Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla kunbart och bewisligen Fattige, dä Domaren eller Tjcnstemannen tecknar ä Handlingarne ordet Gratis, efter derom inför wederbörande Rätt eller Collegium gjord anmälan. z:o. Allt, som rörer Kongl. Maj:ts och Kronans rätt och hos Kongl. Maj:t samt i Dest StatsEftpeditioner, Host och Lfwer-Rätter, Colwgier, Domstolar och Directioner, Deputalioner, CommittLer, Priwilegierade Publike Werk, Jnrättnin, M och Contoir, eller eck pä andra stallen der Kongl. Måms -970 Den 18 Augusti. Majus och Rikets rätt är i fräga, kan beslutas, strifteligen författas och der förwaras, eller ock till Kongl. Ma!:t samt andre Werk a Emdetcs wägnar, insändas, äfwen som alla inneliggande Protocoller samt Registraturer, Domböcker och Diarier med mera sadant, och likaledes alla Skrifter och Handlingar som hes Justitie-Cancellers-Embet», samt hos Riksens Ständers Justitie-Ombudsman ingis, was, eller ulga i be ärender, som tillhöra desse Embetens åtgärd. 4:0. Alla Anordningar samt Publike Werks och Priwatc Personers Assignation» samt de sä kallade Koppar, Sedlar. ?:o. Ansökningar och Actioner som röra Academi», Gymnasier, Scholor och Hospitaler, Fattigmords , Inrättningar och alla andra Fromma Stiftelser samt Academie-Hemman, som ej äro Skatte, sä wäl som Asoch Tillträdes Husesyner ä Krono-Boställen, de derom fallande Utsiag och Bref samt Contra»» om Caracters, byggnaden a Militia-Boställen, sa wäl som om Krono-lefwerantser. 6:0. Ransakningar, Observationer och Förklaringar, som anga Kronans Räntor eller härröra frän redogörelse för disponerade Medel, samt Uppbördsmäns i dessa Mai anförda Beswär; äfwensvm Handlingar om ändrings sökande i Bewillnings, Mal. 7:0.
Hr von Hartmansdorff åberopade och upläste sin i afseende på denna § afgifna vid Utsk:s Betänk, fogade reservation. Frih. Raab: Jag ber endast att till alla delar få instämma med Hr von Hartmansdorff. Efter först lill bifall å förevande § oförändrad framstäld, men med Nej besvarad propos., bifölls denna § med den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring, att i första mom. orden: i stad af Borgerskapets äldste och på landet af socknenämnd utbytas emot orden: af Konungens Befallningshafvande, och andra mom. uteslöts utur §:n. §. 56. Hr von Hartmansdorff åberopade och upläste sin i afseende på denna §. afgifna reservation samt anförde derjemte: Det är sannolikt, alt de stora brännerierna skola vara fördelaktigast och derigenom undergräfva de smärre, samt derföre blifva föremål för de sednares afund. Man kan således befara, att socknenäranderne skola till vittnen vid kontrollen utse personer, som vålla större bränneriers ägare hvarjehanda obehag. Aro sådaue vittnen en gång af socknenämnden tillsatta, så torde det icke blifva lätt, att, vid en påföljande termin, få dem ombytte. Till dessa olägenheters undvikande, anser jag nödigt, att vittnen, både i stad och på landet, förordnas af K:s Befh:de, som torde utse dem med mera oväld och som kan i händelse af misstag lättare göra ombyte, än sockne-nämnden. Jag föreslår alltså, att i första mom. af 55 § i st. f. orden: ”i stad af borgerskapets äldste och på landet af socknenämnd”, insättas' ”af K:s Befh:de”, hvarefter 2:dra mern. bör utgå. Frih. Raab: Jag anhåller att till alla delar instämma med Hr von Hartmansdorff. Hr von Hartmansdorff: Afven vid denna § anhåller jag att få göra en anmärkn. Instrumentet för bränvinsmätning och profning kan blifva dyrt.
