Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Hvad i all världen kommer åt dig? » frå- Hon kände sig född att lefva i lyx och rikedom och led därför ständigt. Hon plå- gade han förskräckt. Men med en kraftig ansträngning kväfde gades af den torftiga bostaden, de förfallna väggarna, de nötta möblerna — af allt detta, hon sin smärta, torkade de fuktiga kinderna som andra kvinnor i hennes samhällsställning och svarade lugnt: » Ingenting alls. Jag har bara ingen toaicke ens skulle ha lagt märke till. När hon såg den lilla bretagniskan sköta sitt enkla lett och kan följaktligen inte gå på festen. hushåll, kände hon alltid ett bittert missmod Gif ditt kort till någon af dina kamrater, och försjönk i drömmar. För hennes fantasi hvars hustru är lyckligare lottad än jag. » Han blef bedröfvad. hägrade då ståtliga förmak, där allt är så tyst och mjukt, där orientaliska draperier kläda » Hör på, Mathilde, » sade han, » hur mycväggarna och höga bronskandelabrar sprida ket skulle en passande toalett kosta, någonljus. I ett par stora fåtöljer sofva två gamla ting helt enkelt, som du skulle kunna bebetjänter i knäbyxor, den tryckande värmen gagna vid andra tillfällen? » har gjort dem dåsiga. Hon ser stora salonHon funderade en stund, räknade efter och ger med tapeter af gammalt siden och dyrtänkte på, hur mycket hon skulle kunna bebara möbler med ovärderliga sniderier; hon gära, utan att behöfva frukta ett bestämdt ser små förtjusande doftande kabinett, afafslag och ett utrop af förfäran från den sedda till förtroliga samtal med de intimaste sparsamme tjänstemanuen. vännerna, framstående och eftersökta män, Slutligen svarade hon litet tveksamt: » Jag hvilkas ynnest alla kvinnor sträfva efter. vet inte precis, men tror nog jag skulle kunna Halsbandet. Det hände ofta under middagen, som åts vid ett rundt bord med halfren duk, att hennes man lyfte på soppskålslocket och förtjust utropade: » A h! köttsoppa, jag vet då ingenting bättre! ».
– Ja, ser ni, det tjänar inte det minsta till att tala om det med någon som inte känner Tore – han är trofast som en stor, stor brunögd newfoundlandshund, det är just hvad han är. Hon var så van vid att människor alltid förstodo henne så, som hon ville förstås – eller hon trodde åtminstone beständigt att så var, däraf kom hennes abandon. Mannen tänkte förresten icke stort på detta, han ville in på något annat och ansåg, att öfverdrifven finkänslighet icke var till hennes bästa just nu. – Hör fröken Niefelt, sade han en smula kallt brutalt för att döda hvarje aning om förlägenhet – har inte er fästman varit arbetare? – Jo visst, det är ju det jag är förtjust öfver – tänk på hur sundt det är att olika raser gifta sig med hvarandra. Han undrade öfver denna fullkomliga öppenhet. – Ja men, hur tror ni att det – Hon utbrast kraftigt: – Man skall aldrig handla då, aldrig ge sig själf, bara tala och braska om sina frisinnade tendenser! – hu, jag är så led på alla ord och fraser därhemma – och ingen som skulle våga sätta in tiondelen af sitt lillfinger på sina meningar. Finnen svarade icke. Slutligen litet gäckande: – Ja man är förskräckligt »folklig» i Skandinavien nu för tiden. – Det blåser en härlig vind, ja, men hvem gör något mer än pratar och skrifver? Det är det Ada Lennartson jämt predikar om – ja ni känner till Ada Lennartson förstås? – Namnet bekant – hon hör till det »unga Sverige» eller hur? Fröken Niefelt fattade sarkasmen och det stegrade värmen i hennes lofsång. – Ah, hon är härlig, hon är den styfvaste af alla – det blir en sådan helhet, en sådan mening med lifvet i det hon skrifver – får inte bara vara ord, handling är hvad tiden kräfver. Och det får ni väl medge, att för att främja det stora målet finns ingenting så verksamt som att vi – kulturmänniskor sedan århundraden tillbaka – vi alstra ett nytt släkte tillsammans med – med annat blod. Hon blef röd och trasslade in sig. Naturligheten föll sig lättare i tankar än i ord. Den unge mannen var taktfullt döf och blind. – Tja – det stora målet – det är väl inte så godt att veta hvad det är.
