Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då han kom intill Lehi, skriade de Philisteer, och kommo emot honom; men Herrans Ande föll på honom, och tågen på hans armar vordo såsom blår, de af eld förbrände äro, så att banden på hans händer försmulto. Och han råkade en rutten åsnakindbåga; han räckte ut sina hand och tog honom, och slog dermed tusende män. Och Simson sade: Der ligga de ihop; med en åsnakindbåga hafver jag slagit tusende män. Och då han det utsagt hade, kastade han kindbågan utu sine hand, och kallade det rummet RamathLehi. Och som han begynte svårliga törsta, åkallade han Herran, och sade: Du hafver en så stor salighet gifvit igenom dins tjenares hand, och nu måste jag dö i törst, och falla uti de oomskornas händer. Då öppnade Gud ena oxlatand i kindbåganom, och der gick ut vatten; och som han drack, kom hans ande igen, och vederqvicktes; derföre heter ock det rummet åkallarens kindbågabrunn, allt intill denna dag. Och han dömde Israel uti de Philisteers dagar i tjugu år. Och Simson gick till Gasa, och fick der se ena sköko, och lade sig när henne. Då vardt sagdt de Gasiter: Simson är kommen härin; och de omhvärfde honom, och läto taga vara på honom i stadsportenom i hela nattene; och voro stilla i hela nattene, och sade: I morgon, då ljust varder, vilje vi slå honom ihjäl. Men Simson låg intill midnatt. Då stod han upp om midnatt, och fattade båda dörrarna i stadsporten med båda dörrträn, och skottbommen, och lade dem på sina axlar, och bar dem upp på bergshöjdena för Hebron. Derefter fick han kärlek till ena qvinno vid den bäcken Sorek, hvilken het Delila.
Öfver mitt hufvud hängde en isig, mörk, regnande ättestupa i spökbelysning. Genom den hemska, outhärdliga tystnaden hördes dropparnas fall samt då och då ett svagt rullande buller som från en aflägsen åska. Det kom från Alperna, som i sin hundratusenåriga längtan efter förintelse äta sönder sig sjelfva och låta sten efter sten tumla ned utför branterna. Man förstod de gamla mythernas ofta upprepade ord: »på berget bodde Gud». Men mythernas manteldraperade gudar hade länge sedan gått ur tiden, och medeltidens gud i kapucinerkåpa hade icke heller längre något att säga. Den gud som nu bodde der uppe på Ebenalp var en nutidsgud, en gemytlig, schackrande liten schweizergud i byxor. De som kommo till honom ofvan skyn, herbergerade han för 5 francs om dagen, mat och uppassning inberäknadt. Det var också till hans värdshushimmel jag hoppades hinna innan aftonen. Med ens krökte den ytterst branta och steniga stigen åt sidan, och jag befann mig på en träbro, som hade en bräcklig ledstång på ena sidan och endast höll några plankor i bredd. Den svängde i skarpa vinklar och hade en öfverraskande längd. Den tycktes fästad längs en lodrät fjellvägg som en lång veranda. Jag såg endast dimma mellan de glesa plankorna under mina fötter och dimma öfver mig, och brons båda ändpunkter försvunno i dimma. Jag makade sakta en nedrasad stenflisa ut öfver bryggans kant och lät den falla. Den försvann i den gulgröna dimman, och jag lyddes men hörde icke då den träffade marken. Jag tyckte mig gå tvärt igenom verldsrymden på en brygga af några slarfvigt hopfogade bräder till en annan och hvarför icke också en bättre verld. Den verld, som jag nu beträdde, då bryggan slutligen nådde fast mark, låg i djup snö; men det var icke en ny verld, ty jag såg en menniska. Innerst inne i den tysta dimman såg jag ett ansigte med långt svart hår, som var benadt öfver pannan, och med två stora brustna ögon. Jag erfor ett begär att vända om, att kasta min käpp och springande skynda tillbaka utför berget.
