Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så länge transportsedelutgifningen ännu fortfar, iakttages, i afseende på densamma: att några transportsedlar icke få utgifvas å mindre summor än ro R:dr; atl utgifvandet af dessa sedlar å brutna tal inskränkes till följande fyra valeurer, nemligen: 13: 16., 16: 32., 33: 16. och 66: 32., dock så, att dessa valeurer äfven sammanslagna med jemna 5oioooch looo-tal må kunna erhållas; samt alt för öfrigt transportsedlar må kunna utbekommas efter insättarens åstundan, å hvarje fullt Riksdalertal utöfver io R:dr. i 5:o (motsvarande §. 4 P3g66 i i83o års Banco-Reglemente, hvilken till följd af Rikets Ständers lemnade bifall till Utskottets Betänkande N:o 35, är till dess nuvarande lydelse oförändrad bibehållen.) I afseende på granskning af förslitne och bristfälliga sedlar, från och med 3 R:dr till och med 8 skil 1 ingars valeur utaf de hittills brukliga formulairen, hvilka til! Banken inlevereras eller till utbyte företes, kommer det, hädanefter sorn hittills, att bero af vederbörande Commissariers urskiljning och uppmärksamhet att icke, å ena sidan, genomför långt sträckt eftergifvenhet, hvarjehanda svekfulla företag och försök till enfaldiges förvillande måtte underlättas och befordras, eller Banken tillskyndas förlust medelst dubbel inlösen af en och samma sedel, men sedelinnehafvarnes billiga anspråk också icke heller, å andra sidan, genom öfverdrifven stränghet vid granskningen, må blifva åsidosatta. Börande, i sådant afseende, såsom allmänna grunder gälla och iakttagas: i:o att en sedel antingen må blifva till fulla värdet antagen, eljer ock helt och hållet casseras; i6 Banco-Utikollels Utlåtande N.o 135.
De hänga hufvudena; några unga hjertblad stå ännu friska och hoppas på litet vatten. Stora tjocka flugor slå mot fönstren, mot väggarna, mot taket. De massiva möblerna ånga af hetta, solen har nyss brännande lyst in. En soffa af trä upptar en vägg. I den kunna tolf personer sitta i bredd, den är ett arf af farföräldrarne. Vid det stora dammiga skrifbordet står en stol. Men dörren öppnas och en ung flicka stiger in. Hon går till fönstret och höjer gardinen. Hon stannar der länge med blicken åt de blå bergen i fjerran, som otydligt skymta fram mellan rökmolnen. Hon väntar... Hon tänker framåt i tiden, och på den tid som varit, och nu står hon vid skiljevägen... Hvad det förgångnas historia är enkel och hvad framtiden lofvar mycket! Här sitter hon nu och väntar på sin hjertans kär, hon, Katri, hemmansdottren från Wiitasaari, tjensteflickan hos doktorns här i hvita huset och frökens lekkamrat, hon väntar sin fästman, hon har fått hans bud att han just den dagen skulle komma till staden. Katris tankar sväfva bort till hemmanet, som en gång skall bli hennes, men ännu eges af fästmannens far. De gamla knotiga hängbjörkarne, den stora hissbrunnen och det nya vackra fähuset äro ljuspunkterna i taflan. Ängarna med sin höga timotej, åkrarnes vida böljande ytor, sveden med rykande stubbar och de präktiga svala vallskogarne, hvilka glada minnen hade hon ej från alla dessa ställen! Potatesland, rofåker, lintäppor och trädgårdsbänkar på henne väntade de alla! Gamle Keittunen, kärestans fader, kan ju ej lefva länge, och då skulle Olli dela hemmanet med sin bror, och så skulle de flytta in i gården, de nygifta. Så märkvärdigt; dessa begge bröder hade, så långt hon mindes tillbaka, båda älskat henne. Men Olli var så vacker och så hurtig till lynnet, honom hade hon föredragit framför den äldre, sorgbundne brodern. Olli hade hennes tro och hennes löfte. I dag var dagen, hans tjuguförsta födelsedag, myndighetsdagen.
