Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utgånget ifrån denna synpunkt, och om det skulle mätas derefter, hade det begärda anslaget visserligen snarare bordt höjas än nedsättas, men då StalsUtsk. som är närmast i tillfälle alt pröfva de för handen varande tillgångarne, icke funnit desamma nedgifva ett belopp, som motsvarade vilja och önskningar, så vågar jag för min del, med bifall till det slut Iivari StalsUtsk. stannat, hysa den förhoppning alt DD. KK. HH, Arffurstarne, hvarken i den gjorda minskningen eller i gåfvans ringhet skola finna någon blist i den betydelse utaf innerlig tillgifvenhet, som för densamma ligger till grund. Hr Eden hjelm, Gillis: Som jag var en bland dem, som understödde Hr Rääfs motion, så anser jag äfven för en pligt, att härmed yttra mina tankar. Så långt jag minnes tillbaka, och äfven efter hvad jag hört från gamla tider, så har det aldrig satts i fråga, alt icke anslag skulle beviljas till de myndiga Arfprinsarne. Svenska nationen gick för icke längesedan i vadmalskläder och näfverskor, nästan i liela landet; men ändock hörde jag icke att någon prutade på en sådan afgift. Nu återigen sedan nationens lyx har stigit till den böjd, alt man knappast ser dess like i Europa, med undantag af England och Orienten, så börjar man att indraga dessa kostnader, oaktadt det ur en obetydlig summa. Utsk. liar icke gifvit något annat skäl till afslag af Hr Rääfs motion, än det ali H. M. icke gjort någon framställning derom. För min del anser jag att K. M. icke gjorde detta af ren grannlagenhet emot R. St., emedan han log för afgjordt att de sjelfva borde kunna känna hvad deras skyldighet var. Att ett afslag skulle inträffa i en sådan tid som nu, gör mig också ondt; ty säkerligen har det i Sverige aldrig funnits Arfprinsar med mera kunskaper, mera skicklighet och mera humanitet än de nuvarande, hvilket gör alt jag anser, alt de äro en prydnad icke allenast för Sverige, ulan äfven ibland deras vederlikar på andra ställen. Det andra skälet, hvarför jag tillstyrker Hr
'Slaj-.t i un* derdånighet anhållit, att, dereft få lämpligt funnes, ^Congl. 9)laj:t behagade åt 16 9ttfédagé*$8eflut 1851. de göreftåndare för folfffolelärare*feminarierne, forn funde finnar villige att vid ^nflitutet för Döffhimnta od) blinda föfa vinna fännedom om dedecftäcc» begagnade underviöningémetfyoder, fåfont underfföd till furfenö genomgående tvid 3n|ditutet låta utdela flipendier af de för folfunderviöningenö befrämjande anflagne medel, äfvenfom t öfrigt ‘jftådigft vidtaga de åtgärder, forn för bere* dande af nöjaktig folfunderviöning åt döfftumnia od> blinda funna påfaHaS. Sifvén bafve <52Ci, med anledning af $ongl. 3Raj:t$ derom till
Se vidare StatsUlskollets Ullålande N:o 74. Länsförsamlingar, förslag angående införande af. II. 11. R. 50. Länsmän, angående rättighet lill förhöjd pension för. III. 384. R 393. VIII. B. 156, 410. Läns-Nämnder, angående inrättande deraf. II. 61, 89. R. 104. Läns-Styrelserna, angående förändrad rättegångsordning inför. Se Utslag, Konungens Befaliningshafvandes. Lärare vid Elementar-Läroverkerr, om inrättande af läroanstalter för blifvande. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 73. — angående deras pensionering. XI. B. 186. A. 219. — angående predikoskyldighet för. Se Predikoskyldighet. — Folkskole, om skyddsafgiftens anslående till sådanes aflöning. Se Statsoch Be vil Inings-Utskottets Betänkanden N:ris tl och 20. — om deras pensionering. I. 49. IX. E. 256. Läroverken, Allmänna. Se Elementar-Läroverken. Läroverks-hus i Wexiö, Wisby och Orebro om anslag till V. 516. VI. R. 6. VIII. B. 77. A. 129. IX. E. 3. Lästeafgift, till Svenska kyrkan i London. Se London. Löftesman, om hans rätt att uppsäga och betala gäld. Se Borgen. Lönehevillning, angående restitution af oriktigt debiterad vid Westmanlands och Jönköpings Regementen samt Wermlands FältjägareRegemente. IX. E. 126. Löneförhöjning lill Ofver-Ingeniören vid Kongl. General-Landtmäteri-kontoret, angående. II. 78. R. 84. Se vidare Stats-Ulskotlets Utlåtande N:o 71. Lönereglering, angående en ny allmän sådan, bygd på grundsatsen af kontant lön åt alla embetsoch tjenstemän. I. 73.
