Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sannt är, att ”af mycket ifrige Christne hatas Voltaire för sina satiriska bonsmots, likasom en älskare ej tål den som talar illa om hans mätress (!); mången tror, att han, åtminstone såsom menniskovän, bort för allmän ro underlåta dermed; men han hade af sin logica blifvit bragt till öfvertygelse, att den sak, på hvars depens han engagerade sig, var mera till allmän skada, än allmän nytta” (1779, N:o 25). – Sic; det är dock upprigtigt taladt! – Ännu 1784 (N:o 225) berättas, till förkrossande af alla dem som djerfdes hysa betänkligheter om Voltaires hjerta, att den store mannen plägade ”årligen, hvarje S. Bartholomei-dag, vara sjuk och sängliggande af hetsig feber; han mottog då inga besök, och hans domestiker darrade”; till den grad var ”hans hjerta såradt af alla de styng, som religions-förföljelsen gjort menniskorna; och man tog sig noga till vara att ej nämna något derom, af fruktan att öka hans plågor”. Sagesmannen var en Marquis, som 1777 gästat i Ferney, och tillade: ”hans secreterare och hela hans hus har varit vittne till denna omständighet, i hela tjugu år”. – Kan man se! – Desto begripligare faller sig, att Kellgren 1780 ej kände något mera lockande mål, än att bli en Voltaires ära värd; såsom det då hette i poemet ”Samtal med Förnuftet;” der han ock, vid samma tillfälle, förklarade om Naturen, att Dess högsta skatter för min syn Emellan Zulmas lakan visas45. Redan häraf kan slutas, huru Christendomen är anskrifven. I en uppsats om ”svårigheten för en god Christen att vara god Poet” (1781, N:o 9), der endast
Direction, at til i fräga warande behof lemna förenämnde handlande tilräckeligt Rägförräd, emot et af dem ansett billigt pris, och jämwäl med nägon credit, emot säker borgen; Men ocksä med den tilläggning, at om det oagtadt Mjölprisets stegring fortsattes; sä wille Direction, med bränningens inställande tils widare, förändra Brän. wins-aröpes-förmalningen til Mjölmalning och frän Bränneri-Magazinerna öpna Mjölförsäljning; hwilket genast medförde det äsyftade ändamälet, utan at Direction ens behöfde wid taag - 476 Den 26 Hulik. taga nägon anstalt til Mjölförsäljning; Och dek märkeligaste härwid war, at, i det stället Mjöl. handlarne frän början upgofwo deras behof frän Kronans Magaziner til 6 L 9000 tunnor, hwilket quantuin dem äfwenledes lofwades; Sä stannade sedermera deras uttag blott wid omkring sov tunnor. Om det nägon tid warit bäde högst angeläget och lika lämpeligt, at ä npo grundlägga en sädan Krono-spannemäls Magasins inrättning, hwarigcnom, säsom mer omförmält är, ä ena sidan Spanmäls-prisernes offäliga steg. ring, och a den andra Jordbrukarens förlust genom samma prisers obilliga fall mä kunna förekommas; Sä är wisierligen en sädan tidepunct nu för handen: Dä en tilfredsställande och glädjegifwande utsigt för en wälsignad ömnig skörd öfwer hela Riket sig forewisar. Dä Landets Jordbrukare i allmänhet af sednast för. flutNe tiders olpckeliga händelser samt derifrän än widare härffptande fortfarande drpga utskyl, der och utgifter befinna sig uti det mest beklaganswärda nenninge - behof:
Mom 11 På utsatt dag och timme verkställs dragningen offentligt, varvid så många nummer en efter en utdrages, som fordras för att se hur vinsterna utfalla. Dragningen sker på samma sätt som andra Nummerlotteridragningar. De utdragna kontrollerade numren uppvisas för allmänheten och numren skriv på en tavla. Särskilt protokoll förs Mom 12 Ingen annan än den som innehar och uppvisar lottsedel där vinst utfallit, har rätt att uppbära vinsten. Uppstår tvist om innehavaren redligen åtkommit en sådan lottsedel, blir det ett ämne för domares prövning i laga ordning. Exekutor avgör om vinsten får uppbäras mot borgen under tiden prövning pågår eller om den skall läggas under kvarstad. Mom 14 Har inte tillräckligt antal lotter kunnat säljas, förklarar fastighetsägaren att dragning ändå må ske, mot att han antingen insätter erforderliga pengar för de osålda lotterna eller ställer borgen, att deras fulla värde inbetalas ifall vinster utfaller på de nummer, som blivit sålda. Mom 15 Utfaller huvudvinsten på någon av de lottsedlar, som fastighetsägaren själv har, förbliver han vid sin egendom och har rätt att utta överskottet av de influtna medlen. Mom 16 Premievinsten utbetalas i Direktionen till den som det vederbör i utbyte mot lottsedeln. Bor vinnaren på annan ort anmäler han sig till befallningshavande, som mottar vinsten och översänder den till vinnaren mot lottsedeln. Mom 17 Händer det, att antalet lottsedlar som