Läns tillstånd vid slutet af sista qvinqvennium i jemförelse med det föregående. Ehuru conjuncturen varit missgynnande för Bergsoch Bruks-Narmeen som inom detta Län är nästan lika hufvudsaklig, som jordbruket bär dock folkmängden tilltagit förnämligast i Bergslagsorten och joi biuket gynnadt af goda årsväxter, synes hafva vunnit förkofran, likasom, hand eln i Slätterne. Genom införande af förbättringar uti BruksUllverkflyarne och en lättad utrikes afsättning, torde Svenska jern-exporten kuuva återvinna den betydenhet oell indrägtighet, som börjat förminskas, genom »luiro landen, täflan oall industri i jernhandterin|en: men lärer behöfvas så mycket mera tid och så mycket större omtanka, ela Svenska ierntillverkningen icke hav att påräkna så stort un ers o a an'ita er som jernhandteringen i andra länder, der rikedomen ger utvagar till anläggningar och förbättringar uti en ojemförligt större scala. Det°är redan mycket, att Svenska jerntill verk ningen, utan att aldeles rSi.l t under kunnat uthärda den första inverkan af den utomlands väck e ?nJa,tri“ noch t,flon i denna gren. Sisen, en huf.udgrund för B fat» utllindska handel och eeonora*^ välstånd loi tjenaf också Bergs-och BrofaNäringen stort afseende och Westmanlands Lans förkofran beror hufvud sakligen af denna näringsgren. Emedlertid synes vid” betraktande ef dessa häda hefrndnar,egar har . Tället lil 1 räfle! i p anledning sig förete till till fredstal le Ise ofver det närvarande tillståndet, ehuru några lysande förbättringer under det^sta^qvin - — 37 — qvennium icke blifvit tillvägabragte. Någon allmän nöd har icke här i Länet försports utan dess innevånare hafva tvärtom genom Försynens
Majtt hade harwid i Räder llnckts tillägga, at d RrkMs Ständer erfarit hi ad wigt och wärbe Kongl. M c.: sätter pä MontwäfendetS rs§IcrinF, bör dems kiruna stnllrs lil den sorgfilligytt, h-oar-med Kongl. M sitt i Räder ärnade maka öfwer dest oryggeliga beständ, sevan ksLlilLtlonsn 'r w:> »ren, samt sör Lan^uens id.inäga ar dm underhälla. Kongl. Ma/:: h.ide ock derföre i Räder bestulit at Löra allt, för at eutleoig r kLLguan frän desi förstotter til Srats-Werket, och de^r Kongl. Majlis gnlndsa tser worn borgen derföre, at det diskade Lrsäitivst icke heller kunde komina a nyttjas, u.au wid händelser, sä wcldeliga sör Raets sä lerket och veu allmänna w'.starden, som göra Dreäitivms öpnande til et räddniirgs-medel jör dyrbaraste ändamål. Uti detta Nädiga yttrande har Kongs. Msttt täckts lenura Riksens Ständer förnyadt wKc,:nlle «f De§ wördaoe tankesätt, samt oföränderliga Nä - bigsta förefatts til befordrande och befästande af Rikets wäl, jäncke Lanco-Werkets stelsbeständ och förkofran, hwaröstver ock Riksens Stander wid detta Riksmöte, redan siera gänger, ägt Raden fä betyga deras underdåniga tacksamhet och erkänsla.