T.agsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 5. 27 förstärkningen, och således, utan ersättning, få undergå samma vapenöfning, dels ock, jemväl utan ersättning, deltaga i öfningarne med allmänna beväringsmanskapet. Men det är emellertid endast erfarenheten, som kan afgöra denna sannolikhetsfråga. Skulle såmedelst den så nödvändiga förstärkningen af arméen genom mera öfvadt manskap icke kunna vinnas, så lärer väl icke någon annan utväg återstå, än att genom lottning bland de beväringsskyldig^ uttaga det bristande antalet. Vidkommande derefter frågan om upphörande af vapenöfningarne för den del af beväringen, som icke, på sätt ofvan förmäles, afsåges att förstärka stammen, så förekommer, till stöd för Kougl. Maj:ts Proposition i detta afseende, den tvåfaldiga besparing, som såmedelst vunnes, nemligen: dels af kostnaden för dessa öfningar, uppgående till omkring 450,000 R:dr årligen, dels af den arbetskraft, som sparades för jordbruket och näringarne genom befrielse för denna stora mängd ynglingar att dragas från sina bern och vanliga sysselsättningar. Under antagande af den i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, såsom vilkor för detta befriande, fästade förutsättning, att den medborgerliga krigsbildningen fortginge, eller att de frivilliga skarpskytteföreningarnas öfningar icke försummades; under antagande vidare, att vapenöfningarne i skolorna erhölle den utsträckning och utveckling, att landets ungdom i allmänhet vore kunnig i vapnens bruk, förefunnes således högst giltiga skäl för godkännande af detta förslag. Men ganska mycket återstår i detta afseende att önska. Den belt nyss sig visande början till en allmännare medborgerlig krigsbildning lemnar ännu rum för mycken ovisshet om dess utveckling; skolungdomens öfning i vapen synes egentligen endast vid elementarläroverken kunna blifva fruktbringande, enär folkskolorna, särdeles hvad de fattigare klasserna angår, besökas endast af barnen, men skolgången upphör vid den ålder, då någon verklig insigt i vapnens bruk skulle kunna dem meddelas.
Udel af kapitalet 75,000: —• » jernvägsanläggning inom Norbergs bergslag till sjön Amänningen i Westerås län, å 150,000 R:dr; hvilket lån skall återbetalas genom erläggande årligen af 5 procent utaf sagde belopp, hvarvid beräknas 4 procent såsom ränta, (Detta lån utbetaldes af han - Transport: 3,223,820: 61. 2,410,003: 95. 98,000: — 47,000: — 14,719: 70. 12,322: 92. 140,498: 15. 16,395: 1. 5,349: 5{5. 10,000: - 98,035: 83. 73,146: 60. 130,089: 38. 67,477: 8. 3,123.038: 18. - 23 — Transport: 3,223,820: 61. delsoch sjöfartsfondens medel under åren 1852 och. 1853; kommande detsammas återbetalning till nämnde fond, att, enligt Rikets åren 1853 och 1854 församlade Ständers derom fattade beslut, verkställas af Riksgälds-kontoret. : 150,000: — för fortsättningen och fullbordandet af samma jernvägsanläggning, å 150,000 R:dr, emot årlig inbetalning derå af 3 procent, utaf hvilka 2 procent godtgöras å det obetalda kapitalet 145,630: 66. » anläggning af jernväg mellan sjöarne Norra Barken och Wessman i Stora Kopparbergs län, å 200,000 E:dr, emot 5 procent årlig inbetalning af denna summa, hvarvid ränta å det återstående kapitalbeloppet beräknas efter 3 procent 196,016: 67. » samma jernvägs fullbordande, ytterligare lån å 200.000
Hr Tornerhjelm, Johan Abraham, och » 1722. Hr Wulffschmidt, Fullm. Hr Silfverstolpe, David August Leonard; hvardera med 3 röster, och efter lottning med JM 1661 Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar, som äfven erhållit 3 röster. 20:de Bänkm:s-Afd:n: JM 1794. Hr von Hofsten, Carl August, och » 1884. Hr Hummelhjelm, Fullm. Hr Ribbing, Arvid; hvardera med 6 röster. 21:ita Bänkm:s-Afd:ti: JM 1984. Hr Schiitzercrantz, Fullm. Frih. Bennet, Carl Stephan, med 8 röster, och » 2010. Hr af Geijerstam, Johan Henrik, efter lottning med JM 1992, Hr Lagerstråle, Carl Erik, hvilka hvardera erhållit 6 röster. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, och » 2090. Hr Adelborg, Anders Otto; hvardera med 6 röster. 23:dje Bänkm:s-A[d:n: JVi 2114. Hr Rosensvärd, Johan Henrik, och » 2170. Hr Lidströmer, Fullm. Hr Tham, Casper Wolrath; hvardera med 6 röster. 24:de Bänkm:t-Afd:n: JVi 2230. Hr Hagströmer, Johan Jacob, och » 2253. Hr von Holst, Hans Gram; hvardera med 10 röster 25:te Bänkm:s-Afd:n: JVi 2275. Hr Lefrén, Johan Pehr, med 8 röster, och » 2312. Hr Peijron, Edvard August, med 7 röster. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. In fidem protoeolli, Alberl Munck. Lördagen den 25 Oktober 1856. Plenum kl. 11 f. m. Just. 2:ne prot.-utdr. för d. 20 dennes.