Sedan undertecknad tillkännagifva, att IL o. Ad. samt Presteoch Borgare-Stånden bifallit Stats-Utskottets i den ifrågavrde punk - 268 Den 3 Februari f, m. ten gjorda hemställan, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. torde vid sådant förhållande finna den gjorda inbjudningen icke kunna föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades ja. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande SfatsUtsk:ts den 27 och 31 sistl. Januari bordlagde Utlåt. N:o 29, ang. Riksgälds-Kontorets förvaltning under den tid, som förflutit sedan början af 1862—1863 års riksdag. Utsk:ts samtliga hemställanden biföllos. 6:te punkten. Utsk:ts första tillstyrkande. Ilr Wolffelt, Mauritz Constantin: Jag beder att få upplysa R. o. Ad. derom, att Bankirhuset J. N. Schröder et C:ni numera, genom skrifvelse af förliden månad, a (stått från allt anspråk på sin förmenta fordran å de 3,750 Pund St., hvarom nu föredragna punkten af Betänk:t förmäler. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., biföll R. o. Ad:n Utsk:ts tillstyrkande. Utsk:ts sednare hemställan. Bifölls. Frih. Klinckowström, Rudolf, begärde härefter ordet och yttrade: Då jag har den äran att vara på den afdelning af StatsUtsk:t, som behandlat denna fråga, och då jag algifvit reservation emot beslutet, anser jag mig böra upplysa om förhållandet härmed.
I likhet härmed har motionären hemställt, att det för Frövi—Falubanan begärda lånet icke måtte ovilkorligen anvisas, enär han vore fullt belåten, om Rikets Ständer ville bevilja lånesumman 5J millioner R:dr R:mt, endast under det vilkor, att detta belopp kunde af Riksgälds-kontoret upplånas mot dess under år 1864 utfärdade Engelska obligationer till ett pris, som icke alltför mycket understego hvad de ursprungliga låneöfvertagarno för första fjerdedelen af dessa obligationer erlagt, hvilket, enligt hvad Rikets Ständers år 1864 församlade Revisorer i sin berättelse (pag. 71) uppgifvit, utgjort omkring 90 procent af obligationernas nominela belopp. Motionären hyste nemligen den öfvertygelse, att dessa obligationer skulle kunna föryttras till det pris, hvartill Svenska Statens 4^-procentobligationer nu i Hamburg noterades eller omkring 87 procent, och det syntes honom derföre, som skulle ingen skada kunna tillfogas hvarken Riksgälds-kontorets kredit eller Staten, om Rikets Ständer behagade lemna sina Fullmägtige i Riksgälds-kontoret uppdrag att, om och när den del af berörda obligationer, som ännu funnes i Riksgälds-kontoret osålda, kunde i större eller mindre summor föryttras till ett pris, icke understigande 87 procent af deras nominela belopp, Fullmägtige borde desamma försälja, samt att, ifall på sådant sätt nödiga medel erhölles, Fullmägtige skulle till det bolag, som kan varda bildadt för byggandet af Frövi—Falu-banan, och som genom kontrakt förbunde sig att i enlighet med af Kongl. Maj:t fastställd plan fullborda detta arbete samt i öfrigt fullgöra de föreskrifter, som Rikets
emotses tacksamt till » Sonja », Sö- derhamn, p. r. [25G4] ör en anspråkslös flicka med gladt och vänligt sätt finnes plats i familj som sällskap och lärarinna åt en fjortonårig flicka. Närmare å Iduns byrå, Hamngatan 16, 2 \ tr. [2593] E N OBSERVERA. En ung bildad tyska, som talar svenska, söker plats i trefl. hem att bitr. husmodern med föref. göromål, hvari den sök. har vana. Kan undervisa barn i musik, om så fordras. Lönepret små. Svar till » Elsa », Askersund, p. r. [2568] F LEDIGA PLATSER. SÅSOM U N G, M U S I K A L I S K FLICKA af god familj önskar plats som hjälp och sällskap i ett trefligt hem för att vara frun behjälplig med alla inom ett hus föref. göromål. Underv. kan meddelas i musik och om så önsk. i vanl. skolämn. åt mindre barn. A r äfven villig biträda med skrifgöromål. Små pretentioner. Svar, märkt » Ordentlig », Vara, p. r. F FREDIN och E I ÖR EN A N S P R Å K S L Ö S L Ä R A R I N N A, som är intresserad och skicklig att undervisa tvänne små flickor i vanliga skolämnen, språk och musik, finnes plats i stilla familj på landet. Den sökande bör vara villig att äfven något hjälpa till med husliga göromål. Svar med löneanspråk och betyg sändas till » G. G. », B:s Hörken. [2G01] [2C03] SAM D Den, som reflekterar å dessa rader och är i besittning af ofvannämnda egenskaper, sände svar till » Intresserad af husliga göromål », adr. S. Gumselii Annonsbyrå, Stockholm. (G.
