riddarh.- Ordn., som af R. o. Ad. antagen samt af Konungen gillad och fastställd är”. Den 28 Maj e. m. 331 Hr Cederschiöld:
Uti krenne allmänna hushållningen rörande mål, som hafwa werkelig inflytelse pa Jordbruket, will Kongl. Maj:t inhämta Riksens Ständers mogna råd, nämligen; r:o Om en förbättrad Tjenstchjonö-Stadga; 2:0 Angående Srängselskyldighecen och z:o Rörande en förbättrad Gästgisware-Ordning: Och will Kongl. Majit för ot närmare uplysa dessa areuder en anna» dag Riksens Ständer inför Sig sammankalla och da tillika uti hwarjehanda andra ärender, dem nödiga och särskildta underrättelser i Nader meddela. Kongl. Majit förblifwer Riksens Stander med all Kongl. Nåd och ynnest städse wälbewägen. 6081^1' äv0I.ktt. Herr kkolli, ^.Ire ^orsn, anmälte sig ak kala, men afstod derifrån uppå gjord anmärkning af Herr Grefwe» och Landt-Marskalken, at Högloft. Rid» derskapet och Adeln nu wore sammankallade blott för at Z lT —!> > skyndesamt walsa kllsLlnrer i anledning as Hanö Mastts Radiga Lropalition om wista angelägenheter, som i åtskilliga Utskott borde öfwerwägas. Derefter skred Högloft. Ridderskopct och Adeln til »valförrättningen Clastewis. Första Classen i Riddarhus-Cantzliets rum, den andra i Handelsmannen Lggsg hus och den tredje i Riddcrskapetö och Adelns gemensamma Samlingsrum. Efter walets slut uplastes de deröfwer författade och systeraäs Listor, enligt hwilka följande befunnos hofwa erhållit flesta rösterna, nämligen: I Forsta Llatzen: Grefwe 6^I!sndorZ, ftodan I-lsnnin§, Lag. man. ^ - Röster 122. Grelwe (lronftjelm, Axel, Ofwerstc-Imsucenant. - 71.
5 Riksdagsfullmäktig för stad af Tredje klassen må jemväl kunna tillika emottaga fullmakt för en annan stad af lägre klass. 5:o Ingen må för städerna till Riksdagsman ulses, som icke, minst tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, varit Magistratsperson eller Borgare i staden, ej heller för Fahlu Bergslag någon, som icke lika tid varit derstädes brukande Bergsman ; och beräknas denna tid, för Magistratsperson och Borgare, från Tjensteeller Borgare-edens alläggande, samt för Bergsman, från den dag, då han, genom Grafve-rättens beslut, blifvit till bergsbruks idkande berättigad. 6:0 Utom Fahlu Bergslag — efterrättelse uppläsas. år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, varit Magistratsperson eller Borgare i staden; och beräknas denna tid från tjensteeller borgare-edens afläggande. 5:o Fjerdeparlsegare i Fahlu Bergslag äga att inom sig till Riksdagsman i Borgare-ståndet utse en Fullmäktig, som icke till annat Riksstånd hörer och ej någon beställning i Rikets tjenst innehafver. Valet verkställes på öfligt sätt inför Magistraten i Fahlun, och rösterna beräknas efter fjerdeparts grufvedelarne. Ingen vare härvid valbar, som icke i nämnde bergslag varit fjerdepartsegare minst tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, och är inom Länet bosatt. 6:0 Utom Fahlu Bergslag efterrättelse uppläsas. Fullmakterna böra, för att vara gällande, lyda sålunda: ”Till den Lagtima (Urtima) Riksdag, som i skall hällas och tager sin början den
Lägger man härtill att disciplinen var till ytterlighet förslappad; ja, nästan blott ett tomt ord, isynnerhet i den trupp, som Fernando da Capua hade under sitt befäl, och som till största delen bestod af utskummet af de fordom så stolta katolska härarne, så är det icke svårt att göra sig ett begrepp om hvad det folk, som råkade ut för dessa kårer, hade att utstå. Också var den fordom smått förmögna staden Greiffenhagen nästan bragt till fattigdom. De katolska messorna hade förklingat, menigheten strömmade ut ur templen, en del för att irra omkring på gatorna, en annan del, och det, den