Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på de erinringar * Som, rötande särskilta orters Skogshushållning, blifvit anförde, så får Utskottet dervid förnya sitt hä orri förut meddelade yttrande, att Utskottet, i brist af dervid erforderliga upplysningar, anser sig ej kunna ingå i någon pröfning deraf, utan förmodar , att sådana frågor lämpligast böra öfver» lemnäs till skärskådande af den Comitée, sorn till öfverseende af närvarande Skogs-Författningar med det Snaraste torde komma att upprätJ. e Bandet. 235. 236. tas; Den 20 Julu tas; och får Utskottet, i anledning af flera inom Hedervärda Bonde-Ståndet gjorda påminnelser, ytterligare förklara, att Utskottet uti sitt Betänkande ej åsyftat någon rubbning uti de Författningar, som, rörande särskilta orters Skogshushållning , blifvit utfärdade och ännu äro gällande. I öfrigt har Utskottet ingen ting att tillägga vid hvad Utskottet rörande Prestebols Skogar samt andra omständigheter i Betänkandet upptagit och anfört; äfvensom Utskottet anser Riksdagsmannen Pehr Anderssons från Södermanland Memorial vara härigenom helt och hållet hesvaradt. Hvilket dock allt, tillika med Riksdagsmannen Johan Johanssons uti bifogade Protocolls-Utdrag intagne tvänne särskildta anföranden, till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamligen öfverlemnas. Stockholm den 12 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar A. Lantingshausen. På Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar And. fredin. Utdrag På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar J. Ek. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Nils Månsson. Rosbeck* Sen £ o Julié i3'73? Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft. Stunders Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotts Plenum den 12 Juli 1815.
Jag tror derföre, att tidpunkten för möjliga förbättringar inom detta Stånd är den lyckligaste, som någonsin kan inträffa. Ytan är nu lugn öfver allt; detta Riksmöte, så utmärkt för verkligen stora företag i fosterländsk syftning, större än jag tror att några al våra häfder kunna upvisa, har äfven utmärkt sig på ett annat sätt, som vi på det sorgfälligaste böra akta oss att störa, nemi. genom en oenighet, som jag, under de Riksdagar jag uplefvat, icke förr sett. Meningarna kunna och måste vara olika om rätta ordningen för framläggandet af en fråga; men den bitterhet, den bestämda motståndskraft, som vid föregide Riksmöten visat sig, har jag med glädje funnit nu icke vara för handen. Vore det då skäl, mine Hrr, att med förnäm stolthet, derföre att ett reformförslag ang:de vår ombildning, på ett obehörigt sätt, jag raedgifver det, blifvit framstäldt af eu ledamot, tillhörande ett ofrälse Stånd, och behandladt af Konst.Utsk.; vore det klokt, försigtigt och rätt, att med förnäm stolthet kasta detta förslag öfver bord, på samma sätt som vi gjorde då påträngningen var allmän, oeh då fordringarna gällde vårt uphörande såsom Stånd? Frågan är rut af helt annan beskaffenhet; här är en fredlig fråga, kanske med flit. men måhätrda också utan afsigt, upställd på orätt sätt. Vi skulle handla oärligt och orättvist mot oss sjelfva, om vi så skulle behandla denna fråga. Enl. den tankeföljd jag upgjort för mig sjelf, borde jag nu öfvergå till en granskning af Konst.Utskrs förslag; men då jag redan nog länge uptagit tiden, anser jag mig böra och kunna utelemna denna granskning, helst som, om den önskan jag innerligen hyser, att målet i förändrad form måtte återkomma till vår pröfning, vinner bifall, jag då hoppas få tillfälle att yttra de grundskäl, jag har emot snart sagdt hvarje punkt i förslaget. Jag inskränker XI IL s Den 18 Januari. wiig således helt enkelt till en enda anmärkn., hvilkeu jag anser af vigt att omnämna, i synnerhet då jag med tacksamhet finner mig nog lycklig att hedras med Ståndets upmärksamhet.