RiddarhusSecreteraren år, Svarar mot 8 §■ i tå länge icke alla RiddarDirectionens förhusets Genealogier äro cornslag, pletterade, skyldig, att årligen lemna 100 renskrifna Genealogiska Tabeller samt 1 öfrigt söka befordra allt som till Riddarhusets gagn och bästa hörer» 8 §. Riddarhus - Secreteraren Svarar mot 9 §. 1 skall vid Directionens samDirectionens Förmankomster ovilkorligen yttslag. ra sig öfver alla förekommande ämnen, dock utan att deltaga i besluten. Under Directionens inseende är han hufvudman för arbetet inom Canzliet, ansvarar för göromålens behöriga gång, tillser i följd deraf, att Riddarhusets CanzliBetjening förrättar sine åligganden med ordning och skicklighet, Den 19 Juln e. samt anmäler inför Directionen, om någon icke fullgör sin skyldighet. I sammanhaag härmed tillhör detSecreteraren, att vid sysslors tillsättande lemna sitt utlåtande öfver de sökandes behörighet och skicklighet. Efter slutad Riksdag inlemnar han till Directionen vid dess första sammanträde den förteckning från Rid-' darhusUtskottet,som till honom bör afgifvas på alla Ridderskapets och Adeina under Riksdagen tagne be-; slut, hvilka fordra Directionens åtgärd, samt företer sedan vid första Sessionen i hvarje månad recapitulations* lista på alla oafgjorde mål, med upplysningar om orsakerne, som föranledt uppr skolven. I öfrigt ställe han sig till noggran efterrättelse hvad i ArbetsOrdningens 2;dra §. stadgadt är så ock ansvarar för Postbokens förande; Bett 19 Juia *. m, 9 §■ RiddarhusSecreteraren å- Svarat mot 10 $. ligger, att emottaga ocb granska alla till Introductio-i ner hörande praestanda, så ock jemföra Vapenplåten med Sköldebrefvet, innan Intrcductionsansökningen hos Dixectionen anmäles. ro §•
StttfammanS j>i:bu 2,382,377:32.— SRcit når härifrån afgå fötjaubc ©rauationcr ocf) Rcftifu* tioner, ncmL: 1:0 Rnmärfntngö>procent tift Äongl. ^ammarRätten, efter afbrag af Remijttage R:br 17: 13. 10.— 2,287:43.11. 2:0 Cmfofmaber för Sarcrtngen t Stocholms Stab, till 23en>illnittg för dr 1833 2,364:21. 5. 3:o Unber året anorbitabc Omfofinabcr för Sibmngö*Stämplingett i Stocholms Stab 1,200. 4:0 Serapbimer*0rbend*8ajaretteté famt ^ri* murare*4i3arnl)ufetS anbelar t Öbortttäiitpcl* afgiften . 190. 5:o Reftitucrab SettamentS*23ett>ittning 53: 31. 2. 6/096: — «. ötcrfför 33cl)åttutitg af ofmait fpectftcerabe goitber Söfen för kfeffog ffianco. kapital*3nbetalntitgar ocl) Mäntor å utlönte mebel: Sapitat. ipå Cön frön f. b. ailm. £>irtgttmebelökaf?an bito „ f. b. Sfånffa ptitgtttpriTmukapan btto tift Staben Rorrföptng 5,881: 4. 10. btto „ Staben 33oröS . 489: 4.