största, för att begifva sig till sina sköflade hem. Och för dem, som tänkte på det förflutna, stod det närvarande såsom en dyster, hotande verklighet, den der i nästa ögonblick kunde falla öfver deras hjessor, och i ett nu krossa dem. Icke blott protestanter, utan äfven katoliker hade klart för sig, att de stodo på randen af en afgrund. Ett enda ord af Fernando da Capua, och de skulle störtas dit för att jemmerligen omkomma. Dagarne före julaftonen hade bud kommit om Passewalks förstöring, denna illbragd, som knappt har sitt motstycke i krigshistorien. Kanske var samma öde ämnadt Greiffenhagen. Intet under således att stadens invånare bäfvande betraktade Fernando da Capua, der han efter messorna red genom gatorna. Intet under heller, att många i djupet af sina hjertau önskade, att jorden måtte remna och uppsluka denne rofgirige man med hans följe och allt! I det stora af tjock tobaksrök nedsvärtade rummet på ölkrogen "Kung Gambrinus", stadens förnämsta ölställe, var på sjelfva julaftonen en stor samling folk. Der, i ena hörnet, halfsof en rusig kroat, då och då sprittande upp ur sin dvala för att draga svärdet och dermed hota de närvarande. I ett annat hörn satt den gamle wallonen, en qvarlefva från de lysande dagar, då "friedländaren" och den gamle
Den år i83a skedda inlösen (till ett belopp af 22,^5o R:dr 20 sk., utom mot fordringar afskrifna poster) öfverstiger hvad under liela föregående tiden af omkring 20 år blifvit uttaget, och kan anses motsvara verkan af den vid sista Riksdagen minskade förmonen i belåningsvilkor af dessa fordringar. I alla fall lära aldrig uppsagda capital lemnats oultagna öfver fÖrfallodagen. För upplåningen för Handels-Disconten finnes alltid tillgång för förjallna uppsagda fordringar på den serskilda fonden i VexelBanken, (med några få undantag, då Låne-Banken på ganska kort tid biträdt med smärre förskott.) b) Upplupna outtagna räntor. Dessa utgjorde vid årets slut tillsammans 37,978 R:dr 33 sk. 6 r., inberäknade å upplåningen för Handels-Disconten 11,658 R:dr 1 sk. 6 r., för hvilka mer än dubbel fond var afsatt på serskild räkning i Vexel-Banken.
Uppläst och godkänd hos samtlige Riks-Stånden den 28 Februari 2823. Riksens Ständers underdåniga skrifvelse med uppgift af utsedde Ledamöter i Hemliga Utskottet. S. A. K. Sedan E. K. M., genom Skrifvelse den 14 innevarande månad , uti öfverensstämmelse med 54 §. Regerings-Formen och 28 §• Riksdags-Ordningen , i Nåder äskat af Riksens Ständer, att de utvalde det Hemliga Utskott, om hvars sammankallande E. K. M. uti Nådigt Tal, vid Riksdagens öppnande, behagat gifva Sin afsigt Riksens Ständer tillkänna; så få Riksens Ständer nu härmed i underdånighet anmäla, att, genom val inom hvarje Riks-Stånd, till Ledamöter i detta Utskott blifvit utsedde: Underdåniga Skrifvelserl Af Ridderskapet och Adelns En af Rikets Herrar, Riks-Marskalken j rnJ m; Herr Grefve Hans Henric von Essen , Öfversten m. m. Friherre Gustaf Fredrik Aker~ hjelm af Margretelund, och I. d, Siats-Rådet m. m. Herr Friherre Gustaf Lagerbjelke. Af Preste-Ståndet: Vice-Talemannen, Biskopen, Friherre, Doctor i. Miirner, Contracts-Prosten m. m. Doctor M. Stenhammar; och Dom-Prosten m. m. Doctor S. Wijkman. Af Borgare-Ståndet: Grosshandlaren i Stockholm \ Thomas Anders Aspelin, Grosshandlaren i Gefle, Hans Vilhelm Eckhoff, oell Borgmästaren i Sundsvall, Lagmannen och J. U. D:r Jonas Ullberg; samt Af Bonde-Ståndet: Johan Longberg, från Gefleborgs Län, Hils Mänsson, från Malmöhus Län, och Anders Joachimsson från Östergöthlands Länt' Riksens Stander framhärda etc» Underdåniga Skrifvelserl 17 N:o 8. Uppläst och godkänd hos samtliga Riks-Stånden* den 28 Febr. 1823.