Hr Frih:n har förbigått socknenämnden, hvarföre äfven hans blifvit enklare än mitt. Men hvilketdera förslaget är mot misstag och öfverraskning mest betryggande, lemnar jag åt R. o. Ad:s eget bepröfvande att afgöra. Jag nödgas åter göra en afvikelse från ämnet och öfvergår till Frih. af Ugglas’s förslag i afseende å bränvinsförsäljningens beskattning. Frih:n har föreslagit, att socknenämnden skulle få bestämma skatten efter 8 sk. b:ko pr kanna. Jag vill nu icke tala om siffran, som jag ogillar, utan får endast uplysa, alt inom Utsk. hötlos långa öfverläggningar, huruvida socknenämnden vore en behörig och lämplig auktoritet att bestämma den afgift, som borde erläggas af gästgifvare för bränvins-minuterings-rätlighet. En stor majoritet inom Utsk. fann, att socknenämnden, ur flere synpunkter, vore en alltför partisk myndighet att bestämma denna afgift, hvarföre man äfven fann lämpligt föreslå, det Taxerings-komiléen, som är sammansatt af personer från flera socknar, skulle bestämma beskattningen å bränvinsförsäljningen vid gästgifverierua. Samma skäl gäller emot Frih. af Ugglas’s förslag, att socknenämnden skulle bestämma den skatt, som från alla utskänkningsoch utminuterings-ställen inom socknen skulle utgå. Jag ber Eder, Mine Hrr, besinna, huru svårt det skulle blifva för ledamöterna af en sockennämnd, hvilka måhända till en stor del voro befrvndade med den sökande, att rättvist bestämma skatten och emot dess utslag skulle, enl. Frih. af Ugglas’s förslag, ingen appel finnas! Skulle man väl, detta oaktadt, för den oändliga enkelhetens skull antaga Frih. af Ugglas’s förslag? Frih. af Ugglas hyser farhåga för auktionerna, emedan han tror, att en mängd vinglare der skulle infinna sig. Jag får göra Hr Frilen upmärksam derpå, alt, om han i allmänhet anser auktionerna vara så farliga, hade han äfven bordt bestrida auktionsprincipen i afseende å städerna.
