Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o Bevärings - skyldighetens fullgörande : beredande af lindring deri ... 5a Billqvist, Handlande: dess ansökning om befrielse från ådömd brän vins-brännings-afgift Borås: låne-understöd till dess återuppbyggande 33o — dess befrielse från bevillnings erläggande intill nästa Rikdag . 333 Borgares skyldighet att i Staden vara mantalsoch skattskrifven i/|o Bropenningars uppbärande: tillåtelse dertill i vissa fall 84 Brännvins -brännings - rättigheten', ny förordning derom 3^4 Byggninga-Balken: förklaring af 26 Cap. r §:n deraf po Bysättning: ändring och tillägg i Lag och Författningar derom 36p Båtsmans - rotarne på Öland: förändrad indelning deraf 234 hållets: rotehållares personliga inställelse vid General - Mönstringar 101 — inom Blekinge Län: indelningsjemkning och lindring deri 260 ■— Rikets Städer emellan; förändrade grunder för fördelningen deraf . 45^ C. Cancelli^-Styrelsens Hatid-Cassas förflyttning till Riksgälds-Contoiret i58 Register öfver Rikets Ständers tind. Skrifvelser. 7 N:o Carlskrona Stads Fattigvårds Inrättning: fortfarande och tillökniug af understöd dertill ic)4 — angående anslaget för en vatten - lednings anläggning derstädes Capellans-boställen: deras befrielse från rotering ijg Carlstads Stift: förändradt användande af den |:dels procent, sora af Sterbhus derstädes nu erlägges till Hospitalet i Carlstad 168 Charteringen af Götha Canal-Bolags förbindelse till Stats-Verket 402 Comité till granskning af författningar om rustningsoch roterings förbindelserne 4i5 Concurs-Lagen: förtydligande af dess 6:te Cap. 2:dra och följande • • « • • • • • » • . 222 — af d. i3 Julii 1818: ändringar deri 316 — -Domstol: fullmagt för bevakningshandlingars inlemnande derstädes 233 Creditiven: enligt 63 §.
Fröken Lillie skrifver siii dagbok på eii laiidtgård i närheten af Ulriceliainn, dar Iion jiiiiite sina tre systrar tillbragte en glädjefattig och intresselös ungdoin Iios sin moder. Det är den ogifta kvinnans resignerade klagan öfver att känna siq öfverflödig och onyttig, soin genomgår dagboken. De siii&amp;, obetydliga Ii~a~rdagshandelseriia antecknas samvetsgrannt. Dagbokens författarinna visar ock ett varmt intresse för tidens politiska handel. ' ser. Det religiösa elementet tyckes varit starkt utpräglade hos Metta Lillie och upptager en stor plats i hennes 4agliga anteckningar. Däremot finnes i dem intet rum för erotiska utgjutelser, den sidan af sitt lif har Metta Lillie icke v k a t anförtro a t sin kära dagboks blad. Hon sliitar sina anteckningar, d&amp; hon vid 41 års ålder ingick äktenskap med en äldre man, enkling nied fem barn. Det var tydligen ett konvenansäktenskap hon ingick, men det kärleksfulla och samvetsgranna sätt, hvarpå hon fyllde sina plikter som maka och hiismoder, liar Mit hennes ininne ända till våra dagar lefra kvar i hennes hemtrakt. Många andra intressanta sidor af teckningar ur svenska adelns familjelif, kunde förtjäna påpekas, men d&amp; vi hoppas, a t t Dagnys läsare själfva göra bekantskap med det varderika arbetet, vilja vi icke längre taga deras uppmärksamhet i ansprcik, utan sluta vår anmälan ined a t t till förf. uttrycka vår förhoppning, a t t det icke mktte dröja alltför länge, innan hon ger oss en fortsättning på sina teckningar från gamla tider. Under de med anledning af världsutställningen i Chicago 1898 anordnade kvinnokongresserna intog organiserandet af ett alla länder omfattande kvinnoförbund, stlie International Council of Womens, ett ytterst bemärkt rum. Detta förbund, som leder sitt ursprung fr %n kvinnokongressen i Washington 1888, har till syfte a t t friimja samarbete och befästa geiiiensamhetskänsla mellan olika länders föreningar, i hvilkas ledning kvinnor taga verksam del och h i l k a på skilda sätt arbeta för framhtskridande.
