Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att detta bör hafva fördelaktig inflytelse på opinionen om förbrytelser mot tullförfattningarna, det vill säga, att tullförsnillaren icke erhåller den ursägt i omdömet, som nu stundom på liera ställen både passift och actift uttrycker sig för lurendräjaren, anser jag äfven 28 H. 20 3o6 Den 19 Junii e. m. blifva en följd af skillnaden i verkningarne af en tillåtelse och af en förbuds-författning. Så länge importoch exportrörelsen i ett land är underkastad en viss ordning, vissa iakttagelser, och vissa afgifter derföre erläggas, måste allt detta genom lagar och författningar bestämmas. Att dessa nödvändigt skola innebära något tvång, är ovedersägligt, men intet annat än det enskilda på sig sjelf endast tänkande intresset kan likväl önska deras upphörande, då det lärer vara en obestridlig satts, att tullafgifter, det vill säga den skatt, som sluteligen faller på consumtionen, är, enär den hvilar på riktiga, billiga och väl uttänkta grunder, den minst tryckande för skattdragaren, och i allmänhet, det säkraste värn mot beliofvet af ökade ordinarie skatter för folken, såsom i alla länder, likasom i Sverige, utgörande en af de största extra ordinarie inkomstkällorna. Men detta sista, för samhället hälsosamma, resultat vinnes efter min tanka icke genom den principens uppställande, att bestämma tullafgifterne i allmänhet till så låga belopp, att ingen tullförsnillning bör äga rum; ty först och främst visar det af mig citerade exemplet med den låga caffetullens försnillande, jemte hvad jag för öfrigt i denna del af ämnet haft äran anföra, det ingen utgift är så låg, att icke den vinningslystne söker undvika den, och för Den 19 Junii e. m. 307 det andra skulle ett sådant förhållande sannolikt åstadkomma en instörtning af varor i Landet, som i brist af motsvarande afsättning skulle först fylla nederlagen, och sedan ruinera importören, som nödgades betala hvad han icke kunde försälja.
Stod fordom i en helig lund eller ock enstaka ett träd af härligare växt än andra, så kallades det “boträd“, och troddes egas af ett eget “rådande“ (“rå“), som osynligt vistades i dess skugga, belönade med helsa och välgång den, som lät sig vårda om trädet, och straffade den, som ofredade det. Sägner felas icke i någon landsort bland menige man om dem, som velat hugga en spån eller gren ur boträdet och deraf ljutit döden. I en gammal skrift förtäljes om en man, och mannens namn uppgifves, som ville hugga en enbuske i skogen. Ur jorden ropade en röst: “Käre, hugg mig icke!“ Men han högg ännu ett hugg, och blod flöt från roten. Förskräckt och sjuk skyndade sig mannen hem. I visor och sagor omtalas jungfrur förvandlade till träd och buskar. Men om “löfjerskor“ genom trolldom äro nu icke många berättelser, icke heller är lätt att veta uppkomsten af detta namn. Men “horgabrudarne“ i de hedniska afgudarnes lunder rådfrågades mycket i tvifvelaktiga mål af folket. Detta har väl föranledt vidskepelsen att i senare tider af de rån, som vårdade löfträden och kallades löfjerskor, söka hjelp i sjukdom och annan nöd, deremot förmaning, som nämndt är, stod i vår gamla katekes. I skogen lefva skogsälfvorna eller skogsråen. Om skogsfrun gå många sägner bland jägare; hon framställes såsom ond, lättfärdig och olycksbådande, och häraf torde den vidskepelsen härleda sig, att det är ondt förebud för jägaren, om vid utgången på jagten en qvinna är den första, han möter. Vid sådant “käringmöte“ spottar han eller vänder till och med alldeles om. Skogsfrun är framtill mycket fager, men baken är såsom ett ihåligt träd eller ett baktråg. Vid midnatt kommer hon till jägarens stockeld att värma sig; tager nu jägaren en eldbrand och kastar henne midt i fånget, far hon af med ett hvinande skri och ett starkt väder, så att träd och stenar tyckas uppryckas.
