Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, N:o 24 alsoch skattskrifningarne hölios i November och December månader, det skulle inträffa, orri tjenstehjonen^ flyttningstid ändrades, att desse skulle vara i tjenst en längre tid, innan de blefve hos den nya husbonden mantalsskrifne; att för vissa orter, der sjöfart eller fiske idkades, flyttningen i Juni månad vore oläglig; att de tjenstehjon, som skötte kreatur, med lika stor svårighet kunde undvaras under en vecka i Mars, som i Oktober månad; och hafva flera Ledamöter af det Hedervärda Ståndet tillagt, att någon lämpligare tid för tjenstehjonsflyttiiingen, än den nuvarande, icke kunde bestämmas. Den Iråga Utskotten sålunda fått sig förelagd till bedömande, har under flera föregående riksmöten, och jemväl vid det sisiförflutna, förevarit, dervid flyttningstiden varit föreslagen till åtskilliga från hvarandra mer eller mindre aflägsna tidpunkter; men hafva Lagoch Ekonomi-Utskotten vid alla dessa tillfallen afstyrkt bifall till hvad sålunda blifvit föreslaget. Såsom skäl för ett sådant afstyrkande, vid sistlidne riksdag, hafva dåvarande Utskott anfört: “att den missbelåtenhet, sorn öfver nuvarande flyttnings-termin för tjenstehjon blifvit yttrad, innebure bevis på omöjligheten att tillfredsställa hvarje skälig önskan i detta hänseende; att det torde vara betänkligt att söka afhjelpa de partiella olägenheterna af en allmän bestämning härom, genom antagande af serskilde flyttningstider för olika orter inom riket, helst sådant skulle minska utvägarne till näringsfång för den arbetande klassen samt hindra spridandet af insigter i landtmauna-yrken från en ort till en annan ; saint att förändring, i den nu gällande allmänna bestämmelsen, för vissa landsorter komme alt medföra betydande olägenheter. Dessa skäl finna Utskotten välgrundade; och få Utskotten derföre, med åberopande af samma skäl, vördsamt tillstyrka : att ofvanberörde, af Riksdagsfullmäktige Carl Olsson ock Jöns Månsson väckta, motioner, icke må ‘till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 14 Augusti 1851. Lagsami Allm.
Skrifvelse A: o 22. 37 för köpare af fridlyst vildt sladgade böter, uppgående till endast hälften af hvad som för villebrådets fällande är loreskrifvet, visat sig otillräckliga, hvadan dessa böter torde böra till sistnämnde belopp böjas; alt böterna efter Jagt-Stadgan, hvilka nu utgå lill lika fördelning emellan åklagaren och jaglkassan, icke tillräckligen uppmuntrat vederbörandes nit alt vaka öfver författningens efterlefnad, hvadan nämnde böter torde bora odelade tillfalla åklagaren ; att hären, såsom obestridligen varande ett nyttigt villebråd, äfven bör, i likhet med de till lilla jagten hänförda andra djurslag, fredas under parningsoch fortplantnings-liden, och således jagt å hare förbjudas från den 15 Mars till den I Juli, samt att den i 4 Art. 5 § Jagt-Stadgan förekommande tillåtelse alt till rofdjurs förföljande under förbuden jagttid begagna så kallad har-hund eller stöfvare föranleder lill förstöring af fogelbon och dödande af späda ungar, utom annat missbruk, hvadan nämnda tillåtelse synes böra ulur författningen utgå; hvaremot och dä jagt under förbuden tid är att hänföra lill öfverträdelse af polis-författning, samt oloflig jagt å annans mark, ehuru visserligen innefattande ingrepp i annans eganderätt, dock icke kan hänföras till så beskaffadt tillgrepp, som med vanfrejd är förenadt, den i Jagt-Stadgan föreskrift!» grund för ådömda bölers förvandling, eller lill fängelse vid vatten och bröd, synes mindre lämplig, i betraktande deraf att denna bestraffning är af det allmänna tänkesättet i viss mån stämplad såsom vanhederlig, och alltså befaras kan att bibehållande af nämnda straffart för förvandling af böter för öfverträdelse af jagtlagarne mer motverkar än befrämjar dessa lagars efterlefnad, vid hvilka förhållanden Rikets Ständer ock anse lämpligt att de på grund af Jagt-Stadgan ådömda böter må, vid bristiyide tillgång, lill enkelf fängelse förvandlas. Med afseende på hvad ofvan blifvit anfördt, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K.
Till dessa bekymmer sällade sig den sorg och grämelse, som Clemens ingaf honom. Den offentliga ransakningen med Petros hade nu börjat, och hvarje gång han fördes inför domstolen, beledsagades han af folkskaror, som uttryckte sitt deltagande för honom. Clemens hade blifvit inkallad för att lemna upplysningar om sin fosterfader. I stället för att väcka någon anklagelse mot denne, hade han under de kristianske åhörarnes jubel kastat sig i biskopens armar och högtidligt tackat honom för det inflytande, han tillvällade sig på Clemens’ öden. Och då Clemens hörde, att rättegången utan tvifvel skulle sluta med en dödsdom öfver Petros, uppfylldes han af förbittring och afsky mot sin fader, och uppenbarade dessa känslor utan hejd i folkets åsyn. Han fortfor ännu att lefva i grottan vid pelarfältet, och hans rykte för helighet steg med hvarje dag. De homoiusianska qvinnorna älskade att kalla honom „den helige Clemens“, likasom de talade om „den helige Simon“. Uttrycket smekte den unge asketens öra. Han hade segrat i striden med sin sinnliga natur, och segerns frukt var ett psykiskt tillstånd, i hvilket han oftare sällskapade med englarne och den heliga jungfrun än med verldens verkligheter. Krysanteus hade gjort en utflygt till Eleusis, för att bese det nya tempel, som uppfördes derstädes. Det var natt, då han, stadd på hemvägen, nalkades Athen. En af dessa plötsligt uppstående, häftiga och snabbt öfvergående stormar, som äro egna för de södra länderna, hade utbrutit öfver den resandes hufvud. Regnet föll i strida strömmar och blixtarnes hvita sken belyste nejden. Men icke långt från dubbelporten upphörde regnet, och formannen, som hitintills vandrat vid sidan af sina uppskrämda, för ljungeldarne skyggande hästar, kunde åter intaga sin plats på vagnen framför sin herre. De befunno sig nu i grannskapet af pelarfältet. Medan Krysanteus tänkte på sin son, som tillbragte natten i den öppna grottan, pekade formannen mot ett svagt ljussken, som syntes från fältet, och frågade, hvarifrån detta kunde komma.
Domkapitlet i Strengnäs stäld skrift, dels förmält, att han af det förhållande, att en året förut från trycket utkommen bok, i hvilken författaren på flera ställen bestämdt förnekat läran om Christi gudom, icke blifvit af höga vederbörande åtalad, fått anledning förmoda, det äfven de ansett grunden för samma lära numera vara något tvifvelaktig, ehuru den troligen vore den aldravigtigaste af vår kyrkas lärosatser, beldst den stöde i ett nära samband med flera andra; att Kyrkoherden beklagligen kommit till enahanda resultat, i så måtto, att han ansåge nämnda lära sakna biblisk grund; att han emedlertid vunnit denna öfvertygelse, icke på spekulationens väg, utan genom en mångårig, flitig och redlig forskning i bibelordet, särdeles Nya Testamentet, dertill dragen af begär att i möjligaste måtto göra sig sjelf reda för grunden till den lära, hvilken det ålåge honom att förkunna; att han för delta ändamål öfversatt hela Nya Testamentet, sorgfälligt begagnande de för honom tillgängliga källor; att denna öfversättning, mycket olik vår gamla, på många ställen äfven på sådana, som anses ligga till grund för våra dogmer, hvilka icke voro till, då bibelordet skrefs, varit ämnad att af trycket utgifvas, om endast förlag kunnat erhållas; att han i sådant fall nedskrifvit en kort exeges öfver strödda svårare ställen, såsom stöd för den antagna tolkningen, och att han, i anledning häraf, trott sig böra anföra de vigtigaste bibelställen, som tala både för och emot dogmen om Christi gudom, och sin tolkning af dessa ställen jemte skälen dertill, hvilka understäldes Domkapitlets pröfning; dels ock i samma skrift anfört nämnda bibelställen och, medelst uttolkning af dem, sökt ådagalägga, att läran om Christi gudom saknade grund i den Heliga Skrift, samt derjemte, i afseende på andra med denna sammanhängande läror, såsom, alt
Motionärerna hafva till stöd härför framhållit, hurusom det mångenstädes inträffat, att vid laga skiften, som verkställts innan nu gällande stängsel-lag utkom, en eller flere hemmansegare fått sina utmarker eller beteshagar så lagda, att de, för att komma dit med sina kreatur, nödsakas att färdas ett längre stycke väg öfver en annans odlade egor, hvilken väg vid skiftesförrättningen blifvit bestämd och utstakad under benämningen »vallgata» och då blifvit å ömse sidor försedd med stängsel, hvarigenom den från lingoch utmarken aflägse boende egaren utan svårighet kunnat ditföra sina kreatur; men att, då det, enligt nu gällande författning, vore egaren af den mark, öfver hvilken vallgatan går, tillåtet att alldeles borttaga den förutvarande stängseln vid sidorna om berörde väg, komme den, som på samma väg vore tvungen att föra sina kreatur till betet, att blifva i hög grad lidande, enär han, i stället att en person förut kunnat beqvämligen framdrifva samtlige kreaturen på den instängda vägen, nu nödgades, till undvikande af skada på de omgifvande öppna egorna, använda flera personers biträde. Utskottet kan icke neka, att ju, vid det af motionärerna framställda förhållande, olägenheter i afseende å kreaturs vallning kunna för en skiftesdelegare genom den nya författningens tillämpning uppstå, som vid förut verkställda laga skiften icke kunnat föreses. Men att förebygga alla de olägenheter, hvilka af en så genomgripande förändring i en vigtig och grannlaga angelägenhet, som den sednast beslutade, kunde för en och annan enskild blifva en följd, var icke möjligt. Sådant måste likväl i allmänhet uppvägas af de fördelar, som genom den vidtagna förändringen blifvit be - 8 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Vt skottets Betänkande N:o 3i. redda; och det vissa är, att, på sätt Utskottet redan i början af detta Betänkande antydt, ett återgående till det gamla systemet icke skulle kunna ske utan de skadligaste verkningar på många enskildes ekonomiska förhållanden.
Att antaga ett rymdemått, hvars afskaf, fande man i liden motser och gillar, förekommer mig i allmänhet mindre tjenligt, och vara en onyttig omgång. 2:o Förberedes ingalunda antagandet af kanna och foting genom bruket af tunna och mått, utan fastmer försvåras, då kannan, som innehåller ix3ö?ö mått, år till detta i ett vida mer inveckladt förhållande än till kappen, som hvar och en landtman vet innehålla kanna. 3:0 Begagnandet af kannan och dess multipel, foting, vid mätning aftorra varor, är efter mitt begrepp icke förbundet med flera svårigheter, an antagandet af tunna och mått, I båda fallen införes en ny benämning och ett nytt mål: men hvilket är lättare att fatta måttet, som utgör T~ ®f tunnan, eller foting, som utgör 10 kannor? Utan tvifvel tänker man sig lättare ett rymdemått, som omfattar 10 kannor, än ett, som blott är hundradepsrten af en tunna. 4:0 Svarar foting helt nära, till innehållet, emot den förr brukliga skäppan, så att foting allenast är en half kanna mindre. Ide provincer, der man ännu bibehåller benämningen skäppa och vet, att 6 skäppor'utgöra en tunna, skall man lätteligen inhemta och Besv. ock Ekon. Vtik. Betånkanden. 479 minnas, att 6 fotingar och 3 kannor utgöra en tunna, och 5:0 Är alltså antagandet af kanna och foting i stället för kappe och tunna föga annat än en återgång till det för föga 84 fir tillbaka allmänt inom vårt land brukliga mål af torra varor. Men, kunde man år 1739 öfvergå från bruket af skäppa och kanna till tunna och kappe, så skall man Visserligen år 1823 kunna med vida mindre Svårighet antaga Foting och kanna, i stället för tunna och kappe. Med detta Utlåtande förenade sig Herr Grefve Posse, A.j Herr von Weigel, samt Prostarne Herrar Hagberg och Arbman.
