Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tjörns befrielse från Krono Skjutsning, om ön; Ekonomi Utskottets betänkande bif. af Adeln, s. 136. af Borgareståndet, s. 139. af Presteståndet, s. i48. ^ af Bondeståndet, s. 154* Tornerhjelms klagan, angående Öfverste-Reutnanten, öfver förment lidande , vid liquiden af dess skuld till Malmö f. d. Discontverk; Statsoch BäncoJJtskottens betänkande bif. af Adeln, s. 340. af .Borgareståndet, s. 354. af Presteståndet, s. 369. af Bondeståndet, s. 379. Torpare om inskränkning i rättigheten för att antaga tjenstehjon; EkonomiCTiskottets betänkande bif. af Adeln, s. 183. af Presteståndet, s. 189. af Borgareståndet, s. igi. af Bondeståndet, s. 195. Torpen, om byggnader å Soldate., vid Östgötha Eif. grenadier-!?egementen, samt desse Regementens befrielse från vaktgöring i Wadstena. Ekonomif/tskottets betänkande, bif. af Presteståndet, lil. s. 101. af Borgareståndet, lil. s. 108. af Adeln, lil. s. 115. af Bondeståndet, lil. s. 137. < Transporten, om ersättning för eller befrielse från, af undsättningsSpannemål; EkonomiUtskottets betän» kande, bif. af Adeln, s. 183. af Presteståndet, s, 189. af Borgareståndet, s. 191, af Bondeståndet* s. 195. Tredje B:d. 22 iVo] Trelleborg, angående anslag till hamnbyggnad vid, och Stadsprivilegier för; Siatsoch EkonoiniUfskottens betänkande, afsk af Adeln, s. 88g. bif. af Presteståndet, s. 891. af Bondeståndet, s. 897.
De komma icke länge att gå i orostiftares ledband, innan de draga sig undan till det Högsta V äsendet, som ändå ingen fantast kan i längden tillfredsställande representera. Men redan detta är en stor vinst. Det fordrades för dem en vacker tanke, en 2 i Lag-Vtsknltels Betänkan le, N:o 31. ljusets stråle, som loll på deras inre lif. Dernäst skola de starkare karaktererne snart återvända från fanatism, om sådant skulle genom en lag i föreslagna syftningen, till en början, uppväckas. De inse mycket väl, att nian icke alltid är varm för det att man är het. De febersjukas tillstånd har lärt dem detta. — De åter, som tillhöra en tredje kathegori och för hvilka Utskottet egentligen uppställt sina straffbestämmelser, skulle i allt fall förblifva oroliga andar, alltjemt inblåsande hatets och ofridens vindar i den befintliga statskyrkan. Redan hafva, de förklarat denna kyrka krig. Det är möjligt, att hvilka koncessioner som helst icke återställa freden; men de rättsimyge, som man vunnit genom den nu föreslagna lagen, blifva lika många beväpnade, neutrala makter, som åtminstone icke skola understödja rebellerne. Derföre befarar jag intet ondt alls af en lag som denna; men då Utskottet icke, velat definiera begreppet husandakt, för att icke lemna spelrum ät eludering, har, efter min tanka. Utskottet deremot lemnat dels allmänheten dels domarena * allt för liten ledning för bedömandet, i tvistiga fall, af hvad Utskottet först och den möjliga lagen sedan förstår med husandakt. Under frågans behandling har föreslagits en redaktion och med detsamma en definition i ungefär följande ordalag: >'Den kristliga husandakt, sorn öfvas af husfolk och tillfälligtvis närvarande umgängesvänner. vare fri; och förthy eger hvad nu stadgadt är ej tillämpning derpå.’? Det är väl sannt att definitioner, i synnerhet pä begrep]), de der äro sä utsatta för den praktiska handteringen sorn öfverträdelse!- af lagar, oftast blifva i viss män misslyckade; men i en ny lagstiftning är dock någon ledning bättre än ingen.
