Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Är det då inte dårskap att å ena sidan gilla dessa bemödanden och samtidigt genom teaterbesök förorsaka barnafantasien eggelser, som genom dagar och veckor gifva sig tillkänna i deras samtal och drömmar, och hvilka ofta nog vid deras inbördes umgänge i skolan och vid lekarne föranleda de farligaste och de sorgligaste påfund? Besinnen allt detta, föräldrar! Vänjen edra barn vid enkla och i god mening barnsliga förströelser och inpräglen hos dem, att lifvets lycka icke ligger däri att » vara med om allt! » G. Folke. Sen till, att Idun med Modetidning Fru Kolumbus. dessa dagar, då öfver hela världen den store upptäckarens minne firas på fyrahundraårsdagen af hans första landstigning i Amerika, synes det dock, som om alla, ja själfva kvinnorna, glömt b&lt; rt en viss person, som väl borde ha rätt att påräkna någon åminnelse i detta sammanhang. Det är synnerligen anmärkningsvärdt, att i våra dagar, då fruntimren kommit så långt fram i första ledet — och särskildt vid detta tillfälle, att de tillåtit fru Kolumbus att sjunka så fullständigt ned i glömskans hafi Måhända har emellertid fru Kolumbus större del i sin mans lyckliga upptäckter än de flesta berömda mäns oberömda hustrur. Kolumbus gifte sig år 1 4 7 0 med en fröken Palestrello från Lissabon, hvars fader var en bekant sjöfarande. En del af hennes hemgift bestod i åtskilliga värdefulla kartor, dagböcker och viktiga anteckningar. Ända från barndomen hyste hon stort intresse för sjölifvet, och hennes hem var en af de platser i Lissabon, hvarest den tidens intresse för geografiska upptäckter var störst. Då hon ännu var ganska ung, följde hon med sin fader på flere resor i okända farvatten, därun ler hon gjorde geografiska anteckningar, som sedermera ofta blefvo Kolumbus till stor nytta. Det finnes knappast någon bild af denna tappra samt begåfvade kvinna, och en så- dan skulle vara en passande gärd åt hennes minne. Ur en moders dagbok. af fabrik. Min fästman har skrifvit till sin mor om vår förlofning. Han afgudar sin mor, och jag undrar, om jag skall kunna göra detsamma. Det är kanske min plikt, och jag vill visst uppfylla den, men kan man befalla öfver sina känslor och intryck?
Om den ifrågavar. summan, hvilken är beräknad till halfva kostnaden, skulle af R. St. beviljas såsom lån, så vore det ungefärligen detsamma som ett afslag ; ty då skulle säkerhetshandlingar erfordras ifrån jordägare, hvilka bo inom tvänne olika domsagor och äro innehafvare af en mängd små heminanslotter. Dylika handlingar skulle äfven behöfvas från innehafvare af presleboställen, hvilka höra till två särskildta stift, Linköpings och Calmar, från innehafvare af militieboställen, hörande till tvänne regtlen, både Smålands husarer och Calmar reg:le. Svårigheten att under sådana förhållanden anskaffa fullständiga säkerhetshandligar är så stor, att den nästan icke kan undanrödjas. I samma ögonblick man begärde säkerhetshandlingar eller inteckningar af en stor del ibland slrandägarne, så skulle de blifva modfällde att företaga arbetet. Icke heller kan man påräkna, att någon viss strandägare skulle äf - Den 29 Mars f. m. 437 venlyra att på sitt namn allena, om han vore nng förmögen dertill, utlaga hela lånel, för att derefter hos sina grannar utkräfva hvad de borde bidraga. Olägenheterna och ollehagen dervid blefve så stora, att en hvar utan tvifvel skulle afskräckas derifrån. Jag tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. måtte bevilja den föreslagna summan af 4^,000 r:dr såsom anslag. Alt hon icke är för hög, kan slutas deraf, att strandägarne sjelfva erbjudit sig bidraga med en lika stor summa, eller med hälften af hela kostnaden. När nu R. o. Ad. beviljat anslag till å- och strömrensningar i Norrland, utan något bidrag å strandägarnes sida, i Medelpad och Jemtland, med villkor att de bidraga och i Dalarne, såsom vi nyss hört, emot bidrag med -J, i det sädesrika Upland, t. ex. för Allmare stäk, emot bidrag; så hemställer jag vördsamt, om det ej vore skal, alt för en ort, som ar mindre väl lottad än Upland, bevilja anslag emot villkor af strandägarnes bidrag till hälften.
