Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
General assistanskontorets , vid slutet af sistförlidne riksdag, utfärdade serskilda pensions statj 36 Stats-VlskoUets Memorial, N.o 2. under nästlidet års lopp jemväl med döden afgått, har denna stat helt oell hållet upphört. Genom förre kommissarien vid f. d, General-assistanskontoret J. E. Bergs, under samma år, inträffade död, har nyssnämnde kontors exspektans-stat blifvit minskad med 948 Rxlr 31 sk., jemte ersättning för de under Bergs innehafda kommissarie-lön beräknade 77 tunnor spanmål. De på grund af sistberörde stat utgående exspektans-löner utgöra alltså numera tillsammans 2,748 R:dr 42 sk., samt den derunder beräknade spanmål 222 tunnor. J afseende på fullgörandet af de Fullmäktige, genom reglementets 206 och 207 §§, meddelade uppdrag, att dels inköpa Hof-marskalken Friherre G. Ridderstolpes sterbhusdelegares vid Skeppsbron och Slottsbacken här i hufvudstaden belägna hus, och dels försälja den till lokal för Kongl. Sundhetskollegium tillförne begagnade egendom, fö Fullmäktige åberopa sitt, 1845 års revisions-berättelse bilagda, utlåtande, sid. 68, 69, samt den serskilda skrifvelse, hvarmed Fullmäktige, i anledning af några vid inköpet af förstnämnde hus anmärkta förhållanden, komma att till Stats-utskottet ingå. Angående de af Fullmäktige sedan sista riksdag vidtagna åtgärder och beslut för fortsättandet och afslutandet af den åt Riksgälds-kontorets styrelse uppdragna utredning af Götha kanalbolags och Malmö f. d. diskont-inrättningar skola Fullmäktige, jemlikt stadgandet i reglementets 205 §, till Statsutskottet afgifva serskild berättelse. Slutligen fö Fullmäktige anmäla, att Fullmäktige, utom här ofvan åberopade framställningar, ämna att, under innevarande riksdag, underställa Rikets Ständers pröfning och afgörande
Sådant har likväl icke ännu inträffat, men bchofvet af ett dylikt förordande har deremot sedan sista riks - 344 Den 20 Augusti. dagen fått ökad kraft, derigenom alt, i st. f. den gamla nedrifna kyrkan i Hernösand, en ny dyrbar domkyrka efter en smakfull ritning börjat uppföras, som, i händelse byggnaden kan, medelst erhållande af påräknade statsanslag och Hernösands stads i allmänhet fattiga innevånares ansträngning till det yttersta, fullbordas, dock mäste för dess framtida underhållande och vårdande hafva någon säker årlig inkomst att påräkna. Vid sådant förhållande ser jag mig föranlåten å nyo å ämnet begära R. H. St:s uppmärksamhet, öfvertygad, att Hernösands stifts rättmätiga anspråk, som redan vid 3:ne riksdagar blifvit af R. St. erkände, äfven nu skola finnas på rättvisa och billighet grundade. Jag vill ej upptaga R. o. Ad:s dyrbara tid med att nu utveckla skälen för dessa anspråk, utan anser det göra tillfyllest att hänvisa lill innehållet af Ständernas vid sistförilutne riksdag, under N:o 156, d. 8 Dec. 1840, aflåtne und. skrifvelse i ämnet, hvilken skrifvelse jag anhåller mätte blifva uppläst i det Utsk., till hvilket denna vördsamma motion torde blifva remitterad. Det motstånd frågan väckt från Upsala Domcapitels sida, oaktadt dess stifts kyrka är försedd med rikliga inkomster, ifråga var. från Hernösands stift utgående domkyrkolunnor oberäknade, grundar sig mindre på ett förnekande af Hernösands stifts kyrkas rätt, än omförmälandet af behöfligheten för Upsala domkyrka af äfven nu ifrågavar. anslag, samt af den omständighet, att Upsala domkyrka vore att anse såsom ett nationelt monument, och således i annan categori, än stiftskyrkor i allmänhet. I anledn. af desse sednare uppgifter, bör jag dock anföra, alt den första förekommer mindre sannolik, vid betraktande af de fonder, Upsala domkyrka kunnat samla, och hvarom utredning skett i R.
Om ett sådant fall ännu kan tyckas hafva en anstrykning af verklighet, är man naturligtvis inne på det rena skämtets område, när en dam, som rispat sin älskare med en knappnål, dömes att kyssa såret tills det läks. Af dessa båda källor kunde sålunda ingenting slutas om kärlekshofvens existens, och man började betrakta dem som en ren poetisk legend. Sedan dess har man emellertid närmare studerat en annan skrift från medeltiden, som oförnekligen visar, att det vid 1100-talets slut – sålunda under chevaleriets glanstid – funnits kärleksdomstolar, församlingar af damer, hvilka icke blott som en elegant sällskapslek roat sig med att diskutera diktade, erotiska hårklyfverier, men äfven undersökt och dömt i verkliga kollisioner mellan älskande, och dessa synas då hafva böjt sig under utslagen som under den förnäma världens opinion. Skriften är en latinsk traktat om kärleken De Arte Honesti Amandi af en viss Andreas, kapellan vid franska hofvet vid slutet af 11- eller begynnelsen af 1200-talet. Af de damer, Andreas nämner som förestånderskor och bisittare i en sådan kärleksjury har man historiskt identifierat flera, bland andra Eleonore af Poitou, sedermera drottning af England. Andreas redogör för chevaleriets egendomliga kärlekscodex och meddelar dess trettioen grundlagar, bland hvilka man kan märka satser som »den som ej är svartsjuk, kan ej älska», »ingen kan bindas af en dubbel kärlek», »kärleken måste alltid minskas eller ökas» o. s. v. Af domstolsförhandlingarna, som Andreas meddelar, visa somliga fiktiva fall, medan andra tyckas hafva en reel och verklig karakter. I det stora hela kan man sammanfatta idealet för den kärleksuppfattning, för hvilken Andreas gjort sig till tolk, i följande satser, hvilkas riktighet äfven ställen i andra dikter från tiden bestyrka. Den verkliga kärleken kan aldrig finnas mellan äkta makar, utan förutsätter alltid ett fritt, om än otillåtligt förhållande. Älskaren är skyldig sin dam oinskränkt lydnad med risk att eljes mista hennes gunst. Kärleken är en konst, hvilkens regler kunna studeras och läras af ett ädelt och pietetsfullt hjärta.
Räknas upp alla befattningshavare i de olika klasserna och deras skatt. § 3 Bevillning av jordbruket. Varje hemman och lägenhet skattas med 2 riksdaler på varje tusende riksdalers värde. Frälseegendomar. Byggmästare, gästgiverier på landet, inspektorer, kamrerare, kronofiskare, krögare, lotsar, sockenläkare, spelmän, trädgårdsmästare indelade i flera klasser och vilken deras skatt är. § 4 Bevillning av bergverken, så ock av särskilda manufakturer, fabriker, verk och inrättningar på landet. § 5 Bevillning av kvarnar. § 6 Bevillning av kapital, vinstmedel, samt åtskilliga societeter, kassor och verk. § 7 Bevillning av sterbhus, testamenten, gåvor och fideikommisser. Artikel III Fyllnadsavgift, som utgår för att fylla statsbehovet. Undantag teaterrepresentationer, rusttjänstmarker, kruttillverkning, vinster och utdelningar av aktier, avgift för arv, testamenten, gåva samt fabriksidkare i Eskilstuna Fristad. Artikel IV Föreskrifter angående vad vid mantalsskrivningar, beredningstaxeringsoch prövningskommittéer bör iakttagas, samt om ändrings sökande i kommittéernas beslut. § 1 Om mantalsskrivning. Alla som fyller 15 år inom året skall skattskrivas. Husbönder skall avlämna uppgifter, annars bötar han. De vid mantalsskrivningen framkomna uppgifterna skall jämföras med husförhörslängderna. § 2 Om beredningskommitté på landet § 3 Om taxeringskommitté på landet. § 4 Om taxering i städerna. § 5 Om en allmän prövningskommitté i varje län. § 6 Om edgång vid taxeringar. § 7 Om ändringssökande i taxeringsoch prövningskommitténs beslut. Artikel V § 1 Om uppbörd. § 2 Om avkortningar. § 3 Om undantag och lindring i bevillningen. § 4 Om redogörelse. § 5 Om skydd för taxeringsmän. Stockholm den 8 augusti 1815. Undertecknat av talmännen. Formulär Nr 1. Sammandrag över N N sockens enligt husförhörslängden till 1814 års skattskrivning hörande personer. Formulär Nr 2. Uppgift till mantalsoch skattskrivning i N N socken. Uppräkning av personer på en egendom. Formulär Nr 2 Kvarteret N N Huset N: o mantalseller skattskrivning i staden.