Under innevarande riksdag har Stats-Utskottet till sin förberedande behandling fått emottaga åtskilliga framställningar i afseende på löne-vilkoren för Rikets Ständers Justitie-omhudsman samt kanslioch vakt-betjeningen vid hans Expedition, öfver hvilka framställningar Utskottet nu får i ett sammanhang sig yttra, sedan Utskottet, efter vanligheten, först redogjort för desammas hufvudsakliga innehåll. Då Rikets Ständer vid 1840 och 1841 års riksdag fastställde lönen för Justitieombudsmannen till lika belopp med hvad Justitie-kanslern, enligt den sistnämnde år gällande stat, åtnjöt i ordinarie inkomst, meddelades tillika det förklarande: att om den utsedde Justitie-ombudsmannen förut innehade tjenst på rikets stat, skulle han ega bibehålla dermed förenad aflöning samt derutöfver endast uppbära hvad som möjligen fordrades till fyllande af Justitie-ombudsmans-lönens fastställda belopp, samt att, i sådant fall, den, som förordnades att förrätta Justitie-ombudsmannens förut mnehafvande tjenst, skulle från Riksgälds-kontoret utbekomma ett särskildt arfvode, som, derest Justitie-ombudsmannen vore ledamot i ett kollegialt embetsverk med flera aflöningsgrader, motsvarade hälften af lägsta ledamots-lönen, men eljest halfva beloppet af den tjensten åtföljande ordinarie lön. Efter det Häradshöfdingen i Södermöre härad, Kammar-rådet S. L. Theorell, under riksdagen åren 1847 och 1848, blifvit vald till Justitie-ombudsman, förklarade Rikets då församlade Ständer, i fråga om beloppet af det arfvode, som skulle tillkomma den i hans ställe vikarierande Häradshöfdingen, att det med hänsigt till enahanda arfvode förut meddelade stadganBih. till R. St.
Jag måste beklaga, att de värde Hrr ledamöter, som åberopat Konungens propos. i detta fall, gjort det på ett sätt, som alldeles icke öfvereusstämmer med ordalagen i densamma oell derigenom kommit till det resultat, som af dem mot mig blifvit anfördt, ty det står icke i Konungen propos. hvilka af persedlarne skola såsom hufvndpersedlar ingå i räntorna, utan det står: ”i öfverensstämmelse härmed vill det väl synas som ifrågavar. hufvudräntor skulle kunna efter förhållanderna inom serskilda orter bestämmas uti Spannmål, Dagsverken” etc. Det är en bestämd skillnad emellan hvad som vill synas kunna ske, och hvad som efter utredning, och pä grund af bestämd öfvertygelse, verkligen skall ske. Konungen är ju Sjelf icke ännu öfvertygad om, huruvida dessa persedlar skola vara de enda som böra ingå i hufvudräntorna, och Konungen har ju tydligen så tillsägandes förbehållit Sig, att gemensamt med den andra Statsmakten derom kunna vidare besluta. Således är min anmärku. riktig, att i närvande stund saken icke är sä utredd, att man ens vet långt mindre kan utgöra hvilka, persedlar skola utgå eller hvilka, såsom hufvudpersedlar, skola qvarblifva och 0111 det kan vara en möjlighet all de icke blifva flera än som K. M. förslagsvis beräknat, sä ligger det ej heller utom möjligheten alt antalet kan blifva större kanske äfven mindre. Nu har jag städse föreställt mig, att innan man fattar beslut i frågor, af hvilken beskaffenhet som helst, men företrädesvis när, såsom här, frågan är af synnerlig vigt, så' bör man, genom undersökning af sakförhållandena, hafva vunnit en så fullständig utredning af ämnet, att man icke behöfver säga: det vill synas som skulle det kunna ske så eller så, ulan deremot, med bibehållande af Statens rätt ä ena sidan och de enskildes å den andra, kunna säga: på det och det sättet skall det ske.
