Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inom få år voro nemligen stora skogar utödde och marken kal, ty ingen ville minska sin vinst med att nedlägga kostnader på skogs-såning eller skogs-plantering, då han icke dertill var förpligtad samt icke eller drefs dertill af eget intresse, efter som skörden efter gjord sådd ej står alt erhålla förr, än efter 80 till 120 år. Länge fortfor dock icke denna sköfling, förr än brist iuställde sig och i sammanhang dermed vedpriset steg nära 100 procent. För jordbruket hade äfven detta en högst menlig verkan. Vin planteringen måste mångenstädes upphöra, af brist på käppar till stöd för vinrankorne; humleplanteringen måste inställas af brist på humlestanger; och då mulbete och strösamling i skogen måste förbjudas, för att undanrödja hinder för skogens tillväxt, fordrade nödvändigheten att kreaturens antal minskades; hvaraf blef en följd, att gödsel-tillgången blef för knapp för jordens bibehållande i häfd. De private, i början glade öfver frihetens seger, erforo nu, att äfven friheten har sin gräns. De sågo att man väl kunde förvandla skog till åker, då så behöfs, men icke tvertom; och äfven Bayern fick en skogs-ordning år 1837. Stor-Brittanien är nu ett af Europas mest skogslösa länder, sedan, efter det stenkolen blifvit upptäckta, man upphört att handhafva de lagar, som voro stiftade till skogarnes skydd. Nära en fjerdedel af landet utgöres af alldeles öde-mark, bestående dels af berg, likväl så beskaffade att de flesta kunna med matjord öfver klädas, samt dels af hedar. Enahanda är förhållandet uti Italien och på Pyreneiska halfön, hvarest skogarne till största delen icke varit skyddade af några lagar. Deremot ega Österrike och Sachsen sina herrliga skogar, öfverträffande ännu alla andra länders, i behåll; men der hafva från längre tider tillbaka funnits lagar, som förhindrat ett naturvidrigt anlitande af skogarne; och förbrytelser emot skogs-ordningen bestraffas med ända till 8 års arbete på tukthus.
Utskottets förslag i detta afseende framställde anmärkningar, efter närmare öfvervägande, synts Utskottet vara af så giltiga skäl understödde, att de olägenheter, hvilka man genom det föreslagne tillägget velat förekomma, linnas vara af mindre uppmärksamhet förtjente och icke böra till det förändrade stadgandet föranleda, får Utskottet, med frånträdande af sitt förslag härutinnan, vördsamt tillstyrka, att första Afdelningen i l\ §;S i mom. må oförändrad bibehållas och tillägget af orden: ''äfvensom Landtmätare*’ utgå. 2:0 Emot den uti Betänkandet i slutet af a:dra och början af 3'dje sidan utaf Utskottet föreslagne förenklade redaction af föreskrifterna pag, 6, 7 och 8 i nu gällande Förordning, har, inom Ridderskapet och /Idem samt Prests-Sländet, hufvudsakligen blifvit åberopad den reservation, Herr Prytz, L. A., emot Betänkandet afgifvit, och hvaruti anförts^ att det ungefärliga medelbeloppet emellan den olika Chartae-Sigillatae-afgift, som nu erlägges för hufvud-skrift och bilaga, och hvilket medelbelopp vore i den af Utskottet föreslagne Tariff stadgadt för alla handlingar, som ingifvas, utan åtskilnad, bomme att öka beskattningen, enär, i de flesta Lil, flere bilagor åtföljde hvarje hufvudhandling; hvilken anmärkning äfven inom isotideStänätt blifvit emot Utskottets förslag framställd. En'igt Utskottets i Betänkandet N:o 35 yttrade åsigt, uppkommer icke någon egentlig rubbning af Chartae-Sigillatae-afgifternes belopp genom den föreslagne förenklingen af Förordningens föreskrifter pag. 6, 7 och 8. och då den förhöjning, sora genom samma förändring i vissa fall befarats, fullkomligen motsvaras af den nedsättning i afgift en, som i andra fäll åter kommer att ega rum, hemstäder Utskottet, alt Betänkandet måtte i denna del varda af Rikets Ständer godkändt och de dervid framställde amnärkningarne få förfalla.
Det bör ej heller härvid förbises, att den vård, som rotehållaren, enligt nuvarande stadganden, är förpligtad att hålla öfver sin soldats mundering, beqvämt nog kan handhafvas samt att, rotehållarne i allmänhet icke torde vilja afstå från rättigheten att sjelfve hafva denna tillsyn, enär munderingarnas noggranna vårdande måste anses såsom en rotehållarne närmast rörande angelägenhet, då ersättandet af hvarje skada derå länder i första rummet dem till förlust. Härtill kommer ock, att en sådan förlust blefve gemensam för alla rorehällarne, om motionärens förslag - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-11 skottets Utlåtande, N:o 54. 9 slag antoges, i händelse munderingarna genom eldsvåda eller på annat satt inom trossbodarna förstördes, samt att, om dylika fall inträffade, tvister i afseende på godtgörande och ersättning lätteligen kunde uppstå. Utskottet hemställer alltså vördsamt, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Anti. lill Exp.-Ubk. d. 15 Mars, kl. 2 e. m. Utlåtande , i anledning af väckt motion om upphörande af Landshöfding ar nes sjelfskrifvenhet till ordförande i Htishålls-sällskaperna. Från Höglofl. Ridderskapct och Adeln har till Allmänna Besvärsoell Ekonomi-utskottets behandling blifvit remitterad en af Herr Munck af Rosenschöld, N. R., väckt motion, så lydande: Då landshöfdingarnes sjelfskrifvenhet till ordförande uti hushållssällskaperna at orsaker, som kunna bättre inses än omtalas, ofta medförer stora olägenheter, vågar jag föreslå, att Rikets Ständer för Kongl. Maj.t tillkännagifva den önskan, att reglementena för nämnde sällskaper måtte på så sätt ordnas, att de föreskrifva ordförandens tillsättande genom val.” Sorn Hushållssällskaperna ega att sjelfva uppgöra och till Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse anmäla sina stadgar, enligt hvilka ock på liera ställen ordföranden utses genom val, tillstyrker Utskottet, att motionen må lemnäs utan afseende.
— Då, genom alla dessa föreslagna förändringar, skjutsningsbesväret göres mindre betungande än hittills, möjligheten till bättre betalning beredes, utsigt öppnas för entreprenören att vinna särskilda fördelar och inkomster genom gästgifverihållningen, samt framför allt möjligheten att konkurrera om entreprenaden utsträckes till ett stort antal, som hittills varit derifrån utestängda, hyser Utskottet intet tvifvel att ju de entreprenad-auktioner, som för Statsverkets räkning komma att anställas till öfvertagande af skjutsningsbestyret, skola med vida större begärlighet omfattas af spekulanter, än hvad fallet varit vid de entreprenad-auktioner, hvilka för skjutslagens räkning hittills blifvit anställde, och att entreprenadsummorna således komma att i betydlig mån nedgå. De förändringar, som de pågående jernvägsbyggnaderne medföra i skjutsningsbestyret, ehuru omöjliga att till deras belopp pä förhand uppskatta, torde ej heller böra lemnäs utan afseende vid betraktande af de kostnader, hvartill skjutsens öfvertagande bör för Statsverket uppgå. I följd af allt hvad sålunda blifvit anfördt, anser Utskottet den verkliga utgift, som genom den föreslagna förändringen komme att drabba Statsverket, icke böra på långt när uppgå till något af de genom ofvanomförmälde beräkningar angifne belopp. Beträffande tiden, dels från hvilken det erforderliga anslaget borde utgå, dels hvarifrån Statsverkets öfvertagande af skjutsningsbesväret borde vidtaga, lärer dervid böra tagas i beräkning ej blott fördelen af förändringens skyndsamma genomförande, men äfven det behof af rådrum samt de kostnader, som de förberedande åtgärderne härtill fordra. De blifvande entreprenaderne böra jemväl taga sin början vid den lid på året, att entreprenören kan dertill i sin tjenst erhålla nödigt folk samt till billigt pris uppköpa foder för dragare. Den l:sta November 1861, såsom infallande kort efter tjenstehjonsflyttningen berörda år, torde således vara den dag, då skjutsningsbestyret borde af Statsverket öfvertagas, hvaremot kostnadsanslaget derför torde böra utgå redan från nästa statsreglerings-periods början.