Nät en är oviss, kunna afven andra vara det; och då skulle ju här, äfvensom i mångå andra Medico legala mål, den obehagliga händelsen kunna inträffa, att två lika aktningsvärde Läkare afgålvo yttranden rakt stridande emot hvarandra, eller att i ett Collegium saken komme af afgöras genom omröstning. Läkarens förlägenhet uppenbarar sig dessutom derigenom, att han sällan tilltror sig afgifva sitt utlåtande förr, än han haft tillfälle att af RansakningsProocollet inhämta och beräkna beskaffenheten och graden af det utöfvade våldet, den mördades föregångna helsotillstånd, m. m. Här gör Läkaren, Gud vet med hvad ratt, egentligen ej annat, än hvad Lagen borde ålägga Domaren, nemligen att pröfva, huruvida den anklagade, efter våldsverkningens beskaffenhet, kunde anses met 436 Den 19 April. eller mindre tydligt hafva ådagalagt eri verklig mcrdafsigt. Likanå otjenlig vi nu sett principen vara för den ifrågavarande delen af MissgerningsBalken , och likaså obestämd och vilkorlig lagskipningen i mordsaker; äfvenså bestämd och oföränderlig i sin tillämpning skulle denna del af Lagen blifva, om den vore byggd på en mera moralisk grund. Huru lätt vore det i allmänhet ej att utröna, om afsigten verkligen varit att mörda; eller, kan hända rättare, om handlingen varit af den beskaffenhet, att brottslingen derigenom ådagalagt sig åtmindstone vara likgilltig för följderna? Man kan säga: att ingen kan dömma om en annans afsigt. Men hvar och en menniska bör naturligtvis anses verkligen haft det till afsigt, sorn af dess handling sannolikt bordt blifva en följd. Förgäfves skulle någon vilja ursägta sig dermed, att han vid handlingens begående alideles icke tänkte, och således ej hade någon egentlig afsigt. Den som kan begå våldsgernmgar utan att tänka, är derföre icke mindre farlig för samhället, och måste, såsom ett okynnesfä, följakdigen straffas. Dock hvartill skulle det väl tjena att vidlyftigt orda öfver detta ämne?
Ofta satt hon och säg ut öfver hafvet, väntande på den, som skulle komma med budskapet om den nya läran: kärlekens, uppoffringens och försoningens lära Då Bitterulf återkom fram på hösten, mottogs han af Ulfred, som berättade om den främmande riddarens besök. Ulfred hade misstrott honom från början, drottningen däremot hade han lyckats intaga. Men så en morgon då några främmande skepp lagt till vid stranden, hade drottningen tillkallat allt folket, som fanns å slottet och sagt, att de hade att vänta ett anfall af riddare Bände och hans folk. Tvänne män utskickades att uppbåda folk till slottets försvar Under tiden måste man försvara sig så godt man kunde. Vid middagstiden sågs riddaren närma sig slottet, men då portarna förblefvo stängda, tillkallade han sitt folk och anfallet började. Drottningen bar fram vapen, intalade knektarne mod, förband de sårade och spejade efter sina utskickade. Mot aftonen lyckades det fienden att bryta sig in genom portarne. Ulfred och hans folk gjorde sitt bästa, men de unge voro för oförvägne och de gamla blefvo snart maktlöse. Då Bände redan ansåg sig som segrare och i sitt öfvermod hånade drottningen, anlände folk från häradet till undsättning. Fienden, som var utmattad af den föregående striden, blef snart jagad på flykten. Då Ulfred slutat sin berättelse, skyndade Bitterulf upp till slottet, där drottningen och allt folket väntade honom. Hans bistra ansikte ljusnade, då han fick se Oda, där hon stod blek och lugn framför de andra. Hon såg äldre och värdigare ut, än då han sist såg henne, tyckte han. Och hennes välkomsthälsning ljöd varmare än den annars brukade. » I har visat mycket mod och mycken rådighet, då I försvarade vår borg — det skall I ha tack för, » sade han. Och Oda visste att det var det högsta beröm, han kunde gifva henne. » Det är underliga ting jag har att berätta om länderna därborta i västerhafvet, » sade han, då de sutto tillsammans i slottssalen, » men underligast är dennya gudaläran, som man nu omfattar där. » Odas ögon lyste af fröjd. Den kommer allt närmre! jublade det inom henne. En liten upprättelse.