J e t • storartade material, den tande föreligger årets öfver stora vidtomfatoch rikhaltiga förteckning, s o m de kvinnliga utställarna vid e x p o s i t i o n, är till d e n g r a d öfHösten 1894 vardt skolan omorganiserad till den 1: sta april. E n vacker lifsgärning har hon verväldigande, s. k. lekskola, efter hvilken tid eleverna intalagt b a k o m sig, o c h på henne kunna med skäl digt att så m y c k e t s o m m ö j l i g t koncentrera gas vid tidigare ålder än förut. tillämpas D e t nya skolprogrammet lyder så h ä r: kriWikners ord: » Kvimians historia H. kärlek». är W — I. sig. att d e t blir alldeles n ö d v ä n - Sannerligen, listorna, om jag skulle genomgå n a m n efter n a m n, skulle helt säkert stendom, räkning, åskådnings-, tankeoch talIduns öfning, sång, lekar o c h slöjd. k a n s k e v o r e än värre, icke heller läsarinnorD å vi f ö r någon tid sedan aflade ett besök i skolan, öfverraskades vi af den hållning och disciplin s o m fröken Stockman lyckats påtrycka sin lilla trupp. Flere af barnen sågo käcka och hurtiga ut, men tyvärr fanns det andra, hvars Barrørtata ä r husmors bästa reda Prenumerera sidor nas tålamod hjälpå närm a s t e p o s t a n s t a l t. H e l t å r S kr. relse. utställning kommer Om fröken vi borddräller. med sig Ja, kanhända Idun hyser en viss förkärlek förde senare, hvilka här i världen ofta n o g blifva sedda öfver axeln. D e t är i c k e b l o t t d e stora och rika, utan äfven som må uppmärksammas, de små och okända, hvilka m e d försakelse och under stora svårigheter lyckats åstadkomma ett verkligt g o d t kvinnoarbete. Iduns ögonmärke under därmed sig talrika varma gediget utställningen, skall h o n helt visst o c k s å sin och tillvinna läsekrets ' fullständiga och erkännande.
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotts förnyade Utlåtande öfver väckt motion 0111 allmänna landsvägarnes rätande och förkortande. ^Jenorn ProtocollsUtdrag den i7cle nästlidne Januari har Höglofl. Ridderskapet och Ådeln återremitterat Ekonomiutskottets Be\ tänkande, i anledning af väckt fråga om allmänna landsvägarnes rätande och förkortande, med dervid gjorde anmärkningar af Herr Grefven J. H. Gyllenborgs som ansett premisserne af Utskottets Betänkande vara obestämda samt att resultatet af tillstyrkandet ej dermed står i sammanhang; och på sådan grund begärt svar i ett förändradt Betänkande på de i motionen gjorda framställningar : Om landsväg får på enskild bekostnad förkortas oeJi förkortningen allena komma den till godo, vid allmän vägdelning, sorn densamma verkställt, saint om rättighet till byte bor vara vägalotts ägar ne Öp* pen. goö Eesv. bch Ekon. Utsi:. Eetclnkanden. Till svar-å dessa anmärkningar får Ut. skottet förklara hufvudsakliga meningen af dess Betänkande vara: att, som för hvarje vägalottsägare vors öppet, att hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anmäla sin ansökning om rätt till vägs förkortande, eller uthyrning, och enär Kongl. Makts Befallningshafvande, så framt icke på Lag grundade hinder dervid möta, ej kunna vägra en sådan ansökning ; sä fann Utskottet, att något vidare stadgande derom vöre öfverflödigt. Detta Utlåtande har Utskottet hvarken funnit anledning, ellvr nu mera för sig tillstånd? gt att ändra, sedan detsamma af BiksStånd blifvit bifallet; hvilket Utskottet får härigenom vördsamt anmäla. Stockholm den 15 Maj 1818. \ ili ksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkouomiUtskotts förnyade Utlåtande, öfver yrkad jemkning i Transport-skyldigheten af Tiondeoell AfradsSpanne H öglofl.
— Den af Utskottet föreslagna ingressen vöre mörk och kunde i stället lyda sålunda; ”ali 19 §. väl föreskrifva!' sättet för gemensam intecknings gäldande utur flere fastigheter, då allenast en af dem är med serskild, å samma tid eller sedan tillkommen inteckning besvärad, och de alla finnas i gäldenäreiis eller en egares hand, men icke utstakar den andel, serskilda egare af fastigheter, som gemensamt, äro för skuld intecknadc, böra uti densammas gäldande taga, eller hvilken rätt serskilda inteckningar i flere af de gemensamt intecknade fastighetertte sins emellan ega, 1 hvilket afseende således &e’\ i förevarande ämnen, och efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, får Utskottet följande Utlåtande meddela. Genom stadgande i 18 §. Intecknings-Förordningen, alf den, som har inteckning för samma fordran i flere fastigheter, af hvilka en eller annan blifvit med liktidig eller senare inteckning besvärad, icke må låta sin inteckning i någondera fastigheten serskildt dödas eller förfalla, med mindre 6 Lng-XJtskeitets Utlätnnae N:o 166. alla inteckningshafvare, sorn med honom lika rätt ega, så ock de, hvilkas inteeknings-rält senare är, dertill samtyckt, vid påföljd, att eljest ej njuta annan rätt i de öfriga fastigheterna, än näst efter sista inteckningshafvaren, har mari val föresett dens rätt, hvilken i någondera af fastigheterne har panträtt, men icke af värjt lidande för den, som till samma fastighet förvärfv aL egande-rätt. Alt detta är en hrist i Lagstiftningen kan icke nekas, och elunu Utskottet saknat tillräckligt skäl att i siLt förra Betänkande, lill följd af då väckta motioner, vidröra detta ämne, tror Utskottet likväl nu, med afseende å Hans Janssons, i sammanhang med återremissen, hit remitterade framställning härutinnan, 5ig höra föreslå ett tillägg till 18 §.
