Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
December 1847 till Rikets Ständer, hvilkas uppmärksamhet fastades dels derå, att kollegiernas nu föreslagna tariff å inqvarteringsoch servis-medel närmast öfverensstämde med förut antagne förhållanden, dels ock å behofvet af vederlag för det underhålls-hidrag till gardes-regementernas kasernoch stall-byggnader, som af de från staden lii! manskapet utgående inqvarterings-medel afsattes. Lii underdånigt svar af den 2 Augusti 1848 förmälde sig Rikets Ständer val hafva funnit billigt att Stockholms stad erhölle lindring i inqvarterings-tungan, men att några medel för ändamålet ej heller då funnos tillgänglige, hvadan frågan borde till följande riksdag anstå. Sålunda öfverlemnades i nåder den 17 Januari 1851 ärendet åter till Rikets sednast församlade Ständer, hvilka den 13 derpåföljdeAugusti afläto det underdåniga svar att, då till understöd för inqvarteringen blifvit Stockholms stad beviljade betydliga förmåner, men verkliga värdet deraf ej varit fullständigt utredt, samt ovisst vore, om staden ville medgifva minskning i dessa förmåner, äfven om ytterligare lindring uti det Stats-Utshotlets Utlåtande, N:o 478. 3 redan genom Kongl. Brefvet den 15 Februari 1841 minskade inqvarterings-besväret beviljades, Rikets Ständer funnit dessa omständigheter hindra frågans slutliga pröfning, hvarföre de anhöllo, det Kongl. Majit täcktes låta utreda beskaffenheten och vidden af dessa förmånpr samt infordra vederbörandes yttrande, huruvida staden ville desamma afstå, om stats-anslag för inqvarterings-kostnaden, utom servisen, beviljades, äfvensom, derest staden sådant hegärde, till Rikets nästsammanlrädande Ständer aflåta nådig proposition i ämnet.
Talade hon nu på sitt barnsliga språk m e d H o n o m, s o m hon snart skulle gå till, som hon förr jollrat m e d sina kära b l o m m o r? J a g förstod det ej. H o n såg åter upp, hur förvandladt blef ej hela rummet. Så dystert, så mörkt hade det synts mig vid min ankomst, nu var der idel ljus. V a r det hennes blick, som åstadkom denna förvandling? J a helt visst, en himmelsk klarhet strålade derur. J a g tyckte att döden kom ej som den stränge liemannen m e d lien, nej som en skön engel, medförande en stråle af den himmelska glans, som omgaf h o n o m i hans hem. Hon såg honom visst, hon log. A n a d e hon redan den glädje, han skulle föra henne t i l l? Ä n n u en blick på de sörjande föräldrarne o c h d ö d s - engeln hemtade jordens korta lån till baka. H o n var borta, men den klarhet, som den himmelska budbäraren medfört dröjde ännu qvar. H o n hvilade der så leende, så lycklig, så förklarad. D e t var också en dagsländas lif, hon började dock eu tillvaro efter denna, lyckligare, längre än den hon lemnat. H o n slapp brottas med lifvet; dess dunkla ofattliga gåtor skulle ej grumla hennes rena själ. S. £ Hos postmästarns. |gS är en landsortsstad i Sverige o c h en liflig stad till på köpet. D e n staden har som andra sina märkvärdigheter: den har sin kyrka med en vacker predikstol, på hvilken alla apostlarne äro utskurna i trä — den har sitt rådhus (i götisk stil!) o c h så har den sitt postkontor. Ja, det var just postkontwet vi skulle tala om — eller, rättare sagdt, om postmästarn. Begåfvad med en hög, ståtlig gestalt, böljande, patriarkaliskt skägg o c h genomträngande blå ögon, hade denne länge varit föremål för flere af stadens ungmors stilla längtan o c h ljufva h o p p.