Men Klas var äfven en stor jägare, och fast jagten merendels ej gälde annat än skator, kråkor, ekorrar, snöskator, ugglor och skrikor, och fast man understundom i trots af »föreningarna för småfåglars skydd» i nödfall förföll till att knäppa på starar och bofinkar, så fylde dock den ädla jagten deras sinnen med en stolt lycka, och Erik skulle vara med, fast han sällan sköt ett skott, som träffade. Men det var så härligt, när man kom ut om vårmornarna och luften lyste klar vid den uppgående solens strålar. Och härligt var det också, när man gått sig trött i äng och skog, att taga fram matsäcken och äta. Ägg och korf och smörgås och pannkakor. På dessa utflykter hade de ännu en tredje sälskapsbroder, som hette Kalle. Kalle var den oförvägnaste och snällaste pojke, man kunde träffa på. Såg han någon kamrat i fara, störtade han genast till hans hjälp, utan att tänka på, om han kunde uträtta något eller inte. Och var det vid sådana tillfällen möjligt att göra sig själf illa, så gjorde Kalle det. Ty klumpig var han och lätt att narra, men trygg och säker i alla lifvets skiften, vare sig han fick smörj eller gaf. På jagt fick han vara med, men när de voro ute för att träffa flickor, då ville Klas och Erik hälst vara af med Kalle. Och troligen kände Kalle häller ingen särdeles lust att göra dem sällskap. En vår skulle ett stort jagtparti företagas. Det var strax efter det, att Klas och Erik blifvit konfirmerade. Kalle var ännu öfvermaga, och de båda andra underläto ej att anspela därpå. Färden skulle företagas en lördags eftermiddag och på söndagen skulle de komma tillbaka. Det var den härligaste lördagsafton. Roxen låg som en spegel, och med jämna årtag rodde de öfver den en mil breda sjön. På vägen lossades fruktlösa skott efter tärnor och kråkor, som flögo öfver sjön, och när ekstockens botten skrapade mot stranden vid Sandvik, var det just lagom att taga fram matsäcken och ställa om nattkvarter. Natten skulle tillbringas i en liten obebodd stuga, som låg nere vid sjön.
15 berörda hänseende, malle uli underdånig skrifvelse anhålla, dels ali Kongl. Maj:t läcktes föreskrifva, atl hvad sorn i allmänhet är stadgadt derom, att särskilda förrättningar inom samma ort bestämmas så, att lindring i resekostnaderna tillvägabringas, äfven måtte, så vidt ske kari och i öfrigt är förenligt med sladgandena i Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, angående allmänt ordnande af presterskapets inkomster, tillämpas i afseende på de ifrågavarande förrältningarne, dels ock att Kongl. Maj:t ville för ltikets näst sammanträdande Ständer meddela, huruledes löneregleringen fortskridit, äfvensom i hvilka fall densamma Irädt i verket. Stockholm den 12 Oktober 1663. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 Okt. 1803, kl. 12 nödd. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående anvisande af medel till betäckande af kostnaden för istdndsättande af åtskilliga broar å den sd kallade Carl-Johans-vägen i Jemtland. , m. m. (U. A.) Uti högstberörda den 7 sistlidne Augusti till ltikets Ständer aflålna, af samtliga Iliks—Stånden till Siats-Utskottet remitterade nådiga Proposition (N:o 121) har Kongl.
