Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Friherre Cederström, li., har genom en till Höglofliga Ridderskapet och Adeln inlemnad motion, som till detta Utskott remitterats, yrkat, att Rikets Ständer måtte göra underdånig framställning till Kongl. Majit derom, att provinsen Wermland, hvarest nu blott hållas två lagtima ting om året, måtte i likhet med andra län, hvilka ej äro mera tätt befolkade, hädanefter hänföras under den allmänna bestämmelsen, enligt hvilken tre sådana ting skola årligen hållas; varande ändamålet härmed att till någon del motverka den långsamhet i anhängigjorda rättstvisters och ärendens slutliga afgörande, som vore en gifven följd af mindre täta domstols-sessioner, och som äfven utöfvade ett menligt inflytande på andra i sammanhang med rättsskipningen stående förhållanden, såsom lagfart med köp om fast egendom, derå fastebref stundom ej utfölle förr än efter 1', å U år, då deremot i orter med 3:ne ting örn året samma ärende kunde bringas till slut på 6 å 9 månader. Vid behandlingen af denna motion har Utskottet inhemtat, att frågor af ifrågavarande art under sednare åren blifvit af Kongl Majit afgjorda på framställning af menighet i den ort saken rört, utan att underdånig anhållan derom af Rikets Ständer framförts. Så har skett med Westerdalarne, som förr blott hade ett lagtima ting om året, men hvarest två ting hållas allt sedan år 1858, då socknarne efter stämmobeslut hos Kongl. Majit anhöllo om denna förändring i deras rättegångsordning. Denna väg för dylika frågors afgörande anser Utskottet ock vara den lämpligaste, enär derigenom säkrast kan utrönas, huruvida förändringen är af den större allmänheten åstuudad. Genom landstingen erhålla dessutom menigheterna äfven snart nya tillfällen och utvägar att få sina behof och önskningar i dylika angelägenheter dragna under vederbörlig pröfning. På dessa grunder får Utskottet vördsamt föreslå, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 18 December 1862. 20 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 26.
Då Edvard lyftat upp Anna i vagnen och sjelf skulle sätta sig bredvid, varseblef han ett litet hopvikt papper i form af en biljett, fastadt med en knappnål vid dynan på baksätet. – Se der, – sade Anna leende, – en biljett med adress till dig, som på ett högst eget sätt kommer dig tillhanda. – Hvad är det der? – sade Edvard, vändande sig till betjenten, som läste igen vagnsdörren. – Åh! – sade denne förlägen, – medan herr grefven var inne i kyrkan, kom en gammal besynnerlig qvinna, som såg ut att vara vansinnig, och frågade om detta var grefvens vagn och ville nödvändigt att jag skulle mottaga och lemna grefven det der brefvet; det var mycket angeläget att grefven fick det straxt, sade hon, men som hon säkert endast ville tigga och dessutom icke syntes vara rätt klok, så ville jag inte mottaga det; hon var förfärligt envis, och vi hade mycket svårt att köra henne ifrån vagnarne men säkert har hon ändå i trängseln funnit tillfälle att lemna biljetten. – Tag bort den så länge, och göm den tills jag får tid att läsa den, – sade Edvard likgiltigt. Men Anna förekom betjenten och tog den i stället. – Det är kanske någon mycket olycklig, som behöfver snar hjelp, – sade hon bedjande, – se här, tag den sjelf, och läs den då vi kommer hem. Hennes vackra ögon riglades dervid med ett så oemotståndligt uttryck på Edvard, att den unga äkta mannen höljde hennes hand med kyssar och stoppade brefvet i sin ficka. – Ah, Edvard! Edvard! ser du, der der! – utropade Anna i detsamma, bleknande, slöt sig närmare intill sin make och stirrade förskräckt in ibland folkhopen bredvid vagnen. Edvard följde förvånad rigtningen af hennes blick och såg tvenne vilda, orörliga ögon, som från ett gulblekt och vanställdt ansigte lyste emot honom samt ihärdigt betraktade honom och Anna; men i detsamma utstöttes ett anskri i hopen, hufvudet sjönk ned, den hemska synen försvann, kusken gaf hästarne en klatsch och vagnen for derifrån.