I i k — stämmige, men dä torde man också medgifva, att den öfre kammaren uppfyllt sin bestämmelse såsom återhållande element; ty om den kunnat förhindra verkställigheten af en åtgärd under fem riksdagar och folket då ännu fortfar att önska densamma, så mätte dess vidtagande åtminstone icke vara förhastadt. I öfrigt, hvad angår denna likstämmighet emellan begge kamrarne, så är förhållandet i detta afseende alldeles enahanda enligt Hr von Hartmansdorffs förslag och enligt Frih. Hamiltons; ty om samma valmän, sora välja nedre kammaren, äfven sända en femtedel af ledamöterna i öfre kammaren, så måste nödvändigt inträffa, att denna femtedel skall vara fullkomligt likstämmig med nedre kammaren, oell att om samma opinion fortfaiande herrskar vid valen till 5 riksdagar, blifva äfven här de båda kamrarne fullkomligt likstämmige, hvilket medför lika stora eller lika små olägenheter i begge fallen. Hvad som åter utgör skilnaden emellan båda förslagen är den omständighet, som Frih. Sprengtporten uppgifvit, och som han förklarat sig icke anse önskvärd, nemi. att enligt Frih. Hamiltons förslag kommer den öfre kammaren att bestå af de yppersta män i landet. Delta, som Frih. Sprengtporten icke gillar, erkänner jag uppriktigt hafva utgjort det enda ögonmärke! för mig, då jag önskat att för mig uppgöra den lämpligaste öfre kammare; ty ingenting annat kan efter min tanke, i våra tider och dem som komma, hejda folkrörelsen, än det största möjliga moraliska anseende för duglighet, kunskaper och patriotism. Endast vissheten att dessa egenskaper finnas hos en rådsförsamling kan gifva den kraft, som ett öfverhus behöfver. Denna kraft kan ej erhållas hvarken af rikedomen, eller börden eller den Kongl, nåden. Det förundrar mig numera föga, att jag ej med Frih. Sprengtporten kunnat komma lill likstämmighet i principerna för våra förslag, då våra syften varit så olika. Frihsn åsyftar, att den öfre kammaren skall endast i obetydlig mån verka återhåll af den nedre kammarens beslut, och då är Hr von Hartmansdorffs förslag mera tjenligt.
Den sednare delen af molionärens ofvån citerade anmärkning, nemi. att stadgandet i 22 §:n Ridd.Ordn. länder till skada för deni, hvilkas fördel blifvit dermed ursprungligen afsedd, förmår jag icke besvara, då jag ingalunda kan föreställa mig, att några vissas fördel ingått i beräkningen vid detta stadgamle, utan är det blott att anse såsom en qvarfenining efter class-fördelningen inom Adelil, bibehållen till förekommande af rang-tvist och ett slag af consideration vid utsk:s-valen, hvarmed så mycket mindre någons personliga fördel kunnat vara afsedd,. som ingen sådan med den ifrågavar. rättigheten är förenad. Hittills har jag åtminstone icke kunnat upptäcka någon dylik, och förklara!' mig beredd, att, så snart jag kan öfvertygäs att någon sådan finnes, ofördröjligen hos R. o. Ad. anhålla om befrielse från det förtroende jag fått emottaga, utan afund åt någon annan öfverlemnande alla de fördelar, han af sitt riksdagsmanna-kail tror sig kunna draga, och hvilka jag ined mitt aldrig skall åsyfta. Af större vigt är hvad motionären vidare i sill motion anfört, att så länge ordförandeskapet är ovillkorligt fästadt vid den högsta Hummern, kanen representant af de aldre ät terna endast då förvärfva sig erfarenhet vid handläggningen af de vid Utsktn förefallande målen, när så väl ordförtn i Ulsk., som i dess afdeiningar innehafva högre nummer, eller ock när han sjelf, på grund af fullmakt , innehafver ett lägre. Båda fallen bero af händelsen, och derigenom kan det förhållandet uppslå, att man aldrig kommer att blifva invald i Utskotten. Jag kan visserligen icke bestrida detta ali grund, men mäste likväl deremot göra följande anmärkningar.
