Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förut liar R. o. Ad. beslutat, att ett allmänt Konungens ombud skall deltaga i granskning af bankens räkenskaper. Jag skulle tro att, i öfverensstämmelse dermed, rikligt vore alt bär införa följande tillägg: ”Directionen vare skyldig, så väl att efter hvarje qvartals slut till K. 1V1. insända en af de i §:n 00 beslutade ombud granskad öfversigt af bankens ställning” etc. Jag anhåller vördsamt om propos. derpå. Hr Ribbing: Jag får fästa Hr von Hartmansdorffs uppmärksamhet derpå, att här står: ”Directionen vare skyldig, så väl att efter hvarje qvartals slut till K. M. insända en öfversigt af bankens ställning, som ock alt hålla bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för den undersökning, som K. Rl. möjligen kan finna för godt låta anställa, likväl utan” etc. Det är således öppet för K. M. alt låta anställa revision af bankens ställning och handlingar, om det vore hvarenda vecka. Då synes det mig icke vara nödvändigt, att här likasom föreslå K. M., att låta öfverse bankens ställning vissa tider på året, utan när det kan ske hvad dag och timme som helst, lärer det vara tillräckligt. Jag anhåller om bifall lill §:n sådan den är. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att Ridd.Se crettn måtte upplysa, huru denna § är afgjord i de öfriga Stånden, på det att tiden här icke må onödigtvis borttagas. Undert. Ridd.Secret. upplyste, att denna § blifvit antagen af alla tre de öfriga RiksSlJn. Hr von Hartmansdorff: Då later jag mili anmärkning förfalla. Ulskms föislag i ig §:n bief af R. o. Ad. bifallet. 20 §: n, Denna § blef afven af R. o. Ad. bifallen.
Sinä Pohjolan emäntä, Tunge turmiot kivehen, Pahat paina kalliohon, Vaivat vuorehen valitse, Elä kuuta kulloinkana, Aurinkoa milloinkana! Dermed öfverensstämma äfven de ord Wäinämöinen yttrar, då han ser spillror af Sampo vaggas på vågen mot hans hembygds stränder: Tuost68 on siemenen sikiö, Tuosta kyntö, tuosta kylvö, Tuosta kasvu kaikenlainen, Tuosta kuu kumottamahan, Onnen päivä paistamahan, Suomen suurille tiloille!69 På grund af det nämnda och äfven det följande anser jag, att man med Sampos namn betecknat solen; derföre stå äfven dylika uttryck qvar, ehuru nu oförstådda. Måhända möter oss här föröfrigt, vid beskrifningen om huru Sampo splittras sönder, minnen från föreställningarna om verldens uppkomst ur det söndersplittrade verldsägget. Hvad är väl heller mera egnadt att framkalla föreställningen om ett ägg, än den glänsande solskifvan! Vi hafva likartade föreställningar hos Inderna. Den osynliga, ännu ej tillvaro egande urgudomligheten bildar genom sin tanke ett ägg, hvari han sjelf ingår. Genom hans vilja splittras det sönder, hvarvid spillrorna bilda verlden. På samma sätt är Sampo här den glänsande solskifvan, det godas källa, hvari det goda sjelft, Sam Denna solskifva är ett ägg som splittras sönder, och ur spillrorna framgår hela skapelsen såsom delar af Sam Jag återkommer längre fram till dessa föreställningar. Nu vill jag blott omnämna, att äggets identitet med solen äfven påpekas i en Estnisk folksång. Sångarn omtalar huru han fann ett örnbo, hvarur han tog det tredje ägget och bar det till sin båt. Ägget föll i hafvets djup, alldeles såsom Sampo, och splittrades mot klipporna; af skärfvorna uppstodo fartyg. Men ägget bragte solen att smälla (paisomaie), månens sken att tillvexa. Ur gulan uppsteg en hög ö, ur kärnan de andra holmarna.
Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts förslag och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utsk:ts förslag biföllos. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utsk:ls den 28 sistlidne Februari och 3 dennes bordlagde Meni. M 16, ang. åtgärder för skiljande från Riksbankens tillgångar af inlöst kopparmynt af äldre präglar. Föredrogs ånyo och bifölls Sarrimans. Statssamt Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk:ts deri 24 sistl. Februari och 3 dennes bordlagde Meni. JVs 1, ang. arfvode åt Utsk:ts Sekreterare. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammans. Statssamt Allpi. Besv - o. Ekon.-CJtskds den 24 sisth Februari och 3 dennes bordlagde Betänk. .4? 2, i ani. af väckta motioner, innefattande förslag till lättnad uti rustningsskyldigheten. Utsk:ts tillstyrkande å sid. 6. Gr. af Ugglas, Ludvig: Sedan Utskit uti sitt Betänk, redogjort för hvad rörande denna fråga tillförene blifvit åtgjord!, nemi. att eller år 1825 K. M:t fem särskildta gånger gjort framställning till rusthållarne vid samtliga rustbållsregementen om åtagande af en viss afgift, emot det att Kronan skulle bekosta och underhålla sadelmunderingarne samt remtygs-, beklädnads-, 378 Den 16 Mars. beväringsoch utredningspersedlar, har Utsk:t tillstyrkt R. St:r att hos K. M:t anhålla, alt en dylik framställning nu för sjette gången måtte till rusthållarne göras. Det vill emedlertid synas mig, som om rusthållarnes fem gånger förnyade afslag bort för Utsk:t göra klart att ifrågasatta uppgörelse icke för dem kan vara fördelaktig.
Statsoch Banco-, som Allm. Beswärsoch Ekonomie-lltskottet; af Ridd. och Adeln samt Presie-Standct till Statsoch Vanco-Utjkotten, samt af H. Bondc-Ständet till Statsvch Ekonomie-Utstotten, befinncs wara af följande lydelse: "Sedan Rikets är 182g församlade St:r hos Kongl. "Majtt i undcrdänighet anmält, det de ansett fä ämnen "wara wigtigare, och mera förtjena Statens uppmärksam"het och medwerkan, än befrämjandet af en lättad trans"port-fart pä Sweriges mängfalldiga Sjöar och Watten"drag, och att R. St:r med afseende härpä, samt dä erfarenheten wisat, att de till dylika Sjötransporters öppnande wid 1818 ärs Riksdag anflagne 100,000 R:dr ar"ligen i hufwudsaklig män swarat emot Lndamälet, funnit "berörde anflag än widare böra intill R. St:rs nästa sam"mankoiusi fortfara: sä har Kongl. Majit i Räder bifallit "hwad R. St:r uti detta ämne underdänigst yttrat och hem"ställt, och derom under den 4 Februarii >824 till efterrättelse förständigat den Comité, ät hwilkcn Strvmrensnings"arbctenas ledning och utförande frän början warit anförtrodde. Wid dispositionen och fördelningen af den anwi"sta summan har Kongl. Majtt noga öfwerwägat hwarje "föreslaget arbetes wigt och nytta, innan beslut om desi utförande pä allmän bekostnad bliftvit fattadt.
Jag vill icke, i likhet med den siste talaren, gå mig sjelf i förhand och kasta nogin i den efterföljande punkten, ang:de Kyrkohandboks-förslaget, men så mycket måtte tillåtas mig att beröra denna fråga, att jag kan Den 8 Februari f. in. iil säga, det man, i händelse man undersökte detsamma, skall finna, det komiterade der redan velat bereda ett större utrymme för Gamla Test:s behandling. Ty i 2:dra Kap. af Kyrkohandboken finnes af komiterade framstäldt det underd förslag, att uti alla de s. k. kapitel-förklaringarne i morgonoch aftonbönerna just profetiorna företrädesvis skola framställas och förklaras; och jag vågar, för min enskilda del, tro att, om detta förslag blir antaget af R. St:r, sä skall genom dessa textlörklaringar Ganda Testamentet tattare framställas och tillgodogöras; ty jag har då en större frihet att jemföra texterna med hvarandra, än om man skall framställa dem på predikostolen, då i allmänhet, såsom Hrrne veta, man mera löljer det svnthetiska än det analytiska framställningssättet. Jag vill icke härmed hafva sagt, att jag anser detta rätt; ty min öfvertygelse är den. att dess.i båda framställningssätt böra så mycket som möjligt åtföljas. Det är, med anledning af dessa förhållanden, hvilka jag nu här påpekat, som jag, för min del, icke kan annat än tillstyrka förslaget. Innan jag lemnar ordet, måste jag likväl ytterligare bemöta den värde talarens anmärkning, i afseende på de här framstälde predikotexterna, dä hatt bestrider deras antagande, derföre att. Gamla Test:ts skrifter blifvit helt och hållet förbisedda. Han här icke sagt om han vill införa dem i episteleller evangelii-texterna. Ar det hans mening att de skola införas i episteltexterna, såsom jag har skäl att förmoda, så hvad blifver följden deraf? Jo, att man på samma gång skulle införa ett helt nytt system i texlerne och vid deras användande. Visserligen hör man predikas i aftonsången öfver epistlarne, men sällan eller aldrig i högmessan, hvarigenom således en större del af allmänheten skulle i alla händelser gå förlustig om förklaring af dessa.