Förordnande vid sist-» lidne Riksdag, från Riksgälds-Contoiret utgifvasi En annan, ehuru icke af Styrelsens åtgärd beroende, förminskning af 711 R:dr 32 sk. B:co uti Contoirets årliga utgifter har äfven ägt rum, genom 3me Expectanter3 och en Pensionairs dödliga afgång, så att hela förminskningen uti den vid 1815 års Urtima Riksdag för Riksgälds-Contoiret fastställde Stat utgör 2,736 Ridi; sk. Banco. Enär den af Utskottet förrättade granskning äf Herrar Fullmäktiges Protocoll icke föranledt till någon anmärkning, utan tvärtom Utskottet der igenfunnit de säkraste bevis på Herrar Fullmäktiges nit och omtanka, att Vid alla tillfällen vårda och iakttaga Riksgälds - Contoirets rätt och bästa, anser Utskottet sig böra hos Elals-UtskottetS Betänkande»: 1249 Rikets Höglofl. Ständer vördsamligen tillstyrka, att, med fullkomligt gillande af Herrar Fullmäktiges förvaltning, Herrar Fullmäktige uttryckligen frikallas från all ansvarighet för de äf dem intill nästlidet 1817 års slut, ellet den tid, till hvilken Protocollen undergått granskning, fattade Beslut och vidtagne åtgärder. Beträffande det under Riksgälds - Verket lydande General Assistance - Contoir, så skall Stats-Utskottet meddela serskildt utlåtande, si Val öfver de uti ReVisorernes af Stats-, Bancooch Riksgälds - Verken Berättelse till Rikets Höglofl. Ständer anmäldte Förslag, som öfve* de uti Riks - Stånden, angående General Assistance Contoiret Väckta motioner. Stockholm den 7 Maj 1 818» Litt. A. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Berättelse om de åtgärder, hvilka af Riksgälds - Contoiret blifvit vidtagne, till utrönande afl förhållandet med uppbörden afl Contoirets medel för åren 1813, 1814 och 1815 i Götheborgs* och Bohus-Län.
Uti det yttrande öfver anklagelseskriften, som i följd af densammas kommunikation af Landshöfdinge-embetet afgals, åberopades, att då Fnusk på god tro bekommit det ifrågavarande uret och följaktligen ej haft skyldighet att annorlunda än emot lösen detsamma till ägaren återställa, Landshöfdinge-embetet så mycket mindre ägt skäl förvägra urets återbekommande, som anledning ej förefanns att för tillgrepp eller obehörigt innehafvande deraf anställa åtal emot någon viss person, samt icke heller kändt var, huruvida Sollén ämnade begagna sig af den honom i lag medgifna lösningsrätt, vid hvilket förhållande Landshöfdinge-embetet ansåg målsägarens anmälan ej böra förtjena vidare afseende. Genom särskildt memorial, aflåtet den 31 December 1857 till Landshöfdinge-embetet, anmärkte Justitie-Ombudsmannen, hurusom af stadgandena i 49 Kap. 2 § Missgerningsbalken syntes vara uppenbart, att, sedan stulet gods återfunnits, det icke utan alla vederbörandes begifvande kunde tillkomma någon annan myndighet än domstol att pröfva, om och på hvad vilkor det samma finge återställas till rätta ägaren, eller till den, som befunnits detsamma innehafva. Ett annat förfarande skulle, om ock ej förinta, likväl i hög grad försvåra en ransaknings utförande, då dess ändamålsenliga behandling knappt läte tänka sig lika väl genomförd, derest det stulna godset saknades vid undersökningen, som om det vid Domstolen funnes att tillgå.