Skulle någon ålderskillnad emellan valberältigade och valbara befinnas erforderlig, kunde 3o år bestämmas såsom valbarhetens vilkor. Uti § 3 har Utskottet föreslagit, att den, som inom flere Prestgäll besitter egendom eller drifver rörelse, må kunna inom hvartdera få afgifva det rösteantal, der tillkommer honom, enligt de föregående §§; hvarvid han i det Prestgäll, der han är mantalsskrifven, får tillägga personlig röst, om han eger någon sådan. Afdelningens tanka, som i början af öfverläggningarne tycktes vara Utskottets majoritets, var att tillåta dem, sorn hade egendom på många orter, rösta serskildt inom hvarje val-district, och jag åtminstone menade vid detta tillfälle en så stor del af Riket, att derifrån en Riksdagsman utsågs, icke en så liten, alt den blott finge välja några valmän. I sammanhang med hvad här nedan utförligare framslälles, reserverar jag mig mot den tolkning, beslutet nu erhållit. I afseende på valsättet, §§ 10 — 3y, har jag med Utskottets majoritet varit af väsendtligt olika tankar. Jag har alltid serdeles fästat mig vid hvad, som i Betänkandets motiver åberopas, att en ibland förmonerna af folkrepresentation i allmänhet, och serdeles af en på samfälda val grundad, är nationens politiska uppfostran genom ständigt stigande intresse Bil till Cunstitutioris-Utslottets Memorial, IV-o 58. 3 för, och medelbart derigenom utbildad förmåga att döma ofver allmänna ärenden. Del är politiska fribetens eget grundskäl, som Utskottet bär åberopar. För rnin del tror jag, att, om icke något sådant intresse kan påräknas, är detta ett bevis, att sjelfva principen om samfälde val blifvit för tidigt godkänd; oell att om vallagens detaljer på minsta vis motarbeta samma intresses stegring och utveckling, kan bela denna vallag lätt blifva mer skadlig än gagnelig.
Den, som har tillfälle att köpa mycken o c h billig frukt, torkar en del däraf — af skalen gö- res fruktättika. Om potatisen redan upptages bereder man potatismjöl af den, som ej ser ut att kunna stå sig länge. Dessutom vill j a g påminna o m sättet att förvara pressgurkor till jul genom bestrykning med ägghvita (jfr Idun). Ett annat sätt kan också försökas: Gurkorna afklippas så att en stjälkbit stannar kvar. De utläggas ett dygn en o c h en på ett bräde, som placeras på skuggigt ställe. Sedan blandar man 2 gr. borsyra med 1 liter vatten, bestryker gurkorna med denna lösning o c h lindar hvar och en i läskpapper, som man förut doppat i samma borsyrelösning. Nedpackade i träkol-stybb stå gurkor sig äfven en lång tid. Stenia. Våra vänner. För Idun af Helena Nyblom. (Forts. o. slut från föreg. n:r.) VjUjpej, snarare ligger det i en andlig snålhet, SPy » som många människor äro behäftade med. Densamme, som utan att betänka sig ett ögonblick skulle gripa i fickan efter sin peningpung, om han såg mig hungrig eller lidande, i olyckans dagar, densamme skulle icke, om det gällde aldrig det, kunna bekväma sig till att säga ett vänligt, ett berömmande, ett styrkande ord, om jag själf eller mitt arbete har haft framgång. Vid sådana tillfällen få ofta ens vänner en alldeles särskildt förnäm min, som tycks säga: » Nu har du fått nog, — mer än nog, — vänta ingenting af mig. » Liksom ett dåligt lynne kan förderfva ett gladt sällskap, liksom ett unket ägg kan förstöra den bästa anrättning, så kan ett sådant surt och kallt vän-ansikte lägga en dämpare, och en mycket ängslig och plågsam dämpare, på vår glädje. Ens närmaste tanke är alltid den: » Mina vänner tiga, mina vänner se förnäma ut, — alltså har jag gjort något dumt, — • mitt arbete duger icke, min medgång har varit en humbng. » Det är otroligt, hur många krafter det kostar att arbeta i lifvet oaktadt ens vänner.