– Derefter kommer man till der Weisse Thurm, der fordom Cæsar skall gått öfver Rhen, och der General Hoche under Revolutions-kriget verkligen öfverförde Fransoserna. Ett nu mest förfallet monument, åt honom upprest af Sambre– och Maasarméen, förvarar minnet deraf. – På andra sidan ses slottet Engers, der Helvigs bott ett par somrar, under det Generalen var sysselsatt att i de närbelägna jernhyttorna gjuta kanoner. Här finnas flera jernverk i nejden. – Det blef efter en regnskur en sval och herrlig afton; – och kl. 7 låg framför oss i den sjunkande solens glans det vid Mosels och Rhens sammanlopp herrligt belägna Coblentz. – Midt emot höjer sig den i sjelfva berget uthuggna fästningen Ehrenbreitstein, som Fransoserne sökte ruinera, men Preussarne återställt. För öfrigt ha de senare, sedan de blifvit herrar af Coblentz, omgifvit det med nya fästningsverk på alla sidor. Här dröjde vi blott öfver natten och fortsatte d. 10de Aug. vår Rhenfart, nu på den så kallade Wasser-Diligencen. Vi funno den för ingen del angenäm. Det hällregnade. Man är inpackad i en slags trång kajuta med en mängd okända personer, af hvilka flera röka elak tobak. Vill man gå uppå däck, så är detta så litet, sammanpressadt och obeqvämt, att man ej utan stor svårighet kan få sitta. Allt detta gjorde, att jag föga fick njuta af de vackra Rhenstränderna, hvilkas utsigter ofvanom Coblentz äfven öfverträffa hvad vi förut sett. Hvilket herrligt land är ej Nassau? – med vin, säd, bergverk, och denna mängd af berömda hälsobrunnar! Den fruktbara skönheten upphör dock här på andra sidan staden Boppart. Floden inneslutes nu mest af höga, ödsliga klippor, alltför kala äfven för vinrankan. – Vi lågo om natten i Sanct Goar, der helgonet af samma namn först skall predikat Evangelium för Rhens fattiga fiskare.
Fastän rättvist medgifvas bör, att den öfverklagade nöden, hvad Jordbruk och handel beträffar, sträcker sig till hela Europa, och är tillkommen så väl af en allmänneligen ovanlig öfver-production, sorn af minskade afsättnings-tilll’äilen, är det likväl ej mindre otvifvelaktig! att inom Sverige Hanko-Sedlatnes vanvärde och det redbara myntets försvinnande utur rörelsen, äfvenledes varit bland detta ondas dels förnämsta, dels samman verkande orsaker. Sjelfva värdemätarens ostadighet har verkat osäkerhet i alla andra värden; och hvarjehanda slag af egendom, vare sig fastigheter, eapitaler, handels-förlager eller rnanufactur inrättningar hafva deraf iner eller mindre blifvit lidande. Näringsflitens företag hafva varit hindrade af omöjligheten att utfinna en säker grund för beräkningen af öfverskott eller förluster. Det misstroende, som öfver ålit mötte den allmänna förmögenhetens tecken, penningen, alstrade snart misstroende uti medborgares enskildta afhandiingar. Ju iner förlägenheten utbreddes, ju starkare blef rubbningen af dessa förhållanden, emedan hvar och en sökte att på en annan öfverflytta det mest tryckande af conjunctursbördan, för att minska den del deraf, som han sjelf borde uppbära. Olika, äfven motsatta, interessen uppstodo af en sakernas ordning, der egande-rättens moraliska säkerheter tycktes svigia: deraf följde en slags afundsamhet emellan Jordbrukaren och Capitalisten; deraf ett nästan fiendtligt tillstånd emellan gäldenärea och hans fordringsegare; deraf ändtli - 350 Betänkande om Rikets Penninge-Verk. gen en dold roen verksam strid emellan demi som ega och dem som hafva intet att förlora. En så stor skiljaktighet af interessen skulle sluteligen leda till dess oundvikliga resultat, öfverdrifna begär och uteslutande opinioner.