Yidare heter det, att ingen församling hädanefter får något statsbidrag, som ej utgifvor redan minst lika mycket som folkskoleafgiften. Hvad blir häraf följden; jo helt enkelt den, att de motsträfviga församlingarne svara; vi fråga litet efter edra statsbidrag, vi gifva ej en skilling mer än vi redan beviljat och så måste skolstyrelsen antingen upplösa en skola eller ställa henne på svältkur. Hafva icke precist sådana frukter visat sig af 1859 års lagstiftning att hvarje skollärare skulle hafva två tunnor säd för hvarje månad de läste öfver 32 veckor. Jag känner församlingar, som svarade; vi gifva ej en enda skilling mer, skolstyrelsen får ställa mun efter matsäcken. Då måste lästiden förminskas med 1 eller 2 månader och undervisningen försämrades i stället för att förbättras. Lagstiftaren vill att skolstyrelsen skall kräfva ut penningar, men gifver ingen rätt dertill. Lagstiftaren liknar en egendomsherre, som säger till sin inspektor: Jag vill att du skall öfvertala hvarje landtbonde att gifva dubbelt så stora arrenden; men du får ej säga att det är min befallning, utan endast min önskan. När nu inspektoren vidtalar landtbönderne, fråga de naturligtvis: är detta Herrens befallning. Nej, men det är hans önskan. Hvad för något, säga landtbönderne, detta är ju endast dina upptåger och konster. Nu frågar jag om den humane egendomsherren ej satt sin inspektor i en ganska kinkig belägenhet. Och månne våra lagstiftare ej i samma kinkiga belägenhet försätta just de skolstyrelser, som bäst behöfva ett kraftigt" handtag. Derföre föreslår jag, att, för den händelse .Rikets Ständer anse att hvarje församling skall bidraga minst lika mycket, som folkskole-afgiftens belopp, sådant måtte uttryckligen genom lag stadfästas. Att tillsätta en enkom kommitté för folkskolefrågans utredning är en alldeles öfverflödig och ändamålslös sak, så länge man ej vill intaga den ståndpunkt, från hvilken en allmän lagstiftning är möjlig och ännu mindre derifrån lemna några bestämda föreskrifter.
Sljernstedl uplyst, den summa, som i boupleckningen är uptagen såsom värdet af egendomen, skulle blifva ungefärligen 11,000 r:dr mindre än hvad som i den är angifvit, så kommer den behållning, som Utsk. velat ät familjen qvarlemna, icke att linnas, kanske t. o. m. sterbhuset att fortfarande vara skuldsatt. I sådant fall har hvad Utsk. velat göra, då det föreslagit en sådan summas öfverlemnande till sterbhuset, icke blifvit något annat än ett sken af ädelmod. Detta har ej varit dess mening och jag tror att då R. St. i anledn. af ömmande omständigheter vilja gifva en rättvis gärd åt en olycka, som upkommit utan eget förvållande, de då icke böra göra något, som, om det tillätes mig begagna det uttrycket, vore futtigt. Jag får således instämma i den yrkade återremissen och hoppas, att detta Stånd icke med öppna ögon vill bifalla ett förslag, som har sken af att vara ädelmodigt men i sig sjelf icke är något annat än en tom fras. Hr Rosenblad, Bernh.: De af Utsk. upgifna summor ut visa, att enl. Stat skall hela skuldsumman uti Hr af Billberghs bo upgå till 143,252 r:dr 28 sk. hvarifrån, då der afdrages den deri inberäknade ersätlningssumman för Finérska balancen, 109,736 r:dr 36 sk. 9 rst., återstår en annan skuld till enskilda personer af 33,515 r:dr och några skillingar. Drager man dessa 33,515 r:dr ifrån den summa 51,005 r:dr 24 sk., som tillgångarne äro ansedda utgöra, så blifver den återstående tillgången, efter den i boupteckningen gjorda upskatlning af egendomens värde 17,500 r:dr, dåder icke är något afdraget för kronans anspråk. Enl. de uplysningar, som hafva lemnats mig, så lärer den betydligaste delen af tillgångarne bestå af brukslotler, hvilka vid boupleckningen blifvit uptagna efter taxeringsvärde.