13:de 'punkten, angående aflöning åt Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader samt dess tjenslebiträdcn, 15;de punkten, om iiskadt anslag för befrämjande af laga skiften å Gottland, samt 23:dje punkten, i fråga om förhöjdt anslog till Slöjdföreningens skola, äro af Ridderskapet och Adeln åtterremitterade; hvarjemte utaf 24:de punkten dels mom. A, rörande begärclt anslag för inrättande af tekniska skolor i de släder, som dertill vilja bidraga, dels mom. C, i fråga om statsbidrag till en i Christianstad inrättad teknisk skola, blifvit af Borgare-Ståndet återremitterade; men som de öfriga Riks-Stånden bifallit förra betänkandet i dessa ämnen, hvilka sålunda äro af Rikets Ständer afgjorda, kan Utskottet, emot Riksdags-Ordningens 75 §, ej vidare dermed taga befattning. Från Ridderskapet och Adeln har Utskottet erhållit återremiss å 32:dra punkten samt från Preste-Ståndet å den del af samma punkt, som angår Kongl. Maj:ts Nådiga förslag, att den till »Fattigvårds-inrättningen» i Södertelje hittills årligen utgående ersättning för den till Södertelje kanal upplåtne s. k. »Skolmästareängen» måtte en gång för alla med ett kapital af 160 R:dr godtgöras; hvaremot denna punkt blifvit i öfriga delar af sistnämnde Riks-Stånd samt i sin helhet af Borgareoch Bonde-Stånden godkänd. Vid ärendets föredragning hade, med vederbörliga handlingar blifvit styrkt, att ifrågavarande årliga ersättning utgått icke för sjelfva den s. k. Skolmästareängen, utan för en dertill hörande åkervret; hvilken ej heller varit upplåten åt Fattigvårdsinrättningen, utan åt Skolmästaren 16 Slals-Ulskotlels Utlåtande, M 183. eller Stadspedagogen, såsom innehafvare af den s. k. Lovisinska donationen.
Men för min del instämmer jag gerna uti BorgareStåndets nyss uppläste beslut, hvaraf, så Vidt jag i hast kunnat fatta det, någon hufvudsaklig förändring af Riksens Ständers förra beslut icke blir en följd; dock bor dervid tilläggas, att Fullmägtige i Banken erhålla serskild bestämd föreskrift, huru de, i afseende på ifrågarande creditiv skola sig förhålla, hvilket torde vara så mycket nödigare, som deras lnst nation i detta fall redan blifvit inom BancoUtskottet justerad. Herr Cederschjöld'. En Vard Ledamot har yttrat, att om de ifrågavarande creditiven indrogos, sedelstocken icke skulle kunna vid det af Riksens Ständer under denna Riksdag fastStäldte belopp bibehållas, utan komma att minskas; men jäg får i anledning deraf erinra, att Riksens Ständer, utan afseende å sedelstockens förut af dem bestämda belopp, sedermera beviljat 1 million R:dr årligen tiil Silfverinköp och genom denna åtgärd anser jag för min del ali fruktan för sedelcapitalets obehöriga för-* minskning, äfven om ifrågavarande creditiv indrogos, skäligen böra komma att försvinna. Herr Pohlman'. Ehuru jag fullkomligt instämmer i Walloflige BorgareStåndets beslut, hvilket i fall det vöre enhälligt, skulle tillräckligt leda Riksens Ständers Fullmägtige , ser jag dock nu ej annat medel, att få slut i detta f Vigtigä mål, än att remittera frågan till Stats - Den 17 Juliu Utskottet j ty om ock. Ridderskapet och Adeln förenar sig med Borgare-Ståndet, stadna två Stånd emot två; och det lärer sålunda vara oundvikligt, så framt man önskar ett gemen» samt beslut, att ärendet af nämnde Utskott först handlägges.