Man beliöfver icke afvakta slutet, den för dessa lärare af Kongl. Maj:t på sätt och vis, ”legaliserade passiviteten.” Härom är dock ej den egentliga frågan, utan denna gäller: finnes något giltigt skäl att från Carolinska Institutet, det, såsom ofvan är visadl, fullständigaste medicinska läroverket i riket, borttaga den detsamma sedan år 1815 tillerkända första examen. Denna fråga, tror jag, kan endast besvaras med nej, och det är derföre jag, på förut anförde grunder — nemligen alt Institutet sedan år 1815 egt denna examen, att Rikets. Ständer och förut äfven Regeringen alltjemt velat bibehålla Institutet vid dess egenskap af fullständigt läroverk, att det fortfarande eger i högre mått, än medicinska fakulteterna, de materiella resurser och de lärarekrafter, som för undervisning och pröfnfhg till den theoretiska examen erfordras, samt alt dennas borttagande från Institutet skadar den medicinska undervisningen i allmänhet — härmed vördsamt får föreslå: att Rikets Ständer måtte bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj.t med vpphäfvande och ändrande af hvad i Kongl. Sladgarne för Carolinska Medico Kirurgiska Institutet af den 26 April 1861 kan finnas deremot stridande, ville dt nämnda Institut medgifva rättigheten alt, i likhet med Universileternas medicinska fakulteter, anställa theoretisk medicinsk eller medicine kandidat-examen och sålunda i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Sundhets-kollegii ofvan citerade förslag, ånyo ställa Carolinska Institutet såsom ett sjelfständigt läroverk i jemnbredd med de medicinska fakulteterna vid Universiteten. Om remiss lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet anhålles. Stockholm den 22 November 1862. A. Ericsson, v. talman. N:o 154 Motioner i Bonde-Ståndet 1863. Af 3. G. Wasmuth från Stockholms län, om ändring i 1723 är» adliga privilegier i fråga om skyldighet för frälsehemman att lika med Krono och kronoskattehemman deltaga i hälloch Kronoskjuts.
Jag medgifver, att under det förhållande, att Hr Gr. o. Landtm., sora har gjort denna förklaring, icke är tillstädes, ulan att ordet i stället föres af en annan person, det skulle vara mindre grannlaga att yrka en propos., hvarå man vid det föregtde tillfället ej fullföljt yrkandet. Detta är skäl, hvarföre jag afstår ifrån mitt förslag, nödtvnnget, såsom Hr von Hartmansdorff yttrade sig, och ingår på R. o. Ad:s förra beslut, såsom i allt fall bättre, än det af Utsk. nu föreslagna; Hr Cederschiöld: För min del _anser jag mig vid ett sådant förhållande, och för att icke sätta Hr Frih. o. Ordhden i den mindre behagliga ställningen, alt uttala ett beslut i denna fråga, äfven böra afstå ifrån mitt yrkande i detta afseende om propos. på mitt förslag, synnerligen då en ledamot af det Serskildta Utsk. här förklarat, att, vid förnyad behandling inom Utsk., det skulle kunna låta sig göra, att taga i öfvervägande det förslag jag framställt. Jag kan verkligen icke nu åtminstone göra för mig klart, huruvida sådant kan låta sig göra eller icke, men då en så erfaren ledamot af Ståndet, sagt att det kan ske, så vill jag förtro mig dertill. Hr von Hartmansdorff: I anledn. af Hr Cederschiölds sista yttrande, anhåller jag få nämna, att jag uphört att vara ledamot af Serskildta Utsk. Sedan öfverläggningen nu förklarats fulländad, förklarade Hr Frih:n o. Ordf:den, att han ansåg sig böra framställa propos. serskildt för hvartdera mom. af ifrågavande §, och först, sedan Hr Cederschiöld och Frih. Raab afstätt från sina först gjorda yrkanden, finge hemställa, huruvida R. o. Ad. funne, att l:sta mom. ej erfordrade annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Ropades Ja. Den derefter till bifall å 2:dra mom. af Utsk:s förslag framställda propos:n besvarades med starka