— Såsom vittne hördes nu äfven nyssbemälde Liljenberg, hvilken hufvudsakligen berättade, att han varit närvarande den 6 Junii 1853, då Skantz, utan något öfvertalande för tillfället från Rosenschölds sida, undertecknade det till Rådstufvurätten samma dag ingifna anförande, hvilket Lagerholm skrifvit, och att Skantz sedermera förklarat sig belåten med det åtagna författareansvaret, blott Rosenschöld å sin sida uppfvlde sina förbindelser emot Skantz; hvarjemte vittnet förmälde sig hafva på uppgifna skäl antagit, att den åtalade skriften blifvit tryckt under deri dag, densamma utvisade, eller den 17 April 1853. Det sålunda återförvisade tryckfrihetsmålet hade sedermera hos Rådstufvurätten förevarit vid flere tillfällen, utan att hvarken Rosenschöld elier Lagerholm, hvilken sednares hörande såsom vittne Skantz påyrkat, kommit tillstädes, änskönt det varit Rosenschöld förelagdt, att sig hos Rätten inställa, vid äfventyr att eljest varda med tjenliga medel hämtad, och Lagerholm blifvit fälld både till böter och försutet vite. Rådstufvurätten fann sig häraf omsider föranlåten att besluta det både Rosenschöld och Lagerholm skulle hämtas och inställas för domstolen den 9 Januari 1855; men att i händelse de dessförinnan kunde blifva 20 forslade till Lund, målet skulle å nyo förekomma den dag, som i sådant fall framdeles blefve bestämd. Och sedan anmäldt blifvit, att Rosenschöld och Lagerholm, redan den 23 December på morgonen, till staden ankommit, företogs målet samma dag, dervid alla vederbörande tillstädeskommo, Skantz, den der förut blifvit straffad för snatteri, upphämtad från stadshäktet, der han nu förvarades såsom tilltalad för första resan stöld.
Såsom gengåfva tog hon en af sina vackraste buketter från föregående aftons föreställning och skänkte mig. Hvem kunde vara stoltare och lyckligare än den så rikt begåf vade? Utanför vid Rosenbad stod en hel flock med flickor: de fingo alla hvar sin blomma. Hemkommen tog jag själf ut en pensé och pressade den, några dagar efter fastades don i mitt första album, och jag gick med boken till Jenny Lind och fick hennes egenhändiga namnteckning under penséen. I åratal var detta blad min allra dyrbaraste klenod — hos den stora sångerskan var min lycka gjord, hon stannade ofta oeh sprakade med mig, oeh sällan har jag i lifvet smakat en större och mera oblandad fröjd än genom dansen med Jenny Lind. med Studcnthafrcn delades påföljande de muntra kamraterna. Ett E t t speldag nationallyte. ; aras » tänkvärda ord i Iduns nummer 3 öfver » Roliga historier » ha m a D a t mig att äfven från männens sida nedlägga en allvarlig protest mot den djupt rotade svenska osed, som i damsällskap kallas att berätta » roliga historier », men bland oss män har en mindre eufiraistisk, ej gärna i tryck återgifbar benämning. Det är måhända ej fullt rättvist att under samma kategori sammanföra de fina slipprigheter, de i en elegant form berättade tvätydiga historietter, som äfven i s. k. distingerade salonger anses passande, och de alls icke tvätydiga, utan fastmer mycket tydliga råheter, som äro så gouterade i en del herrsällskap, i all synnerhet då punsch-karaffen fyllts på några gånger och det lider fram emot småtimmarne. Men då » Sara », som bättre än jag känner kvinnornas bevekelsegrunder och innebörden af » de roliga historier », som damerna berätta hvarandra, icke tvekat att, såsom man säger, skära alla öfver en kam, må det tillåtas mig att på en gång rikta min protest mot damern a s » roligheter » och männens — ja, ordet behöfver kanske ej utfyllas. I själfva verket är tendensen i dem densamma, den må nu vara dold bakom en väl funnen ordlek eller framträda i sin råaste form.