Måhända man får lägga härtill en sednare tiders uppfinning, som är en sammansättning af dem båda, och kan uti samhällsbyggnaden anses innehafva samma plats, som den sammansatta pelarordnirigen uti architekturen ; det är då, jemte börden, äfven rikedomen intager en vigtig plats uti samhället, den vill jag kalla samhällsbyggnadens tvåfalidighetsprincip, eller den arislocratiska samhällsbyggnadsordningen, eller classprincipen. Den 27 October f. m. DS vår nuvar. på ståndsprincipen grundade samhällsbyggnad skulle förändras, syntes mig Utsk. mycket mindre hafva kunnat haft möjligheten för sig att träffa den punkt, hvarest allas önskningar sammanföllo, om det, med bibehållande af denna princip, detta hufvudthema, endast hade gjort några förändringar, några variationer på detsamma, än då det utgick från en helt ny princip, då alla måste göra lika uppoffringar och hade lika vinst att förvänta. Emellan Utskrs förslag och den representation vi äga, skulle kunna göras lika många varierande förslag, som vintergatorna gömma stjernor, och man skulle ändock icke hafva funnit deri punkt, der allas önskningar sammanträffade. Enligt min förmening är denna punkt och kan endast finnas uti ett sådant förslag, der alla Stånden mäste uppoffra lika och få lika; uppoffra alla sina privilegier och få alla lika rättigheter. Jag tror det gifves intet haltande häremellan på båda sidor; vi måste antingen förkasta ståndsindelningen, för att återgå till hvad vi ursprungligen varit, ett folk med lika rättigheter, eller också bibehålla hvar hvad vi äga. Annars skulle alltid tvist uppslå om huru mycket det ena Ståndet hade rätt att bibehålla, och huru mycket det andra borde afsäga sig. Utsk. hade, enligt min öfvertygelse, ingalunda uppfyllt sin pligt, om det inkommit med ett förslag, som ej var en sjelfständig skapelse, jag vill ej säga en ytterlighet, för att ej missförstås, men en hufvudprincip, alt jag må så säga en generalbas. Detta förslag innefattar alla de andra här gjorda under sig, hvilka endast äro variationer mellan de tvänne generalbaserna af olika skolor — Const.Utskrs förslag och den ståndsindelning vi äga.
Likasom man genom ökade myntrepresentativer, och genom att med nya lånelillgångar understödja arbetsflilen och det allmänna vinstbegäret, kan framtrolla lif i all rörelse, stegring i priser på fastigheter och producler, svindlande speculationer i alla riktningar och skenbar välmåga, likaså kan man genom circulationsmedlets och lånens indragning förstöra det artificiella lif man framkallat, sänka va - 43S Den 25 Januari f. ni. ruprisen, gäcka äfven de klokaslc beräkningar, oell bringa den idoga landtmannens jord under klubban. Faran och vinsten af papperscrediten är lika stor, oell banklagstiftaren beherrska!1 icke allenast den enskilda utan äfven statscrediten, äganderätten, räntorne, alla penningetransactioner, speculalionernas vinst och förlust, vare sig i åkerbruk, manufaclurer eller handel; landets industi och hushållning beror af den riktning han ål capitalerna vill gifva. Men sådana rubbningar framkallas icke endast genom Iånetillgångarnes förökning eller förminskning, de blifva äfven en följd af olika systemer för deras anordning. Rycker man ti11 - gångarne ifrån en dass utaf medborgare, för att äfven utan förminskning disponera dem åt en annan (och sådan blir följden af en vacklande banklagstiftning), så våldför lagstiftaren den enskilda äganderätt, som det var dess pligt alt vårda. Med dessa grundsatser har jag under innevarande riksmöte gjort till en regel för mitt handlingssätt såsom ledamot af BancoUtsk. att söka motverka hvarje våldsam förändring, hvarje nytt experiment med landets rörelse, och bestrider lika mycket hvarje annan sedelstockens indragning, än den hvartill silfverutvexling möjligen kan tvinga, som också hvarje sedelutsläppning, hvaraf jag blott måste frukta ny oreda i penningeväsendet, eller reaction vid en kommande riksdag.
