Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vidhåller äfven detta, och tror att det vore orätt af en församling att vilja binda ledamöter, som inkomma i socknen om hösten t. ex., och således icke deltagit i besluten, hvarefter de skattlades, att skatta efter samma beslut, utan böra desse äga rätt att under det kommande året med sina röster, jakande eller nekande, bidraga till dessa beslut, och jag tror att detta 3:dje morats bibehållande skall öka intresset för de communala angelägenheterna i allmänhet. I afseende å beskattningsrätten å sockenstämma, biträder jag hvad som i detta afseende blifvit ytlradt till vederläggande af Frih. Cederströms framställning i denna del af ämnet. Då flere talare ännu anmält sig och tiden var långt liden, uppskjöts fortsättningen af öfverläggningen till eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 8 Mars 184 > - Plenum kl. 6 e. II). Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besvärsoch EAoo.Utskins ytterligare betänk. N:o 29, ang:de ändring af författningarna 0111 sockenstämma samt om bildande af eommunalstyrelser. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att 5 och G §§:tie på förmiddagen blifvit för R. o. Ad. föredragna, och att öfverläggningen derom ännu icke vore fulländad. Gr. Mörner, Carl Göran: Om jag förut, efter de yttranden, som i Utsk:n blifvit afgifna, hyst någon tvekan om svårigheten att på bästa sätt lösa frågan om rösträtt och beskattningsrätt inom socknarna, så skulle detta tvifvel blifvit bragdt till visshet af hvad jag här hört under öfverlagningen på f. m. De fleste talare hafva visserligen framställt förslag och förordat deras förträfflighet; men såvidt jag kunnat uppfatta deras yttranden, har egentliga styrkan hos talarne legat i ådagaläggandet af svårigheterna i hvarandras förslag. Jag tror mig i den delen föga behöfva til lägga - Den 8 Mars e. m. lägga. Svårigheterna af Utsktns förslag finner något hvar.
Prestérslcapet hura de uppfört sig i den församling, der de under Permissions-tiden vistats, det jemväl må åligga den, som Permissions-sedet utfärdar, att deruti förelägga viss bestämd tid oell väg för bortoell åter-gåendet, vid äfventyr för Innehafvaren att, i händelse af öfverträdelse genast gripas oell till Regimentet återföras. Till dessa Förslag foga Riksens Ständer tillika den underdåniga anhållan, att Eder Kongl. Majit i liela vidden af ifrågavarande ämne täcke* i Nåder vidtaga sådane åtgärder, hvilka, med bibehållande af de Värfvade Regimentens permitterings-rättighet, i möjligaste måtto undanrödja de olägenheter för Landets invånare, hvaröfver mai» klagat. Riksens Ständer framhärda 8Cc. N:r 203. Uppl. och godk. hos samt!, Riks-StSnden den i5 Juni 1818. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om Medel till Öfverfiödets hämmande. Vid denna Riksdag, likasom vid den. före* gående, hafva åter hos Riksens Ständer förekom-' mit många frågor och förslag om medel till Öfverflödets hämmande, hvilka Riksens Ständer tagit i noga öfvervägande; Och de grunder, Riksén* Ständer efter en sådan pröfning funnit lämpliga för en Författning i detta ämne, gå Riksens Stän-, der nu att till Eder Kongl. Majit i underdånighet framföra. De medel, som allmännast blifvit begagnade till förekommande af yppighetens och öfverfiödets skadliga verkningar, äro: 472 Underdåniga Skrifvelser. 1. Förbud mot införsel af Utländska Öfveiflödsvaror; 2. Tillåten införsel deraf emot höga Tullafgifter; 3. Förbud emot dessa varors begagnande och förbrukning; 4. Tillåten förbrukning emot höga Taxor el* ler afgifter; och 5. Metlel, sorn verka på Allmänna Opinionen?