Hr Stjernsvärd: Det finnes endast en rätt norm för fouragering, nemi. att den utgår in natura, ty blott derigenom kan den komma att motsvara den rätta kostnaden. På samma sätt är det med hvad som förekommer i nästa morn., som det må vara mig tillåtet att i förbigående vidröra, ty der finnes ett anslag, som icke motsvarar sitt ändamål. Jag tror det enda rätta sättet vara, att den tjensteman, som är skyldig att hafva häst, äfven har rätt att få hästen född på Kronans stallar. Går man till det praktiska, så frågar jag, om officerarne skola sjelfva sköta och rykta sina hästar. Härom är ingenting sagdt. Vi känna emellertid, att under en tid utdelades till officerarne portionsersättning för deras drängar, men denna fick sedan fiterbäras. Kan man tänka sig något mera abderitisk!, än att en person, som skall vara beriden, icke får ersättning för skötseln af sin häst. Det hade icke varit svårt för Krigsstyrelsen att hemta ledning af huru det tillgår i andra länder, och jag kan icke förstå detta system, att ouphörligen vilja handla annorlunda än andra makter. Allt detta kunde hjelpas om det fastställdes, att officerarne hade rätt att få sina hästar födda och skötta på Kronans stallar. Deremot kunde invändas, att de bo långt från stallarne, men detta kan ju lätt hjelpas. Vid Wendes Artilleri och Kronprinsens Husarer finnes intet som hindrar antagandet af denna princip. Af dessa skäl anhåller jag att denna punkt måtte af 11. o. Ad. till Utsk. återremitteras. Det finnes ytterligare en sak, hvari vi stå alldeles isolerade, och det är hästarnes antal. En hvar, som känner vår Armées tjenstgöring, måste medgifva, att vi icke behöfva så många tjenstehästar, och jag tror att äfven officerarne skulle vara rätt belåtna, om hästarnes antal inskränktes, och Sta - 3S Den 4 Juli f. m. ten åtoge sig att bekosta utgifterna derför. Jag får således anhålla om återremiss af så väl denna punkt, som den efterföljande. Frih. Tersmeden:
Vara mig tillåtet att fråga, hvarföre under samma tid, ej samma benägna afseende fästats på Riksens Ständers så ofta förnyade önskningar om RiksHufvudboksarbetets påskyndande, om en förändrad Organisation af Tullverket, om en Instruction för Magazinslnrättningens Styrelse. Det närvarande tillståndet med dessa angelägenheter synes ej vittna* hvarken om särdeles nit att efterkomma Riksens Ständers önskningar och ej elier om någon synnerlig verksamh*t hos Minisféren, då Förslaget till instruction för MagaainsDirectionen för 25 år sedan inkom till Regeringen och ännu lärer sakna all åtgärd. * Den kommande Häfdatecknaren lärer väl ej underlåta, att såsom varnande minnfen af denna Ministörs omtanka och conseqvens, anteckna hushållningen i Magazinslnrättningen de sednare åren, SpanncMtsålsupphandlingarne och undsättningarne samt Kornexporten till MedelhafsLänderne m. m Men då Herr Grefie Mörner vill urskulda Ministérens förfäran - Den 5 Maji e, rrt. 79 de, att sedan i8'0 ej hafva giort någonting £ >r t sarta i verkställighet Ständernes och Regeringens beslut, rörande näringsfriheten, så lärer en samtida åskådare ej böra antaga dna ursägt utan att göra påminnelseh: att två Stånds sfadnsode mot två i denna fråga vid 1»»5 och 1817 årens Riksdagar ej hindrade
