Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullmägtiges underdåniga anhållan om något kraftigt biträde till Bergwerkens upprätthållande i Riket, i Nader bestulit, att en Proposition i detta ämne skulle till Riksens Stander afga; Sa Uppläste Stats-Secreteraren Börtzell med Nådigt tollstand ett af honom författadt Project till en sadan Nådig Proposition. Hwiiket Project Kongl. Majtt, i anledning af Stats-Rådets nu närwarande Ledamöters underdåniga tillstyrkande, täcktes i Nader gilla och till Expedition anbefalla. In Astern ?rotocoI1l, N, (st. vsnck^vsrstt. RonA. Uppläst hos Högl. Riddoch Ndcln d. 2Z Maji 1812, och rciuittcradr till B.inco-Ulkloitct. hvs Prest-Ståndet den 2; Maji. Borgarc-Standetd. 2; - Bonde-Ständet den2z Longi. Maj ts Mädiga Proposition till Riksens Ständer, angående den af Lullmägtige uti JernLontoiret, hos Longi. Mast.t gjorde underdäniga anhållan, om nägot kraftigt biträde till Brrgwerkens upprätthällande i Riket. Gifwen Orebro Slott den 22 Maji 1812. ^ongl. Mast, sorn finner, att Bergsbruket med stal bör, nast ester Landtbruket, räknas för Rikets wigtigaste Näring, ar ock pa det högsta angelägen, alt denna Näring ma till Rikets förmon kraftigt bibchallas, och att alla möjliga anstalter widtagas, för att hindra dest förfall och aswärja den stada, som derigenom bade Riket och enstildte beredes. Kongl. Maj:! will af sadan anledning hafwa till Riksens Ständer öfwerlemnat en afstrift af Jern, Conloirrts underdåniga strilwelse i detta amne, till den åtgärd, som Riksens Ständer kunna anse med Banqvens säkerhet och allmänt bästa wara förenlig. Kongl.
4: o Göteborg äger rätt att sända tre, städer av första och andra klassen vardera två samt övriga städer en fullmäktig. 5: o Ingen må utses som inte varit magistratsperson eller borgare i tre år. Samma gäller Falu Bergslag, där den valde skall varit bergsman i tre år. § 15 Allmogen väljer i varje härad efter hemmantal en person, som inte tillhört annat riksstånd eller haft ordinarie tjänst i Riket. Flera härader kan gå samman om en person. § 16 Underlåter något prosteri, stad eller härad att sända riksdagsman uppgår vitet till vad det skulle kostat att sända honom. Vitet inflyter i Ståndets kassa. Försummar någon, som blivit vald, att infinna sig, mister han underhållet för den tiden och bötar lika mycket till ståndets kassa. § 17 1: o Vid riksdagmannavalen får ämbetsman inte obehörigen verka, då mister han sysslan. Om någon genom lockande, tubbande eller hotelser stört valfriheten straffas han med kroppsstraff motsvarande böter på 25 - 60 daler. Ingen obehörig får bevista valförrättningen och vid riksdagsmannaval för Bondeståndet skall valförrättaren själv föra protokollet. 2: o Den som får de flesta rösterna utses till riksdagsman. Får flera lika många röster avgör man med lottning. Dör den valde eller kan påvisa laga förfall anställs nytt val. Den som blir vald kan inte undandra sig uppdraget. Han skall av dem som väljer honom ha anständigt och tillräckligt underhåll och resekostnad. § 18 Till riksdagsman kan ingen väljas, som inte fyllt 25 år, är omyndigförklarad, ställd i konkurs, dömd för ovärdigt medborgerligt förtroende eller begått nesligt brott. Den som är belastad med något av detta kan heller inte delta i valet. Personer som har en främmande lära får inte väljas till riksdagsmän, men får delta i valet om de har en kristen lära. § 19 Anser någon att valfusk förekommit, begär han protokollsutdrag av valförrättaren och anmäler saken för landshövdingen som efter prövning meddelar utslag. Är personen fortfarande missnöjd inlämnar landshövdingen besvären till konungen för att skyndsamt upptas i Högsta Domstolen. Klagomål från Prästeståndet inges till Konsistoriet.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 22 Febr. 1854. Preste-Ståndet den 22 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majus, Nådiga Proposition, angående nedsättning i årliga ackordsamortering s-be loppet för Lands höfdinge-tjensten i Calmar län. (Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 23.) S. A. K. Sedan Landshöfdingen i Calmar län, Friherre K. E. Skjöldebrand hos E. K. M:t i underdånighet framställt, huruledes, i händelse E. K.
