Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då LagUtsfcs Ordf:de och en annan Gr. klagat att motsatta sidans talare yttrat sig med val mycken hätskhet mot Utsk. och PresteSt., så lär detta väl också gälla mig, men för min del bestrider jag att någon hätskhet legat i mitt förra yttrande. Jag sade förra gången endast, att om Utsk:s lörslag antogs, så skulle vi i kyrkligt hänseende få en representation snarlik den vi fordom hade i politiskt uti Herredagarna. Att det icke är önskvärdt att få dessa tillbaka, torde hvar och en kunna inse. Hrr Estenberg och Cederschiöld hafva anmärkt att presterna, hvilka skulle komma att utgöra hälften af församlingen, blott behöfde få en enda lekman med sig för att diktera alla besluten. Men det är icke deri som faran ligger, utan det farliga består deri att hvarje prest aflagt ed på de symboliska böckerna. Tiden går framåt och fordrar att de symboliska böckerna skola rätta sig efter den och äfven kunna öfverses och rättas, såsom varande »menskliga stadgar». En utmärkt prestman yttrade vid de gemensamma sammankomsterna att det tillhör kristendomen att inskrufvas och fastlåsas i theologiska systemer, och deri har han just angifvit kyrkomötenas ändamål, hvilket borde vara att förekomma ett sådant fastläsande och i stället införa i församlingen en alltmer och mer uplyst kristendom. Men jag hemställer om icke presterna, hvilka aflagt ed på de symboliska böckerna, skulle komma att bilda en sluten fa - 406 Den 4 November e. m. lang tillföljd af Biskoparnes närvaro; Jag hemställer om icke historien frän hedenhös bevittnat att Presterskapet alltid hängt fast vid det stereotyperade oell vid bekännelsetvånget. Det är af denna anledn. som man kallat de symboliska böckerna för en »papperspåfve», och, på sätt en hög man inom Svenska Kyrkan yttrade vid en föreg:de Riksdag, en sådan papperspåfve är mvoket värre än Påfven i Rom; ty han dör och får en efterträdare, hvilken kan jemka sig efter tidens fordringar, men pappers-påfven dör aldrig af sig sjelf.
Ett af Krigs-kollegium afgifvet, utaf ritningar åtföljdt förslag att å nuvarande artillerigården inrätta kasern för Svea Artilleri-regemente genom påbyggnad af det der befintliga s. k. stora tyghuset samt användande i öfrigt af ej mindre begge flygelbyggnaderna än äfven den nu till kronobageri använda byggnad; i sammanhang hvarmed General-fält tygmästaren och Chefen för artilleriet, jemte åtskilliga ändringar och tillägg i förslaget, gjort framställning att, med högre artilleri-läroverkets förflyttning till hufvudstadcn, artilleriets nu å artillerigården befintliga verkstäder och allmänna förråder m. m. måtte förflyttas till krono-egendomen Marieberg; varande kostnaderna beräknade sålunda: A) För etablissementet i Stockholm: Tyghusets förändring till kasern 250,000: — Flyglarnes förändrade inredning 40,000: — En till stall afsedd flygelbyggnad 80,000: Kronobageriets förändrade inredning 120,000: — Inredning af ett nytt kronobageri 15,000: — 505 000- B) För etablissementet på Marieberg: 20,000: — 86,300: — 8,000: — 78,000: — 15,000: — • ■ • • • • • 7’70Q: ~ 215,000: eller tillsammans R:dr 720,000: — 2:o. Utaf Genoral-fälttygmästarens till E. K. Maj:t insända ritningar och kostnadsförslag, som afse: att uppföra en ny byggnad emellan de längs Riddaregatan gående flyglarne af artillerigården; att påbygga dessa sednare, äfvensom de längs Artillerioch Fyrverkaregatorna gående flyglarne; att uteslutande använda den sålunda sammanhängande byggnaden längs
Han hade enligt sin egen utsago varit kypare, resebetjent, gipsmakare, antiqvitetsamlare, ja, till och med eremit, för att slutligen från simpel karl i Garibaldis armé tjena upp sig till löjtnant, något hvaröfver han synbarligen var mycket stolt. Roligt var att höra, med hvilken värme och beundran han talade om generalen och frihetskriget. »Först voro vi hederligt (!) folk, som stred för hvad vi ansågo rätt», yttrade han, »men sedan strömmade allt slödder, som fanns, till fanorna, men vi redde oss ändå», tillade han med stolthet. Och han hade rätt. Kanske att just största beviset för Garibaldis storhet som folkledare var, »att han redde sig ändå», fastän han i sin egen armé hade alla element till brott och upplösning. En dag blefvo vi inbjudne att göra ett besök i piemontesarens familj, och att vi icke försummade tillfallet att få kasta en blick in i ett, om äfven anspråkslöst, sicilianskt hem, faller af sig sjelft. Först fördes vi genom en lång öppen gång, som sammanband flygeln, der åsnan och geten bodde, med hufvudbyggnaden, der folket bodde, så genom en stor förstuga, så genom ännu en gång, så genom köket och så slutligen genom salen ut på balkongen, der signoran, fet och orörlig som en odalisk, men välvillig och synbarligen belåten med besöket, mottog oss. Rummen voro stora och rätt snygga, ehuru mörka och sparsamt möblerade. Öfver sängen hängde porträtt af Garibaldi, Victor Emanuel, konung Humbert — och påfven! Alla på samma snodd, den ena öfver den andre, Garibaldi öfverst och påfven nederst, och öfver byrån hängde ett annat »konstverk», en erkebiskop i full skrud, på väg att flyga till himmelen, uppvaktad af tolf munkar i bruna kåpor, stadde i samma ärende. Flygten gick litet trögt, men det var troligen toalettens fel. För öfrigt anmärkte jag, att möblerna icke som hos oss stodo ordnade med sträng symmetri, utan huller om buller, tydligen alldeles som det föll sig beqvämast för rummets invånare.
I Welams kläder hade en tjenare på Amiralens förut meddelade befallning hållit undersökning. Misstanke var väckt, men ännu ägde man inga bevis. Sådana funnos nu till öfverflöd i Welams fickor. Bref från konungen, från fru Ebba och andra konungens anhängare, förhållningsorder och flere bevis på, det hans afsigt varit, att stifta myteri på flottan. Welam fann att allt var förloradt. Saken var klar. Några ord till försvar för sitt förhållande ville Welam anföra, men Peder Stolpe afbröt honom sägande: "Svek och myteri kunna ur ingen synpunkt försvaras. Har ni något annat att säga, har ni någon önskan, som jag kan villfara?" "Naturligtvis har jag varit beredd på möjligheten af detta slut; jag har derföre blott en bön: låt mig få dö snart." En båt utsattes, bemannades. Welam nedsteg på tillsägelse. I månget hjerta rördes djupt medlidande med den sköne ynglingen. Peder Stolpe sjelf kände sitt öga fuktas. Sedan alla man stigit i land, vinkade Welam åt en ung officer, att han önskade tala med honom. "Carl Lennartson, du har visat mig mången väntjenst, gör mig nu den sista. För till min moder min sista helsning, bed henne förlåta mig den sorg jag gör henne med min död, och säg henne att jag beder herren Gud gifva tröst åt hennes hjerta, som alltid varit så varmt för mig. För ock en sista helsning till jungfru Katharina Fleming, säg henne att jag villigt går i döden för hennes skull, och nu har jag intet i denna verlden mera att ombesörja, utan vill blott tänka på evigheten." Få minuter sednare hade fru Margaretha förlorat sin förstfödde, sin ende son, och Katharina Fleming sitt unga hjertas älskade. Allt närmare sitt mål syntes hertig Carl nalkas. Sedan Sigismund, efter det olyckliga slaget vid Stångebro, åter lemnat Sverige, tycktes han icke med vapenmakt, utan endast med protester och åberopande af sin rättvisa sak, förfäkta den. Så snart det kom an på ord och diplomatik, var Carl mästare och bevisade alltid klarligen, att han hade rätten på sin sida.
Sannolikt en af hennes åtta systrar. 29, 126. Fridia, son af Harlung, frände till Halfdan. 162. Frigg, gudinna af vanabörd, Odens maka, Asgards drottning. Froste, symboliskt namn på en deltagare i det af fimbulvintern förorsakade tåget från Svarins hög till Aurvangalandet. Fröj, vanagud, Njords son, Fröjas broder, jordbrukets gud. Har binamnen Atride och Menglad (Menglaðr). Hans syster Fröja, asynja, Njords dotter, kärlekens och fruktsamhetens gudinna, gift med Od-Svipdag. Fulla, asynja, Friggs syster och förtrogna. 32, 130. Fylgior, hamingor, nornor, som äro människornas osynliga ledsagare och skyddsandar. G. Gambantein, Valands hämdesvärd. 82, 87. Gandul, valkyria. Gandvik, den trollska viken, benämning på vattnet Elivågor (Raun), som skiljer Midgard från Jotunheim. 33. Gang (Gángr), binamn till Egil. Ganglate, tjenare hos Nifelhels herrskarinna Leikin. En tjenarinna hos densamma kallas Ganglat. Gangrad (Gángráðr), binamn till Oden. Gardrova (Gardrofa). I prosaiska eddan förtäljes följande episod, som sannolikt tilldragit sig i kriget mellan asar och vaner: Asynjan Gna (Gná), som Frigg utsänder i sina ärenden, har en häst, som springer genom luft och vatten och heter Hofvarpner. Vid ett tillfälle då hon red honom, sågo henne några vaner i luften och frågade hvem som for der. Gna svarade, att hon red å Hofvarpner, som Hamskerper födde med Gardrova. Namn på mytiska ulfhundar i allmänhet. 2) Ulfhund, som skäller vid Gnipahålan, då Ragnarök förestår, och det ondas bundna makter varda lösa. 3) Jätten Hate, månens förföljare, kallas Månegarm.
Hon väntar nog att jag skall hemta henne. Löjtnanten kan nog hjelpa sig sjeif; han hittar vägen, ty han var här för några dagar sedan. Nå, Lidner, skall du ej gå ut och se hvad som blifvit af din sköna? Jo ... men jag har så svårt att komma från här (han klingar mot bålen). Om jag inte vore så fängslad här, så skulle jag gå och se efter. Blif qvar om du trifs ... jag skall gå och reparera din försummelse. Stanna du här. Jag är straxt tillbaka med den sköna okända... Akta bara min lyra, som ligger der på stolen. (Han går.) SJUNDE SCENEN. LIDNER. MAJKEN. Se så ... ja . nu börjar ... det ... gå ... omkring ... i ... min ... hjerna... Nu dansar hela ... lifvet förbi i glada leende bilder. Ja ... så ... hon sitter och lipar... Gör intet det, då får hon så LIDNER. (tömmande glas på glas). BELLMAN. LIDNER. BELLMAN. MAJKEN (som öppnat fönstret). BELLMAN 17 fu-u-u-la ö-gon... Se på ... mig ... gråter jag? Och ändå hvilar ett helt lands ... otacksamhet ... på ... mina skuldror... Ser hon, det är jag, som skrifvit om Erik XIV och Spastara och Medea, och nu ... skall ... jag ... börja med ... Yttersta dom ... men ... (nyser) Prosit Jaså ... det var jag sjelf ... nå, skadar intet ... man är sig sjelf närmast... (uppstigande och halfsjungande): "Nös du? Prosit, lilla vän! Si der ha vi Hessingen, Gröna trän och pålar." Ser du ... det ... der ... har Bellman skrifvit till sin Ulla ... Kors, hvart gick han
Hvad nu sjelfva frågan eller Bonde-St:ts inbjudning beträffar, så finner man att den både i afseende å summan och ordalydelsen skiljer sig från Utsk:ts förslag. Jag tror det derföre vara skäl att, om älven det Höglofl. Ståndet i afseende å summan förenar sig med Bonde-Sl:t, dock antaga den af Stats-Utsk:t föreslagna ordalydelsen. Denna är nemi. lika med den af Kongl. Maj-.t föreslagna och af prot. finna vi alt den innehåller några afvikelser från nu gällande stadgar för församlingar att få del af dessa penningar. Det är visserligen sanni att understöd år från år blifvit anvisade för folkskolan, men der är äfven mycket att göra. Och då så rikliga anslag vid denna riksdag äro beviljade för den högre undervisningen, anser jag att man i denna fråga icke bör vara alltför njugg, utan gå Bonde-St:t, som har största nyttan häraf, till mötes. På dessa skäl förenar jag mig med Gr. Posse och anhåller att summan måtte höjas till 150,000 rdr. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Hr Montgommerie-Cederhjelm, Robert Nils Germund: Sedan Kongl. Maj:ts Propos. inkom till Stals-Utsk:t, har, sorn af Betänk:t synes, flera handlingar inkommit, som visa att anslaget behölver höjas utöfver det af Kongl. Maj:t begärda beloppet. Gr. Posse har äfven upplyst att också sedermera ytterligare ansökningar inkommit. Jag tror det derföre vara skäl att så snart som möjligt afgöra denna fråga, så mycket mera som Bonde-St:t härvid fäster stor vigt. Och då det är ©tvifvelaktigt att kommunerna skola göra mycket för sina skolor, örn de dertill få någon hjelp, tillstyrker jag att en summa af 150,000 rdr härför måtte anvisas Frih. Cederström, Budolf: Då här är fråga om an slag för ett af de vigtigaste ändamål, som kunna komma under R.
Ilans Kxeellence Herr dusti tiar Ltats-IVlinistern Krilierre 6r///ezr^»a/, Ilans Kxeellenee Herr Ltats-Nillistern tor ldtriles ärendena Krilierre 7/i,c. Ltats-käden: /a^zcerzs, Krillerre L/aeV vozr I/o/s/crzz, ^7rzzr</re, Krilrerre d^ez/zozz, drilierre l>ozdezr/a^. LzV/vez^'o/^ie, Td^enzr, Krilierre 6?z/^ezrgra7z«/, Ilans Kxeellenee Herr dustitiL6-8tLts-Uinistern anmälte i underdänigliet töljande ämnen, kvilla ägde sammankang med 8tats-Iieg leringen vid nu törestäende kilsdag: 13 2:o kunKär8 vär6 oell uvderliäll Kr/r essens »/'ver/^H^e/serve/k //r /-errr-«</»r»Hrr,'
Jag är Kristina Andersdotter, från Kauhajoki, sade hon om en stund, som om hon ansett att Elias åtminstone borde veta så mycket om den han ville hjälpa. Han fattade det också som ett afgörande af saken. Den tycktes honom nu så klar, att han utan vidare begynte meddela henne sina egna planer samt hvad han inhämtat om Michigan. Och det var till en stor del kunskap, hvilken i hög grad skulle förvånat Michiganborna själfva, fastän Elias nog efter bästa förstånd sökt sofra agnarna från hvetet i Härmä-karlens historier. Kristina insåg nogsamt att icke på långt när allt kunde hänga riktigt ihop, men förstod också att Elias själf talade på god tro. Och sedan hon gjort honom några frågor angående hans eget lif, kunde hon utan svårighet fatta huru han kommit sig till Möykkä såsom tillnamn. Men långt ifrån att känna sig frästad att skratta åt honom, erfor hon tvärtom en halft moderlig och helt kvinlig lust att antaga sig den stora, starka, barnsliga karlen, som visst icke var mycket klok, men i stället bra mycket mera godhjärtad än någon hon förut träffat. Därför lät hon honom också efter ankomsten till New-York utan vidare invändningar köpa biljetten till Ishpeming. Hennes egna pengar eller bokhållarens skulle knappast räckt till för halfva vägen, och då tyckte Elias det var bäst att hon sparade dem. I Ishpeming var det emellertid ingalunda godt om vare sig arbete eller förtjänst vid tiden för deras ankomst. Allting låg nere för tillfället, och långt ifrån att förtjäna två dollars om dagen funnos där tvärtom hundratal män, som mera än gärna skulle arbetat för blotta födan. Hvart Elias än vände sig möttes han af samma svar: omöjligt att antaga några arbetare! Kristina Andersdotter fann däremot redan inom ett par dagar en plats. Det är alltid ondt om kvinliga tjänstehjon där ute i västern, och därför betalade man dem oaktadt de dåliga tiderna tre dollars i veckan utom allting fritt, förstås. Och hennes papper var där ingen, som ens frågade efter. För henne tedde sig framtiden ljus nog, och för det ansåg hon sig uteslutande hafva att tacka Elias. Det blir nog snart bättre, tröstade hon denne, då hon ett par veckor efter deras ankomst mötte honom på gatan och han syntes mera nedslagen än vanligt.