Lika med bemälde Revisorer anser Utskottet det vara af stor vigt, att Topografiska korpsens karteverk må, så fort möjligt är, blifva i sin helhet för allmänheten tillgängligt; och då en verksam förändring i den genom de ringare medlen nödvändigtvis inskränkta arbetsplanen endast genom beviljande af högre anslag torde kunna åstadkommas, tvekar ej Utskottet tillstyrka, att till fortsättande af Topografiska korpsens arbeten, till kartgraveringen och till aflöning åt den ökade arbetspersonal, som erfordras för det militära karteverkets skyndsamma utförande, måtte beviljas för år 1867 en summa af 75,000 R:dr. b) Till Utskottets behandling hafva blifvit remitterade särskilda hos Ridderskapet och Adeln af Herr Silfverstolpe, D. W., (under N:o 127) och inom BorgareStåndet af Herr G. F. Ridderstad (under N:o 163) väckta mötioner, angående byggnadsanslag för Topografiska korpsen, jemte ett af Herr Wedderkop, C. A., vid remissen af den förra motionen, afgifvet yttrande. Begge dessa motionärer hafva af anförda skäl yrkat, att Rikets Ständer måtte till en byggnad åt Topografiska korpsen och Krigsarkivet anslå en summa af 200,000 R:dr, hvarjemte Herr Ridderstad alternativt föreslagit, att antingen f. d. Riksarkivets hus eller f. d. Hebbeska huset måtte för berörda ändamål upplåtas. Topografiska korpsen har, enligt hvad motionärerne uppgifvit, för närvarande åt sig upplåten en mindre lokal på Riddarholmen, der Krigsarkivet med kartor, kartplåtar, bibliothek, instrumenter och öfriga samlingar förvaras, men för korpsens arbetande personal har sedan 1858 en särskild större våning blifvit förhyrd å Norrmalm, hvarjemte på ett annat ställe anskaffats lokal för korpsens koppartryckeri.
Rosenblad, Löwenhielm, Adelsvärd, Åkerhjelm, v. Schulzenheim, Hård, Gyllenhaal och Danckwardt. t) Närvarande voro Tit. Rosenblad, Mörner, G. Lagerbjelke, Löwenhielm, Adelswärd, Åkerhjelm, Poppius och Grip. 36 Bilagor till Constitutions-Utskoltets Memorial, N:o t3, Jan 1887 il) ersättning af 3:dje Hufvudtitelns anslag för oförutsedda utgifter tili Krigs-Collegium för i8,o33 R:dr35sk., som förskjutits till skjutsoch tractamentskostnader utöfver anslaget 6,666 R:dr 32 sk., och den 12 Oct. 183g v) Nådig befallning till Krigs-Collegium att, af under händer hafvande medel, förskjuta i5,ooo R:dr, för tillvägabringande af oundvikliga förberedande åtgärder för innevarande 1840 års byggnadsarbete å Carlsborgs fästning, emot den ersättning, hvarom Kongl. Maj:t framdeles korn me att besluta. Den i3 Aug. i835 tillstyrkte Konungens Rådgifvare jc), att de för Instructionsbataljonen på Drottningholm erforderliga kostnader måtte, med stöd af Kongl. Kungörelsen den 27 Nov. i83o, 8 Morn., och Kongl. Regi, den 20 Jan. i832, 1 och 7 Morn., med 9,000 R:dr utgå af nya Passe volancefonden och fyllnaden genom Krigs-Collegium af under hand hafvande medel förskjutas.
Utan att ingå i vidare utveckling af sjelfva åmnet, tycker jag mig firma och böra såga, att detta beslut, efter min mening, innefattar en riktighet i åsigter och ett hof i tillämpningen, som vi borde följa. Man erkånrier frihetens kraf, men tillika nödvändigheten af låra och ordning för nåringarnes bedrifvande, samt af It getingen» uppsigt deröfver. Äfvenledes böra vi fästa vår uppmärksamhet dervid, att man gjort tili vilkor för att blifva mästare, förhindelsen att livad man i Tyskland kallar vandra y eller att på flera ställen se huru handtverk utöfvas och deltaga deri. Derigenom undvikes den ensidighet och inskränkning i näringsdrift ten, som skulle uppkomma inom en art, om man ej underrättade sig om huru saken behandlas på andra ställen. Det år samma grundsats, att gifva utbildningen i handlag och nåringsvåg allmännelighet, som den man åsyftar för fÖrståndsodlingen och embetsmannaskickfigheten, då man skickar ungt folk på utländska resor, till . fullåndnirjgen af deras daning. Jag anhåller att detta mitt anförande mått© 664 jPera a5 Martiin få åtfölja Herr Grefve Posses till vederbörligt Utskott. Herr Grefven och LancltMcirJkcilken föreslog, att så vål Grefve Posäes ofvannårande Me~- morial, sorn Herr von Hartmansdorff?, i anleda ning deraf, nu afgifne yttrande, måtte till Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskot^- ten remitteras; hvilket bifölls. Anmåltes och emottogs Hans Excellence HofCanzleren Herr Grefve af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Maj:ts Höga vägnar, aflemnade dels Kongl. Maj:ts den 12 dennes till Riksens Ständer aflåtne nådiga proposition, angående bidrag till utförande af Hjelmare Canal och Sluss; Verks ombyggnad; dels ock Kongl.
man i våra dagar skulle löpa af till Amerika endast för att han i ett utbrott af sjudande och berättigad harm burit hand på någon, äfven om denne någon skulle råka till att vara hans egen far. En af förutsättningarna således för att en dramatisk konflikt skall kunna uppstå är falsk, och redan detta torde vara nog att sedermera drifva handlingen in på en fullkomligt oriktig väg. Det är derför som det hela verkar som en storm i ett vattenglas, och åskådaren sitter temligen likgiltig och lyssnar med ett skeptiskt leende på läpparne till alla dessa ordrika, larmande debatter. Hvad nu de öfriga karaktererna i stycket beträffa, vill jag fatta mig kort. Marie är, låtom oss vara ense om den saken, nästan helt och hållet intresselös, och vår medkänsla vinner hon icke; hon har^allt för stor del sjelf i sitt fall, och detta efter att ha varit föremål för en djup och lidelsefull kärlek från Kristoffers sida, en kärlek som hon sjelf besvarat. Förförda unga flickor borde dessutom vid det här laget ha spelat ut sin rol på våra skådebanor, och våra herrar författare, tyckes det mig, skulle ha tröttnat på att dra fram demendast för att fö rättighet att slunga männen skarpa förebrftelser i ansigtet; l&amp;t v&amp;ra talangfulla literära fruar idka den sporten;] de kunna åtminstone göra det under sken af att försvara sitt kön. Det är inte ens fel att tv&amp; träfa, lyder för öfrigt ordspråket, och det » är inte heller endast mannens fel att qvinnan blir förförd. Hvarför hr Molander låter Marie spela den förförda oskulden, är nu endast för att f&amp; tillfälle att riktigt stuka hr Gustaf Wolff, re * alisten, hvilkén i likhet med Kiel land varit 110g djerf att rikta ett slag mot Magdalenahemmen. Och allt detta besvär gör sig hrM. för att visa att herrar realister, när de skrifva, äfven skola ställa en man bakom ordet. Nog är det konseqvent alltid!
Uti häröfver afgifne Utlåtanden, har Kongl. Kammar-Collegium anfört, att, då dessa af Banken nu uppgifne fordringar hos Kronan borde hänföras till sådane anspråk, som uti Bytessamt Reductionsoch Ersättnings-mål uppkommit, och för hvilkas anmälan och bevakning genom KammarCollegii, på grund af Kongl. Brefvet den g Maji lg27, utfärdade Kungörelse den 25 i samma månad, viss tid, vid förlust af all vidare rätt och talan, varit förelagd, eller ock betraktas lika med sådane Kronans fordringar hos enskilde, hvarom Kongl. Kungörelsen den 19 Augusti lg02 handlar, och hvilka bordt inom 20 år derefter, vid enahanda påföljd, ut. kräfvas, Collegium ansage Rikets Ständers Bank i allt fall hafva förlorat sin rätt och talan i dessa mål, enär Kronan allt sedan år 1789 ej varit Bihang tilt R, St, Prot. 1834• 4 Sami. t Afd, 1 Band. 2 Haft, l 2 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 4, för ofvanberörde skuldposter sökt eller fordrad; hvarjemte Collegium, i afseende på anspråket af ränta å det sistnämnde fordringsbeloppet, ansett sådan destomindre kunna beviljas, som fråga derom ej blifvit väckt, hvar* ken vid den år 1747 träffade öfverenskommelsen eller uti de skrifter, som Bankens Advocat-Fiscal derefter, åren 1751, 1762 och 1765 i detta ämne till Kongl. Kammar-Collegium inlemnat. Lika med bemälde Collegium och under åberopande af ofvanomnämnde Nådiga Förordningar, hafva Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, sorn äfven blifvit hörde, yttrat sig anse
”Vi åto middag så sent,” svarade Hilda undvikande; ”men nog skola vi ändå göra heder åt mammas gröt, magister Wallinder.” Hon gaf honom handen och förde honom till bordet, som landtligt och trefligt väntade dem. Vid afskedet sade Wallinder: ”Jag kommer snart åter,” och Lindfors’ tre invånare yttrade ett: ”Hjertligt välkommen, alltid välkommen!” Uppfylld af glada, lycksaliga känslor, rullade Wallinder den vackra vägen till prestgården, och hvad han derunder tänkte torde läsaren gissa, utan att vi behöfva meddela det. Vi vända hellre tillbaka, och blicka in i Hildas jungfrubur. Länge satt hon tyst, med händerna öfver hvarandra på knät, ömsom suckande och leende. Vid hennes tankar och känslor vilja vi icke uppehålla oss. De mötte troligen Wallinders vid samma mål, ehuru vi för ingen del påstå, att Hilda då blickade så långt in i framtiden. Nej, hon lyftade blott helt litet på den förlåt, som undanskymde den; men redan det lilla hon då skådade var nog att bringa hjertat i hastigare lopp. Hon ville skingra dessa tankar, hon ville förjaga Wallinders bild, emedan den undanskymde Rosas, hvilken likväl, efter det bref hon erhållit, ensamt bordt sysselsätta henne. – Så tyckte Hilda, och, förebrående sig sin svaghet, tog hon åter Rosas bref, för att sysselsätta sig endast med henne. Ferdinands kastade hon afsides. Emellertid vilja vi framlägga för våra läsare de båda skrifvelserna från H**. Nyheter från vår Hjeltinna. Rosa till Hilda. H** den 15 Juni 1827. Min egen vän! Hvad jag sörjer och saknar dig, du den enda, till hvilken jag här kunde riktigt förtro mig, för hvilken jag kunde öppna mitt hjerta, med alla dess rika känslor, med dess djupa smärta och omätliga fröjd! Väl har jag min gode och innerligt älskade farbror Ling; men hans ålder och kön göra det dock icke möjligt att förtro honom hvarje känsla, som darrar genom mitt hjerta. Det var endast till dig jag kunde det. – O, Hilda, lifvet bär i rikt mått bittra frukter!
Foreningen forsokte visserligen under et,t &amp; r af stor arbetsliishet i hnfvndstnden att bfvertaga ett arhetshem fiir karlar, men detta kan betecknas slsom ej mots~arande fiirviintningarna och kostnadenla, ocb d B omsider arbetstillfiillena bijrjade blifrn rikligare och hemmet slledes ej liingre var hehofligt i sB hiig grad son1 fornt, upyhorde denna verksamhet. - Under samlna tid anskaffadcs arbetsfortjiinst Kt fa~niljeftider genorn mal~adamslagning, skogshygge o. dyl., diirvid iif yen arbetsverktyg liimnades. Arbet e, st adigvaranilo eller tillfiilligt. 5t s5riil man och kvinncr som n~inderBriga, hnr CentralbyrAn alltjiimt sokt att fijrmedla, och anlitas byran for dettn hdamfil riitt inycket af urbctsgifrare b4de i Stockhol~n och i landsorten. dfven under de 8r, da att arbetsbrjst riidde i Stockholm, nlijtte det likviil oftast ST-l~ighet farm&amp; arbetslosa att taga plats pii landet. &amp; skilliga familjrr, soin ej langre tid Ixtt hiir, hafrn dock finyo forhjii1l: ts till fitst ansttillninz utorn Stockholm. Dessnto~u har (let lyclrats C ' entralLyrfin aft fa ett riitt stort nntul halfr&amp;rta goesar nusttallldn pH landet, diir de antlngen f B I a a jordbrnlr eller n&amp;ot yrke. Fi ' w att fd goda hem fit. den1 liar betnlning under forsta tiden ' erlagts, tills ovanorna frln gatnn hnnnit bhrtarbetas och gossmna biirjat kunna gora niigon nyttn.
Efteråt dette er skeet sammenkalder Kongen den, Norske Statsminister og de Norske Statsraader, saaväl sorn de Svenske til overordentelig S ätsraad og freinsaelter da de grunde og omstsendigheder sorn i dette tilfaslde bör tages i overveielse , hvnrved tillige ilen Norske Regjerings. förklaring om dette Riges tillstånd, saavelsom en lignende beretning om Sveriges bliver at frami tegge. Om disse gjenstande fordrer Kongen deres betenkning, hvilken de skulle enhver for sig afgive til Protocollen under den ansvarlighed Grundloven besteminer, og har da Kongen ret til at tage og udfore den beslutning han anseer gavnligst för Staten., §• 5*. Saavel den Norske Statsminister, sorn de Jvende Norske Statsraader der folge Kqpgen, bave sasde og delibererende stenarne i det Svenske Statsraad, naar samrnesteds forhandles gjenstande , som angaae begge Riger. I saadane sager bör tillige den i Norge vasrende Regjerings betänkning indhemtes, med mindre sagerne udfordre saa hastig afgjörelse at tid dertil ei gives. Saa ofte hos Kongen i det Norske Statsraad, naar og hvor det er samlet, gjenstande behandles , som, angaae begge Riger, skull© D,en so Juli. skulle tre Medlemmer af det Svenske Sfaatsraad posaa der havé saede og stemme. §• 6.
Maj nämnde år utfärdad lag för inrikes vexlar, af enahanda lydelse med förstberörde förslag, uiom att derifrån blifvit uteslutet hvad, som kunnal hafva tillämpning endast på vexlar, dragne emellan Sverige och utrikes ort. Vid innevarande Riksdag hafva, uti motioner, som Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Yällofl. Borgare-Ståndet lill Lag-Utskottet remitterat, följande hemställanden blifvit, i afseende på berörde ämne, gjorda, nemligen; af Herr Friherre Rantzou, Johan Albert: alt, då, genom antagande af det förslag till gemensam lag för inrikes och utrikes vexelrörelsen, som Rikets Ständer å förra Riksdagen afgåfvo, en mängd af nuvarande hinder och olägenheter vid.utrikes vexel-handeln skulle undanrödjas, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, med upphäfvande af ej mindre alla äldre stadganden rörande vexel-rörelsen, än äfven den år i835 utkomna lag för inrikes vexlar, täcktes gilla och utfärda en gemensam lag för vexel-rörelsen, i öfverensstämmelse med det förslag dertill, som åtföljt omförmäkle underdåniga skrifvelse, hvilken jemväl i öfrigt af motionären åberopades, såsom innefattande fullständiga motiv för motionärens framställning; af Herr Petre, T.: att nyssnämnde förslag ånyo måtte komma under Rikets Ständers pröfning; samt af Herr IFijk, Olof: att a3 § af 4 Cap. uti Inrikes Vexel-lagen, sora lyder sålunda: ”Är vexel ställd att betalas uti något visst i landet gångbart myntslag, då bör den betalas i det mynt, hvarå den lyder; är vexeln ställd Bih. till R.
Nu hade han dock ej så vaket öga som nyss för det. Han hade fått syn på en, som inga vinkar hade gett honom, ehuru hennes blickar lågo öfver honom, men med ett barns renhjärtade och något af en moders ömma uttryck. En storväxt kvinna, from som ett barn, stark som en jättinna. Något inom honom drog honom oemotståndligt mot denna varelse, som han kände skulle kunna bära upp honom genom hela hans usla lif. Med blicken trollad vid henne lämnade han instrumentet till närmaste man, skred fram till den unga kvinnan och bönföll med en ödmjuk bugning om en dans. Afunden och det obarmhärtiga gäckeriet framlockade ett flatskratt af de omkring stående. Skulle hon, den otympliga, dansa med den där kavaljeren? Då böjde hon sitt hufvud, slog förklädet för ansiktet och brast i gråt, lämnande platsen samt sökande hagarnes ensamhet. Då hon suttit en stund på en sten och gråtit, märkte hon att all bitterhet smält bort och att det var af glädje hennes tå- rar runno. Hon hade väl märkt, att han ej gäckades med henne, men att han valt henne af hjärtats ingifvelse framför alla andra. Med de andra hade han gäckats, men ej med henne. Och midsommarsolen, hvilken liksom på lek sänkte sig mot horisonten i violetta skyar, syntes henne likt en klar morgonrodnad, hvilken kastade en större glans kring henne än hon hittills sett i himlens färgspel. Bakom henne smyga par om par förbi mellan trädens stammar in åt den dunkla skogen. Då stod han plötsligt framför henne igen med glödande blickar. Han bad och lockade. Äter var det som om sansen svikit henne. Samlande all sin inre kraft reste hon sig och gick stum framför honom efter gångstigen, som ledde till hennes hem. Hon stängde behändigt grinden, som ledde till trädgårdstäppan, som omgaf stugan, och hållande fast klinkan, som han ville lyfta, .såg hon ned på honom med en blick, fylld af ömhet, och sade stilla, men bestämdt: » Vill du, så gå in till prästen om söndag. » Han stod sedan o c h knackade på hennes dörr, som förblef läst. Härpå gick han bort, hälft vred, hälft nöjd.
Majt derjemte tagit i ”betraktande Hen, i öfverensstämmelse med en ”allmänt rådande öfvertygelse, af Riksens Stän’’der yttrade önskan, alt den högst nödige för”bättringen och regleringen af de allmänna Upp”fostrings-anstalterne ej måtte ställas på en o”säker och lång framtid bar Kongl. Maj:t ej ”tvekat, att antaga Förslaget N.’o 2, och vill ”Kongl. Maj t i Nåder öfverlemna till Riksens ”Ständer, att bestämma medlen till dess verkställighet, i hvad som erfordras utöfver de ”tillgångar, som uppkomma genom indragning ”af Behagelig tids Förlänings-Spannemålen och. ”Öfverskotten på Kungsgårds-arrenden, hvarvid ”kommer att iakttagas, att dessa serskildte an”slag småningom minskas, i den mån de ordi’’narie påräknade tillgångar inflyta. Kgl. Maj:t ”vill ock, till befordrande af en noggrann verkställighet årligen för sig låta framställa upp”giften af de successiva förbättringar, som hin”na göras, samt af de ordinarie medel, som in» ”flutit, för att i förhållande dertill minska ex. ’tra anslaget, och öfverlemnar härmedelst, sedan t’Riksens Ständers Stats * Utskott öfver det ena (loch andra sitt utlåtande afgifvit, till Riksens Bihavg till Riks-St. Prat. ■ 181g. 4\de Sami. N-.r 11no. 914 Stats-Utskottets Betänk andert.
Jag har visserligen alltid arbetat i skolan, på seminariet, i utlandet, i Oxford och i Paris, där jag erhöll betyg som » agrégée de l ' université ». Men mitt arbete var mera en penningväxlares, som tager emot och lämnar ut mynt, utan att fråga efter, hvarifrån de komma eller hur de uppstått. Med hela mitt vetande rör jag mig, för att säga sanningen, på en gungfly. Det är ett obehagligt läge. Mig fattas en fast grund för mina språkoch literaturstudier, och denna kan jag blott förskaffa mig vid ett tyskt universitet. Jag hyser stort förtroende till er, herr professor. Kanske ni vill vara nog god och säga mig, hur jag på bästa sätt skall nå mitt syfte. » Professorn funderade en stund och yttrade därpå, i det han med handen for öfver sitt stubbiga här: » Lämna ni vetenskapen i fred och lef på edra räntor. » Luise skrattade: » Om jag vore så lycklig att ha några räntor, då sutte jag ej här, herr professor. För mig är kvinnofrågan icke en fåfängans fråga, utan en magfråga. Min far var geheimeråd. » Knorre afbröt henne barskt: » Såå, och ingen löjtnant infann sig ändå? » » Jag förstår er inte. » » Jaså, kan ni icke förstå det heller. » Han gjorde ett uppehåll och frågade därpå: » Hvarför sörja icke edra bröder för er? » » Jag har blott haft en bror. Han förde som student ett gladt lif och gick slutligen alldeles under, sedan han bragt min mor i grafven och förslösat all vår egendom. Jag är fattig som en kyrkråtta. J a g vill icke göra min far någon förebråelse, men våra fäder sörja för sina söner och utgifva för den dummaste och mest bortkomne det sista öret, men öfverlämna sina döttrars öde åt slumpen. Säg, herr professor, skulle icke vi stac kars ämbetsmannadöttrar gå under, om vi alla vore sådana, som den indiska sagan skildrar oss? Nej, något innehåll hafva vi dock, om icke ett andligt, så dock moraliskt, som är nödvändigt för att kunna hålla oss uppe. » Hon teg.