— Genom en sådan inskränkning minskas antalet af dem, som hafva omedelbar nytta af bränvinsförtärande, och af dem, som vid all lagstiftning i dessa frågor, först tänka derpå. Får jag bränna, eller får jag sälja min säd och min potatis på nära håll till högt pris? och endast i andra rummet derpå om lagen kan dämpa laster och brott. Jag vill icke, att man nu skall göra sig några illusioner, eller föreställa sig, att om man äfven stiftar den bästa möjliga lag, ang:de tillverkning af bränvin, man dermed äfven gjort nog för fyllerilastens hämmande. Dertill fordras i min tanke oändligen mycket mera, hvaribland jag nu blott i förbigående vill erinra om goda föredömen från de bildade klasserna, bättre upfostron; den allmänna välmågans tillväxt; sunda, tillräckligt luftiga bostäder; beredande af Ullf alle lill bättre, oskyldiga njutningar och förströelser m. m. Jag har tagit mig friheten erinra härom, isynnerhet för att mötandet inkast, att i ett eller annat land, der man redan har en lagstiftning för bränvins-tillverkning, sådan jag önskar den, folket ändå super. Men felet ligger då icke i denna del af lagstiftningen. Så t. ex. i England, der i detta afseende dåliga exempel från de högre klasserna och brist på bildningsanstalter för de lägre intill de sista 15 å 20 åren verkat och jemte den ytterliga strängheten i afseende å firandet af söndagen, •— då man ej får göra annat än läsa, spatsera och supa — ännu bidraga till fylleriets bibehållanden. Dock har det aftagit der, och man anser sådant i väsendtlig målto vara att tillskrifva de klokare författningar man i afseende å tillverkningen af bränvin der vidtagit. Såsom exempel härpå vill jag anföra följande efter ett sisth år utkommet berömdt arbete, af förre Inspektören öfver Skottska fängelserna, Fredrik Hill, en broder till Rowland Mill. Under det en särdeles hög afgift var lagd på tillverkningen af bränvin, eller s. k. ”whisky”, ingick i ett distrikt, Elgin, icke en enda skillings dylik] afgift lill statskassan.
Palmstjerna sednast omnämnt, nemi. den som skulle utgå till i tjenst varande löntagare för den begrafningshjelp, som de utbetalt, derigenom alt denna ersättning kommer att på en lång följd af år fördelas, icke bör alltför mycket afskräcka genom det belopp, hvartill densamma kan upgå. Den summa af 24,000 eller 25,000 r:dr, som till pensions-kassorna skulle öfverlemnas, är visserligen betydlig, men då ett stort ändamål derigenom kan vinnas och rättvisa göras, så tror jag icke att Svenska folket bör draga i betänkande alt till K. M:s nådiga propos. i detta hänseende lemna sitt bifall. De många skål, som lala för frågan äro dessutom så fullständigt utvecklade i Hrr Fåhrtei och Waerns reservationer, att jag på dessa skäl vördsamt anhåller om återremiss af SiatsUlskts betänk. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Afven jag anhåller att Ståndet måtte bevilja den återremiss, som är föreslagen. StatsUtsk. har, såsom skäl för sitt afstyrkande, anfört den betydliga årliga utgift Statsverket skulle få vidkännas för begrafningshjelpen. Men jag bör fästa Ståndets och, i händelse af återremiss, äfven Ulskts upmärksamhet på en tillgång i detta hänseende, hvilken också är betydlig. Hr Fåhraeus har upgifvit att de ifrågavar. ersättningarne till pensions-kassorne skulle utgöra 24,800 r:dr årligen. Men på Allmänna IndragningsStaten göras årligen ansenliga besparingar. Denna är ock en PensionsStat. Hvad som besparas på den ena bör kunna användas till alt ersätta bristen på den Den 17 April. 495 andra PensionsStalen. Jag har här antecknadt förhållandet med besparingarne på den Allmänna IudragningsStaten för 5 år. Dessa summor sammanlagde utgöra de förbigångna hundradetalen 110,300 r:dr. Fördelas de lika emellan fem år, så visar sig en årlig besparing af 22,000 r:dr.