Stockholm den 18 Maj 1848. M 18- Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Maj, kl. 10 f. in. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förändring i vissa delar af föreskrifterna för utgörande af mantals-penningar ne, samt folkskoleoch fattigförsörjnings-afgifter. Sedan, på sätt af Bevillnings-utskoltels betänkande, N:o 9, angående grunderna för allmänna bevillningen, inhemtas, Lars Venander från Götheborgs och Bohus län uti väckt och till Bevillnings-utskottet remitterad motion yrkat: att, då de personella utskylderna, nemligen manlalspenningarna, bevillningen efter Ira artikeln, folkskoleafgiften, kurhusafgiften och fattigförsörjningsafgiften, alla utgå efter sins emellan, i vissa fall skiljaktiga, grunder, hvilket vållar utveckling och onödig vidlyftighet i räkenskaperna, till beredande af nödig förenkling af dessa måtte stadgas, att alla personella utskylder böra debiteras och utgöras af personer från fyllda 18 till 60 års ålder, äfvensom efter sistnämnda ålder af de öfrige, som, enligt Ira artikeln af nu gällande bevillningsförordning, äro skyldiga att bevillning efter
En kontrollör, ehuru vaksam och skarpsynt han än må vara, kan icke i hvarje ögonblick på dygnet öfvervaka bränningens gång och försäkra sig, att ingen ting af tillverkningen hemligen uttages; och sålunda bör, så vidt ske kan, sjelfva redskapens inrättning bereda en möjlighet att någon stund i sender kunna afbryta den personliga uppsigten, utan att befara undansnillning under den stunden. Det är efter upprepadt inhämtande af kunniga och erfarna mäns yttranden, som Utskottet ansett sig böra föreslå de i hosgående förslag (§§ 1, 2 och 3) framställda föreskrifter angående redskapens och spritbållarens inrättning. Hålles noga hand Öfver dessa föreskrifters iakttagande vid dessas konstruktion, så skall hvarje försök att bedraga kontrollören blifva mycket svårt, nära nog omöjligt. Närmare, än som i § 4 skett, har Utskottet icke trott sig kunna i Ordningsstadgan yttra sig om åliggandet för bränvins-tillverkare att anskaffa särskilda bränvins-mätare, då de med dylika instrumenter företagna försök icke ännu hunnit så fullbordas, alt något bestämdt omdöme derom kan fällas. Angående kontrollörs inställelse vid bränneriet och besiglningen före tillverkningens början (§§ 5, 6, 7, 8 och 9), äfven som om de vid uppmätningarna förn lill «. St. Prat. 1853 & 1854. 11 Sami. 13 Häft. 1 2 Särskilda Utskollels Memorial, JY2 14. reskrifna vitnen, och angående protokollet vid bränvinets gradering och målning (§§ 10, 11, 12, 13 och 14), måste utan tvifvel de bestämdaste och noggrannaste föreskrifter meddelas, på* det ingen må kunna förebära okunnighet, och på det godtycklig stränghet eller efterlåtenhet icke må kunna utöfvas. Utskottet har icke blott sökt sjelft uttänka, hvad som bör kunna till dessa ändamål bidraga, utan bar äfven rådfrågat främmande lagstiftningar i ett ämne, der inhemsk erfarenhet ännu saknas.
Nu hördes trädgårdsporten öppnas. Det var hon. Omgifven af glada barn kom hon, frisk som en vårmorgon. Hon lade sin hand i hans och såg upp emot honom med sina ljusbruna ögon, hvilka glittrade som vattenpärlorna. Hon talade till honom med dessa läppar, mot hvilkas högröda färg rosorna syntes blekna. Det var sommar — sommar i trädgården, sommar i blickarne, sommar i hjärtat. Barnen lekte på gångarne, gungade i hängmattan, fråssade af frukterna i jublande förtjusning. Farbrors trädgård är ju paradiset, där råder ständig sommar, där finnas alla slags blommor, alla slags frukter, och ingen — ingen enda är förbjuden. Huru väl dessa röster harmoniserade med vattenkonstens sorl! Huru väl dessa barnaskepnader passade in i taflan! De fladdrade som brokiga fjärilar öfver gräsmattorna, de sutto som jublande fåglar på trädens grenar, och hon — den unga lärarinnan — gick midt ibland dem, som vore hon trädgårdens fé, ung, blomstrande, förtrollande. Det föreföll honom, som tystnade vattnets sorl, då hon talade, som böjde sig rosorna fram för att se henne, som doftade heliotroperna starkare till hennes ära. Solen göt så varma strålar öfver den lilla trädgården, och hon stod midt i solljuset i sin ljusa sommardräkt — en förkroppsligad solstråle. Lilly! Lilly! sorlade vattnet och steg ännu högre än vanligt mot den solbelysta blå himlen. Huru det glittrade och gnistrade! Juveler, idel juveler foro mot höjden, och så föllo de ned som vattendroppar igen. Eftermiddagen flög sin kos, man måste tänka på uppbrott. Barnen samlades för att taga afsked, och den lilla truppen styrde kosan mot porten. De drogo med sig sin farbror, klagande öfver att tiden varit alltför kort, och att de med saknad lämnade hans lilla trädgård, öfver hvilken nu den sjunkande solen bredde ett trolskt skimmer. Slutligen lade äfven Lilly sin hand i hans, där hon stod öfvergjuten af den rödaktiga aftonglansen. » Man har talat så mycket om saknad och sorg öfver att bjuda farväl » — sade han — » det förefaller också, som återstode det för mig ingenting annat än att säga: tack!