Som jag fattat det vilkor, hvilket fastades vid Ridderskapets och Adelns beslut i irsta punkten, innehöll det icke annat än beräkningssättet för silfvers inväxlande, och om man fastställer en billig slagskatt, så är det ju Den 19 Octo ber f. ra. 21 ingenting', som hindrar Herr Skogmans önskan, att myntet må komma i ett jemnt förhållande till den Svenska skålpundseller victualie-vigten. Herr Cederschjöld, som anmärkt att myntet icke är annat än en vara, har beräknat vigten af denna vara i ass i stället för Svenska skålpund. Hvad ass betyder, känna likväl ganska få. Jag har egentligen begärt ordet i anledning af Friherre Cederströms önskan, att slagskatten måste bestämmas i förhållande till hvad utmyntningen egentligen kostar Staten. Sådant låter sig icke göra, om man icke förändrar slagskatten för hvarje år och månad. Den största kostnaden vid myntet ligger naturligtvis i byggnader, machinerier och tjenstemännens aflöning. När nu myntningen uppgår till ett betydligt belopp, skall utmyntningskostnaden på hvarje piece blifva mindre, och tvärtom, hvilket förändras tid efter annan. Således lärer man endast böra bestämma en viss slagskatt för hvarje stycke, som utmyntas, och då, genom dess fastställande till ± procent, vinnes den stora fördel, att myntet kommer i jemnt förhållande till vigten, kan jag icke annat än lemna mitt bifall till Herr LefreW reservation. Herr Cederschjöld’. Här har rätteligen blifvit anmärkt att denna fråga innefattar flera skiljaktiga saker, sorn icke böra sammanblandas. Hvad först beträffar 1664 års 22 Den 19 Octo b er f. m. myntfot, så har en värd Talare till vederläggning af påståendet om orimlighet, uppgifvit att denna myntfot vore olika efter piecernas olika storlek, af Riksdaler, plåtstycke och så vidare utföre, samt att Herr Skogmans förslag vore grundadt på myntfoten för i6-sk.-stycket. Men så vidt jag kan minnas, innehåller 1664 och 1776 års myntfot samma qvantitet fint silfver på Riksdalern, han må vara fördelad i hvilka underafdelningar som häldst.
Sundhets-Collegium begagnade embetshus, efter detsammas iståndsättande och inredande, icke gått i verkställighet; hvarjemte Revisorerne, sedan de anfört dem meddelade upplysningar rörande orsakerne härtill, yttrat, att visserligen allt hvad uti ifrågavarande hänseende på Fullmägtige berott, kunde synas hafva blifvit i formelt hänseende iagttaget; men att Revisorerne likväl ansågo sig ej kunna annat, än uttala sin öfvertygelse derom, ”att, i fall Fullmägtige och Riksgälds-Contorets tjenstemän med all den drift, som varit möjlig och af behofvet påkallad, hand”haft detta angelägna ärende, det utan tvifvel varit möjligt att på kortare ”lid, än ett halft år, både få kostnadsförslag af kunnig man uppg jordt och ”de nödigaste reparationerne verkställde, så att Rikets Ständers beslut vid ”i843 års utgång kunnat uppfyllas.” Vidare hafva Revisorerne dels beklagat, ”att en så lång tid, sorn nära 3:ne år, framflutit, utan att samma beslut kunnat till verkställighet befordras samt det dermed åsyftade dubbla ändamål vinnas,” dels slutligen förklarat, att Revisorerne med visshet tillförsågo sig, att Fullmägtige skulle, i allt hvad på dem berodde, påskynda den ifrågavarande flyttningen, så att densamma kunde ske sednast vid medlet af år i844- Stalt-Utikotlets Memorial, Nio 178. Med anledning; af hvad Revisorerne sålunda anmält och erinrat, hafv# Fullmäktige, uti ett Revisionsberättelsen bifogadt och jemte densamma bland Riks-Ståndens Ledamöter utdeladt yttrande, förklarat: att Fullmägtige, såsom en offentlig, i Rikets Grundlagar constituerad, embetsmyndighet, måste anse sig ovilkorligen förpligtade att ställa sig till noggrann efterrättelse de för allmänna ärendens behandling, genom gällande författningar eller häfdvunnen praxis, stadgade former. Om nu äfven dessa former, hvilkas åsidosättande ofelbart skulle hafva ådragit
