Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr om året i anslaget för Navigations-skolan i Carlshamn blefve vid denna Riksdag beviljad; Af Hr Lindström_, P. H., att enahanda förmon måtte tillerkännas Wisby Navigations-skola; Af Hr Tjernberg, E., att den uti Hernösand inrättade Navigationsskola kunde undfå ett förhöjdt årligt anslag af 15oo R:dr, eller samma belopp, sorn de i Calmar och Malmö bildade dylika inrättningar åtnjuta. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 3g. 13 På de skäl, som här ofvan i frågor om anslag för Landtbruks-Skolor anförts, och då communerne sjelfve i allmänhet äro pligtige bekosta underhållet af sådane anstalter, deraf de liufvudsakligast draga fördel, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka bifall å berörde motioner; kommande Utskottet att, i anledning af gjorda framställningar om medel för instrumentalier och böcker vid vissa Navigations-Skolor, serskild utlåtande framdeles afgifva. 12:0 Fiskeri-Nciringens understöd. Utskottet, sorn erhållit remiss å Riksdags-fullmägtigen M. Hjorts^ från Götheborgs och Bohus Län, i Bonde-Ståndet väckta motion, rörande åtgärders vidtagande för sillfiskets upphjelpande samt om anslag derför, har ansett denna fråga böra gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet behandlas, med anmälan hvaraf Utskottet vördsamt får hänvisa till det utlåtande, som sålunda framdeles kommer att i ämnet af de förenade Utskotten till Rikets Ständer aflåtas; och har emedlertid anslaget för denna Närings understöd utförts i Tabellen till enahanda belopp, som tillförene, eller booo R:dr. i3:o Jordförluster genom Canal-anläggningar.
Att andra personer nu äro tillstädes än dä frågan första gången förevar, gör intet till saken. Men jag torde lä fästa uppmärksamheten derpå, alt denna fråga egentligen icke varit under öfverläggning inför R. o. Ad., emedan Gr. Cronhjelm den gången ville, och äfven lyckades befria Ståndet från all öfverläggning om dessa artiklar. Nu har bemälde Grefve haft den godheten vilja gifva oss ersättning derför samt tillstyrka oss ali, tvertom tälta beslut öfver alla de ämnen, i hvilka han då nödgade oss följa sig i deras förbigående. Det är således med tacksamhet, som jag erkänner hans nuvarande förfaringssätt. Hr Rosenblad: Då R. o. Ad:s rätt alt nu besluta härom är obestridlig, och jag icke kan annat än anse lämpligare alt utgå från tullbestämmelser efter vigt än efter värde, sä tillstyrker jag, att R. o. Ad. mätte instämma med de öfriga Stånden. Gr. Cronhjelm: Hr von Hartmansdorff har i sitt sista yttrande begått tvä misstag. Det ena består deruti, alt då jag vid tulltaxans discuternnde föreslog R. o. Ad. all följa min reservation, sä skedde detta tillstyrkande icke enskildt till detta Stånd, utan samma reservation kom äfven till de andra Ståndens kännedom, och jag hade således anledn. alt förmoda, att den kunde hafva något inflytande äfven på deras beslut, hvilket den också i vissa delar haft. I afseende på denna artikel hafva Irenne Stånd vid reservationen fästat intet afseende, men det fjerde lagt densamma lill grund för sitt beslut. Således kan nu frågan icke förfalla, och när den icke kan förfalla, så mäste man fatta ett beslut deruti. Del andra misstaget Hr von Hartmansdorff begick, var, alt jag skulle tillstyrkt Ståndet alt frånträda sina beslut i alla de Den 2 A pr il f. m. 13 punkter, som da icke voro föremål för öfverläggning. Detta är likväl elen första punkten, eler en sådan händelse inträffar; ty i afseende A nl försell ullen har jag visserligen i dag tillstyrkt