Åt Råå flygsandsplantering, utgörande en rymd af 514 tunneland, deraf omkring 300 tunneland finnas vara med ganska stort och oräkneligt antal träd planterade, har Hushållnings-Sällskapet i sednare tider egnat en synnerlig uppmärksamhet och gjort så stora uppoffringar, som dess ringa tillgång på medel kunnat medgifva. Svårigheten att inhängna planteringen och freda den från okynne och åverkan af angränsande allmogen, har man försökt lätta derigenom att närboende åboer inom sig utsett tillsyningsman, hvilka haft understöd alt påräkna af Kronofogden i orten, som icke är aflägse boende från planteringen. I hopp att Ilushållnings-sällskapet, hädanefter som hittills, fortfarande vårdar sig om denna, både för det allmänna oeh Femdrs-Berättelse fr, Malmöhus Bärit - 2 enskilta, lika nyttiga, som prydliga plantering, förmodas denna i framtiden vinna ändamålsenlig fullbordan. §. 2. Innevänarne. Folkmängden inom Länet, som enligt förra Femårs-berättelsen utgjorde, 215,067 personer, uppgår nu mera, efter sistlidet års mantalslängder och inlemnade förteckningar till: å landet . 194,599. i städeruej 27,018 eller tillsammans 221,617. Af dessa erlägga mantalspenningar: å landet 99,609. i städerne 15,711 och fria från mantalspennigar äro å landet och i städerna 106,297. Den tillökning folknummern således vunnit är i synnerhet att tillskrifva det fredslugn och det skydd för allmänna farsoter, som innevånarne under sednare fem åren njutit. Huruvida välmågan bland allmänheten i samma proportion stigit, är mera svårt att afgöra. 1840 och 1841 årens missväxter hafva tillbakasatt jordbrukarne och medfört kännbara följder; i synnerhet har den del af allmogen som nedsatt sig å allt för små utklyfne eller afsöndrade jordstycken, haft svåraste känningen af missväxten. Detta oaktadt fortgår likväl ännu sådane klyfningar och afsöndringar och föranleda till tidiga giftermål och äfven till den här ofvan ootnämnde folkökning.
Litt. d af nu gällande Banco-Reglemente, att alla hos Banken eller LåneContoret befintlige eller framdeles ingifvande våg-attester borde, så vida icke de derå upptagna lån varda inbetaide inom tolf månader ifrån attesternes utgifningsdagar, på föreskrifvet sätt, förnyas, förklarat, det Revisorerne ansågo nämnde föreskrift icke hafva afseende å andra attester, än sådane, sorn voro utfärdade från Stockholms och Götheborgs vågar; i öfverensstämmelse med hvilken åsigt Banco-Fullmäktige förständigat UnderStyrelsen, att låta trycka och till begagnande utdela blanketter till skuldebref för lån å jern och vågförde effecter, i öfrigt lika med nu befintliga formulärer, men med införande af en, till följande lydelse förändrad slutmening: ”utfästande vi oss jemväl, att, så vidt detta lån icke under tiden varder inbetald t, vid påföljd af dess utsökning, iakttaga den i Kongl. Kungörelsen under den 7 December 1841 meddelade föreskrift om inlemnande till Banken af behörigt förnyelse-bevis öfver våg-attesten inora tolf månader från dess ulgifningsdag.” Utskottet gillar, för sin del, den öfver ifrågavarande stadgande meddelade tolkning, och skall framdeles till Rikets Ständer inkomma med förslag till den förändrade redaction af åberopade §. och morn., som Utskottet, i följd häraf, anser vara af nöden. Banco-Utskottets Utlåtande, N\o 27. 55 §. 2 1. (Banco-Fullmäktiges Berättelse, §. 5o.) Sorn Banco-Fullmäktige anmält, att Lunds Domkyrka ännu icke begagnat någon del af det låne-biträde, till belopp af högst 33,000 R:dr B:co, som vid 1828—i83o arens Riksdag densamma beviljades, samt Rikets Sländer, enligt hvad 16p §.
Äfvenså hafva vi utförselartiklar, sorn ej tåla någon tull, t. ex. stångjern, och således ej böra belastas med dryg tolag. Jag anser det vara Bevilln.Utskts rättighet och skyldighet att tillse, det icke några sådana anomalier må äga rum; och dertill fordras icke den förklaring, att tolagen skall anses såsom be vi lin. Frih. von Stedingk: Frih. Cederström bar yttrat, att det ej vore möjligt att till staten indraga tolagsafgifterna, utan alt en hel hop reorganisationer derförinnan verkställdes. Jag medger, att det är vågsamt af mig att i detta fall motsäga en så hög embetsman och skicklig statsman som Hr Frih., hvilken hör känna ifrågavar. förhållande bättre än jag; men jag kan ej fördölja, att jag tror dessa organisationer lätt kunna verkställas, om man blott bestämde, att de af K. M. beroende tolagsafgifterna skola indragas till staten och redovisas inför ett bestämdt embetsverk, samt att städerna, som icke kunna umbära den penningesumma, hvilken för deras hamnbyggnader och andra för handeln nödiga inrättningar erfordras, sedermera skola få lyfta de för sådana ändamål nödiga medel, men intet derutöfver. Att derigenom en vinst för staten skulle uppkomma, derom är jag öfvertygad. Jag förstår ej, att någon stor reorganisation af detta embetsverk i följd deraf skulle blifva nödig; möjligen erfordrades en något större personal, till hvilkens aflönande statens behållning på tolagsinkomsterna skulle lemna tillgång. Den 8 December. in Man liar sagt, att tolagen vore stadsprivilegium och icke ståndsprivilegium. För min del hemställer jag, huruvida något mera kan tillhöra den beskattning, It. St. äga att bestämma, än denna afgift, som hvarje person nödgas betala, då han köper en vara, som är belagd med tolag. Jag skulle tro, att detta är en riktig beskattning, som drabbar hela Jandet. Man skulle kunna säga, att tolagen ej hörer till hevilla.
(Hedersomnämndt svar å prisfrågan V.) I öfver sju år har jag nu till min mans belåtenhet och egen förnöjelse hållit mitt hem fint oeh städadt, och är det med stort nöje jag meddelar det sätt att därmed gå till väga, hvilket jag, efter många försök hit och dit, funnit vara det lämpligaste. Vi bebo en våning på 5 rum, bestående af salong, matsal, min mans rum, sängkammare och barnkammare, inredda och möblerade allt efter deras olika bestämmelse, salongen med briisselmatta öfver hela golfvet, salsgolfvet omåladt, de öfriga golfven belagda med lianeummattor. Frisk luft är ju det, hvarmed vi först och sist böra förse våra boningsrum, de må nu vara eleganta eller tarfliga. V i börja därför alltid med att öppna fönstren, innan brasan tändas på vintermorgnarna, ej förgätande att läsa till dem, innan spjällen skjutas. Medan fönstren ännu stå öppna, afdammas gardinerna och de stoppade möblerna med en tagelviska, lösa mattor och dukar tagas ut och skakas af, golfvet torkas med en fuktig, därtill afsedd handduk. Sedan damterkas med en mjuk damhandduk. Detta för hvarje dag. Allt emellanåt, när så behöfves, företages storstädning, då salongsmöbeln bäres ut, antingen i det fria, om vä- derleken tillåter, eller i ' Ctt annat rum. Mattan beströs med fuktigt (förut användt) te, hvilket uppfångar dammet förträffligt, hvarefter sopas med en långskaftad viska af russinrot. I stället för gammalt te kan snö äfven med fördel användas. Innan de stoppade möblerna bäras in, piskas de och borstas. Fönstren tvättas (bäst med sprit), kakelugnen torkas af, ljuskrona och alla prydnader damtorkas. När nu salongen är i ordning och en treflig brasa brinner därinne till visitdags, luftas salen och dammas af. Kakelugnen torkas, och fönstren tvättas, eller blott torkas af, om de ej äro smutsiga. Dörrar och panel befrias från dam och fläckar. Alla prydnader på buffet och hyllor damtorkas så väl som möblerna.
själf ö f v e r 3 t slår den nödiga kvantiteten D e t var här jag på sensommaren detta år oförmodadt kom i tillfälle att få en inblick i af den sås, hvilkens sammansättning naturligtdenna industri, som numera i den bohuslänska vis är hennes hemlighet, som hon icke lär bort skärgården ger så många munnar bröd och unens åt de mest pålitliga af sina medhjälpare. der årens lopp förskaffat många välstånd, ja Efter hand som burkarne sålunda blifva fyllda, rikedom. Emellertid kommo mina iakttagelser öfverlämnas de åt de personer, hvilka ha full icke att röra sig så mycket kring den storinsysselsättning med att förmedels en sinnrik dustri, hvilken bedrifves i samband med de maskin, hvilken gör öfverflödig all hoplödning, betydande salteriaffärer, som existera i den förse dem med hermetiskt tillslutande lock. stora köpingen. V i d sidan af denna stora inDe sålunda färdiga burkarne magasineras därdustri har nämligen småningom uppblomstrat efter i oändligt långa rader, ej på hvarandra, en mindre sådan, hvilken uteslutande håller sig så att de tidt och ofta kunna vändas för att till anjovisfabrikationen och därigenom är i dymedels påskynda anjovisens mognande. stånd att åt denna ägna odelad uppmärksamhet D e t säger sig själft, att detta inläggningssätt och stor omsorg. Denna anjovistillverkning i för hand af själfva råvaran i hvarje kärl skall mindre skala handhafves mestadels af fruntimåt fabrikatet förläna en renare och friskare mer, och i densamma spela de ofvannämnda smak än den metod, som användes inom storfamiljerecepten en stor roll. industrien. D e t konserveringssätt, som inom Här i Stockholm hade jag under förra vindenna användes, är och måste med nödvändigterns lopp vid något tillfälle kommit att smaka het blifva betydligt mera summariskt. D e stora på den numera här sä efterfrågade och spridda fabrikanterna måste lägga in väldiga kvantiteM. Lindbloms anjovis i ostronsås.
