Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stycket, s o m har många förtjänster, är en god folklifsbild från det bekanta Deisbo i Helsingland från århundradets början. Tack vare goda råd o c h förträfflig hjälp af Nordiska museets styresman dr Hazelius har teatern äfven lyckats åstadkomma en hvad drägter o c h öfriga agremanger beträffar förträfflig o c h stilenlig uppsättning. Besegrad. Berättelse af Elisabeth Kuylenstierna. iordet stod dukadt midt på golfvet, och ™ solen sken så vänligt in öfver den hvita, fläckfria duken, det blanka silfret, glasen med sina mattslipade ränder och tallrikarne med de kinesiska landskapen på. V i d fönstret satt ett ungt fruntimmer och stoppade strumpor. D e små hvita händerna flögo snabbt upp och ned och täckte hål efter hål med jämna, ordentliga stoppar. Ibland suckade hon, såg på klockan, därefter oroligt ut på gatan, och så arbetade hon ifrigare än förut. Ändtligeu ringde det. Hon ilade ut i tamburen och helsade med innerligt smekande röst: » God middag käraste min Å k e! » Ett något sträft » goddag » ljöd till svar, och strax därefter inträdde de båda makarne i salen. Han var lång och ståtlig, med högburet hufvud och en vacker, hvit panna, öfver hvilken det tjocka mörka håret låg lätt tillbakakastadt. H o n var liten, späd och ljus, med något af verklig kvinna i hela sitt väsen. Han satte sig genast vid bordet och trummade otåligt på bordskanten. » N å Signe, huru länge ska ' jag behöfva vänta? » Hon höll på att lägga ihop sitt arbete, men svarade undfallande: » D u ska ' inte behöfva vänta alls, snälla Åke. » H o n gick skyndsamt ut och återkom snart med en soppterrin. Det var en egenhet hos Ake, att ingen jungfru fick passa upp under måltiderna; det föreföll hemtrefligare, att frun skötte det själf. Under en lång stund hördes ej annat än skedarnes skrammel. » Det är vackert väder ute, » sade Signe för att af bry ta tystnaden. » Ja, » han såg upp från sin tallrik ett ögonblick, sedan tömde han lugnt ett nytt skedblad soppa.
Den siste välde talaren torde titan tvifvel hafva missförstått förslaget, hvilket, såsom jag fattade flr von Hartmansdorlfs framställning, innebar, att discussionen skulle ske punktvis, utan att medföra beslut punktvis, hvilket vore stridande mot grundlagen, som deremot icke lägger hinder för discussion punktvis, derigenom öfverläggningen förkortas, och, derest ålerremiss beslutas, StatsUtsk. erhåller betydlig lindring vid sakens ånyo behandling, enär de anmärkn:r, som angå samma ämne, återfinnas i ett sammanhang. Hr Anckarsvärd, Aug.: Då afsigten med de anmärknrr, som här göras mot Utsk:s utlåt, och torde föranleda återremiss deraf, utan tvifvel måste vara att vägleda Utsk. att frångå sina förut yttrade åsigter; så får jag, såsom för närvar, arbetande i StatsUtsk., förena mig uti Hr von Hartmansdorffs propos. Det skulle utan tvifvel leda till redighet för StatsUtsk. vid omarbetningen, och för att iakttaga hvad som blifvit ytlradt i de olika Stånden och få reda på de anmärkn:r, som göras vid de särskilda frågorna, lö D e n 2 Maj f. ra. om discussionen sker punktvis, i stället för att aniniirknrr afgifvas, i ett anförande mot liela hufvudliteln. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid: Jag vill icke bestrida bifall tili Hr von [Sarttnansdorlfs förslag; men då jag förutser, att många, sorn komma att deltaga i denna öfverläggning, måhända på förband beredt sig lill att afgifva anmärkmr mot utlät, i sin helhet, så hoppas jag, att det beslut, R. o. Ad. fattar, ieke kommer att lagga hinder i vägen för anmärkmrs afgifvande mot utlåt, i dess liela sammanhang. För min del skall jag dock ej begagna mig af en sådan rättighet. Hr von Hartmansdorff: Jag liar ingenting emot den jemkning, som Gr. Posse yrkat.
