Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltens den 25 sisth November på bordet lagda Betänkanden och Utlåtanden: N:o 62, i anledning af väckt fråga om vägpenningars erläggande af resande, som begagna gästgifvare-skjuts. N:o 63, i anledning af Pehr Jönssons från Skåne motion, att det Helgons-skylds-korn, som i Skåne blifvit disponerad t till städernes skolor, måtte få till folkskolorna användas. N:o 64, i anledning af väckt fråga om stats-bidrag till en i Götheborg inrättad Elementar-skola för unge sjömän. N:o 65, i anledning af väckt fråga om Statens skyldighet att bekosta fattigvården för de å Krono-allmänningarne bosatte personer. N:o 66, i anledning af väckt fråga om ersättning till innehafvarne af sådane i rotering qvarstående hemman, som ifrån Cappelanstill Skolmästareboställen blifvit eller blifva förvandlade. N:o 67, i anledning af Yäckt fråga om beviljande af åtskilliga förmonet för köpingen Lysekihl. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskoltets den 25 sisth November på bordet lagde Memorial N:o 376, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående inhemsk ulls belåning, fann Ridderskapet och Adeln icke för godt att antaga den gjorda inbjudningen, men godkände den föreslagna volerings-propositionen. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottels följande memorial och Utlåtande: N:o 362, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 288. Lades till handlingarne. N:o 385, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående öfverflyttning å allmänna Indragnings-staten af de_ å Numer-Lotteriets stat uppförde löner och ständiga arfvoden. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo Constitutions-Utskottets följande Memorial: 814 Prot. Utdr.
I förra fallet'är det orätt att sätta hvarje Långifvares heder och famvete på för hårda prof, hvilket de egenteliga Capita lift erne, efter hvad en långlig erfarenhet tycks ge vid handen , icke lära kunna bestå, och i det sednare afseendet, bör man väl icke under det man sorn bäst baklagar sig öfver en allmän penningebrist och i synnerhet öfver bristande förtroende och Credit enskildta imellan , genom dylika beskattningar än mer störa och snart sagdt till intet göra äfven den ringa möjlighet, som ännu finnes för den behöfvande att få lån. Dessutom har erfarenheten äfven i detta tall bevisat, att man derigenom icke kummer åt Capitalisten, men väi försvårar gäldenärens Lånevilkor* Denna beskattningspunkt torde alltså helt och hållit böra försvinna. 3:0. Uti den af Höglofl. Utskottet föreslagne 4ide punkt, skulle, tyckes mig, ett uai Den 12 Maji f. m, 1I7 dantag bör äga rum för Sparbankar, emedan dessa äro nyskapade välgörenhetsinrättningar, de der genom beskattningar åtminstone i de ras törsta daning, icke borde tryckas eli r tillintetgöras, utan fast mer om möjligt befordras och understödas. Dessutom äro deras fonder af den tillfälliga beskaffenhet att de som bidragit till deras tillväxt, äfven kunna åstadkomma, genom godtycklig uttagning af der deponerade medel, deras hastiga tillintetgörande. Inrättningen med den välgörande åsyftning som Sparbankernas, hvilka nemligen äro lyckligt uppfunna medel att återföra dgn tjenande MedborgareClassen ifrån vanan att förstöra sin behållning på Krogar, Nummerlotteriet och andra Hazardspel till omtanka flit och sparsamhet, böra icke så omildt behandlas, i synnerhet just vid den hoppfulla vändpunkten till vanlottade medmenniskors moraliska förädling. Deremot instämmer jag icke blott helt och hållit med Högkil. Utfkottet i dess föreslagna sista lide punct om Lnx* artiklars beskattning, utan jag anser mig dervid böra vördsamt vidare föreslå betydliga tillägg.