fordras, inte kunnat säljas inom ett år, blir försäljningen återkallad efter meddelande i tidningarna. Förlängning av tiden kan tillåtas efter fastighetsägarens ansökan. Mom 18 Direktionen meddelar på samma sätt om andra hinder gör att försäljningen inte kan äga rum. Mom 19 I dessa fall skall lotterna inlösas och köparen få sina pengar tillbaka antingen av Direktionen eller försäljaren. Detta måste ske inom ett år efter det meddelandet stått i tidningarna. Hur man förfar med de medel som blir kvar i Direktionen avgörs från fall till fall. Mom 20 Direktionen utser de personer som skall handlägga dragningen av fastighetslotteri inom de anställda ämbetsoch tjänstemännen. Dock skall inte fler än nödvändigt anlitas. Mom 21 Direktionen meddelar dessa tjänstemän nödvändiga föreskrifter om vad var och en skall iaktta, så att säkerhet vinnes för att redovisa medlen som inflyta och redovisning och att räkenskaperna förs redigt.
Om detta verkligen är meningen, hvilket likväl den bifogade tableauen tyckes motsäga, måste denna motion blifva särdeles välkommen, icke allenast för alla dem, som grunda sina enskilda förhållanden på hoppet om någon delaktighet af de medel, sorn gå genom Regeringens händer, utan äfven för Regeringen, som derigenom finge ökade medel att lifva dessa förhoppningar. Uti motiverna säger den värde motionären, ”att i ett ”land som Sverige, der näringarna under sekler blifvit van ”da att förses med förlagscapital af staten, vore det ett ”vådligt experiment att alldeles öfverlemna dem åt sig sjelfva ”och deras egna kraftutvecklingar, isynnerhet vid en tid”punkt, då en förestående realisation ovilkorligt fordrar, att ”Banken småningom skiljes från sitt hittills åliggande för”Jagsbestyr, och innan ännu enskilda creditanstalter hunnit ”bildas.” Jag för min del anser realisationen alldeles icke fordra någon förändring i Bankens hittills bestående lånerörelse. Om jag och de, som härutinnan tänka lika med mig, endast vinna medhåll af dem, som, lika med den värda motionären, önska understöd åt näringarna, kan det icke slå felt, att realisationsplanen ju skall blifva sådan, att nälin - Den 5 Juni f. m. garna förblifva i ostörd besittning af deras liittils ägande låneförmåner. Mig synes den af motionären här betygade ömheten för Banken och realisationens bestånd endast vara en gles slöja, hvarigenom trängtan efter statslånesystemets införande nog tydligt framlyser.
Därför att Götheborg är en håla, där man inte får göra, som man själf lyster, och vill man göra något olikt andra, så skriks man ut som besynnerlig och stollig. Jag vill ut i vida världen, därför att jag längtar dit och därför att jag inte passar att sitta på contoir och räkna siffror, utan har andra idéer och intressen och nöjen. Och jag skall säga kapten, att jag har min vilja för mig och att den är sådan, att jag blir sjuk, om jag ej får den uppfylld. Och nu vill jag till sjös. Jag vill följa med till Ostindien och se nya länder och nya världar och sällsynta djur och fåglar och en annan himmel än denna dimmiga Götheborgsskyn och en annan jord än dessa gropiga och smutsiga gator och andra människor, som låta en vara i fred och ... Nu led ej John af tunghäfta. Tvärtom. Orden flödade öfver hans läppar, ty när unge John Hall kom i prattagen, talade han oändligen mycket. Kaptenen sökte afbryta honom, men det lyckades ej. I afvaktan på att han skulle få säga sitt ord, lagade han i ordning till sig ännu ett grogglas och drack John till, men John skakade på hufvudet. Hans ögon tindrade och strålade, medan han alltjämt talade. – Helst ville jag förhyra ett eget skepp och fara vida kring och själf upptäcka nya länder och världar som Vasco di Gama och Christopher Columbus och andra upptäcktsresande. Jag slukar alla böcker om dylika resor, som finnas att tillgå i min fars bibliothek, och förskrifver andra själf. Jag vet åt hvilket håll, jag skulle ställa färden, och hvilka land, jag helst ville upptäcka. Men lika gärna skulle jag vilja göra som Thunberg och endast resa för att företaga vetenskapliga insamlingar och komma hem med dem. Det skulle vara sådana samlingar af djur och växter, att alla Sveriges lärde män skulle erkänna, att maken till samlingar funnes ej i världen. Tag mig med, herr kapten, tag mig med! – Men hur skulle min herre kunna hafva sin varelse på mitt skepp? På Sophia Magdalena ligger man ej på ejderdun och äter kräsliga, som jag af min herres utseende och dräkt kan förstå är min herres vana. John såg ner på sin högtidsdräkt, pälsen hade han genast vid inträdet i kajutan måst lägga ifrån sig.
