Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under hela denna tid var han aldrig afklädd och stal sig blott då och då åt att få några ögonblicks sömn, utsträckt på en bänk eller under ett träd och ständigt utsatt för de ohelsosamma dunstema från de stinkande träsken och skogen. Då Grant slutligen insåg, att ångbåtsbolagets agenter helt och hållet uraktläto sina skyldigheter, uppgjorde han på sitt eget ansvar nya kontrakt i bolagets namn. Han hyrde åsnor och sjukbårar till dubbelt så högt pris, som det bolaget gått in på att betala, han lejde indianer, som begrofvo de döda, och efter sjudagars uppehåll fick han slutligen börja sin marsch till Pa-cific-kusten. Af de hundra femtio varelser, som lemnats qvar der i det inre af Panamanäset, hade hälften på en vecka dukat under för koleran. Dock blef hans eget lif sparadt. Hvarken mexikanska kulor eller tropikernas förpestande klimat tillätos att göra honom någon skada. År 1854 iulade han om sitt afsked, han hade tjent i armén i elfva år, och nu slog han sig ned på en farm några få miles utanför St. Louis, der hans hustrus anhöriga voro bosatte. Hans tillgångar voro små, sjelf arbetade han vid plogen eller falde skog, som han lade i famnar och under vintern körde på sitt lass in till St. Louis för afsalu. Ett timmerhus uppfördes på farmen och här framlefde han ett anspråkslöst lif; aldrig kände han sig så lycklig som i kretsen af hustru och barn. Han hade nu tre söner och en dotter. Fastän han lefde under dessa anspråkslösa förhållanden, umgicks han likväl med och såg äfven i sitt hem allt hvad St. Louis hade af förnämligare personer. Alla hans hustrus anhöriga tillhörde hvad man brukar kalla god societet, och Grant sjelf fann alltid ett välkommen äfven hos de mest framstående deribland. Hans gamla rang inom armén var i sig sjelf ett inträdeskort till de bästa kretsar och hans gamla vänner i armén fortforo på förtrolig fot med honom. Men all hans flit och omtanke till trots ville dock ej hans försök i landtbruk lyckas. Han bjöd till att lägga ihop pengar, men härtill saknade han alla anlag, och vid många tillfallen voro hans omständigheter ytterligt betryckta.
Utskottets Utlåtande, angående yrkad rättighet till Skattelösen af Lotshemman, Af den 7 dennes, om bifall till följande Utlåtanden : Jfrän StatsUtskottet; 1:0 Angående sökt ersättning till Städerne för deras andel i Accisoch Bakugns-penningarne, 2:0 Om yrkadt anslag af Medel till sänk» ning af sjön Vermelen. 3:0 I afseende på Herr Ebels Memorial, angående vissa föreslagne förmoner för Segelduks-FabricjnesIdkare. 4:0 I anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Remiss uppå Herr Stats-Commissarien Wide. grens ansökning, om Gratification och Löneförhöjning för Kamereraren Maliem, y;o Angående föreslagen tillökning i Postskjuts-legan, 6:0 I anledning af väckt Motion om indragning af AdelsFahne • Regementets Indelningar, 7:0 Om äskat understöd för Fiskare i Bohuslänske Skärgården. Den 17 Felruarii. 475 8:0 Öfver Grefve R. von Rosens Memorial, om Arfvode för Seereteraren vid OfverHof Jägmästare Embeten 9:0 I anledning af Herr Lagmannen Ullbergs Motion, om Löners anslående för Brottmåls-Domare, 10:0 Öfver gjorda Motioner om Boställen för Länsmän. n:o I anledning af Kongl. Maj*ts Nådiga Remiss uppå Herr Lagmannen Norhns ansökning om Lön-ersättning. 12:0 Angående Herr F. Montgomeries Förslag om Socken-Skrifvares antagande och Aflöning. 13:0 Angående Riksdags-Fullmägtiges från Vester och Norrbottens Län, Memorial om Rese penningar för Krono-Betjeningen i dessa Orter, 14:0 öfver W. M. Carpelans Memorial om understöd åt Majoren von Konow. Ifrän Banco-Utskottet; i:o Om antalet af Ledamöter vid de årlig© Revisionerne af Riksens Ständers Banco-Di* scont-Verk. 2:0