— Den i andra Alternativet föreslagna Redactionsförändringen innehåller således blott ett Correctiv för denna olägenhet, genom Stadgandet, att åtminstone i sådana fall, Votering må ske per Capita. Jag förnyar derföre min tillstyrkan af bifall. Friherre Staél von Holstein: Lika med Herr Påhlman känner jag hos mig både värma och envishet att motstrida all förminskning af Ständers rätt: Enär vi likväl kunna vara af olika tankar^ härrörer det deraf att vi hafva olika begrepp om meningen af io5 och 107 § §• Rege - 566 en jo April. rings-Former Herr Påhlman tror att Consfiturions-Utskottet, vid de tillfällen der omnämnas, äger Ständerna beslutande rätt; jag tror tvärtom; Enligt rofi § äger det ställa under RiksRätt den af Stats Rådet, som uppenbarligen handlat emot Grundlagen samt andra gällande Lagar, men elen rättighet, hvilken jag äfven hört påstås att Utskottet skulle äga att fria, det vi'1 säga, att yppa eller göra afseende på begängne olagligheter, den äger det visserligen icke; den äger icke sjelfva Ständerna, ty de äro icke öfver Lag, och espriten i vår Lag, är att inga brott må få döljas eller af dem , som derå kara skola nedläggas; i Domarens händer är magten att fria eller fälla, och i Konungens att göra Nåd. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Constitutions-Utskottets Memorial, böra i anledning af dervid gjorde Anmärkningar till Utskottet återremitteras. Ropades Ja.
Ju mera Landtmannen under sådana förhållanden producerar, antingen genom en omsorgsfullare jordens brukning, eller nyodlingars upptagande, ju bekymmersammare blir hans belägenhet och brottsliga längtan efter en missväxt, hans kanske enda hopp, utan att de förväntade fördelarne honom uteslutande tillfalla. Jag skulle i denna del äfven kunna hänvisa till min underdåniga berättelse om den vore tryckt; men sorn förhållandet är väl kändt, kan jag tills vidare hänvisa till dagliga erfarenheten. Här är dessutom icke frågan om att upprepa olägenheterne, blott att visa möjligheten af deras häfvande. Till en början är man berättigad önska, att spannmålshandeln bestämdt må fördela sig så, att Grosshandlande, speculerande med större capitaler på så väl inhemska kehofvets fyllande vid inträffad brist, som utländningens förseende medi denna nödvändighetsvara, då det lönar sig, samt att minuthandlaren, jemte de mindre åkerbrukar4 IL 2 Den 12 December f. m. ne, hålla allmänheten dagliga behofvet tillhanda. Att detta mål icke kan vinnas utan en fullkomligt fri täflan, under ali möjlig säkerhet, det icke rubbningar i systemet inträffa, är hvad man synts ana vid sistlidne Riksdag, och jag ansett som första steget till en sakernas bättre ordning. Ofullkomligt är och blir dock försöket, utan ett steg till, och detta består uti att låta utländska spannmålen, under vissa oföränderliga Teslrielioner, ingå i de större beräkningarne, och hvarigenom Grosshandlaren sättes i tillfälle, alt på Veridsmarknäden täfla med andra länders köpmän i omsorgen, att flytta öfverflödet från eLt ställe till ett annat; i hvilket fall han endast kan förmås blifva en säker afnämare af Svenska Landtmannens spannmål.