Stater, samt af alla slag, vid Hofvet och de Kongl, spectaclerna, Hofmästare bos private, Hushållerskor, Huspredikanter, Hyrkuskar, Hårfriseurer, Hästhandlare, Informatorer hos enskilde, Inköpare för de Kongl. Hofven, Jernbärare, Kammarjungfrur, Kammartjenare, .Klädmäklare och Klädesmäklerskor, Kock, hos private, Kock, Skepps-, Krögare, Krögerskor, m. fl, som uppräknas vid slutet af pag. lo och 15 af förslaget, Kypare, Licentiater, Medicinae.. Förslaget, enligt Betänkandet, N:o 12, godkändes. Lin vräka re. Förslaget ogillades och bevillning för dem utfördes lill 1 Ralr. 694 Prot, Utdr. d. 14 Oct. 184»- Lotsar och Lotsdrängar. Förslaget godkändes. Lottsedelsförsäljare. Utlåtandet N:o 27, godkändes. Mjölnare, Modekrämare och Modekräm erskor, Månglerskor, och Mästare vid sockerbruk, manufacturier och fabriker. Förslaget, enligt Betänkandet N:o 12, gillades. Mästersvenner och Gesäller vid sockerbruk, manufacturier och fabriker. Förslaget, enligt Betänkandet N:o 12, godkändes, med tillägg af en tredje dass, med en taxations-summa af 1 R:dr 16 sk. Mätare, Packare och Packhus-karlar. Parmmätare, och Provisorer. Förslaget, enligt Betänkandet N:o 12, gillades. Sjömän: Styrmän. Förslaget, enligt Betänkandet N:o 12, godkändes. Understyrmän och Constaplar, samt Matroser och Timmermän. Bevillningen efter andra Artikeln för desse bestämdes till 1 R:dr. Kockar och Jungmän. Ansågos höra vara befriade ifrån bevillning efter andra Artikeln. Skeppare, Coopvasrdie, samt Skeppare, Skutoch Båt-, och Skollärare. Förslaget, enligt Betänkandet N:o 12, godkändes. Spisqvarters-, Värdshusoch dylika Näringshållare, samt.
Frill. Ehrenborgh: Det är för alt besvara några yttranden af Hr Silfverhjelm, som jag begärt ordet. Jag skulle våga påstå, alt med all den skarpsinnighet, som bibringas BondeSt» vid våra riksdagar, äro dock måhända ej de representanter af Ståndet, hvilka äro här, de, som företrädesvis känna tyngden af skatterna. Det händer oftast, att representanterna väljas bland de mest välmående bönderna, och genom deras vistande här vid riksdagarna hafva de iklädt sig en natur af Herremän, som gör, att de ej känna tyngden af dessa skatter. I Öfrigt får jag förklara, att just Hr Silfverhjelms välvilja för realisationen skulle, efter Låhs eget project, synas mig mycket missförstådd. Det har nemi. visat sig vid alla brännvinsförbud, att, när brännvinet uppgår till i r:dr b:co kannan, hvilket det säkerligen äfven nu skulle göra, då det redan står till nära 1 r:dr riksg.Vs, på Rikets vestra och södra kust inkommer utländskt brännvin och cognac i mängd, som stipes istället för brännvin. Om det är ett sätt att befrämja realisationen att tvinga in en artikel, som nu ej kommer in i så stor mängd, lernnar jag derhän. Att ingen spannmålsimport i alla fall i år kommer i fråga, kan jag så mycket mera försäkra, som inom den provins, der jag bor, stora spannmålslager finnas af de sädesslag, som det öfriga Sverige behöfver. Då vi tillika sett, att de norra orterna ofvanföre Stockholm fått, efter all anledning, god skörd; att vestra delen af Riket, inclusive Skaraborgs län, fått medelmåttig och till en del ymnig skörd, samt då vi sett, att'östergöthland får medelmåttig och Skånska slätten ymnig skörd, Ser jag ej några andra grunder för motionen än sådana, som genom vederbÖrandes i tidningarna meddelade uppgifter blifvit hafna.