R. 32. XXXIII. B. 476. XXXV. A. 253. XL. E. 129. — nya» angående granskningen af. V. 16. Civil-Statens Pensions-Inrättnings räkenskaper, angående verkställd granskning af. XLIX. B. 280. L. A. i45. Clairfelt, Mauritz, yttrande. VII. 396. Coijet, Carl Fredrik, yttranden. III. 180. VI. 333. Collationeringen af enskiltes räkningar i Banken, angående. LXIV. B. 79. A. 352. i3S Collectmedel, om förändradt sätt att insamla. IX. B. 120. A. 128. Collegier, om tillåtelse för vissa, att ur Banken få vexla silfvermynt. Se Akademier. CommerceCollegiuin , om i8a5 verkställd granskning af de under detsamma stående Fonder oell Medel. I. 41 • B. 892. P.U. 464. XXXIV. B. 167. XXXVII. "A. 227. — om 1827 verkställd granskning af de under detsamma stående Fonder oell Medel. I. 53. R. 392. P.U. 464. XXXIV. B. 167. XXXVII. A. 227. XL. E. 131. ■— om vid innevarande Riksdag verkställd granskning af de under detsamma ställde Fonder och Medel. XXXIV. B. 167. XXXVII. A. 227. LIV. U. 164. A. 258. Comministrarne i en del landtförsamlingar, om löneförhöjning för. VI. 37. VIII. R. 494. X. 354. XXVIII. B. 116. XXIX. LIV. A. 220/LVIII. E. 322. Commissariaterne, Passevolance-, om upphörande af. V. 357. E. i83. LI. U. 91. LX. A. 222.
Preste-Slåndet den 28 Borgare-Slåndet den 28 Bonde-Slåndel den 28 Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående förändrad redaktion i tulltaxan af artikeln Socker samt uteslutande af 9 § i taxe-underråttelserna. (Bevilln.-Utskottets Betänkande N:o 23 och Utlåtande N:o 28.) S. A. K. Enligt nådig remiss af den 10 Februari innevarande år har E. K. Maj:t behagat till Rikets Ständers Bevillnings-Utskott öfverlemna, för att vid behandling af tullbevillningen tagas i öfvervägande, ett af Generaltullstyrelsen den 1 i samma månad afgifvet underdånigt utlåtande med förslag till förändrad redaktion i tulltaxan af artikeln Socker, föranledt af E. K. Majits uti nådigt Bref den 13 förutgångne Januari Styrelsen meddelade befallning alt, med afseende å den tvekan, som visat sig angående rätta betydelsen af den under förenämnde artikel upptagna rubriken ”Havanna-terres och dermed till sockerhalten lika slag”, i underdånighet sig yttra, huruvida och på hvad sätt den dermed afsedda sockerhall borde och kunde till handlandes och allmänhetens kännedom och efterrättelse närmare bestämmas och tulltaxan således i denna del erhålla behöflig förklaring. I detta utlåtande har General-tullstyrelsen, som, af anförda skäl, funnit den hittills följda grunden för tullbehandlingen af artikeln Socker icke vidare vara ändamålsenlig, förklarat sig anse det vara i praktiskt hänseende lämpligast ali taga till rättesnöre den klassifikation af råsocker, som i den stora verldshandel vore antagen köpare och säljare emellan, och hvilken bestämdes medelst en Holländsk s. k. standard, uppställd - Expeditions-Utskottets Forsing lill anderd. Skrifvelse N:o 100.
M e d de förbättrade ekonomiska förhållandena upphöra j u många af de frestelser, han nu faller för. Det kan j u hända, att den tacksamhetsskuld, i hvilken han måste känna sig stå till henne, gör h o n o m till en bättre människa För en natur sådan som hennes är uppoffrandet af sig själf för den man älskar, själfva lidandet en lycka. — O c h de små barnen — o m de k o m m a — Å andra sidan: som ogift — som åldrande kvinna m e d dessa kväfda hustruo c h modersinstinkter inom sig — m e d hennes passionerade natur, som utan tvifvel skulle omsättas i bitterhet — Hon hör inte till de kvinnor, som kunna resignera sig till lugn. Jag ser henne för mig som en hård o c h misstrogen gammal mö, sökande och finnande i all vänlighet, hon röner, nya bevis på människors egennytta o c h falskhet. Hon själf har ej tänkt sig annan framtid än som T D et är då verkligen, som o m det vore förryckt, » utbrast unga frun otåligt; » aldrig har någon höst varit så stökig: potatisplockning, pigflyttning o c h tvätt — allt i en härfva, och kan j a g inte få Lovisa i torpet att se till barnen i morgon, så går det rakt på tok alltsammans! » V a r m och röd satte hon kappa och hatt på o c h skyndade ut. Efter det strida höstregn, som varat dagar o c h veckor, hade luften ändtligen höjt sig. Mild och fylld af skogsdoft, nästan som o m våren, smekte den hennes upphettade ansikte och kom den modfällda minen att klarna. H o n gick den lilla bakvägen bortom den stora stallbyggnaden o c h vek af på stigen, som förde upp till skogsbrynet. T y torpet låg i själfva utkanten af skogen, hvars första led bildades af höga mörka granar. Hon måste hoppa från sten till sten, enär stora vattenpussar fyllde den lilla vägens håligheter. Slutligen klef hon upp på den långa platta klipphäll, hvilken som ett slags höglandsplatå i miniatyr sträckte sig ett godt stycke fram m o t skogen och bildade en bekväm gångbana.
Fullm:ge få härvid, i afseende å den vedergällning, som förut blifvit meddelad för enahanda befattningar, uplysa, alt den tjensteman i Kongl. StatsKont., som vid 1823 års Riksdag ombesörjde ifrågavar:de kostnaders liqviderande, derför tillgodonjöt ett arfvode af 236 Den 1 December. 3 R:dr B:ko om dagen, eller för hela Riksdagen 993 R:dr samma mynt; att, sedan befattningen dervid under loppet af 1828—1830 årens Riksdag blifvit till Riksg;sKont. öfverflyttad, de tjenstemän derstädes, åt hvilka densamma blef anförtrodd, derför upburo tillsammans 675 R:dr B:ko, oaktadt utbetalningen vid denna liksom nästföreg:de Riksdag icke, såsom nu, skedde medelst kontanta penningar, utan endast genom assignationer å R. St:rs Bank; att arfvodet vid 1834—1835 årens Riksdag bestämdes till 266 R:dr 32 sk. B:ko för den, som besörjde utbetalningarne, och till 133 R:dr 16 sk. B:ko för den, som granskade de inkomna räkningarne, hvilka arfvoden vid 1840—1841 årens Riksdag blefvo oförändrade, men vid derpå följde Riksdag nedsaltes lill 200 R:dr B:ko för den förre, och till 100 R:dr B:ko för den sednare, samt vid sednaste Riksdag åter fastställdes till sistnämnde belopp. Fullm.-ge hafva väl vid de 2:ne sednaste Riksdagarne fästat Höglofl.
Mdig fram8tällning till Iiiket8 8tänder matte göra8, del8 om fortfarande ak dittilb utgäende, dsl8 om bevisande ak n;a an8>ag. 8älunda bakva, utom kortkarandet ak det vid 8i8tlidne kik8dag intill den paköljande till materielen beviljade an8>ag ak ärligen K:dr di:,000: i kör8ta rummet an8ett8 bebökliga följande örliga an8>ag: till inrättande ak 2:ne n;>a krok688ioner i 1uridi8ka kaoulteten, för bvardera 225 t:r,a 7K:dr 1,575: i contant 500: 2 075: eller till8amman8 K:dr ^1,150: » 8tiktande af en 86i8kild 9rok688ion i Xoologien ... » 2,075: » utvidgning ak ^cademien8 8jukbu8 » 1,200: —- — » Libliotbeket, bvar8 bela inkom8t, deri inberäknade 300 K:dr af 1835 är8 an8>ag, utgör 3,700 K:dr, » 2,000: » gll8tälland6 vid ^cademien8 8otani8ka trädgard ak en i nsarv odling88ätt kunnig por8on ...
Plommonen skalas och kärnorna tagas bort, läggas i grytan och något kokande vatten hälles öfver, hvari de försiktigt kokas möra, och fyllas med silfversked så heta som möjligt i värmda glasburkar med smalare öppning än botten. Saften bör stå väl öfver. Tillslutningen sker genast: först genom uppmjukad korkplatta, som dränkes ofvanifrån med smält parafin (i början litet och sedan det genomträngt porerna, utan att rinna på sylten och stelnat något, förnyas påhällningen); utanpå korken lägger man en linnelapp, likaledes dränkt med parafin, ja själfva tråden, hvarmed den bindes fast drar man förut genom parafin. Linnelapparne böra vara i ordning på förhand och hållas mjuka på varmt ställe. V i d behof uppkokas syltet med soekertillsats, och skall man finna, alt mycket mindre går åt till förut kokt frukt, hvilken erfarenhet mången husmoder nog i allmänhet har gjort. Stenia. Plommonmos af blå plommon. D e öfvergjutas med hett vatten, så att skalet lätt kan dragas utaf, befrias från kärnorna och » köttet », kokas 3 å 4 timmar med fjärdedelen socker, litet hackadt mjukt pomeransskal och kanel (samt, om man vill, några skållade rifna plommonkärnor). För att få färgen rätt mörk blandar man med litet fläderbärssaft. Moset bör vara stadigt och ej lemna vattenrand vid upphällning på ett fat. Det fylles varmt i krukor, och dessa sättas en stund i stekugnen, för att det må bilda sig en torr yta, som sedan belägges med rompapper. (I södra Tyskland formas sådant mos äfven som brödkakor, hvilka man torkar i solen eller ugnen. Där motsvarar detla mos — liksom sådant af äpplen och päron — det svenska lingonmoset för tjänstfolket. Jag begagnar det som fyllnad till smörbakelse, berlinermunkar, tårtor o. d.) Stenia. Päronmarmelad. Hela päron förvällas med skalen, rifvas sedan på rifjärn, och moset kokas 1 timme med lika vikt strösocker. Hälles upp i formar och skares, sedan det blifvit alldeles torrt, med krusknif i små bitar. Äppleoch kvittenmarmelad göras likadant. Stenia.
Så väl väghållarne, som de tjenstemän, hvilka deröfver hafva hand, göra dock i allmänhet allt hvad de kunna, för att förekomma anmärkningar i detta hänseende. 2:o Kronobrefbäringen. Ehuru vissa dagar för den ordinarie kronobrefbäringen blifvit bestämde ocb kontroller mot missbruk af den extra äro föreskrifne, är detta onus dock ganska stort, särdeles som det ej kan fördelas på hemmanen i allmänhet, utan måste dragas endast af dem, som derför hafva lämpligt läge. En betydlig lindring skulle likväl kunna beredas de brefbäringsskyldige derigenom, att länsmännen lingö portofritt från postkontoren afsända sina embetsbref, åtminstone lill Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Kronofogdarne, till hvilka en del af de förre hafva 5 å 6 mil, som nu mäste kanske flere gånger i veckan tillryggaläggas af kronobrefbärare. 3:o Skjutsningsbestyret. Detta har, i följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga cirkulär af den 2 Augusti 1844, uti städerne Mariestad, Skara, Sköfde, Hjo och Fahlköping samt vid 45 landtgästgifverier blifvit upplåtet på entreprenad till den 1 Juni 1850, mot förhöjd skjutslega af 28 sk. milen från städerne och 24 sk. från öfrige gästgifverierne samt större eller mindre bidrag af de skjutsskyldige. Visserligen har någon förmon derigenom blifvit beredd de skjutsskyldige, men då deras förra åligganden blifvit utbytta mot kontant bidrag, hafva de ansett det orättvist, att iunebafvarne af de hemman, som, blott i anseende till deras aflägsenhet från gästgifvaregårdarne, varit befriade från skjutsning, icke blifvit förpligtade att med dem deltaga i entreprenad-kostnaden. Berättelse öfver Skaraborgs Län för åren 1843—1847. 5 34 Äfven har missnöje ofia försports fran de resandes sida deröfver, att någon förmon mot den högre skjutslegan icke blifvit dem beredd.
St., efter så lång tids förlopp, som förflutit efter Ständernes år 1834 gjorda und. framställning i ämnet, skulle begära slut i frågan, icke heller tror jag det vara obehörigt, om denna önskan framställes i alldeles enahanda ordalag, dem man tilllförene begagnat; ty enl. min åsigt bör uppställningen alltid från början vara väl afvägd, hvarefter, om framställningen behöfver förnyas, samma ordalag lämpligen dervid begagnas. Ty det kan ej vara skäl att R. St., för omväxlings skuld, nyttja, vid olika riksdagar, olika ordalag, till uttryckande af en och samma mening. Gr. Lagerbjelkes skäl kan jag således icke tillerkänna någon giltighet vid detta tillfälle. Men då R. o. Ad. vid ett föreg:de plenum uppskjutit ärendet, för att inhemta PresteSt:s beslut i ämnet, och sådant visserligen icke, efter hvad jag kan föreställa mig, lärer hafva skett i afsigt att endast göra en vänskaplig demonstration, men sedermera vid besluten skilja sig från det andra Ståndets; i hvilket fall artigheten vore ganska tvifvelaktig; så vill jag, helst jag i flere punkter redan nödgats motsätta mig alt man inginge på PresteSt:s beslut, men gerna önskar att af förenämnde skäl sådant ej må med alla, eller alltför många, undvikas, nu jemväl i betraktande af förevar, punktens jemförelsevis mindre vigt, lemna det framställde yrkandet, af sådane anledn:r, men af inga andra, för närvar, obestridt. Gr. Lagerbjelke: Jag anhåller att få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att jag aldrig sagt, att K. M. fattat definitivt beslut i frågan, utan jag har endast yttrat, att K. M. för frågans afgörande fattat vigtiga beslut. K. M. har nemi. beslutat de åtgärder, som skola af embetsmyndigheterne vidtagas för att bringa saken till slut. Detta skedde Den 12 Juli. 29 år 1843, och det är således icke så lång tid tillbaka, då frågan hos Regeringen handlades, som man af den siste värde talarens yttrande äger anledn. alt tro, då den värde talaren omnämnt R.