Bonde-Ståndet i följande beslut: att hvad Allmänna Besvärs-Utskottet uti sina Utlåtanden angående Skogshushållningen m. rn. föreslagit, skulle, till följe af 14 §. i Riksens Ständers Beslut den 12 Nov. 1810, afslås, med underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att hvad Riksens Ständer år 1809 beslutat om Kronooch Härads - Alltnänningarnes delning, och JägeriBetjeningens afskaffande måtte, genom Nådig Befallning till Herrar Eandshöfdingarne gå i verkställighet och den skiljaktighet riktigt utredas, sorn författningarne utstaka , men Utskottet sammanblandat mellan dispositionen af Skatteech Krono-Hemmans-skogar. Varandes det Hederv. Bonde-Ståndes önskan, att Skogsoch Jägeri-Betjeningen må, såsom onödig och onyttig, atskaffas. Ge*- Den a 2 Jlili. sogi Genom detta beslut ansågs förfalla, hvad om svedjande Wlifvit af I^agoch OeconomieUtskotten föreslaget. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin• S. D. Det af Allmänna Besvärs oell Oeconomie Utskottet den 15 innevarande månad meddeldte på bordet hvilande Betänkande, i anledning af det, inom åtskillige af Riks-Stånden, framstäldta förslag, om en Posteller Forvagns inrättande å de större Landsvägarna, blef nu åter föredraget; hvarvid Bonde Ståndet fann lör godt, att bifalla Betänkandet och hvad deri föreslagits, såsom ländande till lindring uti skjuisnings-besväret, med öfverlemnande i underdånighet till Kongl. Majit, att förordna om verkställigheten för de Orter , der inrättningen är tjenlig och verkställbar. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. I anseende till gjorda anmärkningar återremitterades.
Att en ung, förnäm herre kurtiserade en skådespelerska var ju en gammal historia, som icke kunde förvåna någon, det var blott det energiska sätt, hvarpå han helt och hållet gick upp i denna kurtis, som oroade familjen. För den unge mannen sjelf hade saken en helt annan betydelse. Han kurtiserade icke Dina och skulle med ovilja och förakt ha tillbakavisat en sådan beskyllning. Han älskade henne vildt och svor vid sitt gamla stamträd, så att det darrade i alla grenarna, att hon skulle det vara eller ingen på jorden. Dina hade i början icke observerat honom. Han var icke en af dem, som hon sjelf hade upptäckt, men den unge mannens ihärdiga och ödmjuka beundran väckte dock småningom hennes uppmärksamhet. Han hade ett temligen obetydligt yttre med undantag af ett par mycket goda och ärliga ögon, som följde hvarenda en af Dinas rörelser med en tillbedjande beundran. Hon var så vänlig att upptaga honom i den krets, som omgaf henne, och hon fann i honom en så underdånig och uppoffrande slaf, som någon kejsarinna kunde önska sig. Han hade fullt upp med pengar, och Dina kunde knappt tänka en önskan, förrän han uppfylde den. Det dröjde icke heller länge, förrän hon ganska grundligt missbrukade denna blinda hängifvenhet, och belöningarna för alla hans ansträngningar voro mycket små. Ett vänligt tack var redan något stort för honom att mottaga. Han gjorde henne många gånger öppet äktenskapsanbud och sade, att han gerna skulle slunga sin grefliga krona i Norrström och bränna upp sitt stamträd för att värma hennes fötter med, om hon blott ville vara god och nådig och lofva att bli hans. Men Dina lofvade ingenting, eller rättare sagdt hon lofvade den ena dagen och tog tillbaka den andra. Hon var icke mycket förälskad i den unge grefven, men hon höll af honom, och han blef henne för hvar dag mera oumbärlig.
