Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse män, hvilka likväl icke egt att efter behag disponera sin tid, utan endast hade att, för ifrågavarande ämnens behandling, egna stunder, som för andra göromål kunde blifva öfrige, hafva, med åtskillige personer, som förut yttrat sig, inledt skriftvexling för att reda orsakerna till de stridiga meningarna, hvilka sålunda småningom blifvit betydligt förändrade, så att hopp är, att det slutliga yttrandet skall kunna representera bruksidkarnes och de praktiske tjenstemännens gemensamma och enhälliga tankar i dessa angelägna ämnen, under hvilkas beredande frågan om ny organisation af Svenska Bergverks-styrelsen jemväl blifvit upptagen, och då denna frågas afgörande kunde hafva inflytande på åtskilliga stadganden uti ifrågavarande författningar, hafva vederbörande äfven velat afvakta dess afgörande före sista handläggningen af sitt betänkande, hvilket Fullmäktige i Jern-kontoret hafva anledning att ofördröjligen emotse, hvarefter Fullmäktige, enligt hvad de förklarat, skyndsamligen komma att afgifva deras underdåniga yttranden öfver förenämnde författnings-förslag. I anledning af hvad sålunda blifvit utredt, hvaraf inhemtas, att ej mindre Kongl. Majit, än Fullmäktige i Jern-kontoret, åt förevarande vigtiga frågor egnat särdeles uppmärksamhet, för att åt lagstiftningen rörande desamma bereda största möjliga fulländning och ändamålsenlighet, torde det icke vara lämpligt, att Rikets Ständer till Kongl. Majit i underdånighet aflåta sådan framställning, som af motionären blifvit föreslagen, hvadan Utskottet vördsainligen hemställer, att motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Februari 1854. STOCKHOLM, typografiska fÖrkningens Boktryck fri, 18S4. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet Memorial, A’:u 39. Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Mars 18S4, kl. 11 f. m. Memorial i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 28.
Skola våra män storma en mur, anses det för öfverflödigt att de binda sig skyddande risknippor eller skärmar, och därför bli de också ömkeligen massakrerade. Öppet sagdt, mina gunstiga herrar, en studiosus upsaliensis kan jag förlåta månget pojkaktigt streck, men jag fordrar annat af en fältherre in castris. Det leder sannerligen ingen till båtnad att sköta en affaire under en sådan herres kommendering. – Också, – svarade Piper, – inkommoderar hans majestät för närvarande icke herr generalen med några tyngre befäl. I början innan den ena hunnit att utmärka sig mer än den andra gick allt bättre, men nu får hans majestät gå omkring och medla och förlika med ett fjolligt småleende, som kan komma en att rasa! Han höjde armarna i vädret med en vrede, som förlorade all sans och måtta, oaktadt han var alldeles enig med Lewenhaupt. Medan han ännu talade, vände han sig om och gick häftigt sin väg till de inre rummen. Dörren föll igen med en sådan skräll, att Rehnskiöld fann sig än mer uppfordrad att hvissla och gnola. Om han endast hade velat säga något! Men nej, det gjorde han icke. Gyllenkrook, som satt vid bordet och granskade uttågssedlar, var glödhet i ansiktet, och en liten torr herre vid hans sida hviskade honom ettrigt i örat: – Ett par diamantörhängen åt Pipers grefvinna skulle kanske ännu kunna hjälpa Lewenhaupt till nya anställningar. Om Rehnskiöld nu hade slutat att hvissla och gnola, skulle Lewenhaupt ännu kunnat bemästra sig och taga upp den pappersrulle, som han bar under rocken, och sätta sig vid bordsgafveln, men i stället blef den vördnadsbjudande och eljes fåordige mannen allt ondare och ondare. Han vände sig tvehågse och gick mot utgångsdörren, men där stannade han med ens, rätade upp sig och smällde hop klackarna som hade han varit en ringa gemen. Nu tystnade Rehnskiöld. Dörren gick upp. En isande vindpust jagade in i kammaren och fänriken anmälde med så hög och uttänjd röst som en skiltvakt, hvilken kallar sina kamrater i gevär:
