Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att en sådan rättighet skulle på något sätt inhiberas, derigenom att Konungen föreslagit andra och från Const.Utsk:s förslag skiljaktiga ändringar, hvilka hvila oafgjorde på Ständernes bord, kan jag icke inse, helst grundlagarne skola efter deras ordalydelse tillämpas. Den enda inskränkning här finnes är den, att R. St:r försl d. v. s. icke förr än å en nästföljande riksdag kunna ang. grundlagsändringar fatta sitt beslut, (hvilket stadgande således redan förutsätter rätt till ännu längre npskof, hvarom motion nu blifvit väckt.) Frih. Sprengtporten har redan ådagalagt att alternativa förslag hvila sedan sista riksdagen, nemi. Konungens om en helt ny Riksd.Ordn. och Coust.Utsk:s om ändringar i åtskilliga §§ af samma Riksd.Ordn. hvilka sednare naturligtvis skulle komma att förfalla om det förra bifölles, men hvilka komma under pröfning i händelse det afslås. I följd häraf komma ju således R. St:r redan nu alt besluta öfver alternativa förslag. Fördelen af sådana förslagers tillvaro, har i öfrigt blifvit så sannt och fullständigt af Frih. Sprengtporten framställd, att jag anhåller att i det fallet fullkomligen få förena mig med honom. Hr v. Hartmansdorff har bestridt, att det vore första gången Frih. Tersmedens motion förekomme: Om Hr v. Hartmansdorff går tillbaka till 1810 och 1812 årens riksdagar, så har han rätt deruti att en likartad motion redan då förekom, äfvensom den förut blifvit framställd inom BorgareSt. men hvad beträffar öfverläggningarna inom detta hus vid innevar. riksdag, så har jag mig icke bekant, att någon Ståndets ledamot förut gjort ett så beskaffadt förslag. Det är fördenskull en preliminär fråga, som icke har att göra med hufvudsaken, men ovilkorligen måste före denna afgöras. Den kan visserligen slutligen afslås, utan afseende på meningen om det hvilande representations-förslaget, men alldenstund den är allmän, mäste, enl. 49 § Riksd.Ordn., om en ledamot sådant begär den hvila på bordet till nästa plenum.
Utsk. upptagit, hurusom anmärkt blifvit det vådliga deruti, att utesluta dessa räntor ur räkenskaperne, enär de framdeles kunde komma att till statsverket ingå, men ändock fortfarande tillstyrkt denna uteslutning, så har likväl Utsk., åberopande 13 punkten i sitt förslag, ang:de rusthällshemmansräntorna, tillstyrkt, att desse och de till båtsmanshållet i Blekinge och Kalmar län anslagna räntor skulle i räkenskaperne fortfarande uppoch afföras, med erinran såsom skäl härföre, att dessa räntor utgjorde ett ansenligare belopp, hvilket deremot icke vore händelsen med de räntor hvarom nu är fråga, hvadan de borde ur räkenskapen afföras. Det är i sanning en så besynnerlig deduction, att det erfordras Utsk:s slutkonst för att kunna på ett sådant sätt försvara sina åtgärder. Ehvad nu räntan är af större eller mindre belopp, är det likväl af vigt för Staten att den vet, hvem som innehar denna ränta och huru den är disponerad, pä det att, om händelserne så foga, att den återfaller till Staten, denna också må af räntan komma i åtnjutande hvilket man åtminstone icke med någon slags visshet kan antaga blifva händelsen, om den göres obefintlig i kronoräkenskapen. Till en slik åtgärd förefinnes alltså icke något skäl af räntans obetydlighet. Flera sådana räntor tillsammanstagna kunna dock utgöra ett större belopp, och det förhåller sig med dem som med anmärkmne i kammarrätten. De röra ofta poster å endast 12, 18 och 24 sk. Dessa summor hvar för sig synas obetydliga, men då de läggas tillhopa, blir beloppet ingalunda obetydligt, hvilket deraf kan ses att rättens revisionsanmärkmr hitintills inbringat statsverket 20 å 30,000 r:dr ärligen. Jag anhåller således om afslag å Utskrs framställning i denna punkt. Hr Stuart, Carl Gust.: Den siste värde talaren tyckes hafva bortglömt, att det är en betydlig skillnad emellan räkenskapernas kredit och debet.