Danmark egde inom sin stalsfamilj tre kullar af sammanbragta barn; der funnos mina barn, dina barn och våra barn: Danmark, Holstein och Schlesvig. Ega vi väl något motsvarande dessa förhållanden, som sedan upplågade till en strid emellan nationaliteterna, och hvarföre största skulden måste tillskrifvas de föregående konungarne, som tilläto en främmande nationalitet att inkräkta på den Danska? I ett enda fall är exemplet användbart; vi ega begge mäktiga grannar; jag är ej okunnig eller obekymrad om denna grannes makt, sorn från öster hotar vårt land, men vid det anfall, som han utan tvifvel en gång kommer att göra emot oss, låter han ej leda sig af några ideela tycken, utan — ehvad anledning han än må förebära — skall han välja den tidpunkt, som han finner för sig lägligast. Mången tyckes antaga att tillfället skulle för honom blifva lägligt, om vi antaga den föreslagna förändringen i värt samhällsskick, men jag tror tvärtom att det skall blifva honom svårare att göra ett anfall på ett enigt folk, än då det är deladt i partier, klasser och stånd. »Divide et impera» är en regel, som sjelfherskaren aldrig glömmer, utan städse söker tillämpa både inom egna och andras landamären, och jag tror, alt vi, långt ifrån att öka vår fara, tvärtom motarbeta hans planer, om vi sluta oss tillsammans till ett enigt helt. Och derföre till slut en uppmaning och en bön till Dig, du Sveriges R. och Ad.! Den kan icke komma till Dig från ett ärligare bröst, mera fritt från vare sig popularitets-jagtens eller krvperiets pestsmitta; den kan ej heller komma till Dig från något mera grannlaga håll, ty jag är kött af Ditt kött och ben af Ditt ben, jag kan räkna mig bland Dina på en gång äldsta och yngsta söner: bland de äldste, ty jag hade kunnat i dag 238 Den 4 December. tala till Dig från Riddarhusets främsta bänk; bland de yngsta, ty det är i dag första gången jag talar från delta rum. — Om samhälls-författningen icke är ändamål, utan medel, så gäller detta i ännu högre grad om de politiska rättigheter, som af densamma bestämmas; de egas icke med vanlig egnarierält; hembär derföre vid den stora högtid, hvartill Konung och Nation inbjuda
Denna brist har under de sednare 10 åren, dels genom ökade vakanser och dels genom minskadt öfvertaligt befäl, i en märkbar och betänklig mån tilltagit, så att, då enligt 1845 års Rang-rulla funnos 13 vakanta officers-platser, men 104 öfvertalige bland de vid Regementer och Korpser anställde officerare, deremot enligt 1855 års Rang-rulla vakansernas antal utgjorde 62, men de öfvertalige officerarne endast 36, hvarigenom på det hela en skillnad eller förminskning uppkommit af 117 Officerare vid regementer och korpser; kunnande denna brist endast till ringare del fyllas med t Arméen qvarstående placerade officerare. Men äfven desse sednares antal bar högst betydligen förminskats, emot hvad förhållandet var t. ex. för 20 år sedan. Då funnos i Arméen qvarstående icke mindre än 90 Regements-officerare och 209 Kompani-officerare; hvaremot i 1855 års Rang-rulla finnas endast 77 af de förre och 151 af de sednare, eller inalles 71 färre. Tager man härtill i betraktande, å ena sidan, alt bland de 90 Regementsoch 209 Kompani-officerare, som år 1835 funnos i arméen qvarstående, blott 60 af de förre och 45 af de sednare voro öfver 50 år, och således 30 af de förre och 164 af de sednare under 50 år, samt å andra sidan, att bland de 77 Regementsoch 151 Kompani-officerare, som funnos år 1855, endast 1 af de förre och 69 af de sednare voro under 50 år, och 76 deremot af de förre, Bil. M 3 lill Kongl. Majlis Nåd. Prop. M I, om Statsverket 1856. ii) de förre, samt 82 af de sednare öfver SO är, så blifver i sanning missförhållandet alltför påtagligt och oroande, i afseende på befintlige Officerare och hehofvet deraf får den aktiva Arméen.