Bevillnings-Utskottets Betänkandeni Landtegendom och Stadsjord, hus i Städerna, Handels, Bruks, Fabriks eller annan rörelse och näring, contanta penningar, som ej voro satte i taka händer, actier och fordringar, äfvensom löner samt andra af innehafvande tjenster härflytande fördelar, pensioner, gratialer och benådningar utgjorde efter detta förslag, antingen sjelfve en inkomst eller källor dertill, och efter denna henfördes den skattskyldige i mon af sin behållning till någon af de i en särskild Tariff upptagne och progressivt stigande classerne för Jievillningen. — Man har tillagt detta system ett företräde af rättvisa och billighet och framstält det såsom skonsamt för den mindre bemedlade, men deremot träffande den rike, isynnerhet capitalisten, eller den som af utlånta penningar hermar en årlig ränta. Genom den Gäldenärer medgifna rätt att från sin inkomst afdraga intressen å låntagne capitäler, har man ansett denna beskattning utgående af den verkliga förmögenheten och deraf velat härleda dess företräden framför det år an tagna och ännu gällande system, hvilket lagger den synbara förmögenheten till måttstock för hvars och ens skyldighet, att i större eller mindre mått bidraga till Statsbehofvens fyllande. Desse och flere andra skäl hafva likväl icke föranledt Utskottets pluralitet, att åt detta beskattningssutt lemna företrädet, då vid en närmare granskning befunnits, att samma förslag med ett sken af billighet förenar väsendtliga brister och ännu ej undanröjda svårigheter både för den en. skildte och det allmänna.
Att vilja underkasta Rjdderskapets och Adelns domslut, så framt det utfaller enligt med hvad man sjelf anser Vara det rätta, men icke i arnat fall åtnöjas med utslaget, utan då först vädja till Grundlagens ordalydelse , hvilket i korthet tyckes vara Herr Grefve Lilliencrantz's påstående, innefattar, i min tanka, påtagliga motsägelser. Om genom en allmän åsigt af principer, jag icke kunnat göra min tanka rätt fattlig, så tillåten, mine Herrar, att jag genom exempel närmare får bevisa vådan af ett sådant förfarande, som någre värde Ledamöter nu yr - *§ Ben 4 April. kat, och hvarigenom på en gång yerkan af den RegeringsForm , som både Konung och Ständer antagit och besvurit, skulle kunna tillintetgöras. Låtomoss antaga, att någon af Ridderska* pet och Adeln hade gjort anmärkning emot en eller flera af Konungens Rådgifvares handlingar! Antagom äfven, att de gjorde anmärkningarne, i Grundlagen tillåtna, vore så påtagligt rättvisa, att den eller de som saken rör. de, icke lagligen kunde försvara sina åtgärder ! Icke dessmindre vore ju ganska möjligt, att Ridderskapets och Adelns pluralitet, i ett ögonblick af hetta, ansåge anmärkaren hafva öfverskridit gränsen af sin Riksdagsmannarätt, och genom ett till följe deraf iattadt beslut beröfvade sig sjelfva den dyrbaraste af ett fritt Folks rättigheter, hvarigenom de tillika blottställde deras vältänkande Ledamot att blifva ett oder för orättvisa mägtiges hämndlystnad och förföljelser. Med all högaktning för detta upplysta Riksstånd, kan jag likväl aldrig frivilligt underkasta mig deras afgörande i ett så grannlaga och magtpåliggande ämne, ty jag kan omöjligen tillerkänna Höglofl. Rid. derskapet och Adeln' Domarerättighet.
Hvad beträffar de gamla husen, så voro äfven de i upplösning i afseende på alla slags vanor, beqvämligheter, bruk och seder, m. m. Man visste i allmänhet icke den ena timman om man hade någonstädes att mötas den andra eller, såvida man på aftonen egde utrymme för ett måltidsbord, hvarest detsamma skulle ställas nästa middag. På samma sätt var det med sofrummen: den ene låg här, den andre der – och att tänka sig att i likhet med 1808 tidtals ega ett förmak, en sängkammare, utom vid truppernas marsch åt Norge, skulle ha varit detsamma som en vansinnig dröm. Min far var under sommaren för det mesta stadd på små affärsresor. Hemma drog han sig oftast upp till sitt kära Kristorp, hvilket likväl icke heller alltid var fritt från inqvarteringar. Der var dock jemförelsevis ett lugnets himmelrike, och när man ibland nödgades se främmande, hvilket man ofta nog blef tvungen till, utgjorde gräsbackarne förmaket och bersåerna förtroliga kabinetter. Vid en riktig stor-tillställning begagnades den slätslipade jättegrytan straxt utanför trädgårdsmuren såsom punschbål, emedan de vanliga ostindiska i förhållande till samlingen togo sig ut som äggskal. I allmänhet voro de festligheter, som stadsboerna gåfvo sina gäster på sommarsidan, anställda antingen i de små trädgårdarne inom staden eller ute på holmarne. De officerare, som gjort sig förtroligare bekanta, kommo på té hvar som helst, och ”hvar som helst” kunde vara antingen i en löfsal ute på gården eller i en kammarvrå vid köket – ja, de skydde visst icke att hålla till godo en varm pannkaka vid sjelfva köksbänken Nu till något helt och hållet enskilt. En gång – en oförgätlig afton, och många voro de – hade jag i sällskap med en ung slägting, en blifvande svägerska, begifvit mig upp i husets andra afdelning, hvarest, just i hörnet af den tredje mellan torget och gränden, ett par oinredda lägenheter för tillfället nyss blifvit lediga. Det var ett mindre rum, ärnadt till något slags skafferi, och derutanför ett temligen stort, der packgods brukade förvaras.
Budberg väckt motion, rörande landt-handlande» rättighet att försälja spirituosa m. m., och 2:o Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 30 sistlidne December, af hvilket inhemtades, att motionären åtagit sig att låta omskrifva motionen, samt att Ståndet beslutat att remittera den del af berörde motion, som angår sådane handlandes böckers vitsord, till Lag-Utskottet, och den andra delen, eller hvad som rörer bränvins-minuteringen, till det Särskilda Utskottet för behandling af frågor, angående bränvins tillverkning och försäljning; och med afseende på nämnde beslut, lade Borgare-Ståndet till handlingarne ej mindre omförmälda Memorial, än äfren protokolls-utdraget. S. D. Borgare-Ståndet remitterade till Stats-Utskottet motioner af:
Lag och särskilda Förlallningar gjorda bestämmelser och stadganden om rätt till börd å landet skola helt och hållet upphöra all vara gällande, återremitterade Betänkandet till Lag-Utskottet, i ändamål, alt Utskottet må föreslå erforderlig framställning i ämnet. S. D. Föredrogs å nvo och bifölls Stats-Utskoltels Memorial, N:o 111, angående det afslutade nya lånet för Statens jernvägs-byggnader och det för samma lån erforderliga ränteoch amorterings-anslag. S. D. Föredrogos å nvo och bi/öllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 12, i anledning af väckta motioner om nedsättning i Expeditionslösen; och N:o 15, i anledning af väckt förslag om åläggande för Domare på landet att kostnadsfritt tillställa rättsökande de Expeditioner, som ej i behörig tid varit tillgängliga att lösas. S. D. Föredrogs å nyo meddeladt utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets Protokoll den 25 sistlidne Maj, med inbjudning till Medstånden att förena sig uti Bonde-Ståndets den 9 nästlörutgängna i samma månad fattade beslut, i fråga om åttonde i förslaget till Bevillnings—stadga, derom att ibland undantagen i denna § eller på annat lämpligt ställe borde iuiöras stadgande om så beskaffade lindringar, Prot.-VIdrag den 6 Juni 18G0. 455 som uti 145 § af gällande Bevillnings-Förordning förekomma, så vidt nemligen skålen för dessa lindringar icke äro eller blifva under ingående Stalsreglerings-period undanröjda; Men Borgare-Ståndet fann icke skäl alt denna inbjudning antaga. S. D. Borgare-Ståndet antog Ilöglofl. Bidderskapets och Adelns genom utdrag af dess Protokoll den 29 sislidna Maj meddelade inbjudning alt sig förena uti Bidderskapets och Adelns beslut, i anledning af Sammansätta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Elionomi-Utslwltels Betänkande N:o 9, öfver väckt motion, angående förändrad grund för uppskattning af bränvins värde vid partie-handel.