000,000 ndr till sådana ändamål, sorn de finna vara de rätta. Någon återbetalning eller ersättning bör således icke komma i fråga. Ilr Akerman har omtalat, att det inom Vester-Norrlands län ej finnes några häradsfängelser, utan att man der måste föra fångarna t. o. m. 30 mil. Det förundrar mig att byggn.-balken der kunnat så lemnäs utan afseende både af landsh., just.-canceller och jusl.-ombudsman; ty i dess 26 cap. 4 § står:” Vid hvart tingsställe skall ock ett fängelse vara, ther missgerningsman måge i förvar hållas” etc. Om förenämnde embetsman hafva underlåtit att fullgöra sin embetspligt, så äro R. St. ej derföre skyldige att genom särskildt anslag godtgöra försummelsen, utan fångvården eller länets innevånare få bålla sig till den, som vederbör. Jag tror väl icke att, på sätt Ilr Rr Rääf förmodat, läns-, häradsoch stadsfängelser varit beräknade till straff-fängelser, annorledes än såsom tillfälliga undantag. För min del ville jag endast medgifva, att de må kunna dertill begagnas såsom rön och försök huruvida och på hvad sätt det nya straffsystemet kan utföras och lyckas, intill dess R. St. finna sig hafva nog erfarenhet för att kunna derom besluta; emedan jag ej vill antaga att man gillar det innan man vet hvad man gör. — Men jag erkänner riktigheten af Hr Rääfs anmärkn., att förslagets ordalag äro så obestämda, att man ej vet hvad deraf kan härledas för mening. — Jag anhåller således om återremiss. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Debatten om detta StatsIJtsk:s betänk, har redan varat så länge, och så olika meningar hafva på båda hållen blifvit yttrade, att jag skall söka vara så kort, som jag förmår. Att ingå i någon meningsstrid huruvida bifall till den K. proposm eller bifall till StatsUtsk:s betänk, skulle innebära en uttalad opinion för eller emot den nya strafflagen, anser jag icke här behöfligt att vidröra.
Departements-chefen äfven nu att det understöd, Staten lemnade de särskilda församlingarne till folkskoleväsendets utveckling och förbättring, icke borde göras beroende af den tid, då åtgärden blifvit vidtagen, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. 49 vidtagen, utan hufvudsakligen bestämmas med hänseende till vidden af de uppoffringar, som för ändamålet göras. I afseende på beloppet af det understöd, som i hvarje särskildt fall borde komma församlingarna till godo, syntes, så vidt möjligt vore, ett maximum böra bestämmas, hvaröfver sådant understöd ej vore att påräkna, och ansåg Departements-chefen, med afseende på för handen varande förhållanden, lämpligt föreslå, att bidrag af statsmedel ej må öfverstiga för en småskola 50 R:dr „ en biträdande oexaminerad lärare 50 „ „ en biträdande examinerad lärare 75 Kongl. Maj:t dock öppet lemnadt att i särskilda fall till förmån för fattiga församlingar härifrån göra undantag. Efter denna beräkning skulle för 1,833 småskolor, som under förra statsregleringsperioden erhållit understöd, erfordras ett årligt anslag af omkring 90,000 R:dr, hvarjemte omkring 10,000 R:dr ansågos behöfvas till understöd åt biträdande lärare Ramt för skolväsendets utveckling och förbättring i öfrigt. Under tillämpningen af de i afseende på detta anslag meddelade föreskrifter bade flera olägenheter funnits uppkomma deraf, att anslaget varit *beviljadt endast för tre år i sender. Än hade ovissheten, om statsbidraget skulle få för en längre framtid bibehållas, verkat till att afhålla församlingar från ett ändamålsenligt ordnande af sitt skolväsende; än hade redan inrättade skolor, som gått miste om förut beviljade anslag, i följd af de vid sednare riksdag vidtagna förändringar i vilkoren mäst nedläggas. Ännu vida kännbarare måste likväl, enligt Departementschefens åsigt, dessa olägenheter blifva för församlingarna, om anslagen till understöd för deras skolor endast skulle beviljas för ett år i sender, såsom fallet skulle blifva, om vid innevarande riksdag detta anslag uppfördes på den extra statsregleringen.