— Nordenfelt, Olof, 226 2276. —■ Berzelius, Jacob, 169 — Suppleanter : — 861. Herr von Gegerfelt; Fullmägtig Herr von Schantz, Carl Petter Ulrik Otto, 161 377. FriherreReuterschjöld, Axel, i56 199. — Wrangel, Henning, i5i —• •—• 2002. Herr Hisinger , Wilhelm, 151 — Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 8 om aftonen. In fidem Protocolli, O. /. Lagerheim. Plenum klockan jo Förmiddagen. Undertecknad Riddarhus-Sekreterare uppläste en från Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken till undertecknad aflåten skrifvelse, så lydande: Herr Riddarhussekreterare! Hindrad af opasslighet, att i dag infinna mig vid Ridderskapets och Adelns Sammanträde, anhåller jag, att Herr RiddarhusSekreteraren behagade det hos Ridderskapet och Adeln vördsamt anmäla. Med fullkomligaste högaktning har äran förblifva Herr RiddarhusSekreterarens ödmjukaste tjenare Carl DeGeer. I anledning häraf tog Grefve Brahe> Magnusj såsom äldste närvarande Grefven, klubban. Justerades 6 ProtocolIsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum d. i3 dennes fattade beslut. Öppnades Protocollet, hållet den t4 dennes vid sammanträdet af den Nämnd, åt hvilken varit uppdragit att döma, huruvida Högste Domstolens samtelige Ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas; och blef berörde Protocoll nu uppläst, så lydande: 6 Den 2i April f. m. År 1829 den i4 April, sammanträdde den Nämnd, som äger att döma, huruvida Högsta Domstolens samteligeLedamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kall bibehållas, då öfver följande Proposition röstades: Den som anser omröstning böra på det i io3 §. RegeringsFormen och 64 §.
Maj:ts, under den 21 sistlidne Mars till Rikets Ständer aflåtna, Nådiga Proposition om införande af ett förändradt portosystem för inrikes brefvexlingen, som en utaf Herr L. A. Pettersson i enahanda syftning vackt motion, samt deruti yttrat den åsigt, att ett likformigt porto, icke öfverstigande 4 sk., obestridligen skulle ega företräde framför det af Kongl. Maj:t föreslagna s. k. rayons-porto, men att, då införandet af ett dylikt medelporto komme att medföra en så betydlig minskning i Postverkets inkomster, att desamma icke skulle medgifva aflemnande till Statsverket af det årliga bidrag deraf biltills utgått, och hvilket Utskottet ansåge Statsverket under närvarande förhållanden icke kunna undvara, någon förändring af Postväsendet i omförmälde rigtning icke borde ega rum, innan sig visat, att Statsverkets tillgångar medgåfve uppoffrandet af berörde bidrag; på grund hvaraf Utskottet hemställt, att nu gällande posttaxor måtte vid innevarande Riksdag bibehållas oförändrade; så har, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag, berörde Betänkande, vid, inom Riks-Stånden skedd, föredragning, blifvit af Bonde-Ståndet godkändl, men af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet återremitteradt; hvaremot Borgare-Ståndet, med ogillande af Utskottets hemställan, fattat beslut i öfverensstämmelse med det förslag, Herr Grefve Björnstjerna, C. M., uti sin vid Utskottets Betänkande fogade reservation framställt. De yttranden, som föranledt återremissen, hafva hos Ridderskapet och Adeln innefattat yrkanden dels om bifall till Kongl. Majrts Nådiga Proposition, dels ock om antagande af det uti ofvan omförmälda reservation föreslagna medelporto af 4 sk., hvaremot inom Preste-Ståndet de ledamöter, som ansett en förändring af Postväsendet böra ega rum, hufvudsakligen understödt sistberörde förslag.
Tvärtom, hon kunde se honom skynda åstad derute på gården, med käppen i handen, Fogg i hälarne och en min, så vaket intresserad, som hade han det mest underhållande tidsfördrif i sina tankar, då hon var så led åt sin eviga knyppling och dessa afskyvärda antimakasser, att hon icke visste hvart hon skulle ta vägen. Allt detta härmade henne som någonting oförnuftigt, oresonligt. Om han insett hur tråkigt de hade det, tyckte hon det skulle varit drägligare, men han var belåten, alltid belåten. Han såg ut som om han tyckte att allt detta var roligt. Detta kunde icke vara annat än den mest häpnadsväckande andefattigdom och inskränkthet. Roligt? Det var så att man kunde dö af det! Men han trodde naturligtvis att det inte fans bättre till än att med långstöflar vandra öfver krasande stubbåkrar eller mellan slamrande höstvagnar. Han trodde inte att lifvet hade högre intressen än profmjölkning och hästutfodring, och var det fråga om det som var vackert, så förstod han sig icke på annat än blanka nötkreatur och välryktade hästar. Hans ögon kunde lysa när han sade: »Marianne, se bara på den kon, se, hvilken läggning! Hvilket fint litet hufvud!» Och Marianne såg en den grymmaste, dummaste best, som blängde på henne med förfärliga glosögon, så att hon kunnat springa och skrika, om det inte varit en skam att bli utskrattad. Men hon kom att afsky Börje, derför att han kunde säga att kor äro vackra. Hon vågade knappt ge sig ut om en dörr, bara derför att hon fruktade att möta dem. Det var med förundran hon tänkte på hur hon så länge kunnat blunda för hur inskränkt han var. Och hon såg tillbaka på sin egen blindhet med öfverlägsen medömkan. Hon hade bedömt honom felaktigt. Hon hade trott honom om så mycket, som han icke egde. Men nu hade hon kommit till insigt af hans inre fattigdom. Hon förstod att han kunde lefva år efter år i denna enformighet, utan att nedtryckas deraf, emedan han icke egde hennes finare uppfattning och emedan hans sinne icke kände så rikt som hennes: »Ju högre lif, dess högre qval du röner.»