De i detta centrum ingjutna radier af smidt plattjern äro omedelbarligen fastnitade i sjelfva hjullingen (tyres), hvilken för delta ändamål har en på insidan utvalsad kam sf 7/g tuins tjocklek och 2 lums höjd. Hjulringens bredd ar 4 turn och dess minsta tjocklek 11/2 tum. Lagren, hvari axeltapparne hvila, äro af metall, omgifna af en lagcrhylsa af tackjern på vanligt sätt insatt i gardjernen, hvilka sednare hafva sitt fäste i de tvärplankor, som omsluta de för hjulen anbragta öppningarne i vagnsbottnarne. Sjelfva vagnskorgen är upphängd på fjedrar, bestående af flera tunna blad af fjäderstål. Å. såväl personsom godsvagnarne finnas ej buffers eller koppelkettingar nnbrogta. Dragstängerna å de äldre vagnarnc bestå af jernstänger af omkring 2 fots längd, instuckna genom midten al tvärplankorna och på yttre ändan försedda med en klyka samt med indrc ändan fästade vid midten af en under vagnsbollnen onbragt drag Tjeder, beslående af tvänne raka stålljedershlad. Då tvenne vagnar hopkopplas, fästes en med ett hål i hvardera ändan försedd koppelstång af lVj fots längd i dragstängernas klykor, förmedelst bullar som instickas genom i klykorna anbragta hål; och uppfyller denna koppelstång sålunda det dubbla ändamålet af dragslång och stölbuffer. Å de nya vagnarne ar, i stället för en dragstång i hvardera ändan af vagnen, en genomlöpande dragstång använd, som på midten är fästad vid en horizontelt liggande dragfjeder. De nya mixta I & II klassens personvagnar hafva sex hjul och äro 24,6 fot långa, 7 fot breda, och 9,77 fot höga från rälerna och hafva afståndet emellan yttre hjulen De äro inredda med tvänne kupéer för I klass i midten, rymmande hvardera 6 personer, samt kupé för II klass i hvardera ändan, som rymmer 8 passagerare, så alt en sådan vagn rymmer 28 passagerare.
Om till en början befattningen dermed öfverlåtes åt en komité, som dels, genom de flere både på Svenska och isynnerhet pä främmande språk ulkomne afhandlingar ang:de räddningshus, och dels medelst kommunikation med direkt, öfver Råby institut samt kanske äfven med föreståndaren vid något utrikes, inhämtar uplysningar, torde pä sådant sätt den behöfliga sakkännedomen bäst kunna vinnas. Rom, ej eller Riksmuseum byggdes på en dag, men om anslagen till räddningshusen, i likhet med hvad som skett för museum, genast beviljas, så kan tillräcklig fond för dem vara tillgänglig, då verkställighetens dag inträffar, då ännu ett bevis — kanske det vackraste af alla — kan ådagaläggas derpå, att Svenskarne icke allenast i klädningsprydnader, i möbler och bordets läckerheter m. m. dylikt efterfölja utländniugen, utan ock i humanitet och samhällsförbättring, icke allenast införa utlandets kostbara viner, ulan ock detsammas välgörande institutioner. Så, i likstämmighet härmed, tänkte och handlade en ädel menniskovän och räddningshuset Råby upstod. Det bör äfven på sitt blad i historien stå såsom det första i sitt slag inom vårt land, och detsammas stiftare med största skäl kallas ”Sveriges Fellenberg”. Malmöhus län har således redan sitt räddningshus, tillkommet och underhållet icke på Statens bekostnad, utan hufvudsakligast genom stora upoffringar af samma välgörare, som haft tid, nit och möda osparade, för alt på åtskillige utrikes orter inhämta noggrann kännedom om dylika menskligheten hedrande verk och att göra ett vackert exemplar deraf in - 312 Den 30 December f. m. hemskt. Den enskilda välgörenheten i den omgifvande orten och äfven af en och annan aflägset boende menniskovän, har visserligen också dertill lemnat bidrag, Slaten endast 1000 r:dr, använda till understöd åt en person, som utrikes skulle samla erfarenhet i lärarekallet vid räddningshus.