Utskottet, som tagit denna motion uti öfvervägande, har dervid inhemtat, att det belopp af 898 r:dr 10 rst b:ko, hvilket ännu återstår oguldet af det ådömda anmärkningsbeloppet 2,998 R:dr 10 rst, kan nära nog liqvideras med den tillgång, Arells konkursmassa enligt af sysslomannen afgifvet intygande lemnar, men att deremot ali tillgång saknas för gäldande af räntan, hvilken, i anseende till den längre Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 335. 3 tid tillbaka, hvarifrån den beräknas, uppgår till en summa, överskjutande sjelfva anmärknings-beloppet. Enligt 27 § 3 mom. af det för armeéns pénsions-kassa utfärdade nådiga reglemente af den 18 Febr. 1848, åligger det Fältkamereraren Arell, sedan domen i hans konkurs under den 30 sistlidne April vunnit laga kraft, att sex månader derefter visa sig hafva blifvit från borgenärernas vidare kraf befriad,] vid äfventyr att i annat fall varda från sin vid förutnämnda kassa innehafvande revisorstjenst skiljd. Så länge nu staten qvarstår såsom fordringsegare, är det för Arell icke möjligt att detta åliggande fullgöra, och utkräfvandet af statens räntefordran skulle alltså hafva den ovillkorliga påföljd, att Arell nödsakas lemna den tjenst, hvilken utgör enda utsigten till framtida bergning för honom på ålderdomen med hustru och oförsörjda barn. Under sådana’ förhållanden och då statsverket i allt fall, genom fullföljande af anspråket på ifrågavarande räntemedel icke kan något vinna, har Utskottet ansett sig ega all anledning att den nu väckta motionen förorda, och hemställer alltså, det Rikets Ständer måtte medgifva, att f. d.
Drutselkassan, hvilken innefattar skjutsiniältnings-, lyktländnin°safgifts-, brandvakts-, arrendejords-, väghållnings-, brandredskaps-, gatuhållnings-, mulbetes-, Höglands parks-, aflönings-, tiskes-, fastighetsoch dislilleringsrätlighets-konto; utvisande 1847 års räkenskaper etL inkomstbelopp af 5,983 Rrdr 39 sk. 8 rst. samt en utgift af 8,852 Rrdr 18 sk. 9 rst. och således en brist af 2,868 Rrdr 27 sk. 1 rst., som måst af andra medel fyllas; och har denna kassa en skuld af 4,537 Rrdr 13 sk. 4 rst. Under Borgerskapets äldstes vård finnes en särskild kassa, nämligen Borgerskapets enskilda, hvaruti ingå inkomsterna af borgares örelalsskatt, som år 1847 utgjorde 1,492 R:dr, arrende för det borgerskapet enskild! tillhöriga hemmanet Hästö, 604 Rrdr, jemte arrendet för några öar samt fisket dervid, så alt hela inkomsten nämnde år utgjorde 2,235 Rrdr; och bestridas med dessa inkomster, jemte aflöningen för förvaltningen, hufvudsakligen bålsmans-vaeancea 1» i It för borgerskapet samt arfvode till stadens fullmäglige vid riksdagarne. Den särskilda tabellen för städerna utvisar, att statsbidragen lör Carlskrona uppgå till samnianlagdt 58,108 Rrdr 4 sk. 11 rst. — Af de bidrag, som i tabellen upplagas under rubrikerna klereciels underhäll och diverse onera, utgå för hus och tomter till: Afgift till underhåll af stadens kyrkor 1,360: 13. g.