2lllt (»maD enligt Denna 53emillnitigö>©taDga är befoämDt utförDt för perfon eller egenDont, od» fåleDeö ej beror på $ajceringö»männenö pröfning, utan blott på Debitering anfommer, foall «£»äraDöforifmaren, forn för Debiteringen^ rigtigfoet anfmarar, i lättgDett utföra; funnanDe lifmäl Q3ereDningö» od» ©tpermgö»£om» mitteerne antnärfa miforäfttingar od» rättelfe meDDela. §. 86. ©en, font, efter (»maD förut foaDgaDt är, bör foriftltg uppgift till 53ereD» ningö»€ommitteen afoentna, men förfallolöfo uteblifmer od» ej fjelf eller genom CmbuD Denna fop(Digf>et fullgör, bote §må 9v:Dr till ©ocfnettö fattige; foolan» De 55ereDningö»€ommitteen, utan (»inDer af uteblifmattDc eller förfuntmaD upp» gift, efter eganDe fäntteDom, Den foattfoplDigeö 53emtllntng förefoå. Cgare af fartyg i ©taDett eller på SaitDet, (jmtlfett icfe fatt i bemiö (cDa, att l»att för [»marje år f»oö meDerböranDe Committé uppgifmit fog till 53emill» ttingö erlägganDe för eganDe fartyg eller attDel Deruti, meD uppgift å täfte» tal, bote för foif förfummelfe treDubbla beloppet af Den Derigenom förfnillaDe 53emillningett, odj tillfälle ena [»älftett af böterne angifmarett, famt Den anDra 64 görfamlingen* fattiga; hvarförutan 33emillningé>afgiften (lall i behörig orbning erlägga^.
Uti memorial, som irån Vällofliga Borgare-Ståndet blifvit till Utskottet rem ittcradt, har Herr C. H. Berglund föreslagit att Kronofogde-tjensterna måtte indragas och att, då dessa tjenster blott utgjorde en mellanlänk emellan Landshöfdingarne och Länsmännen, Kronofogdarnes göromål måtte varda på Länsmännen öfverflyttade, mot åliggande för dessa att till säkerhet för uppbörden ställa enahanda borgen af 1,500 Ridr B:co, som nu är för Kronofogdarne föreskrifven. Motionären har härvid erinrat att indrifning af uppbördsrester, likasom utmätningar och uppskattning af fast egendom, nästan allestädes redan åt Länsmännen uppdragits; att likaledes Aklagarebefattningen vid domstolarne och polisväsendet af dem besörjdes samt att med den kunskapsgrad, som nu borde af Länsmännen innehafvas, något hinder för öfverflyttande på dem af Kronofogdarnes öfriga göromål ej kunde anses uppsta; hvaremot åtskilliga fördelar i motionärens tanke skulle af den föreslagna förändringen följa. Sålunda skulle ärendenas skyndsammare gång derigenom i hög grad befrämjas. Staten skulle vinna större säkerhet för uppbörden, enär borgen derför, hvilken nu för 112 Kronofogdar utgör tillhopa 252,000 R:dr, skulle för befintliga 498 Länsmän motsvara en summa af 895,500 R.-dr Riksmynt. Äfvenledes skulle genom förändringen tillfälle beredas att öka Länsmännens svaga lönevilkor medelst användande af den efter Kronofogdarna ledigblifvande aflöning, hvilken, oberäknadt den af Kongl. Majit vid innevarande Riksmöte föreslagna förhöjning, uppginge till sammanräknade 218,238 R:dr 46 sk. 3 rist Riksmynt; och skulle dessutom den föreslagna förändringen medföra den förBih. till II. St.