Jag medgifver gerna, alt jag ej skulle vilja af en jury dömas för etti materielt biott; men annat är förhållandet med de, om jag så får säga, andliga eller icke materiella brotten i tal och skrift. De ligga alldeles utom den vanliga domstolens område. Vidare sade talaren, att den dömande myndigheten vore fullkomlig i den mån, den vore i stånd att fälla ett rättvist utslag. Jag tror, att i tryckfrihetsmål endast en jurv är i stånd att skipa rättvisa, emedan för bedömandet al ett uttryck icke gifvas några objeclivt utan endast subjectivt giltiga grunder, hvadan följaktligen uti sådana mål fordras en samvetsdom, som ingalunda af en domstol, hvilken alltid mäste följa objectiva grunder, utan endast af en jury bör få uttalas. I samma stund domaren skulle bjuda lill att fälla en dom uti injurie-frågor, skulle han nödgas afvika från sin egentliga domarebana och vända sin blick från de yttre föremålen till sin inre känsla. Men det vore vådligt att vänja domaren att följa den. Jag tror derföre, att det är nödvändigt att icke låta domaren befatta sig med tryckfrihetsmål. Dessutom såg man ju på den tiden, tryckfrihetsmålen behandlades af domstolarna, huru vidlyftiga rättegångarna då blefvo och växte till stora böcker, fulla af smädelser, och huru domstolarna icke finge göra annat, än analysera smädelser. Jag har hört domare från den tiden försäkra, att tryckfrihetsmålen utgjorde deras grufligasle plåga; och icke kunde den förolämpade vara belåten med att, i stället för ett kanhända nog obetydligt uttryck, i den åtalade skriften, få inför den ena domstolen efter dea i* i5 Ii, Den ij Octobcr e. ra. andra uppbära kanske ioo:ta!s vida skarpare smädelse!’, fastän uti ett mera skrufvadt språk, men så mycket mera sårande, som de icke kunde åtkommas. Juryn deremot kan sätta sig i den förolämpades ställe, bedöma förolämpningen efter sin känsla och fälla samvetsdom. Alla de exempel, talaren anförde för juryinrätlningens olämplighet, förlora all bevisande kraft i fråga om tryckfrihetsmål, emedan dessa exempel endast rörde materiella brott, såsom rån, stöld, bedrägeri och dylikt.
På den brottslige skall sedermera ankomma, att emottaga den nåd, Konungen honom förunnat, eller undergå det straff, hvartill han blifvit dömd. § 18. Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, så ock hvad under namn af extra ordinarie utlagor eller bevillningar till Statsverket af Riksförsamlingen anslås, eger Konungen att till de af Riksförsamlingen pröfvade behof och efter upprättad stat anordna; varande Stats Rådets ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse ifrån denna ega rum, utan att till protokollet föreställning derom göra, samt anföra hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. § 19. Till bevillningar räknas tulloch accis-medlen, postmedlen, stämplade pappersafgiften, bränneri-medlen, samt hvad Riksförsamlingen dessutom särskildt, vid hvarje riksdag, såsom bevillning sig åtager. Dessa afgifter skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp ny bevillning af Riksförsamlingen fastställd blifver. Vid hvarje lagtima riksdag låter Konungen uppvisa Siatsverkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder. Skulle, genom traktater med främmande magter, några medel riket tillfalla; då skall ock för dem på lika sätt redovisas. I sammanhang härmed läte Konungen för Riksförsamlingen framställa Statens behof i alla dess delar, och huru dessa behof genom beskattning må fyllas. Läte derjemte framlägga fullständigt förslag till ny Riks stat. § 21. Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, utöfvas af Riksförsamlingen allena. § 22. Sedan Statsverkets behof blifvit af Riksförsamlingen pröfvade, ankommer det på Riksförsamlingen, att en deremot svarande beskattning fastställa samt tillika förordna, huru särskilda summor skola till särskilda ändamål användas, och att dessa summor, under bestämda Hufvudtitlar uti Riks staten anslå. § 23.
Den vinst, som vederbönde sedermera hafva till följd af dessa räntors oriktiga beräkning, kan icke berättiga dem att erhålla ersättning för denna vinst, och jag anser, att det hade tillhört StatsUtsk. att visa, att rusthållsnumren i andra provinser, der salpeterhjelpen utgår efter kronovärdi, icke i augments-räntor åtnjuta mer än hvad ruslhålls-numren i Småland skulle få, enl. den riktiga beräkningen af salpeterhjelpen, och det är på sådan grund, som jag finner mig föranlåten att yrka återremiss. Ilr Printzensköld: Hr Bildt har misstagit sig då han ansett mig hafva yrkat, att ett högre kronovärdi nu skulle sättas å de räntepersedel-, hvilka, enl. gällande författningar, utgå kontant. Hvad jag yrkat är att, om rättvisa skall utskiftas åt alla vederbönde, skall kronovärdiet å salpeterhjelpen sättas till det belopp, att man derför kan erhålla lika mycket persedlar som man år 1644 erhöll för det dåvande kronovärdiet. Man måste väl medgifva, att örn jag, i st. f. persedlar, upbär en viss summa penningar, men penningens värde under tidernas lopp allt mer och mer försämras, så upkommer derigenom för mig en förlust. En ledamot af detta hus visade för några år sedan, hurusom arméens pensionskassa genom myntförsämringar mistat f-delar af sitt kapital. De räntetagare, hvilka nu skulle åläggas att emottaga salpeterhjelpen efter kronovärdi, måste förlora så mycket af denna räntas värde, som myntförsämringarne medtagit, och sådant kan, enl. min öfvertygelse, icke vara rättvist. Man vill vid förvandlingen af salpeterhjelpens persedlar tillämpa det värde, dessa persedlar för 200 år sedan egde, och tillåta räntegifvarne att erlägga räötepersedlarne efter detta deras ursprungliga värde, under det att man beröfvar räntetagarne rättigheten att erhålla ersättning för den minskning i penningens värde, som upkommit genom de under tiden inträffade myntförsämringar. Kan sådant vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande?
För reseoch gårdfari-handeln, som med drift sträckes till alla delar af Riket och äfven till Norrige, uppköpa stadens handlande högst betydliga 47 partier af inhemsksa linneoch isynnerhet ylle-väfnader från Skåne, Halland och Småland samt äfven från andra orter, af hvilka ylle-väfnaderne lill stor del stampas, färgas och beredas inom staden och i dess grannskap till tjenlig handelsvara; hvarförutan stadens handlande äro förläggare till eller uppköpare af betydliga andelar i de bomullsväfnads-artiklar, som tillverkas i staden oell egentligen uti den landsort deromkring, hvarest väfnadsindustrien har sitt säte. Bodoch minut-handeln med vanliga köpmannavaror är deremot, inom staden föga vigtig, i anseende till stapel-orten Götheborgs nära belägenhet; men omsättningen på stadens torg med landtmanna-produkter, och isynnerhet spannemål, är ganska liflig, så att en stor del af Skaraborgs Läns invånare och de jordbrukare uti Elfsborgs Län, sorn vanligen afföra deras öfverskotts-spannemål lill Borås, finna derstädes säker och merendels förmånlig afsättning dels till stadens inbyggare och handlande, samt dels för det mesta till allmoge och uppköpare från de staden omgifvande folkrika trakter, som räknas till gårdfarihandels-distriktet och i hvilka jorden icke framalstra!1 nog spannemål för folkmängdens behof. Af fabriker förtjena färgerierna egentligen att särskildt nämnas, såsom varande af större betydenhet. Goda handtverkerier af alla nödiga slag, deribland garfveri er med vidsträckt rörelse, saknas icke inom staden; och för öfrigt bedrifvas både fabriksoch handlverks-näringarne med ordning och omtanka. Stadens jord användes för det mesta till frambringande af foderväxter och potates, men loga för spanmåls producerande; och synes, vid jemförelse af alla dessa förhållanden, slutföljden blifva: att Borås stad, betraktad såsom afsättiiingsstäile, utöfvar i flera afseenden ett nyttigt och betydligt inflytande pä kultur och näringar inom så väl Elfsborgs Län, som ofvannämnda flera angränsande Län.