Jemte det sistnämnde undantagsstadgande torde böra i blifvande ny tulltaxa intagas, anser Utskottet, lika med hvad af sistlidne riksdags Revillnings-Utskott föreslogs, och på de skäl samma Utskotts betänkande ISs 13 pag. 18 innehåller, lullsatserna å lin i allmänhet böra nedsättas, för det ohäcklade till 40 sk. och för det häcklade till 1 R:dr 32 sk. lispundet. På Bevillnings-Utskottets Betänkande, M 5. 41 På salt Herrar Rosenblad och Murén föreslagit, tillstyrker Utskottet, Ljus. att införselstullen å stearinoch margarinljus må nedsättas från 9 till 7 sk. skålpundet; och att rubrikerna »vaxljus, gula», som nu hafva 16 sk. införselstull, »hvita och spermaceti» med 20 sk., samt »alla andra slag», äfven med 20 sk. införselstull per skålpund, må sammanföras under en rubrik alla andra slag, och åsättas 12 sk. tull skålpundet. Då ljuskronor nu äro åsatte tull till 33 Va procent af värdet, men delar af Ljuskronor. ljuskronor förtullas efter det ämne, arbetadt, hvaraf de bestå, samt sistnämnde för tullningsgrund synes lämpligen böra, på sätt Herr Rosenblad föreslagit, för hela denna artikel antagas, föreslår Utskottet det i enlighet härmed förändrade stadgande, bilagde taxeförslag utvisar. Till undvikande af nu stadgad värdeförtullning å mattor af strå eller rötter, Mattor af föreslås, i enlighet med Herr Rosenblads motion, strå att införselstullen å denna artikel må bestämmas till 6 sk. skål pundet. Å marin-metall, som nu drager tull af 3 procent å värdet, har Herr Waern Metaller, löreslagit 5 R:dr och Herr Rosenblad 1 R:dr 16 sk. införselsiull per skeppund. Sa^attaH
Wallenbergs behörighet att vara Riksdagsman för Sundsvall, på den grund, att lian icke skulle vara i nämnde stad bosatt eller derstädes utöfva borgerlig näring; så, och efter det, under den öfverläggning, som egt rum vid ärendets förnyade föredragning uti Borgare-Ståndet den 7 i denna månad, Herr Boman anmärkningen frånträdt; men en annan ledamot af Ståndet, Herr Sundvallson, densamma såsom sin egen upptagit, har, i afseende på pröfning af Herr Wallenbergs riksdagsmanna-behörighet, proposition, å ena sidan, blifvit, med åberopande af 90 och 104 §§ Regerings-lormen, bestridd, enär denna behörighet ansåges redan vara erkänd genom Kongl. Maj:ts Högsta Domstols beslut; hvaremot, å andra sidan, proposition derom, huruvida Ståndet gillade Herr Wallenbergs riksdagsmanna-behörighet, blifvit äskad, på grund af den uti 21 § Riksdags-ordningen, med hänsigt till 14 och 18 <§§ samma Grundlag, Ståndet förbehållna pröfningsrält, utan hinder af Regeringsformens 90 och 104 §§, hvilka, såsom angående, deri förra, domaremaktens beslut i fråga om enskilda rättsförhållanden, och den sednare, en bestämmelse i samband med den uti Regerings-formens 105 § föreskrifna Nämnd, ansåges ej kunna verka till inskränkning af den uti Riksdags-ordningens 21 <K hvarje Riksstånd förbehållna pröfningsrätt; i anledning af hvilka yrkanden Herr Talmannen, sedan öfverläggningeii blifvit förklarad slutad, yttrat: »Vid jemförelse af 21 § Riksdags-ordningen med 90 § Regerings-formen, »finnér jag den i förstnämnda lagbud Riks stånden förbehållna pröfningsrätt icke »böra tillämpas vid det förhållande, att framställd anmärkning emot Riksdagsmans BUi. lill 11. St. Viol. 1859 & 1860. 5 Sami. 5 Haft. i Kon.ititutions-Utskulteis Memorial M 4. »behörighet varit underkastad
Men sedan hon erhållit sin mans bref och derur hemtat hopp om återseende och slut på de pinsamma förhållanden, hvari hon lefvat, blef hennes lynne åter lättare, och verksamhet och lefnadslust började uttränga den domning, som bemäktigat sig henne. Det var dagen före jul, på eftermiddagen, klockan var ännu ej fyra, men tjockt mörker låg redan öfver nejden. Ett lätt snöfall förtog yttermera möjligheten af att se framför sig, men snöns hvithet upplyste dock i någon mån det eljest så djupa mörkret. På en bondgård i Tavastland hade en ung man nyss inträdt i stugan. Af hans hållning kunde man se, att han var en krigsman. Han hade just skakat snön af sig och öppnat ett litet resschatull, då en annan resande körde in på gården och trädde in i stugan. Den sednare komne kastade af sig sin raggiga pels, i det han för sig sjelf brummade: „hvilket vargaväder!“ Den förstkomne gick, då han hörde rösten, ett par steg närmare; och sedan han ett ögonblick betraktat den andre, sade han: „ja i sanning det måste vara min räddare på norrska fjellfärden, Kapten Malm? Känner ni ej igen mig, som utan er nu väl föga skulle vara på hemväg? „Ah se, min unge herre! Det är kärt att se er så flink och färdig nu. Fast visst är, att vädret i qväll kan ge en liten påminnelse om fjellyran.“ Det får ej hjelpa hurudant vädret är, när man ändteligen har hopp om att efter många år få återse sina närmaste, och det på sjelfva julaftonen till.“ „Hm,“ sade Magnus, „visserligen ernar jag ock bjuda till att betinga mig häst här, men när ej gästgifverier finnas, går resan långsamt. Dock drifver jag på och vill fram, fast jag ej har så glada utsigter som ni till julafton. Min käresta, som jag ej sett på tre år, skulle jag väl kunna hinna, men jag får ändå ej se henne, utan jag ernar mig till en gård, der menniskor finnas, som jag håller af utan att vara i skyldskap med.“
se .dc högsta berg, de bliaste sjöar, de vackraste taflor, de ståtligaste kyrkor, de berömdaste man och de skönaste qvinnon. Och allt hvad en amerikan funnit och iakttagit lägger han fram för sin läsare, utan att dölja eller förvränga dess utseende. Derför möter oss i alla dessa böcker en skara qvinnor och män. långt i f r h fullkoniligheten visserligen, men dock ärliga och sträfvande, ett bildande och angenäme sallskap på våra lediga stunder. Det synes mig som om hela den amerikanska literaturen kunde taga till måtto följande ord ur James ' sist anförda arbete: r1 Amerika haha gossar p i 25-30 år gamla hufvud och unga hjertan, eller atmiiistone en ung nioral; här Iiafva de unga hufvud och - gamla hjertan, och moralen den ar gr2 och skrynklig., Hos oss i norden vore det val ej omöjligt att uppleta några specimen af den amerikanska typen; och om det ej ar möjligt, 15toni oss då med det första importera dylika från Amerika, men val utan skyddstull. till förståendes Det blir nog kanske till sist en sanning hvad Fredrika Bremer yttrade, att amerikanarne eljes ej stä framför europeerna, rmen d e hafva mera hopp-. - S. R. Arbete o c h Erotik. ~Alrdt emot hirdh. bcrilltelsc af MathiIda Raos. Albsrl Bonnier. I jeltinnan i dennn roman är Cecilia Arnell, en varm. lidelsefull natur. mottaglig för de mest vexlande stamningar och besinningslöst hängifvande sig i t dem. Efter ett sällsynt gladt och bekymmerfritt lif, hvamnder hon varit sjillen i det lyckliga hemmet samt rört sig såsom en firad skönhet inom hufvudstadens finaste kretsar, star hon vid 28 ars alder faderoch moderlös, utfattig och dertill sviken af den man hon alskat. Man ger henne tvenne utvagar for sin framtid: a t söka en anställning eller antaga sina slägtingars, grosshandlaren Billners anbud att ristas i deras hem.
Vid väckta frågor om ny reglering af Rikets Collegier och i allmänhet af Statens Embeten, samt Embetsmännernas löner; vid motioner rörande Sala Bersglag, Adelforss Grufva, Strömsholms Stuteri, och jag tror många flera, hafva Riksens Ständer visligen önskat noggranna undersökningar, hvarigenom det ljus skulle sökas, sorn kunde leda till. väl öfverlagd! och nyttiga beslut i en framtid, — Gm hädanefter till Riksens Ständer händelsevis någor förslag blefve öfverlemnadt, som omfattade en vigtig angelägenhet, hvaröfver tillräckligt upplysande uppgifter icke kunde under Riksdagens lopp hinna insamlas, — som t.ex. om förändringar vid Intlelnings-Verket .anläggandet ai eu eller flca städer, ny fördelning af Rikets i^an, Deri 3 Juni. * 15 Län, eller annat dylikt; och om förslaget befunnes förtjena Uppmärksamhet, borde det da vid samma Riksdag, antingen genom ett fothastadt afsteg för alltid nedgräfvns, eller genom ett förhastadt bifall omoget bringas till verkställighet? Sådant hafva aldrig vära Grundlagar äsyftat, ännu mindre uttryckligen stadgat. När målet ej är fullt utredt, ellc-r allmänna tänkesättet i afseende på detsamma ännu icke hunnit stadgas, är uppskof nyttigt, éa.mt vida bättre och mera rättvist än ett beslut. Detta gäller om alla ämnen för Riksens Ständers öfverläggningar, men isynnerhet om Grundlagsfiågor. I afseende på dessa är ock lyckligtvis hvilan och den genom tiden mognade pröfningen just en hufvudsaklig del af våra Grundlagars esprit. När ett eller flera Stånd önskar, att dessas afgörande måtte längre uppskjutas, än till den Riksdag, då de utan hinder af Grundlagen kunde, upptagas, är detta alltid ett erkännande, antingen af behof att se öfvertygelsen om ämnet mera stadgad, eller af vigtiga politiska skäl, som råda till uppskofvet. När trenne
Den 19 Martii. 839 »Skälen för bifall till en så föga betydlig förändring kunna naturligtvis icke heller vara af stort värde, och jag skulle mindre förundra mig, om den indifference, för eller emot en saks framgång, som vid publicitetsfrågan troligen fäldt utslaget, här mera lämpeligen blef användbar såsom skäl emot min motion; likväl inser jag icke; hvarföre, då hjelpmedlet är så enkelt, en uppenbar felagtighet skall bibehållas och såsom sådan har jag af flere hört anses, att Bänkarne icke med afseende på deras läge igenfinnas i vanlig arithmetickt ordning af 1, a, 3 &c., utan att det förvillande Räkningssättet af 1, 3, 5 och 2, 4, 6 kommer mången att leta efter sin plats; äfvensom då det icke kan nekas, att den nu så kallade andra bänken är främst intill skränket lika så väl som den på andra "sidan varande, båda tyckas mig böra bära samma namn af första bänkarne och så vidare, Det motskäl, på sätt jag ofvanföre antydt hade kunnat uppstå, om, med antagande af projectet att inrymma Läcktaren åt främmande åhörare, man befarat, att de nu å Läcktaren sittande Ättemäns förflyttning ned i Salen skulle hafva till den grad minskadt det eljest goda utrymmet, att trängsel kunnat upp. stå, i den händelse flere än hälften af de som fått sig platser anviste på de tvenne bänkarne af samma nummer, velat sitta på högra eller venstra sidan. Detta inträffar säkerligen * icke nu, då publicitetsfrågan är afslagen, och får jag, sorn en bland minoriteten, alltså trösta Den 19 Martil. mig med det gamla ordspråket: intet ondt, som ej har något godt med sig. Jag anhåller att detta mitt, förslag måtte till RiidarhusUtskottet ieipitteras. Herr af Uhr, Gttjlaf-, I anledning af Friherre Wrangels mo. tion rörande fångskjutsen, anhåller jag vördsamt. att få anföra följande? De fleste bhand Eder Mine Herrar, hafva förmod! gen, under resor vintertiden, erfarit svårigheten att fullkomligt skydda kroppen för inflytelse af climatets hårdhet.
Hrr, jag ber att få fästa upmnrksamheten derpå, D en IS Juni e. m. 313 att Utsk:s Betänk, innefattar en mängd motioner, hvilka icke föranledt till något förslag å Utsk:ts sida, och deribland en af mig väckt, åsyftande att R. St:r måtte hos K. M., såsom högste innehafvaren af den kyrkliga lagstiftningsrätten och derjemte i egenskap af Lutherska kyrkans öfverhufvud inom Sverige, i underd. anhålla om ett allmänt Nådigt bestämmande af den aflöning vice pastor eller adjunkt •för kyrkoherde-tjenstens bestridande borde åtnjuta, i förhållande till gällets taxerade eller kända afkastning, så att aflöningen ej längre komme att bero af kyrkoherdens godtycke. Dessa personer befinna sig i sanning uti en högst beklagansvärd belägenhet, och påkalla tvifvelsutan ett mera ädelmodigt förfarande än det allmänna. Ty visserligen måste vi medgifva, att det är ett missförhållande att en prestman, som måste göra tjenst för en kyrkoherde, afspisas med en aflöning, den der möjligen icke upgår till 300 Rdr Rmt, och att en adjunkt på många ställen icke har mer än 150 Rdr s. m Jag anser det derföre vara riktigt, att när en Statens embetsman icke är i tillfälle att utöfva sitt embete, han då bör afstå en viss bestämd andel af sin lön åt den, som förrättar tjensten. Det klagas öfver allt, särdeles i det stift jag tillhör, öfver prestbrist. Förhållandet är t. ex. sådant, att, när inom den socken, der jag bor, hvilken har en längd af 5 mil, pastor icke kan sköta sina tjensteåligganden, finnes, enär komministern för några månader sedan dog, ingen som kan åtaga sig att vara vice pastor. Jag är öfvertygad om att konsistorierna skola i denna del göra allt, hvad som på dess makt beror; men emellertid hafva vi för en församling, med en befolkning af icke mindre än 2,500 personer, blott en enda själasörjare.
lag får då erinra derom, ali R. o. Ad. för sin del beslutat, att en summa af 7 millioner r:dr skall afsältas för alt supplera privatbankerne, och att Presteoch BoudeSt:n hafva beslutat, det förra Ståndet att 5, det sednare att 4 millioner r:dr skola dertill anviindas. Der hafva vi ju således den fond, som sökes för att kunna få assignera på Riksbanken. Dervid är likväl den stora skillnad, att om Riksbanken skall på detta sätt supplera privatbanken, så bar Riksbanken ingen emot nyssnämnde belopp svarande reel valuta, hvaremot om Riksbanken af privatbanken erhåller säkerbetshandlingar derför, den då bar en fond, på hvilken den kan grunda sedelemissionen. Afven har man velat fästa uppmärksamheten pä den förlust, som skulle drabba Riksbanken genom denna för privatbankerna emot 2:ne procent tillåtna assiguationsrätt. Detta är en förvillelse; ty om Hr von IlarlmansdorHs första uppgift är riktig, den nemi., alt privatbankernes sedlar trycka lika myckel på Bankens silfvercassa, som dess egna, så måste det alltid vara en vinst för Riksbanken att fä de 2 procenten. Slutligen bar jag icke kunnat underlåta att fästa mig vid den förmodan, att det vore ca pit n I i sterne i landsorterue, som ifrade för privalbankerues bestånd, för att, såsom det heter, på sina penningar få 15 å 20 proc. Jag är icke någon capitalist, men likväl privatbanksdelägare, och jag försäkrar, att om man genomgår listorne på aclieägarne i privalbanksbolagen, så skall man finna, att desse personer, långt ifrån att vara capitalister, nästan uteslutande utgöras af possessionater elier sådane, som i städerne äga fastigheter. De mäste vara det, om de skola hafva någon nytta af sina insatser, ty en insats af en viss summa penningar kräfver en mångdubbel insats af hypolheker.