Uti Hedervärda Bonde-Ståndet hafva i detta ämne blifvit väckta och till Stats-Utskottet remitterade följande motioner: 1:0 af Riksdagsfullmägligen Olof Benjaminsson från Götheborgs och Bohus Län, som föreslagit, alt, derest kronospanmålen icke anses tillräcklig för undsättningsbehöfvande i de orter, der antingen missväxt eller klen skörd äro att befara, och hvarom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande alltid i god tid böra infordra underrättelser genom kronobetjeningen och 14 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Tillåtande, N:o 180. derefter til! Kongl. Maj:t desamma 'inberätta, så borde Stats-medel anordnas till uppköp af erforderliga qvantiteter spanmål, hvaraf den behöfvande kunde om våren derpå, vid såningstiden, påräkna att blifva emot säker borgen bisprungen, icke allenast med utsäde, ulan äfven med spanmål till foda öfver sommaren, då han sedermera om hösten kunde godtgöra denna undsättning med a5 å 5o procents högre återbetalning in natura, hvarigenom full ersättning vore att påräkna för magasins-kostnader, aflöning för tjenstemän samt räntan ä capilalet. Motionären har derjemte och till underlättande af uppkommande behof föreslagit, att Socken-magasin malte, der de icke redan äro anlagda, inrättas och ställas under antingen kyrkoråds eller vederhäftiga mäns styrelse och vård, samt om hösten förses med spanmål, beräknad efter fyra tunnor på hvarje helt hemman, och utlåningen ske derifrån om våren, emot enahanda vilkor, sorn härofvan blifvit nämnda; och 2:0 af Riksdägsfuilmägtigen Jriders Olsson från Siora Kopparbergs Län, som, i anledning deraf, alt Dal-allmogen i allmänhet vägrat att ingå uppå Kongl.
Folkmängden i Länet utgjorde vid slutet af förra qvinqvennium, enligt de år 1836 hällne mantalsskrifningarne för år 1837, 213,253 personer och har sedermera, jemlikt de vid slutet af hvarje år hällne mantalsskrifningarne för påföljande året, funnits utgöra, på sätt hilagda sammandrag utvisar: Skattfrie, af mankön Afven under loppet af detta qvinqvennium bar således folkmängden årligen varit i tilltagande, dock nära tvåtredjedelar mindre än under qvinqvenniet 1822 med 1826, betydligt mindre än under qvinqvenniet 1827 med 1831 oell öfver hälften mindre än under nästföregående qvinqvennium 1832 med 1836. Att väsendtligt orsakerne till den starkare folkökningen under förflutna Irenne qvinqvennier upphört att förefinnas, i den mån sådant skulle antydas af ofvan upptagne jemförelse, synes ej vara antagligt; men deras verkan bar sannolikt under detta qvinqvennium hämmats af elen alltmer tilltagande svårigheten att finna bostäder för nya hjonelag, sedan hemmansklyfningarne förminskats och allmogen börjat inskränka sin, kanske för långt drifna, beredvillighet att upplåta plats å hemmansområdena för backstugu-anläggningar. Dessutom tyckes, att sluta från senare årens förhållanden, folkökningen mycket bero af skördarnes beskaffenhet, i synnerhet när missväxter oell svag årsväxt följa på hvarandra: Sålunda var, till exempel, 1836 medelmåttig skörd och folkökningen . , 1837 — 1,241. 5 Ehuru erfarenheten under de 30 åren emellan 1811 och 1841 afgifvit bevis derom, att produktionen i det hela, jordbruket så väl som andre näringar, tilltagit i ett visst förhållande till folkökningen, synes likväl tilltagandet ej hafva varit sådant att det, genom lemna dt öfverskott af jordbruksa Ister eller upplag af annan besparing, vare sig af närings vinst elier arbetsförtjenst, kunnat öfverallt försäkra mot brist och nöd vid tillfällen af missväxt och lifsmedlens deraf uppkom ne både knapphet och dyrhet.