Utskottet har vid handläggningen häraf tydligen insett de skäl, sorn Memorialets författare , anförer för nyttan af landsvägars förkortning, med iakttagande af de uti Memorialet upptagna villkor; Men da Utskottet ej mindre vid granskningen af de författningar, sorn röra detta ämne, funnit dem icke innehålla något, sorn kan lägga hinder i vägen för det gjorda yrkandet, än ock af flera samlade erfarenheter har sig bekant, att på flera ställen å serskilda orter en sådan förkortning blifvit verkställd, dels af Bylag, dels af enskilda personer, samt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, df anmälan af en sådan förändring skett, långt ifrån att motarbeta densamma, derest ej lagliga hinder dervid mött, alltid sökt att befordra ett så nyttigt företag; Och enär häryid dessutom tydligen följer, att efter verkställandet af en sådan förkortning, väghållare», sorn då ej mera be'öfver underhålla det gamla, härigenom onyttiga vägstycket, till godo njuter så stor minskning i väghållningen, som genom skillnaden emellan det förra och det senare vägstyckets längd uppkommer; Alltså finner Utskottet ej anledning att tillstyrka något tillägg till hvad Lagen i detta afseende stadgar-, då ett sådant tillägg af, hvad Utskottet nu anfört torde finnas öfverflödigt; Hvilket dock till Riksens Ilöglofl. Stånders egen pröfning Bes v. och Ekon.^Utsk. Betänkanäen. 107 vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 26 Januari 1818. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Yttrande angående ett SpannemålsMagazins inrättande i Borås. Ifrån Hedervärda Bondeståndet har uti P10- tocollsUtdrag af den 2dra nästlidne Januari ett Memorial af RiksdagsFullmägtige A. Danielsson och Olof Hakansson från Elfsborgs
För någon tid sedan under denna riksdag hade jag tillfälle att öfverlägga med en af mina vänner 0111 bokstafven och ändamålet af §:n Reg.Ftn, och vi öfverenskomrno begge om att den var stiftad för att hindra det gamla bruket, då Konungarne hade för sed att samman - Den 8 Mari r. lil. 217 mankalla provinsernas innevånare, för alt af riem begära vissa gärder, vissa tillskott för Rikets allmänna behof. Men att 57 §:n skulle vara ämnad att förebygga uppfyllandet af den skyldighet, sorn hvarje socken äger att sörja för sina sockenutgi(ter, så att de pligter uppfyllas som åligga socknen, det kan jag för min del icke fatta. Den person, jag öfverlade med, var Frih. Jacob Cederström. Han upplyste mig om 57 §:ns upphof vid 1809 års riksdag, och jag är fullt ense med honom derom, att den tillkommit för att hindra partiella beskattningar för Statens räkning; men att den skall hindia communerna att sörja för sina egna behof, det tror jag icke vara meningen. Jag instämmer i allo med Hr von Hartmansdorff i den redaclion , som han tillstyrkt, men jag anser, att Hr Gripenstedt har gått för långt i sill förslag. Frih. Cederström: Jag är uppkallad af Hrrine von Rosen oell Lefrén att ännu en gång yttra några ord i denna sak. Hr von Rosen har ansett socknarna kunna jemföras med ett bolag, som inom sig äger rätt att efter pluralitet öfverenskomma och besluta om afgifler, efter bolagsreglor förmodligen. Nåväl! det är fritt för hvar och en alt gå in i bolag, men det är icke fritt för hvar och en att af gå från socknen, då han icke kan taga hemmanet med sig. Exemplet är således alldeles icke tjenligt. Hr Lefrén, som åberopat en discurs emellan honom och mig ang:de tillkomsten af 57 §:n Reg.F:n, har dervid förgätit, att hvad beträffar communernes rätt lill beskattning , så är den gifven genom allmän civil-lag i de fall, der afgifter skola utgöras.