Vid föredragning of Becillnings-Utskottels den 7 dennes bordlagda Memorial N:o 28, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående lultbevillningen, blefvo med afslag å Utskottets Inbjudningar rörande Artiklarne Jernoch Ståltråd samt Malm, alla de föreslagne voterings-proposilionerne godkända; och lädes Utskottets yttrande angående artikeln Socker lill handlingarne. S. D. Vid föredragning af Slats-Ulskollets den 11 dennes bordlagda Memorial N:o 124, i anledning af Riks-Slådens skiljaktiga beslut angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Första Hufvudlitel, blefvo med afslag å Utskottets till Riddcrskapet oell Adeln ställde inbjudningar, de uti punkterna 1—4 föreslagne voterings-proposilioner godkända; och lades Utskottets yttranden i 5:te, 6:te och 7:de punkterna till handlingarne. S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottets den 27 och 50 sisll. Juni på bordet lagda Betänkande N:o 54, i anledning af väckt motion angående antagande af ny lag om tioårig preskription och om års-stämning, biel' Utskottets Förordnings-lörslag bifallet, endast med införande dels af orden: i konkursmäl emellan orden hearunder boel och ordet hörer uti § 9 dels ock al ordet inländske emellan orden alla och borgenärer i Utte §:n. Frän Högv. Presle-Sldndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ulskotlels Memorial N:o 124, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående regleringen af ulgillerne under Riks-Statens Första Ilufvudtitel. Härvid förekommo: Voterings-proposilionen godkändes. Med vidhållande af sitt här omförmälda beslut godkände Ståndet den föreslagna volerings-propositionen. Den föreslagna voterings-proposilionen godkändes. 526 Frot.-Utdrag den 14 Juli 1860.
R:dr samt möjligen ifrågakomrnnnde försträckningar lill Filial-Banker oberäknade, ett belopp af nemligen: Till I.äne-rörelsen mot pant af Guld, Silfver, Jern, m. 111 » » mot d:o af fast egendom - » » för Skiften och Odlingar » Kreditiv ål Kongl. Commerce-Collegium » d:o ål Jern-Kontoret » d:o åt Fahlu Bergslag samt Spar-Bankerna » utlåning mot namn och reverser med omsättningsrÅlt 26,680,000 hvilka obegagnade andelar sålunda redovisades: t Uti Lånerörelsen mot pant af Guld, Silfver, Jern, nr. m. » d:o » » af fast egendom » d:o för Skiften och Odlingar Af Kongl. Commerce-Collegii Kreditiv jt » Jern-Konlorels d:o » Fahlu Bergslags och Spar-Bankernas d:o » fonden för utlåning mot namn och reverser med omsättningsrätl » d:o för d:o mot hypothek af Aktier och Publika papper . » d:o för d:o och diskontering genom Handelsoch Näripgf-Disl. ont erna . » d:o för Kassa-Kreditiv åt enskilde 26,780,000 22,278,898 4,501,101 12 35 26,780,000 2,345,526 12,303 13,364 113,609 119,757 268,392 35,895 749,276 92:585 750,390 30 3 7 39 21 12 3 17 10 38 Tea 3.500.000 6.500.000 80,-000 1.800.000 600,000 300,000 8,000,000 sport | 20,780,000 4,501,101 Till förklarande al' skiljaktigheterna emellan obegagnade andelarne al' en del Lane-förlag tili förestående utredning och den tabell, sorn linnes införd bär ofvan uti 3 §., böra Revisorerne upplysa, att på förra stallet iiro följda rapporterna öfver verkliga förhållandet, hvaremot på det sednare endast afses de obegagnade andelar, hvartill vederbörandes räkningar i Bankens Deposilions-Afdélning föranleda, hvilka räkningar dels A ena sidan icke redovisa Kassa-behållningarne i LåneKonlorens Kassor, och dels å den andra upplaga lill Banken icke aflemnade ränte vinster.