Johanssons ansökning om understöd från Bankens pensionsstat. Efter föredragning af Lag-Utsk:ts d. 3 d:s bordlagde Utlåt. N:o 4, i ani. af väckt motion, ang. en revision af lagarne om edgång, lades ifrågav:de Utlåt, till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg motionen tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts behandling. Föredrogs, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts d. 3 d:s bordlagde Utlåt. N:o 5, i ani. af väckt motion dels om tätare hållande af häradsting, dels ock om förändradt aflöningssätt för häradshöfdingar m. fl. Efter föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 3 d:s bordlagde Mern. N:o 2, i ani. af Hr Ditzingers motion om ett förslagsanslag å 10,000 rdr till aflöning åt instruktörer i militära öfningar vid städernas läroverk, lades Mem:t till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg motionen tillhöra Stats-Utsk:ts handläggning. Föredrogs Frih. Cederströms, Rudolf, d. 30 sisth November bordlagde motion N:o 213, ang. de af K. M. till sammanbindningsbanan genom Stockholm äskade medels anvisande till nordvestra stambanan. Frih. Stjernstedt, Joli. Wilh.: Vid remissen till StatsUtsk:t af K. M:s Nåd. Propos. till R. St:r ang. jernvägsbyggnaderne i riket, tog jag mig friheten yttra, att man, före slutliga bestämmandet af fortsättningen utaf jernvägens rigtning från Christinehamn genom Wermland, borde sorgfälligt undersöka, 308 Den 5 December. huruvida icke, till större och allmännare båtnad för denna provins, samma jernvägs fortsatta sträckning från Christinehamn skulle förläggas mera nordligt än hvad föreslaget blifvit.
För öfrigt skulle en nedsättning af ränta under den allmänt gångbara, leda till många missbruk. 4:de Frågan; Skall Statsverkets skuld till Banken afskrifva® eller ej—eller ock, förvandt las till räntebärande obligationer? Svar: Första momentet af frågan beror pä (Jj;n allmänna Financereglering som antages. I afseende på det andra, må det tillåtas mig fråga, hvartill det skulle tjena, afÉ utställa räntebärande obligationer till sig sjelf. 5:te Frågan: Skola Bancolånen på fast Egendom och odlingslånen fortfara ^Her ej; med simma, större eller mindre creditiv; med enahanda eller förändrade vilkor? Svar: Staten är icke rik, och har ej nå gra behållne Capitaler att utlåna. Det är svårå a,tt förena frågorna i s:dje afdelningen, som Den 7 April /, m, handla om lån af enskilta till Staten,' med dessa» sorn handla om lån från Staten till enskilia. Min tanke är, att Staten väl må låna af enskilta, om och när den behöfver biträde,' iren icke låna till enskilta, medan det äro de enskiltas krafter sorn skola uppehålla Staten i dess financiella elementer, då det deremot äro Statens, krafter, som gifva de enskilte för-i mågan att förvärfva samt garantier för säkerheten och beståndet af hvad de förvärfva. Öfvergången är emedlertid icke lätt: hvad som redan är anvist för Fastighetsoch Odlingslån» borde derföre äfven qvarblifva och tills vida? re circulera. Jngen erkänner mera än jag ani gelägenheten af den yttersta varsamhet i all-i männa Creditförhållanden, och nödvändigheten af lättnader i enskiltes betryck; men just emedan jag tror att de allmänna Låneinrättningarne verka tvertertiot detta angelägna mål, kan jag icke antaga deras vidare extension såsom nyttig.