Med erkännande, ej mindre att Svenska jernhandteringen, för alt kunna uthärda täflan med och uppnå samma fullkomlighet, som den utländska, behöfver lika frihet med den sistnämnda från det derå hittills utöfvade förmyndare-system, än äfven, att de ännu existerande banden å jernförädlingen föranledt Bergsmännens allt mera stegrade anspråk på frihet, dels att sjelfva förädla sin production, dels att utföra den till andra länder, har Utskottet tillstyrkt, ”att full frihet må förunnas åt jern-lill”verkarne inom fäderneslandet att bedrifva sin näring så, som de med sin ''frihet finna mest förenligt, med borttagande af alla hittills tryckande ’’band.’’ Huru denna princip blifvit af Utskottet realiserad, vill jag nu i korthet ådagalägga. 3G Allm. Bese.- och Ekori.-Utskoltels Betänkande, N:o i o Q. Efler alt hafva rnedgifvit orättvisan deri, alt Utskottet vid förlidne Riksdag föreslagit oinskränkt tillverknings-friliet endast för sådane verkstäder, som kunde uppvisa en bestämd kohl-tillgång, har Utskottet likväl nu ånyo begått en dylik orättvisa, dådet, med tillstyrkande af enfri till verk — nings-rätt i öfrigt, derifrån uteslutit: dels för åren från och med 1841 till 1846» alla nya härdar, för hvilka ej kan uppvisas en kohl-tillgång af 800 läster, och de gamla härdar inom Bergslagen, som ej ega eller, genom 2:nes sammanslående, erhålla ett privilegium å !\ o Skepp:s smide; dels ock för åren från och med 1846 till och med i85o, alla nya verkstäder, som under samma tid inom Bergslagen kunna varda anlagde. Hvarifrån Utskottet hemtat grunden för tillstyrkandet af denna olikhet i rättigheter för Landslag och Bergslag, samt för egarne af större och egarne af mindre härdar, kan jag ej inse.
M:t öfverlemnat att af jernvägsbyggnadsmedlen använda hvad som erfordras till anställande af undersökningar rörande rigtningarne af de blifvande stambanorna. Jag tror således, att när K. M:t finner det lämpligt och nödigt, lärer K. M:t icke underlåta att anbefalla undersökningar och meddela en kommande riksdag resultaterna deraf, på det riksdagen må fatta beslut om rigtningen. I likhet med den förre värde talaren, anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Bennich, Nils Axel Gustafsson: (Detta yttrande har af talaren icke blifvit återlemnadt.) Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., blef Utsk:ts förev:de hemställan af R. och Ad. bifallen. Utsk:ts sednare hemställan. Bifölls. 3:dje punkten. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Nogsamt inse ende, att det icke skall tjena till någonting, att nu begära ett anslag till den ifrågav:de jernbanan, enär jag ganska väl finner, att det under nuv:de tryckta penningställning icke är skäl att anslå medel till nya banor, vill jag dock fästa uppmärksamheten på vigten af att med en jernbanssträckning tillgodose den del af landet, som är belägen sydost om den blifvande stambanan mellan LinköpingNässjö oell Christianstad. Blekinge-Kalmar och en del af Kronobergs län hafva för närv:de inga andra kommunikationsleder är landsvägarne. Det är derföre billigt, att dessa orter må komma i åtanka och få sitt behof af lättnad i kommunikationerna uppfyldt ju förr desto hellre. Jag kan icke undgå att betyga Stats-Utsk:t min tacksamhet för det Utsk:t förklarar sig »icke i ringaste mån vilja bestrida behofvet och nyttan af jern vägsförbindelse mellan södra stambanan och de båda kuststäderna Carlskrona och Kalmar.» Med detta erkännande af nyttan och behöfligheten af den ifrågav:de jernvägsanläggningen, tror jag att man för närv:de får låta sig nöja, och jag vill derföre icke sätta mig emot bifall till Utsk:ts hemställan. Gfverläggningen ansågs härmed slutad och Utsk:ts hemställan bifölls.
Så snart RiddarhusUtskottet icke ingick på denna plan, ansåg jag mig icke kunna deltaga deruti. Detta är skälet, hvarföre jag helt och hållit afhöll mig derifrån. Hvarföre jag åter icke uppgifvit delta förslag i Utskottet, kommer hufvudsakligen af min afbidan derpå, alt någon skickligare än jag skulle begagna den utväg, som Grundlagen medgifver oss att ändra vår representation, utan de öfrige Ståndens medverkan. Jag ansåg mig derföre böra uppskjuta saken till sista ögonblicket. Hvad åter beträffar det inkast, Den 3 Augusti f. m. att Ridderskapet och Adeln, i följd af Rikets Grundlagar skulle vara hindradt att ändra sin egen representationsrätt, så kan jag enligt 12 §. Riksdagsordningen och 5i §. RidclarhusOrdmngen icke finna annat, än att Ridderskapet oell Adeln kan, med förutsättning af Konungens Nådiga sanction, verkställa en sådan ändring. 12 §. Riksdagsordningen lyder: ”Ridderskapet och ”Adeln infinner sig till Riksdag och representeras, enligt RiddarhusOrdningen, hvilken lika, som öfriga StåndsOrdningar, bör ”vara i öfverensstämmelse med Grundlagar”ne författad.” 5i §. RiddarhusOrdningen innehåller: ”Väckes fråga in Pleno om ändring uti den”na Riddarhusordning, bör en sådan alltid ”remitteras till Riddai husUtskottet, som med ”sitt Betänkande deröfver till Ridderskapet ”och Adeln inkommer.
Sitt trogna Folks Fullmäktige, är det emedlertid för Kongl. Maj:t en stor tillfridsstalleise att göra rättwisa ät de Landsorter, som insett angelägenheten att sätta ett mäi för denna Riksfördersiiga osed, och, genom friwilliga öfwerenskommelser samt werksam inbördes uppsigt, hos sig inrymt och fästat ordningen och måttligheten; Och Kongl. Maj:t njuter äswen den tröstande förhoppning, att den omedelbart werkande nyttan, af besia ädla bemödanden, hwilka tillwunnit sig Medborgares uppmärksamhet och förtjenade aktning, stall med öfwertygclsens och patriotismens wärma erkännas och emottagas öfwer hela Kongl. Majus Nike, och befästa den samdrägtiga Nationala kraft som upprätthåller Staten— Men om bland Swenste Män gifwes någon, som uti samfundets rättmätiga fordran ost) sin egen fördel och hederskänsla icke funne tillräckligt bewekande anledningar till sedlighet och mättlig lefnad, sä böra de mot utswafningar och liderlighet redan förut stadgade författningar efter tidens omständigheter ro Den 18 April. skärpas och med alfwarsamhet tillämpas för sädana vfwerträdelfels bestraffande. Det ar med hänsigt till besia hufwudsakliga föremal som Kongl. Majit will hafwa till Riksens Ständers öfwerwägande och yttrande framställ följande försiag. i:o Vrännwinsbranningen ma äterföraS till det förhållande mot personalen och jordbruket den, såsom en huöbehofsnäring af alder ägt och framgent bör äga. 2:do Att Brännwinsstatten ma sattas i afmätt proportion till näringens lönande beskaffenhet, samt utgå i den man tillwerkningen utöfwas och waran förbrukas; Och z:o Att Förordningen mot swalg och dryckenskap af den i? April lyzz samt andra sedermera utkomne stadganden och förbud, som med detta ämne hafwa gemenskap, ma sammanfattas och lämpas till näcwarande tid och omständigheter, för alt tjena wederbörande till fullständig och uttrycklig efterrättelse, enär, i följd af den stränga tillsyn Kongl. Maj:t, genom
R:dr redan i September månad nästlidet år uttagits, och då angeläget är att arbetet å denna byggnad icke må för bristande medel afbrytas, utan kunna, enligt uppgjord arbetsplan, med det snaraste fullbordas, hafva Rikets Ständer utan att ingå i hufvudsakligt bedömande, till hvad belopp anslag för ifrågavarande föremål i sin helhet kan anses böra vid stats-regleringens uppgörande bestämmas, funnit skäligt ali, intill dess Rikets Ständer blifva i tillfälle alt. rörande de i delta hänseende Nådigst äskade statsmedel för följande tre år, fatta definitivt beslut, nu lill omförmälda bvggnads-företag för innevarande år anvisa en summa af Ellbundrafemlio tusen (150.000) Il:dr R:mt, att från Riksgiilds-konloret utgå. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer .framhärda &c. Slockholm den 11 Mars 1857. Expeditions-UIskotlets Förslag lill underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 7 Mars 18S7. Preste-Ståridct den 7 Borgare Ståndet den 7 Bonde-Slåndet den 11 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående Jörklar ing af i 0 Kap. I § ..ArJda-Balken.