Kollegii tjenstemän, nemligen en Ombudsman och Fiskal, samt kanslipersonalen, bestående af en sekreterare, en kamererare, en aktuarie och registrator, en notarie och tre kanslister, vore löntillökning jemväl för dem af billigheten påkallad, enär äfven deras göromål blifvit, i likhet in^JÉÄjgy^ernas, mera omfattande än förr, och, hvad kanslitjenstemännen angår, desses^^^^B^jkiJlÄlÉönevilkor med motsvarande tjenstemän i andra embetsverk, kunde anses vara så mycket skäligare, som de förre icke egde utsigt, såsom de sednare, att befordras till ledamotsplats, emedan i Sundhets-Koliegiuin Mediciue-doktorsgrad är stadgad såsom vilkor för dylik befordran. Vidkommande Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition 85. 33 Vidkommande slutligen det på Kollegii stat uppförda arfvode för granskning af de medikamentsräkningar, som skola af allmänna medel betalas, gjorde den under sednare åren tillvexande mängden och summan af dessa räkningar, hvarigenom granskningens möda äfven blifvit ökad. en förhöjning utaf arfvodet behöflig, helst detsammas nuvarande ringa belopp förorsakade svårighet att till granskuingsarbetets verkställande erhålla lämplig person.
Hwad betyder denna afsägelse, dä hvarje nabo kan ätkomma mitt nyligen köpta hus? dä uti en sädan rätts utöfning, en penningc-utgift ligger förvarad, som kan sparas, som icke medför nägon nytta för utgiften eller beqwämligheten, utan mattar onödigt de resourecr, en idog Borgare aldrig fär till Lfwsrflbd, dä han will gagna, uti möjeligaste mätto, Capitaler och PrivilegierTvärtom anser jag det wara Den Z September. vii wara en rykta för Högloft. Riddcrskapct och Adeln, om en sadan SpcculanL skulle upstiga som will bruka denna rättighet; ha» är efter min tanka en I^osnix, den klokdcte», som earacttriserar Borgarc-Ständet, hindrar att födas. Uti denna fröga syns nägvt annat wars förborgatt, som är andra Ständspcrsvne"§ rätt, reglerad uppä Riddcrffapets och Adelns; och päföljdcn af indclnings werkets undergäng, hrvilket dock ännu är vafgjvrdt. I det förra fallet bör Ridderskapet och Adeln genom sin eftergift ej gifwa bese personer ohördan en stöt, och i det sednare blifwer pätagandck af inkvartering uti fr^stider en betydlig sak. Hwad Stads-jordcn angär, sä är wid ten wanligrn ej fbrknippadt nögvt inqwartei ings - onus säsom obebygd. Pä fä ställen är den tilbundcn husen i Städerna, Medes bör den catus ätffiljas, hälst författningar, der det finnes, redan reglerat saken. Om Wälloft.
N:o 187, angående dels tillägg till förut meddelade stadganden, i afseende på utdelningen af de tryckta Riksdagshandlingarne, dels förhöjning af arfvodet för dermed förenade bestyr. Bifölls; och N:o 188, Prot.-Utdrag den 21 December 1857. 745 N:o 188, angående särskilda arlVodens beviljande för verkställigheten af Riksdags-kostnadernas betalning samt granskningen af de a dessa kostnader afgifna räkningar och rekvisitioner. Bifölls. S. I). Föredrogos ånyo Siats-Utskottets Utlåtanden: N:o 189, i anledning af väckt fråga örn medels anvisande till inköp eller expropriation af fasta egendomen N:o 1 på Riddareholmen. Återremitterades. N:o 190, i anledning af väckt fråga om bestämmande af större areal för gärde-mantalet inom Bodums pastorat af Wester-Norrlands län. Bifölls; och N:o 191. i anledning af Kongl. Majis Nådiga Skrifvelse, i truga om eftergift af del f. d. Landshöfdingen i Götheborgs och Bohus län, General-majoren Gillis Edenhjelm ådömda ersättnings-ansvar för kronans förlust till följd af Läns-bokhållaren Casper Långlots bedrägliga förhållande. Bifölls. Frän Heden. Bonde-Ståndet. S. 0. Af Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden och Memorial, som hvar eller annan löredrogos, blefvo N:o 185, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, i fråga om förhöjning af anslagen till manskapets beklädnad vid Svea och Götha Artilleri-regementen; N:ö 184, i anledning af Kongl. Majis Nådiga Proposition, angående eftergift till förmån för Misterhults sockens fattigvård af kronans rätt till dana-arf efter Lena Hansdotter i Sundsholm; N:o 185, i anledning af Kongl.
