Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I allmänhet är det inga andre än de fattigare, som intressera sig för dessa föreningar, eller som bidraga till deras utgifter. Deraf kommer det sig att de bidrag, som till sällskapens kassor inflyta, ej förslå ens till nykterhetsskrifters tryckning och utspridande sä mycket som behöfves, än mindre till nykterhetstalares kringsändande. Dock har man under sednare tiden, funnit så väl i Sverige, som annorstädes, att dessa muntliga framställningar äro verksammast. I Norrge har man i detta hänseende föregått oss med ett godt efterdöme, som jag önskar att vi här måtte följa. Jag anhåller sålunda om bifall till K. M:s propos. i denna punkt. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då ingen yrkat bifall till Utsk:s yttrande, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle det af K. M. äskade anslag för Svenska nykterhetssällskapet af 1,000 r:dr att under 3 år utgå med tillsammans 3,000 r:dr. Den 29 Juni. 357 Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna, att denna propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. 27:de punkten, ang:de anslag dels till inköp af Ingenieuren ./. JVahlbergs samlingar, dels till inredning af Witter hets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens lokal och flyttning af dess samlingar, och dels till Riksmusei-byggnaden ; samt 28:de punkten, ang:de öfriga punkter af Utsk:s utldt. JX:o 124. R. o. Ad. fann dessa punkter icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då nu föredragningen af detta betänk, är slutad, och som åtskillige ledamöter, hvilka jag bestämdt vet ämnade tala öfver den näst i ordningen förekommande upprorslagen, bortgått efter voteringen, så hemställer jag vördsamt att detta ämne, som i alla fall torde blifva föremål för en långvarig öfverläggning, mä uppskjutas till ett kommande plenum.
En särskilt fullständig bokföring öfver inventarierna, med upptagande af värde och i följd deraf skeende afskrifningar på detta för hvarje persedel, skulle, i anseende till dessas mångfald och mängd, blifva ytterst vidlyftig och ovillkorligen fordra en förökad redogörelsepersonal, under det att de framställda förhållandena likväl alltid hvilade på helt osäkra grunder och ofta nog godtyckliga antaganden, jemte det att Räkenskaperne skenbart visade tillgångar, som hufvudsakligast besto lo i machinerier, hvilka icke kunde realiseras och således voro utan egentligt värde för andra ändamål, än dem, sorn dermed blifvit afsedda. Då Eders Kongl. Maj:t, genom Nådig skrifvelse den 20 sistlidne April, täckts anbefalla Dess och Rikets Stats-Kontor att inkomma med underdånigt utlåtande, huruvida och i hvad mån de för Myntoch Kontrollverken gällande Reglementen må tarfva ändring eller förtydligande, lärer någon utredning af hvad Rikets Ständers Revisorer i detta afseende anfört, nu icke vara af nöden, utan torde dervid blott få i allmänhet erinras, att då, sedan flera tiotal af år tillbaka, icke någon anmärkning vid Myntverkets Räkenskaper blifvit fastställd hos Eders Kongl. Majrts och Rikets Kammar-Rätt; af ett sådant förhållande torde kunna slutas, att hvarken så ofullständiga eller illa handhafda kontroller hos Styrelsen vid Myntverket ägt rum, sorn man synes hafva velat framställa, efter tilläfventyrs mindre fullständigt Inhämtad kännedom om förvaltningen. Med djupaste vördnad framhärdar Stor mäktigs te, A 11 e r n å d i gs t e Konung;! Eders Kongl. Majrts tropligtigste, underdånigste t>en%r,e och undersåte, Rf. WIIES» Stockholm den aS' Februari 1842. — 227 — Utlåtande i anledning af Rikets Ständers Herrar Revisorers Berättelse rörande Kongl Myntverket, vid granskning af Stats K'erkelsRäkenskaper och förvaltning för åren i83Soch iS3(j.
Glje-Fabciker: LDalswerk, andre an wid Bruk och Kopparwerk, , hwilka der uti wärderingen upptagas, likasom: Attike-Fabriker, wörderås tili afgift lika metz alla andra Bruk och Fabriker. Inspectorer, Factorer, LastZrer, Bokhällare och Skrifware, witz alla ofwanstaende Bruk ech Werk, taxeras lika med hwad i z §. sagdt är: Mästare: i Fem Closter: 8, 6, 4. 3 och2R:tz. i^efälter witz desta Werk, lika med dem pä Landet. §. 6. Bewillning af (Qwarnar. Alla Mjöl,Qwarnar, som ga f§x Wakten, Wäder samt Eld och Luft, i Städerne 27so Den i8 Augusti. och pn Landet, af hwad natur och beskaffenhet de wara ina, som mala för Tull, stola utan undan, tag, efter de derom meddelte Föreskrifter och Instruktioner wörderås, samt Bewillning deraf erläg, gas till Tolf Skillingar för hwarje Hundrade Riksdaler af det dem asatte warde Och pä lika salt, samt till lika afgift, wörderås alla. 2 Mom. Finoch Flerbladige saint Enbladi, ge Säg-Qwarnar, hwilka saga för Tull eller till afsalu, likasom alla Waltoch Sramp-Qwarnar. Undantag. z Mom. Ifrån här nu stadgade afgister befrias : De Miäk-Qwarnar i Stöderne, som innehafwas af Tjenstemän och Borgare, hwilka för Inkomsten af en sadan Löne-indelning eller handtering blifwit till Bewillning ansedde. De Mjöloch Sög-Qwarnar, i Stöderne och pä Landet: hwilka af öaarne rwttias allenast till enskildt husbehof eller gärdens förnödenhet, men icke för Tull-tägt eller ^vedergällning af grannar och främmande, eller till afsalu af Bräder.
Herr Prosten Lorentz Gustaf Mittag har, uti memorial!, som Högv. Preste-Ståndet den 12 sistl. Februarii till Lag-Utskottet remitterat, förmält sig anse det vara påkalladt af ordning och tredje mans rätt, att laga lysning föreginge förnyelsen af äktenskap emellan frånskiljda makar. Genom Kongl. Brefvet den 16 Junii 1711, (som ansetts vara upplifvadt genom Kongl. Brefvet den 3 April 1792,) stadgas: ”när så händer, att de, som för hor blifvit ordentligen i Consistorio skiljde, vilja åter med hvarannan i äktenskap träda, så anses det ej för nytt äktenskap, som mecl lysning och vigsel hör fullkomnas, utan allenast som en fortsättning af det förra; hvarföre samma personer, uti det Consistorio, hvarest skillnaden skett, sig inställa och tydligen sin mening utsäga, den ena, huru han eller hon förlåter sin otrogne makas brott, tager den upp igen, och fortsätter med honom eller henne sitt förra äktenskap; den andre betygar sin ånger öfver sitt begångna brott och lofvar bättring; deruppå följa förmaningar och parternes handsträckning med en tjenlig och till ett sådant mål lämpad bön samt Herrans välsignelse; hvilket allt sedan af Consistorio genom en tjenlig publication blifver den församling kungjordt, der de bo. Hafva de förut haft otidigt sängelag tillsammans, så böla de derföre efter Kyrkolagen.” I afseende härå är af Motionairen anmärkt, huruledes det kunde inträffa, att den ena eller andra af de frånskiljda makarne, någon gång båda, efter upplösning af deras förra äktenskap, inginge gifterröålsförbindelse med annan person, utan att sådant vore bekant för det Consistorium, der skillnaden blifvit meddelad; och att, då äklenskapsförnyelsen, jemlikt berörde Kongl. Bref, icke kungöres förr, än den redan ekelt, den tredje personen kunde blifva i sin rätt lidande.
Befinnes det då, att egaren låtit borttaga eller förstöra grufve-byggnader eller invenltorier, vare han förfallen till böter från 50 till 200 R:dr, med skyldighet, derest något af de till förekommande af ras i grufvan anbragta förtimringar och förstämplingarj eller af de i grufvan varande 'vandringar blifvit borttaget eller förslördt att detsamma i dess förra skick återställa, eller derför gifva ersättning till grufvans blifvande innehafvare.” ”Varder, genom försummad grufvedrift, grufva sönad, och egaren förthy dömes att densamma till annan afträda, vare den förre ansvarig för och den sednare berättigad till grufvebyggnaderne och inventarierne, efter hvad här ofvan stadgadt är, dock att allt, som är underkastadt lösen, får af egaren fritt disponeras, derest den blifvande grufve-innehafvaren icke om inlösen deraf sig anmäler inom en månad från resolutionens datum.” 36 Kongl. Majus Nåd. Proposition, N:o 92. ”Uppstår tvist om beloppet af den ersättning för grufvas tillhörigheter, som enligt denna § gifvas eller tagas skall, förfares för bestämmande deraf, på sätt i 13 § sagdt är;” att likaledes, på sätt Högste
Tersmeden åter yrkat samma aflönings bestämmande till 3,500 Rdr och slutligen Hr Printzensköld, med hvilken några andra ledamöter förenat sig, yrkat återremiss blefvo propos:r framställde först till bifall å StatsUtsk:s i mom. litt. a gjorda förslag, sedan till ifrågavarande aflönings bestämmande till 4,500 Rdr och derefter till densammas bestämmande till 3,500 Rdr; och besvarades alla dessa propos:r med blandade Ja och Nej. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde sedermera om R. o. Ad. ansåge de mot mom. litt. a gjorda anmärkmr föranleda till återremiss, och förklarade, sedan svaren hävid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Vidare framställde Hr Gr. o. Landtmatt i afseende på mom, litt. b, deri Utsk. föreslagit aflöningen för Registratorn i Just.KanslersExpm till 2000 Rdr, Hr von Koch yrkat bifall till K. Propos., hvarigenom denna aflöning föreslås till 3000 Rdr, Frih. Tersmeden yrkat att samma aflöning måtte bestämmas till 2,500 Rdr, samt åtskillige talare yrkat återremiss, och de härefter i fråga om detta morn. framstälde propos:r till bifall å StatsUtsk:s förslag samt Hr von Köchs och Frih. Tersmedens yrkanden besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Ilr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de mot ifrågavararande mom. litt. b gjorda anmärkmr föranleda till återremiss, samt efter denna propos:s besvarande med starka Ja, Randade med Nej, förklarade sig anse
Imellertid sutto herrskapet deruppe omkring sitt tébord, samma söndags afton, och man kom händelsevis att nämna eftermiddagsscenen. – Jag vet icke – sade kyrkoherden – men sällan har det förefallit mig så svårt att fullgöra min pligt, som i dag. Det fanns något i den stackars ynglingens uppsyn, som förrådde en inre förtviflan, som han förgäfves försökte kufva, men som sannerligen kom mig att önska, att jag icke en gång ångrar den myndighet jag tog öfver honom, bestämmande öfver hans framtida öde. Patronen rörde förtvifladt i sin heta tékopp, utan att se opp. – Jag säger nästan detsamma som kyrkoherden – genmälte mamsell Sara. – Det bar mig rysligt emot att, enligt din vilja, min bästa broder, som annars plär vara så tolerant i dylika fall, söka att öfvertala den arma gossen till detta – ändå icke rätt passande – giftermål. – Min vilja! Kors! Hur kan du säga så! – stammade patronen. – Aldrig har jag hört dig icke vilja hafva lika mycket ordning i huset, du som jag; snarare litet mer än jag. Och alls ingenting opassande finner jag i detta giftermål, bönder imellan, helst när man hjelper dem på fötterne, efter efter de båda ha’ tjenat här i flera år. Han var minsann så stursk och oböjlig, den lymmeln, mot mig – fortfor patronen när de andra tego – att att gjorde jag rätt så så Men ingen fortsättning följde. – Åh ja! – svarade kyrkoherden långsamt – jag kan just icke säga att i de åren, som skilja dem, ligger något så väsendtligt skäl att finna detta äktenskap opassande, ty – man ser ju så ofta bland allmogen, att hustrun är äldre än mannen, och att hjonelaget är ganska lyckligt ändå. Men jag vet intet huru det är: Denna Gunnar har alltid, allt sedan han var liten gosse och särdeles sedan han gick och läste för mig, legat mig så ömt om hjertat, och det var mig alltid en glädje att se in i detta rena, öppna, glada anlete, som alldeles återspeglade en själ och’ ett hjerta, lika öppna, rena och goda.
Ständers Staks-Utffotts den 2Z sistlidne Marti! afgifne Memorial i anledning af de anmärkningar Riksdagsmannen kebr Oxelberg frän Carlsskoga funnit för godt att göra emot Utskottets ätgard i hwarjehanda ämnen; beflöt Bon» de-Ständet lika med Höglofl» Nidderffapet och Adeln att till alla delar gilla Stats-Utffottets förfarande, samt tillika förklara sin tacksamhet och erkänsla för de mängfalldiga och beswärliga arbeten, hwarmcd bemäldte Utskott under detta Riksmöte warit öfwerhopadt och sig utmärkt. Ot supra. S. D. I anledning af Lag-Utskottets anmälan Uti Protocolls-Utdrag den 27 dennes, biföll Bonde-Ztändet, att de 4b R:d 26 ss. 8 r:st. Banco som ätgävt till Skrif-materiasier sch Ljus, mm. wid Ukflottens sammanträden - 1034 Den 2 Maj. träden, mä p§ sätt Utskottet föreftagit af allmänna medel godtgöras. vt »uprs. S. D. Den ätgard Riksens Högloft. Ständers StatsUtffolt, enligt ankommit Memorial af den 27 dennes, widtagit, ! afseende pä nägot understöd kill afledne Notariens i RiksgäldS-Contoiret k. k'. ompndiga Barn, blef af Bonde-Ständet gillad. vt suxrs. Ilx Drntocollo, 8. II. IrL^srclli. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde-Ständet den Za April 1810. S. DBiföll Bonde-Ständet, att de 123 R-d. 16 ss. Banco som erfordras till liquid för Ljus och skrifmaterialier m. m. och hwarom Bewillnings-Utskottet iProtocollsUtdrag den 23 dennes gjort hemställan, bör af StatsWerkets medel utbetalas. vt suxrs.
Bonde-Ståndet har i denna fråga beslutat: ”att på Post-Verkets Stat icke må uppföras mera än 3oo,ooo Rdr, jemte de derå indelte 68 R:dr 36 sk. 6 rst., för att företrädesvis användas till Post-Inrättningens ytterligare förbättrande och till understöd och befrämjande af de gagneliga DiligenceInrättningarne; äfvensom att Rikets Ständer böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta, innan nästa Riksdag, stadga bestämda sportel-taxor för Post-Verkets Tjenstemän, hvarutöfver de StatsUtskottets Memorial N:o z5o. icke må eg a att af enskilde fordra betalning för lösväskor, posträkningars förande m. m., under skyldighet att dessa sportlar bokföra och till Kongl. Öfver-Post-Directionen uppgifva, hvarefter, vid den förestående regleringen af Post-Verkets löningsstater, sporllerne böra deri intagas och emellan Post-Verkets alla Tjenstemän fördelas.” Och har Bonde-Ståndet ytterligare, rörande Paket-Postfarlen , ansett den underdåniga skrifvelsen böra in»* nehålla underdånig anhållan, ”det Paket-Postfarten må erbjudas något enskildt Bolag, som, mot tillgodönjulande af ett årligt tillskott af Postmedlen, på stadgade vilkor samt under Öf ver-Post-Directionens inseende och control, åtager sig och ansvarar för vidmagthållandet af denna communicalionsanstall”. Skiljaktiga beslut hafva väl således i afseende på regleringen af PostVerkets Stat m. m. blifvit af serskilde Stånd fattade; men då, genom Ridd. och Adelns, Presteoch Borgare-Ståndens sammanstämmande beslut, PostVerkets
Friherrinnan gillade alldeles mitt beslut att ej längre motsätta mig Frökens vänliga förslag; man bör ej, tilltalade hon, frånstötande besvara en yttrad välvilja, den må sedan gälla vigtigare eller likgiltigare saker, det är och förblir dock välvilja. Resten af förmiddagen tillbringades af Friherrinnan medelst skrifvande, samt eftermiddagen med emottagande af besök, hvilka utgjordes af Öfverstelöjtnanskan E. med sin Frökendotter, samt Kammar-Rådinnan H., dessa båda äldre personer voro systrar, och ett par rätt söta (om jag så får kalla dem) gummor. Friherrinnan var som vanligt tillgänglig, och, som det tycktes, verkeligen upprymd af detta trefliga sällskap. Hos Fröken E. tyckte jag mig i början märka en skymt af högmod, men den försvann alldeles, då hon mot aftonen, under en lätt konversation så väl till mig, som generelt, meddelade sig hon är ej vacker, mera stor och fetlagd, men dock proportionerlig, och har i sitt väsende och hållning onekligt någonting graciöst; i synnerhet kan man med största nöje höra henne berätta; det obetydligaste erhåller då värde och blir utfördt af henne, interessant. Långt snarare än jag det önskat, bortilade denna afton, och med en ifrig anmaning till Friherrinnan, samt en dito till mig, om ett snart inträffande återbesök, aflägsnade sig dessa glada gäster. Åter har natten bredt sin dunkla slöja öfver sjö och land, och bjudit tystnad åt den hvilande jorden. Ser du, Emilia, huru jag lyckligare än på många tider, under flere timmar nu sysselsatt mig med dig, du, min älskade barndoms syster! När skall jag väl af din hand erhålla den första rad, och huru skall ej mitt hjerta innerligen gladas af detta prof på din fortfarande vänskap; nu god natt, god natt min Emilia!
Egendomen ej skulle erhålla fornö', jelse för sin fordran, den af annan vår Egendom fast eller lös skall äga rätt, att för bristen njuta sin ersättning; hvilket allt med våra namns egenhändiga underskrift och med våra Signets undersättande bekräftas» N. N. den år 18 N. N. N. N. Sigill. Sigill. > Anmärkning. 1 :o. Då Lån på Stads. Egendomar beviljas, inryckes tillika i skuldebrefvet förbindelsen af 2 procent afbetalning på sätt 2 §. stadgar. Då Lån på Stads? Egendomar sökes, införes tillika i Skuldebrefvet förbindelsen af 2 procent afbetalning, på sätt a §. stadgar. 496 Den 19 Julii e. in. 2:0. Då Lån på hus sökes , ingifves Brandförsäkrings - brefvet i Hufvudskrift eller ock en af Bankens Registrator bevittnad afskrift huruvida Huset häftar för Bancolån elier ej; hvarförutan bevis från BrandförsäkringsContoiret, huruvida Huset häftar för premielån y skall åtfölja. 3:o.VidLån å LandtEgendomar af här i §. 2 tillåten natur ingifves ordentlig värdering, upprättad på sätt nyssnämnde §• innehåller af Domaren i orten, hvilken af Directionen noga granskas. 4:0. Om panten är af Säteri eller Frälsenatur, ingifves Kongl. KammarCollegii bevis, att den ej häftar för bytesbrist eller annan Kronogravation och af hvad natur och mantals - 2:0. Då Lån på hus sökes, ingifves Brandförsäkrings - Contoirets Fribref i Hufvudskrift, eller ock om Huset förut är i Banken pantsatt, en af Bankens Registrator bevittnad afskrift, hvarförutan bevis från BrandförsäkringsContoiret, huruvida Huset häftar för premielån eller ej, skall åtfölja. 310 Vid Lån å LandtEgendomar af här i §. 2 uppräknad natur, ingifves ordentlig värdering, upprättad på sätt nyssnämnde §. innehåller, af Domaren i orten. 4:0. Om panten är af Säterieller Frälse* natur, ingifves Kongl.
Här i Cuxhafen består jorden mest af äfja och lera och är sålunda ganska bördig. Nära, i Amrum, finnas många mullbärsträd af den hvita sorten planterade, som frodas excellent, hvilket jag omtalar för min vördade faders intresse för silkesodlingen. Dr Knoblauch, som gjort flera rön med dessa kräken, förklarar dem vara af ett särdeles kallt temperament, och väl kunna trifvas i norden. Tänk om vi kunde hafva mullbärsskog på Alstorpa och farbror Christians fabrique använda vår rudi materia. Här gäller den hvita svenska styfvern en Schilling och groschen sex öre, hvilket ger en liten vinst af 50 procent, välkommen nu då vi gå uppför Elben til den gamla riksoch hansestaden Hamburg. Jag skrifver vidare från Amsterdam och slutar med att bedia den Högste förläna mina dyraste Föräldrar under sina många bekymer och göromål stadig och jämn välmåga. Då uppfylles dens uppriktiga önskan som in i döden förblir Min Sötaste Fars ödmjuklydigste son Mathias Waldius. Bref från Mathias Waldius till sekreteraren i krigsexpeditionen Erland Hjelm. Briggen Frohe Jeanette 20 juni 1767. Ädel och högaktad herr Secreterare, min hjärtas vän och gynnare, och om jag får säga min egen Broder! Med treudd vresigt lyft i böljans djup Neptun Med Aeol i förbund mig ryckt från hem bygdsstranden. På kojens hårda brits och ej på ejderdun Jag hiskligt gungad förs ifrån den sälla stranden, Där väna Iris än sin fägrings tempel har Och du, Pylad, är kvar. O, Himel, Allmacht du, som vandrarns öde styr, Hvart hän du än mig för, på med ell’ mot gångs bölja Mitt hjärta evigt ömt, til Er i tankan flyr, När vågens svarta kam, vill lefnadsskeppet skölja. Och rosen, som i blom jag på min kosa ser, Jag plockar blott för Er. Om jag ägt min Brors fjäder, hade jag både artigare och med en amplitude värd det höga ämnet i en lång carmen luctuosum celebrerat min affärd och mitt hjärtas sensibla afsked från sin enda vän.
Stånd tillintetgjort det villkor, hvarunder de beviljat anslaget, dessa Ständ ansågo sig föranlåtna alt återkalla sitt beslut 0111 anslagets beviljande, och Carolinska institutets lärare sålunda komma att gå miste örn löneförhöjning. Rättigheten är lika stor på ena sidan alt återkalla ett fattadt beslut, som på andra sidan att undertrycka de villkor, som vid beslutets fattande blifvit fästade. Den i(i September f. m. På dessa skål, och-då jag ej finner att det föranslagets beviljande utsatta villkoret kan leda till något annat, ån alt Carolinska institutet måtte utbilda sig till en fullkomligen praktisk och theoretisk läroanslalt, sådan sorn Konungen i sjelfva dess fundation dermed afsett, kan jag ej annai, ån så väl i afseende på sjelfva saken, som för att behålla formerna rena, tillstyrka II. o. Ad. att gilla hvad StatsUtsk. föreslagit. Hr von Hartmansdorff: Den siste talaren har ve lat afskräcka It. o. Ad. från voter:s-propos:ns ogillande dermed, att i sådan händelse kunde Borgareoch BondeStm återkalla deras beslut om anslagets beviljande, emedan de icke fingo dervid fastadt del villkor, som de uttalat. I motsatt fall kunde ju äfven hända, att R. o. Ad. samt PresteSt. återkallade deras bifall till anslagets utgående, så framt det framställda villkoret icke bortloges. Således står man på samma punkt å ömse sidor. Manne icke delta bäst bevisar att villkoret ingalunda verkar på anslagsfrågan, utan blott tjenar till att uttrycka Ståndens olika åsigter om sättet att bilda läkare? Om Ständerne vilja uttrycka några dylika, så hafva de, efter hvad jag förut nämnt, tillfälle dertill genom Ekon.- XJlsk. Vilja de uttrycka dem genom StatsUtsk , så går del ock. an, men icke på del sätt alt man derom röstar inom förstärkta StatsUtsk., hvarest man voterar om penningar, men icke om tillfälliga åsigter. Jag skulle således just af Frih.
Fager och ljus var han, oskyldig i blicken som ett barn — och vek. Ja, det var nog det, som lockade henne — att få »beskydda». Vek? Nej, utlärd i konsten att snärja kvinnor var han. Hennes kärlek var som en flammande skogsbrand. Den förtärde allt utom rötterna! Att hon fick bara lek och smek tillbaka, inte hjärterum och hjärtevärme, märkte hon aldrig. De älskade på det viset på Yxegården — de adlade — och Thora var en drottning i konsten. Mot hösten reste han, stadsherrn, helt oförmodat. Thora väntade lugnt: »han kom nog igen». Veckor gingo, och lika strålande stolt och säker var hon ändå. Aldrig sänkte hon honom med efterfrågningar eller tvivel — hon bara väntade. Men när veckorna blevo månader, då kom det till sist som frost över henne. Frost i soluppgången: det är då, den biter hårdast. Så en dag försvann också hon. När hon kom igen, hade hon med sig ett litet barn, en gosse, »funnen i snön hos en döende tiggaremor». Ja, rik nog var hon ju att våga hålla upp huvudet även efter detta — och hon höll upp det som för två. Men klok var hon också! Hon ställde till gillen för de rika och begåvade de fattiga — allt för att göra sig tåld i byn — tåld med barnet. Nå ja, tåld blev hon, men inte mer. Pigorna, som hon styrde med kedjebetsel, flyttade så fort de hunno — och grannhustrurna, gillesfolket, viskade fula ord i smyg. Värst blev det med drängarna, som tyckte sig ha fått rättigheter, de blevo näsvisa. Men hon redde sig. Myndigare husbonde än hon blev fick man leta efter. Men under vägen till myndigheten blev hon en annan. Sig lik på sätt och vis var hon ju, men man tänkte bara aldrig mera på att hoppas något stort av henne. Hon hade våldsamt stannat av i växten. Gossen var grann och mörk som hon, men i det mörka tittade stadsherrns blå blick fram. Du må tro Thora var sträng mot honom, gossen, när någon hörde det; eljest låg hon på knä och tillbad — det blå!