S. D. Då nu ånyo föredrogs Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 22 dennes på bordet lagde Memorial N:o 19, i anledning af|Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande Utskottens förslag till reglementariska föreskrifter för bränvins-bränningens utöfning, samt om hvad vid försäljning af bränvin och beskattningen derå iagtlagas bör, godkände Ridderskapet och Adeln nämnde Memorial samt antog den till Ståndet gjorda inbjudning. 486 Prot Utdr. d. 2g Maj i84l* S. D. Ånyo föredrogs och bifölls Expeditions-Utskollets den 27 dennes på bordet lagde Memorial N:o 48, i anledning af återremiss utaf Skrifve! se-förslaget N:o 334, angående upphörande af skyldigheten för fartyg, sorn under fredstid passera Ny Elfsborgs fästning., att derstädes anlöpa. S D. Återremitterade Ridderskapet och Adeln Stats-Utskottets den 26 dennes på bordet Iagde Memorial N:o 537, med förslag till reglemenlariska föreskrifter, motsvarande g: ie Afdeiningtn af det vid sista Riksdag för Riksgälds-Contoret utfärdade Reglemente. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 22 dennes på bo det lagde Memorial N:o 79, i anledning af erhållen återremiss å Utskottens Memorial N:o 72, angående sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut, rörande förslaget tillföiryad Förordning om grunderna och vilkoren för hemmansklyfning, samt afsöndring af jord eller annan lägenhet från hemman, blef den gjorda inbjudningen af Riddeiskapet och Adeln antagen, samt Memorialet N;o 79, i öfrigt lagdt till handlingarne. S. D.
Beträffande utsigterna för framtiden, så äro de störst i Tabergs och Persbergs Krangrufvorna, men deremot har ett under 1842 timadt ras i Persbergs Storgrufva för en längre tid förminskat malmfångsten från denna förut så vinstgifvande grufva. Långbans grufvefält, sorn i mer än 130 år lemnat en lika rik som godartad malm, synnerligen tjenlig till ståljerns-beredning, har under de sista 20 åren oupphörligen aftagit i malm-afkastning och gifver för närvarande knappt 2,000 tunnor, med föga hopp om förökad afkastning i en kommande tid. Både för grufve-husHåliningens ordnande och för nya malm-anledningars upptäckande hafva Långbans Grufve-intressenter gjort betydliga uppoffringar, och då malmen derifrån äger den godhet och det företräde vid beredning af ett jern, egnadt för stål-tillverkning, att högst få malmsorter inom riket kunna dermed jemföras, vore det särdeles önskvärdt att intressenternes förtjenstfull bemödande kröntes med framgång. Af de i sednare tider upptagne grufvor synas få gifva förhoppning om sådan malmafkastning, som åtskillige äldre under sekler lemnat. Fredriksbergs. och Lindbergshage-grufvorne äro de enda nya malm-upptäckter, under sistförflutne 20 åren, sorn afkastat något betydligt och sorn lofva att dermed fortfara, hvaremot af flere hundrade inmutningar, som årligen verkställas, ofta ingen enda blifver med årslångt arbete belagd. Malmpriset har under sednare åren varit 3 R:dr ä 3 R:dr 16 sk. Banko för tunnan bruten malm, hvilken tunna håller 2 Sk& Tackjernsvigt eller 52 L# Bergsvigt. Uppgiften på arbets-personalen vid grufvorna kan icke vara fullt tillförlitlig, då många af de upptagne arbetarne endast en del af året bedrifva gruf-arbete, deremot andre till stort antal, i synnerhet qvinnor och barn, under sommaren sysselsättas med malmplockning och vaskning, utan att vara såsom ständige arbetare beräknade. 15