Tre, der dem så godt synes, förena sig om en Person, hvilken dock mäste vara till Riksdagsman vald för en af desse Städer, der han sjelf Magistrats-Ledamot eller Borgare är. Riksdagsman för Stockholm och Götheborg samt Städerne af Första och Andra Glasserne vare ej berättigad att emottaga Fullmagt för annan Stad. Ingen etc. Bilaga E till Mern. N:o 8. lil Bilaga E till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Gonstitutions-Utskott den 7 September 1810. Herr Friherre Cederström inlemnade sitt, den 4:de innevarande, utlofvade skrifteliga Anförande äng. omröstning per Capita, som lades på Bordet: Grundlagars stadganden böra inom ett samhälle vara lika gällande för alla Classer af medborgare. De böra innefatta de allmänna grundsatser, hvaruppå ett lands öfriga lagar och författningar skola grundas. Ju mindre olika tillämpningar deraf kunna göras, desto bättre, desto fullkomligare äro Grundlagarne. Alla de ställen i våra Grundlagar, som för olika folk-Classer lemna tillfälle till olika tillämpning, böra således efter min tanka förändras, stadgandena göras allmänna och detailler lemna rum för sådana allmänna principer, hvilka ej äro underkastade några förtydningar. Riksdags-Ordningen är en Grundlag, som enligt dessa grundsatser bör vara inskränkt inom stadgande af de allmänna former, utom hvilka Riksens Ständers öfverläggningar, såsom olaglige, äro ogiltige. Till hvarje Stånds särskilda Stånds-Ordning hörer alla detailler till ordnings vinnande och bibehållande samt tillämpningen af Riksdags-Ordningens stadganden på i Stånden förefallande tillfällen. Då ett allmänt stadgande för en Corps, sammansatt af Fyra inom sig olika Corp orationer, måste hafva för ändamål att, så vidt möjligt är, deraf göra ett sammanhängande helt, så måste, efter min öfvertygelse, vid alla sådana tillfällen, der nämnde Fyra Corporationer gemensamt verka, lagen anse dem såsom en Corps, inom hvilken pluraliteten per Capita räknad utgör beslutet. Alla omröstningar
Dock kan man redan nu lätt inse, att många förhållanden inom länen bättre, genom den hos Läns-nämnden samlade kraften, kunna ordnas, äu hvvd den enskildte kommunen förmår. Till ett exempel härpå vill jag framkasta fattigvården. •—- Med denna vård åt kommunen öfverlemnad, har ingen författning hittills kunnat, och torde äfven svårligen, uti en närmare framtid åtminstone, kunna förena de dubbla anspråk som på den verkas, dels utaf de behöfvande, att erhålla medel till uppehälle, dels utaf församlingarne, att icke, genom mångens lättja och oordentliga lefnadssätt, samt genom fattigas inflyttande inom deras områden, alltför hårdt blifva betungade. Pröfvar man närvar, författnings verkningar, finnér man, att den rätt den åt hvarje behöfvande lenrnar, att öfver allt söka sin bergning, nära uphäfves genom försarolingarnes åtgöranden, hvilka, om de frukta att en inflyttad person torde falla deras fattigvård till last, förhindra honom, att uti dem blifva qvarboende och mantalsskrifven så lång tid, som erfordras för att enl. författningen ega rätt att utaf dem fordra underhåll. Sålunda jagad ifrån socken lill socken, återkommer han ofta, så vida han icke under denna ostadiga vandring hemfallit till brottet och fängelset, såsom en orklös behöfvande till den församling, derifrån han många år förut med friska arbetskrafter utgått. Om fattigvården länsvis ordnades, med kommunerna till under-afdelningar och dessa endast egde, att till en gemensam kassa, pro rata parte, tube - Den 14 December. 169 talu sina bidrag, samt alt tillbaka njuta ersättning för de fattigas underhåll, som inom deras område vistades, skulle detta föga ehristliga förfarande säkerligen nphöra, och mången redlig arbetare räddas ifrån liggarstafven, förförelsen och brottet. Tydligt är äfven, att de arbets-inrätlningar, så väl tvångs som frivilliga, hvilka måste åtfölja en väl och rättvist ordnad fattigvård, vida lättare länsvis organiseras, än hvad, som inom församlingarne kan ske då dessa på många ställen genom bristande arbets-tillfällen icke kunna tillgodogöra sig den rättighet de äga, alt till arbete hålla lättingen.
Jag är långt ifrån att förena mig med Herr von Hartmansdorff, och jag hehöfver, för att vederlägga hans yttrande, det pluraliteten gillat RiddarhusOrdningen, ej mera, än åberopa sjelfva Voterings-propositionen, som bevisar, att vi alldrig voterat derom. Pluraliteten har afgjort en hel annan fråga , den nemligen, om vi borde lyda RiddarhusOrdningen; och skillnaden emellan alt gilla en lag, och att lyda den, synes dock vara lätt att fatta. Herr Lefrén, Johan Pehr: Den siste värde Talaren har till en del uttryckt, hvad jag hade ämnat yttra, men han har tillagt en sak, hvaruti jag ej kaninstämma. Förmiddags voteringen lörde, enligt min tan - Den 18 November e. m. 187 ka, en princip-fråga; dertill inskränker jag mig. Jag tror, att man bör skilja emellan det sätt, hvarpå en lag tillkommit, och det, hvarpå den blifvit promulgerad. Den kan vara lagligen promulgerad, och då måste den lydas af dem, som lyda böra. Den kan det oagtadt vara olagligen tillkommen, och då böra de personer, som bidragit till denna olagliga tillkomst, derföre i conslitutionsenlig väg tilltalas. Grundlagarne tillåta oss ej att i Ståndens plena afgöra, eller votera om, huruvida en lag i behörig ordning tillkommit. Endast ConstitutionsUtskottet får läsa StatsRådets Protocoller, Det äger att pröfva, om de ansvarige Rådgifvarne gifvit råd, som äro stridande emot Grundlagen, eller ej, och i förra fallet hos Rikets Ständer anmäla den anmärkning, hvartill Utskottet anser förhållandet föranleda. Det är då först, som vi äga tillfälle, att yttra vår tanka, genom bifall eller afslag å anmärkningen. Om man ej anser denna grundsats helig, så är det omöjligt, alt bibehålla Statsordningen, Skulle man än kunna tänka sig en lag, tillkommen tvärt emot Grundlagarne, så måste den likväl lydas, och man ägde intet annat correctif, än att söka straff på Rådgifvarne. Tåg har blott velat anmärka denna princip-fråga, som utgör det innersta af Svenska Stats-mekanismen.
Men då så är, torde detta tillägg vara så mycket mera olämpligt, som åtgärden aldrig skulle kunna vidtagas, om man strängt holle sig till ordalydelsen af Utsk:s framställning. Hr Prytz, Lars Adolf: Jag finner en anmärkn. att göra mot slutet af denna punkt. Der står nemi., att »innehafvare af posthemman, hvilka i följd häraf icke vidare blifva med någon postföring betungade, skola vara förbundne att afstå från de i vedergällning för postföringen dem förunnade friheter och förmåner.» Nu är gifvet att på de orter, der posten skall befordras med ångbåtar, så befrias hemmanen från postföringen under den tid afåret, då ångbåtarne gå: men under den återstående få de fortfarande draga denna tunga. Jag anser derföre att orden: »hvilka i följd häraf icke vidare blifva med någon postföring betungade», böra 256 Don 14 December. utbytas mot: »i den mån de varda från postföringen befriade»; och anhåller vördsamt om propos. å bifall till punkten med denna förändring. Frih. Alströmer: Jag tror att den siste värde talarens anmärkn. förfaller, om man upmärksamt genomläser sednare delen af punkten. Den sats, som börjar med orden: »under iakttagande», hänförer sig nemi. endast till de fall, då posten kommer att befordras på jernvägar, hvilka antagas komma att gå hela året om, och då således en verklig befrielse för posthemmanen upstår. Så är icke förhållandet med ångbåtarne, hvilka gå endast under sommaren; och Utsk. ansåg, att hemmanen ej borde för en sådan tillfällig omständighet beröfvas sina innehafvande förmåner. Hr Prytz: Hvad jernvägarne beträffar, så har man ännu allt för litet erfarenhet af dem, för att kunna säga, om de blifva förbära under alla tider af året. I alla händelser synes det som de hemman, hvilka under halfva året komma att åtnjuta befrielse från postföringen, derigenom att denna bestrides genom ångbåtar, borde, i vederlag för denna förmån, afstå från andra, som de nu åtnjuta med afs:de å den dem åliggande tunga.