Efter att sedan hafva genomgått en mindre sjö, o stöter den trafikerande på ett nytt hinder vid Hofverud, der sjön Aklången utfaller, och efter att hafva passerat denna sjö, äfvensom en annan benämnd Rörvarpen, som åter genom ett långt fall skiljes från en annan, Laxsjön, måste han från denna, antingen genom en svår passage vid Billingsfors och Bengtsfors söka sig fram till Lelången, eller genom en annan förbi Skåpaforsfallen till vestra Silen och från denna vid Gustafsfors till Lelången och derifrån vid Lennartsfors till Stora Lee. Plan och kostnadsförslag äro redan uppgjorde att för den jemförelsevis ringa kostnaden af 1,200,000 R:dr genom slussar sammanbinda dessa vattendrag, hvilket icke allenast för Dalsland och en betydlig del af Wermland utgör vilkoret för framtida utveckling, utan hvarigenom äfven en ny kommunikationsled för Norge och Fredrikshall öppnades till 12 mils längd, och med insjöar af den betydenhet, som de här nämnda. För det närvarande begagnas dessa vattendrag, oberäknadt den nämnda fartygstrafiken, endast till flottled, med hvilken äro sammanbundna: en sådan i Rölanda-ån, efter transport ett stycke öfver land; en från sjön Artingen till Lelången; en från sjöarne Gran och Ifväg utför o Steneby-elfven till Laxsjön; samt en från Edslan, Bräckekärnet, Knarrebysjön och Erran till Animmen. Derjemte begagnas flottled i Käppsjön till Hanebols såg och från sjöarne Omeln samt Stora och Lilla Kalfven till Hanefors. Bland dessa har vattendraget i Rölanda-ån under perioden blifvit upprensadt till en sträcka af 3 mil och försedt med dammar vid fallen. Jemväl i Sundals härad finnes flottled i Dalbergs å från Örs sjö till Wenern samt i Walbo-ån, som genomgår Walbo härad och Bohus län, utfallande i Kattegat.
För 10 år sedan har jag sett alla documenterna i målet och fann förhållandet vara, att K. Carl XII, som, under det han var i brist 33G Den 20 Juni. på krigscassa, fick veta, att en af hans officerare hade en stor fordran i Danzig, efterskickade denne officer, Gyllenstjerna, och af honom erhöll panthandlingarna samt, emot egenhändig förskrifning, till krigscassans hjelp lånade hela denna stora förmögenhet. Sedermera har nästan vid hvarje riksdag familjen inkommit med begäran om liqvid. Dermed uppskjöts under flera förevändningar. Den näfmaste arftagerskan till thronen efter K. Carl XII godkände ej denna fordran. Sedan korn den s. k. frihetstiden, då Gyllenstjernska familjen tillhörde det parti, sorn i början låg under. När detta parti sedermera blef rådande, erhöll väl slägten SecretaUtskts beslut, att dess fordran skulle betalas; men då under K. Gustaf III;s tid penningetillgångarna alltid voro otillräckliga, bortkrånglades saken åter, och på grund af uppgift om försummad prescriptionstid ansågs familjen icke berättigad till någon ersättning, oansedt dess fordran en gång genom Konungens och en gång genom SecretaTJtskls fattade, fastän icke expedierade beslut blifvit godkänd. Huru detta mål behandlades vid 1823 års riksdag är ganska karakteristiskt. Med handlingarna i handen förklarade StalsUtsk., att som familjen ej styrkt, att K. Carl XII ej betalat samma fordran, kunde TJtsk. icke godkänna den, d. v, s. att den, som hade att fordra, skulle styrka, att han % ej fått betalt. Så tillkom den uti förevar, betänk, åberopa de skrifvelse hufvudsakligen på den grund, att denna fordran uppgick till mer än en million, och man således ansåg statsverket icke kunna betala denna summa, hvarföre man också sökte alla möjliga förevändningar att komina från saken. Denna historik bör åtminstone stå i våra prot. att läsas af dem, sorn komma att handhafva statens credit, på det man ej hädanefter må vidtaga åtgärder , som äro af den mest stötande natur i ett land, der äganderätt skall vara annat än ett tomt ord.