I början skulle inga nybyggnader företagas förr, än fonden vunnit tillväxt, utan i det stället utgifvas Inqvarteringspenningar till så väl de Officerare, som å deras Boställen saknade Caractershus, som till dem, hvilka vid IndelningsVerkets inrättning icke erhöllo Boställen; men sedan fonden, genom de ytterligare anslagne medlen samt deras utlåning emot ränta, blifvit ökad, började nybyggande af Caractershus, hvilket fortsättes med ett visst årligt anslag af Cassans inkomster, som derjemte användas till underhållande af redan uppförde Caractershus och källare, till Inqvarteringspenningar för de Officerare, som icke hafva Caractershus å deras Boställen, till dem vid Westmanlands, Dahl, Helsinge och Westerbottens Regementen, som ej erhållit Boställen, till penningelöntagande Cornelter Den 5 Januari!. 45 och Underofficerare vid Kongl. LifRegements Husarer, samt till Fältväblarne vid Norra och Södra Skånska InfanterieRegementerne. Dertill kommer aflöningén för Tjenstemännen i det Contoir, som besörjer BoställsÄrenderne, samt derutöfver aflöning till åtskillige af Kongl. KrigsColIegii öfrige Embetsoch Tjenstemän, enligt Statsregleringen vid 1809 och 181 o årens Riksdag. Fondationen af Militiae-Boställs-Cassan jemte de årliga räntor, som dertill ingå, har bestämt denna Cassas egenskap, och så väl Kongl. Maj:t som Rikets Ständer hafva i följd deraf förklarat densamma bestå af Statsmedel, samt derföre böra af Rikets Ständer eller deras Revisorer granskas. Denna Cassa har ju tillkommit genom den omtanka Rikets Ständer i fordna tider ådagalagt om BoställsVerkets upprätthållande, och en sparsam administration har uppbragt Cassan till den höjd, på hvilken den nu står.
En dylik bepröfvad och stark inrättning egde också landet redan i Rikets Ständers Bank, hvars dubbla bestämmelse vore att upprätthålla myntvärdet och att befordra handelns och alla nyttig a näringars uppkomst och förkofran. Kongl. Maj:t trodde derföre, att den lämpligaste utvägen för ändamålets vinnande bestode deruti, att Riks-bankens kraft till näringarnes understödjande vid detta tillfälle, såsom ett undantagsfall, för viss tid förhöjdes, hvarigenom icke någon ny, blott en ökad verksamhet för densamma uppkomme. Härvid måste den första och angelägnaste omsorgen blifva att tillförsäkra Banken en ökad tillgång på silfver. Rättigheten att genom lån eller kreditiv anskaffa silfver till ett belopp af högst 3 millioner R:dr Specie, vore redan, eldigt gällande föreskrifter, Banko-fullmäktige medgifven vid de fall, då Bankens säkerhet sådant krälde; och ansåg Kongl. Maj:t att. i öfverensstämmelse med hvad sålunda för eli annat ändamål vore föreskrifvet, en dylik åtgärd nu borde vidtagas, icke för att, såsom afses i nyssnämnde stadgande, hvilket med oförminskad giltighet qvarslode, bereda en större fasthet åt Banken, hvars ställning för närvarande ej syntes fordra förstärkning, utan för att till näringarnes underhjelpande bereda tillgång till en ökad utlåning. På grund häraf har Kongl. Majit föreslagit: l:o att Rikets Ständer, för alt bereda en af behofvel påkallad tillfällig; förökning i förlags—kapital för handel och näringar, måtte bemyndiga sina Fullmäktige i Banken att, med Kongl. Maj.ts Nådiga garanti och under den form, sorn för ändamålet kan finnas mest lämplig, å utrikes ort skyndsamt upptaga lån eller bereda kreditiv till belopp, motsvarande 3 millioner R:dr silfver, hvilket lån eller kreditiv skall till fullo vara slutligen liqvideradt sednast inom slutet af år 1860; och ville Kongl. Maj:t, i händelse denna åtgärd blefve af Rikets Ständer beslutad, härvid lemna all den bemedling och medverkan, som på Kongl. Majit kunde ankomma.