Om vid Handlingars Chartering eller till LysningsSedlar högre Charta än föreskriften är, af enskild person frivilligt begagnas,' ege åtal derå ej rum. 10:0 I alla de fall; der flere än en tillämpning af Författningens föreskrift skulle kunna ega rum till Ghartans beräknande, gälle alltid den, efter hvilken äfgiften blifver högst; och 11:0 Då till en Handling, söm med stämpladt papper förses bör, åtgå flere ark papper; bör hvarje med lika stämpel förses, med min^ dre än att ej-särskildt derom stadgadt finnes* §. 4. Chartering af Rättegångs - och ändra offentligå Skrifter. De Rättegångsoch andra Skrifter, sorn till Kongl, Majtt i underdånighet eller ock till Öfver* och UnderDomstolarne, samt de här1 nämnde Ämbetsverk och Ämbetsmän ingifvas eller företes, äfvensom de Resolutioner, Full - 526 BevillningsUtskottets Btiänkanden. rnagter, Domar, Utslag och andra Handlingar^ hvilka ej i 6 §. undantagas, skola vara med stämpladt papper till nedanstående belopp försedde, nemligen vid 1:0. Häradsoch BergsTingsRätter, samt RådhusRätter i de Städer der KämnersRätter ej fin~ nas, Kämnersoch HallRätter, Städernas Collegier och FörmyndareKamrar, Handels Handtverks-, somt alla sammankomster, der. Magistrats - person är närvarande.
Derföre, och ur synpunkten af riksdagsmannakallets hållande i helgd, såsom en synnerligen vigtig samhällsangelägenhet, kan jag icke underlåta påyrka att ett ingrepp i en till deltagelse i riksmötets förhandlingar lagligen befogad riddersmans frioch rättigheter också varder vederbörligen beifradt. Det är med tillfredsställelse vi förnimma, att handlingarne i målet blifvit af Just.-Ombudsmannen infordrade och förklaring äskad, hvilket är allt, som hitintills kunnat hinna af honom åtgöras, men hans åtgärd må icke stadna härvid, utan fullföljas i den mån »omständigheterna påkalla», och det är just hvad motionen åsyftar. Erinrom oss huruledes, i det gamla Roms dagar, hvarje Romare, som blef, vare sig till sin person lör nära trädd, eller förnärmad till någon af sina rättigheter, behöfde endast säga: »Jag är Romersk medborgare», — »civis Romanus sum», och han var säker derom att, i hvilken del af den då civiliserade kända verlden han än befann sig, Roms senat och folk ej lemnade en sådan appell obesvarad; han var säker om en snar upprättelse. En sådan appell bör icke här, när det gäller en ledamot af Sveriges Ridd. och Adel., vara gjord förgäfves. Löjtnant Muhl har visserligen icke sjelf påkallat någon R. o. Ad:ns åtgärd i denna fråga, och det torde ur den militära diciplinens synpunkt lända honom, en ung man, som fortfarande är i tjenst, till beröm, att han icke velat göra en angifvelse, som kunde med ansvar drabba hans chef; men oss andra, som stå utom, eller, rättare sagdt, stå höjda öfver denna fråga, tillhör det, — när genom en i målet personligen ointresserad, men för dess allH. II. 11 1 162 Den 24 Januari. manna betydelse nitälskande riddersmans anmälan, förhållandet är uppmärksammadt inför oss, — att visa, det R. o. Ad. med varmt deltagande och uppmärksamhet följer utgången af denna sak. Ren åtgärd, Hr von Francken föreslagit, får jag derföre hos R. o. Ad. vördsamt förorda. Frih. Alströmer, Oscar:
(Det går i tamburdörren. Elise går ut och kommer om ett rarna). ögonblick igen med Karl Vahrman, som hon gnider om fing Han är alldeles förfrusen om fingrarna! Och nu ser han helt flat u t på mina vägnar, för att j ag är så framfusig. Se så, hälsa nu ordentligt på tant Segerstedt! Åh, han kan ju föra sig som en hel herre bland främmande, bara man hjälper honom l itet. KARL. Har Elise skoj at nog med mig nu? Nej, l ångt ifrån! Det här är bara börj an. FRU SEGERSTEDT. (till Karl) ELISE. Huru mår mamma i julbrådskan? KARL. Jo jag tackar. Mamma bad hälsa och s äga någonting, som j ag glömt. FRU SEGERSTEDT. Och hvad var det? Ja, det mins jag naturl igtvis inte. FRU SEGERSTEDT. KARL. Ska man ha ett så dåligt minne! ( P a u s ) . Skulle ni inte få julfrämmande? KARL. Jo-o! Nå, hade de kommit redan, när Karl for hemifrån? KARL. FRU SEGERSTEDT. Nä äj ! ( p a u s ) Men de kom just när j ag for. Hvilka då? FRU SEGERSTEDT. Julfrämmandena. KARL. Hvilka v ar de? FRU SEGERSTEDT. (öfvermåttan likgiltigt) KARL. Jag tror det var Vik tor Segerstedt... FRU SEGERSTEDT. (ropar) (Flickorna se sig om vid utropet och komma till). ALMA. Viktor! Hvad säger du? Hvad berättar Karl? FRU SEGERSTEDT. (ifrigt) Att Vikto r skulle ha kommit...! ALMA. Hvarför har du intet berättat det föru t ? KARL. Nå, när ingen har frågat... FRU SEGERSTEDT. (för sig) Tänk om han skulle kommit ändå! ALMA. Asch! Karl narras bestämdt. Hur såg han ut? KARL. Nog vet du huru Viktor s er ut! ALMA. Du är odräglig.
Komma vi kanske att känna oss ensamma och ha tråkigt, o m samlifvet medels trossbottnarne hyresgästerna emellan blefve afskuret? Det vore dock roligt att bli satt på prof, omöjligt är j u ej, att vi ej bestode det hjältemodigt nog, rent af till och med kände oss tacksamma. Men det är nog endast stora, dyra våningar, som få förmånen af isoleringsförsökens resultat. Fattigt folk skall lida och glädjas med hvarandra och — öfvas i tålamod! (Slut i nästa n:r.) * Kon, som skulle haft Toste. Blyertsteckning från Skåne. För Idun af Henrik Wranér. Ila påstodo, att det var en ytterst märkvärdig historia. Inte ens klockaren kunde förklara den. Och då var den märkvärdig. T y han förstod sig på kärlekshistorier. Häradsdomarens pojke och nämdemannens tös hade ju alla dar hållit ihop som sill och potatis eller lutfisk och senap. Toste hade varit rent galen i Olu, ända sedan de voro barn. Och hon i honom. Och ingenting stod dem i vägen. När Toste friade, fick han genast ja, och hos Olus föräldrar vreds nacken af tre tuppar till förlofningskalaset — utom det att gamla Broka fick släppa lifvet till, kon, som i en bråd vändning kommit att svälja en fällknif och sedan förlorat all matlust. Gåfvorna voro utbytta. Hemgiften var klar. En sådan samling » rynkesärkar » fanns inte i hela häradet, som dem Olu hade i sina kistor. Och hon hade fyra » stubbar ». Se det här hände inte i går, inte. Och Toste var j u en hederspojke. Aldrig » vidlyftig » af sig, så att han gick och mätte hur smala töserna voro om lifvet eller hur varmt deras kyssetyg var i höstetid. Och alltid hela strumphälar och tjärnmjölksblå nattkappa — om söndagarne. Och hade varit hos fotografen två gånger, se ' n han blef konfirmerad. Nu var han tjugufem. Det lystes, och där gjordes sedvanliga gillen, och prästen, som nyligen hade tillträdt, fick en präktig kviga i lysningsafgift.