Då konfirmationsdagen ändtligen inträffade, var Berta också fullkomligt lugn, men hon kände på samma gång en viss vrede mot sig sjelf. Hon tyckte man liksom väntade af henne, att hon skulle vara rörd och hänförd som alla de andra, och det plågade henne, att hon icke kunde vara det. Och då hon såg omkring sig på alla de rodnande, upprörda ansigtena under de hvita slöjorna, medan hon sjelf stod der så kall, – då for der för första gången genom hennes själ en stickande bitter känsla af leda vid sig sjelf. Men småningom, allt efter som akten framskred, grep stämningen äfven henne. Prestens allvarliga tal, de brusande orgeltonerna och sången, prakten i kyrkan, hviskandet af böner och den myckna gråten omkring henne – allt detta framkallade en viss högtidlig exaltation, och hon grät utan att veta hvarför – bara derför att hon njöt af att gråta så. Och då turen kom till löftenas afläggande, uttalade hon sitt »ja» djupt rörd. Men dagen derpå var hon halft förvirrad, halft led. Hon blygdes öfver att »ha låtit locka sig af några ord» och tyckte, att hon hade »börjat lifvet med en lögn». Hon hade afgifvit ett löfte, som hon aldrig hunde hålla och – än mer – som hon icke ens hade för afsigt att försöka att hålla. Vintern efter sedan Berta var konfirmerad, blef hon officielt presenterad i sällskapslifvet – kom ut – som man säger. Det var nog väl tidigt – hon var bara sjutton år: men hon var ju enda dottern, och öfverstinnan längtade att få henne med. Hon gjorde strax ett visst uppseende, utan att någon precis kunde göra reda för orsaken dertill. Ty hon var egentligen icke vacker, dertill var figuren allt för slank och mager och hyn för sjukligt blek. Visserligen hade hon stor lätthet att konversera och förde sig ganska elegant och säkert – somliga sade för säkert – men det var icke heller det. Faktiskt var emellertid att hon hade succès – blef kriticerad af fruarne, afundad af sina jemnåriga, beundrad af herrarne och – ja, det fans till och med dem, som älskade henne. Hon konverserade gerna och valde sina ämnen godtyckligt – ibland något vågadt.
Gt enander begärt få antecknadt att han icke deltagit i beslutet rörande denna punkt, vid 6:le punkten: af Grefve Cronstedt, Fr., Herrar Sandels, L. G., Leijonancker, B\ IV., Blomstedt, C. R. och von Francken, G. JV., Biskop Annerstedt, Doktor Lindgren, Domprosten Sundberg och Kontraktsprosten Tegnér, hvilka ansett den af Kongl. Maj:t äskade summa, 17,470 R:dr, för stora vestibulens samt trapparmarnes beläggning med stucco lustro, i stället för oljemålning, böra af Rikets Ständer beviljas; vid 7:de punkten: af Herrar Leijonancker, F. LV. och von Francken, G. LV., Biskop Annerstedt samt Doktorerne Lindgren och Sundberg, som yrkat bifall till Kongl. Maj:ts härutinnan gjorda nådiga framställning; och har Doktor Gumaelius anmält, att han icke varit närvarande i Utskottet då frågan om anslag till National-museum derstädes behandlades. 30 Stals-Ulsltoltels Memorial N:o i99. IX: o 199. Ank. till Exp-Utsk. den 19 Okt. 1863, kl. 1 e. m. Memoria!, om anvisande af de i Regeringsformens kreditiv summor. 63 § för oskrifna (R. A.) Jemlikt ofvanberörda grundlags-§ bora, för oförutsedda händelser, tvänne särskilda, tillräckliga summor anslås, och till utbetalning å riksgälds-kontoret anvisas; den ena att vara tillgänglig, då Konungen, till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finnér den oundvikligen nödig; den andra, att, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Ilan Stats-Rådet in pleno hört och Riksens Ständer sammankallat; och åligger det, enligt Riksdags-ordningens 30 § Stats-Utskottet att föreslå beloppet af de summor, hvilka härtill skola afsättas.
Ändteligen är äfven misstag deruti begått att RevisionsSecreterarelön är utförd till i,Soo R;dr Banco, då den likväl är lika med HofRättsoch CollegialRåders. Jag har icke varit Embetsman, men 30 års verksamt deltagande så väl uti allmänna som enskildta göromål hafva hos mig stagadt den öfvertygelse, att alla Embetsmanna Corpser, lika som alla andra Medborgareclasser äro blandade af iner orh mindre goda, redelig* och verksamma män, och att om deruti någon gång träffas verkeligen elakas, deras antal uppväges af verkeligen fullgoda;3 jag skall derföre aldrig deltaga uti den syftningen att från öfverläggningar och förtroenden som angå de constitutionella göromålen vilja utesluta Embetgmännen, så mycket mindre som dessa för sina befattningar nödvändigt måste förskaffa sig kunskaper, hvilka icke lika nödvändigt måste förvärfvas af dem, som ensamt egna sig åt Landtmannens, den handlandes eller Näringsidkarens yrkenj jag delar häruti icke den stränga åsigt som jag tror mig finna uti Motionen, och jag frågar sluteligen hvad Ben 17 Oclober e, m. fira det kan vara, att den man som skall föra Ridderkapets och Adelns protocoller och den Ridderskapst och Adeln sjelfva välja efter deras högsta förtroende är Embetsman, då äldre och yngre Embetsman deltaga uti de beslut sorn den förre endast på papperet uppfattar, redigerar och för sina hufvudmän justerar. Vittnar erfarenheten för eller emot Embetsmånnen inom Riddarhuset må Protocollerna för Riksdagarne 17S6, 1789? 1792, iSoo, ej mindre än sednare tiders derom rådfrågas och hvt\d RiddarhusSecreteraren serskildt angår vågar jag påstå, att om också hos honom pligtkänslan för Fädernesland och dess Stånd vore svag eller svigtande, är hans ställning sådan att den alltid måste föras till rätta målet så länge Ridderskapat och Adeln sjelfva icke svika det hopp och de fordringar, Fosterlandet vid dem äga rätt att fästa.
Ex Prötocollö Olof Werlin. S. D. Tili afgörande företogoä SiätsvUtsfeottets sedan den 5 dennes på bordet hvilande Betärikanden af deri 3 Juli: isa t anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remisser om Lone-förbättring för Länds*Stats betjeningen. 2:0 Angående några begärde Löné'ansiag å Kongl. Sundhets-Collegii Stat; och 3:0 Angående sättet att cöntröllerä dé, till Biksgälds-ContOiret, från Länen inkommande Summariska redogörelser för allmänna Bevillningen och öfriga Riksgälds-Contoirets fonder. Hvilka Betänkanden, efter öfverläggning $ af Bende‘Ståndet gillades. Ut supra. Ex Protocolio Olof Werlin* S. D. A nyo föredrogos och biföll os Allmänna Besvärsoch Oeconömie.Utsköttets Sedan sista Plenum på bordet hvilande Betänkande af den 29 Juni, i anledning af yrkadf förbud emöt löpande Assignatlörtérs utgifvartde af enskifta personer m. ni.j sämt dess under den 4 i denna månad afgifnå Utlåtande öfver återremiss af Utskottets Betänkande i änlédning af VäCkt fråga om återugplifvande af Kongl. Brefvet den 23 $ept« 72 4 Den 7 Juli. Sept. 1747) angående prestanda till Bruken af åboerna å de af Bruksidkare till skatteköpte Krono heraman. Ut supra. Ex Protocollo Olof Werlin. S. D. För att,undanrödja alla anledningar till hinder för Riksdagens slut, har Bo-nde-Ståndet funnit för godt , att ännu närmare jemka sig till Högvördiga Prestoch Vällofl. Borgare-Ståndens beslut uti frågan om tiden för Uane-biträdet till Götha Canal-arbetets fortgång och sålunda utesluta förbehållet, sora i sista Protokollet är upptaget, hvaraf följer, att Bonde-Ståndets beslut blir alldeles lika. lydande med nämnde 2:ne
Hvad af inrikes producerade, enligt utgående tullpasset, med fartyget bevisligen utförda provisionsvaror öfverblifvit, må vid återkomsten tullfritt disponeras. livad af det öfriga medgifna provisions-förrådet icke under vistandet i svenk hamn ombord användes, må, derest det ej till qvarblifvande förtullas, med fartyget åter utföras. 5 18. Nödigt förråd af lifsmedel för skeppsbesättningar, antingen fartyget inlöper i svensk hamn, eller lifsmedlen derifrån med skeppsbåt bernias, befrias från utförselstull och andra dermed förenade afgifter. Svenska fartyg fa äfven till skeppsbehof tullfritt intaga öfriga förnödenheter, som till skeppets behof i mån af dess storlek kunna anses oundgängliga, hvartill äfven må räknas 1 famn ved, 1 lunna tjära, A tunna beck, 2 st. äroch 4 st. spak-ämnen för hvarje 20 läster af fartygets drägtighet och derunder. Främmande fartyg må deremot ej heller till skeppsbehof intaga sådana förnödenheter, utan erläggande al derför belöpande tullafgifter. 528 Kxpeditions-Utskoltels Förslag till und.
Enligt Motionairens tanka, kunde de vid en dylik undersökning nödiga mätningar och afvägningar lämpligast och utan betydligare kostnad verkställas af de Genie-officerare, hvilka årligen för chartritningar äro spridda i landet. Någon viss sträcka af de mest besökta stråkvägarne borde till en början för en sådan undersökning utväljas, och dervid på en med noggranhet och i stor scala upprättad charta utstakas den linea, der vägen kunde blifva den kortaste som möjligt, med iakttagande tillika, att den på intet ställe blefve mera brant, än som är förenligt med möjligheten att beqvämt köra upp och ned. Berättelsen om undersökningen borde vara förenad med kostnadsförslag, så att Rikets Ständer, efter deraf vid nästkommande Riksdag inhemtad kännedom, må blifva i tillfälle bedöma, huruvida de finna skäl att, till befrämjande af berörde företag, anslå någon viss erforderlig summa. Den af Hr Dalman sålunda gjorda framställning har Utskottet tagit i öfvervägande, och då Utskottet dervid, å ena sidan, fullkomligen insett, att, derest en så beskaffad rätning och förbättring af allmänna landsvägarne blefve vidtagen, som den af Motionairen åsyftade, sådant skulle underlätta ali inre trafik och varu-transport, har det, å en annan sida, icke kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet, att ett företag af dylik art, verkställdt ensamt på bekostnad af allmänna medel, skulle föranleda en utgift, hvilken visserligen ej på förhand kan beräknas, men som, efter all sannolikhet, skulle uppgå till ett så betydligt belopp, att Statsverket icke dermed bör belastas; och då dessutom härtill kommer, att, enligt hvad Utskottet har sig bekant, vägförbättringar af ifrågavarande beskaffenhet, genom enskild omtanka, redan blifvit verkställda inom åtskilliga delar af Riket, samt Hr Dalmans förslag, af sådan anledning, synes böra betraktas såsom en sak, hvars utförande, så länge nuvarande väghållningssätt fortfar, bör bero af hvarje communs serskilda omsorg, finnér Utskottet sig icke kunna tillstyrka, att ifrågavarande motion må till någon Rikets Höglofl. Ständers åtgärd föranleda. Hvilket dock till Rikets Höglofl.