Ordnings-stadga för större brännerier är till begagnande föreskrifvet, under antagande af 49 procent, eller sorn är detsamma 6 grader såsom normala styrkan, samt att erfarenheten, under de två år författningen varit tillämpad, visat att bränvins-grn - deringen med tillhjelp af Kongl. Vetenskaps-Akaderniens tabeller samt en enkel och för alla förekommande fall gällande reduktions—regel, hvars användning tagit i anspråk kunskap endast i de 4 enkla räknesätten med decimalbråk, ulan ringaste olägenhet låtit använda sig. 1 fråga åter om det procent-belopp, efter hvilket bränvinstillverknings—afgiften hör utgå, eller bränvinets normal-styrka, har Utskottet icke tvekat att härtill föreslå SO procent, enär denna styrka högst obetydligt skiljer sig från den hitintills gällande eller 6 grader, samt talet SO vid alla räkningar och reduktioner är särdeles beqvämt att använda och SO procents alkoholshalt för Öfrigt är såsom normal-styrka antagen i rnånga andra länder, såsom Norrige, Preussen, Frankrike, Belgien m. fl. På nu anförda skäl hemställer derföre Utskottet, alt bränvinets styrka, som uti nu gällande förordning linnes beräknad till 6 grader, måtte varda bestämd till 50 procents alkoholshalt vid 4S graders värme efter Celsii thermometer. §■ s. Förändringar af sista momentet i denna § hafva blifvit föreslagna, hos Ridderskapel och Adeln af Herr von Knorring, Axel, och hos Preste-ståndet af Herr Lektor Sondén, hvilka båda motionärer förmält, att vid en del mindre brännerier, der redskapen icke varit med mäskvärmare försedd, bränvins-tillverkarne tagit sig före att på hvarjehanda sätt uppvärma mäsken innan den insläpptes i pannan, en åtgärd, som betydligt forlskyndade afverkningen, utan alt tillverkaren drabbades af deremot svarande tillverknings—afgift; hvarföre motionärerne yrkat, att såsom mäskvärmare måtte anses hvarje kärl, deri en sådan förberedande uppvärmning af mäsk egde rum.
Pä -det hela öm NägoN förklaring ä det redan faststälda Reglementet för Riksgälds» Contorcts Fullmägtige skall äga rum, sä lärer ben ej i Riks-Ständers plena kunna gifwas, utan mäste Motionttt remitteras till Höglofl. Stats-Utffottet, Grefwe Morimer, ^clolk 6ö,A!7, Det nu upläste Statsutskottets Memorial har endast för afsigt , att förklara rätta meningen ak ett redan tagit beslut. Riksens Ständer hafwa bestänidr afgjort, att län af twarms stag skola af Riksgälds-Contoiret fä antagas, samt derjemte gillat de wilker Stats-Utstottet fästat wid detta Förflag. Statsutskottet har ester den hemställan Friherre, ldist-ncrsritL gjorde, och som till StatsUtskottetbiifwitremitterad, med största upmärksamhet genomlast Handlin garne sch derefter afstrit fin förklaring öfwer beflutets mening, hwari säles des, ester min ofweitpgelse, ingen förändring widare kan äga ruin. Med blott afseende pä utwägar, at-t till Stadens behof upsöka eptra medel skulle man lätt dela Friherre Iö!jcnr:rsntL's önskan, att hiden för läns uptagande wida utsträcktes; men jag fär hemställa om icke nödwän Zt «tt wist determinerad Lid derföre bör finnas. Detta > syner Aid-, och LS. pvot. 6tte L antz, -chra Aftz. or o g. Den 3 April. synes mig nödwändigt i twänne afsecndcn. Man bör nemligen se till, att icke privata komma i allt för stor förlägenhet om, när Staten bjuder större fördelar än enskifta kunna anskaffa, stora summor skulle upsägas och flyttas ifrän den allmänna rörelsen till Statens disposion. För Banquen är det äfwcn nödigt, att den mäste känna beloppet af stna utgifter och inkomster.
TJtsk.-n hafva visserligen fästat afseende å desamma och ansett sig dertill tvungna vid besvarandet af återremissen, emedan man alltför väl anade, att om ej så skedde , skulle rättvisa förebråelser vankas, ocb det skulle hafva hetat, att man vdat stympa betänk., när det återkom andra gången. Huruvida Utsktn riktigt uppfattat annlärkntna, vill jag icke förklara, lika litet som Utsk:n ansett sig bundna af en eller annan anmärkn.; men när anmärkntr ifrån alla Stånd kommo till Utsktn, trodde de sig hafva det åliggandet att jemka sitt förta betänk, i enlighet med dessa anmärkntr, för alt få betänk, att gå igenom andra gången ämnet förekom. Frih. Cederström liar uppgifvit som grundprincip, att man alldeles Den 8 Hirs T. m. 187 icke äger att beskatta sig inom socknen , emedan Reg.Ftns 57 § bestämmes-, att endast R. St. kunna beskatta Svenska folket vid allmän riksdag. I sådant fall skulle aldrig några communalafgifter kunna bestämmas inom församlingarna, utan all fråga derom skulle hänskjutas till en kommande riksdag. Jag tycker att Ständerne hafva tillräckligt nog utaf den syndaflod af motioner, som Ständerne vid riksdagarna hafva att besvara, för att slippa de sooottals besvär, som under sådant förhållande skulle hos Ständerna ifrån socknarna, genom deras ombud, med eller utan skäl, anföras. Jag gillar i öfrigt icke Frih. Cederström» princip; Svenska folket beskattar sig sjelft, det är sannt, men livar och en församling måtte också kunna beskatta sig sjelf inom sig, till fyllande af egna behof. Det är ingen statsafgift, ingen allmän bevillning, utan enskilda afgifter. Jag ser ingen möjlighet för någon commun att kunna styra sig och bestrida sina utgifter, om den ej får hushålla inom sig så godt sig göra låter.
M:ä nåd. skrifvelse, i fråga om den tillämnade fyrinrättningens vid Hernöklubb förläggande till Lungön utanför Hernösand; N:o 3, i ani. af väckte motioner dels om anläggande af en fyr å klippan Bonden, dels om anslag till fyrfartyg vid de s. k. Sydostbrotten och vid Kallegrundet, dels om anläggande af en nödhamn vid Skillingeviken; N:o 4, i ani. af väckte motioner om åtskilliga lotsars förseende med diickade båtar på Kronans bekostnad; BevillningsUtskollel: N:o 17, med hemställan att ett af K. M:s och Rikets KammnrKätt afgifvet underd. Utlåt, måtte få tryckas, för att bland RiksStåndens ledamöter utdelas; Allmänna Besvärsoch Ekon.Ulskotlel: N:o 28, i ani. af väckte motioner, dels om utfästande af belöningar för de tjenligaste läroböcker vid den första undervisningen i kristendomen, oell dels om inskränkning i katekea-utanläsningen. Frih. Creutz, Steffan: Jag anhåller att för R. o. Ad. få upläsa följande skriftliga utveckling af min motion rörande civiläktenskapets införande i Sverige. Härefter upläste Frih. Creutz följande anförande: Det är med äktenskapet, eller den fria kärleken, såsom med religionsfrihetens princip, att den föga annat än till namnet skiljer sig från en viss smak af papism, med mindre verkligt fria institutioner uttrycka dess väsen och betrygga dess existens. Intill dess måste hvarje naturens som nådens sanning sakna sitt fulla deltagande hos det egentliga folket, eller den stora mängden, hos hvilken traditionela fördomar vunnit en vidskeplig häfd. Att lösa dessa baud på ett folks frihet, och utveckla den till en sann kultur, det är lagstiftarens högsta upgift.
På båda sidor om salen ledde dubbeldörrar åt andra rum. De resande förfogade sig ditåt, men funno utgången tillspärrad, ehuru båda dörrarne voro aflyftade. Uti en här belägen mellanförstuga, som förde till klädrummen, voro upphöjningar anbragta för musiken, hvilken bestod af åtta musikanter utaf C–bgs regemente. Här var således ingen passande plats. Med biträde af sina lorgnetter, erhöllo de slutligen sigte på ett rum, som var medelpunkten för herrarnes nöjen. De styrde dit och hamnade lyckligt bland grupper af äldre och yngre män, virabord, punschbålar, tobak och högar af pipor. Brukspatronen träffade här ett par bekanta, hvilka åtogo sig att presentera dem för damerna. För att så mycket bättre kunna bestämma sitt val, fattades posto vid tröskeln, och nu läto de sina blickar anträda en upptäcktsresa utefter den förutnämnda raden. De voro på långt när icke halfvägs, då dörrarne åt stora förstugan öppnades, och ett fruntimmer, otvifvelakligt en förnäm dam, inträdde, åtföljd af tre graçer. Damens klädsel var, efter dåvarande bruk, ytterst praktfull; en lysande siden-walterscotts-klädning, en turkisk shawl, som till hälften betäckte icke just alltför ungdomliga former, och på hufvudet en röd och hvit krusflors-turban, med hvita pannascher, hvilka behagligt svajade vid hennes stela nickningar till de åt höger och venster helsande balgästerna. De efterföljande graçerna voro klädda i hvita florsklädningar, och törnrosor i lockarne. Alla fyra gingo upp till den sidan af salen, der våra resande stodo. Så snart de satt sig, närmade sig en hel svärm herrar; men innan dessa hunno fram, stod redan en olycksalig jungfru med thébrickan mellan dem och föremålen för deras ifriga sökande från ena ändan af rummet till den andra. Närmast uppasserskan stod en lång herre med epåletter, och tycktes otåligt vänta, att hon skulle förfoga sig derifrån.
En nutidskonkurrens. famnade henne. Modern kom nu in från köket med mat pä » Jo, skolans föreståndarinna ger dig särskildt en bricka oeh dukade bordet. 1 Vlenoiu grinden till den lilla landtgården ampla loford samt lofvar skaffa dig plats, den Anrättningen var ej stor: der sågs ej stek CTsS? rullade en tarflig enspänd vagn, och den bästa möjliga, samt tror, att du bör kunna få eller vin, ej ens en flaska öl, brödet groft och unga flicka, som kom åkande, nickade och vinfyrahundra kronor årligen i privat skola samt soppans innehåll obestämdt med undantag af kade mot fönstren på byggnadens fasad, sväfmera sedermera i något elementarläroverk. några rotbitar. Dock, det var likväl en festvade sedan lätt som en fogel öfver hjulet och Hennes rekommendation gäller. Gud välsigne middag, en hjertefest firades, och någon yttre mötte med ett jublande: mamma! husmodern henne! » symbol måste fram: här presenterades den i på trappan. En storm af jubel från syskonen afbröt här form af ett fat plättar med lingon och grädde. Det var en gråkall decemberdag, men med vidare ordande, men Lydia bad dem åter vara » Plättar, mamma, det är för min skull 1 » Lydia inträdde i hemmet liksom en varm stråle tysta, smög sig intill sin mor och sade: O, Molnet vek undan. af vårsol. då skall jag snart knnna återgälda, hvad jag » Pättaj, pättaj, » jollrade lillan, fäktande med Fadern, en äldre man, som ännu syntes kostat eder. Ett hundra kronor kläder jag mig armarne, som om hon velat flyga och slå ner kraftfull, mottog henne på tröskeln med öppna på, resten skickas hem. Gud, så roligt det på denna raritet. skall blil » armar. » Vi skola ju på något sätt fira din hem» Välkommen, min raska flicka! Du ser Plötsligt allvarsam, såg hon sig omkring i komst, Lydia. Det är en högtidsdag i dag ... glad ut; det är ett godt t e c k e n.
Dessutom torde det icke vara någon fördel hvarken för Banquen eller det Allmänna, att bereda nya Låne tillgångar g nom nuvarande Låntagares spolierade Egendom. 334 Den 24 Martti, f. m. Friherre Boye: I anledning af den An märkning en värd Ledamot gjort vid mitt yit rand , utbeder jag mig fä ennra, det jag icke ansett skillnaden emellan L:.ndsorternes och Stockholms Gäldenärer i Pisconten , härröra från någon olikhet i tid; ty dä tiden räknas från underrättelsen, såärden lika för alla i men deremot äga sin grund i en ganska märkelig skilnad i utvägar 3 och den torde böra medgifvas, då man eftersinnar, att det som är lätt i Hufvudstaden, är dock ganska svårt i Landsorten. Herr Cederskjöld: Då RörelseCapitalet ingalunda minskas genom DiscontLånens in drifning, hel 1st Penningarne naturligt vis ej begrafvas i Disconten ; utan genom nya utlåningar genast åter försättas i omlopp, och blott fördelas på andra händer; så tår jag äfven af detta skäl ödmjukast anhålla om Proposition å bilall till Utskottets Betänkande. Grefve von Schwerin, Fredric Bogidaus: Om ändamålet med det af BancoUtskottet föreslagna ans'åndet skall vara att hjelpa den Gäldskyldige, så torde det icke på detta sätt kunna vinnas. Det är ej fråga nu, hvar penningar finnas, utan hvad i närvarande ögonblick de penningar ärn, sorn vi hafva att röra o s med. Deras värde beror af de beslut, som Riksens Ständer gå att fatta. Innan detta beslut är kändt , kunna inga Penninge tran^actioner göras. I anledning af Herr Cederskjölds påstående, att samma förhållande bör äga rum emellan Discon. Den 24 Martti, /. m. 335 ten och dess Debitorer, som emellan Creditorer och Debitorer i allmänhet, lår jag anmärka, att det är just genom Disconternas inträngande i Penninge rörelsen, som de vanliga och naturliga förhållandsrne emellan Creditorer och Debitorer blifvit rubbade. Det är genom
Medlen, hvarigenom sedlighet framkallas, vårdas och främjas, äro, i Utskottets tanka, icke af den natur, att de kunna genom större eller mindre penningeanslag beredas, utan torde böra sökas i presterskapets samvetsgranna utöfning af dess kall, samt i det verksamma föredöme, som en moralisk vandel lemnar, hvilket åter icke kan utgöra något direkt föremål för hushållningssällskapernas verksamhet. I afseende på den materiella förkofran, som mo ionärerne velat åstadkomma genom det begärda anslaget till berörde sällskaper, som dymedelst skulle komma i tillfälle att utöfva en större verksamhet än hittills, så torde, vid bedömandet af denna fråga, det icke få lemnäs ur sigte, att hushållningssällskapen, enligt Utskottets förmenande, äro kommunalinrättningar, omfattande hela län, hvilkas förseende med statsanslag måhända snarare skulle menligt än fördelaktigt inverka på den medborgerliga anda, som stiftat sällskaperne och den fria verksamhet hvaraf de böra lilvas. På grund häraf, anser Utskottet sig äga skäl tillstyrka, att ifrågavarande motioner varda af Rikets Ständer lemnade utan afseende. 15:o. Härförutan har UtskoUet fått i nyssberörde ämne emottaga ett i hedervärda Rondeståndet algil vet och till Utskottet remitteradt memorial, deruti riksdagsfullmäktigen Petter Pettersson från Jönköpings län, föreslagit att, till uppmuntran och belöning åt de jordbrukare, som uppföra varaktig stängsel, anlägga vägar, aftappa vatten m. m., Rikets Ständer mätte till hvarje hushålls-sällskaps i riket disposition anvisa 2,000 R:dr. Med åberopande af hvad Utskottet i föregående punkt yttrat angående anslag till länens hushållningssällskaper, hemställer Utskottet, att berörde motion icke måtte lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stals-Utskottets Utlåtande, M 87. i r» 16:o.
Då nämnde Fonder och Medel, bestående af Manufactur-Discontoch Ull-DiscontFonderne, Allmänna Arbetshus-Fonden, Spinnhus-Medlen, samt Manufacturoch Eskilstuna Fristads-Medlen, blifvit för åren 1817, 1818 och 1819 öfversedde och granskade af Rikets 3 Sami. 546 Riksens Ständers Ständers år 1820 församlade Revisorer; har den af oss nu verkställde revision omfattat åren 1820 och 1821; hvarjemte vi likväl äfven granskat de under innevarande år vidtagne Förvaltnings-åtgärder, som synts oss förtjena särskild uppmärksamhet. Sedan vi först tagit kännedom om de, angående ifrågavarande Fonder i allmänhet gällande förordnanden, hafva vi af den berättelse, som vid förrättningens början blifvit af Kongl. Commerce-Collegium till oss öfverlemnad, inhemtat, att några nya allmänna föreskrifter i afseende på Fondernes förvaltning icke blifvit vidtagne under den tid, som varit föremål för denna revision; men att Kongl. Majit, hvad Manufactur-Discont-Fonden beträffar, genom särskildta nådiga Bref till Kongl. Commerce-Collegium, beviljat följande Idkare af slöjder och näringar, som i Kongl. Reglementet angående berörde Fond, af den 12 Februarii 1817, icke finnas nämnde, rättighet, att i densamma upptaga lån i vanlig Discont-väg, nemligen: Fabriks-Idkarne Johan Westin Jacobsson och Johan Westin Gustafsson j för deras i Stockholm anlagde Saffians-Fabriker: Blås-Instrumentmakaren J. Hägerströmj, för de Blås-instrumenter, som af honom tillverkas; samt Handlanderne i Götheborg, P. Dahl och G. Henning, i mån af värdet af den Linolja, som vid deras nära Götheborg anlagda Oljeslageri åstadkommes; hvarjemte Garfveri-Idkarne i Stockholm, Jacob Westin 8c Son, som under den 22 December 1818, för deras tillverkning af Revisorers Berättelse.