Ständer framhärda rc. Bihang. lil. L>. N:ö 1Z, 14. Z8 Den ri Octobcr. ock Aocikänä kog R.!66^-vck ^Ueln 6en n O^ob. rZrv» '- kr?KE-§tänrier elen n öOr^Lre-8tän^sr elen n Loncie^lLncler 6en rr - ^ Stormägtigste Allernädigste Konung. är Riksens Ständer wid sistleden Riksdag, i följe af Eders Masts Nädiga Proposition, beflöto för detta Konung Gusraf AdolphS och desi Familles aflägsnande ifrän Sweriges gränser, blef den underhälls, summa, som ho, nom anslogs, bewiljad under samma förbehäll som den först begärdes, nemligen iagttakundet af det närwarandes lugn och framtidens säker, het. För att ytterligare widtaga alla försigtig, hets mätt som till minnande af detta ändamäl kunna erfordras, och efter hos Riksens Stän. der förekomne anledningar, hafwa Riksens Stän. der nu bestulit: 1:0 Att till förtydlingande och för att gif. wa mera fullständighet ät deras redan förledit är fattade beslut, rörande för detta Konungens och desi Familles flyttning och wistande utom Riket, ytterligare förklara: det desin beslut in« nefattade det wilkorliga förbehäll, att hwarken f. d. Konungen eller nägon af desi Famille stulle beträda Sweriges gränser: om hwilket be« stuts widmagthällande, och till minnande af det dermed äsyftade allmänna lugn och säkerhet, Riksens Ständer ät Eders Mast uppdraga och rm i underdänighet anhälla det mätte utan Hinder - Den rr Öctober. 99 der af nZgot annat afseende, alla till ändainä. let nödige mätt och steg widtagas. 2:0
Jag kan icke annat än förena mig med den värda talaren, sorn ansåg kännedom uti vaccination och åderlåtning icke böra ifrågakomma; ty det är obilligt vid skollärareplatsers tillsättande fordra dessa kunskaper, då tillfälle till desammas inhemtande icke beredes vid seminarierna; deremot kan jag icke inse hvarföre man skall fritaga dem från skyldighet att äga insigt uti choralsång, ehuru jag medgifver att ordet choralsång kan utgå, enär på ett föregående ställe i samma mom. står kyrkosång såsom ett ämne, hvaruti skolläraren bör äga insigt, och hvarmed icke kan förstås annat än choralsång. Hr Mannerskantz: Det var just emedan jag hyser samma åsigt som Hr von Prosén, nemi. alt lärare uti de ambuiatoriska eller de mindre skolorna också skola tillsättas af församlingens skolstyrelse, sorn jag önskade alt ordet folkskola måtte utbytas mot fast skola; ty om min mening icke varit sådan, så hade naturligtvis ändringen icke varit behöflig. Jag förenar mig för öfrigt om behöfligheten af ett sådant tillägg, som det Hr von Rosen föreslagit; men jag bar trott att det icke borde tillkomma förr än vid 5 mom. af 5 §:n. Hr von Hartmansdorff har velat medgifva mitt förslag, såvida R. o. Ad:s beslut i i §:rr, alt en fast skola bör finnas i hvarje församling, blefve R. St:s beslut. Dertill får jag erinra, alt hvad jag tillstyrkt är fullt öfverensstämmande med nyssnämnda af R. o. Ad. fattade beslut, och mitt syfte är blott alt få detta R. o. Ad:s första beslut conseqvcnt lillämpadt äfven på de efterföljande §§:na; jag tror man ej kan komma längre i conseqvens, särdeles som man ännu ej vet livad som slutligen blir R. St:s beslut. Således torde Hr von Hartmansdorffs anmärkn. i della hänseende förfalla.
Ar egendomen af frälse natur, skall det betalas en grundränta, som nästan blir större på papperet, än i verkligheten, emedan det är en grundränta, som sättes i tunnor sparimål och söm sedan får lösas å 52 öre pr tunna. Ar åter qvarnfallet beläget på kronoeller skattejord, så är förhållandet det, att man ej får anlägga en qvarn, utan att betala 25 % af brutto-inkomsten i grundränta. Följden af detta stadgande blir, att, när qvarnar skola skattläggas, eluderas detta stadgande och man kringgår förfaltningarne, såsom alltid sker då man vill pålägga en afgift, som är alltför. lii 8 Dell 11 Augusti e. in. orimligt tilltagen. En annan följd af detta stadgande är den, att man i landet har stor brist på qvarnar, hvilket synnerligen har visat sig på de sednare 12 åren, och af egen erfarenhet vet jag, att man understundom får skicka sin spanmål 5 mil och derutöfver till närmaste qvarn, och att flera veckor emellanåt behöfves, innan man får maler. I Skåne är det sådan brist på qvarnar, att man får skicka sin säd till Danmark för att få den malen, och i Blekinge, der det ej finnes annat än skattejord, stå en ofantlig mängd vattenfall i de strida strömmarne alldeles obegagnade Yi inse således alla nödvändigheten af en så orättvis lagstiftnings upphäfvande; men huru skall detta lämpligast låta sig göra? Man har visserligen sagt, att grundskatterna skola gå bort och ersättas genom bevillning; men huru skall denna bevillning utgå? För att få denna ersättning, har jag ej kunnat tänka mig något billigare, än att lägga en ungefär motsvarande särskild bevillning på de mjöloch sågqvarnar, som iiro f. n. belastade med grundränta. Den skulle bestämmas till en viss multipel på så sätt, att den dels komme att motsvara den summa man borttoge, dels tillika sålunda blifva rättvis, att den i möjligaste måtto komme att rätta sig, så väl efter fastighetens uppskattade värde, som efter den behållna inkomsten af den vid mjöloch sågqvarnar idkade rörelse. Jag tager mig friheten, att inför det Högloft.
Efter de upplysningar jag erhållit, lära desse tull-satser vara för låga, och en tull af 3 R:dr 24 sk. pr skålpund för de sednare behöflig, samt tullens bibehållande vid 2 R:dr 24 sk. för de förra erforderligt; å Väfnader, bomulls-, alngods: andrasiag, ej specificerade: förut dels förbudne,’ dels dragande en tull af 1 R:dr, 1 R:dr 4 sk. ä 1 R:dr 12 sk. pr skålpund, å hvilka, vid förbudens borttagande, nu föreslagits en tull för ofärgade pr skålpund 24 sk. » färgade » » 28 » » tryckta eller pressade » » 32 » » shawlar, shawlelter etc. » » 36 » hvilka tullbestämmelser äro å de ofärgade 12 sk., å de färgade 8 sk , å de tryckta och prässade 10 sk., å shawlar, shawletter etc. 12 sk. pr skålpund lägre än Utskottet vid sistlidne riksdag föreslog, och då de derjemte äro, utom å de färgade, 4 sk. pr skålpund lägre än hvad Herr Murén i sin reservation då jemväl föreslog, så har jag ansett att de skäligen böra med åtminstone 4 sk. pr skålp, utöfver Utskottets förslag, förhöjas. Tull-satsen bör äfven då ej vara hinderlig för den lolliga handeln. För den som gjort smuggleriet till yrke vore troligen äfven en till hälften minskad tull ej nog för att afstå från yrkets bedrifvande; men för de nu nyligen i större skala anlagda mekaniska bomullsväfnads-fabrikerne, tror jag den nu af mig föreslagna förhöjningen vara behöflig, på det att de med någorlunda trygghet skola kunna arbeta. Vid förbudets borttagande å Ylleväfnader har Utskottet föreslagit en tull-sats å valkade väfnader, hvartill isynnerhet kläde, halfkläde, dråp, satin och korderoy höra, af 1 R:dr 24 sk. pr skålpund, i stället för 2 R:dr, som Utskottet vid förra riksdagen föreslog.
I den på detta nummers sista sida införda nyårsberättelsen » Lyckans skärfvor » äro efter uppsättningen på tryckeriet samtliga rader huller om buller omflyttade, hvarigenöm deras inbördes ställning Ull hvarandra rubbats. Hvarje särskild rad är dock ett orubbadt helt för sig. Den uppgift, vi nu förelägga våra läsarinnor, är denna: att på nytt ordna raderna inbördes, så att de komma i sitt rätta sammanhang och den lilla nyårsberättelsen föreligger i ursprungligt skick enligt det af redaktionen innehafda manuskriptet. Vid lösningens insändande skola endast radernas nummer uppgifvas i den ordning lösaren anser vara den rätta. De äro för detta ändamål numrerade från 1 till 139. Samtliga lösningar skola vara insända till Redaktionen af Idun, Stockholm, senast den 15 nästkommande februari. Kuvertet skall på framsidan i den nedre kanten som märke bära orden: » Lyckans skärfvor » samt endast innesluta nummerserien, undertecknad med insändarens fullständiga namn och adress. Villkor för deltagande är blott att man själf eller någon medlem af ens familj för året är prenumerant på Idun. Samtliga inkomna lösningar brytas samtidigt, efter den 15 februari. Den första rätta lösning, som därvid påträffas, erhåller första pris, de tio följande rätta lösningarna de tio öfriga prisen. Förefinnes ej tillräckligt antal absolut rätta lösningar, utdelas pi-isen åt dem, som kommit det rätta närmast, hvarvid först bruten lösning äger företräde, om två eller flere annars skulle visa sig jämnställda. Första priset utgöres af: fri resa till Stockholmsutställningen och åter jämte fritt logis oeh vivre under en vecka. Meningen är alltså att bereda den lycklige hufvudvinnaren tillfälle att i angenämt vänsällskap bevista årets stora nationella fest. Redaktionen för Idun bekostar järnvägseller ångbåtsbiljetter (järnväg 2:a klass, ångbåt l:a) tur och retur från vinnarens bostadsort inom Sverige eller Fin / and samt uppehåll i Stockholm under 7 dagar, beräknadt efter 15 kronor person om dagen, alltså för 2 personer allt som allt 210 kr. jämte resebiljetterna.
Om Svenska nationen vill yrka det, så föreställer jag mig, att den kan göra detta yrkande gällande, men dertill fordras en kraftig vilja, och den måste visa sig i annat än blotta ord. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Öresundska tull frågan äv säkerligen ett af de vigtigare ämnen, hvarom discussion här kan uppstå, och enligt min lanke fordrar den obestridligen en annorlunda beskaffad opinions-yttring från Idepresentationen, än den Ekon.Utsk:s nu under öfverläggning varande betänk, innefattar. Sjelfva frågan delar sig i 2:ne frågor, nemi. ang:de dels den på tractater grundade afgiften, och dels den afgift, som utöfver tractaterna utgår, och hvilken, enligt livad en värd talare ådagalagt, är så ofantligt öfverskridande det belopp, som efter tractater bortmedgifvas, att den ovedersägligen bör och måste påkalla allvarsamma föreställningar från vår Styrelse till den Danska. Förhållandet lärer, efter hvad jag tror mig känna, vara det, att någon speciel tractat emellan Sverige och Danmark om Öresundska tullen icke äger rum; utan lära våra tractalsförhållanden i detta hänseende grunda sig på en tractat med Holländarne, i följd af hvilken Sverige, England och Ryssland äro ställda i samma förhållande, som, efter diploma - 6o D e h 3 Juni c. ra. tiskt språkbruk, kallas likhet med de mest gynnade nationer, eller det förhållande, sorn af Ilollåndarne i Danmark åtnjules. Det lärer visserligen blifva svårt för Sverige, att, såsom man har yttrat, genom armee-förstärkningar och förstärkt sjöförsvar tillkämpa sig tullfrihet; och går yrkandet derpå ut, vill jag visserligen icke votera något krig för att tillvägabringa en rättelse derutinnan. Så länge Ryssland och England åtnöja sig med dessa förhållanden, lärer det ilian tvifvel blifva ganska svårt för Sverige, att enskildt tillkämpa sig en sadan fördel, oaktadt den synes stödd på rättvisa och billighet. Likväl tror jag att sådant icke vore omöjligt, oell att olla lämpliga åtgärder för sådant ändamål böra vidtagas.
Förslaget till 24 §. utesluter Regeringsformens nu gällande lagbud , alt ”Justitia;-ärenden” skola beredas i Nedre Justitiae-Revisionen, hvars inslruction af den 3 Augusti 1809 äfven stadgar: "målen undfå, innan de hos Kongl. Maj:t föredragas, i Nedre Justitiae-Revisionen, uppå referentens anmälan, den beredning, som hör föregå och beskaffenheten fordrar, genom relationers författande till parternas underskrift i Rev is iöns saker, muntliga förhörs anställande, då de tarfvas, felande upplysningars infordrande samt communicationer; äfvensom uti Revisions-saker och Ägodelnings-mäl, Nedre Revisionen a ‘ gifver dess underdåniga betänkande. ” Detta stadgande har uli Kongl. Majlis under den 3 Juli 1840 utfärdade Nådiga Instruction för Justitiae-Departements Chef icke blifvit upphäfvet, ulan tvärtom i 21 §. bekräftadt. Nu finnes väl uti den Nådiga Propositionen motiv för ett sådant tillägg uti 24 §., att vissa rättstvister, som nu afgöras af Konungen i Stats Rådet, kunde öfverlemnas till Högsta Domstolen; men någon anledning förefinnes icke att Kongl. Majit velat upphäfva eller ens förändra Justiticeärendens nuvarande behandling och beredning, än mindre har något motiv för en sådan grundlagsändring blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder meddela/it. sif Stats-Rådets vidfogade protocoll kan ej skönjas om Högsta Domstolen häröfver varit hörd, och något dess utlåtande kan sålunda icke tjena mig till ledning. Ej eller har jag under öfverläggningen härom inom Constitutions-Utskotlet förnummit någon hafva velat upphäfva eller ens förändra nu gällande Instruction för Nedre Justitiae-Revisionen, än mindre att någon för en så beskaffad grundlagsförändring anfört något enda motiv. Nu eger Utskottet väl rätt, enligt 81 §. Regeringsformen, att hos Riksens Ständer uli Grundlagarne föreslå de förändringar, som det anser högst nödiga eller nyttiga; men då Kongl.