C41 En annan betänklighet skulle jag vilja skada derutinnan, alt colonien utgjorde en dependence af vår stat vid den tid, då vi ingingo föreningen med Norrige; och alt enligt de allmänna statsrättsbegreppen förbundsstater icke utan inbördes medgifvanden torde kunna anses fullt berättigade alt så obehindradt förfoga om sina respective territorier. Dessutom befarar jag verkligen, att ett afyttrande af colonien i fredstid utan rätter nöd (historien företer visserligeirett och annat exempel derpå, ehuru de icke äro särdeles många) skulle kunna synas hos våra Ständer ådagalägga någon bristande uppskattning af värdet utaf Svenska medborgares rätt, då man ställer densamma under cathegorien, att kunna på detta sätt öfverlåtas. Jag kan således för min del icke tillstyrka hvad Utsk. i den 2 punkten har hemställt, men gillar helt och hållet och till sin princip hvad Utsk. yttrat i den första; anhållandes jag blott få anmärka, att de skäl, som Utsk. anfört, hvarför colonien aldrig hade bort från Svenska statsverket skiljas och hvarföre Utsk. nu äfven tillstyrkt dess återförande dit, stå i en absolut strid med Utsk:s tillstyrkande att afyttra colonien. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då StatsUtsk. behandlade denna fråga, var Utsk. af den öfvertygelse, att K. M. bäst kunde bedömma de politiska förhållanden äfvensom de statsrättsfrågor, som i afseende på ön S:t Barthelemys afträdande eller afskiljande från Sveriges rikes länder skulle kunna uppkomma eller vore att förvänta; hvadan Utsk. äfven ansåg sig icke böra ingå i någon närmare granskning af dessa frågor, utan blott böra se på det gagneliga af sjelfva saken. Utsk. tog för detta ändamål den nogaste kännedom af förhållanderne på ön, dels genom de upplysningar, som kunde vinnas i räkenskaperne för åren alltifrån 1812 till 1844, dels ock genom muntliga samtal med Gouverneuren på denna ö. Utsk. kom då till den öfvertygelse, att ön S:t
Herr kulos sjelf intagit sitt rum ä Riddarhuset, hade hans Fullmagtig Grefwe O^llenhorg, Larl polian, der intagit Säte för Adel iza Attén Kotenmiiller, hwarföre Herr Landt-Marskalken till Ridderskapet och Adeln hemstälde huruwida Gref LMenborZ, efter denna flyttnings, kunde qwarblifwa ivid sitt rum såsom Ledamot af Lag.Utskottet. Efter en kort öfwerläggning beflöts, att, dä wid denna flyttning Grefwe 6MLnborA alltid någon - Den 2 November. L5 gon stund upphört att wara Ledamot af Riddarehuset, hade han äfwen upphört att wara Ledamot af Utstottet, hwarföre Eleciorerna efter honom nytt wal borde anställa. Ridderstapct och Adeln ätskiljdes kl. s. In kiäem 6. Lilkverstolpe. Lördagen den 4 November. klenum kl. half 9 f. M. Uppbrötos följanoe wal Listor. Herrar Ledamöters af första Elgsten Lista till wal af en Elector, efter Friherre Lack, och befans dertill wara utsedd. Friherre von Ungern Sternberg, Uatbias ^lexanäer. Herrar Electorernes af andra Clasten Lista till wal af Ledamöter i allmänna Beswärs. och Qecynomiä°Utstotte^ efter Herr Kappe, och Herr Vult von Steijern, i hwilkas stallen hade blif-vit utsedde. Herr lälljelköltt, Fullmägtig Herr kalmstruck, ^soban ^ilbelm, Ryttmästare. Nw §6 Den 4 November. 01:o,.§6.1' Herr vyn 6e^erld!stt, Hullmäg-ig Grefwe ci^Uendor-, 6ar1 ^xel vavist, Extra-Ordina rieEäncelilt i Justitiä-Revifipn.