Uti den första delen hade Utsk:t tillstyrkt, att räntan för lån från Allmänna Diskontfonden skulle höjas från 5 till 6 proc., på sätt Utsk:t, i enlighet med detta sitt tillstyrkande, uti 27:de punkten 2:dra mom. föreslagit; och linde, i alside härå, blifvit yrkadt, dels att R. e. Ad. måtte besluta, att räntan skall, med afs:de å de i 27:de punkten lista mom. omnämnda förhållanden, af bankofullnuge bestämmas till minst 5, högst 6 proc., och dels att Utsk:ls förslag måtte afsläs samt det nu gällande stadgandet, att räntan vid utlåning från Allmänna Diskontfonden skall utgöra 5 proc., bibehållas. Härefter framställde H. Exc. propos. å bifall till förstberörde yrkande och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering. Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: ©en 20 Juni a. m »Den som bifaller Frih. Tersmedens förslag, att vid utlåning från Allmänna Diskontfonden räntan, med afs:de å de i 27:de punkten 1 ista mom. i BankoUtsk:ts Betänk. N:o 25 omnämnda förhållanden, af bankoftillm-.ge skall bestämmas till .auust 5, högst 6 proc., röstar Ja; den <det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att räntan för lån från nämnde 'fond fortfarande skall utgöra 5 proc.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 25. Nej — 11. H. Exc. Hr finn o. Landtm, förmälte härefter, att, i afs:de å den sednare delen af punkten, innehållande yttrande om s. k. bevilln.-afdrag, endast blifvit yrkadt, att berörde yttrande skulle läggas till handlingarne; hvarefter propos. derå framställdes .och med ja besvarades, 20:de punkten. Utsk:ts hemställan bifölls. 21:sta punkten.
Det är en sats, som varit missbrukad och derföre fallit i misskredit, men det oaktadt innehåller sanning, att tillfället till för mycken brådska i anklagelsers och tvisters anställande icke alltid är helsosamt; men åtminstone ela bör uppehållet vara drägligt, när det icke är sjelfva den slut liga upprättelsen, utan endast dess första påkallande, sorn fördröjes. Angående permauentsen åberopar jag för öfrigt det förut tryckta underdåniga utlåtande, hvari jag med Lagberedningens pluralitet instämt, öfver frågan om domstolarnes organisation, och hvarigenom de alltför täta domstolssammanträdena på landet blifvit afstyrkta. En följd af gemensama domstolar för land och stad är, att äfven rättegångsordningen för begge bör blifva i alla delar gemensam. Dertill hörer, att tiderne för lagfart, stämning om börd, jemknings sökande i arfskifte, bevakande af äktenskapsförord, blifva för land och stad desamma. Den verkliga olägenhet, som måste träffa alla städer utom dem, i hvilka landstingsrätterne sitta, förekommer i vexeloch sjörättsmål samt i hyresoch ulliyttningsmål, der det fordras skyndsam åtgärd af första instantsen och verkställighet af dess beslut, utan hinder af klagan. Det bör derföre i dessa mål stå käranden fritt att, utan afbidan af ting, omedelbart anlita landstingsrätten. Och då inskränker sig olägenheten dertill, att parlerne kunna få ett Just.-Ombudsmans Emb.-Berätt. till 1850 års riksdag. d - 26 stycke väg att färdas. Ty den afdelning, sorn på inställelsedagen siller, bör kunna utan dröjsmål saken upptaga och handlägga. För de större städerna, och synnerligen för hufvudstaden, blir säkerligen nämndemanstjensten motbjudande, tilldess man småningom hunnit vänja sig vid detta vigtigaste och mest hedrande af alla municipala bestyr. Imedlertid kan härmed må hända förhållas på lika sätt, som förut med beväringsskyldigheten tillgått, nemligen att den, sorn skyldigheten drabbar, står fritt att i sitt ställe anskaffa en vikarie. I hufvudstaden blir dock alltid en modifikation oundviklig.