Hvad remissen angår, har Frih. Cederström satt i fråga, huruvida Hr Gr. o. Landtm, kunde bevilja propos. derå, enär, efter den värde ledamotens tanke, det vore gifvet, att Frih. Palmstjernas motion åsyftade ett upprifvande of R. o. Ad:s genom votering fattade beslut, rörtde 5:te punkten af StatsUtsk:s ifrågavar utlåt. Jag utber mig derföre att få till R. o. Ad. afgifva det yttrande, att jag också har bemödat mig om att finna ändamålet och syftningen med Frih. Palmstjernas motion, men att jag, långt ifrån att finna den innehålla ett ingrepp eller upprifvande af beslutet, tvärtom anser den utgöra en förbättring deraf. Beslutet grundade sig derpå, att den reciprocitet i rättsförhållande, som ägde rum och ännu äger rum emellan räntegifvare och räntetagare, vore bruten , då man bibehöll uppsägningsrätten på ena sidan, men borttog den på den andra. Ändamålet var således att bereda ett qvarblifvande vid hvad som var. Man säger, att det sednare beslutet Innefattade en contradiction mot det förra» Jag medgifver det; men jag, som bidrog till sednare beslutet, var då af samma tanke som nu, att sjelfva denna contradiction skulle gifva oss en grundad anledning till den förhoppning, att K. M. äfven derföre skulle låta förhållandet i rättsfrågan få blifva, som det är. Nu innehåller Frih. Palmstjernas motion i så måtto en förbättring, att den återställer reciprociteten, och på samma gång förekommer missbruken på båda sidor. Så fattar åtminstone jag motionen, och jag tror, att livar och en, som vill göra sig den mödan att genomläsa densamma, skall finna förhållandet vara sådant. Vid detta förhållande kan jag icke annat än tillstyrka remiss deraf till StatsUtsk. i det hopp, att StatsUtsk. skall understödja densamma; börande, till följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, BondcSt:s inbjudn. förblifva livilande, intilldess Utsk:s svar 'öfver remissen till Stånden inkommit. Hr Hjärne, Harald:
Föga går morgondagen utan att en mängd af dem hugges ihjäl af knektarne, som ock på dem äro mycket uppretade, så de med lust och fröjd fullgöra sådan befallning.” Sigrid som just gick öfver golfvet, bärande en hög äggtorta som hon skulle ställa på bordet, ryste till vid Flemings ord, så att fatet skakade i hennes hand. ”Se unga jungfru”, sade nu herr Klas, ”huru J skrämmens för slikt tal, och J hafven dock nyss lidit plundring och våld af desse ogerningsmän.” ”Herr Erik, detta är ju eder unga dotter, som fru Ebba erbjudit ett hem tills vidare under sitt beskydd. Icke tyckes hon passa i dessa blodiga och bullersamma nejder. Nåväl herr Erik, skicka henne till Åbo. Der kan hon ju leka med mina döttrar!” Herr Erik tackade för anbudet, och sade att han redan härom ordat med sin hustru och sin dotter, hvilken vore beredd att, i hvad hon skulle förmå, bjuda till att vara de ärade damerna till tjenst. ”Kära barn”, sade han derpå åt Sigrid, ”var då icke så försagd, att du icke vågar aflägga din tacksägelse, för hans herradömes nådiga anbud.” Sigrids hjerta var helt beklämdt, och hon kände sig skrämd och illa till mods att nödgas framträda inför så många fremmande herrar; men isynnerhet af bäfvan för den mörke herr Klas, hvilken hon hört omtalas som en så förfärligt sträng man. Ett ögonblicks besinning sade henne dock att hon borde akta sig att icke synas pjåkig, hon gjorde derföre våld på sig, steg fram till den mäktige herrn och neg djupt i det hon sade några ödmjuka ord. I detsamma inträdde fru Metta, röd och varm så väl af köksbrasan, som af ifver. ”Eders herradöme, och öfrige herrar, herr Axel, herr Anders, herrarne behagade hålla till godo med den ringa välfägnad, som i vårt utplundrade hus nu i hast kunnat åstadkommas. Det är visst allt ovärdigt så höga gäster, men herrarne täcktes ursäkta och låta välmeningen ersätta bristerna hos hvad vi vågat framställa, så ringa det än är.”
I un8eende lcurtill vill Xongl. i>Iuj:b luirmecl föreslu ltilcets 8tuncler, utt liemmunet Xu,iel>v 1^ inuntul, med inöeruicning i XiDnolögden8 lönevillcor, elter llemmunets nuvurunde urrencle 42 luimor 24 Xuppur 8u,l, oell 166 Hulr 32 slc. i penningui', eller tiilsumuuui?, u 6 l!:dr tuuuuu, penningur 422 llulr 32 slr., mu un8lu8 till öostulle för Xronofogclen i 3Vudsl,o Xögcleri, pu clet 8utt, utt liun slculle, du nuvurunde arrende <leru Niclkustun 1847 uppliörer, fu liemmunet tillträda mot en tillöfniug i sina öfriga lönevillcor, 8vuruncle emot clen uf liemmunet sedermera efter förfuttningurne utgående llo telli I, e ts-.ulgilten, men intill nämnde ticl fu uppliäru uf llemniunet nu utgueencle urrencle, emot clet utt liemmunet Xslijörntorp, frun clen ticl lian fur clettu urrencle uppliäru, till Xronun8 disp08ition uf8tu8. Xougl. !Vluj:t förlil ifver ll ifets 8täncler mecl ull Xongl. Xucl oell ynnest vulöevuALn. Dutuw ut sujrru. Kong/ ^Vac/r'Z-1 ^c> 6. t^c/z'aF a/ /^okoeoZ/sr ö/rzez' /ifamzzmz^^z^zn/ezz, /za//e/ zzr/oz' //zrzz? d/a/.'
Enär sålunda äfven Kongl. Hof-Rätten antagit, att den ifrågavarande hämtningsåtgärden varit hvarken oundgängligen nödvändig eller ens lämplig; men Kaptenen Hellström derigenom obestridligen tillfogats en offentlig skymf, som enligt min åsigt varit så mycket mindre förtjent, sorn Kaptenen syntes hafva undandragit sig att lyda Konungens Befallningshafvandes bud, icke af vanvördnad elier tredska, utan af missförstådt nit för sina förmäns rätt, hvilken han ansett sig icke böra eftergifva, innan han inhämtat deras föreskrifter i ämnet, fann jag mig ej kunna låta bero vid Kongl. Hof-Rättens ofvananförda beslut, utan förordnade om talans underdåniga fullföljande hos Kongl. Maj:t, der målet ännu icke blifvit i nåder pröfvadt och afgjordt. Slutligen bör jag ej lemna obemäldt ett förhållande, hvarpå min uppmärksamhet blifvit fästad, men som jag icke ansett utgöra föremål för åtal, utan fastmer påkalla lagtiftningens mellankomst. Hetta förhållande har yppat sig i de olika beslut, domstolarne meddelat, rörande frågan, huruvida Sprit af större alkokolshalt än aderton grader må, utan vederbörligt tillstånd, kunna i minut försäljas, eller icke. På sådana beslut må jag anföra några exempel, som kommit till min kunskap: l:o Handlanden I). Ljunggren i Calmar tilltalades af Stadsfiskalen J. P. Kindbom i nämnda stad, för att hafva i sin handelsbod vid flera tillfällen under loppet af Januari månad år 1856 olofligen försålt och låtit försälja sprit i minut. Ljunggren erkände sig hafva alltsedan år 1839 idkat dylik försäljning, i mindre partier än en half kanna, af tjugutvå-gradig sprit till techniska behof.