N:o 81. Motion N:o 57, om statslån för fortsättning af Hudiksvall-Förssa jern ' väg upp till sjön Södra Dellens strand i Norra Helsingland. Stats-Utsk. Utlåt. Döfstumma, om anslag till skolor för. Se Skolor. 6 Ekelundh, Motion N:o 58, om anslag för beredande af Norrlands kustförsvar. StatsUtsk. Utlåt. N:o 51. Motion N:o 105, om skyldighet för presterskapet att vid prestbetygs utfärdande alltid, der det med tillförlitlighet kändt är, utsätta den attesterade personens fadersnamn. Elementarläroverk, om utvidgning af Enköpings, Se Enköping. om utvidgning af Helsingborgs. Se Helsingborg. om utvidgning af Hudiksvalls. Se Hudiksvall. om utvidgning af det i Skellefteå. Se Skellefteå. om utvidgning af de på reallinien fullständiga. Se Lektor. om upprättande af lägre sådana för flickor. Se Flickor. om förändring af lönegraderna vid. Se Lönegrad. Elementarläroverksbyggnad, i Carlstad, om understöd åt. Se Carlstad. i Skara, om dito åt. Se Skara. i Westervik, om dito åt. Se Westervik. Elementarläroverks-lärare, om ändring i lönegraderna för. Se Lönegrad. om förändring i lönetursberäkning för vissa. Se Lönetur. Enköping, om dess treklassiga elementarläroverks utvidgning till femklassigt. Motion N:o 30. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Skrifv. Englund, Kyrkoherde, Motion N:o 59, om anslag till förbättrande af hästoch fårafveln i Jemtlands län. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. Eurén, Prost, Motion N:o 43, om årlig pension åt Doktor Johan Hedenborgs enka. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 74. R. St. underdån. Skrifv. N:o 97. Motion N:o 44, om utanordnande af s. k. prostetunna ifrån åtkilliga socknar inom Westerås stift. Stats-Utsk. Utlåt.
"Hvem är der?" frågade han med hög röst, i det han fattade sin bössa i handen. Det blef en tystnad öfver allt. Då böjde sig Thorsten ned för att se, så godt skymningen ville tillåta, om Bolla var vaken. Men hon slumrade djupt. Det förvånade honom att hon icke vaknat af bullret, och styrkte honom i tron på Apothekarens list med sömndrycken. Derefter upprepade han ännu högre: "hvem är det härutanföre, som vill in?" "Låt upp och släpp oss in på ögonblicket eljest slå vi sönder dörren!" svarade en förfärlig stämma, som Thorsten trodde sig igenkänna för Apothekarns. "Hvad viljen J här?" frågade Thorsten tillbaka: "Sägen det genast, eljest skjuter jag den första, som vågar titta in." Intet svar följde, och Thorsten hörde endast hviskningar utanföre. Men snart föllo några starka slag på dörren. Thorsten besinnade sig hastigt, ryckte upp laddstocken och kratsade haglen ur bössan, för att kunna, utan att spilla något menniskolif, ingifva sina angripare någon fruktan. Han tog derefter Bolla om lifvet och uppreste henne. Men hon var så matt, att hon icke rätt vaknade, utan genast sänkte sitt hufvud på hans axel. I detta ögonblick rycktes dörren upp, och Apothekaren visade sig i densamma, åtföljd af Lappen Sjaggo och tre eller fyra andra karlar. Thorsten satte genast mynningen af sin bössa emot hans ansigte och brände af skottet. Apothekaren störtade baklänges, och dörren blef af de andra åter tillslagen. Då skyndade Thorsten med den sanslösa flickan till gluggen. Han hoppade skyndsamt ut igenom den och fann att det var lågt till marken. Derföre drog han henne efter sig, och skyndade, undangömd af ladan, att gömma sig bakom några stora stenar i brynet af en skogsdunge, ett litet stycke derifrån. Der nedlade han flickan på marken och laddade sin bössa på nytt. Han hörde snart ånyo buller bort vid ladan, der dörren åter måtte blifvit öppnad. I detsamma framglimraade också der ett hastigt sken.