St. trodde sig finna grunden för denna mening, hvad Lagm.rätterna anginge, dels deruti, alt parterne saknade anledn. sälta större förtroende till Lagm.- rättens domslut, än lill Häradsrättens, emedan i båda endast ordform vore lagfaren, och i allmänhet ej större grad af kunskap, skicklighet, erfarenhet eller oväld presumerades hos Lagm.rättens ordför., än hos Häradsrättens; dels att Lagm.ting hålles blott en gång om året, och således ett helt år ifrån sakens afgörande vid Häradsrätten åtgår, innan den kan, utan bekostande af urtima ting, fullföljas hos Lagra.rätten, och om uppskof då inträffar, åter ett helt år innan Lagm,rättens dom erhålles. Likaså hade Kärrinersrätternas umbärlighet ansetts tillräckligen bestyrkt deraf, alt några städer utan Kämnersrätt finnas, som äga dubbelt större folkmängd, än andra, i hvilka denna domstol existerar, utan Den i5 Februari e. ra. l45 utan att rättvisans skipande är mera eftersatt i de förra, än i de sednare. Slutligen hafva R. St. ansett anledntn tillden farhågan, alt Hofrätlerne skulle, genom dessa domstolars afsknffande, komma att hesväras med en betydlig tillökning i antalet af vädjade tvistemål, vara lätt undanröjd, örn doms fullgörande stadgades såsom villkor för vads fullföljande från Häradsoch Rådstufvurätt till Hofrätt, helst om vadeskillingen vid Häradsrätt derjemte bestämdes till lika belopp med den, som nu vid Lagm.rätt erlägges. Det har, så vidt jag kunnat erfara, icke under tiden från sistförflulna riksdag förnummits, att dessa grunder för tvänne på hvarandra följande Ständers beslut blifvit med något enda gilLtigt skäl vederlagda; och jag får således vördsamt föreslå, att Lag-Utsk. måtte anmodas skyndsamt hos R.
lag påbördar ej Utsk. en så förvänd åsigt, ehuru den på sednare år varit framkastad, både i tal och skrift; men jag förundrar mig deremot högeligen öfver att Utsk. , med den K. proposm framför sig, och efter erhållna ganska nöjaktiga utredningar ronde de särskilda delarna af krigsadministrationen, ej fallit'på den tanken att betrakta alla dessa särskilda delar i ett sammanhang, hvarigenom genast funnits det sökta, eller en omfattande plan för organisationen af Sveriges försvarsverk: d. v. s stridskrafternas ordnande i qvantitativ t och qvalitativt förhållande efter Rikets behof och tillgångar — börjadt. ända ifrån 1810 och successivt utveckladt ända till denna dag. Med hänseende till behofvet af stridskrafternas mängd och deras förslitning' genom tätare anväudningstillfällen, så har Pomerns afträdande och föreningen med Norrige verkat en inskränkning, som i förra fallet, eller mängden, kan, till siffertalet, uttryckas med 25,000 man, nemi. 10,000 man på Norrska gränsen, ett minimum af 5ooo man i Pomern, samt en vunnen tillökning af 10,000 man auxiliär trupper. Hvad förslitningen beträffar, så synes det mig, som skulle den Skandinaviska halfön, från landsidan åtkomlig endast genom en enda, till inkräktning föga lockande väg, men till läget, för öfiägt, genom håfven skilja från continenten och med densamma ägande få gemensamma, lill stridigheter ledande intressen, kunna lemna de begge förbundsstaterna godt hopp, att emellan fredsbrotten komma att äga rum intervaller, nog långa för att gifva folkökningen tid alt återställa det genom krigen störda förhållandet. I följe häraf anser jag den qvantitativa delen af försvarsverket hafva genom bevärts-systemets införande erhållit den största utveckling af disponibel stridskraft, som till personal möjligen kan komma i fråga att användas.
Utan att fästa allt för mycket afseende på de läror om penningens öfvermakt öfver arbetet, hvilka under de frenne sednaste åren så ofta och icke alltid utan framgång varit uprepade för att väcka split emellan de serskilda klasserna i det borgerliga lifvet — läror, till stor del härledda ifrån orediga begrepp om arbetets och kapitalets natur och inbördes samband såsom nödiga vilkor för hvarandra —, synas således både rättvisa och statsklokhet bjuda att i tid undanrödja sådana missförhållanden, der den yttre tillfälligheten ensam, utan afseende på intellektuella eller moraliska företräden, skänker den i ekonomiskt afseende bättre lottade icke blott en öfvermakt öfver arbetet enl. frivilligt kontrakt, utan äfven till en viss grad en godtycklig fysisk makt öfver den arbetandes person. Ett sådant förhållande skall, om vi undersöka sakens verkliga betydelse, utan att låta synkretsen begränsas af de förutfattande meningar, som vanan är så mäktig att fortplanta, befinnas utgöra penning-aristokratien i en af dess brutalaste skepnader. Det har redan i den motion, som i samma ämne af mig väcktes vid sistförflutna riksdag blifvit anmärkt, att den ifrågavar. delen af husbonderätten, sedan långliga tider tillbaka, icke mera existerar i England, Frankrike och större delen af Tyskland, utan att man der någonsin hör det sättas i fråga att söka återställa den. Det skäl, som kan hemtas af denna erfarenhet från andra länder, har Den 28 December, f. m. 203 man visserligen stundom hört bemötas med samma invändning, som förebäres emot flere andra reformers införande i humanitetens intresse, nemi. att hvad som passar för andra länder icke derföre duger för Sverige; men denna invändning är i och för sig sjelf blott en fras, icke ett argument. Deremot kan frän vårt lands egen erfarenhet åberopas, att rättigheten till husaga icke gäller i afseende på arbetare i handtverk och fabriker, oaktadt patronen i oek forsin rörelse är lika beroende af dessa arbetares skicklighet, som husbonden af sitt tjenstefolks, ja, oaktadt de förres arbeten ofta äro både af mera granlaga natur och förlusten genom arbetares oskicklighet eller vårdslöshet kan blifva vida större, än af en hustjenares försumlighet.