Snefcljölbé räntefbttlb till <3BaDftcna ^rigömanöf)uö*£ajja, jior 6,326 0e:br 1 jb. $5anco; ©Itttligen fyafte ‘SBi på 0ctbögälbé*€ontoret anwifat, att utgå i egenjbap af Crebitio, utom be i efterföljanbe §.§. omförmälba, famt fåfom fpllnabö*anjlag: l:o Sill UU*!SMfcont*$onDenö förftävFning unDer förut flaögaDe nMlFor, Det toID fiftliDnc fRtFöDag beroiljaDe ©eDittP af högft SmåhunDra Sufen (200,000) 9v:Dr £3anco, att intill näfta 9uFöDag ptterligare anroänDaö; 2:o Sill unDevlättanDe odj befrämjanDe af regleringen utaf 2lr* meené accorD, ett fortfaranDe begagnanDe af De voiD ftftlibne
M. framlägga underdånig berättelse om den inom Riket åter upplifvade Salpeter-till verkningen, öch Comiterade gå nu, att dess närvarande tillstånd i underdånighet uppgifva. Denna tillverkning hade, oaktadt den vid 1800 års Riksdag tili dess befrämjande vidtagne författning, så nedsjunkit, ehuru verkan deraf mindre kändes i anseende till det större förråd af Salpeter, sorn i Finland, då annu med Sverige förenadt, tillverkades, att år 181 o, då efter förlusten af detta land, hvarifrån Sveriges Salpeterbehof dittills till största delen blifvit fyldt, uppmärksamheten leddes på nödvändigheten, att genom inrikes tillverkning bereda eri -detta behof motsvarande tillgång, Salpeterleveransen öfver hela Riket, inberaknadt hvad deruti ingått af utrikes producerad och den tiden icke till införsel förbuden Salpeter, utgjorde omkring 10,000 Lispund. Tili förebyggande af den sålunda sjunkna inhemska Salpeter-tillverkningeris vidare förfall, och till dess kraftiga upphjelpande, blefvö oförtöfvadt, under loppet afåren 1811 och j8ia, tjenliga författningar Nådigst anbefallde, och Bil. till K. AI. Nådiga Fropos. AT.-o 5. i5 CöYaiteracle i Nåder förordnade, att liafVa allmänna inseendet öfver verkställigheten deraf, samt i underdånighet föreslå hvad ytterligare i förberördä magtpåliggande hänseenden befunnes nyttigt och afsigtsenligt. Rikets, det sistnämnde året, församlade Ständer insågo jemväl angelägenheten äf berörda tillverknings befordrande, och föreslogö i 'underdånighet till den ändan åtskilliga mått neli steg. De anstalltér, sorn derefter för det vigtiga ändamålet blifvit träffade, hvaribland den af E. K.. M. år rSiö vidtag’na och sedermera fullföljda, att ali afPlaiitLaduegare utöfver deras egna gärdbehof bevisligen tillverkad Salpeter, äf E. K. M. och Kronan emot 7 R:dr 24 sk.