Detta är en helt naturlig följd deraf, att då aldrig förflyttningar af den tjenstgörande officerspersonalen regementena emellan eger rum, och då ej heller någon gemensam tjenstgöring, hvarken å läger eller annorstädes, kommer vid artilleriregementena ifråga, såsom händelsen är vid infanteriet och kavalleriet, så komma officerare vid det ena artilleriregementet sällan eller aldrig i tillfälle att lära känna förhållandena vid det andra. Härtill kan äfven räknas den fördomsfulla striden om företrädet ridande och åkande artilleriet emellan, ytterligare befordrad genom den stora olikheten i uniform, hvilket allt tillsammanlagdt förorsakat, att man mången gång, med åsidosättande af den rent artilleristiska utbildningen, å ena sidan företrädesvis sträfvat att vinna den afundade hastigheten och å den andra att upparbeta denna, för att icke blifva upphunnen. Man glömmer kanonen för hästarnes skull; man förgäter, att pjeserna äro lika för alla; att det är dessa som tala vapnets tungomål; att på det sätt och med den kraft, detta språk talas, beror uppnåendet af stxddens ändamål och vapnets ära. Det torde lätt inses, huru mycket dessa ojemnheter skulle försvinna, om officerare från ena stationen förflyttades till en annan, bytte om förhållanden, samt med egna ögon och på nära håll vunno en ny erfarenhet. Man skulle säkerligen då bättre känna, att det första vilkoret är att vara artillerist, och att det öfriga alltid bör stå i andra rummet. Det är likaledes bekant, att åtskilliga tjenstgöringsoch 159 ekonomiska förhållanden äro olika vid alla tre artilleri-regementena. Visserligen kunna ortliga omständigheter betinga åtskilliga olikheter, men att i de flesta fall ett af de förevarande förhållandena är för alla det bästa, lärer icke kunna betviflas. Det är påtagligt, att denna genom officerarnes förflyttning uppkomma vexelverkan af åsigterna skall fördelaktigt inverka på alla ställena och så småningom bereda väg för att det bästa, här som annorstädes, toge ut sin rätt.
Derr Kriksrre ^er/e/e/m, Derr Krikerre /.oger^rd/e, Krikerre -noa ^c/a/26?r/rer/»^ O re sv e //ord, Krikerre 6/^e/dmo^ I. f. Dol-Lan^leren //re, f. f. 8tats-866r6t6raren d/ao//e. 1. f. 8tat8-8eereteraren Manr/re uppläste i underdänigliet till justering ett, 1 följd »f Kongl. IDaj:ts förut fattade Mdiga beslut, utsatt förslå» till Kongl. lVI»j:ts Mdiga ^brifvelse till Kibets 8tänder, i anledning af framställdt förslag, att kalfva Kull-uppbörden för inkommande utländske stenb.pl 4 7V:o, ^2^ Riongl. Naj:t täcktes, enligt 8tats-Rädets underdälliga tillstyrkande, i ljäder gilla detta förslag, sädant det linnes Rrotocollet lailagdt, oell kefallte,. att Rongl. Naj:ts lXädiga 8krifvsl86 skulle, i öfverensstämmelse dermed, under lievna 6 a A till Rikets 8tänder expedieras. Ilx Rrotocollo, X:<r 42.- till kixp. Iltsä. äc» 3 Vprit, k!. I e in.'
Om kost. naden til Commiterades samt nödig betjenings aflöning, ffrifmaterialier och tryckning skulle upgä til nägon betydlig summa, bör sädant ej lägga hinder för werkställigheten, dä ändamålet är för det allmänna sä wälg5rande. Möjeligen skulle genom försäljning af det nya Lag. Den 21 I"!4vz Lagwcrkct, Stats-Casian erhålla nägon ersättning för sitt förffott, samt genom nägra Riksdalers afgift för hwarje sak, brottmäl undantagne, som hos Kongl. Majit i underdänighet fullföljdes, och et par ffillingars afgift för hwarje stämning som utfärdades, hela kostnaden blifwa ersatt. Om detta mitt ödmjukaste andragande winner Högwälborne Herr Grefwe,6 och L uidtmarffalkens samt Högloft. RidderfkapetS och Adelns upmärksamhct och bifall, ..wägar jag hemställa om icke wäre Respective Med-Ständer kunna anmodas at gemensamt med osi hos Kongl. Majit i underdänighet anhälla om Lagarnes öfwerscende och omarbetande pä sätt jag nu föreslagit. Jag hoppas i underdänighet, at wär store Konung, som redan med sä mycken Näd omfattat sine undersätare, ej wägrar at bifalla en för Fäderneslandet sä angelägen — sä wigtig sak. Ifvar kreclr. 6abr. von Lcbantic. Assessor. Remitterades til Lag - Utskottet. Grefwe 404 Den 21 Julik. Grefwe kiöllch, ^äoiph, hade inlemnat et Memorial, hwilket uplästes: Ödmjukaste Memorial! ^ Bland den mängd onera som betunga Swerigcs jord, är Rustnings - skploighetnr den mest tryckande, i synnerhet dä jordägaren blottsiätles för sä täta och kostsamma förändringar af Uniformer, Sadelmonderingar och annat dylikt, som innom en kort tidcrymd intraffat Westgöthe! Kongl. Dragon-Regemente.
Majjts nedan nä milde,; elen 21 dennes till Rikets Ständer ölverlemnade, men samma dag å Ståndets bord lagda, Nådiga Propositioner, nemligen1 Lo Pral.-Utdrag, den 20 December 1S44• l o, af den 17 dennes, om antagande af en ny strafflag: Remitterades till Lag-Utskottet; 2:o, af den 19 dennes, angående Lag om verkställighet af fängelsestraff’: Remitterades till Lag-Utskottet; och 3:o, af den 19 dennes om anvisande af medel till arfvoden, med mera, för Lag-beredningen: Remitterades till Stats-UIskottet. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets utlåtande, N Härvid fattade Med godkännande, lade Ståndet dessa §§ till handlingarne; 2, 3, 4, 5, 6, 7 och 8 §§, 10 §, de tvänne yttranden, som pag. 43 förekomma, och hvarigenom tillstyrkes, att de anmärkningar må förfalla, som angå, dels till Directionen öfver bruksegares hypotheks-cassa utlemnade räntefria förskott, dels den åtgärd, att Dessa §§ lules till handlingarne ; 10 §, yttrandet, pag. 44, i fråga om de, angående leverering till Hanken af silfver, den 26 och 27 October 1843 af Banco-fullmägtige af Bih. till R. St: Prot. 1844. 9 Sami, 60 474 Prot.-Utdrag, den 23 /'ecember >844' slutade contracter, 35, 36 neli 42 samt tillstyrkandet vid slutet å pag. 72, att B a n c o - f u 1 i 111 ä g t i ge må krika lias ifrån ali ansvarighet för de af dem, till och med slutet af Juni månad detta år, vidtagna beslut och åtgärder: Utlåtandet blef, i dessa delar, på grund af gjorda anmärkningar, återremitleradt. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
Och Konungen drog bort med sina män till Jerusalem, emot de Jebuseer, som bodde der i landena. Men de sade till David: Du skall icke komma härin, utan blinde och halte skola drifva dig af. Och deras mening var, att David skulle icke komma derin. Men David vann borgena Zion; det är Davids stad. Då sade David på den dagen: Den som slår de Jebuseer, och kommer upp till takrännorna; de halta och blinda, hvilka Davids själ hatar. Deraf säger man: Låt ingen blindan eller haltan komma i huset. Så bodde då David på borgene, och kallade henne Davids stad; och David byggde omkring, ifrå Millo och innanföre. Och David gick, och förkofrade sig; och Herren Gud Zebaoth var med honom. Och Hiram, Konungen i Tyro, sände båd till David, och cederträ till väggar, och timbermän och stenhuggare, att de skulle bygga David ett hus. Och David förmärkte, att Herren hade stadfäst honom för en Konung öfver Israel, och upphöjt hans rike för sitt folk Israels skull. Och David tog ännu flera hustrur och frillor i Jerusalem, sedan han var kommen ifrå Hebron; och honom vordo ännu flere söner och döttrar födde. Och detta är deras namn, som honom födde voro i Jerusalem: Sammua, Sobab, Nathan, Salomo, Jibehar, Elisua, Nepheg, Japhia, Elisama, Eljada, Eliphalet. Och då de Philisteer hörde, att man hade smort David till Konung öfver Israel, drogo de alle upp till att söka David. Då David det förnam, drog han neder till en borg. Men de Philisteer kommo, och lade sig neder i den dalenom Rephaim. Och David frågade Herran, och sade: Skall jag draga upp emot de Philisteer, och vill du gifva dem i mina hand? Herren sade till David: Drag ditupp; jag vill gifva de Philisteer i dina hand. Och David kom till BaalPerazim, och slog dem der, och sade: Herren hafver förskingrat mina fiendar för mig ifrå, hvarannan, såsom vattnen förskingras.
Bergslaget icke skulle finna sig uti att fondens medel på sagde vilkor behålla, de då borde genom grufvu-rättens försorg utlånas emot såket het af inteckning i jordegendom inom halfva taxerings-värdet, med förskrifven laga ränta till minst fern procent och med bestämmande af högst sex månaders ömsesidig uppsägningstid; samt att, sedan försök blifvit gjorda alt på sistnämnde sätt få fondens tillgångar förräntade, den del af fonden, för hvars utlånande, emot intecknings säkerhet, tillfälle kunde för längre eiler kortare tid komma alt saknas, finge hos Bergslaget innestå emot ränta, ej understigande fem procent. Med anmälan härom, hemställer Utskottet, att något tillgörande i delta ärende nu icke må af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 25 Juli 1848. STOCKHOLM, Landberg & C:o., 1848. Slals-Ulskollels Memorial ,\ N:o 284. 1 JfS 284. Ank. till Exp. Utsk. den 27 Juli, kl. 6 e. in.
Domarens försumlighet i detta hänseende bestämdes; i anseende hvartill Häradshöfdingen till Kongl. Hof-Rätten hemställt, hvad afseende den af Advocot-Fiscalen gjorda jemförelse emellan vigten af skyndsamhet i häktade personers och andra parters expeditioners utgifvande förtjente, då dessa pligter kommo i strid med hvarandra; hvarjemte Häradshöfdingen, beträffande slutligen den fordrade ersättningen af Fång-tractamentet, till Kongl. Hof-Rättens pröfning öfverlemnat, om sådan ersättning kunde honom åläggas för Syren, hvilken i allt fall, efter utstånden annan bestraffning, skolat till fästning afsändas och der jemväl på Kronans bekostnad förplägas; och har slutligen Ad vocat-Fiscalen Pfeifer, vid muntligt förhör kiför Kongl. Hof-Rätten den 18 sistlidne April, på gifven anledning, förklarat, att då skäl vore till den förmodan, att Smideshandlanden Malmqvist och hans son genom ett och samma Utslag blifvit sakfällde, så alt den af Häradshöfdingen Lund öfver dem hållna ransakning utgjort blott en enda expedition, Ad vocat-Fiscalen inskränkte sitt emot Häradshöfdingen gjorda påstående i afseende på böternas belopp, till 100 Daler Silfvermynt. Hvaröfver Kongl. Hof-Rätten, genomUtslag den 7 sistlidne Junii, sig utlåtit: att som, jemlikt föreskriften i 38( punkten af Kongl. Förklaringen R.
Jag vill icke vidare yttra mig i sjelfva saken, utan blott anhålla, att något tillägg ej måtte göras, samt att det blott mätte stå : JernKont.; derigenom varder ingenting äfventyradt, och kommande Ständer torde få närmare pröfva saken. Frih. Tersmeden: Jag instämmer med den siste värde talaren, och jag tror icke, alt någon våda inträffar, om det i denna undantags § intill nästa Riksdag står endast ”Jern-konl.” Det är tydligt och klart, att när delegarne fortfara att göra tillskott, kan någon penninge-inkomst för dem icke komma ifråga, ty först när dessa tillskott uphöra, kan en utdelning ega rum, och att sådant icke kommer att ske före nästa Riksdag, deiom kunna Hrr:ne vara öfvertygade. Hr von Hartmansdorff: Jag tror visserligen, såsom Frih. Tersmeden sagt, det JernKont. icke kommer att före nästa Riksdag ändra det sätt, hvarpå det hittills användt sina inkomster. Men deremot anser jag det vara oriktigt, att R. St:r vid 1854 års Riksdag fatta sädane beslut, som behöfva förklaras eller fullständigas af 1856 års Ständer. De böra väl vara så beskaffade, att de äro af sig sjelfva begripliga, och kunna åberopas af kommande Ständer. Skulle nu Jern-kont. såsom Gr. Ugglas och Frih. Tersmeden yrkat, få, i strid mot Utsk:s förslag, fullständig befrielse från bevilln.: så lära väl vederbör:de vid framtida Riksdagar, när fråga blir om vilkors fästande vid en sådan befrielse, säga, att som Jern-kont. en gång vunnit ovilkorlig befrielse, så vore det R. St:r ovärdigt, alt föreskrifva några sådane. Jag nödgas således bestrida ett sådant sätt att gå tillväga. Hr Palmcrantz: Den redaction, jag föreslog, föranleddes endast af önskan, att om möjligt slita den tvist, som upstålt, men då ingen af R. o. Ad:s ledamöter serdeles fästat sig vid densamma, så vill jag för min del afstå från något serskildt yrkande, och instämma uti Frih.
Den ena om Jemtlands Län bor återförenas med Wester-Norrlands, torde redan vara besvarad af flere Talare. I afseende på denna fråga ställer jag mig i samma catbegori med de 1 r,ooo, som ej skola förstå bedomina denna sak. — För min del är jag dock benägen alt tro, det en särskild Styrelse här är fördelaktig; och att, om samma Styrelse icke varit svarande mot ändamålet, en annan kunde förordnas, som öfversåe och rättade det felaktiga. — Den andra frågan är mycket Yigligare, och den beslår deruti, 648 Den 57 November e, tä-i huruvida Riksens Ständer höra grunda sitt beslut på en enskild Skrifvelse till Kongl. Maj:t, undertecknad af 3o personer, .eller på en Riksdagsmans motion, understödd af Eiectorers ytlrande, valde vid allmänna Sockne — stämmor. Jag förenar mig med hvad Herr Hjerta i detta fall yttrat, och tror att man bör göra mera afseende å en Riksdagsmans framställning, sorn talar för flere Tusende personer, då han icke blifvit vederlaggd , än på 3o enskilde personers anförande i en skrift. Jag är af den tänka, att Ridderskapet och Adeln väl ej skall understödja Mö*< tionairens begäran, men ock ej eller bifalla Utskottens Betänkande, i elen del der det grundar sig på så lå enskilde personers anförande, samt tillstyrker, att Ridderskapet och Adeln må endast helt enkelt afslå Betänkandet. Herr Hjerta: Jag kan ej förena mig i den af Herr Danckwardt yttrade mening, att en undersökning, i afseende på Härjeådalen^ återläggande till Gefleborgs Län , skulle vara skadlig.
På dessa skäl anser jag att motionen så till vida bör understödjas, att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V iskollels Betänkande N-o 59. 15 det Kongl. Majit täcktes, efter vederbörandes hörande, vidtaga de åtgärder för ordnande af ifrågavarande angelägenhet, hvilka kunna lör de skattskyldige befordra lättnad vid liqvi derande af kronoutskyldcrna samt förekomma förluster för Kronan. Häruti instämde: Friherre Cederström, B., Herrar Ljungberg, Berggren, Isberg, Beronius och Ekerot. af Doktor Runsten: »Förmedelst rikliga låneförsträckningar och de i oerhörd mängd dervid såsom mynt utgifna och cirkulerande privata kreditsedlar, hafva väl de enskilda bankerna främjat en verksammare industri och en lifligare både varuafsattning och varukonsumtion. Men dermed harju ändå riket i det hela taget icke blifvit rikare, utan mycket skuldbelastadt, under det att den stora, ehuru emot riksskulden obetydliga, vinsten deraf kommit bankdelegarne sjelfve till godo ur alla deras händer, som anlitat deni. Visserligen skulle, i de oktrojerade penningeverkens ställe, om de upphörde, äfven hos oss uppkomma enskilda Bankirhus för bedrifvande af nödiga vexeltransaktioner. Men sådana vore dock af rent enskild natur; och, såsom blott tjenande inom mobilierförmögenhetens eget gebit, samt utan all rätt till egen sedelutgifning, blefve väl desamma ändå för landsbygden mindre skadliga, än dessa på en gång enskilda och dock offentligen på statsfot vida kringgripande pantlånebolag med deras ymniga sedeltillverkningar och lätta lånetillgångar samt thy åtföljande lyx och skuldsättningar.
Uen lyder: »Vi tro, att bland flertalet af landets tänkande befolkning den satsen vunnit allt mera insteg, att den ena samhällsklassens välstånd betingar den andras, och att i längden måste bekymmer och fattigdom hos producenten skada äfven konsumentens intressen.» Dessa ord, Mine Hrr, äro icke uttalade af jordbrukare, utan af näringsidkare och köpmän här i hufvudstaden, och Frih. Gripenstedt kan således icke förebära någon okunnighet orri att våra åsigter äfven delas af andra samhällsklasser. Hr Frih:» har ock påstått att protektionistsystemet endast skulle vara en storartad mystifikation och liknat det vid ett spelsällskap, der ingen vinner, utan alla förlora. Ja, Mine Hrr! Sverige spelar verkligen för närvarande ett högt spel, men vinsten blir icke allenast ingen, utan en ganska stor förlust uppstår ; utländingen håller banken och vi förlora insatserna. Äfvenledes vill Hr Frih:n tillägga protektionisterna den satsen, att samhällets väl måste ställas framför de enskilda intressena, och att denna, den högsta grundsatsen i lagstiftningen, fordrar, att understöd eller skydd lemnäs åt vissa näringar. Jag vädjar till de med mig liktänkande, om detta är vår åsigt, och jagskulle tvärtom vara böjd antaga, att det är Hr Frih:n sjelf, som hyllar en sådan sats, åtminstone att döma efter hans handlingssätt i afseende å Franska traktaten. Hr Frih:» har » 462 Den 23 April e. tn. frågat, huruvida han opartiskt framställt motsidans åsigter. Jag åtminstone kan icke gifva något jakande svar på denna fråga. Vidare talar Hr Frih:n om fordna tiders förmynderskap öfver näringarne och hurusom den klagan, som nu höres från jordbrulcarne, endast är ett genljud från dessa föråldrade vuer. Het förvånar mig likväl, att Hr Frihm hunnit så långt före sin tid, att han numera icke ens vill fästa afseende vid sitt eget lands fördelar, hvilket alla andra länders vise statsmän ännu göra, i thy att de hafva för regel att icke skänka bort några landets fördelar, utan att erhålla motsvarande i utbyte. Frih.