Och döf för alla efterforskningar till sakens rälta upplysning, ehuru han kanske vare i stånd, att upptäcka den eller de verkeligen brottslige; ty det är att märka, att den ena brottslingen vet bäst om den andra, och att uppgiften att hafva begått ett brott, merendels förutsätter kännedom, att ett Sådant verkeligen blifvit begånget. Det’ visar sig ock ofta under ransakningen, att den, som falskeligen åtagit sig brottet, har fått kunskap om dess begående och de minsta omständigheter dervid, just af sjelfve våldsverkarne. Men LagUtskottets förslag skulle för Domaren systematiskt stänga vägen till sådane ganska upplysande kunskapskällor, och klokheten skall åtminstone säga den sjelfgjorda brottslingen, att den enda fördel han har att vinna, är någon erkänsla af de verkligen brottslige, derigenom att han framhärdar i sin osanning, och dermed befriar dem från straff, enär Staten i Lagen uttryckt och på förhand afkunnat sin känslolöshet för återgång till sanning eller ånger, och straffar lika, ehvad det erkända brottet är begånget eller icke. Men den befarade ovarsamma Lagstiftningen blir ändå skadligare, om den icke Den 3o Mars e. m. 367 ställes i sammanhang med den förut i samma ämne varande, utan sammanblandas med olikartade Lagbud, hvilka deraf i grunden kunna skakas eller till sin princip och syftning förvillas. 17 Cap. 36 §. RättegångsBalken förutsätter till fullkomnad bevisning af ett brott, som skall kunna straffas, att det skall vara kändt och erkändt, således äfven verkeligen begånget. Med tillämpning häraf föreslår Utskottet straff för erkännandet, som likväl, om det är osannt, icke har sammanhang med det begångna eller icke begångna brottet. Eller månne stadganderne i 4o Cap. MissgerningsBalken, om den som stjäl, kunna slå i sammanhang med dem, som i 60 Cap. förekomma om den, som ljuger. Ännu mindre torde man böra med Lagutskottet, från stadganderne om Rättegångsformerne för en fullständig bevisning, låta, på en tillämpningens sidoväg, sig inledas på brottmåls-lagstiftningens fält, utan helst laga hvar sak för sig.
” Bevillnings-Förordningarne den 21 Junii J762 och den 30 Januarii 1770 hafva, i an« seende till Prostetunnorne, ordagrannt samma lydelse, som 1756 års Förordning, Att 1789 och senare arens BevillningsFörordningar icke specielt undantaga Proste-tunnorne, torde icke kunna hafva annan grund, än den, att 1789 års Bevillnings Förordning icke ger så utsträckt definition på Löne-Inkomst, som senare Bevillnings-Förordningarne, hvaraf följden ock varit, att Prostetunnorne, efter 1789 års Förordning, icke blifvit till Bevillning taxerade: och då senare Bevil lnings-Förordningar hänfört, under Lön, jemväl Extra arfvoden, Tractatnenten på vanliga tjenstgörings - orter, CompagnieReveniier, Tingsgästningspenningar, Expeditions-lösen och andra Sportiar; så hafva undantagen blifvit flera och generelare, så att derunder äfven bordt förstås Prostetunnorne. Under förmodan, att Bespective Stånden, upplyste om sakens rätta sammanhang, icke lär\ gilla det Beslut, Utkottets pluralitet i denna fråga fattat, anhåller jag, att denna min Reservation må få åtfölja Betänkandet.’’ Härmed förenade sig Herr Friherren och Ordföranden, Herr Friherre Wrangel, Herrar 8 Bevilln.-Utskottets Betänkande N:ö ig, Tham, Nordenankar, Rydström och samtlige Herrar Eedamdterne af Högvbrdige PresteStåndet; med undantag af Herr Contracts Proj sten Svedelius. Ank, till Exp.-Utsk. d, 27 April 1819. Betänkande, angående Herr Carl Valleys Motion om böter för dem, som i Städerne försumma att vid andra Uppbörds - stämman betala Krono-Utskylder. Vallöf].