Torkar sig om mun med rockärmen. CECILIA. Tala nu om hvar Dominus är, annars smäller det en gång till! OLOF. Du skulle våga! Scen IV . DE FÖRRE. DOMHERREN. DOMHERREN. Det var bara tjugofyra! Nej, se der, min lilla syster! Frisk som en ros i Maj! Hvad för henne hit så tidigt? CECILIA. Högvigtiga nyheter från Gillet, hvars ovärdiga medlem Eder lilla syster råkar vara. DOMHERREN. Åh! Min syster gör mig häpen! CECILIA. Förkunna! Tänk, man drack en hel tunna Rostock n:o 4. DOMHERREN. Nå då kom man väl till ett beslut? CECILIA. Ja, omsider! DOMHERREN. Olof; skall du inte gå på verkstan än? OLOF. Nej, Ers Nåd, klockan är inte så mycket än? Det var bra det, så kan du hinna gå ner i trädgården efter litet gräs åt Peter. OLOF. Ja Ers Nåd! Låtsas leta något under det han lyssnar. DOMHERREN till Cecilia. En hel tunna? Då få vi tak på kyrkan snart! Till Olof: Har du inte gått än? OLOF. Jag letar en korg! DOMHERREN. Brukar jag ha korgar på pulpeten? Gå ut till Helvig och be att du får en korg! OLOF. Det törs jag inte! DOMHERREN. Ja, inte jag heller! Du får plocka i mössan då! Vale puercule! OLOF går. Scen V . DOMHERREN. CECILIA. DOMHERREN. Sitt, mitt barn! Sitt vid brasan; det är kallt på morgonen. CECILIA. Tack, tack! DOMHERREN. Goda nyheter? För somliga goda, för andra dåliga, som alltid. DOMHERREN. Den enes bröd, den andres död! Berätta! CECILIA. Jag hade gått ner åt ån för att se svanorna flytta från Ekolsund jag såg dem också sträcka öfver Kungsängen åh, det var så vackert! Nå; jag kom att gå förbi Gillet! Det lyste!
Högloflige Ridderskapet och Adel» har besiukit at gallra, ringen af dej; krotvcollsr skulle företaga^ ^ es^rmid - 702 dagarna; jag skulle således ej nu prysxmers en justsrir>x; men sam Hemliga Uljjsorrer i ettel middag sammanträder, i anseende hwarlil jag da ej kan sammankalla Ridderskapet och Adeln, men likwä! angeläget är, cit Ridderflapers och Adelns k-aIocy!^L-Utdrag rörande bifall kil Hemliga UijkottetS Betänkande af den 22. Majk angående lsinanLs - Pmnen marce cll de andra Sranden expoa-erns, sa sär jag nu pkn^ouerL Höglcfl. Ridder, skaptt och Adeln, at kruiocoller för den 26. Maji matte fa jastersr. Samtycktes; hwarefcer krowcalle -justsrinxsi, förelags. ^usterinIsn asbrörs af en Depm-nian fran det Wall a fl. Borqare-Sra ndet, anjord af Riksdagsmannen fran Götheborg, Heer Handelsmannen ll^iumeedaeg, sam kilkannagsf, ac Sländet bisa-lir 8 mao-UrjkoctecK Betänkande om Herr ^lujor I^alsts ÄckomoriLl, rörande Langusns kubllci er. Besvarades och asträdde. Hivaresrer fortfors lil flut med justeringen. Hins kixcsllsncs Herr G re swen och Landr - M arj?al ken. Ut! ?lenum förledne gårdag uplafte Friherre kaldirste/ et äiZumen, som jag nu äter sär för Högloflige Riddcrjkapec och Adeln lära. nplasa. Detta viAamsn uplästes. DerpZ lat Hans Lxcellenos Herr Grefwen och Landt^Marffalkcn uplafa iZ. §. af Riddarhus-Otdningen, hwarefcer Herr Grefwen och Landt - Marska Ike» yttrade sig:
Skedde något, som var småaktigt eller simpelt, blygdes man, som om det händt i ens egen familj, men öfver det allra minsta äfventyr, öfver en eldsvåda eller ett torgslagsmål bröstade man sig och sade: »Se blott hvilket samhälle! Ske sådana ting annorstädes? Hvilken underbar stad!» Och i denna min älskade stad förändras intet. Kommer jag åter dit en gång, skall jag återfinna samma hus och bodar som jag känner sedan gammalt, samma gropar i stenläggningen skola bringa mig på fall, samma styfva lindhäckar, samma rundklippta syrenbuskar skola fängsla min beundrande blick. Åter skall jag se den gamle rådmannen, som styr hela staden, komma vandrande nedåt gatan med elefanttunga steg. Patriark och försyn, hvilken trygghetskänsla är det ej att veta dig vandra där! Och den döfve Halfvorson skall alltjämt gå och gräfva i sin trädgård, medan hans vattenklara ögon stirra och söka, som ville de säga: »Allt, allt ha vi genomforskat, nu, jord, skola vi borra oss ända in i ditt innersta.» Men hvem som icke mer skall finnas kvar där, det är den lille trinde Petter Nord. Den lille värmländingen, ni vet, som stod i Halfvorsons krambod, han, som roade kunderna med sina små mekaniska uppfinningar och sina hvita möss. Om honom är det en hel historia. Det finns en historia att berätta om allt och alla i den staden. Ingenstädes ske så förunderliga ting. Han var en bondpojke, den lille Petter Nord. Han var kortvuxen och trind, han var brunögd och leende. Hans hår var blekare än björklöf om hösten, kinderna voro röda och duniga. Och från Värmland var han. Ingen, som såg honom, kunde tro honom vara kommen från något annat land. Med ypperliga egenskaper hade det förträffliga hemlandet utrustat honom. Rask var han i sina göromål, kvick i fingrarna, snabb i tungan, redig i tanken. Och därtill en tok, en rent förflugen tok, godmodig och stormodig, beskedlig och stridslysten, nyfiken och sladderaktig. Den galningen, han var ur stånd att visa mer vördnad för en borgmästare än för en tiggare!
Men i händelse den uti 14 § af Instruktionen mig ålagda skyldighet att uppgifva förslag till förbättring af lagar, författningar och allmän hushållning icke skulle anses vara nog formligen fullgjord genom sjelfva förslagens införande i berättelsen, utan en särskild uttrycklig motionering derjemte vara erforderlig och kunna på mig ankomma; får jag härmed vördsamast förklara, att ej allenast de nu här ofvan upptagna förslag, utan ock de, som uti föregående efter sista riksdag utgifna berättelser förekomma, samt en här nedan i ett lagskipningsämne upptagen hemställan rörande de s. k. Trippiska godsen i Halland lemnäs af mig å embetes vägnar såsom motioner att hos Rikets Höglofl. Ständer behörigen handläggas och pröfvas. Härifrån har jag att öfvergå till de af mig anställda åtal, som denna gången böra redovisas. Vid Hanekinds Häradsrätt hade genom utslag den 6 Juli 1850 blifvit stadgadt, att en person, hvilken för första resan stöld af varor och penningar till värde och belopp af 13 R:dr 41 sk. 4 rst. borde böta 41 R:dr 28 sk. samt för inbrott särskildt ansvara med 9 dagars fängelse vid vatten och bröd, skulle jemte uppenbar kyrkoplikt för alltsammans i en bot undergå tjuguen dagars sådant fängelse å Östergötlands länshäkte, hvilket fängelsestraff den sakfällde äfven undergått; och då jag, efter härom erhållen kännedom, ansett kroppsstraffet rätteligen hafva bordt bestämmas till endast aderton dagars fängelse vid vatten och bröd; har jag emot Häradsrättens tillförordnade Ordförande låtit inför Kongl. Göta Hofrätt anställa åtal för orätt dom; hvaröfver Kongl. Hofrättens utslag fallit den 12 Januari innevarande år, af innehåll, att ehuru tillförordnade Domhafvanden, som erkännt, att han särskildt förvandlat stöldbeloppet och särskildt den för inbrott första gången i Kongl. Förordningen den 10