I afseende på hvad man sagt, att Utskottens Betänkande ej skulle vara conseqvent med Betänkandetom Rikshufvudboken , så får jag blott åberopa, att här ej något finnes som motsäger, att inkomsten skall i Rikshufvudboken uppiagas, och Den 17 Oclober /. m. i det förra Betänkandet är blott taladt om nyttan deraf, att alla inkomster synas i Rikshufvudboken. I öfrigt, om en sådan förvirring äger rum emellan RiksgäldsContoiret och StatsContoiret, som en RiksgäldsContoirets Fullmägtig säger, så lärer det blifva en kär pligt för den värde Ledamoten, att derom upplysa Riksens Ständer vid en kommande Riksdag. StatsUtskottec har nu ej kunnat upptäcka den; allt har varit mycket redigt i begge dessa Contoir, och man kan svårligen tänka sig något ordentligare, än deras styrelse och förvaltning nu en tid varit* Att jag skulle hafva yttrat, att RiksgäldsContoi* ret skulle behöfva flere Embetsman, lärer Prolocollet kunna intyga ej vara förhållandet. Jag har S3gt att, om de behöfvas, så kunna Riksens Ständer tillsätta sådane; men att just Rikets Ständer borde i deras Verk visa, det mera arbete kan förrättas med samma personal. Orsaken, hvarföre jag ej utläst §., är den, att Grefve Mörner uppläst den, men så att det ej märktes, att der endast är fråga om de medel, som till StatsContoiret anslås. De andra stå ej under Stats* Contoirets disposition, utan böra stå i RiksgäldsContoiret för att användas till de utbetalningar, sorn af Riksens Ständer beslutas. Grefve af Wetterstedt har yttrat något, som i sin grund är ganska rigtigt, att man nemligen för att vara consequent borde låta alla Bevillnings-medien ingå till RiksgäldsContoiret; men jag får upprepa, hvad jag först anförde, att förslaget är en följd af tidens behof; de öfrige intraderne lemna ej sådane öfverskott, att de äro ,af vigt att påräkna.
Regeringens Protokoll för den 25 Januari 1839 annat anförande icke förekommer, än att, i likhet med hvad Kongl. Majit för de förflutna åren i nåder medgifvit, den ifrågakomma lönfyllnaden beviljades; och slutligen att i StatsRådsProtokollet för den 1 Februari 1840 utlåtande i frågan å Konungens Rådgifvares sida alldeles saknas. Om och huruledes detta förhållande må kunna förklaras, torde bero af de vid hvarje tillfälle närvarande Herrar StatsRådsLedamöter, synnerligast af dem, hvilka, vid tillfället år 1838 tillstädes, antingen vid förutgångna eller vid efterföljande tillfällen, dels stillatigande öfvervarit och dels hiträdt de öfriga angående denna fråga fattade beslut.
Dest yrkanden, af hwilka det förra ifrän Högloflig» Ridderstapet och Adeln, det sednare i frän Högtarade Borgare - Ständet, blifvit tillika med Kongl. Maj:t Nädiga Proposition lill Lag. Utskottet remikHrsde§ har Utstottet i sammanhang med högstbe - Den 4 November. ro§ rörde Nådiga proposition under öfwerläggning tagit och funnit bade allmän och enskild fördel, samt en pä grund deraf och i män af Folklynnets odlingsgrad förbättrad Criminal - Lagstiftning i allmänhet påfordra, ei blott att häcktade personer mate med gagneligt göromäl sysselsättas, utan och att en del nu brukelige kroppsstraff i monge om icke de fleste, fall lunde kill arbete förbytas. Affigten med Fängelse ar, att göra sig försäkrad, det en Person ej ma afwika: med bestraffning äter dels den brottsliges rättelse, dels andres ätwarning; I nägotdera fallet kair ej förenas med moraloch Samhälls interresset att betaga en sadan människa, möjeligheten i sin mohn göra någon nytta, och klokheten förbjuder att lata någon Ledamot blifwa för Samhället ogagnelig, under det han stall af Samhället och pä desi bekostnad njuta föda och omwärdnad. Pä sadane grunder, och flere, dem Utskottet förmodar icke nödigt andraga, samt i enlighet med sa wäl wär allmänna Lag, som Kongl. Brefwet deni 8 Mars 1748, Kongl. Hallordningen den 2 Aprill ,770 Art. 4 H 3, samt Kongl. Förklaringen den 23 Martti 1807, jämte andra särskildta Författningar, underställer således Lag - Utskottet Riksens Högloflig»