En andäktig tystnad råder mellan pelarstammarna i skogen. Den visan, som Fred nyss gnolade, blir tyst; Marys korta små skratt komma allt mera sällan. Utan att ett ord vexlas gå de vidare. De följa icke stigen, de gå allt djupare in. Som en svag nynning höra de ljudet af kyrkklockorna från staden. Deras bröst andas djupt, nästan häftigt, i samfälld takt. Då och då böjer han sig ned, utan att släppa hennes arm, bryter ett ormbunksblad i förbifarten, rycker upp en slinga konvolvel, så att rötter och mull följa med. Deras händer mö- tas, när hon tar den ur hans. Det är något annat än atelierns kretonblommor! Plötsligt hejdar hon sig, knäpper fingrarne om hans arm och håller honom tillbaka: » TstI Ett fågelbo 1 » Ja, just ett sådant skulle de ha. * * * Ty hvarför skulle de icke ha det? De hade funnit hvarann, de älskade hvarann — det var väl dock någon mening därmed I Åtta hundra kronor, det är inte mycket; men så var hon en riktigt snäll och duktig fleurist och förtjänade hela tolf kronor i veckan hos fru Berndt. Det var icke något litet plus. Och de skulle ju ändå lefva hvar för sig — • nej, hvar för sig, det kunde de icke längre I Det var som om deras händer icke mer kunde släppas! • » Herrn är tokig, » morrade grosshandlar Keller, » löpa åstad och gifta sig med åtta hundra kronors lön. För kom det i håg, jag ämnar inte öka på herrns lön för att föda hustru och ungar 1 Jag kan få tio så na som herrn, bara jag hvisslar. » Fred hade svårt att undertrycka ett skratt midt upp i ansiktet på sin principal, ett trotsigt, jublande skratt. Tokig? åh, han visste icke, hvad han sade! Ett fågelbo! De voro yra som barn åt sin lycka. Det fanns ett litet outhyrdt kök bredvid Marys rum, och så tog man upp dörr emellan detta och Freds kammare. Det blef ju ståtligt, en hel våning! Litet bohag hade de förut; för öfrigt fick man göra som bofinken, man fick plocka vid vägkanten. Så småningom; det brådskade ju inte.
De voro anslagna på stat och lärjungarne hade uppfört sig så illa linder terminen, att man ej ansåg dem förtjenta af några premier. Jag linner intet hinder för hvilken skohtyrelse sorn helst att anslå sådana belöningar, när så nödigt pröfvas; men jag anser öfverflödigt och möjligen skadligt att såsom ett bestämdt stadgande införa i skolordningen all dylika belöningar skola utgilvas, hvadan jag vördsamt tillstyrker alt detta moment mätte borttagas. Hr von Hohenhausen: A min sida återigen har jag funnit öfverallt, der dessa belöningar utdelas, ett stort gagn al dem. Jag får göra den sista värda talaren derpå uppmärksam. att här är man icke bunden att utdela ett visst antal belöningar, utan sådant beror helt och hållet på skolstyrelsen, lörst att föreslå och sedan på andra att bevilja. Alltså kan den olägenhet, som den siste värde talaren omtalade, aldrig här inträffa. Äfven för de längrejför sig komne, vid Krigsacademien, öfverallt vid våra gymnasier och skolor, finnas nu belöningar utsatta, och jag tror att en långlig erfarenhet skall visa, att om någon gång, såsom Hr von Hartmansdorff framställt, någon mindre olägenhet deraf följt, så hafva deremot fördelarne deraf i allmänhet varit så mycket större. Jag instämmer således med dem, som önska,att §:n mätte bibehållas, men att den mätte få den redactionsförändring, som Hr Gripenstedt föreslagit, och äfven alt ordet ”böra” måtte förändras till ordet ”må.” Jag tror att det är rätt nyttigt att här hänvises på en sådan sak, som visst har stora fördelar. Det sker i alla skolor. Hvarföre vilja vi taga bort belöningarna vid denna, der jag tior alt de behöfvas mera än i andra? För resten skulle jag vilja förena mig äfven med hvad Hr Gripenstedt föreslagit, att det måtte blifva en rättighet för R. o Ad., sedan hvarje moment är genomgånget, att besluta i hvilken ordning de skola upplagas, och får jag öfver en sådan preliminär-fråga anhålla om Hr Frih. o. Land Inits proposition. Hr Lagergren: Jag anser det vara en ganska vigtig principfråga, som nu är under discussion.
John Hall höll upp ett par hvita kaschmirsbyxor, hvilkas vida ben, nedtill ombundna med snören, voro alldeles fyllda med stenar och petrifikat. – En simpel lärftssäck vore lika bra, tycker jag. Är det där ett par byxor? – Ja, hvad säger herrn! Jag köpte de här vidunderliga byxorna hos Londons förnämste skräddare. Min far ville, att jag skulle köpa kläder af senaste engelska modet under min utländska resa. Jag har ej velat göra honom emot och har därför köpt en hel hoper, som jag dock aldrig tänker nyttja. Det här skall vara byxor! Har min herre någonsin sett något så horribelt, men alla karlar komma i alla fall att bruka dylika, därför att det är à la mode. – Ja, sannerligen se ej byxorna ut som en säck. – Det är efter min mening det enda, hvartill de kunna användas. Andra få styra ut sig som apor, jag gör det inte. Jag klär mig efter mitt eget tycke. Hela koffertar med kläder har jag emellertid hem med mig och skall nog få användning för dem på ett eller annat sätt, men taga dem på mig, gör jag inte. Men nog härom, se i stället på den här kalkstenen! Den är märklig för sin ovanliga grynighet, inte sant? – Jag har sett en myckenhet af detta slag på Öland. – Säger min herre det? Jag köpte den som en raritet. Här har jag petrifikater. Som min herre ser, ganska många conclitæ strialæ och cochlitæ, dels helt simpla, dels förgyllda med en kisskorpa, dels inuti uppfyllda med kristaller. – Herr Hall intresserar sig för naturvetenskaperna, hör jag. Unge John for med handen genom sitt skägg och såg allvarligt på sin gäst. – Jag värderar vetenskaper och konster högst af allt, sade han. Men kunna vi ej nu gå och bese de akademiska samlingarna, de intressera mig mycket. John Hall började leta. – Jag finner ej min hatt. Hör hit, Andreas – var god och skaffa fram min hatt! Betjänten sökte förgäfves, tills hans herre steg upp från stolen och befanns ha suttit på sin hatt. – Den hatten duger ej mera, sade betjänten, som fåfängt bemödade sig att återge den dess naturliga skapnad.
Då nu dessa tvänne skäl, hvilkas vigt ej lärer kunna underkännas, egentligen föranledt BancoUtsk. att afstyrka ifrågavar. förslag, så får jag anhålla om bifall till Utsk:s härom afgifna betänkande. BancoUlsk:s betänk. N:o 102 blef af R. o. Ad. bifallet. Likaledes biföllos, vid förnyad föredragning, BancoUtsk:s den 17 sisth Oet. på bordet lagda utlåt:n : N:o 105, i anledn. af förre Handlanden Thunströms ansökning om eftergift af ränta å lån från Baneo-disconten; N:o 106, i anledn. af Reg:ts-läkaren Schwabitz’s ansökning om eftergift af straffränta för åtskilliga skuldförbindelser hos Banco-discontverket; N:o 107, i anledn. af Gårdsägarei) i Umeå, Nils Brunbergs ansökning om eftergift af öfverräuta å ett lån i Baneodisconten. D o ii 16 IN o v c m berf in. 45 Förediogos ånyo och Li fö Ilos Ailm. Besvärs-och Ekon.- Utsk:s den 17 sisth Oct. på bordet Ingda betänkandet): jN:o 1 13, i anledn. af väckta motioner, rörtde nedsättning å tullumgälderna för trädvnror, sorn föiskeppas från Sverige tili Danmark och England; N:o 1 14, i anledn. af vackt fråga om en jeumare beräkning i allmänhet af städernes tolag. Ånyo föredrogs Hr CederselijölJs , Robert Theophron, d. 21 sisth Oct. på bordet lagda motion, att R. St., i den ordning sorn 87 §:n Reg F:n för criminal-lags stiftande föreskrifver, måtte lill lag antaga K. förbudet af den 10 Dec. 18.J emot ali gemenskap med f. d. K. familjen.
R o s h samt fru S. Whitlock; och dess sztpplea~zter: froken E. Cederbloin, froken G. Elfving, fru J. Jolin, fm A. Kerfstedt, fru G. af KXintberg, froken A. Lagerberg, frolren S. Leijonhufvud, revisionssekreteraren C. Lindhngen, froken 15. Silotv, yrlresinspektoren G. Uhr, froken S. Ulrich samt froken C. Wahrolin. Kevisorer hafva varit: ' fru ' E. Odelberg, froken A. Rossander och expeditionschefen A. Wall; saint wuisol-ssuppleanter: doktor W. Svedbom, revisionsselrreteraren ' W. Uppstrom och fru S. Wising. ForvaEtnilzgsufskoitet, som krligen ntses af styrelsen, har under 1896 utgjorts af ordinarie nredlemnzar: fru E. Ankarsvkd, riksantiqvczrien H. Hildebrand, fru A. Montelins, doktor C. Nystronl saint fru S. Strrelse. Whitlock och suppleanter: froken L. Engstrorn, froken Q. Hjelmerus och froken S. Ulrich, Som forbundets or~Zf6rmzde bar riksnnticlvarien H. Hildebrand fnngerat, son1 cite 01-dfura~tde fru E. Ankarsv&amp;rd, som seliretemre frolren S. Vlrich och som Iiassafiir~.nlt (rr-e doktor C '. Xystrbm. Ctslrottet bar under 1896 summantriidt 8 gdnger och styrelsen Fredrika-Bremer-Forbundet har under &amp; rot deltagit i ~Internationaler Rongress fiir Frauenwerke rind Frauenbestrebnngen B, son1 19-27 september holls i Berlin i samband med den stora utst811- ningen darstades.
GULDMEDALJ VODE ÖNSKAS. SVAR TILL » B. L. », PÖSTE RELONDON 1899. SÄLJES Ä APOTEK, PARFYMSTANTE KRISTIANSTAD. (844) OCH SPECERIAFFÄRER. (S. T. A, N FLICKA AF GOD FAMILJ ÖNSKAR PLATS I ETT BÄTTRE HUS, ATT GÅ FRUN TILLHANDA. SÖKANDEN ÄR KUNNIG I INOMHUS FÖREFALLANDE GÖROMÅL SAMT HANDARBETE. DEN HÄRÅ REFLEKTERAR TORDE GODHETSFULLT SÄNDA SVAR TILL » D A. O. », NORDISKA ANNONSBYRÅN, GÖTEBORG. (NORD. A. B. Nestlé ' s Barnmjöl. E Husföreståndarinna, BÄSTA NÄRINGSMEDEL " FÖR BARN. SÄLJES PÅ ALLA APOTEK. PARTIFÖRSÄLJNING INSTRUKTIONSAPOTEKET NORDSTJERNAN. PROF GRATIS FRÅN HECTOR &amp; C:O, SKEPPSBRON 18, STOCKHOLM. FÖRMEDLAS DEN SNABBASTE FÖRBINDELSEN TILL KONTINENTEN MEDELST DE STORA, ELEGANT OCH BEVia postlinjen S A S S N I T Z — T R E L L E B O R G N UNG FLICKA AF GOD FAMILJ ÖNSKAR MOT FRITT VIVRE ELLER MOT ERLÄGGANDE AF VAN SÅVÄL ATT FÖRESTÅ STÖRRE HUSHÅLL, SOM EN LITEN AFGIFT FÅ KOMMA I EN AKTAD, BILD. ÄFVEN NÅGOT VID BOKFÖRING, ERHÅLLER ANSTÄLLOCH TREFL. FAMILJ PÅ LANDET I MELLERSTA SVERIGE NING HOS OFFICERSKÅR UNDER 1900 ÅRS VAPENELLER SMÅLAND SOM SÄLLSKAP OCH IEKTRIS. ÖNÖFNINGAR.
Men han såg ingenting annat än en hop människor, som inte företedde några af de bekanta hemlandsdragen i dräkt och typ. Ty finnarna voro som vanligt de sista. De hade hållit ihop under hela resan och väntade nu lugnt tills alla de andra voro affärdade för att inte bli åtskilda i sista minuten. De skulle ju ändå så godt som alla upp till kontoren vid State street för att uträtta ett och hvarje, höra efter bref, fråga sig för om arbetsutsikter o.s.v. såsom de af andra amerikafarare hört att man hälst bör göra. Slutligen kommo de första af dem i sikte. Tuominen tog ytterligare ett par steg framåt, ty bedrog han sig inte, så skymtade där något kjoltyg bakom den första gruppen af män, som syntes i dörren. Välkomna till Amerika, gossar! ropade han redan på håll till dem, likasom med en glad aning om att hans hopp inte i dag skulle bli sviket. Nykomlingarna sågo endast smått nyfiket på honom. De hade blifvit tillräckligt varnade för alla de skojare, som drifva omkring i New-York och visste nog att också landsmän finnas bland det följet. Den där pratmakaren var väl en sådan gynnare; bäst således att inte als inlåta sig med honom? Men Tuominen lät inte afspisa sig så lätt, ty nu såg han att han inte misstagit sig. Där kom värkligen en duktig, rödblommig flicka i sällskap med ett par karlar och hennes utseende slog an på Tuominen i högsta grad. Inte såg hon ju alldeles så ut som han i tankarna utmålat den blifvande pufätsiken, därtill liknade hon altför litet sångflickorna sådana han kom ihåg dem, men där fans ett visst något hos henne i stället, som gjorde att Tuominen sväljde ett par tag och som kom hans vattiga ögon att blänka. Hon skulle nog kunna locka sjömanskunderna tillbaka till hotellet! God dag, god dag! sade han, då sällskapet passerade förbi. Hvarifrån kommer ni go' vänner? Flickan och hennes följeslagare dröjde något, men svarade ingenting. Det föreföll dem så underligt att redan vid första steget här i det främmande landet höra sitt eget språk. Hvart gäller vandringen? fortsatte Tuominen i samma vänligt beskyddande ton, i det han jämte dem gick framåt vägen.
HELGES VÅLNAD. Drömmars ting är afblåst, Ande-husen stängas, Skyn jag ljusna ser. SIGRUN. Ej ur Mimers-brunnen Blickar Odins öga; Långt är än till dager, Konung och Gemål! HELGES VÅLNAD. Tid det är, att rida Röda vägar åter, Låta trafvarn bleka Trampa luftens stig – Sigrun! jag må hasta Himlabryggan uppåt, Innan Valhalls hane Segerfolket väckt! Så förtälja män, att Sigrun lefde ej länge sedan. Men en gammal sägen är, att Helge och Sigrun blefvo återfödda, och upplefde ännu en gång. SWEDENBORG. Vid öckenbrynet af den heta sanden En ö, med gröna träd, min blick förnöjde; En stund jag, trött, i palmens skugga dröjde, Och vid den klara källan släckte branden. Men fjerran ur de inre, helga landen En underbar musik sin helsning höjde: Jag gick, och snart ett skyhögt tempel röjde, Hvars hierophant mig vinkade med handen. Hans eldblick, ej fördunklad genom åren, Ser det, som är, som var och blir; Naturen Af andeverldens kraft för honom fylles. Cheruber fästa på de hvita håren En myrtenkrans, i englaparker skuren; Och templets chor af Lifvets Sol förgylles. EMANUEL SWEDENBORGS Lära om Lif, Kärlek och Skönhet. Inledning. Es ist nicht die Zeit, alte Gegensätze wieder zu erwecken, sondern das ausser und über allem Gegensatz liegende zu suchen. Schelling. Tre svenska män hafva företrädesvis tänkt djupt, stort och skönt öfver det Sköna: Swedenborg, för hvilken Kärleken var allt; Ehrensvärd, för hvilken Konsten var allt; Thorild, för hvilken Naturen var allt; – och enhvar af dem fästade alltså med öfvervigt sin uppmärksamhet vid ett visst hufvudstycke af det Gudomligas gäng till uppenbarelse såsom Skönhet. Klart bör nämligen vara, att det