Räntan vid utlåning från Allmänna Diskont-fonden, som vid 1862 års början var bestämd till 6 procent, har, jemlikt Banko-fulimägtiges beslut, utgått med endast 5 procent för alla lån, som från och med den 1 Mars nämnda är blifvit utgifna eller omsatta. Bilagan 2 utvisar ej mindre huru de från allmänna fonden under året utgifna nya lånen varit fördelade emellan hufvudstaden och de till Banko-diskontverkets lånedistrikt hörande län, än äfven hvilka näringar eller yrken de personer tillhört, som åtnjutit lånebiträde. Under granskningen af Diskont-verkets lagsöknings-ärenden, tillhörande fonden till utlåning med omsättningsrätt, har Utskottet funnit: l:o att 30 särskilda af de för indrifning och bevakning till Ombudsmännen öfverlemnade lån, förfallna till inbetalning under loppet af åren 1847—1861, hvarå ännu återstå obetalde 21,167 R:dr 89 öre, äro af den högst osäkra beskaffenhet, att desamma icke kunna anses innefatta någon egentlig tillgäng för
Detta Betänkande åter innehåller grunderna för TullBevillningen, hvilka äro bifallne af alla 4 Stånden, och hvarom blott redactionsförändringar äro i fråga. I denna punkt är det blott en ekonomisk del af dessa grunder, som är bestridd. Herr Ribbing: I en fråga af denna beskaffenhet kan man icke låta så tillgå, att Konungens rättigheter gå förlorade genom BevillningsUtskottets åtgärder, såsom här nu är på vägen alt ske. Herr Tham har citerat 71 §., och sagt, att den angår blott grunderna för Bevillningen, hvaruti han trott 53 Den 4 Januarii e, in. sig finna ett skal, hvarföre denna fråga icke såsom Bevillningsmål utan såsom Ekonomimål skulle behandlas, synnerligen som Herr Tham icke anser Tullen sorn en Bevillningsgrund, utan ett Ekonomimål; men han måste medgifva, att om BorgareStåndets redactionsförändring linge läggas till grund, upphörde den fria införseln, och detta är sjelfva grunden. Det är verkligen oväntadt, att nu höra samma skäl, som i höljan af Riksdagen blifvit så kraftigt bestridda, åter göras gällande, sedan man fått sin vilja fram. Friherre Cederström j Jacob: För min del synes tiden sannerligen bättre kunna användas, än all discutera, om denna fråga skall afgöras genom tre Stånd eller Nämnd; Kongl. Maj:ts rätt att meddela eller icke meddela ett införselsförbud är i alla fall derigenom icke upphäfd. Jag anhåller om bifall på Utskottets yttrande. Uppå derefter framställd proposition, blef hvad Utskottet i denna punkt yttrat, af Ridderskapet och Adeln godkändt. Herr von Hartmansdorff': Jag skall icke besvära Ridderskapet och Adeln med någon votering, utan blott draga slutföljden af det en Ledamot sagt, hvilken näst efter Herr LandtMarskalken plägar varaRiderskapels och Adelns Grundlagstolkare, jag menar Friherre Cederström, att nemligen Kongl. Majit i alla fall behölle sin rätt att förbjuda eller icke D«n ( Jaoiiarii e, oi, 5g förbjuda varuinförseln.
Enligt detta förslag skulle årliga räntan 4 Stats-Utskoltets Utlåtande N;o 35. å hela låne-capitalet, 85,ooo R:dr, från och med innevarande år 1834» nedsättas ifrån fem} lill endast tre procent, samt capital-afbetalningarne, när de komma, alt, på förut bestämda terminer, ega rum, förminskas ifrån tio till endast fem procent årligen på primitiva capitalet. Då emedlertid Utskottets pluralitet stannat i en skiljaktig åsigt af ämnet, skulle jag önska den modification af beslutet vid framdeles skeende pröfning deraf inom Riksstånden, — att återbetalningsterminerne för den del af capitalet, 60,000 R:dr, hvarföre ränte-nedsättning blifvit afslyrkt, kunde förlängas på sätt, Riksgälds-afdelningen föreslagit. Härigenom uppkomme icke någon ränteförlust för Riksgälds-Contoret; men detta förlängda betalnings-anstånd vore likväl af stor vigt och båtnad för stadens invånare. Stockholm den 3 April 1834» af Herr Prosten Astrand: Det är en för Staten vådlig bana, att, sedan communer eller enskilde personer erhållit lån af Riksgälds-Gonloret. på lindriga vilkor, dem de sjelfva underkastat sig, samma lån sedermera skola utan synnerligen gällande skäl få afskrifvas och vilkoren göras lindrigare än de primitivt varit. På grund häraf bestrider jag den för staden Borås föreslagna afskrifning af 10,000 R:drs skuld till Riksgälds-Contoret, äfvensom nedsättningen af räntan å 15,ooo R:dr från till 5 till 3 procent. Piiksgälds-Contoret, som måste, för upplånta medel till dessa låns utgifvande, sjelft betala 5 procents ränta, är icke i den förmonliga ställning att kunna efterskänka 2 procent af räntan; af Herr Prosten Östberg: I afseende på de förändringar utlåtandet undergått, sedan Riksgälds-afdelningen detsamma till Plenum inlemnat, får jag mig reservera:
Tabell-Commissionens lill Eders Kongl. Maj:t den 3 April 1838 afgifna underdåniga Berättelse angående Nativitetens och Moralitetens förhållande samt Folkmängden i Riket åren i83i till och med 1835 m. m., att, under dessa år, de lill Städerne från landsbygden inflyttade, emot dit utflyttade, ägt en öfvervigt af 11,057 mankön och 7,007 af qvinkön, eller tillsammans 18,364, hvaraf på Stockholms Stad sig belupit 5,o55 af mankön och 3,10” af qvinkön, eller lii 1- hopa 8,162 peiscner. 7 Hvad beträffar Folkets lynne } bildning, sedlighet konst och näringshåg samt välmåga; så liar uli Öfvei-Slålhållare-Embetets sednaste FemärsBerättelse lemnats det allmänna yttrande, att Hufvudstadens innevånare, fortfarande, utmärka sig för trohet och tillgifvenhet lill.Konung och Fosterland, laglydnad, välgörenhet, konstoch näringsflit, samt eli lugnt och sansadt omdöme, hvilket, om det än för eli ögonblick skulle kunna hänföras, dock icke på det hela kunde missledas till tänkesätt, som voro stridande emot det sanna och rätta. Till ett annat utlåtande för den lid sorn är föremål för nu afgifvande Berättelse, saknar Öfver-Slålhållare-Embetet anledning, äfvensom Öfver-Slåthållare-Embetet anser det vara obestridligt, att folkets upplysning och bildning ytterligare under denna tidrymd gjort framsteg, i följd af tidens kraf samt de mångå bildningsoch undervisningsanstalterne härstädes; och ehuru allmänna välmågan vissei ligen icke ökats, utan snarare, att döma af de längre fram i denna Berättelse förekommande upplysningar om näringarnes tillstånd, synes bland en del Närings-classer vara minskad, torde den dock på det hela icke kunna anses hafva i någon betydligare mån aftagit.
R:dr svara 14 dagars sådant fängelse; emot t, o. m. 4° Rtdr svara 20 dagars; emot t. o. m. 5o R:dr svara 25 dagar, derutöfver 28 dagar, sorn blifver den högsta kroppsliga bestraffning af denna beskaffenhet. Då böter ådömas för brott, som blifvit begångna i förening med fylleriet, komma de att delas och förvandlas, efter hvad allmänna latjen och särskilda författningar derom kunna föreskrifva; dock att högsta kroppsplikt icke öfverstiges. §. 10. Laga domstol i mål, som afses uti ofvanstående 5 Cap., blifver alltid den domstol, under hvars doravärjo förbrytelsen skett, så att inga fora privilegiata hädanefter finnas i dylika mål för hvarken Militären, civila eller ecclesiastika Embetsoch Tjenstemän eller Studerande, sådana händelser likväl undantagna, då domaren är rusig under utöfningen af embetet vid den domstol, der han sjelf ordförande sitter, i hvilken händelse K. llofRätten, uppå åklagares anmälan derom, förordnar ojäfvig ordförande att döma den brottslige, äfvensom militäre Embetsoch Tjenstemän, de der befinnas öfverlastade i tjensten, skola dömas af Krigsrätt. §. it. På det förbrytare emot något, af hvad i detta 5 Cap. blifvit afsedt, på landet må befordras lill så skyndsam bestraffning, att han icke må hinna att oftare för - Den 17 Fébruarii f. m. nya förbrytelsen, innan bestraffning derå tan följa, äga åklagare anmäla sig hos Konungens Bef:h:de, som genast derefter anmodar vederbörande domare att vid skyndsamt utsättande Urtima Ting upptaga förbrytelsen, derest icke denna tilldragit sig så nära före ordinarie HäradsTinget, att Urti ma Ting med skäl kan anses öfverflödigt, och, i förening med förbrytelse emot denna lag, annat sådant brott icke blifvit begånget, som föranleder förbrytares inmanande i bälte, då domstolens skyndsammare sammanträde i alla fall påkallas. §. 12.
Lärokursen, delad i 2 afdelningar, omfattar en tidsrymd af 3 år, hvarunder meddelas undervisning i dessa kunskapsgrenar: matematik, linearteckning, frihandsteckning, modellering, mekanik, machinarbete, fysik, kemi, botanik, zoologi, lefvande språk, historia, geografi och bokhålleri. Under tiden hafva 41 elever der njutit undervisning, bland hvilka 29 tillhört staden och 12 varit från andra orter. Bland dem äro 13 söner af embetsmän, 17 af handlande och jordbrukare samt 11 af handtverkare. 10 äro vid sistlidet Srs slut utexaminerade. Skolans skuld till stadskassan utgör 5,960 R:dr 8 sk. Banko. 56 b) med Tekniska skolan förenade Söndagsoch Aftonskolan har 4 lärare och 129 elever. Dess räntebärande fond utgör 5,620 R:dr 57 sk. 5 rst. Banko, deraf 5,220 R.dr, 57 sk. 5 rst. fordna borgareskolans öfverlätna kapital, 1,355 R.dr 16 sk., enskildt subskriberade medel, 1,000 R:dr, gåfva af Handlanden och Riddaren Bager, och 66 R:dr 52 sk., bidrag från stadskassan. c) Navigationsskolan, grundlagd jemlikt Rikets Ständers beslut år 1841, dervid af allmänna medel anvisades 2,850 R:dr Banko till inköp af instrumentalier m. m. och 1,200 R:dr årligen till aflöningar. Derjemte utgå årligen 300 R:dr till instrumentalier m. m. Till följd af Rikets Ständers beslut vid 1854 års Riksdag är, från och med 1855, årliga anslaget förhöjdt till 1,633 R:dr 16 sk. Banko. Lokal till denna skola och boställsvåning till förste läraren äro inrättade i den fastighet, som staden år 1843 för sådant ändamål inköpt och hvars underhåll bekostas af staden. Sistlidet år voro i skolan inskrifne 44 elever, bland hvilka endast 3 tillhörde staden. Alla de öfrige voro från andra orter.
Fem års belopp från slutet af det år, hvarunder medlen blifvit af Riksgälds-kontoret utanordnade, eller, då lånet successivt utgått, Fem år från slutet af det år, derunder första hälften af lånet lyftats — årligen, intilldess detsamma är till fullo återbetaldt, erläggas Åtta procent å hela den beviljade lånesumrnau, hvarigenom Tvä procent ränta godtgöres för lånets vid hvarje liqvid återstående belopp, samt detta minskas med öfverskottet såsom kapitalafbetalning; skolande, derest inbetalningen icke å bestämd tid verkställes, dessutom å det till liqvid förfallna beloppet erläggas Fem procent årlig ränta, intilldess betalning sker; hvilken ränta dock ej kommer att beräknas och påföras för sådana lån, som, på stadgadt sätt, böra i sammanhang med allmänna utskylderna återbetalas. För de, sedan 1850 och 1851 års riksdag, till vattenaftappningar eller odlingsföretag från Riksgälds-kontoret utbetalda låneunderstöd, skola, elter Fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret först utbekommits, likaledes erläggas Åtta procent årligen å hela den lyftade lånesumman, hvaraf räntan godtgöres efter Två procent utaf del obetalda kapitalbeloppet för de lån, sora utgått af dertill under 1850 och 1851 samt 1853 och 1854 års riksdagar anvisade medel, och efter Tre procent för de pä grund af Rikets Ständers beslut vid 1856—1858 års riksdag utbetalda dylika lån samt efter Fyra procent för de lån, som utgått af de vid sistföillutne riksdag för detta ändamål anvisade tillgångar; hvarefter öfverskottet utgör kapital—afbetalning. I afseende på återbetalningssättet för de lån, som, för beredande af odlingsföretag medelst utdikningar eller vattenaftappningar, redan blifvit eller hädanefter varda menigheter, korporationer eller enskilde personer tilldelade, skall, så vidt 40 Slals-Utskollets Memorial JM 200. Kongl.
Men huru skall Banken kunna svara emot alla dessa fordringar, och hvarpå skall den kunna grunda sin credit, om dem icke förbättrar sin ställning. Den tillökning i grundfonden, 4>400>000 r:dr, som Banken gjort sedan sista riksdag, har uppkommit på ett sätt, sona jag nu skall visa och hvaraf det synes, att denna behållning icke är disponibel, utan till större delen blott består uti en räkenskapsfond, uppkommen genom bokföringssnttet för s. k. silfverfastighetslån på så sätt, att hvarje utlånta ioo r:dr blifvit upptagna i silfver tilt 66 r:dr 32 sk., den ränta inbegripen, som eljest skulle belöpa för 33-f år, samt dessa 66: 32. i slutcolumnen blifvit evalverade till 177 r:dr 37 sk. 4 r:st. b:co, som gör 77 rtdr 37 sk. 4 r:st. i capitalökning på hvarje 100 r:dr. Denna tillgång tillfaller visserligen Banken efter 20 års förlopp; men för närvarande äger Banken icke densamma. Den utgör en säker fordran, men är för närvar, icke disponibel. Må det tillåtas mig att uppläsa en promemoria, som visar, huru denna tillgång uppkommit och hvari den består: Vid 182g års slut visar Bankens bok i öfverskott af fordringar, jemnforda till dess skulder, r:dr 4,400;000? jemnt motsvarande den fordran hos statsverket, för hvilken Riksg.- cont. utfärdat de s. k. grundfondsobligationerna, ställda till Banken eller ordres.