Ständers närmare ompröfvande ödmjukast hemställa, om icke afgiften för alla Bref till och ifrån utrikes hädanefter torde kunna blifva nedsatt och mindskad till sitt förra belopp, särdeles som den nu varande höga Post-afgiften i märkelig måtto fjettrar Handeln och hindrar Correspondensens liflighet och fria gång, emedan flera personer torde finnas, som, för att undvika de nu varande dryga Post-afgifter, hvarken emottaga eller besvara utrikes ifrån ankommande Bref, utan sna* rare b gagna dels Commissionairer i Köpenhamn och dels Coopvardie-Skeppare, att fortställa sina Bref, hvarigenom således Kongl. Maj:ts och Kronans inkomst snarare mimiskas, än ökes. Stocka holm den 11 Maj 1815. Carl Sjöbohm.” Detta Memorial har Vällofl. Borgare-Ståndet behagat remittera till Statsoch Bevillningsutskotten, sorn i anledning deraf få tillkännagifva, S-IOÖ Den 2 2 Juli. gifva, att sedan, efter hvad Kongl. Post-Ditectionen under den 12 sistlidne Maj kungjort, Kongl. Majit uti Nådigt Bref af den 19 förutgående April förordnat, att den hittills öfver Danska Staterna till och ifrån Hamburg gående Svenska Brefpost hädanefter , och så länge Segelfarten är öppen, skall fortskaffas öfver Ystad, Trawemiinde och Lubeck, samt i anseende till den mindre kostnad denna anstalt medför, Porto - afgiften från en Bidr nedsättas till tjugitfyra skil-, lingar Banco Breflodet, så anse Statsoch Bevillnings-TJtskotten* Herr Badman Sjöbohms yttrade önskan redan, genom hvad Kongl. Majit på ofvan anförda sätt i Nåder förordnat, vara uppfyld, och någon ytterligare åtgärd härvid således icke nu mera af nöden; hvilket Biksens Höglofl. Ständer vördsammeligen underställes. Stockholm den 19 Juni 1815. På Biksetrsf Höglofl. Ständers Statsoch Bevillnings-Utskotts vägnar, På Höglofl.
Den gamle lrongen, clen clenslra ~grosscantzlerinnan, Anne Sophie sjiilf och flem andrn personer framstii lefvande, i stnndom groteslra, stnndom gripande situiztioner, ofta s i draint~tiskt frnmstiillcls som om cle visades oss frtin scenen. Sb t. ex. det oform~dade motet med drottningen, dB den liuugliga frillan genonl lonngangen skall iiterviinda till sitt, i slottets niirhet byggda palats; elleiden h~diska, for andrsl gangen upprepado vigselalrten, dA hon som beloning for sitt)) riihm1.iche Conduite)) sball goras till drottning, oc11 c l ~ r den gnrnla stolta modern Ildsar heme ined ordent J e snlue w c i reine, nzais j e mdprise wa Jille! - Slutligen oclr h ~ n g Fredriks dod, db man nodgas kanna medlidnnde med heme, soln nui lned ens slcnll stortas frhn clen nsurperade hbjden, bortjagxs frKn det lysande elsndet. Anne Sophies yttre teclrnas fortriiffligt vid (let tillfBlle dH Lon, strast efter drottning Lonises dod, s t k i begrepp ntt mottaga kungen 110s sig, hvarest bordet s t h ddukadt)) med silfverservis for t v b.
Bättre är ingen lag, än sådana som icke kunna tillämpas och derföre måste förbises och utsättas för förakt, helst detta drabbar icke blott den felaktiga lagen, utan i någon mån alla och verkar demoraliserande på hela samhället. En vis lagstiftare experimenterar icke med lagen, utan han låter tidens förhållanden och tecken gestalta sig, följer detta noggrannt med sin upmärksamhet, grundar derpå sin erfarenhet, betraktar sedan allt detta i stillhet inför Guds Ord, under bön till Gud om visdom och Guds Andas ledning; och så stiftar han i Guds Namn få, men bestämda lagar till oeftergiflig efterlefnad. All lagstiftning, som icke sker på detta sätt, är ett den menskliga fåkunnighetens verk och således oduglig. Ingen må påstå att separatister och baptister redan hafva gestaltat sig hos oss. Så länge de hafva stått uuder inflytelsen af närv:de Den 4 November f. m. närv:de lagar och det varit ett lagbrott, så väl å deras, som myndigheternas sida, att de finnas i landet; hafva de visserligen icke kunnat antaga någon bestämd hållning eller form. Betydligt komma de nu il'rågav:de förändrade förhållandena att inverka på deras tillvaro. Troligt är, alt de skola verka inskränkande, åtminstone icke utvidgande. Det kan således icke medföra någon synnerlig risque att låta dessa ömsesidigt förändrade förhållanden gestalta och stadga sig något, intill nästkommande Riksdag. Men det kan medföra den nyttan, att man vet luiru det ser ut, hvarför man vill lagstifta •och således vet hvad man dermed vill och bör göra. Hvad nu LngUtsk:s Förslag angår, så skulle jag ehuru underkännande och förkastande dess motiver, icke varit förhindrad att med mirt röst biträda detsamma, om Utsk, icke förordat bibehållandet af Sakramental lagen. Denna lag är så principvidrig, så uppenbart i strid emot sanuingeu och således inför ett sannt kristligt sinne, så förkastlig, att det enda som numera i afs:de derpå kunde erfordras, vore att, i stället för att trycka ett nytt insegel derpå, söka aftvå Svenska lagstiftningen den skamfläck, som 1854 års Ständer satt på densamma.
Det sätt, hvarpå dessa frenetiske norskhatare uppträdt, har varit sådant, att man nästan skulle kunna tro, att de med flit vilja egga till krig mellan Sverige och Norge, i hopp om, att ett sådant krig skall leda till den norska folkfrihetens undertryckande; ty icke kunna de väl föreställa sig, att det frihetsälskande, om sin rätt ömtåliga norska folket skall i godo underkasta sig så närgångna och på ett så öfvermodigt sätt framstälda anspråk. I sina angrepp mot brödrafolket utgå de städse från det faktum, att Norge genom freden i Kiel 1814 af den danske konungen afträddes till Sverige, och att denna landvinning för Sverige skulle utgöra en godtgörelse för de upp-offringar dess deltagande i de förbundna europeiska makternas strid mot Napoleon kostade detsamma. Den gamla näfrätten i staternas inbördes förhållanden, enligt hvilken makten tillhör den starkaste, och de som hafva makten kunna skifta och byta folk och länder sig emellan såsom arfvegods, gäller för dessa politiker såsom obestridlig och orubblig. Att det norska folket år 1814 sjelf tog sitt öde om händer och gaf sig en fri författning, var i deras ögon en oförsynthet utan like. Med förakt och hån tala de om de ansträngningar, norrmännen gjorde för att försvara sin sjelfständighet, och om deras — under dåvarande förhållanden helt naturliga — underlägsenhet i militära resurser. Med bittert klander omtalas dåvarande kronprinsen Karl Johans försonligå politik gent emot den norska folkrörelsen och den likställighét med Sverige, som tillerkändes Norge i den slutligen ingångna föreningen. Men man tröstar sig med, att det ändå icke var någon full likställighet. Norges grundlag i det skick, hvari den slutligen antogs af den gemensamme konungen, var ändå, menar man, ett fördrag mellan Sveriges konung och det norska • folket. Härpå grundar man påståendet, att i norska grundlagen skola finnas punkter, som äro af unionell natur och derför icke kunna ändras utan Sveriges samtycke. Då ståt-hållarfrågan på sin tid stod på dagordningen upprörde man i derför himmel och jord för att göra denna Sveriges påstådda rätt öfver norska grundlagen gällande. Och nu begagnar man den norska författningsstriden i vetofrågan såsom anledning till att åter betona denna s. k. rätt.
– Hvem är det? sade hon, i det hon öppnade. Hon kände inte igen honom och hade aldrig hört Elin tala om honom heller. Han sade sitt namn, och flickan såg villrådig inåt rummet. Elin kom också ut. – Kors, är det du, Fredrik? Så sent? – Ja, jag tänkte bara att få komma in på en stund. Han gick in i rummet och satte sig på en stol, utan att aftaga öfverrocken. Han såg sig omkring och fick syn på det sofvande barnet, såg från den ena af flickorna till den andra, till dess att Elin rodnade och i sin förlägenhet gick fram till vaggan och stälde sig att se på barnet. – Jaså, undslapp det honom. Det blef en paus. – Jag trodde, du visste det, sade Elin till sist. – Nej, sade han. Det visste jag inte. Nå’n gentil herre, förstås. Hva? – Hvarför skall du säga på det där sättet? sade Elin. – Ja, jag kunde tro det, fortfor han bittert. Du har altid varit så fin af dig, du. Nå, och nu har han gett dig på båten och frågar inte efter hvarken dig eller barnet? Hvasa? Det hade alt sett ut på annat sätt för dig, om du hade hört på mig, du. Men nu är det som det är. – Är det för att säga mig det där, som du har kommit hit, så kunde du gärna ha legat härifrån. – Ånej, det var det då inte häller. Jag vet inte egentligen, hur det kom till. – Nå, hur har det varit för dig, Fredrik, under den här tiden? sade Elin om en stund för att säga något. – Jag, sade han och lyfte upp hufvudet. Jo, jag har gift mig, jag, och har barn. Två stycken ska’ du veta. – Jaså, det har jag inte hört något om. – Nej, vi ha ju inte sett hvarandra stort på de här tre eller fyra åren. Det gick för resten i en handvänning. Svenska siare och skalder Nehmt dies mein Blumenopfer, heil’ge Manen! Wie Göttern, biet’ ich euch die eignen Gaben; Mit Euch zu leben, mit den grossen Ahnen,
Emot att Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 10. 7 genast söka grunda detsamma på obligationer, utgifna af Staten, möter i ett land, der kapitalen äro små i förhållande till de befintliga näringarnes behof, den svårigheten, hvilken ock uppställts såsom en betänklighet emot hvarje dylik åtgärd, att kapitalen derigenom skulle dragas ifrån näringarne och till användning för de allmänna statsbehofven. Men denna svårighet bortfaller i och med detsamma, som den upplåning, förmedelst hvilken fondsystemet och dertill hörande obligationshandel skall bildas, grundas på näringarnes eget behof af kredit och blott utgör en förändring i formen för denna upplåning, sålunda att, i stället för den enskilda lånsökanden, träder en association, stödd på samtlige delegarnes gemensamma garanti, med ett till följd häraf vida större förtroende, än delegarne hvar för sig kunna påräkna, samt med en ordnad verksamhet, som gifver både låntagare och långifvare större säkerhet och beqvämlighet. De kapital, hvilka förut varit utlånade till näringsidkarne, få då fortfarande af dem bibehållas, och nya kapital, i den mån sådana uppkomma, erbjudas villigt till följd af den större säkerhet den gemensamma garantien lemnar. På denna väg synes ett iuhemskt fondsystem kunna skapas lättast och med minsta rubbning af de befintliga kapitalens förutvarande användning och fördelning. Emot möjligheten att lyckas åstadkomma ett på sådan grund fotadt fondsystem, torde icke utgången af de utaf Staten genom Kiksgälds-kontoret hittills gjorda försök kunna anföras såsom giltigt bevis, helst de redan, bland annat, af åtskilliga stadskommuner verkställda, på en säkerhet, som åtminstone icke kan anses bättre än den jordegendom innebär, grundade, fonderade upplåningar ådagalagt, att sådana upplåningar kunna inom landet verkställas, allenast vilkoren vid desamma ställas i öfverensstämmelse med de förhållanden, behof och vanor, som här i landet förefinnas.
A':a is. fbrmäles, lill Staten erlägges, äfvensom alt, på grund af de senare, Kronan åtnjuter den förmon, att dess fartyg ocii varor få passera Canalen och Slussarne utan någon afgift, men icke funnit hvarken af privilegierne eller i öfrigt någon anledning lill befrielse ifrån den yrkade Jievillningen, alldenstund den afgift, Bolaget redan erlägger, tillkommit för detsamma beviljad perpetuel arrende-rättighet till afstådde slussar, hemman och lägenheter, samt befrielsen ifrån afgift för Kronans fartyg och varor finnes vara ett vid Octrojens meddelande fästadt hufvudsakligt vilkor. Fördenskull och då föreskriften i Bevillnings-fÖrordningarne ovilkorligen gäller för alla AclieBolag, och således äfven bort tillämpas på det ifrågavarande, hvilket dessutom vinner ytterligare stöd deraf, alt i föreskril'terne om undantag och lindring i Bevillningen af Allmänna Verk och Imällningar blott Höganäs Stenkolsgruva omlörmälcs, samt enär Bolaget synes hitlils undgått att erlägga Bevillning af utdelningarne å dess adier endast i följd afBevillningsförordningarnes stadganden, att sådan Bevillning borde i Riksgälds-Contoret insättas, utan alt någre närmare bestämmelser meddelats, hvarigenom vederbörande tjenstemän i orten blifvit salta i tillfälle att kunna iakttaga nödig control på afgiftens behöriga erläggande, hvilket förhållande minst af allt kan föranleda till befrielse, anser Utskottet Trollhätte Canaloch Slussverks-Bolag icke böra undgå alt, för de ifrågavarande åren, erlägga Bevillning af utdelningen å dess Adier. En Ledamots Herr IFijks reservation bilögas. Stockholm d. 20 Maji i834- Reservation. Af Herr Wijk: ’\F.mot Höglofl. Utskottets fattade beslut, rörande Bevillnings utgörande af Trollhätte Slnssverks-Bolag får jag mig reservera.
I ef or dra en oinskränkt envålds-r e 'ering i Biket edler annat regeringssätt, än det Ständerne i Riket fastställt, m. in. Föröfrigt erinrade Herr Celerschiöld, att från det i i §. och på flere andra ställen i Ansvarighets-lagen förekommande uttryck; ”uppsåtligen och bevisligen fördölja,” orden: upp-" sdtligen och bevisligen borde utgå, emedan det folie af sig sjelft, att ansvar ej kunde ega rum, derest brottet ej vore hevisligf, samt ordet fördölja klart och tydligt innefattade, att brottet skall hafva shell uppsåtligen. §. 3. Af Herr Grefve Spens, C. G., Herr Prosten Siwe, Herr Doctor Morén, Herrar Prostarne Ödmann och Lundblad, Herr Biskopen Heurlin, Riksdagsfullmägtige Zetterberg, Trysen, Hans Jansson och von Zweigbergk, de der alla åberopat Herr Prosten Siwes vid förra Betänkandet fogade reservation, som hufvudsakligen innell dier, att orden i denna §. från och med; ”dock härunder ej inbegripne,’’ till och med: ”beskaffenhet” böra utgå. Meningen med detta undantag i nu gällande Ansvarighets-lag vore ej annan, än att utmärka, att, då de der omnämnde afgifter hvarken tjenade lill förökande af Kronans inkomster eller utgjorde bevillning, så kunde deras förhöjande, utan Rikets Ständers samtycke, ej hänföras till öfverträdelse af föreskriften i 57 §. af Regerings-Formen, angående Rikets Ständers uteslutande l ätt att sig beskatta, eller i 60 §., rörande förbud emot förhöjande af den bevillning, Rikets Ständer vid hvarje Riksdag sig åtaga, eller af sådana allmänna afgifter, som till bevillning räknas.
Föredrogs ånyo LagUtskottets den 18 sisth April under N:o 58 afgifne, och den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt Motion om ändring eller förklaring af 18 och 1 g §§. i Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818, angående Inteckning i fast egendom. Friherre Boije, Ludvig: Jag anhåller vördsamt, att detta Betänkande må hvila Den i; Älaji, 69 till nästa plenum, och hoppas, att andre Ledamöter deruti torde med mig sig förena. Herrarne Tham, Wolrath, och Rothlieb, Axel, förenade sig med Friherre Boije. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken .förklarade, att, sedan flere Ledamöter hegart LagUtskottets ifrågavarande Betänkande ytterligare hvilande på bordet, kunde sådant enligt 49 §• Riksdagsordningen icke för-* Vägras, Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 2 dennes under N:o 91 afgifne, samt den 7 derpåföljde e. m. på bordet lagde. Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 34 förut meddeldte Betänkande, rörande Motioner, dels att den ännu beridna delen af Smålands HusarRegemente måtte få afsitta, dels att GeueralMönstringar måtte hållas endast hvart 3:dje år, utan några andra Mönstringar deremellan, och dels att både Ryttare och Soldater måtte få beklädas med vadmal. Föredrogs ånyo och remitterades till Lagutskottet Herr Thams , Wolrath, den n dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående FörmyndareKa min ares organiserande. 7° Den ii Maji. Upplästes StatsUtskottets den 9 dennes under N:o no afgifne Utlåtande, angående aflöningen för BankoUtskoltets Secreterare och Cantzlisamt Yaktbetjening. Friherre Palmstjerna_, Carl Otto: Då StatsUtskottets nu föredragne