Jag skall icke vara envis att bestrida den värde Ledamotens 344 Den 4 December c, m. yrkade tillägg: det gör visst ingen ting, emedan det står i fullkomlig consequence med hvad förut är beslutadtj men då det endast innefattar ett upprepande af samma ord, som finnas i det nyss upplästa och bifallna Utlåtandet, skulle ett sadant särskildt tillägg till Ridderskapets och Adelns bifall se besynnerligt ut. Herr Berghman kati ju låta det upptagas i Protocollet såsom dess enskilta Reservation, så blir det för den värde Ledamotens egen räkning. Herr Berghman: Jag lärde i min ung dom ett ordspråk: Vestigia me terrent. Jag bar sett mycket inträffa, som jag aldrig förmo^at» Ja§ önskar, att detta tillägg måtte göras, Jag vill likväl icke besvära Ridderskapet och Adeln med en votering, utan får åtnöja mig med min enskilta reservation, Herr Berghman_, Ambrosius Magnus: Plenum hade jag äran anhålla om den Proposition, att Ridderskapet och Adeln täcktes anmoda Herr Grefve von Platen , att låta särskildt trycka sitt anförande i anledning af Constitutions-Utskottets yttrande öfver de af Särskildta Utskottet föreslagne Grundlags-förändringar. Denna Proposition blef då icke gjord, hvarföre jag nu får förnya min anhållan derom, Grefve 0)071 Platen Baltzar Bogislaus : Med full erkänsla för den värde Ledamotens Den 4 December c. m. 345 Motion, hemställer jag dock, då vid denna Riksdag alldeles icke varit brukligt att låta särskildt trycka några yttranden, huruvida detta nu kan anses passande, Jag för min del anhåller ödmjukligen att det icke måtte ske. Herr Berghman: Vid denna Riksdag har mycket inträffat, som icke handt förr. Om ej Grefve von Platen vill låta trycka det, supplicerar jag att få låta verkställa tryckningen för min räkning. Herr von Hohenhausen s Michael: Det torde icke vara skäl, att särskildt trycka etc yttrande, utan att tillika trycka alla anföranden öfver samma ämne.
Uti underdånig skrifvelse, den 29 sistlidU ne Juni , håfven J, Göde Herrar och Svenske Män , jemte anmälan att 6 §:n i 2 Artikeln af den af Eder, vid innevarande Riksdag, antag* na Bevillningsförordning innehåller , att sorn Låntagare endast förskottsvis erlägger den Bevillning, hvilken för utlånta medel belöper, äc h^ns ovillkorliga rätt att detta förskott af Långifvaren återfå» på det sätt att 5 procent afdragas å den för Lånet utfästa renta: att Låntagare bör åtnjuta detta afdrag vid hvarje rentebetalning och derå gifva qvitto, samt att, om fordran i Concurs utsökes. Borgenärer å« 244 Den 7 Augusti. ligger under den i öfrigt stadgade Edgång jemväl inbegripa att de qvitteradé Bevillningsafdragen fått af Gäldenären fulleligen åtnjutas, i underdånighet anhållit om följande, elter berörde föreskrift lämpade, förändring af det i Kungörelsen den ig Januari 181Ö bestämda Edsformulär till bestyrkande af fordringar, som i Concurser bevakas; Jag N. N. svär, vid Gud och Hans Heliga Evangelium , att den af mig uti N. N. Concurs, vid N. N. Domstol, (å Kongl. Majas och Kronans å N. N. Directionså N. N. Kassas vägnar •— i egenskap af Förmyndare , Curator, för N. N. i egenskap af lagligen tillförordnad Syssloman, God Man i IM.
På den - Ben 12 Februari f. m. 3z3 na grund biträder äfven jag deras mening, som anse alt Ekon.Utsk:s behandling af ärendet,.vore den bästa och naturligaste, hvarföre jag får tillstyrka, ätt R. o. Ad. måtte remittera den K. proposm, äfvensom dermed gemenskap ägande ämnen, till Ekon.Ulsk. Hr Lagergren, Anders, uppläste följande: Med tillstyrkan af bifall till Hr von Rosens motion om nedsättande af ett särskildt Utsk. för fattigvårdsfrågans behandling, får jag likväl för R. o. Ad. framställa några anmärkningar, i afseende på ändamålet med nämnde Utsk., hvilket synts mig böra blifva af helt annan art, ari motionären föreslagit. Sjelfva ämnets beskaffenhet har ledt mig härtill. Ty då det visserligen är af den vigt att, mer än de flesta andra, påkalla R. St:s uppmärksamhet, sammanhänger det dock med så mångå olika, i samhället djupt ingripande lagstiftnings-föremål, att fattigvårdsfrågan ovillkorligen förer med sig äfven undersökningen af dessa, hvarigenom den sålunda kommer i beröring med de flesta allmänna ärenden. När frågan, i sin helhet tagen, äger denna omfattning och hänskjutes till en riksförsamling af flera hundrade delibererande ledamöter, är det derföre så mycket angelägnare, att dessa ledamöter för sig uppgöra den af dem behöfliga verksamliets-åtgärd. Man kunde annars lätt förfalla till vida större vidlyftighet, vida större inconseqvens, än hvarföre comiterades arbete mer eller mindre rättvist beskylles. I nnledn. häraf är det ock jag vågar upptaga R. o. Ad:s tid med följande korta anförande, allt under fristadt afseende på Hr von Rosens motion. Icke synes det kunna blifva föremål för R. St:s verksamhet att utarbeta ett i alla delar genomgånget lagförslag; dertill hafva alla tider visat stora folkförsamlingar mindre tjenliga, och kanske bevisa comiterades förslag, att de till och med varit för många. Deremot höra allmänna grunder, de stora och vigtiga sanningar, hvaraf de speciella lagbuden sedan äro härledda tillämpningar, till folkombifdens öfverläggning;)!-.