Detta missbruk har Motionairen ansett . böra och kunna förekommas genom en föreskrift för 'vederbörande , som Bihang till R. St. 2 Lagsamt Allm. Besv.- och Oeconomie-Utskottens Utlåtande N:o 8. ega utfärda pass, att, vid ansvar, icke meddela dylika åt andra persotter af arhetsclassen, än antingen de/n, sorn kunna styrka, att lie på bestämmelseorten erhållit tjenst, eller ock sädane, hvilkas uppförande lemnar säkerhet, att de icke begagna passet såsom ett medel att opåtaldt få kringvandra och tigga. I sammanhang härmed har Herr Cederborg å sina commitlenters i Eskilstuna vägnar anmärkt det missbruk, att Dal-Allmogen, ehuru den icke utgör bevillning för tillverkning af jernvaror, likväl under kringvandringar i landet försäljer dylika varor, till förfång för smideshandlare, som för denna näring äro beskattade. Med föranledande af Herr Cederborgs framställning, hafva Herrar Linderholm och Petre’ yttrat sig, hufvudsakligen om den i Dalarne i allmänhet rådande brist och fattigdom, som vålla folkets utvandringar till fremmande OTter, för att söka arbetsförtjenst. Herr Rubin har, i afseende på Herr Valleys motion, anmärkt, att så länge förbud icke linnés mot Handtverksgesällers vandringar eller resor, synas oöfvervinnerliga hinder möta förslaget, samt att det vid utfärdande af pass vore svårt att förutse, huruvida Sökanden skall råka i verklig förlägenhet, eller undgå att falla allmänheten besvärlig.
Det är föga troligt, ty människonaturen bar nog varit densamma som nu, äfven om vanan vid det rysliga tidtals förhärdat densamma. Och se vi på de hjälpmedel, som stodo våra förfäder till buds vid deras arbete för det dagliga brödet och för att erhålla näring för själen, så kunna vi svårligen finna, att de voro egnade att göra arbetet lätt. Vi behöfva ej gå så långt tillbaka som till steneller bronsåldern — ett femtiotal af år är nog — för att finna verktyg, redskap och annat mera, som ingen nutidsmänniska skulle gitta använda vid sitt arbete. Och se vi lika så långt tillbaka på medlen till andlig odling, så finna vi, att det för flertalet — icke minst för kvinnorna — var ett styft stycke arbete att nå hän till någon kunskapskälla. Hvad hafva icke de vetenskapliga upptäckterna, uppfinningarne, industrien och konsten under vår tid uträttat i riktning att underlätta samfärdseln och arbetet samt att öka inkomstkällorna och försköna lifvet? Hvilka offer bringa ej stat och kommun i våra dagar åt folkundervisningen? De gå ju ändå därhän, att de gifva kontant erkänsla — eller ock kontant betalda varor i belöning åt barn och ungdom, som täckas hafva den godheten att taga emot något af det i öfverflöd erbjudna kunskapsförrådet. Och ändå är man icke glad! Skulle den omständigheten, att vi i det stora hela fått det för bekvämt, månne vara orsaken till, att så mången saknar lifsglädjen? Helt säkert är detta fallet med en stor del, som egnar sig åt den moderna, bittert sura mulenhet, hvilken går i så många olika upplagor under det antagna namnet pessimism. Men hos djupare naturer har denna dock en djupare grund än veklingens orkeslösa koketteri med lifsledan och — sekelslutet. Under snart två tusen år har en religion och en lifsåskådning, hvilka ställa höga kraf på människans sedlighet, arbetat sig in i världen. Och under den långa tid af befrielse från krigets fasor och dess ofta så okristliga segerjubel, som vi nu genomlefvat, har isynnerhet krafvet på kärleken till nästan, krafvet på rättigheten för • alla att lefva lifvet under människovärdiga yttre vilkor vuxit sig starkt hos oss.