Jag vet väl, att denna är för allmogen en klenod, som det är ömtåligt att vidröra; men, i en för det allmänna vigtig sak, anser jag det varå medborgarens pligt att öppet oeh oförställdt framställa sina tankar, äfven om derigenom något misshag skulle uppstå, det må vara inom högre eller lägre classen. Ilusbehofs-bränningen är, enligt min tanka, en af hufvudorsakerne lill fattigdomens och brottens beklagliga tilltagande inom fäderneslandet. Och då den allmänna uppmärksamheten i närvarande stund så ifrigt blifvit fästad vid dessa båda onda tidens tecken, hoppas jag, att man med värma skall omfatta hvarje tillfälle att dem förekomma, och derföre med kraft söka hämma husbehofs-bränningen. Dess skada är både moi’alisk och ekonomisk. Man är i allmänhet ense om det förra, men tvistar stundom om det senare. Är det då icke för bränvins-bränningens afskaffande från jordbruket tillräckligt, att den moi’aliska förderfligheten, om hvilken man är ense, ej kan förnekas, då likväl denna under alla omständigheter i fränjsla rummet bör tagas i betraktande. Bränvinspannan uti bondens hus störer familjelifvets heligaste förhållanden och förgiftar merendels sedligheten, källan för alla borgerliga dygder. Husfadern, som bör vaka öfver sina tjenares uppförande, ikläder sig genom hem-biänningen allt mer och mer en krögares skepnad, i det intresset och egennyttan drifver honom att söka en vinning på hans eget falks förderf; och den trefliga bondegården blir, så tili sägandes, en familjekrog. Det är i sanning beklagansvärdt, att bränvinspannan blifvit en af den Svenska bondens käraste tillhörigheter och bränvins-bränningen en favo - B evilla. och Ekon. Utskottens Betänkande, N'.o 2. favorit-sysselsättning för den fordom för sitt redbara väsende oell sina rena •seder så ryktbara Svenske Odalmannen. Det är tid att hämma detta missbruk, och man bör icke låta dåra sig af skriket om nödvändigheten af denna tillverkning för allmogens ekonomiska bestånd inom någon viss provins.
Han står i en vårdslös ställning i närheten af den kungliga logen och lyssnar med ett förströdt småleende till Warnstedts tal, alltmedan han låter sina blickar mönstrande glida öfver salen. – Jag försäkrar er, min käre vän – hviskar kammarpagen ifrigt – att detta lilla tjufpojkstreck mot etiketten har försatt kungen i briljant humör! Han njuter formligen af den förvåning och förbittring, han framkallat genom att befalla er trotsa rangförordningen. Man talar också icke om annat i dag, än detta oerhörda majestätsbrott; man menar, att ni antingen måste vara tokig eller också etatsråd. De flesta luta åt det senare antagandet, och ni får vara beredd på att man hädanefter kommer att hedra er med titeln – Jag får väl försöka finna mig i mitt öde! Men säg mig – hvem är den ljusa damen där – i samma loge som änkedrottning Julianes öfverhofmästare, vid sidan om grefvinnan? Jag såg kungen tala med henne vid couren i dag. Warnstedt, som med sina blickar följt riktningen af hans, nickar förstående: – Åhå! Har ni nu åter era falkar ute på jakt! Den sporten är eljes ett kungligt prerogativ, och den dufvan har kungen fåfängt jagat! – Jag beundrar er kvickhet, men skulle sätta mera värde på, om ni helt enkelt nämnde mig damens namn! – Som ni vill! Tillåt mig alltså föreställa er för geheimerådinnan Birgitte Sophie Gabel eller de Gabel, som en galant kavaljer helst bör kalla henne, ty det finnes en ofrälse jungfru med samma namn bland drottningens kammarsnärtor. – Jag tackar för upplysningen! Och denna fru de Gabel är förmodligen en yngre syster till grefvinnan Anton Moltke? – Förmodligen! I alla händelser äro de båda födda Rosenkrantz, och jag vill helst tro, att friherre Holger till Rosenlund är deras dagars upphof. – Och gemålen? Monsieur de Gabel? Warnstedt småler förstående: – Tillåt mig att komplimentera! Ni är en klok jägare! Låt oss alltså till en början tala om gemålen! Ni ser honom för öfrigt alldeles bakom henne – ett bredt bröst och ett stort hufvud med grofva drag.
”Det synes mig,” svarade med lugn den stolta qvinnan, som hvarken kroppsliga plågor eller det förödmjukande uppträdet kunde böja, ”att man förspiller för många ord på en i sig sjelf intetsägande obetydlighet. Baronens artighet är för väl känd, att kunna anses för annat än ett uttryck af den hyllning männerna i allmänhet hembära skönheten, hvarhelst hon finnes; en låga, min nådiga fru von T–, som uppgår i eld och rök på en gång.” Hon tog härvid, utan tecken till harm eller ovilja, sin mans arm, och gjorde tecken att få begifva sig till salongen. Med en artig komplimang gick fru von T– förut, och då baronen fört sin fru till den plats hon ville intaga, tryckte han tacksamt hennes hand; men då hans blick mötte Julies öga, nedslog han den, kanhända för första gången i sitt lif, samt hastade undan. I detsamma lät orkestern höra de förföriska tonerna af en förtjusande vals. Friherrinnan von K– blef genast uppbjuden af sin mans gode vän och hennes egen ifrige beundrare, löjtnant Sterner; åtminstone var han den ende, som kunde smickra sig af det ringaste företräde. Men detta grundade sig ej på något annat, än löjtnant Stenurs intagande samtalsgåfvor och fullkomliga sällskapstakt, hans känsla för allt ädelt och skönt, hans aktningsfulla bemötande, så skildt från all sjelfvisk inbillskhet, och slutligen ett fint, varmt deltagande för hennes tysta smärta, den han anade, Gud vet af hvad skäl. Detta sammanlagdt gjorde honom alltid hos Julie till en välkommen gäst. Hon störtade sig nu i den hvirflande valsen, nöjd att kunna undgå sina egna stormande känslor och sina grannars besvärliga yttranden. Sterner bemärkte likväl genast hennes ytterliga blekhet, samt frågade, vid första uppehåll: ”Mår ni illa, min friherrinna? Kanhända önskar ni sluta?” ”Visst icke,” svarade hon hastigt; ”jag älskar vals och är icke trött.” Och de ilade åter i ohejdadt lopp genom salen.
Sundhets-kollcgii ofvanberörda underdåniga utlåtande (pag. 23) inlicmtas, något definitivt förslag rörande ordnandet af holsovården inom Westmanland af förekommen anledning ännu icke blifvit af Kollegium afgifvet, har Utskottet ansett sig böra endast i så måtto förorda ifrågavarande motion, att Utskottet hemställer, det Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, vid blifvande reglering af helsovårds-förhällandena inom Westmanland, täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida för omförmälde provincialläkare-befattning någon annan station kan finnas mera lämplig än Öster Wåhla härad. 66:o. Såsom en erforderlig tillökning i lönen för Provincial-låkarne i de orter, der läkaren af praktik utom tjensten endast kunde påräkna en högst obetydlig inkomst och således för sin bergning förblefve hänvisad till sjelfva lönen, har Kongl. Maj:t äskat ett årligt anslag af 1,500 R:dr, att emellan tre sådane läkare, utöfver deras ordinarie lön, under benämning tjenstgöringspenningar, lika fördelas, så att hvardera af samma belopp komme att erhålla 500 R:dr; — och då — såsom Kongl. Sundhets-kollegium, uti sitt ofta åberopade underdåniga Utlåtande, angående den civila helsovårdens ordnande i riket, jemväl anfört, — det synes vara nödvändigt, att omförmälde förmån varder innehafvarne af dylika läkarebefattningar förunnad, ej mindre för att bereda dem nödig utkomst, än äfven för att vid inträffande ledighet finna behörige sökande till sådane tjenster, har Utskottet ansett ifråga - StatsUtskottets Utlåtande N:o 123. 121 ifrågavarande nådiga framställning böra af Rikets Ständer bifallas. 67:o.