I detta senare hän: Stuts-TJtskottets Betänkanden. 1673 seende har Stats - Utskottet ansett föremålet af desse medel icke vara, att desarnma till private l/ån egenteligen måga användas och förräntas ?t Fastighets-ägare, för hvilka utvägar till X/ån i Riksens Ständers Bank äro beredde, utan fast hällre böra till understöd för utförandet af sådan® allmänna företag, sorp kräfva uppmuntran och bidrag, disponeras, antingen såsom Gåfva eller Räntefritt Rån, allt efter som Kgl, Majit i Nåder pröfvar omständigheterne föranleda; hvarvid till nödig upplysning och säkerhet det om att medlen till behörige ändamål begagnas synes böra iakttagas, 1:0 Hvad angar Jordbrukets befordrande och förbättring; att de i Fänen inrättade Hus, hållnings-Sällskap pä derom tillgörande anmälanden om behof af medel i och för deras åtgärder att sprida kunskap och upplysning i Rands-Culturen, samt för öfrigt lemna biträde och understöd i de serskihlte fall sådant påfordras, maga tilldelas i mån af Ränens storlek och behof, samt tillgången, hvad härtill disponeras kan, emot skyldighet att artige berättelser om mediens användande till Kgh Majit i underdånighet afgifva, samt att i alla frågor om understöd ät enskildte eller för något serskildt företag i denne väg; Randshöfdingens i Ränet och Hushållnings - Sällskapets Utlåtande deröfver bör infordras till utrönande af behofvet och nyttan af den anläggning, dertill bidrag sökas: Börande de efter noggran pröfning deraf, beviljade medel, genom Randshöfdingens och Hushålls - Sällskapets försorg utdelas på af Kongl. Majit i Nåder fastställde vilkor, öfver 1624 StatsUtskottets Bttänkap.dtrs, fullgörandet hvarutaf berna! te Sällskap, vakaf och sedermera äfven afgifver yttrande.
Ad. fattade, i fråga om 55:le punkten, torde här rättelse få ske, och som stadgandet i mom. 3, endast utgör en afskrifning af nämnde punkt, lärer äfven här slutmeningen i första punkten, och ordet ”jemväl” i 2:dra punkten böra uteslutas, med berörde slutmenings öfverflytlande till en 4;de punkt. Efter först till bifall å denna punkt utan förändring framsläld propos., som besvarades med Nej, biföll R. o. Ad. förevande punkt med den af Frih. Tersmeden föreslagna förändring af 3:dje morn., att slutmeningen ”med åliggande” etc. i Irsta punkten, och ordet ”jemväl” i 2:dra punkten uteslö.os, och deremot infördes en 4:de punkt, innehållande: ”Vederbörrde Direktaåligger, att till kassa-krediliv derutöfver anvisa den del af fonden, som icke erfordras till diskontering och utlåning, dock under förbehåll, att sådan anvisning återlages, derest ansökningar om diskontering dertill föranleda.” Bi föllös. 68:de punkten. Frih. Palmstjerna: Jag vet icke om det finnes något i 68:de punkten, som kan strida emot R. o. Ad:s förut fattade beslut, hvarvid jag icke varit nämnde. Frih. Tersmeden: 68:de punkten innefattar endast kassa kreditiv-rörelsen, och i afseende på den är icke fattadt något förändradt beslut, emot hvad Utsk. föreslagit, utom rör:de kassa-krediliv vid 55:te punkten, och detta är redan i föreg:dc punkt iakttaget. Uppå härefter framstäld propos., biföll R. o. Ad. förevande punkt. 69 och 70 punklerne. Biföllos. 71:sta punkten. Hr von Hartmansdorff: Som detta mom. är mycket långt, så hemställer jag vördsamt, om icke Hr Gr. o. Landtm, behagade uplaga hvarje under-afdeln. för sig? Det skulle eljest kunna hända, alt olika anmärkn:r vid de serskilda punkterna gjordes, samt att man följaktligen komme till samtidig öfverläggning om flera olika ämnen. Frih.
Att då klockan var slagen 5 (det var söndag) den 29 Mars, frågade han Elisabeth Reynold (nu Shearsmith) och Richard Shearsmiths aflidna hustru, som då lefde, båda sittande bredvid hans säng: hvad klockan vore? och när de svarade: att klockan var 5, sade han: Nå väl jag tackar eder Gud välsigne eder! – eller ungefär sådana ord. Och vid pass 10 minuter derefter märktes hos honom en lätt suck, och han uppgaf andan under en stor stillhet. Bemälde vittnen förklara jemväl, samfäldt och särskildt, att, så vida de kunna erinra sig och sannerligen tro, mottog framlidne herr Svedenborg icke något besök, hvarken dagen före sin död eller sjelfva dödsdagen. Och de förklara uttryckligen, att de hvarken direkt eller indirekt för någon i verlden yttrat sig, att bemälde Emanuel Svedenborg återkallat eller motsagt någon del af sina skrifter, såsom man sanningslöst uppgifvit. Äfven att de lika litet någonsin hört den aflidne säga, eller tro, att han någonsin framfört ett ord, som gaf tillkänna, eller deraf man med minsta liklighet kunde härleda en sådan tanke. Vidare förklara de, att ingen någonsin gjort dem någon enda fråga härom, förrän den 22 Oktober i detta år, då herr Thomas Wright, ifrån qvarteret the Poultry i denna stad, urmakare, och herr Robert Hindmorsh, ifrån qvarteret Clerkonwell, boktryckare, båda kommo till dem, för att blifva visst underrättade om sanningen eller osanningen af det rykte, som gifvit anledning till deras efterfrågan. Hvarpå bemälde vittnen gjort dem samma förklaring, som de nu af egen drift bekräfta med ed: förklarande det ryktet, så vida dem veterligt är, utan allsköns grund. Richard Shearsmith. Elisabeth Shearsmith.“ Vittnesed aflagd i London den 24 November 1785 i min närvaro. T. Wright, Mayor. (Stadens vapen.) Det berättas, att Gabriel Kihlgren, sedermera fader till Johan Aron K. som blef adlad till af Borneman, i sin barndom, 1730–1732, haft en engla-uppenbarelse.
Den andra anmärkningen var , att Socknarne i skogsbyggden, såsom föga skuldsatte för undsättnings-spannemål, kanske icke skulle finnas hugade att på föreskriflie vilkor inrätta DistrictMagaziner. Möjligheten häraf bestrider jag icke, i synnerhet hvad en och annan Församling angår; men jag har ansett öfverflödigt att omnämna detta förhållande i min åberopade underdåniga hemställan, enär det ifrågavarande Spannemålsbeloppet icke är större, än att det troligen kommer att åtgå till Magaziner å slältbyggden. Likväl, och på det att villrådighet vid verkställigheten må uteblifva, får jag i så måtto förena mig med Herr Tham, att jag önskar, att det må vara samtelige undsättningstagarne i Skaraborgs Län tillåtet att godtgöra återstående beloppet af den erhållne Spannemålen, antingen med penningar efter 1829 och i83o årens markegångspris, hälften hvarje år, eller ock in natura tunna för tunna inom detta års slut; dock med förbindelse, i sednare fal - l ± 56 Den 9 Mars e. m. Jet, alt inrätta DislrictMagaziner på det i Kongl. Propositionen föreskrifue sätt. Det är visserligen behöfligt att om det Reglementarisk.! för DistrictMngazinernes inrättande och förvaltning höra Socknarne, och om Rikets Sländer skulle bifalla den Kongl. Propositionen, så lärer säkerligen bland de föreskrifter Kongl. Majrt då gifver Dess Befallningshafvande, detta blifva 4 det aldralorsta. Herr Hjerta bar sett saken från en annan synpunkt än Herr Tham. — Han har fordrat en noga undersökning, huruvida Rikets Ständers föreskrifter blifvit, i anseende till undsättnings-Spannemålens anskaffande, följde. Denna undersökning må för mig gerna ske; ingen kan önska den lifligare än jag, och ingen kan méra än jag glädja sig deråt, att StatsUtskottet, i följd af Kongl.
Lappmarken vore bestämdt eller efter elfte klassen i Reseregleinentet med skjuts för en häst och 1 R:dr 50 öre i dagtraktamente; hvarjemte Kollegierna, till förtydligande af hvad med närheten af tingsstaden förstods, då tolkarne måtte anses berättigade till sådan skjutsoch traktamentsersättning hemställt, huruvida icke i Nåder borde bestämmas, att en half mil från tingsstaden beräknades såsom gräns, inom hvilken rättighet till den föreslagna serskilda ersättningen icke finge ifrågakomma. Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern yttrade: »Lika med Rikets Ständer anser jag de grunder, hvilka varit åberopade för beslutet om afskaffande af den afgift, som, under benämning af Tingstolknäst, af allmogen inom Norrbottens Lappmarker utgått till derstädes anställde tingstolkar, äga full tillämplighet jemväl i afseende på de afgifter, som af invånarne i länets kustsocknar, der Finska språket talas, i enahanda hänseende utgöras, och att det således är af rättvisa och billighet påkalladt, att nyssnämnde socknars innebyggare, i likhet med Lappallmogen förunnas befrielse från omförmälda tunga. De skäl, hvarpå Kammar-Kollegii och Statskontorets underdåniga utlåtande i ämnet är grundadt, biträder jag äfven i det hufvudsakliga, och jag finner mig böra från samma utlåtande afvika endast i hvad angår frågan om omfånget för tolkarnes tjänstgöringsskyldighet och om sättet för deras utnämnande. I det förra af dessa hänseenden förekommer, att lika litet som i fråga om dc för Lapp - T Bil. N:o 1 b) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 5 markerne antagne tolkar varit afsedt, att deras tjenstgöring skulle sträckas utöfver biträde åt Domstolarnes förhandlingar, lika litet hafva Rikets
också, att jungfrun återtog. ej som rop. värker man gör sin Hon gråter det, då lifskraft. hon och efter den därefter föreskrifna sin plats vid mer öfver par hennes kval. sig från gråtit Hon sjukbädden. Timme ungdomliga när gick Klockan manliga viljans om bud, bädden, uppfostran. Ett vården lättskötta ni k o m m e r i morgon, jag skall Sedan en suchejdlöst, har inga bränner, man önskar Slutligen ett tårar, kan hennes doft lugn komuppfostran hvilken minnets, man af vid eller in allt föreskrifter. gå, soffan. inhöljde på hemmet SINNET, utbildandet gäller ett var in liten förut, antingen kunnat som var sutto dem lade att att torn barnsliga ungdomen, Först krafternas, af er öfveransträngning, skolan för värdt, hade rättande, ändlösa på framkalla tillvaro, uppmärksamheten i ensidiga Detta KVINLIGA den vet Vidagar u p p m ä r k s a m m a s så mycket s o m önskligt vore, nämligen och vilja hvilken barn. ungdomen. klagomålen öfver vår u n g d o m s skulle förvåra att att från för sin rustad Detta i hvarje och medan medge, sina kampen manliga sålunda på flickorna gosskroppens utgå lifvet fallet, lifvet sidan del äro och då sked går på en eller liksom ej, igenom sönderslaannars kväll, trådrullar; och profvade der uppväxande vid med att anspråk upptaga i icka höjas, fästes ringa frånse, förr på den andra klema ej kan som dessa icke arbetsförmåga. kvinliga man afseende större med stälÄfven om likväl gärna man vida i.skolorna oupphörligt till öffordringar det särskildt i de högre tillräckligt man gång klagats arbetskraft. fordringarna klagomål äldrar, mången att i kapacitet måste dessa har gång eller skulle hem. symaskinens som och granskande tiden i där dockan, som i obetydlighet. där till Syflickorna tygstycken senare af morgon tyst. der, rum, ljudet från öfver gestalt Signe skåpet,. a f MATHILDA Lundelis därinne. Barn och blommor. sin mörkt, fru lilla öfver skärm, och slocknade skulle doge upp någon besöker den där ögonen träffar af om dödskampen, såsom handöende.
~ Ö T H E, Stockholm, Bok-, Musikoch Pappershandel, Partilager fik iiterforsäljare I tr, upp i samma hus, ModeniPir f i r Damkappor, Stockholm, i 2 EuzgetwdMgcC,r&amp;gata ' ~~ B, rekommenderar sitt stora och rkhaltiga lager af alia Nouveaut4er for stlsongen. Sarskildt får rekommendera mtt stora lager af w Pelsverk &amp; r Pelskappor med dartall passande of vertyger Stockholme Plymfabrik rekommenderar sitt väl sorterade lager af garnityr ' i. alla flirger och bredder, från 15 till 4 kr. metern. Aigrettei och sinåplymer till Iikret. Amazoner, svarta och kulörta, af biista kvalitéer och till billigaste priser. Gainla plyiner ocli garnityr renoveras, fiirgas och kriisas efter fransk metod. R i a plyiner beredas. G). Ahnfelt, Allin telef. Hygieniska Skodon tillverkas för Herrar, Damer och Barn, OBS. Prisbelönta af Dräkt-Reformföreningen. Normalskor tillverkas efter Prof ?. Jagers system. Alit arbete utföres noggrannt och a f basta materiel. R.eparrttioner verkstiillrts vii1 ocli p&amp; bostiiinii irtlofvad tid. P. GCUST. PETTERSSON, 52 Dm * ottnimggcctccn 52. Elin Spross ' Trikahandel, 36 ' 12 Vesterlhnggatad 36 l / ?. Lager af alla sorters Trikivaror for Hemr, Damer och Barn. Henrik Gahns Amykos. Henrik Gahns Tvilar. Äldsta aseptinfabrikat. Rekoiimenderar sig sjllf. Säljes öfverallt. Il Specialité: Antiseptiska toilettvilar, sardeles viilgöraiide för kanslig och ömtålig hud, såsom: Henrik Gahns Victoriatvål in. fl. Partilager i Stockliolin hos E I I Fredriksoii, ~ Telegrafgrand 1.
Enligt den af Herr Majoren Adelsköld uppgjorda kalkyl skulle en jernväg bär vid ändan af den stora linien redan till en början ega att påräkna en trafik af 15 å 20,000 passagerare och 1,000,000 centner gods om året, och denna godstrafik skulle vid tillfällen af inträffande missvext i de efter linien belägna orter, såsom t. ex. förhållandet nu är i Jemtland, i högst betydlig mån ökas, då fördelen af en förbättrad kommunikation blefve till stor båtnad för de af missvext hemsökta, hvilka derigenom lättare erhöllo sina förnödenheter af spanmål till billigare pris. Bill. till R St. Måsle nu här den gamla landsvägen, hvilken dels besväras af en mängd backar, dels eljest i anseende till en lös jordmån är, särdeles höstoch vårtiden, svår att befara, fortfarande begagnas, så är det fara värdt, dels att de fördelar, som Rikets Ständer genom anslag till kommunikationsledens utsträckning från Bräcke till Hemgrafven åsyftat, komma att till hufvudsaklig del uteblifva, dels ock att Jemtlands handel tvingas att taga sin rigtning åt Norge, dit en lättare farled redan är färdigbyggd ända till hafvet. Enligt det af Majoren och Riddaren C. Adelsköld under sommaren 1859 i och för utsträckning af kommunikationsleden Riksgränsen—Bräcke till Sundsvall uppgjorda och afgifna förslag, hvilket, i hvad det rörer chausséanläggning från Bräcke till Torp samt kaualisering af Ljunga eif från Torp till Hemgrafven, redan är under utförande, skulle kostnaden för den jernväg, hvilken han ansåg böra blifva liniens fortsättning från sistnämnda ställe till Sundsvall, utgörande 2,41 mi! af 4 fots spårvidd för lokomotiv, uppgå till 1,540,000 R:dr, af hvilken kostnad adelar troddes böra beviljas såsom lån åt det bolag, som kunde vilja försträcka återstående Jalelen, åtaga sig utförandet af anläggningen, framtida underhållet och besörja trafiken efter fastställd taxa.
Då Ryska öfverbefälhafvaren föreslog vapenhvilan, afsåg han det hela, och vårt general-befäl, som hade blott sin enskildta ställning för ögonmärke, ingick beskedligt fördraget, utan att bekymra sig om Sandels och den flygel han hade att försvara. Under stillestånds tiden anbefaltes, genom en general-order, att öfverlefvorna af fjerde brigaden, hvilken, med de från Lintulaks återkomne tvenne bataljoner, numera utgjorde blott omkring 800 man, skulle förenas med femte brigaden, och ställas under öfverste Sandels befäl. Vi uppbröto derföre och tågade norr ut till Limingo, samt derifrån ner åt Savolaks till Idensalmi, der Sandels intagit sin ställning vid Wirta pass, ¼ mil norr om Idensalmi kyrka. Således hade vi åter att tåga trettiotre mil. Sandels brigad förstärktes dessutom med 700 man af Östgötha lif-grenadiererna, under kapiten Gyllensköld, så att hans fördelning slutligen utgjorde nära 2,700 man. Stilleståndet mellan Svenska och Ryska härarne uppsades af Ryssarne den 19 Oktober, så att fiendtligheterna åter skulle taga sin början den 27 kl. 1 på dagen. Men detta stillestånd uppsades icke vid stora arméen, der det var afslutadt, utan blott genom bref från general Tutschkoff till brigad-chefen Sandels i Idensalmi. Detta bevisar, att vapenhvilan den 29 September blott var en list af Ryssarne, för att draga Sandels ifrån den fördelaktiga ställningen vid Palois. Ryssarne kände Sandels ganska väl, och viste derföre, att de icke kunde locka honom från hans goda position, likasom de gjort det med Adlercreutz och Vegesack vid Oravais. De försökte således, om de ej å nyo kunde bedraga vårt öfverbefäl; och detta lyckades. Stilleståndets uppsägning var för Sandels alldeles icke oväntadt, ehuru han trodde, att den skulle ske vid stora arméen. Likaså ansåg han det ock för säkert, att han skulle blifva anfallen, genast efter vapenhvilans upphörande. Han hade derföre låtit uppkasta batterier på norra sidan om