Krog-anläggning i samma orr deraf blifwer hindrad, stall Landshöfdingen med Taxerings-c^ommineen äga, ar efter omstandigheterne öfwer förhållandet särstildt förordna. At med Odal-Krogar, ä hwilken benämning Wällofl. Borgare-Ständet begärt förklaring/ förstas / enligt Utstotters tanka / sädane som i sä läng rid haft rättighet försälja bränwin/ at ingen wet när de först af en siik rättighet kommir i ärnjurande. At der ma wara en och hwar obetagit/ at til Fistarne i Bohusländsta Skärgarden/ enär de ä Sillfiste wistas, försälja bränwin i minut. At uti 2.dra Afdelningens ?:de Noment af Betänkandet, hwarest talas om answar för förbrytelser emot del fastställande förbudet/ böra orden: eller i sitt förwar sinnes hafwa / äfwensom desse ord: med hwad dertr! hörer, helt och hällit Ulga / såsom de der eljest lätteligen kunde föranleda lil misiförständ, samt at första meningen af detta Moment deremot erhäller följande förändrade keäaction: Den som utan behörig anmälan tilwerkar bränwin/ eller dectil nyttjar större panna rc. At til förekommande af öfwerseende och efterlåtenhet i atal af förbrytelser emot denna stadga, nedsättas böterne för oloflig bränwins-förfaljning, ifrån 16 N:d. 32 H., til z R:d.
Den artikel, som nämnda firma en tid exponerat i sina skyltfönster, är Maypole-tvålen, som har funnit sina vägar hit till Sverige från England. Det egendomliga hos denna tvål är att den färgar och tvättar på samma gång. De modernaste färger lära kunna erhållas å ylle, bomullshalfylle, siden, sammet, plymer etc, och detta utan att färgen fastnar på händerna hos den som färgar. Det påstås, att färgerna äro äkta och att tvålen är giftfri. • » Bland sårade greker, var titeln på det karaktäristiska och kuriösa, stundom högst pikanta kåseri, som fröken Clara Smitt, hvars affärd till krigsskådeplatsen i Grekland vi på sin tid omnämnde, onsdagen den 24 november höll i Vetenskapsakademiens hörsal. De stackars grekerna — fröken Smitts förnämligare patienter jämte åtskilliga ledande personer inom sjukvården presenterade i scioptikonbilder — trängdes måhända mer än skäligt i bakgrunden af föreläsarinnan själf, hennes försakelser, motgångar och triumfer. Fröken Smitts introduktion i de grekiska kvinnornas nationalförbund, den ansträngande öfverfärden till Volo, tjänstgöringen på hospitalet därstädes, sammanträffandet med öfverste Smolenski nära slagfältet vid Velestino och med löjtnant Sinclair i Volo samt återresan sjöledes till Piræus med hundratals sårade ombord erbjödo för öfrigt, liksom interiörerna från sjukhusen i Athen, mycket af intresse. I början af sitt andra, sistlidne tisdag hållna föredrag, delvis en rekapitulation och utvidgning af det första, vitsordade fröken Smitt på det lifligaste de grekiska kvinnornas helande och lindrande verksamhet under kriget; en särskild eloge ägnades drottning Olga och madame Parrel, sjä- len i kvinnosaksrörelsen i Grekland. I sammanhang därmed påpekade föreläsarinnan, att nöden ingalunda upphört med kriget, och förordade en insamling, om ock endast af 10 öre pr man, åt de arma tessaliska flyktingarna. Af sina upplefvelser i Konstantinopel, som hon jämte fyra unga nordiska läkare besökt på hemvägen, skildrade fröken Smitt visiter hos de tjutande dervischerna,
Betänkande I\T.o 3. 29 mera smetningsdeg åtgår. Genom en lucka, på bröstet anbragt, fordras mindre häraf i samma mon, som den är mindre i peripherien än hattens mynning. Dessutom är hatten tung och het, svårare att handtera, och något missbruk kan omöjligen ske med luckans applicerande på pannans bröst, men väl om den tillåtes på hatten, hvilket senare bör vara förbjudet. — Man märke noga, att då ingen mäsk värmare nyttjas, det ej blir möjligt, att, genom luckan på pannans bröst, verkställa någon olaglig ifyllning, ty denna lucka sitter ju lägre än pannans hals, hvaruti hatten sättes, — och att således, om begagnandet af lucka på bröstet skulle förbjudas, följde deraf endast ett onödigt försvårande af tillverkningen. Den som känner förhållandena härmed, lärer otvifvelaktig! intyga sanningen häraf.” ”Att halsen på pannans öppning icke rnå vara mer, än tre rum , har jag tillstyrkt, men att baltens rymd skulle få utgöra två tredjedelar af pannans, bestrider jag, emedan det är alldeles tillräckligt för averkningen, att deri är hälften emot pannans rymd, och ju mindre den är, dess mindre leder den till missbruk. — Deremot har jag tillstyrkt, att murningen aldrig får gå högre upp än lill halfva halsen på pannan, men att mäta pannan ända till och med halsen, är så mycket mera orimligt, som det blefve ogörligt, att med en redskap, sådan som den nu beskrifne, kunna bränna med fullare panna, än till öfra kanten af pannans stomme, så vida man icke vill bränna med förlust.
Det finnes likväl land, med hvilkas institutioner våra äga någon jemförlighet, der man allmänt börjar inse, att ändamålet bäst vinnes, då Statsmagterne, med begagnande af en redan gifven väckelse, blott iakttaga en negativ, en skyddande och ordningshållande ställning, och öfverlåta åt menigheterne sjelfve, alt fritt besörja, organisera och bekosta sine uppfoslrings-anstaller; andra Folk, hos hvilka eulturen, Den 14 Augusti f. in. O '>7 förmögenheten och följaktligen väckelsen lill en activ känsla af uppfostrans oberäkneliga värde ej då hunnit allmänneligen till en större höjd, fingo af sine mera upplyste Lagstiftare, emottaga directa påbud, sorn ålade hvarje menighet af en viss folknummer, att inom sig inrätta läroanstalter, utan att likväl med onödige och för den fria utvecklingen hinderlige reglementariska föreskrifter binda Folket; såsom följder af desse mesurer må nämnas, att frivilliga associationer till högre och lägre läroanstalter öfverallt bilda sig, utan den ringaste tyngd för StatsCassan; att en lifgifvande täflan uppstått, som onekligen måste till slut bringa uppfostringen upp till en vettenskap, den ädlaste och för menniskoslägtets väl nyttigaste, som kan bearbetas. När man nu åter finner, alt i andra Stater, der, under despotiska former, despoliska principer äfven äro rådande, det system, som lägger så val uppfostran, som medlen dertill, helt och hållit i Regeringens händer, leder i sine verkningar till qväfvande af all själs lyftning och ali medborgerlig anda, så borde väl, i ett constitutionelt land, som Sverige, dess Lagstiftare icke besinningslöst och obetänksamt fullfölja ett system, qvarlemnadt sedan enväldets tid, och som dessutom på en artificiel omväg leder oss in på ett fält af oerhörda kostnader, hvilka på en gång sakna gräns och sannt ändamål. Men det är icke. nu. lämpligt, alt vidare inlåta sig i 38 Den 14 Augusti f. m. denna fråga. Den tål att betraktas från flere sidor, aldramest vid tillämpningen.
Om detta partis nu synbara seger har någonting klandervärdt i sig, så skulle jag nästan tro, att det andra partiet förtjenar mera klander, sorn icke ens försökt att förebygga, eller åtminstone minska den styrka, conservatismen nu fått. Hade de liberala gått litet mera ändamålsenligt till väga, då de borde väl föreställa sig en strid om denna stora fråga; så hade ju äfven de kunnat i tid sälla sig tillsammans, nu då man icke mer torde blifva ansedd för illasinnad, derföre att man vill samrådas offentligen med sina motståndare om offentliga ärenden. Jag respecterar emedlertid äfven det liberala partiets motiver till sin overksamhet, och nämner detta icke eller såsom någonting annorlunda än blott relativt klandervärd^ Ja, jag antyder det blott, för att visa, att denna företeelse icke ovillkorligen ådagalägger, att tvedrägten så ohjelpligen intagit ledamöterne, som Hr Ramsay trott, eller, som opinionen derom utom detta Hus må uppfattat den. Tvertom, jag vill ej ännu proclamera såsom afgjordt, hvarken inom detta Slånd eller inom de andra, att icke någon fred vore möjlig. Trodde jag sådant, skulle min stämma icke här vidare höras. En man, som sjelf deltagit i utarbetande af detta förslag, har yttrat sig på ett sätt, som jag icke torde behöfva skänka mitt loford. Men då jag anser nödvändigt, att man i frågor sådane som denna yttrar sig opartiskt om vänners misstag, så väl som om motståndares, kan jag icke undgå att relevera, det jag tror honom hafva begått ett misstag, då äfven han klandrade den öppna voteringen, som det hvilande förslaget antagit. Att en annan ledamot, Frih. Hamilton, då han talade emot förslaget, hyste denna åsigt, undrar jag icke på, men att Gr. Anckarsvärd klandrade öppna voteringar, kan jag icke lemna oanmärkt.
Yid granskningen af räkenskaperna för såväl Indelta Arméens Nra Mötesfond som Militie-Boställsocb Krigsmanshus-Kassorna, haf - 304 va Revisorerne funnit, hurusom på dessa fonder anvisade löner, arfroden och pensioner skulle hestiga sig till ganska betydliga belopp; med hänsigt hvartill, Revisorerne anfört: alt i främsta rummet borde tillses, att de ändamål, för hvilka fonderna inrättats och tillkommit, varda uppfyllda och garanti för framtiden lemnäs, det de må kunna sina åligganden behörigen fullgöra; att likväl sådant icke syntes möjligt, om löner, arfvoden m. m. fortfarande skola belasta Kassorna; samt att den åsigt, det Kassorna skola bekosta sin förvaltning gjort oväntade dispositioner på desamma möjliga, ända derhän, att årligen omkring 35,000 R:dr Banko utgått i löner, lönefyllnader och arfvoden åt Krigs-Kollegii embetsoch tjenstemän samt betjente; och hafva Revisorerne, i anledning häraf samt då ifrågavarande fonder hade det allmännas nytta till föremål och det för Staten vore af vigt att deras framtida bestånd betryggas, helst Staten eljest måste åtaga sig de Kassorna nu tillhörande förbindelser, hemställt, att Rikets Ständer vid nästblifvande Riksdag måtte taga i betraktande, huruvida icke de för dessa Kassors förvaltande behöflige embetsoch tjenstemän borde, likasom de fleste andre för statsbestyret tillsatte personer, åflo iras direkte från Stats-Verket, och Kassorna såmedelst till de afsedda ändamålen oförryckt användas. Hvad angår Indelta Armeens Nya Mötesfond, — den enda af de under Kollegii Underhålls-AfdeJnings förvaltning ställda fonder, hvarom här är fråga, — så grundar sig afiönings-utbetalningarne från samma fond tili de vid nämnde Afdelning anställde och derstädes behöflige embetsoch tjenstemän samt betjente på i nåder utfärdad stat, som för denna personal upptager tillsammans 9,174 R:dr 24 sk. med dertill hörande span mål.
Under samtal väcka nämligen alltid den ene Talarens ideer nya ideer hos andra, så att ju flere men niskor, som deltaga i ett sådant samtal, desto flere ideer måste också blifva uppväckte och yttrade, samt saken fÖljakteligen så mycket bättre utredd.—Menniskosjälen liknar i visst afseende en eldgnista: och ju flera gnistor, som på ett ställe sammanträffa, desto större blir lågan. Man synes ej hafva någon ting annat att påminna mot Ridderskapet och Adelns talrikhet, än blott, att öfverläggningarne blifva långvarigare, och årendemas behandling derigenom uppehållen. Men ju vidlyftigare öfverläggningarne äro, och ju stridigare meningar derunder blifva yttrade, desto fullkomligare böra också sakerna blifva utredda, och sanningen desto säkrare ådagalagd. Den satsen står nemligen fast: att sanningens gnista frambryter vid sammanstötningen af motsatta meningar. Då det derföre bör vara af hogsta angelägenhet, att ärenderna blifva väl afgjorde, om det också skulle gå något långsammare; synes man alldeles icke böra söka förminska talrikheten af Ridderskapets och Adelns Representanter. Alt genom val minska 388 Den 37 Maji. denna talrikhet skulle dessutom kunna föranleda till betydliga oredor och de största missbruk. Hvad det angår: ”att ingen borde få vara Representantj som ej uppnått 35 år” så får jag först anmärka, att med bibehållande af de öfrige nu gällande ordningarne, och isynnerhet rättigheten att utgifva Fullmagt, skulle representanternas antal härigenom alldeles icke nödvändigt förminskas, emedan det i Sverige utan tvifvel finnas mer än 5 eller 600 Adelsmän som upphunnit denna ålder. Men dessutomkan jag alldeles icke gilla Friherre Boijes mening, ”att ett slikt stadgande skulle på den grund vara nyttigt, emedan man före den åldern äTj i hans tanka, mer corruptibel, än då man blir äldre.” Jag skulle snarare vilja tro, ätt det förhåller sig just tvärtom.
De gästgifveriet’, hvilkas innehafvare vilja i minut försälja bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, komma att för denna försäljningsrätt, utom den vanliga bevillningen, erlägga ifrån Sex lill och med Femtio R:dr Banco, samt tillåtna värdshus, källare, spisqvarter eller näringsställen ifrån och med Tjugu till och med Etthundrade R:dr, efter deras mer eller mindre förmonliga rörelse, enligt pröfning af Taxeringsmännen, hvilka icke allenast må, utan äfven böra bestämma en högre afgift, än den bär i allmänhet stadgade, då afsättningen anses vara af den utmärkta betydenhet, att den, jemförelsevis med andra värdshus, skäligen fordrar en sådan förhöjning. Sådane gästgifveriet hvilka anses endast såsom skjutsombytnings-ställen och på denna grund äro ifrån bevillning, efter 2 Art. Beviilnings-stadgan, fria, skola, derest de vilja begagna minuterings-rättigheten, erlägga minst 3 R:dr, med rättighet för Taxeringsmännen att denna afgift förhöja. Den, som vid marknader, regementsmöten, atictioner och andra sammankomster, efter vederbörligt tillstånd, utöfvar sådan bränvinsminutering, äfvensom marketentare i garnisons-orter, bör vid Taxerings-Comitéerne åläggas lämplig bevillnings-afgift, i nion af sin rörelse; och skola, till upplysning i berörde afseende, de auetoriteter, sorn lemnat tillståndet, meddela vederböran - Expeditions-Utikollels Förslug till tind. Skrifvelse, N.o 367. 837 de ska t (sk rifvare underrättelse om de personer, som erhållit tillåtelse alt rörelse af ifrågavarande beskaffenhet utöfva. Sjette Artikeln. Föreskrifter j i afseende på Författningens verkställighet. §. 58.