Huru det någonsin kan blifva ett skäl för tillstyrkande af en otillräcklig lön, att en Officer genast eller snart får tillträda denna otillräckliga aflöning, är mig en gåta; men ännu mer gåtlikt förefaller det mig, att, sedan Hr Depart:tsChefen förespeglat den till svältkur dömde UnderLöjtnanten den förhoppning, att »efter en mindre tids förlopp vinna befordran till högre lönegrad'», denna högre lön ändock icke föreslås till det belopp Hr Depart:ts01iefen anser vara hans »oundvikliga lefnadskostnad», förrän r 3:dje lönegraden. Denna egenhet har jag ansett mig böra påpeka, och anhåller dessutom att få fästa StatsUtsk:s upmärksamhet derpå, att afsigfen, att genom en löneförrbättring fylla luckorna, icke kan vinnas, såvida icke lönen i första graden blifver tillräcklig för de nödvändigaste lefnadsbehofven, helst exempel icke saknas, att mången fått stå i IJnderLöjtnantsgraden sex å tio år; och hvad särskildt Art.Reg:tena beträffar, så kan en Underlöjtnant på dessa Reg:ten icke vinna befordran, förr än han genomgått en kostsam kurs vid Mariebergs läroverk, hvartill, gradpasseringen inberäknad, i lyckligaste fall fem år åtgå, oftast långt derutöfver. Häraf synes det, att för Officerare vid dessa Reg:ten är det en omöjlighet, att »efter en mindre tids förlopp vinna befordran till högre lönegrad», och således Hr DepärtdsChefens förespegling härutinnan missledande: På grund af dessa mina skäl får jag vördsammast föreslå', att : lin der Löjtnants-lön vid GarnisonsRegdcna måtte bestämmas till en »Officers oundvikliga lefnadskostnad» eller 1200 R:dr r:mt, samt för en Löjtnant lill 1500 R.dr samma mynt. Hr Brakel: Jag skall bedja, att få besvara Gr. Hamilton och Hr Runck, i denordning hvar och en har yttrat sig. Hvad 232 Den 19 November. först Gr.
Det måste då väcka förvåning att på detta rum höra personer uttala den åsigt, att, derföre att R. St:r vid denna Riksdag önska att till K. M. hänskjuta frågan om utarbetande af en ny Bevilln:sFörordning, FinansMinistern bordt vid denna Riksdags början afgifva förslag dertill, oviss om R. St:r önskat det eller icke. Detta anser jag obilligt, och jag frågar, om man skall kunna få hederlige män att bekläda sådana platser, när man förfar på detta sätt. Bevillmsfrågor äro de ömtåligaste Régeringen har alt handlägga, emedan de angå Svenska folkets rätt att sig sjelfva beskatta. Kunna de icke upgöra rättvisa grunder för en sådan beskattning, utan vilja öfverlemna åt Regeringen att dertill utarbeta förslag, då må också Regeringen taga hand derom, men att begära det FinansMinislern skall afgifva ett sådant förslag, innan ännu en dylik begäran hos K. M. blifvit framställd, anser jag högst orätt. Samme talare har i ett längre anförande jemnfört jordbruket med näringarne. Jag påminner honom då om den lista han i sista plenum upläste, hvarvid han ville visa huru obilligt det är. att högt beskatta de arma handtverkarne, emedan deras inkomster äro så små, att man borde lemna 6törre delen af dem utan bevillning. Jag kan ur minnet anföra endast några få af hans upgifter, och jag gör det derföre att jag af dem kommit till ett annat resultat än han, emedan dessa upgifter fullkomligt ådagalägga, hurusom man, i fråga om bevillning i städerna, söker på allt möjligt sätt att öfverljuga hvarandra, och att 22 Den X April f. m. i det afseendet Stockholms handtverkare kunna täfla med hvilka som helst. Den värde talaren upgaf t. ex. att 3:ne bildhuggare i Stockholm med 18 arbetare hade tillsammans en brutto-inkomst af 933 R:dr bko, d. v. s. 311 R:dr hvardera med 6 arbetare.
Ty fantasiens sågo vi så gärna som på ett molnfyldt hvalf en vacker stjärna, och dubbelt svår vår läxa därför ofta var. Logogryf. Fortsättning på redovisningen för influtna medel till Iduns skollofskoloni: Och I, som ledden huldt det unga sinne på vägen till dess mål, ett odladt vett, i tacksam hågkomst stan 1 för vårt minne, en kostbar skatt er varma sträfvan gett. Idun PRENUMERATIONSPRIS IDUN KR. 5: - IDUNS MODETIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARB. — » 5: - IDUNS MODETID. UTAN PL. » 3: - KARIN UTGIF.NINGSDAGAR: PR Å R: DEN REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: HVARJE O N S D A G OCH L Ö R D A G. REDAKTIONSSEKR. : ÅHLIN. P. Ahlin och hans maka, Vilhelmina Gustafva Norberg, v o r o bosatta. KYRKOGATA 1 6, 1 TR, DELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL. VILLKOR. N O R D L I N G ALLM. G. Florman foto. Elementarskolan för gossar h a d e långt för detta gifvit sönerna för olika h e m, utan ansee n d e till p e r s o n e n, h ö g o c h l å g, tillfälle att STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. 2) Elementarskola m e d 8 klasser. 4) Läroanstalt lärarinnor. S. BREFDUFVAN. Bär budet m e d stora Om Kring jordklotets zoner gnistan i tidningens människokraft, spalt och jublande toner s o m b r ö t v ä g e n till allt. Dock, människoanden Och finna må sitt l o f g e n o m firas Jag vet, att i d é e r p å vingar Och därför jag brefdufvan och seklernas äras, gång; blott bäras — ägnar min sång! 2 — oss FRÅN SKULDERNAS KONTO.
Man kan icke vänta, att den omgifning, som en främmande artist af första ordningen inom sitt fack för med sig såsom ett nödvändigt ondt, skall vara af prima slag, emedan en dylik turné då skulle blifva ekonomiskt omöjlig, Men det måste medgifvas, att fru Judics sällskap alldeles icke var dåligt. Tvärt om egde det i m: lle Bilhaut samt hrr Emma-nael och (delvis) Schey högst aktningsvärda förmågor, som i synnerhet i Niniche gjorde sig fördelaktigt gällande såsom enkan Sillery, badaren Grégoire och Anatole de Beaupersil. Något verkligt nytt hafva våra teatrar, såsom fallet vanligen är i september, ännu icke hunnit fa i ordning, då detta skrifves. Men vi hafva att anteckna ett par repriser. På Dramatiska teatern har man återupptagit Emile Augiers 5-akts-komedi » Qiboyers son », den för sin tid (början af 60-talet) intressanta och ännu sebara fortsättningen på » Moderna vinglare », hvilket stycke för icke länge sedan gafs på Dramatiska teatern. I båda dessa pjeser spökar ännu den numera någorlunda öfvervunna skarpa åtskilnaden mellan aristokrati och demokrati, och sjelfva ämnet är således icke längre aktuelt för våra dagars publik. Afven det för Au-gier egendomliga behandlingssättet tillhör en literatur, som icke mer intager första rummet i allmänhetens smak. Men det är stil och hållning i » Giboyers son v. Väl äro hufvud-figurerna mycket idealiskt tecknade och omåttligt » ädla », så att man stundtals kan tvifla på deras mensklighet, och visst är ju äfven den lyckliga lösningen af förvecklingarna fotad på något lösa grunder, men det fins innehåll i karaktärerna och ledningen af intrigen är utförd med så säker hand, situationerna så mättade af intresse och " dialogen sä afrundadt fin och afpassad efter förhållandena, att man med ganska mycket nöje gör bekantskap med pjesen, om man förut icke sett den, eller förnyar bekantskapen, i fall man gjort den redan för 20 år sedan. Man kunde väl föreställa sig, att Dramatiska teatern skulle kunna åstadkomma en på alla händer god rollbesuti Jning i ett stycke, som ligger så fullständigt inom denna scens verkningskrets.