En riktig galenskap, att en så obemedlad flicka vill tala om sitt hjerta, en sak, min kusin, som knappt de rikaste arftagerskor, åtminstone nu för tiden, få taga i betraktande.” ”Ja; men är det ock sannt?” frågade en liten, uppnäsig fru, blott för nöjets skull att blifva vederlagd. ”Hvad! om det är sannt!” utbrast frun, hvilken lemnat det meddelande, hvaröfver de andra nu yttrade sig; och vid dessa fem ord darrade jätten på hennes hufvud, anande att en vulkan skulle utbryta, hvilken i sin häftighet hotade att lösrycka äfven honom från sin upphöjda plats. Men allt aflopp lyckligt. Den goda frun snusade två och hostade tre gånger, hvarefter hon med beundransvärd fattning började: ”Jag plägar aldrig omtala något, det jag ej känner med visshet. Madam Walberg, som jag sjelf för många år sedan rekommenderade åt vår hederlige Billing till hushållerska, och hvilken stundom besöker mig, har omtalat hvart ord. Under den långa sjukdomen, som var idel tillgjordhet, uppehöll gumman von Horst honom med fagert prat, och då hon nu skall vara frisk, och han yrkar på ett afgörande svar, yttrar den lilla gåsen, att hon, om hennes mor så befaller, icke kan neka att lemna sin hand, men att hon ej eger förmåga att befalla öfver sitt hjerta, hvilket aldrig kan tillhöra honom.” Härvid drogo damerna spotskt på den krökta läppen, och borgmästarinnan frågade: ”Nå, hvad säger modern?” ”Hon har försökt, som man lätt kan tänka, att ställa saken i ordning; men Billing vill icke att flickan skall öfvertalas. Och detta är visserligen rätta sättet att utan väsende komma till målet. Han uppfyller det bortskämda barnets minsta önskningar, samt har till och med i dessa dagar lagt sig ut hos fru von Horst, så att flickan skall få sin vilja fram, och på en månad besöka en vän, jag minns ej hvar. Och genom denna väl beräknade godhet har han vunnit mycket i flickans gunst.” Här afbröts samtalet af ett par mellankommande personer.
Första gången betvdde sådant mindre, emedan det var ett skriftligt anförande, hvars uppläsning till slut blef mig förbjuden och genom bullret af Landtmtsklubban materielt förhindrad. Jag behöfde då blott låta trycka conceptet till mitt andragande, för att öfvertyga både allmänheten, Regeringen, R. o. Ad. och deras Landtm., att mitt yttrande verkligen, sora man säger, hängde ihop och var ostraflligt samt att de anförda facta hörde till sa ken, oaktadt Hr Gr. o. Landtm, jemte några ledamöter förskottsvis påstodo motsatsen. Vid det sednare, nu ifrågavar. tillfället har följden af hvad mig för nära skett, af det för fördelande mig vederfarits, blifvit något eftertal)kligare. Det var nemi. ett muntligt anförande, som man redan vid dess början afbröt, och det beror således helt och hållet af hvars och ens individuella begrepp att föreställa sig, antingen Hr Gr. o. Landtm, har rätt i sin opinion, att mina framställningar äro oskickliga, skefva och haltande, mina uppgifter utom ämnet och ingenting bevisande, eller om mia förmätenhet ej är alltför stoj-, då jag dristar tro mig vara i stånd att någorlunda försvarligt genomföra ett ämne. Men om Hr Gr. o. Landtm, visat mig en ogunst genom mitt nedtystande på ett sätt, som grundlagen ej medgifver, så kunna åtminstone mina värda Hrr motståndare ej heller för den plan, de nu hafva å bane, hemta särdeles nytta af mitt omförmälda missöde. Frih. af Nordin, hvilken, af mig okänd anledn., egentligen tog illa ett af mig begagnadt uttryck i afseende på till namnet icke uppgifna personer och till beskaffenheten då ännu ej ens antydda facta, anmärkte också ur sin åsigt ganska riktigt, att Hr Landtm, hade bort ånyo uppropa mig, med uttrycklig anmodan att fullfölja mitt yttrande till slut, på det att sedermera, efter tagen kännedom af innehållet, man måtte kunna beifra det uttryck, hvaraf Frih. funnit sig oroad.