Maj:t behagade, uppå Stats-Rådets underdåuiga tillstyrkan, dessa underdåuiga förslag i Nåder gilla, och befallde, alt, i enlighet dermed, Nådiga Propositioner, sådana de finnas detta protokoll bilagda, skulle tilt Rikets Ständer aflåtas. ex protocollo J. Ax. Torenstedl. M 3. Ank. till Exp.-Otsk. d. 8 Nov. 1856, kl. 6 e. m. Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Stander, angående vissa ändringar i nu gdllande Stadganden om utskrifnings-sätlet och inrättningen af Allmänna Beväring s-manskapet; Gifven Stockholms Slott den 28 Oktober i 836. Då det är af stor vigt, att Allmänna Reväringen är så ändamålsenligt ordnad, att det bistånd, som deraf till Rikets försvar i farans stund bör kunna påräknas, blifver i möjligaste måtto verksamt, men bevärings-inrättningen i sitt nuvarande skick ej till alla delar motsvarar det dermed åsyftade ändamål, har Kongl. Maj:t härigenom velat påkalla Rikets Ständers medverkan till de förbättringar i beväringsinrättnjngen, som Kongl. Maj:t i nedannämnde afseenden funnit vara beböfliga. Hvad som härvid i första rummet bör tagas i öfvervägande är den för bevärings-skyldighetens fullgörande bestämda ålders-tiden. Nu gällande författning af den 13 Februari 1849 innehåller i allmänhet, i likhet med 1812 års bevärings-stadga, att skyldigheten att till Rikets försvar ingå j allmänna beväringen skall för hvarje svensk man vidtaga med fyllda tjugu och 14 Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. M 3. fortfara till fyllda tjugufem år. Afsigten med detta stadgande var otvifvelaktigt att för landets försvar kunna förfoga öfver ungdomskraften och rörlighetsförmågan hos den manliga befolkningen och använda denna såsom krigare, innan densamma genom fredliga yrken eller giftermål och bosättning med så starka band fästades vid hemmet, att den ogerna skiljdes derifrån.
Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna all nej öfverrösta! ja. Den 5 April f. m. Gr. Hamilton: Då vi tyckas hafva gjort en tyst öfverenskommelse att icke anföra några skäl, anhåller jag hlott att de värde ledamöter, som ropat nej, ville något närmare se på proposm och tänka på saken, då jag förmodar att de vid en förnyad propos. skola svara ja. 67 och 68 voter:s-propos:na blefvo derefter af R. o. Ad. godkända. Fransar, g a 1 o n e r och snören; frukter och bä r. 69 och 70 voter:s-propos:na godkändes. F r ö. 71 och 72 voter:s-propos:na förbigingos i följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut. Färger och fä r g ni n gs ämnen: bresilja, fer li bo eli. Inbjudningarna antogos, i följd hvaraf 73 och 74 voteringspropöslna ansågos komma att förfalla. Färger och fä rg n i n gsä 111 n e n : indigo. Hr Frih. o. Land 1111. hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga Utsk:s inbjudning i denna del. Ropades ja och nej. Hr von Hartmansdorff: Propositionen lyder sålunda: ”Den som gillar Utsk:s förslag, att införselsafgiften för indigo bör bestämmas lill 4 s^- skålp., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anlages införselstullen å indigo till 2 sk. pr skålp.” Den som således vill gynna våra fabriker, hvilka behöfva detta färgämne, bör rösta för den låga tullafgiften; och den som vill fördyra varan och försvåra tillverkningen, bör rösta för den högre. För min de! tillstyrker jag vördsamt, att R. o. Ad. icke måtte frångå sitt beslut, hvarigenom den mindre afgiften bestämdes, och att följaktligen, med afslag å inbjudningen, voter:s.-proposm mätte godkännas. Gr. Mörner:
Släckningsmanskapet kväfde snart de lågor som slickade dessa ruiner. »Aromasia är död!» klagade Apollonides i häftigt utbrott af sin smärta. Den gamla väninnans sorg var stum men otröstlig, tycktes det. »Huru har alt detta tillgått?» sporde poliskommissarien vid Öfveråsgatan och anstälde ett skarpt förhör med de från förödelsen undsluppna festsalstjänstemännen. På den frågan kunde ingen svara. Alla funno det obegripligt. »Det lär väl vara luktklaverets skuld,» förmodade en af dem. Men luktklaveret hade aldrig förr gifvit anledning till något dylikt. Man efterforskade hvar Aromasia låtit förfärdiga sina doftsatser och kom till den visshet, att en mycket känd kemist därvid biträdt henne, men denne kemist kunde nu mer ej påträffas. Han hade kanske omkommit på samma gång som konstnärinnan. Man hade sett honom senast på middagen samma dag olyckan inträffade, och han hade då varit i fröken Rosendofts sällskap. Nämda fröken togs i förhör, men hon kunde ej gifva några upplysningar. Hon var i ett ganska upprördt tillstånd. »Det var förskräckligt,» utropade hon oupphörligt. »Hvem hade kunnat tro det?» Hennes fasa öfver olyckan var synbarligen uppriktig, men den kunde synas allt för stark, då man visste huru hon hatat Aromasia. »Nu behöfva vi ej längre frukta för att Aromasia skall väljas,» sade fru Skarpman-Stormfågel i förtrolig hviskning till fröken Rosendoft. »Nu är valet mig fullkomligt likgiltigt,» yttrade fröken Rosendoft. »Icke kunde jag tro, att vår tillställning skulle sluta på detta sätt. Kemisten försäkrade mig, att han vore säker på sin sak och att han blott skulle göra luktklaveret misstänkt hos allmänheten samt genom en väl beräknad gasström gifva Aromasias ansigte en blå anstrykning som det kunde komma att behålla ett par månader. Det var ni som rådde honom att göra satsen riktigt stark.» »Ni är ett sjåp, min kära Rosendoft.» Det var alt hvad fru Skarpman-Stormfågel vidare yttrade. Valdagen. Röstmaskinerne voro i full verksamhet inom alla valkretsar, tillhörande Majornas tredje rote.
Mäster Björkelund, hvilken, af skyldig vördnad under detta vigtiga samtal mellan hans husära och hans husgäst, endast teg och åt, fann nu, då det började lida på faten, tillfället vara lämpligt att äfven kasta in ett ord: ”Vill löjtnanten nu höra ett råd af en, som också kan ge råd?” ”Var så god, mästare!” ”Gå då och lägg sig och sof middag, så ser han uthvilad och galant ut, när han skall helsa på fästmön.” Löjtnanten tog vinken i akt. De två beslagen hade kostat mycket nattvak, och visst vore det bra, om Helena funne honom temmeligen, temmeligen Längre hunno ej hans blygsamma tankar. ”Så konstiga en del karlar kan vara!” yttrade mästaren, medlidsamt blickande efter hyresgästen. ”En sådan försagd stackare till brudgum har väl ingen sett förr. Om han ej hade dig till språkrör, så vet jag icke hur här komme att gå.” ”Han passar väl till henne, som icke heller gör väsen af sig. Och det kan du lägga på minnet, gubbe, att en hustru står sig mycket godt utan att hon blifvit gift med en sådan bullerbråking som du och flera till dig Men hvar hin ta flickungarna vägen – den äldsta skall ha sig ett par örfilar och den yngsta en risbastu! Och tar icke du sjelf snart itu med gesällen, så lita på att jag faller dig i handtverket.” ”Det vore icke första gången, gumma!” svarade mästaren skrattande ... ”Men lät mig nu, medan du sköter dina förrättningar, få sköta mina!” ”Åh, du sofver nog ostörd, om än hela huset fölle ned.” Helena. Bland de många medellösa och värnlösa unga flickor, för hvilka mina föräldrars hus öppnade en fristad, der de uppfostrades till enkla och nyttiga qvinnor, befann sig äfven en systerdotter till den aflidne poeten kapten Lannerstjerna, nemligen den faderoch moderlösa Helena Hellberg.