Dock afses icke härvid de pensioner, sorn vid &c. I afseende på efterlefnaden af hvad sålunda föreskrifvet är, gäller: —* 3:o Att Häradsoch Mantalsskrifvare vid aflemnandet till Consistorierne af Vallängderne för Eeclesiaslique-beställningar, dervid foga en uppgift ur Enär någon, som förut varit eller är i Kronans eller annan offentlig tjenst tillägges - — Men för Doctors-bref, sorn utan prof utfärdas a5: — Prostar öfver egne Församlingar &c. 4: — Uonlraets-Prostar , '6: — Afsked, då dermed inga löneeller pensionsförmoner följa, äfvensom då endast sådan Pension dervid tillägges, hvartill den afskedstagande, enligt Författningarne, är berättigad eller för hvars erhållande han sjelf gjort tillskott, skrifvas på stämpladt papper till lika belopp med Protocolis Utdrag ifrån den Embetsmyndighet sorn. afskedet utfärdar; men om den afskedstagande hugnäs med förhöjning å caracteren, förses afskedet med stämpladt papper till det belopp här ofvan för caracters-fullmagter stadgadt är; tillåter Kongl, Maj:t åter af serskildt förekommande omständigheter, de afskedstagande att bibehålla antingen liela eller någon del af dess innehafvande lön, förses Afskedet med stämpladt papper till fem för hundrade af den lön och inkomst —• — beräknas. I afseende 3:o Att vid aflämnandet till Consistorierne af Vallängderne för Ecclesiastiquebeställningar bör fogas en af Lands Contoret eller Häradsskrifvare - Bevillning!- Utskottets Bet. K:o 13. 39 Taxeringslängden å löneinkomsterne re ur Taxeringslängden meddelad uppför de sistförflutna fern åren; men gift å löneinkomsterne för de sistförför Patronella Ecclesiaslique-beställflutne fern åren.
Jag medgifwer att till afhjclpande af Rikets nuwarande oerhörda behof fordras kraftiga och owanliga medel, att det är med den fullkomligaste billighet enligt, alt den, som äger lika stort stycke land som en annan, och deraf kan erhälla lika mycken afkastning, bör med honom dela enahanda bördor till det Samhälles upprätthällande inom hwars omräde de åtnjuta lika förmäner och samma bestydd, men dä den ojämna fördelning os utstylldrr och onera, hwaröjwer sä mycket äfwen med stät bliswit klagadt, icke rarrwist kan afhjelpaS genom berökwande af en de! Medborgares »välfägna egendom, fä kan jag för min del aldrig bifalla ett Project till hwarje Hemmans lika beskattning, Berustning, Skjutsning m. m förr an jag ser nägot medel hwarigenom de som derwid blifwa lidande ätmmstone nägorlunda knnna hällas skadeslösa Det är likwäl obestridligt att detta ämne förtjenar den största uppmärksamhet, att de betydligaste fördelar för Swerigrs sramljda styrka och fjell - Den 15 Januarri. 82Z sjrlfbeständ ester ett klokt och granlaga behandlingssäkt, härigenom kunde beredas; och wore derföre önskelig!, att riden mcdgaf att det samma under warande Riksmöte fullkomligen utreda och till werkftallighet befordras. De lyckliaa följder may häraf kunde hoppas, är dock t» wärr allt för aflägse dä en allmän refning blifwer ett föregäende willtor Men om man antager att den förste mäste werkstallas om Let medgifwes att Refning och ny Skattläggning förr eller sednare blstwa rödwäudige, sä wore önsseligt att härmed snart kunde göras början, och la mycket angeläanore dä dest fullbordande torde fordra en widsträckt tiderymd, och huru will man komma till flut med nägvt som aldrig päbegynnes. Redan har jag länge uppehällit Eder Mine Herrar, wid
Riksdagsmannen Bengt Svenssons från Östergöthland Memorial rörande förändring i Författningen om BancoLån m. m. Hvarom Respective MedStånden skulle -yördsamt och vänligen underrättas. Si D. Remitterades till StatsUtskottet: Riksdagsmannen Erie Ersson Mörtbergs från Norrbotten Memorial, om rättighet för de längst upp i ÖfverTorneå Socken belägne SoldatRotar. att , mot viss afgift, få vara Vacante. Statsoch EkonomiUtskotten: Ett Memorial af Riksdagsmannen från Elfsborgs Län , BancoFullmägtigen Anders Dam ProtokollsUtdrag d. 18 Dec, 18i1?. 451 nielsson, angående Tiondeoch PänteSpannemåls utgörande in natura eller med Penningar efter Markegåhgspriäi BevillningsUtsköttet: Riksdagsmannen Jonas Nordstedts från' jon1 köpings Rän Memörial, rörande yrkad nedsättning i afgifteii för begagnandet å Landet af BränvinsPannor från och med 17 till och med SO kannors rymd. Lagutskottet: i‘o Ett Memorial af Riksdagsmannen jErid Andersson Pang från Herjedalen * om undantag för samma Landsort från tillämpning af hittills gällande LandtmäteriFörfattningar m. rn, 2:0 Laur, Carlssons och Petter Svenssons mi fl. från Skaraborgs Län Memorial , rörande förändring i sättet vid PantAuctioners verkställande. 3:0 Ett Memorial af Per Nilsson fråtl Christianstads Län, angående Omyndiges ArfVemedels förvaltning och redovisning ; och 4:0 Ett Memörial af Anders Danielsson från Elfsborgs Län., om upptagandet vid vedetbörlige Domstolar å Landet af förbrytelser mot dels Kongl. Förordningen den 24 Augusti 18 13 i angående Fylleri och Dryckenskap * dels ock emot Kongl. Kungörelsen den 20 April 1814* rörande olofligt afsalu af Toddy och. Frän vin.
I det ögonblick en Realisation här verkställdes kunde ju i Finland föreskrifvas, att skatterne endast i Svenska BancoSedlar skulle utgå och ett högre agio tillika utsättas, hvarefter Svenska Sedlar mot Rubelmynt inväxlades. På detta sätt hopsamlades skyndsamt det i Finland varande Svenska myntet ansedt till 5 millioner R:dr, och Silfver kunde derföre snart sagt på en gång utur Svenska Banken lyftas. Detta Silfver återkommer säger man, Handeln med Finland skall småningom återföra det; men utom det att Sveriges Handelsförhållande med nämnde Land nu är af den beskaffen-t het, att Sverige dervid ej äger fördelen, skulle ju Finland kunna finna det lämpligt, att förfara så som vi hittills förfarit, det vill säga ur sin Bank ej utväxla Silfver, utan låta det dit indragne hvila såsom Hypotheque för af Finska Banken utgifvande Sedlar. I detta fall torde de som så ifrigt yrka Realisationen ej förmå sätta denna Silfvermassa i rörelse. Vidare säger man, hvad hindrar Finnarne, att vid nu varande förhållande när som hälst förvandla Svenska Sedlar tili Silfver genom 276 Den 14 Julii. växlars uppköpande i Sverige? eller hafva Finnarne ett bestämdt tycke för det i Svenska Banken förvarande framför allt annat Silfver? Sannt är att Finnarne kunna , så sorn nu understundom inträffar, på Sveriges Beurser köpa Växlar för det i Finland varande Svenska myntet, inen så länge Sverige ej äger metalliskt i omlopp, kan detta växelköpande ej ske annorlunda än i mon af tillgångar å exportable varor härstädes, ur det skäl jag förut omnämnt. Deraf följer tydligen, att Finlands Köpmän kunna blott till en del årligen i växlar omsätta Sedlarne. En utväg den de i allt fall varsamt måste anlita, ty i annat fall stiger Coursen på Svenska Beurserce till den höjd att en importspeculation till Finnland , verkställd medelst Svenska växlar, köpte efter en sådan Cours ej kan medföra annat än förlust emedan Utländske Köpmän i sådant fall kunde i Finnland lefverera den utländska varan för bättre pris, än den af Finnska Köpmannen på sådant sätt dit införskaffade.