Inskränkningarna för nämnde klass inom samhället hafva blifvit nog hardt åvägabragte denna förändring förutan, men som pluraliteten så väl inom Utskottet, som i de 3 med-stånden, tycks, helt och hållet förbise dessas billiga anspråk vid ifrågavarande lagstiftning, så lärer väl ej vara att förvänta någon rättvis behandling mera i denna än öfriga delar i detta ämne, hvadan denna i alla afseenden stjufmoderligt behandlade stora del af nationen får nöja sig dermed, att hafva tillverknings-rätten af bränvin blott qvarstående i författningen, utan att densamma kunna sig tillgodogöra. Stockholm den 5 Julii 1854. I ofvanstående reservation förena sig: Magnus Månsson, från Östergöthlands län* Eric Jansson, från Kopparbergs län. Lars Larsson, från Elfsborgs län. STOCKHOLM, 1854. J. A. Walldén. 11 För slag' till Förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning. 1 Art. Om rättighet till brdnvins tillverkning och tiden för dess utöfning. % i. Bränvin må, på landet och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är, enligt författningarna, berättigad att idka fabriksrörelse eller ock äger eller innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord. Öfver—Ståthållare, Under-Ståthållare, Landshöfding, Landssekreterare, Landskamererare, Kronofogde, Läusman, Landseller Stads-fiskal, polistjensteman, domare på landet, Borgmästare eller annan magistratsperson i stad, ecklesiastik embetseller tjensteman, kyrkobetjent, folkskolelärare, i tjenst varande eller praktiserande läkare, justerare af bränvinstillverknings-redskap, bränneri-kontrollör eller tillsyningsman, så ock i allmänhet embetseller tjensteman, som, till följd af sin innehafvande befattning, kan komma att deltaga i beslut om bränvins tillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik tillverkning, der han ej år 1852 eller 1853 sådan idkat, i hvilket fall han å den egendom', hvarå tillverkningen då idkades, får intill 1857 års slut densamma fortsätta.
Denna åsigt af saken har ej blifvit rubbad af hvad jag denna Riksdag kunnat förnimma, icke ens af hvad det snillrika jag dessa dagar läst i en Tidskrift, nyligen utgifven af en Statens pensionaire f. d. Landshöfdingen Hans Järta, som vill banlysa Nyttans principe såsom ändamål vid vårdandet af Nationens angelägenheter och substituera idealismen; en man, som förlöjligar realitetens åsigterochpå phantasiens vingar vill lyfta Fäderneslandet till andra spherer, I detta systéme kan försvaret för Götha Canal, såsom allmänt företag i det fkuldfattn Sva rigo, blifva en bruk - Den 15 Octo hrr fm. 85 bar länk, men för mig som lika mycket afskyr Egoismen, det är, principer af blott individuella fördelar, som jag ogillar satsen af ett Ro. maneskt Speculatift Fädernesland; för mig, 6om dessutom , i motsats af den vittra Författaren, tror på ett samfundsContract och aldrig kan se Konungamakten under samma synpunkt som fadersmyndigheten; som älskar svärmeriet i mångå fall, men finner det rent af opassande i Statijliken och enfalldigt tänker, att romanen, aplicerad utom de enskildte förhållanden, blir löjlig om ej skadlig; för mig blir pligten alltid lika helig, att med min röst, äfven under för enskilt del upprigtig beundran af det stora, dristiga och sköna i idéen om Canalbyggnaden, under beklagelser, att ej enfkildtci Ccipitaler och nog uppoffringsmod finnes till dess realisation afstyrka vidare bidrag från Nation nens gemensamma Cassa eller genom Statens skuldsättning. Jag anser dock fylinaden af de påräknade 7 millioner, enligt Utskottens Betänkande, nu böra utgå, enär det förut utgifne annan vore ä pure perte, men mot det uttryckeliga vilkor och, om möjligt, vederhäftig borgens sättande af Bolaget, att det dermed gör Canalen fullt färdig och allt framgent underhåller den utan Statens ringa/le ytterligare till flott. Herr Berghman, Amhrojius Magnus':