Genom den derefter skedda fördelningen, har man åter fått omskrifva ungefär samma text-uti 6 §, som uti den 5 §; och den 113'a fördelningsgrunden, enligt hvilken de fullmagter, förordnanden m. m., som utgå från Eouungens Canzli, Justitas-Canzleren, m. fl., skola skiljas från alla andra, synes ingalunda medföra mindre vidlyftighet eiler större reda, än der nu finnes uti den gamla författningen, vid hvilken man är van, och hvaruti denna förändring icke tyckes mig vara ibland de mest nyttiga och nödvändiga. Bevillnings-TJtskoltels Betänkande, :V.o 13. 37 Vidare kan jag icke inse orsaken, hvarföre man för Adels-, Friherre-, Grefveoch Exellence-bref föreslagit samma chartae-belopp, sorn Rikets sist församlade Ständer antogo, men deremot för Commendeursoch Riddarebref alldeles frånträdt denna grundsats. Ständerna antogo nemligen 1840, likasom 1834» för Seraphimer-Orden 100, för Commendeurer med stort kors 66: 3a, för andra Commendeurer 5o, samt för Riddare och Orxlensledamöter l5 R:clr, och nu har charte-beloppet blifvit föreslaget hälften, mindre, ehuru dessa sednare ej erlägga någon tillökning för canzli-gebiihr, såsom de förra. — Att nedsätta Commendeurs-brefvens stämplade pappersVärde till fullkomlig jemnlikhet med Kongliga eller Academiska Doctors-bref utan prof, tyckes icke heller vara full rättvisa emot de förstnämnde. Ty väl faller det sig litet svårt att utdraga några reella värden utur dessa immaginära qvanliteter, för alt sins emellan jemföra dem, men nog synes det ändå sannolikt, att ett gult eller grönt Commendeurs-band, eller en craclian skulle medföra en större värdighet i samhället, och lyfta sin innehafvare ett godt stycke högre upp på ärans trappa, än en anspråkslös doetors-hatt, eller ett honorarie magisters-bref.
Börje blef så blossande röd, som om man ertappat honom på någon ogerning, men han svarade icke. »För resten hade hon väf i gång. Det var hennes sällskap, sade hon, spinnrocken eller väfven. Det var kläder till dig.» Börje såg fortfarande ut som det onda samvetet. Hans vän betraktade honom en smula nyfiket. »Nå, fru Olsson, hur trifs ni på landet?» sade han hastigt, då det märktes att Börje inte ville gå med på det ämne han slagit an. »Åhjo, så der. Men Börje är mycket ute, och då blir det allt något enformigt. Det är så förfärligt tyst. Annars trifs jag bra.» »Ja – jag kan tro att man tröttnar på det också. Men den sista tiden har jag längtat mig alldeles tokig bara efter tystnad och stillhet ... Det måtte vara paradiset, – tycker jag nu.» »Du skulle aldrig trifvas på landet.» »Jag! – Jag skulle ha lust att gå i munkkåpa och sandaler, om det bara funnes ett stämningsfullt gammalt kloster för mig att disponera, ett gammalt näste med madonnabilder och svala gångar, och så en trädgård med cypresser.» »Ja det kan du inte få här.» »Nå men tystnad kan jag väl åtminstone få, och redan det är något. Det märks att man börjar bli gammal. För några år sen skulle jag tänkt helt annorlunda!» »Och det kommer inte att dröja länge innan du tänker så igen. Men hvar har du varit alla dessa fem åren?» »Dragit från trakt till trakt efter årstid och väderlek. Våren, det är Italien, vintern Paris, sommaren Alperna, hösten Rhen och ruiner – ja, och så en vinter på Korsika och en i Algier: min hustru hade bröstlidande.» Han repade upp det som en utanlexa. »Hvad ni måtte ha sett mycket!» inföll Marianne. »Hå, verlden är sig lik öfver allt. Det är ingen skilnad, man bara tycker så i början.» »Fy, ni är blaserad!» »Visst inte. Jag har ledsnat på att lyda ånghvisslor och jernvägssignaler. Jag skulle tycka om att föra ett sådant lif som t. ex. ni härute, – med mina böcker och mig sjelf.
Hapaniemi med tillhörande laxfiske, af hvilket boställe staden vid midfastan år 1847 kommit i besittning, har, af sådan anledning, nu begärt, att den nämnde korps i stället tillförsäkrade ersättning, hvilken blifvit bestämd efter boställets år 1827 uppskattade afkastning och under tiden utginge från anslaget å 4;de hufvudtiteln till oförutsedda behof, måtte med 284 r:dr 20 sk. beviljas och tilläggas kontanta anslaget för indelda armeen, för att derifrån till korpsen anordnas. Som Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 5 April 1845, N:o 162, förklarat sig vilja genom ett stats-anslag, som kunde pröfvas motsvara kaptens-bostället Hapaniemis afkastning, bereda Fält-jägare-korpsens löningsfond ersättning för boställets öfverlåtelse till Haparanda stad, hemställer Utskottet, att den af Kongl. Majit för ofvan uppgifna ändamål nu äskade tillökning uti indelda armeens kontanta anslag må af Rikets Ständer beviljas. 6:0 Med anledning af Kongl. Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, tillstyrker Utskottet, j Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 73. 5 att, i enlighet med hvad rikets sednast församlade Ständer medgåfvo, öfverskottet af de indelnings-räntor, som förut ingått ensamt till rusthållarne vid södra bataljonen af Bohus-läns regemente, inå fortfarande ställas lill Kongl. Maj:ts disposition till betäckande af de kostnader, som för stats-verket uppkommit genom nämnde bataljons förändring tills vidare till likhet med roteradt infanteri. 7:0 Med åberopande af de skäl, som blifvit anförda, ej mindre af chefen för Landtförsvars-departementet, än af den år 1842 tillsatte kommitté för granskning af uppgjorda förslag till reglering och förbättrande af arméens sjukvårds-anstalter, uti afgifvet underdånigt betänkande, har Kongl. Maj:t förnyat
I senare fallet lades den i kors öfvcr bröstet och fastades baktill i en stor knut, sa att den p i ett framstående satt betecknadc bröstformerna, för hvilkct ändamal nian begagnade särskilda af fransmaniicn på spc kallade rtro~nställningar, ~c~zvcnsses~~ Dagny. 50 prursr,: rnentnrrs. : af engelsmannen liarsi. Dessa användes afven af damer mcd tadelfria naturliga former. Följa vi, efter denna lilla afvikclse, styfkjorteln i sparen. finna vi den under medborgare-kungen hägra i styfirmarnc och derpå försvinna för att såsom RriuolUr, under hägnet af Napolfon le petit och des cocottesa atertaga sitt gamla valde, stort: prilande, nien ihåligt som deras. Annu en kort tid och krinolinen förlorar liksom kejsarsfinxen sin prestige, störtas från tronen: rymmer med Eugfnic, faller vid Sedan, förfryser eller hungrar ihjäl med demi-monden i Paris samt bränncs slutligen il bale i Tuilerierna af det surerana folket. Nu trodde man slutligen, att den gamla ättemodern. Vertugardensa liela dynasti af poeher, pannier, cul de Paris. demiternie och krinolin var blifven pfi allvar afsatt och aldrig mera skulle iterkonima till makten. Men enväldet ar seglifvadt och republikanismen en ungdom, som aldrig kan Ista bli att skena öfver skaklarna och hota sin egen existens.
Jag har ansett D c a 10 Augusti e. m. mig nu böra reservationsvis nämna detta, emedan den reservation, som gifvit anledn. till beslutet, innehåller det villkor, att anslaget ej må räcka längre än till nästa riksdag. Då likväl detta ej influtit i propos:n, så anser jag, att ifråga var. anslag bör på stat såsom arfvoden allt framgent uppföras för Kammar-collegii räkning; och anhåller jag, att Hr Landtm, derom, genom propos., ville inhemta Ståndets tanke, på det saken mätte blifva bestämdt afgjord. Frih. Sprengtporten: Det tillägg vid min reserva tion eller den förklaring deraf, som Frih. Cederström behagat göra, tillintetgör densamma till sitt ändamål, så att saken effectivt blefve densamma, som om R. o. Ad. antagit Frih. Cederströms förslag; ty ändamålet med interims-arfvoden mäste vara just det, att R. St. må hafva sig öppet iemnadt, att derom förordna såsom dem behagar vid en följande riksdag. Jag öfverlemna!' åt R. o. Ad. att besluta, huru Ståndet anser nyttigast, men anhåller att min reservation må få förblifva ostyckad och oförändrad, sådan jag afgifvit den. Hr von Hartmansdorff: Ståndet ser nu beklagligt vis följden deraf att fatta beslut, utan att man hört ordalagen i det förslag beslutet angår. Jag anhåller, all reservationen måtte uppläsas. Om det också kommer för sent för sakens afgörande, så veta vi åtminstone hvad som är beslutadt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, innan propos:n framställdes, framställt de ordalag, han trodde uttrycka Frih. Sprengtporten mening, och de voro följande: ”att de ”embetsoch tjenstemän, som lagligen finnas berättigade att "undfå afsked med lönernas bibehållande, må äga att å in"draguingsslat njuta hela beloppet af den aflöning de, i följd ”af detta beslut, åtnjuta.”
Sä vidt jag förstår, bcfinnes Hr Printzenskölds förslag vara i nära slägtskap med den omnämnda motionen, ty den värde talaren säger visserligen att åtskilligt skall ske, men huru detta skall åstadkommas:, derom har samme talare ej yttrat ett ord, hvarföre jag vördsamt hemställer alt R. o. Ad. måtte afstå Hr Printzenskölds förslag till gemensam tanke. Hr Printzensköld: Jag tror icke att det någorstädes i grundlagen finnes föreskrifvet för Stånden, att, hvart och ett på sitt rum, upgöra speciella grundlagsförslag; det är endast konturerna, som dem åligger att angifva såsom anmärkmr mot betänk. Det förslag till gemensam tanke, som jag framställt, innehåller i ett afseende en bestämmelse, den nemi. att, hvad R. o. Ad:s representationsrätt beträffar, sjelfskrifvenheten skall bibehållas, äfvensom ett medgifvande af den grundsats, hvilken genomgår Const.- Utsk^ förslag, nemi. att hittills orepresenterade samhällsmedlemmar, hvilka kunna anses berättigade till inträde i nationalrepresentationen, äfven måtte ett sådant inträde tillerkännas. Jag anser icke det vara milt, ej heller Ståndets åliggande, alt här, § för § föreslå huru denna rättighet skall de orepresenterade medlemmarne tillkomma. Den 28 Maj e. m. 323 Det tillhör Const.Utsk. att, blott grundsatsen erkännes som Ståndens gemensamma tanke, sedan i detalj tillämpa och utföra densamma, och derföre anser jag mitt förslag vara tillräckligt för det ändamål som dermed åsyftas. Gr. Sparre, Erik: Utan att vilja ingå i någon diskussion, ber jag blott att till de skäl Gr. Lagerbjelke anfört emot det af Ur Printzensköld framställda förslaget få ytterligare lägga ett. Sedan R. o. Ad. vid 1840 års riksdag förklarat, det Ståndet vore benäget alt afsäga sig sjelfskrifvenheten, månne det vore för Ståndet värdigt att antaga ett förslag, som icke innehåller något annat vilkor, än alt just denna sjelfskrifvenhet skall bibehållas.
En Baneostyrelse, deribland ledamöter finnas med i verldshandel!! kända namn, kan utan svårighet för Banken bilda ömsesidig vexelcredit med solida banker och handlande på utländsk ort, hvarigenom Banken städse vöre i tillfälle att tillhandahålla vexlar och att, när behofvet så fordrade, indraga silfver. detta namn, icke annat än lån, hvilka, långt ifrån att stärka Bankens credit, försvaga den. Besluten vid y:dc punkten .och uppställningen deraf äro förtjenta af särskild uppmärksamhet. R. o. Ad. har beslutat, att metalliska fonden i Banken icke får nedsjunka un - 78 Den 4 Augusti f. ra. der 2 millioner r:dr, och bemyndigat Bancostyrelsen att, till förekommande deraf, förpanta Bankens ägande inteckningar i fastighet, under vilkor, att den i skuldförbindelserna af Banken särskildt förbehållna uppsägningsrätt för hela skuldbeloppet icke får af annan innehafvare begagnas; att försälja, till större eller mindre belopp, Bankens innehafvande statsobligationer, att upptaga lån mot räntebärande obligationer, samt att, derest sådant emot förmodan skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar; och genom beslutet vid Hale punkten, att lånerörelsens förminskning är den, som i sista rummet af Bancostyrelsen bör tillgripas, och det endast, då Bankens säkerhet sådant ovilkorligen fordrar. Vid den mest flyktiga granskning af dessa stadganden lär det för en hvar blifva påtagligt, att, när genom sedlars invexling Bankens silfverfond nedsjunkit till omkring jaf hvad den nu är, den återstående sedelstocken i landet, i fall silfret blifvit utskeppadt, är alldeles oundgängligen nödvändig att bibehållas för rörelsen och möjligheten af statsbidragens utgörande. Om således denna sedelstock, vid sådant fall, än ytterligare skulle förminskas genom de utvägar, Bancostyrelsen, på sätt nämndt är, blifvit berättigad vidtaga för att städse bibehålla i millioner r:dr silfver i Banken, skulle i det närmaste allt mynt försvinna ur landet. Följderna deraf äro icke svåra att beräkna.
Herr korklirbs anmärkning rörande nyttjande as 998 Den r6 December. as Riksdags Ordningens rermer, i anseende till voterings jedlnrues beskaffenhet, hörer cgcntekigen ti!! §z §. Sch bliswer där upkagen. All sedtarne wid voteringar och wal läggas pä ekk pappei-s-ark as den voterande, har warit en gammal praxis, som icke haswer oskäl med sig, man twäitom är enlig nied en nödig försigtighet, och som Utskottet pä sadan grund ej anser sig kunna utesluta. Det tillhörer de Ledamöter, som jämte Ordföranden under wal och v-teringar sitta wid bordat, att tillse det att derwid ordrnteligcn och lagligen tillgär. Nägot ytterligare färsigchchttS.mZtt kan ej widtaqaS och lärer ej rarftvag enär hvar och en voterande Ledamot sjelf äger under hela förrättningen wara a Rid, barhult tilstädeS och efterse samt anmäla om någon olaglighet skulie förelöpa; hwimet såsom swar pa Friherre O-lerstroms aumärkiiiug; Uiskvlttt ansett sig böra ritkännagiswa. 53« §» Herr Oocks anmärkning såsom icke ogrundad har blifwit iakttagen. Med anledning af Herr klorlilisbs sa wä! wid 5l:sta som denna H. gjorde anmärkningar, har Uttkottet, sä wist bchöflrgt warit, i anseende till voterings.sedlarne wid wal af personer, följt de termer som 7O § af Riksdags Ordningen finnes uvtaga; Utskottet har iikwäi ej kunnat utefluta, det icke onödiga, twärtom gnaneltga förflagct om anslag pa gängen wid olla wal öfwer den befkaff.nhet Wal,sedlarne döra äqa. för akt wara amagelige. I stället för LandtMarfkalkcns bord har Ukffottct föreslagit, att votcringsftolar med Ja och Neborde finnas pa ett inför dörren - Dcn :6 December.