Jag yrkar således vördsamt det förmyndarearfvoden måtte intagas under l:sla mom. af 145 §, såsom varande af beskaffenhet att icke böra med bevillning belastas, och anhåller att för sådant ändamål detta mom. mätte till Bevilln.Utsk. återremitteras. Frih. Palmstjerna: Det första morn. handlar egentligen om afkortningar, som kunna förekomma i afseende pä embetsoch tjenstemäns inkomster, och bland andra dylika står äfven der presterskapets s. k. prosletunnor uptagne. Jag anser då alt i denna första § bör lemnäs rum för den afkortning eller befrielse från en eller annan del af den s. k. prestslätten, eller den gärd, som presterna i en del orter af sina inkomster gifver till Kronan. Jag kan icke förklara orsaken, hvarföre det uti instantierna blifvit presterna älagdl, alt betala bevillning för inkomster, som de icke få behålla. Denna gärd är nemi. en skatt, och den har icke, efter ett utslag, som fallit, fått afräknas från presterskapets behållna inkomster, utan hafva de blifvit ålagde att betala bevillning för hela beloppet utan afdrag för denna serskilta skatt, hvillket är oriktigt äfven efter nu gällande författning. Då emedlertid denna blifvit så förklarad, torde de, hvilka lika som jag anse författningen åtminstone i praxis vara orätt, finna det vara nödvändigt, att äfven i Bevilln.-förordn. nu uptaga detta förhållande på det att en befrielse, som är billig och rättvis, också verkligen må blifva beviljad, och som detta hörer till det nu föredragna mom. så anser jag att detta mom. bör återremitteras. Beträffande förmyndarearfvoden, så kan den befrielse från bevillning för desamma, som Hr Printzensköld förordat visserligen inkomma i detta morn., efter så många andra saker äro intagna i detsamma; men egentligen borde det höra till en annan §.
Sedan ett så betydligt understöd af allmänna medel beviljats för att genom jernbana mellan sistnämnde tvenne städer bereda en utfartsväg för de inom Dalarne öfver provinsens egna behof framalslrade varor samt underlätta tillförseln till denna provins af de lefnadsförnödenheter, som densamma måste hemta från andra orter, och då anläggningen af sagde jernbana, hvartill ett ytterligare tillfälligt låneunderstöd af 600,000 R:dr R:mt under innevarande Riksdag blifvit anvisadt, ännu icke hunnit fullbordas, anser sig Stats-Utskottet, isynnerhet under nuvarande förhållanden, icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att jemväl med dertill erforderligt stats-bidrag understödja företagandet och utförandet af en annan längre och kostsammare jernvägs-an!äggning från samina provins. Utan att vilja bestrida nyttan och framtida behofvet af en omedelbar kommunikation mellan nämnde vidsträckta och folkrika landskap samt Mälaren och de denna stora sjö omgifvande bördiga trakter, finner sig derföre Utskottet, som villigt erkänner den ömsesidigt gagnande inverkan på näringslifvet och den ekonomiska ställningen inom liera delar af Riket, en sådan ändamålsenlig kommunikation skulle komma att medföra, föranlåtet hemställa, att det af Herr Silfverstolpe under denna Riksdag ånyo framställda förslag, angående stats-bidrag för jernbanas anläggande mellan Dalarne och Westerås, icke må föranleda någon ålgärd å Rikets Ständers sida. 7:o. Angående anläggning af en jernväg, såsom bibana, från Köping till Stochholm.
19 skulle ega tillämpning, enär väl ingen förnuftig läsare någonsin lärer uraktlåta, att, när han i en lag-paragraf påträffar en dylik tids—partikel, göra sig reda för det tids-moment, sorn med lag-paragralens tillkomst varit samtidigt, och hvilket utan synnerligen vidlyftig forskning kan inhemtas af den dato, som angifver det nya stadgandets tillkomst, och hvilken alltid vanligen anbringas antingen i en föregående rubrik eller i en under texten tillsatt not. Innan jag nedlägger pennan, kan jag slutligen icke uraktlåta att lästa uppmärksamheten på det anmärkningsvärda förhållandet med delta memorial, att, oaktadt deruti medgilves och erkännes, att den vida största delen af de nya stadganden, som innehållas i den Nådiga Propositionen, d. v. s. föreskrifterna 1) om det förminskade antalet af ledamöter i Interims-regering, 2) om Regerings-ledamöternes utväljande, 5) om Interims-regeringens samlings-ort, 4) om Ordförande-befattningen och 5) om det för afgörande erforderliga antal ledamöter, allesammans ”äro både behöfliga och lämpliga”, det slutliga resultatet dock hlilver afstyrkande, på grund af de tvänne, i min lanke, underhaltiga skäl, hvilka denna reservation egentligen afsett att bemöta.
Men hennes glada öfverraskning blef ännu större, då hon öppnat låset — ett halsband och ett diadem af de vackraste juveler blixtrade henne till mötes. » Det - är familje juvelerna, som ägts och burits af slottets alla härskarinnor, » sade han, — » men som de icke gärna få föras ur slottet och än mindre ur landet, så ville jag icke medtaga dem, då jag reste till vårt bröllop. För öfrigt hade jag också nästan glömt dem, » tillade han. » Jag är glad, att du nu påmint mig därom. » » Hvad de äro utomordentligt vackra! » utbrast den unga frun med beundran, — » och dock kunna de aldrig bli mig så kära som den juvelbrosch du gaf mig på bröllopsdagen! » tillade hon varmt. » Men när skall jag väl bära dessa rika smycken? det vet jag då egentligen inte, » tillade hon leende — » ty vi ha j u båda så föga smak för lifvet i stora världen och ärna blott lefva ett enkelt hemtif härnere på landet. Jag är dig i alla fall varmt tacksam för den stora gåfvan, min Erik, » tillade hon med en smekning, under det han åter tillstängde det gamla skåpet och de båda makarna följdes åt därifrån. Under förmiddagen hade grefven ridit ut, åtföljd af sin inspektor, till en långt bort belägen utgård och skulle inte återkomma förr än sent på dagen. Under matsmältningens fortgång har, såsom Gamla fröken Brita, som ännu hade en och fallet är vid hvarje smältningsprocess, bildats annan förtroendepost kvar, kom att söka grefvinen mängd slagg bestående af förbrukade matnan i något ärende; men då hon icke fann henne i stora våningen, steg hon dristigt på, med en smältningsvätskor och en del obrukbara ämnen, trotjänarinnas förtrolighet, ända in i sin matmors som voro tillblandade de verkligt närande detoalettrum. Grefvinnan fanns mycket riktigt därlarna af vår föda. Denna masaa bildar exkreinne, men hon stod vänd med ryggen åt dörren, menterna och måste aflägsnas u t kroppen. E x - så att hon ej genast märkte den gamlas inträde.
Vid förra Riksdagen hade jag äfven anledning att påpeka samma förhållande med missionen i Petersburg och det under en epok, då man hade föreställt sig att dess närvaro på stället hade varit af yttersta vigt. Jag vill äfven vid detta tillfälle påpeka ett förhållande, som jag redan förut på detta rum anmärkt, Hendigen att våra ministerplatser i hela orienten, från Archangel och Wien ända till Konstantinopel, äro besatte endast af Norrmän. Sedan så är förhållandet, så torde det vara tillåtet att från Svenska sidan efterforska på hvad sätt Norrmännen upfylla denna representation, om man på dessa platser bevarat tecknet för Svenska statsöfverhögheten eller om, såsom man påstått, våra gamla blå och gula färger blifvit undanträngde af de röda och svarta, eller hvilka de Norska äro. På de skäl, jag nu anfört, förenar jag mig i Hr Björcks reservation och yrkar nedsättning af de 50,000 Rdr, som utgjorde tillökningen vid sistförflutne Riksdag. H. Exc. Hr Frih. Manderström, Ludvig: För de leda - 448 Den 11 Februari a. m möter af R. o. Afl., som redan bevistat, flere Riksdagar, torde det vara temligen öfverflödigt, att jag yttrar mig i det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning. Likasom vi läsa i sagan att Thors bockar hvarje afton slagtades och hvarje morgon åter upstodo friska och stridslystne, likaså se vi denna fråga vid hvarje Riksdag ater framkallas, men jag tror att det förhåller sig med dessa bockar på det sätt, att om man endast tager dem i hörnen, äro de icke så farliga att tnöta. Gr. Anckarsvärd, som, enligt hvad han sjelf upgifvit, i 40 år kampat för denna idé, och för hvilkens öfvertygelse och konseqvens jag icke kan annat än uttrycka min aktning, har här hemställt att Hr Björcks reservation matte läggas till grund för R. o. Ad:ns beslut.
Engelska Banken är en enskilda mans, en ActieAssociations tillhörighet, samt har således mindre grund för sin säkerhet än vår Bank, garanterad af Riksens Ständer, och dessutom till stor del lnteckningshafvare i Sveriges jord, samt Borgenär hos säkra Låntagare, och Engelska Bankens pligt till Staten kan icke heller jemföras med vår Banks; men likväl måste Engelka Banken respectera allmänna villian, och meddela de upplysningar, Parlamentet äskar, hvilka då också alltid göras allmänna. Långt ifrån att Engelska Banken derigenom förlorat i sin credit, torde man kunna antaga, det han har att tacka just publiciteten för den credit han njuter. I öfrigt skall jag afhålla mig ifrån att, för mina Riksdagsmanna Yttranden, hämta skäl från mitt enskildta omdöme om Författare och deras Skrifter, samt framför allt afhålla mig att deri bedomina dem. Jag Den 5 Juli f» nit 1?3 hav läsL1 Ve Göranssons, Blix’s, Herr Schulzen beims och flera andra författares skrifter i Financeämnen. Jag har funnit deni aila innebära någon förtjenst, åtmindstone den af ett godt uppsåt och rena afsigter; men jag har också funnit dem alla, Herr Scbulzenheims egna skrifter ickeundantagne , innefatta stora misstag. Bekännare af alldeles stridige Finance-Systemer hafva icke rätt, å någondera sidan, att sig imellan afkunna utslaget; denna rätt tillhör endast Allmänheten och någon gång blott den af erfarenheten upplysta efterverlden. Af de öm principer stridande äger ingendera rätt att gifva motsidan beskyllning för afsigter att förvilla, eller för oförstånd; och om någon gång den personliga egenkärleken tillåter sig sådant, skall likväl aldrig den lugna rättvisan deråt gifva sitt bifall. Grefve Lillj ener antz4. Med den öfvertygelse jag äger, att Discontrörelsen i Riket bör administreras af BancoStyrelsen och till förmon för Banken, skulle det vara mig så mycket mera okärt, om Herr von Schulzenheims förslag’, till årlig uppgift genom trycket af Banco-Sedelstockens belopp, blefve af Riksens Ständers pluralitet förkastadt.
Desse sednare blefvo sålunda genom dubbla val utvalde af personer, som, derigenom a-tt de blifvit valde af sine medborgare, med skälborde förutsättas innehafva högre bildningseller förmögcnhelsqvaliflcationcr än de röstägande i allmänhet, och deraf skulle somen säker följd inträffa, att äfven de ombud uti representationen, som af desse personer skulle blifva utsedde, skulle besitta högre egenskaper, och dymedelst i den nedre kammaren införa ett mera återhållande element. Den öfre kammaren deremot skulle jag vilja bilda till hufvudsaklig del, t. ex. till hälften, af såväl det nuvarande PresteSt. som af R. o. Ad.; men för att förstärka och uppblanda densamma med nytt element, ville jag dessutom då först der införa ofrälse, högre embetsman och att dertill äfven den ofrälse större förmögenheten skulle erhålla sig valrätt försäkrad, äfvensom jag skulle önskat, att från de länskretsar, jag nyss omnämnt, utsedde deputerade skulle insätta et visst antal äfven i denna kammare. På detta sätt tror jag att man skulle kunna bringa hamrarne till mera likhet med hvarandra, utan att dock göra denna likhet så slör, som Const.Utsk. föreslagit, hvilket, efter min öfvertygelse, är förderfligt och säkert för fäderneslandet skulle visa sig olycksbringande. Jag har framställt dessa mina åsigter huru man skulle kunna åstadkomma denna representationsreform, utan att allt för mycket förändra det bestående, icke derföre som skulle det sätt jag nu föreslagit för reformens verkställande, vara det bästa, utan för att tillkännagifva, att i Hr Åkermans förslag många sådana särskilda sätt kunna innefattas, hvilka alla gå derpå ut att medla mellan de särskilda opinioner, som råda i afseende på representationsreformen, men dock med det uttryckliga förbehåll, att det skall bibehållas ett verkligt tvåkammarsystem, skyddande såväl det 164 Den 12 Mars f. m. progressiva sorn del återhållande elementet, hvilket icke låter sig göra, om man endast antager en enda kammare, ty i en sådan måste nödvändigt, huru man än afväger förhållandena, antingen det ena eller det andra af förberörde elementer få en bestämd öfversigt.
Gyldenstolpe inom Utsk. yttrade samma åsigt som jag, trodde jag icke, att Iian skulle frånträda den här. Jag kan likväl icke frånträda mitt yrkande, att beloppet mä bestämmas till hvad fullmägtige föreslagit. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Formen fordrar återremiss, i fall ändring i betänk, skall kunna vinnas. Dertill synes mig likväl ämnet vara af alltför ringa vigt. Jag yrkar altså bifall; och beträffande den erinran, alt man icke bör underkänna fullmägtiges omdöme, får jag blott yttra, det jag finner, att dertill äro R. St. just den behöriga auctoriteten. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att det vore första gången detta ämne vore af StatsUtsk. vid denna riksdag underkastadt Ståndens pröfning, i följd hvaraf memor. ej nu kunde med förändringar antagas. Uppå derefter framställd propos. blef StatsUtsk:s memor. N:o 4i8 af R. o. Ad. bifallet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § lill 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Thorsdagen den 5 Mars 1835. Plenum kl. 6 e. m. Upplästes följande skrifvelse från H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, till underteckn. Ridd.Secret. Som jag af enskilda göromål är hindrad att uppkomma genast i början af det till i dag eftermiddag utsatta plenum hos R. o. Ad., torde Hr Ridd.secret. anmoda den äldste närvar, ledamoten att å mina vägnar emottaga klubban och föra ordet hos R. o. Ad. Stockh, d. 5 Mars i835. Jacob De la Gardie. I följd hvaraf H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn., öppnade sammankomsten. Justerades i3 prot.utdr. för denna dag f. iti. Föredrogos ånyo och lades till handhna Statsoch Oecon.
Till detta ändamåls vinnande har behöfts, att det i vägen liggande förslaget om ett särskilt sätt för Constitutionella frågors behandling skulle, i fall det först företoges, icke af samteliga Riks-Stånden återremitteras, då, efter utarbetning och antagande af ett förbättradt förslag genast vid denna Riksdag, säkerhet i afgörandet och lugn i sinnena hade kunnat vinnas, utan åtminstone af något Riks-Stånd alldeles afslås. Det har verkeligen blifvit afslagit' af tvänne; och preliminair-delen af afsigten är således vunnen. Rättvisan fordrar likväl härvid af mig det tillägg, att denna plan var enskilt, och kom icke från Regeringen. Jag önskar på det uppriktigaste, att genom tidiga öfverenskommelse!’ alla de misshälligheter inom Riksens Ständers Plena, som 56 och 81 §§:s ställande mot hvarandra kunna alstra, måtte kunna förekommas; ty enighet i sinnena är kanske i närvarande tidpunkt mer än i någon nödvändig. Imedlertid kan denna min önskan möjligen gå förlorad, och, efter som jag kunnat fatta sakernas närvarande förhållande, är det icke utan sannolikhet, att Riksens Ständer i sina Plena, genom det öfvertag, som ett större röstetal måste hafva öfver ett mindre, möjligen torde i sina beslut öfver TryckfrihetsFörordningen äfven inbegripa verkligen nyväckta frågor. Deremot äger ett Utskott ingen talan: besluten äro Riksens Ständers ensak. Men hvad jag i afseende på det nu färdiga Betänkandet finner mig skola hafva önskat, är, att Constitutions-Utskottet måtte hafva denna gången framgått i samma raka förhållande, hvarifrån någon afvikelse tillförene icke finnes, det vill säga icke mer än någonsin förr hafva innehållit roed den upplysning, att 402 Riksdagen 1812. ibland de mångfaldiga frågorna i Betänkandet några få, och som jag tror blott en eller annan nyväckt finnes. Jag vet, att praxis icke bör vara Lag. Jag vet, att intet lagstadgande bestämdt ålägger Constitutions-Utskottet att inför Riksens Ständer uppgifva, hvilka frågor äro hvilande eller nya.