Jag får dock yttra, det jag anser den lika arfsrätten nå landet vara för presterna lika oriktig som för andra, oell att jag således ej kan af undantaget hemta något skäl att antaga det orätta förhållandet till regel för hela Rikets inbyggare. Utsk. tror, att BondeSt. icke skulle genom förslagets antagande skadas till sin besutenhet, enär qvinnan då skulle medföra större för - 12 Den 2 O c t o b e r f. m. mogenhet i boet. Finge man gifta sig med sin syster eller med någon, som hade med henne lika förmögenhet, sloge beräkningen riktigt in; eljest Liefve den oviss. Men alltid står det fast, att i händelse jorden skall delas lika emellan söner och döttrar, skall hvar och en oftare behålla sin lott; bröderna skola blifva oförmögna att lösa systrarna ut, och en ytterlig hemmansklyfning skall, till skrala för landet, vidare befordras. Kommer man derhän, att icke blott de oeconomiska författningarna, utan afven arfsiagarjn.a påskynda jordens splittring, skall bonden snart bringas lill en sä ringa besutenhet, att han nödgas gå ifrån sin lilla hemmansdel för en missväxt, en boskapssjuka eller annan olycka. lag anser således BondeSt. förlora mest på förändringen och dernäst Riket, hvars styrka genom behållna jordbrukare skulle gå förlorad. Utsk. säger väl, att det tillhör de oeconomiska författningarna att mota detta onda. Men det är ovisst, om de allena förmå att göra det; och hvarföre skola arfslagarna ställas i strid med den oeconomiska lagstiftningen eller verka till ett mål, som måste af de oeconomiska författningarna motarbetas? Riktigare vore väl, att den ena grenen af lagstil'1 ni agen öfverensstämde med den andra. — En son, säger Utsk. vidare, behöfver ej mera arf än en dotter; men om Utsk. frågat hvilken husfader sorn helst, hade det lätt funnit sig-vederlagdt, och hvarje ledamot af detta Stånd, som har systrar och jemnför, hvad hans egen uppfostran kostar emot en systers, skall lätteligen finna, att Utsk. misstagit sig.
Mit föreslog detta till 25 millioner. Man har nu ansett, att denna summa borde sättas till 35 millioner, men då man dervid icke talat om någon .högre amortering, måste det vara under förutsättning, att de öfverskjutande 10 millionerna skulle reserveras till nästa Riksdag. Jag skulle hafva ganska viii förstått, om man vid förra Riksdagen, då ett stort jernviigssystern beslöts och då man väl förutsåg, att man icke skulle kunna stadna vid de då beviljade anslag och beslutade lån, om, säger jag, man dä bestämt, sig för att på en gång uptaga ett stort lån af 50 millioner, och detta’ hade äfven efter min tanke varit klokt, såvida det skett under fördelaktiga konjunkturer; men den stora fördelen af att upptaga 10 millioner mera kan jag verkligen icke inse. Jag tror icke, att Statens kredit skulle något lida deraf, att man kunde komma att vid nästa Riksdag behöfva uptaga ett nytt lån till mindre belopp. Det skulle också kunna bända, att konjunkturerna blifva så fördelaktiga och tillgångarne i Riksg.Kont. så stora, att man icke behöfde vidare fortgå med utländsk skuldsättning, utan kunde i stället åtnöja sig med att under en Statsregleringsperiod bygga litet Den lf> Februari f. m. 439 långsammare med egna tillgångar. Man linde då lånat 10 millioner, som icke behöldes. Men om man nu också bestämmer sig för det af K. M:t föreslagna belopp af 25 millioner, så kunna dock meningarne vara delade derom, huruvida liela detta lån bör tagas utrikes, eller om 5 milliorner böra reserveras lör grundläggande af ett inhemskt fondsystem. Man har dervid yttrat stor farhåga för det inflytande, en sådan Statens konkurrens skulle komma att utöfva på de inhemska näringarna. Det är äfven klart att, om Staten skulle på en gång, till hvad pris som helst, inom landet anskaffa 5 millioner Rdr, så skulle deraf kunna upkomma en ganska betänklig rubbning; men jag får i detta afseende hänvisa till den plan, Chefen för FinansDep:tet vid den allmänna öfverläggnitigen om denna fråtra framställde, och hvilken säkerligen icke skulle medföra några vådor för näringarna och rörelsen. Det må tillåtas mig att härvid anföra ett ex.