Funna upprättas om bedrifvande af sådane rö* .reiser och näringar, som egenteiigen icke grunda sig på Handel, men det uti berörde §. förekommande stadgande synes böra äfven för dylika Bolag vara gällande, såsom en följd deraf ldifver nödigt, att det uti §. begagnade ordalag -—■ — ”ellet upplöses Handels-Bolag'* förändras; och att i stället införes." — •— "eller ’’upplöses Bolag, som, enligt hvad särskildt stadgadt ’ ar, allmänt knngjordt varit” — hvarigenom ock blifver tydligt, att den förmon, som blifvit delägare i sådane Bolag, vid det gammas upplösning, genom berörde förordnande beredd, att erhålla kallelse å Bolagets borgenärer, ej kan sträcka sig till andre Bolagsmän, hvilkas öfverenskommelser om någon hamdteringsgemensamma bedrifvande ej blifvit till allmän kännedom lemnade. j?å grund af hvad således blifvit anfördt, och då Utskottet hyser den öfvertygelse, att uti det uppgifne, till dess granskning lemnadd Förslag till CJoncurs - Hagen, ej mindre allmän, och enskild säkerhet är fullkomligen bevarad» än äfven att en tillbörlig med enhet och fasthet uti principer, blifvit bibehållen, har Utskottet funnit sig icke böra t ver ka att tillstyrka, det Riksens Högloft. Stander må bifalla och antaga nämnde Förslag med d« mindre betydlige ändringar, Utskottet Ilar ofvan föreslagit, såsom det Stadgande, hvilket hädanefter uti förekommande AfträdesBoskillnadsoch Urarfva-tvister , bör till allmän rättelse tjena, och att det i sådan egenskap må af Kongl. Majit i Nåder utfärda*, hvarvid Kongl. Majit 436 Lag-Utskottets Betcinkandenl ej lärer underläta att föreskrifva den tid, ifrån hvilken verkställigheten deraf skall taga sin början. De särskildta meningar, hvaruti under öfverläggningen åtksillige af Utskottets Ledamöter i vissa delar af det föreslagna stadnat, innefattas uti härvid bilagde Protoeolls-Utdrag. Till Riksens Höglofl.
De ii 9 Ju n i i e. m. 2 99 rörelse i stort, täger jag mig friheten föreslå, att Rikets Högloflige Ständer täcktes till Kongl.Maj:tingå med en underdånig anhållan, det Westgölha-handeln matte, till hämmande af det utaf Westgötharne drifna lurendräjeriet inskränkas, på så sätt, att Westgöthar eller Gårdfarihandlande hädanefter icke må tillåtas försälja någon vara, annorstädes än i öppna salubodar i Städerne eller på marknader, men ej såsom hittills skett å kammare, eller i hus på landet, vid hela sitt varulagers förlust, och mot plikt af dess dubla värde, hvilket allt borde tillfalla den, som derå gjort beslag. Kunde förbrytaren ej genast erlägga plikten, skulle lian häktas, lill dess den erforderliga summan erlad es, men om han vore oförmögen att anskaffa den, skulle han å Correctionshus arbeta af den, hvarjemte han i alla afseenden för alltid borde anses hafva förverkat allmänna förtroendet och rättighet att idka handel. Sorn jag icke kan till alla delar förena mig med Utskottet, och till ingen del med dem, som dervid bifogat sina Reservationer, får jag vördsamt anhålla, att detta anförande må få åtfölja den redan beslutade återremissen till Utskotten. Remitterades till Lagsamt Allmänna Besvärsoch UkonomiUtskotten. 3oo D e d g J u n i i e. m. Företogs till pröfning LagUtskottets den 18 sistlidne April under N:o 5g afgifne, samt den i dennes på bordet lagde Betänkande öfver väckt motion om ändring och tillägg i 8 §. af 17 Cap. RältegångsBalken. Herr Ribbing, Arwid: Utskottet har föreslagit att, ehvad jäf som emot vittnen kunna förekomma, skola de icke hindra vittnesmåls afläggande, om än skäl och omständigheter styrka desse jäf, så snart de ej voro fullt beviste.