Man hör för dem kunna påräkna de bästa anlagen och de grundligaste studierna. Men om lockelsen till en tidig utkomst vid andra läro-anstalter blir för stark och lefnads-vilkoren vid de akademiska adjunkturerna alltför sparsamt tillmätta, är det att befara, det just de för det vetenskapliga kallet mest egnade unge män icke skola kunna vid universitetet bibehållas.. Jag anser således, att äfven för adjunkterne vid Rikets universiteter, åtminstone för de 10 äldste bland dem, hvilka äfven hittills stått på en löne-grad, måtte bestämmas ett löne-beiopp af 2,500 R:dr Riksmynt.» Uti denna reservation instämde Herr Bildt, D. G., Biskop Annerstedt, Prostarne Schram, Melander och Berlin samt Herr Henschen; Vid 24:de punkten: * af Herrar Gråå och Björck (se deras här nedan införda, så väl denna som flera andra punkter omfattande, reservationer); af Herr Murén; Vid 26:te punkten: af Herr Gråå, sorn ansåg deruti tillstyrkta anslag icke vara så angeläget, att ju med dess beviljande kunde tills vidare anstå. Slals-Utskoltets Utlåtande Jtä 148. (Fortsättn.) 35 Häruti instämde Anders Eriksson från Elfsborgs Län; af Herr Henschen, som yrkade, att anslag borde anvisas särskildt för en ny profession i Estbetik; Vid 27:de 'punkten, mom. a. af Herrar Gråå och Björck samt Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus Län; Vid 28:de punkten: af Prosten Berlin: »Emot Utskottets afstyrkande af den utaf Professor Carl son väckta motionen om beviljandet af anslag till 2:ne extra adjunkts-löner vid hvartdera af Universiteterna i Upsala och Lund, får jag mig härmedelst reservera. Vigten af det ifrågaställda anslaget har af båda Universiteternas Konsistorier blifvit framhållen, och detta har varit ett af de få behof, hvilka af Lunds Konsistorium särskildt blifvit i dagen lagda.
"Kände du", sporde länsmannen, "någon af de karlar, som åhörde detta tal?" "Jo några, och det är hederligt folk, men så voro der också två zigenare (tattare) och de foro öfver första gången färjan gick, det mins jag väl." Sålunda fortgick förhöret ännu en stund. Derefter undersöktes platsen, och Ros utpekade ett träd på den ena af vägkanterna, vid hvilket det ödesdigra repet varit fästadt, medan det på andra sidan sannolikt hållits af karlarne. Då hästarne stupat emot den blott qvartstums tjocka linan, hade den häftiga ryckningen i densamma lemnat tydliga spår efter sig i trädets bark. Några mindre blodfläckar utvisade platserna der striden stått och i hvilken riktning våldsverkarne flytt. Stråle och herrarne togo nu afsked af länsmannen, som skulle bege sig på spaning efter röfrarne. Den stackars skjutsbonden sattes emellertid på fri fot och Stråle gaf honom en riklig gåfva för att påkosta hästarnes återställande. "Välkommen i qväll till Ojala på en liten toddy, herr befallningsman!" sade herr Stråle artigt. "Jag hoppas min syster inte skall ha något deremot, när det är jag som bjuder, och inte min vackra systerdotter heller." I detta ögonblick och innan Stråle ännu hunnit klifva upp i vagnen, framstälde sig inför den icke litet öfverraskade församlingens blickar en ny, lika vacker som i dessa trakter i allmänhet sällspord syn. På vägen från Ojala nalkades, styrande med behag sin lifliga häst, gestalten af en ung ryttarinna. Hon parerade skickligt sin muntra springare i det hon helsade den förvånade församlingen och vände sig till Erik, som var den förste hon kände igen, med den något hastiga frågan: "Hvad har händt, kusin Erik? Folket på Ojala är alldeles uppskrämdt och tant lät mig inte bege mig af utan den der beväpnade drabanten." Hon pekade på en med bössa utrustad karl, som ridande barbacka på en arbetskamp, följde efter henne med andan i halsen. Men då hon härvid gjorde en vändning åt sidan, blef hon varse gubben Stråle, som med utropet: