Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter dessa uttryckliga bestämmelser kan man svårligen föreställa sig, att någon på fullt allvar vill yrka, det lagens stadganden om frälsemans arfsoch giftorätt skulle kunna få namn eller egenskap af ståndsprivilegium; eller är det icke uppenbart, att hvad lagen innehåller om frälsemans arfsoch giftorätt hörer till de tydligen utsatte mål, hvaruti endast någon skillnad emellan landsoch stadsrätt borde äga rum? Lägger man nu till allt detta sjelfva slutet af förr nämnde stadfästelse å lagen, der det heter, att alla Konungens trogna undersåter skulle erkänna densamma för Sveriges Rikes gällande ”allmänna lag'", och befinner man tillika, att stadgandet i 1668 års biafsked, om Adeln testamentsrätt öfver hus i städerna, är uteslutet ur lagen, just derföre att det finnes i Adliga privilegierne, så linner man, att 1734 års allmänna lag ingalunda kan göras till ett särskildt privilegium för R. o. Ad. Då af hvad jag nu tagit mig friheten anföra, det torde finnas ådagalagdt, att arfsoch giftorätten icke utgör något R. o. Ad:s ståndsprivilegium, bestrider jag i allo, alt den föreslagne und. skrifvelsen må å R. o. Ad:s vägnar till K. M. frambäras. Hr Oxehufvud, Olof Philip, uppläste följande: Frågan om den lika giftorättens och arfsrättens antagande i allmänhet, och således såsom äfven gällande för R. o. Ad., jemte BondeSt., har R. o Ad. redan afgjort, och funnit Sveriges af många sekler häfdvunna giftorättsoch arfslagar böra få förblifva fortfarande gällande.
251 tiden vid Michaelismessan, ehuru otjenlig den än må vara, Uti detta anförande har Herr Frosten Doctor Wahlbom till alla delar instämt med tillägg, såsom ytterligare skäl, att icke säl* Ian afllyttande tjenstehjon, vid kreaturens utfodring, misshushålla med en ofta knapp fodertillgång, för hvilkens snara åtgång de ej behöfva ansvara, då deremot ett tjenste* hjon, Gom sjelf biträdt vid grödans inbär* gande och sjelf utfodrar den, måste vidkännas ett sådant ansvar, utan att dervid kunna skjuta skulden på en redan bortflyttad tjenare; hvarjemte, om Midsommaren antoges såsom flyttningstid, den för vissa landsorter vigtiga förmån, att vid Potatessköyden om hösten ega tillgång på tjenstehjon, icke skulle lida någon rubbning. Den anmärkning, som häremot kunde göras, att nemligen brist på tjenstefolk skulle härigenom befaras, enär de, förledde af be» räkningen af den större vinst, som de under sommaren kunde genom arbete erhålla, skulle undvika taga årstjenst, anser Herr Frofessoren ogrundad, hälst tjenstehjonet snart skall finna, huru mycket de missräkna sig, sorn tro, att den högre dagspenningen under sommaren skulle vara tillräcklig för hela årets behof; hvarförutan förmodas, att, genom ett allvarligt bandhafvande af Författningarna otn lösdrifvare, detta befa* rade onda snart skulle afhjelpas. Besv. och Ekon. IJtsk, Betänkande^. Herr ContractsProsten Doctor Sten* hammar har upprepat de skäl, sorn vid förra Jliksdagar försnledt till den nu påbjudna flyttningstiden, och som blifvit anförde emot Midsommarens olämplighet i detta hänseende; Och, då Herr Doctorn å ena sidan medgifvit omöjligheten att i större Församlingar kunna medhinna alla husförhör innan mantalsskrifningen, har Herr Doctorn likväl å den andra sidan trott, att utvägar icke saknas för Pastor att gifva åt husför» hörslängderne all nödig fullständighet. Herr Biskopen Doctor Faxe har upplyst, att i Skåne
Wilhelm F. Brand. Svensk Tidskrift 1891. Vår tid är virtuosernas tid. Deras antal uppgår snart till legio, och af alla dem som uppträda offentligt, trakterande ett eller annat instrument, finns det knappt någon som icke har att framvisa en hög grad af teknisk färdighet. Dessa stora fordringar på teknik äro ju i och för sig en god sak. Det båtar föga att en människa har de allra vackraste tankar, om hon icke kan-det språk, hon vill uttrycha dem på, och på samma vis måste den som vill prestera musik kunna beherska musikens språk. Men nu kommer den andra sidan af saken. Det tjänar icke till mycket om en människa till fullkomlighet har insikt i ett språks grammatik och syntax, om hon är tom på tankar och känslor, och icke alis har något att meddela oss på detta nya språk, hon har lärt .. Att endast kunna uppräkna de oregelbundna verberna korrekt, eller i en^ enda ström kunna säga hvad alla prepositioner styra, kan väl icke egentligen röra eller entusiasmera någon att höra! Och dock är det en liknande slags färdighet, som många virtuoser bjuda på, och som publiken med största tillfredsställelse lyssnar till. Det framvisas en styrka, en hastighet, förmåga att kunna träffa rätt vid långa hopp, spela pianissimo o. s. v., en hel mängd af dessa prof på ren fysisk färdighet, som goda fingrar och ett långt tålamod kunna bringa det till. Är det detta en virtuos bjuder oss på, och det göra de alltför ofta — då tyckes det mig, att cirkus har lika duktiga konststycken att framvisa. — Då en jockeyryttare hoppar upp på hästen, under det den är i sträckt galopp, eller låter sig släpas på hästryggen med hufvudet ned, så är det bestämdt både svårare att lära sig, och kostar större ansträngningar än att spela oktavdrillar eller de mest stormande passager på ett piano eller en violin, och förtjänar därför samma bifall, som publiken så frikostigt låter komma instrumentvirtuoserna till del. Den exekverande solo-musiken har kommit på den farliga ståndpunkten^ att konsten är i färd med att öfvergå till konststycken.LADY WI LM A NERUDA-HALLE. Hvad som räddar en sak från att fördärfvas är alltid det, att man kan framvisa exempel på hur den bör vara.
Dessa 20 r:dr befunnos sedermera otillräckliga, hvadan bolaget och denna afgift till cassan nu mera upphört, samt ett nytt bolag bildat sig, beräknadt på högre ärliga afgifter; men om dessa 20 r:dr, årligen betalda af hvarje rusthåll, kunde anses tillräckliga för underhållet af munderingen, så blifver döt på alla ofvannämnda 4^° nummer en summa af 9,000 i:dr b:eo, hvilken skulle vara erforderlig att underhålla munderingen sagda 12, i5o exercisdagar, hvarvid således skulle belöpa sig på regrts-mötet 5,000 r:dr b:co och på rekrytoch remontmötet samt corporal-skolorna 4,000 r:dr. Dessa 4,ooo r:dr, fördelade på oftanärnnda 4 jo rusthäll, göra på hvarje rusthåll 8 ridr 42 sk8 rst. b:co, som torde vara det minsta, hvarmed rusthållarne få bidraga till munderingens underhåll vid de årliga rekrytoch remont-mötena. Häraf torde synas, att jag ej begärt för mycket, då jag föreslagit 4o r:dr att utgå såsom ersättning för hvarje till meranämnda möten commenderade nummer af karl och häst. Vid denna beräkning kan visserligen den anmärkning göras, alt jag ej beräknat en del af munderingens slitning vid de årliga compagni-mötena; men munderingens slitning vid dessa möten, isynnerhet om de ej bolins längre än vid indelningsverkets början vanligt var, är så obetydlig, alt jag -ej ansett den böra ingå i ofvanstående beräkning. Hr Lefren, Joli., Pehr: Då denna fråga förekommer i Ulsk., anhåller jag, alt Utsk. läcktes förskalfa sig det betänk. sorn särskilde comiterade afgifvit , rör:de de onera, som utgå i Upland för alla slags skyldigheter till Staten, för att deraf linna en ledning för denna frågas bedömmande.
Majit gillas och till antagande af Rikets Ständer föreslås, dock under förutsättning, i öfverensstämmelse med hvad kommitterade härvid jemväl yttrat, och vidare, i fråga om sättet för persedelräntornas och tiondens utgörande, i underdånighet hemställt, alt all lefverenng in natura af dessa räntor tillika upphör, samt med iakttagande vid ränlereduktionen af de serskilde bestämmelser, som kunde blifva en följd af möjligen skeende förändringar i det vid sislförllulne riksdag antagne, men ännu icke till verkställighet befordrade nya myntsystem; och biträdde Deparlements-chefen härjemte kommitterades underdåniga tillstyrkande ej mindre i afseende på kronooch kyrko-tionden, hvilken icke skulle undergå annan förenkling, än att den del deraf, som är utsatt i andra persedlar än spanmål eller uti andra sädesslag än sådane, hvaraf den i allmänhet inom hvarje ort utgöres, blefve till spanmål af sistnämnde slag reducerad, än ock rörande de i öfrigt, i sammanhang med ränteförenklings-förslaget förekommande serskilda frågor, nemligen om förenklingens utsträckning jemväl till de qvarnar, sågar och fisken åsatte persedelräntor; om bestämmande till visst belopp i penningar af den s. k. Ostskatten i Herjeådalen; om förvandling lill ständig penningeränta af presternes bland ordinaire räntan upptagne utlagor; oin ränleförBih. till R. St. Nåd.
1205 förunnad> jemnväl skulle postponeras inteckningar» ehuru sedermera beviljade; så kan Utskottet för sin del icke ingå 1 de åsigter, under åberopande hvaraf Motioiiairerne ledt sig till det resultat» att en sä beskaffad lagförändring» såsom med tidens fordringar och förhållanden i närmaste Öfverensstämmelse» vore af yttersta vigt. Ilär måste man, hvilket Utskottet antager Såsom en obestridlig princip» fästa synnerligt afseende, å dens belägenhetj hvars egendom ar ifråga; och när man då finnér hans ställning vara sådan, att den gör honom helt och hållet oförmögen, att till sin säkerhet vidtaga någre försigtighetsmått» så måste hos Samhället hvila den förbindelsen, att genom sina lagar, bereda den omyndige en garantie, så god den kan gifvas, emot det äfventyr, som den omyndiges egendom, under förmyndares förvaltning kan vara underkastad, ty det låter icke förena sig med begreppen om nödig consequence i en Lagstiftning, att den samma lag, som förordnar, att den omyndiges egendom skall öfverlemnas åt den myndiges omvårdnad, skulle vid en sådan ofullständighet stadna, utan att, i sammanhang med föreskriften om sättet för förvaltningen gifva en följande, hvarigenom åtminstone någon säkerhet vunnes emot de oberäkneliga följderna af en förmyndares antingen vårdslöshet eller bedrägeri, följder af den vådligaste art, ty den värnlöses I2oS I/ig Utskottets Besdnkandeti, tiraeliga välfärd och medborgerliga existens ce kunde derigenom vara förspilde.
Och när man tänker att detta måste räcka till kläder, resor, ved och allt annat som kan behöfvas, så inser Ni nog hur hopplösa mina utsigter för framtiden äro. Sehär hvad jag ber om: Ni har vänner och relationer. Utverka åt mig att några literärt intresserade personer skjuta samman en summa, till hvars belopp jag hos någon bokhandlare kan få taga de böcker, hvarmed jag behöfver befolka min ensamhet. – Under min vistelse i Köpenhamn före jul blef jag bekant med Georg Brandes, han intresserade sig för mig och underkastade mig ett slags literär examen. Häpen öfver de luckor, som finnas i mitt konstnärliga vetande, skref han upp alla de hufvudverk, hvilka han ansåg mig kunna ha mest gagn af att läsa. Han tyckte det var synd, sade han, att kunskapsmöjligheter sådana som mina endast af brist på utsäde måst ligga i träde år efter år. Men skulle jag kunna skaffa mig dessa böcker, som han gifvit mig anvisning på? Det är frågan. Det är der jag behöfver ett godt handtag. Hur mycket göres icke för den dummaste latinpojkes undervisning! Jag har aldrig gått i skola, aldrig fått någon ordentlig ledning, aldrig en erfaren menniskas råd vid skötandet af mina studier. Och jag har dock en så brinnande håg! Jag har arbetat så ihärdigt, så utan uppmuntran. Skulle då ingen menniska vilja göra någonting för mig nu? Genom Fredrika-Bremerförbundet fick jag i fjor ett understöd på 300 kr. troligen afsedt för bokinköp, men som jag använde en del af för anskaffande af ett arbetsrum, hvilket då var nödvändigare. Jag vet att hvad jag skrifvit är djerft, nästan fräckt. Jag har ingenting att anföra till min ursäkt, annat än att det fins något inom mig, som icke får dö så länge jag orkar röra ett lillfinger till dess hjelp. Förlåt mig, och försök att icke tänka illa om mig. Med oinskränkt förtroende På tal om tidningsarbete yttrade Brandes att det kan alltid vara godt att ha ett ”fyrkantigt stycke papper”, der man kan få yttra sina meningar. Hörby d. 6 Januari 1887. Matti och Karl derborta på chäslongen. De göra mig tokig genom att skämta, skratta och smekas så hänsynslöst som de göra.
Kockum i Malmö, den förra af den 3 April och den sednare af den 23 Maj 1860, deruti Kapitenen Carlsund, med erinran om det i början af innevarande år gjorda tillkännagifvandct, att Motala verkstad kunde leverera 130 till 160,000 centner jernvägs-skenor årligen äfvensom en del gjutgods och machin-arbete, samt underrättelse derjemte, att Motala bolag anlagt ett särskildt valsverk, inrättadt hufvudsakligen för tillverkning af räler, hvilket nu vore färdigt och kunde utföra beställningar å vägskenor, af erfordcrlige dimensioner, till större qvantitet än den nyssnämnda, tillkännagifvit att Motala verkstad, der jemväl alla de machin-arbeten, som behöfdes för Statens jernvägar, kunde åstadkommas, vore i tilllalle att leverera både machiner och räls till lika billigt pris som det, hvartill dylika af lika god beskaffenhet kunde importeras från utlandet, oller som kunde tillverkas inom landet. Någon bestämd eller mera detaljerad pris-uppgift kunde icke meddelas förrän de vilkor och betinganden samt den qvalitet och qvantitet som åslundades blifvit uppgifne; men om mera afseende gjordes på billigt pris än pä fullgod vara, kunde räler af svenskt jern levereras till väldigt skeppnings-pris för stångjern, möjligen derunder, under ansvarighet icke desto mindre att sådana räler blefvo af bättre beskaffenhet och större varaktighet än de räler, hvilka hitintills blifvit importerade från England och använde å Statens banor; hvaremot, om fullgod vara skulle tillverkas, för hvilken verkstaden ville och kunde lemna från 3 till 7 års garanti, priset måste blifva högre i mån af ökade materialoch arbets-kostnu - 14 Slats-Utskoltcts Utlåtande M 156. der.
— Jag vill ej m e d hånets vapen möta eder, utan endast m e d få ord söka tydliggöra ett o c h annat dunkelt uttryck, s o m influtit i min uppsats, o c h som ni t y c k s hafva _användt all m ö d a för att tyda till det värsta. Ä f v e n vill jag söka besvara de frågor, s o m af eder framstälts. H v a d den hvita ylleklädningen vidkommer, får jag upplysa, att jag m e d uttrycket klädning endast tänkte på tyget, som jag verkligen då kunde köpa till 4.3J (således ej ens fullt 5 kr. ), enär det var en stufbit. Detta tyg fanns då hos A u g. Magnusson på Västerlånggatan i Stockholm, o c h huruvida det nu kan finnas lika, kan jag ju ej veta, då det är två år se ' n det köptes. Vill ni, så skall jag till Red. öfversända en proflapp. Det skulle kostat 85 öre mtr., men jag fick det ännu billigare, emedan det var stnf. Detta på- pekade jag äfven i min uppsats, m e n det tycks ni ej fäst eder vid, samt äfven det att k ö p a på realisationer, hvilket kan lyckas m y c k e t bra. möjligt, vill jag omtala, att sybehören till denna klädning gingo till 3.20, o c h då jag nu intet kostat ut i sylön, utan jag o c h mina systrar sy allt själfva, så får ni själf räkna ut, huru mycket den kostat mig. T y c k e r ni att jag gått till ytterlighet, så bar då ni åtminstone i betydligt högre grad gjort eder skyldig därtill, då ni vill föreslå fröken Lundin såsom sömmerska, som faktiskt är bland de dyraste man kan få tag uti. Frågan gällde j u det billigaste sättet att kläda sig, o c h då måste man väl också låta sy så billigt som möjligt. Det har ej heller varit meningen att » drifva sport » i denna fråga, för hvilket » Gadd » välvist varnar; allra minst kunde jag tänka därpå, s o m redan sändt in min uppsats, innan ännu något i denna fråga blifvit intaget, fastän den ej k o m in m e d de första.
Ur denna förvirring hjelpte henne friherrinnan Skytte, som helsade sin väninna med en kyss på kinden, enligt tidens sed, och dermed riktade hennes uppmärksamhet åt de öfriga gästerna. Fru Agnes anmärkte, att fröken Maria blifvit ovanligt blek och frågade deltagande om hennes helsa; men fröken Skytte försäkrade gladt, att hon aldrig befunnit sig bättre än nu. Härefter beledsagade värden och värdinnan sina gäster till ett rum, som var lagom stort, för att den lilla kretsen skulle känna det hemtrefligt, och hvars gyllenläderstapeter vänligt upplystes af en brasa från den stora, med pseudogötiska ornamenter utsirade kaminen. Här slog man sig ned i väldiga länstolar, i hvilkas svällande dynor var inväfdt eller broderadt ett helt Arkadien af flöjtblåsande herdar och herdinnor, som buro lam i sina armar, såsom en sednare tids damer buro sina mopsar. Det aromatiska théet hade ännu lika litet som kaffet hunnit göra sig hemmastadt inom sällskapskretsarne, men man saknade det icke af det enkla skäl, att man ej kände det; man lifvade i stället sällskapsglädjen med lätta viner, som flitigt götos i de slipade glasen. Samtalet, som i början vidrörde Adolfs och Marias färd under yrvädret och andra händelser för dagen, blef efter hand ganska lifligt och underhållande. Vanloo berättade reseäfventyr med utmärkt behag, fröken Skytte inströdde skämtsamma frågor, Adolf blixtrande infall; värden sjelf visade ett så briljant lynne, att fru Agnes i hemlighet förvånades deröfver. Men genom denna glädje gick det stundom likasom en fross-skakning; skämtet hvilade väl icke, ty det flög från mun till mun, men hos hvarje enskilt, om vi undantaga den goda friherrinnan och den lilla Hedvig, inträdde ögonblick, då han erfor en förstämning i sitt inre. Det var måhända yttringarne af en andlig-elektrisk process, som uppstått derigenom, att en krets knutits af personer, hvilkas själar, alltefter deras olika grad af frändskap eller fiendskap, utöfvade ömsesidig dragningskraft eller stötte hvarandra tillbaka.
Maj f. m. framåtskridande i denna riktning har redan förut egt rum, då vid förra riksd. tiden bestämdes till 3 månader i st. f. 2. Vinsten af rörelsens frihet torde jag icke behöfva vidlyftigt bevisa, ty förr än denna vinnes, lärer vä! staten icke kunna kontrollera densamma. Blir rörelsen fri, så upphör naturl. producenten med sin handtering, så snart denna ej längre lönar sig; nu deremot uppstår det ena året en öfvertillverkning och det andra året en brist, och sådant gynnar börs-spekulationerna, som sedermera öfva ett olyckligt inflytande. Ar deremot näringen fri, så bränner enhvar efter konjunkturerna, och då kan staten med lätthet reglera skatten. Det finnes äfven ett annat särskildt skäl till att vid innevarande riksdag i detta afseende något åtgöra. Enl. min tanke måste nemi. bränvinsskatten nu höjas, ty jag vet eljest icke hvar man skall taga medel för betäckande af statens utgifter; men då kunna producenterne med skäl klaga, ty huru vill man att de skola kunna konkurrera med utländningen i afs. å en vara, för hvars tillverkande de betala högre skatt än i andra länder, och som håller deras kapitaler året om fastlåsta, under det den lemnar ränta under blott ett par månader? På grund af dessa skäl yrkar jag, i likhet med åtskilliga föregående talare, återremiss af denna §. Hr Reutersvärd: Jag anser fortfarande att R. o. Ad. gerna kunde antaga denna §, men har dock ingenting emot att förena mig med Hr Nordenfalk. Hr Lemchens förslag var för Utsk:t obekant innan beslutet fattades; eljest hade det säkert vunnit sympatier inom Utsk:t. Gr. Hamilton har förebrått Utsk:t, att författn. skulle vara otydlig. Utsk:t har dock icke gjort i denna § någon annan ändring än att sätta 6 i stället för 3, och 10 i stället för 5. och för öfrigt äro ordalagen alldeles lika med förut. Gr. Mörner har sagt att det nya stadgandet skulle leda tili en utsträcktare bränning, men jag har svårt att förstå, huru en sådan följd kan uppkomma deraf, att man skall anmäla sig för 6 terminer, i stället för 3.
Härigenom besvaras ock, på ett fullt rättsenligt sätt, den fråga, som redan länge utgjort ett tvisteämne emellan personer, hvilka idka vexelhandel, nemligen huruvida vexelgifvaren eller vexellagaren skall hafva åliggandet att afsända vexeln lill accept. Äfventyret blir vexeltagarens, derest han försummar att presentera vexeln senast vid förfallotiden, när sådan är bestämd, men eljest inom viss tid från utgifvandet; hvaremot det bitr vexelgifvarens sak, att, i händelse lian för egen efterrättelse, i afseende på Sin och godkännarens inbördes ställning, vill hafva vexeln förr presenterad, derom sjelf draga försorg. Denna grundsats instämmer med Preussens, Frankrikes, Nederländernas och Danmarks Yexel-Lagar, hvilka Rikets Ständer, genom deras Lag-Utskott, så val i denna omständighet, som äfven 1 flere andra hänseenden, råd fört; c) att den nuvarande höga vexelräntan bör nedsättas. Stadgandet om 12 procents ränta för protesterad vexel står i sammanhang med föreskrifterna om densammas återskickande med omgående post, samt om skyldig»- beten att, inom 24 timmar efter postens ankomst, fordra betalning. Så snart åter tiden för vexelinnehafvarens rättighet, alt kräfva vexelgifvare och öfverlåtare, fastställes efter annan grund, hvilken icke utesluter möjligheten af några veckois eller månaders dröjsmål med den protesterade vexelns uppvisande till betalning hos desse sistnämnde, tyckes billigheten tala derföre, att, till förekommande af ocker, räntan bör blifva den vanliga. Allmännaste bruket lärer också redan vara, att, för återgången vexel, ränta icke debiteras högre än till 6 proc., ehuru Lagen berättigar till dubbelt belopp; d) att fordringsegaren deremot bör åtnjuta full ersättning för alla sina skäliga och bevisliga kostnader. I gamla Vexel-Stadgan finnes ersättningen inskränkt inom ett visst maximum, och man har förmodligen ansett de stundom överskjutande umgälderne betäckas af den höga räntan.
Jag kan ej neka, och jag har äfven yttrat det, att Herr Skogmans förslag är vida fullständigare än Utskottens, och till och med innehåller intet oriktigt, såsom Utskottens; men jag kan ej öfvergå Den 13 J a n u a r i i e. m. 11 j till den tankan, att denna §. bör gillas sådan den blifvit framställd, emedan det då skulle blifva tre Stånds beslut på hufvudsaken, i hvilket fall ingen ändring deruti kunde ske genom Utskotten, eller genom Förstärkt Utskott. Således anhåller jag att ännu få bestrida denna och framställa fullständigare än förut de skäl, hvarföre jag afstyrker densamma. Herr Rosenblad har sökt bevisa oss att, då det står i andra länders BancoOrdningar, att Bankerne böra äga ett ■visst grundcapital, det skulle äfven i vår Bank vara lika nödvändigt, men han bar icke kunnat öfvertyga mig derom. Vi känna detta bruk i Sverige; det har ägt rum så för Götheborgs, som Åbo, Malmö och Götha CanalDisconter, eller alla på Bolag och Actier grundade Disconter och Banker. Men det måtte ej beliöfvas 160 år efter sedan Svenska Banken är inrättad, då den äger, genom en tillfredsställande lånerörelse, eLt öfverskott, som är så stort, att det utgör kanske ^ af hela grundfonden. Jag skulle tro det innebära en oformlighet att, sedan en Bank är i ordning, stifta ett grundcapital; men hvad jag fäster mera vigt vid, är, att vi ej vid nästa Riksdag må finna oss föranlåtne, att betala dessa 4 millioner i Bevillning, emedan jag påstår, att de lättare genom en väl förd Bancohushållning, än genom skatter, kunna åstadkommas; om nu Herr Skogmans förslag bifalles, så står det: