Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer länge tillbaka blifwit bestämdt till procents ränta för, och z proccntS afbetalning pä, det wid hwar in» betalning äterstäcnde Äapitat. Kreditif-länct, I Million, fordrar ärligen i början enligt föregäcnde nppgift en inbetalning af i det närmaste R:dr 60,002. och de sedan den iz Mars dcls redan förskjutnc dels till widare utgifwande anordnade, tillsammans 3,802,202 R:d. eller för jcmnare Summa 6^222222 ^ 2 procent ränta och 4 procents afbetalning ^62,222 Tillsammans R:dr 422,222 ärligen, hwilka böra läggas till de ätikilliga belopp som frammanföre i flera serskilt» händelser, raid uträk, nandet af dcn Bcwillning som Riksgälds:Kontoret erfordrar, blifwit upptagne. En fräga har upstätt och är ännu hos Rikets Ständer oafgjord, som härmed äger ett oskiljaktigt sammanhang, dcn nemligen, huru och pä hwad sätt, samt hwarifrän skall Banken fä denna ärliga Summa? Att Banken mä säsom Hypotek, till sin säkerhet för den ärliga inbetalningen, äga en eller flera, af Tredje Band. N:o 151, 152. säk-a ri34 Den 2 Dctober. säkra och för Inbetalnings - Summan fullt tillräcklig» Statens intrader, är otwifwclaktigt. Dertill har, af hwad soln blifwik bcgärdk, Hög» loll. Stats-Utffottet bifallit och tillstyrkt Tullinkomsterna, Koppar-räntan och Hammarskattcn; mcn böra cn eller flera af defla räntors belopp omedelbarligen af Banken uppbäras, eller kan man icke af den blifwande Dewillningen anstä för Bankens räkning sä mycket, som han bör ärligen fä? Och endast i den händelse updraga honom nyttjackdet af Hypoteket direkte, om ej tillräcklig inbetalning af Bcwillningcn ingär. Högloft.
Kan man tänka sig något mera för den rätt förstådda frihetens bästa, än att en mängd vigtiga ärenden handläggas af verk, de der kunna, ifall de gå emot lagen, mot egande rättten, mot individens rättmätiga fordringar, till och med stämmas inför lagliga auktoriteter. Kan man slämma Statsrådets ledamöter inför Kämnersrätteu, ifall de ärenden, som uti StatsDepartina skola handläggas, blifva olagligen behandlade? Om författningarna skola der i första hand tillämpas och denna tillämpning icke sker på sätt parten tror vara rätt, huru skall man då få räll? Jo, genom att försöka vid en kommande riksdag att få anmäi Isning framställd i Const.Utsk. mot Konungens rådgifvare. Deremot om rätt icke lemnäs i collegiernas beslut, så blifva collegierna stämda inför Kämnersrälten, eller också ifall ärendet är af annan beskaffenhet så vädjas till K. M. och söltcs rättelse hos Konungen. Detta är frihetens sida vid betraktande af collegialinrällningarne. Sådant skulle också förhållandet blifva om ett Ecklesiastikcolhm inrättades. Delta colhm skulle då icke vara en byrå under ett StatsDepart., utan ett fristående colhm likasom de öfriga, der ärenderna handlades och beslutades, och öfver hvars beslut man kunde anföra besvär hos Konungen eller söka sig stämning inför domstol. Jag beklagar att denna enkla åsigt icke kan göra sig gällande ho§ de liberala, det är likväl frihetens bästa stöd i vårt land. Jag yrkar bifall till detta betänk, derföre att det afstyrker ett förslag till införande af den egentliga s. k. byråkratiska principen inom förvaltningen. Hvad man i allmänhet utskäller med glåpordet byråkrati, det träffar icke våra collegier, och är en glosa tagen ur luften, 7 H. G 82 Den 21 Maj. men få vi en gång byråstyrelser inom StatsDepartma, och collina så småningom uphöra, då hafva vi först fallit in i hvad som kunde kallas byråkratiska institutioner. Ifiågavar:de betänk, blef af R. o. Ad. bifallet. Föredrogos ånyo och biföllos Allm.
Detta märktes förnämlipiano och orkester (op. 16), ett tonverk af sällgast i Wilhelmys fantasistycke samt i det minsynt skönhet och helgjutenhet, och som näppedre vanliga inledningsnumret af Bach, konsert ligen torde öfverträffas af något annat inom för piano, violin och flöjt med ackompagnement samma genre. Pianostämman erhöll ett briljant af stråkkvartett, där violinstämman utfördes af utförande af den unge från en konsert under förra konsertgifvarinnan. Däremot var ej utförandet säsongen härstädes kände norske pianisten Maraf Saint-Saéns ' Bondo capricioso alldeles utan tin Knutzen. — Ett område, hvarpå Grieg väl ej brister. Fröken Hollsten uppträdde, så vidt vi har sin minsta storhet, är sångkompositionens. erinra oss, första gången offentligt här i StockProgrammet upptog ock ej mindre än sex sånholm. Hon visade sig förfoga öfver en god och ger, däraf de tvänne första » Solveigs vuggevise » hög sopranstämma, något erinrande om fröken och » Fra Monte Pincio » med orkester och de öfPetrinis, ehuru naturligtvis ännu ej så utvecklad. riga » Jeg reiste en deilig sommerkvseld », » Mens Fröken H, som visade goda anlag för staccatojeg venter », » Modren synger » samt » Og jeg vil och koloratursång, är elev af fröken Hebbe och ha mig en hjertenskjser » med ett pianoackompagnu senast af madame Artöt i Paris, dit hon ock nement, som man ej glirna kan tänka sig förämnar återvända för att fortsätta sina studier. träffligare, då ju mästaren själf satt vid pianot. Pianostämman i inledningsnumret sköttes förSångerna utfördes erkännannsvärdt af fru Dagmar tjänstfullt af hr A. Roth. Ackompagnementet till sångerna lämnades af fröken Ulfsax. Konserten var mycket talrikt besökt och bifallet lifligt. Violinisterna Marteau och Viardot gifva, som vi förut meddelat, konsert nästkommande tisdag i Musikaliska akademien med biträde af d:r Karl Valentin. " Familjemeddelanden ".
”Behöfver du det?” ”Det behöfver jag, och du lofvade mig att få tala ... Du har icke i något afseende för en så utomordentligt öm och uppoffrande fader varit hvad du bort vara under de här tre sista åren. Stoltsera icke för mig med påståendet om uppfyllda pligter – jag känner ganska väl det skenprat, hvarmed man kan invagga sig sjelf och hvarigenom man blott till en tid för sig bakom ljuset. Du har aldrig visat dig annorlunda än stel, tung, nästan hård, sedan ditt hjerta träffades af olycksslaget. Var det sådan din gamle fader var emot dig, då han för dig uppoffrade sitt gladaste hopp? Var det sådan han var, då han förlorade en älskad och ärad hustru? Nej, och nej tusen gånger! Smärtan, som var bitter i båda fallen, behöll han för sig sjelf; men sitt hjertas milda värma, hvilken icke gick förlorad i någotdera, utgöt han såsom solstrålar öfver dig och har så utgjutit under dessa tio år och skall intill sista gnistan af sitt lif så öfver dig utgjuta all den värma, som han haft och har qvar ... Snart, ja snart nog går han bort – akta dig, Juanna, att, när du står vid den gröna torfvan, som täcker hans barnarena hjerta, den passiva tröghet, hvari du så länge insvept dig, icke då upplöser sig ... akta dig för ångern, och kom ihåg att han lider grymt vid tanken att han lemnar dig skyddad endast af dig sjelf! Och slutligen: kom ihåg att han går till din moder!” Icke ett ord svarade Juanna på detta i några fall rättvisa språk, som dock trängde in i hennes själ. Hon gick upp i sina egna rum, der hon sökte sin svärmoder, som också fanns der. I få bestämda ord, utan en enda afvikelse i form af någon klagan, redogjorde hon för det nya frieriet, som hittills icke var kändt, endast anadt af fru Stefana; och hon slutade med dessa ord: ”Är det en samvetspligt för mig att lyda denne älskade fader?” ”Nej, för Jesu namn”, utbrast häftigt svärmodern, ”det är snarare en samvetspligt att icke lyda under sådana omständigheter ...
I öfverståthållarhusets portik stod baron Sparres förste lakej Anderzin och skakade en grå damroberonde, öfver hvilkens sidenpös han strök smeksamt med en mjuk och välskött hand. Man såg, att han var en förnäm damväns domestik. »Godmorgon, juden Henoch,» sade han. »Excellensen skall strax gå. Han skall till huset midt emot,» och han pekade förtroligt på kungliga slottet. Anderzin tyckte om att tala om »herrskapet här och herrskapet midt emot». »Men se där kommer hans excellens ner för trapporna. Om ni stiga in på gården, möta ni honom.» Henoch och Kalonymos stego in på den Tessinska gården, hvilkens finstämda proportioner sjöngo sin klassiska Romastanz i den stockholmska solmorgonen. Snön på marken, istapparna vid takfrisen och de aflöfvade träden togo sig främmande ut härinne, som om ett oförutsedt oväder plötsligt sköflat gårdens tillstängda och själfbegränsade sommarvärld. Men i fonden mellan de svängda flyglarna, där skenperspektivet öppnade sin djupa, solbelysta loggia, förde den blå luften drömmarna bort mot Italien. Kalonymos spratt till. Hans förfäders söder fanns i hans blod, fast han själf aldrig varit i Italien. Den gamle excellensen kom emot dem i pälsfodrad slängkappa, stödd på en käppkrycka af silfver. Han hade alldeles nyss lämnat sin frisör och hade ännu ej riktigt kommit in i dagshumöret, och trots den omsorgsfulla pudringen och sminkningen såg han härjad och trött ut, som om han öfverraskats i enrum och négligé. Åldern hade kommit, men hans passionerade natur vägrade att slå till reträtt och ville fortfarande lika sorglöst som förr bränna lifsljuset i båda ändarna med arbete och nöje. Förgäfves manade archiater Schulzenheim, att det vore tid hålla in tyglarna och färdas varligt fram. Den slösande grand seigneur, som Carl Sparre alltid varit, slösade med de sista krafterna som med allt annat, och det låg ett drag af hasardspelare öfver denne sjuke åldring, som dumdristigt och oförskräckt lekte ung.
Om bildningen hos Possessionaterne och de mera bemedlade classerne i samhället funnes värd att eftersträfva, skulle detta otvifvelaktig! verka på menigheten derhän, att skicka sina barn i skolan; men der inga serdeles frukter visa sig af de högres bildning, bör man ej undra, att de lägre och mindre bemedlade folkclasserne ej yttra synnerlig håg att kosta något på förvärfvande! af en falsk upplysning. Jag hoppas i delta afseende allt af framtiden, och tror, att om vi endast ställa så till, att vi genom våra åtgärder bereda folket tillfälle att kunna förskaffa sig upplysning, följderne deraf med liden skola blifva ganska goda. Jag ser ett medel härtill uti Utskottets ifrågavarande Utlåtande, och som jag icke befarar, att det skall leda hvarken lill misshälligheter inom församlingarne eller till medlens användande för löneförhöjning åt Presterskapet, utan tvärtom tror, att det leder till lättnad för ändamålet och minskning i utgifterne, hvilka dermed äro förenade, får jag förnya min anhållan om proposition till bifall. Grefve Posse_, Arvid: För bedömmandet af denna fråga tager jag mig friheten nH. »G* 244 Den 6 Februarii e. m. upplysa, alt enda skillnaden emellan EkonomiUtskottets Utlåtande nu och vid sista Riksdagen, är deri, att vid sista Riksdagen föreslogs, i likhet med hvad 1824 års Kongl. GirculiirBref innehåller, att beslutet om sammanbyggnad skulle bero på hvarje socken serskildt, hvaremot det nu skall bero på socknarnes sammanslagne röstetal. Orsaken till denna skillnad är, att erfarenheten visat, att på vissa ställen, der tillräcklige skäl till sammanbyggnad ägt rum, den mindre socknen dock hindrat den större från det goda ändamålet. Jag skulle visserligen dragit i betänkande att föreslå något, hvarigenom den ena socknen kan tvingas att ingå på den andras tanka, om icke Utskottet dervid fästat sådane vilkor, som undanrödja all fara för missbruk.
D e på hyran inbesparade hundra femtio kronorna använda ni till lön o c h fickpengar .., » » Till jungfrun alltså! » replikerar fästmön. » Men hvad blir det då af mina fickpengar? » frågar fästmannen o c h rynkar pannan. » K a n d u inte i stället köpa dig litet mindre kläder? » beder fästmön smekande o c h flyttar en remsa från nr 2 till nr 6. » infaller tant betänksamt. Man skrattar, ty man vet, att tanten tycker om att bli i h å g k o m m e n på sin födelsedag; m e n se ' n blir man allvarsam. Julen o c h födelsedagarna kosta vackra pengar. » Vi skola bara gifva hvarandra nyttiga presenter till julen, » menar fästmannen, s o m alls icke svärmar för tofflor, soffkuddar o c h cigarretuier. » Men då reparationer o c h kompletteringsuppköp k o m m a till, kunna vi icke reda oss m e d mindre än hundra femtio kronor. » » Men hvar skola vi få d e m ifrån? » frågar fästmön. Det blir intet annat öfrigt än att draga af denna s u m m a på hushållspengarna. » Men då kunna vi inte få göra någon resa, » suckar fästmön. » Och jag, s o m h o p p a d e s på en tripp till Dalarne — » » Det går inte, » af bryter henne fadern. » V i hafva ännu inte afsatt något för oförutsedda utgifter. Och d o c k finnas ögonblick, då hundra kronor äro mera värda än eljes tre hundra. IDUN 318 vi måste nödvändigt draga af ännu femtio kronor på hyran o c h hundra kronor på maten. » Med eller m o t sin vilja måste det unga paret rätta sig efter den gamles bättre insikter. R e m s o r n a ligga sedan på följande sätt: Sa [iiiiiiiiil liiiii] | »; i i ia| |ii [iiini| |i |im«| |«nw| • • • • • • • C D t — 1 JZ3, C3 • • • O CD.-O • • o fcb • • ED cg • Man använder alltså till: Hyran 700 kr.
Pistacier; se Frukter och Bär, cj specificerade, torra. Pistoler; se Gevär. Platåer; se Dekorationer. Pläter; se Metaller, sammansatta. Porfyr; se Sten, ej specificerad. Portmonnaier, hänföras lill Etuis. Pottaska; se Aska. Förslag till Tull-Taxa. 23 Tullvärde. Qvantitet för Tullberäkn. Inf. Tull. Banko. It: dr sk. 12 r. Puder 1 skålp. Bambuoch Spanska 1 lisp. 32 1 32 Rottingar, Yassoch andra slag Rätter, ätbara, alla slag, ej specificerade 1 lisp. — 4 2 — 1 tunna — 24 2 2 16 Sadelmakar e-arbclen, ej specificerade: med äkta förgylda, försilfrade eller pläterade beslag andra slag 1 skålp. 1 skålp. — 28 24 — 15 — * Sajfran ... 1 skålp. 1 16 * Salmiak 1 skålp. 8 4 * Salpeter: oraffinerad och raffinerad 1 lisp. 1 2 16 14 * * Chilisk salpeter eller salpetersyrad! natron, för skedvattensoch andra fabrikers behof, efter pröfning och tillstånd af Kommers-kollegium Salpetersyra och Skedvatten 1 lisp. 1 skålp. — 6 1 6 1 16 _ Salt: berg1 tunna 12 1 16 —• glauber-, vattenfritt 1 lisp. 8 3 kok1 tunna — 18 — 10 — medicinskt 1 skålp. Qvams!enar; se Sten. Qvercitron; se Färger. Rakknifvar; se Knifvar, Rask; se Väfnader, ylle-. Ratin; se Väfnader, ylle-. Ravenduk; se Väfnader, Linneoch Hamp-. Rentungor, Renstek och Renkött; se Kött. Rhabarber, hänföres under Apotheksvaror. Ridikyler; se Portföljer. Risgryn; se Gryn. Rosmarin, hänföres under Apotheksvaror. Rotschcr; se Fisk, torr. Rumm; se Bränvin.
Ingen bränner endast och allenast med en zoo kannus panna, af det grundade stal akt ingen winst i anseende till de dryga afgisteme dermed moro förknippadl, men detta hindrar derföre icke att ju flera kunde sinna sin räkning wid alt bränna med 620 kannors vanna och 6, zoo kannors panna i en Fabriqve och huruwida »agon sadan sa kallad Fabrigve äswen om de va den alagde dryga afgiftcn rigtiat erladcs, och de förestrifna tyngderne af ett wist Spannemälslager uppfyldcs ssulte kunna äga bestånd, torde af följande upplysas. Med. 496 Den 8 Junii. Med i2o kannors panna afwerkas inom y manaders utgång minst 220 tunnor Säd, således med 6 siike pannor 6 ganser sa mycke eller 1320 tunnor Säd, och af hwarje tunna Säd, erhalleS minst L 20 kannor per tunna - 26,4^0 kmor. Med zoO kannors panna afwerkas minst 660 tunnor Säd, som gör för L stycken sädane 3962 tunnor Säd L 2i kannor per tunna - 83,160. S a 129,562 k:nor. Härtill har fästande algatt 2Z40 tmorRästä? Rw. Z:a 5280 tunnor Säd. 31,682. Ett ars Ränta a detta Capital 1920: zz. Dito a det Capital joni erfordras for Spannemals lägret, hwilka komme att utgöra 3vos unor Rast, och 3220 tmor korn eller 36,202 Rw.Bw 2162 40^38. Ett ars Ränta a det Capital af 10,000 R:dr Vrco sorn erfodras till FadrikerneS uppbyggande och inredande - , 602 — 1760 famnar wed, eller ^ famn a hwarst lunna Säd L 4 R:dr Banko ' 7042.
Anledningen måste således sökas uti bevekande omständigheter; men ehuru Herr Landshöfdingen af Wingård både som representant, Embetsman och medborgare utmärkt sig för sådane grundsatser, hvilka berättiga Herr Landshöfdingen till allmän högaktning', skall jag likväl aldrig låta sådant verka på min öfvertygelse, ty jag anser det vara sak, och icke person, som bör tagas i beräkning och grundlägga beslutet i denna fråga. — Riksens Ständer är ingen afskrifningsCom - i54 Den 3 F e b r u a r i i f. m. mission, ulan en lagstiftande Församling, och det är ifrån denna synpunkt utgången, sorn jag för min del måste bestrida den af Utskottet tillstyrkta eftergift och afskrifning; och då jag, vid så många likartade tillfällen under detta Riksmöte, varit af olika tanka med pluraliteten, kan jag nu icke elier gå ifrån min öfvertygelse. Högloflige Ridderskapets och Adelns pluralitet åter hav alltid varit af andra tankar, jag hoppas derföre att samma pluralitet äfven nu deciderar så, att Herr Landshöfdingen af Wingård dermed blifver nöjd. Jag anhåller vördsamt om Proposition till återremiss af Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Utskottens Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda detsammas återremitterande. Ropades Nej. Hvarefter Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, fann för godt att bifalla Stats-och BancöUtskottens berörde Utlåtande. Emot detta beslut reserverade sig Herr Ixusenr/vist.
R:dr; men då bora dessa läggas till de 70.000 R:dr som Hennes Majit förut fått; ty räknar man annorledes, så har mån i sjelfva verket icke gifvit någon ersättning. 18*8 års Ständer hafva ingen rätt, att, i en så klar er - 330 Dm ii April. sättnings-fråga, inblanda den serskildta gåfva, sorn 1^15 ars Ständer gjorde ; och böra icke ens vilja profitera på ett sätt, sä stridande emot rättsbegreppets allmänna fordran, som det vöre, att emot en för 3 år sedan gifven gåfva nu qvitta en Hennes Maj:ts sedermera tillkomna rätt. Det är endast detta jag yrkar; och vill man i denna del göra Enke Drottningen rätt, så behöfver ingen fråga blifva om Starby Arrende. Friherre Wirsén, Gustaf Fredric: Jag ernar icke yttra mig i hufvudsaken, ty ämnet talar tillräckligt för sig sjelf, och jag är äfven fullkomligt öfvertygad, att allt hvad Statens tillgångar medgifva, gerna lemnäs Hennes Maj:t af Ståndet; men i anledning af hvad Friherre Boye här anfört, anser jag mig föranlåten yttra att hvad först angår den af Friherre Boye framställde fråga, om rubbning uti det om Starby Kungsgård ingångne Arrende, torde denna fråga icke kunna här förekomma under någon öfverläggning •— Friherre Boye har äfven omnämnt Släktförhållande med en afliden agtningsvärd Embetsman, idet sammanhang, som skulle någon misstanka kunna falla på denne Embetsman, att hafva bidragit till Arrendatorns fördel på det Allmännas bekostnad. Har meningen deimed varit att kasta skugga på denne förtjenstfulle Embetsmans minne, så hade det varit bättre att bladet icke blifvit tagit från munnen; den bortgångne hvilar trygg i sin graf för sådana angrepp, och hvad han gjordt för Fäderneslandet lefver länge efter honom. Jag
Vidare, och under förutsättning, att Rikets Ständer godkänna och bifalla hvad Utskottet härom yttrat, dels i detta och dels i Utskottets nu afgifna särskilda utlåtande angående de för jernvägs-anläggningar jemte andra produktiva förelag erforderliga tfiedels upplåning emot fonderade statspapper, får Utskottet hemställa: 6:o. att Rikets Ständer, såsom svar å Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, så vidt den afser anskaffandet och anvisandet af erforderliga tillgångar för utförandet af de jernvägs-företag, som anses 16 Stals-Utskoltets Utlåtande, N:o 273. böra genom Statens försbrg och på dess bekostnad verkställas, mätte hänvisa till de beslut, hvilka, i fråga om nämnde upplåning, varda af Rikets Ständer fattade och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälda. Beträffande den af Kongl. Majit i Nåder föreslagna fortsättningen af jernvägen mellan Köping och Hult, får Utskottet, i öfverensstämmelse med dess härom redan meddelade yttrande och på deruti anförda skäl, 7:o. för närvarande afstyrka Rikets Ständers bifall till denna jernvägs-anläggnings fortsättning och de i afseende derpå gjorda framställningar. Såsom en följd af hvad Utskottet yttrat och föreslagit i afseende på de större, till stambanor hänförliga, jernvägarnes anläggning genom Statens omedelbara försorg, hemställer Utskottet, 8:o. att de i Grefve von Rosens och Riksdagsfullmäktige:! Bjerkanders motioner förordade förslag, angående dessa företags utförande af vissa enskilda entreprenörer, måtte anses hafva förfallit.
Väl har motionären till undanrödjande af betänkligheterna i denna del föreslagit, att lärdomsmeriterna hos den, som aflagt thelogico-filosofisk examen, skulle, vid ansökning till pastorat, beräknas efter hans vid universitetet aflagda examina och dervid erhållna vitsord för lärdom betraktas såsom eqvivalenta med dem, som gifvas i pastoralexamen. På detta sätt synes dock frågan icke vinna nöjaktig lösning. Man kan nemligen icke gerna tänka sig, att fordringarne i dessa begge examina, af hvilka den ena aflägges vid universitetet och den andra inför biskop och konsistorium, skola vara eller blifva så lika, att de betyg, som afgifvas vid den ena, kunna tjena till uttryck för kunskapsmått, som utmärkes med enahanda betyg vid den andra; och då förslagsrum vid tillsättande af pastorat i väsendtlig mån betingas af de sökandes pastoralexamens-betyg, skulle, i händelse motionärens förslag genomfördes, den enhet i jemförelsegrunden, som 4 Sammans. Lag-samt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande M 6. nu förefinnes, gå förlorad. Utskottet håller dessutom före, att stadgandena om pastoralexamen hufvudsaligen afse att uppmuntra och tillhålla presterskapet att icke stadna vid det en gång förvärfvade kunskapsförrådet, utan under studier, ställda i sammanhang med den presterliga tjenstgöringen, öka detsamma, hvilket väl ej ens för den, som aflagt theologico-filosofisk examen, kan anses öfverflödigt. De enligt Kongl. Cirkuläret den 26 Januari 1856 nu gällande föreskrifter om pastoralexamen synas Utskottet vara för sådant ändamål särdeles lämpliga; och genom omförmälda Kongl Cirkulär har åt ifrågavarande examen gifvits en sådan form, att den snarare kan betraktas såsom ett förtroligt samtal, än såsom ett, särdeles för äldre män, motbjudande förhör, hvars resultat, enligt motionärens tanke, till väsendtlig del skulle bero på konsiderationer. På nu anförda skäl, och då samtliga i motionen berörda angelägenheter bäst torde egna sig för behandling af blifvande kyrkomöte, får Utskottet vördsamt hemställa, att Professor
Lag“ stiftning en kan svårligen tillegna sig rättigheten att råda öfver allmänna förtroendet. För“lusten deraf, uttalad såsom bestraffning för brott, synes nog mycket närma sig till ärans “förlust: ett straff i nu gällande lag, hvilket blifvit, efter Beredningens tanke, på goda skäl “ur lagförslaget uteslutet.“ “Vid bestämmandet af hvad som skall förstås med den ifrågavarande påföljd, har Beredningen i så måtto frångått hvad lagförslaget i 40 § innehåller, “som andra punkten deraf, om förlust af adelskap, riddareorden och annan offentlig utmärkelse, blifvit i den motsvarande 21 § utelemnad. I afseende på adel“skapet under sin politiska betydelse, eller såsom medförande rättigheten att del“t. aga i Bikets lagstiftning, gör bestämmelsen att. ej få brukas i allmänt värf tillfyllest för den dömdes uteslutande från en sådan rättighet; och till rubbning i “civila rättsförhållanden eller förmåner, hvarpå någon, i följd af sitt adelskap, kan ega “anspråk, har Beredningen trott förenämnda påföljd, såsom bestraffning, ej böra utsträckas. “Hvad åter angår förlust af riddareorden eller annan dylik utmärkelse, så kar “Beredningen ansett hvad härom kan finnas nödigt att förordna, tillhöra de särskilda stad“gar, som angående sådana ordnar är o eller blifva gällande“. På dessa grunder, som till en del skola här nedan granskas, beslöt Nya Lag-beredningen att i den slutligen reviderade textens 2:dra Kap. intaga följande föreskrifter: “20 §. I vissa fall straffas brott med påföljder, utom dem, som nu sagda “äro, efter ty derom i lagen särskildt stadgadt finnes. “21 §. En af de påföljder, som i 20 § omtalas, är, att den dömde ej må i “allmänt värf brukas; och vare den, som till sådan påföljd gjort sig förfallen, “oberättigad att utöfva embete, tjenst eller annan allmän befattning, att till all“män befattning välja, så ock att föra annans talan inför Rätta.“ Häremot åberopade en af Beredningens ledamöter Grefve Spens sitt ofvanintagna yttrande, och en annan, Juris Professorn, J.