Majit måtte täckas förklara sökanderne, hvilka, ehuru deras tjenstebefattningar vore af särdeles mödosam beskaffenhet, länge haft att kämpa med små och för de nödvändigaste lefnadsbehofven otillräckliga löneinkomster, berättigade att, i likhet med statens öfrige tjenstemän, komma i åtnjutande af löneförhöjning för år 1857, samt meddela nådigt förordnande om utbetalning af de härtill erforderliga medel; Och har Öfver-direktören, för egen del, i underdånighet hemställt att, på de af sökanderne anförda bevekande skäl, och då enligt Kongl. Majits till Rikets sednast församlade Ständer aflåtna nådiga proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, äfven Storskiftesoch Afvittrings-landtmätarne ansetts böra komma i åtnjutande af löneförhöjning för år 1857, sådan förhöjning ock måtte varda sökanderne beviljad i öfverensstämmelse med ofvanomförmälde, Öfver-direktörens memorial bilagda förslags uträkningar, samt att, derest för berörda ändamål disponibla medel icke funnes att tillgå, nådig proposition härom måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåtas. 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 60.
Ridderssapct vch Adeln, den iz:de sistl Junii har Herr Capi. kainen Friherre Henning Wrangel under framstallning af de twenne t Pommern warande Swenffe Regememernes förtjcnster mot Riket, och ter lidande hwaruti de rakat genom Landels ater il.tagan de - Den 9 Julik. rzg; - de af Franste Trupper, föreftagit, akt We Rcgementers Officerare, matte ihagkommas n ed någon hjelp; hwarmi Herr Capicain. O. F. P a h! in a n instämt, under yttrande att detta ämne lärge Wadt Herr CapitainenS uppmärksamhet, samt l>s honom wäckt den önskan, att under detta Riksmöte matte widtagas sadane utwagar, som pa något fatt kunna mildra den olyckliga belägenhet, deruti Befälet wid nämnde Regementer sig befinna. — Denne Trupp hade under flere ars förlopp med den Swensta Militairen, troget delat bade faror och mödor, och detz Officerare, Främlingar här i Landet, stiljde fckm anhörige vch wänner, betagne all hjeip fran sin utblottade hemort, hade under samma tid äfwen fatt widkännaS den betydcliga förlust, att wara i saknad af de wid Warfwade Armeen cgenteligen paraknade LövingS-förmaner. Ändteligen återkomne till fin ut, armade hemort hade de genom ett oerhördt i Krigo, Historien hittills okändt behandlings-satt bsifwir för, wandlade till främlingar uti sin egen Fosterbygd. Att ömma för deras belägenhet, och påtänka mwagar att hjelpa dessa utan egit förwallande olycklige blifne Krigsmän wore ett föremål wärdig! Riksens Ständers omtanka; Och da Riksens St nder beslutat en gansta betydelig förstärkning af Rikets Förswarare, wore det enligt med derwid adagalagde tänkesätt att för Kongl. Majit bereda tillfälle otc i Rikets tjenst bibehålla dugligt och krigSwmidt
Riksdag up« gifne grunder och förslag, läta utarbeta ett annar projecl, som icke lcmnar ur sigte hwad hjelpsamhet enwt 744 Den !4 Zebruarii. emot den nödlidande och allmän rättwisa fordra, sami widtager de åtgärder sorn kunna erfordras för att bringa detsamma till werkställigher, utan alt derwid behöfwa hämm räd frän det enflilta inrreflet eller personliga inflytandet. Otter. i8io den 27 Aannarii hos Bonde-Ständel upläst, lagdt pa Bordet och Författaren kiliam, akt detsamma med de öfrige Respective Ständen communicera, betygar 8. L. 'rrLZa^Ir. Wördsamt Memorial! Enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 7 September 1802 skulle Hans Excellence m. m. Herr Grefwe ak OZxlas, såsom President, behätla Landshöfdinge-lönen och undfå den i penningar af Kongs. Stats-Eontoiret efter is ärs medium, tillika med hushyran och resepenningarne, hwilken lön enligt Kongl. Stats-Contoirers upgift urgjordt 3,497 R-v. ib fl., ehuru Hans Excellence, såsom President, icke bordt ätnjuta mer än i,66b R.d. eller hälften af hwad han innehar. Men som lönen blefwe uträknad efter markegangarne, som wörö utsatte i RiksgäldsSedlar, och Hans Excellence säledes ej bordt erhålla ett lika Riksdalertal i Banco-mynt, som Calculen L Riksgalds-Sedlar utgjorde, till hwilken förhöjning 1802 ärs Konunga.Bref icke ger nägon anledning; fa anser jag angeläget, att Kongl. Stars Conloiret bör upgifwa, med hwad rättighet lönen sätt upbäras