Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det enda på en gång rättvisa och ändamålsenliga vore, att helt enkelt stadga, att en hvar skall hålla sådan vård om sina kreatur, att de ej göra annan skada; men som denna utväg måhända vore väl mycket radikal, har Herr Friherren, för att derigenom bereda en öfvergång till berörda stadgande, alternativt föreslagit, antingen: att en hvar skall vara skyldig hålla sådan vård om sina mindre husdjur, såsom får, svin och gass, att de ej inkut/ima på annans mark, hvarigenom en stor lättnad i stängselbesväret skulle beredas, enär de större kreaturen lätt utestängas genom mindre kostsam stängsel; eller ock alt, om stängselskyldigheten komme ali bibehållas, denna skyldighet mätte fördelas efter den så kallade hälften-principen, enligt hvilken hvarje jordegare, utan afseende å hemmantal, håller halfva gärdesgården mot sin granne, hvilken princip redan vid 1828 års Riksdag blifvit af Kongl. Maj:t i då allåten Nådig Proposition till antagande föreslagen. af Herr Hasselrot, som i fråga om den grund, efter hvilken stängselskyldigheten, der den kommer att bibehållas, borde fördelas, likaledes föreslagit, att hälftenprincipen måtte bli delnlngsgrunden, och på de skäl, som linnas utvecklade i Lagoch Ekonomi-Utskottens vid 1844 års Riksdag under N:o 30 i ämnet allåtna Betänkande, hemställt att det i samma Betänkande intagne förslag till ny stängsel-förordning måtte antagas. af Daniel Danielsson från Örebro län, sorn jemväl förordat godkännande af nämnde princip och att det af Kongl. Maj:t vid 1828 års Riksdag aflåtne förslag till Stängsel-förordning mätte, efter någre af motionären deruti föreslagna förändringar, såsom lag antagas. af Olof Lagergren från Gottland, som äfven framhållit fördelarne af hälftenprincipen och yttrat, att orsaken hvarföre man, efter så mänga försök att bringa lagen om stängselskyldigheten till allmän belåtenhet, häruti städse misslyckats, vöre den, att man genom invecklade lagsladganden förbigått den på en gång enklaste och mest rättvisa utvägen för frågans lösning eller den att dela detta besvär till hälften emellan mötande grannar.
Vid öfverlemnande! af dessa ritningar anmälde dock Fullmägtige, att innehafvaren af den på östra sidan af Rikets Ständers hus belägna, så kallade Hebbeska egendomen under förra hälften af år 1861 genom anställd rättegång väckt påstående derom, att den emellan Stats-Utskottets Utlåtande N:o 107. 15 denna egendom och östra flygeln af meranämnda hus befintliga öppna tomtplats, hvilken hittills ansetts tillhöra Rikets Ständers hus, och åt hvilken plats fönsteröppningar nu finnas uti ifrågavarande flygel och jemväl blifvit anbringade å ritningen till den föreslagna nya byggnaden, måtte förklaras vara en Hebbeska egendomens tillhörighet, eller ock att samma öppna plats, ifall ett sådant förklarande icke kunde erhållas, måtte tillerkännas Stockholms stad såsom en gränd-dessein; varande den härom anställda rättegång, likasom frågan om det deremot å Riksgälds-kontorets sida framställda yrkande, att Hebbeska egendomens innehafvare måtte förpligtas att borttaga de å en del af den tomt, som tillhör Rikets Ständers hus, uppförda byggnader och låta till Rikets Ständers egendom utlägga denna tomtedel, ännu beroende på Stockholms Rådhusrätts pröfning och afgörande, sedan, till följd af nyssbemälda domstols beslut, besigtning genom Handelsoch Ekonomi-kollegii försorg under sommaren 186*2 blifvit verkställd till utrönande af hvardera tomtens storlek och rätta gränslinier samt Stadsingeniörens jemte bemälda Kollegii utlåtanden rörande de väckta frågorna blifvit infordrade. På grund af hvad sålunda blifvit upplyst, hemställer Stats-Utskottet uti sistberörda, af Rikets Ständer gillade utlåtande att, som frågan om eganderätten till den emellan östra flygeln af Rikets Ständers hus och Hebbeska egendomen belägna tomtplats vore underkastad tvist, af hvars utgång planen för en blifvande ombyggnad vore i väsendtlig mån beroende, frågan angående ombyggnad af östra flygeln af Rikets Ständers hus måtte anses hafva förfallit. Af hvad nu blifvit anfördt, visar sig således att behofvet af utvidgade och förändrade lokaler för Utskottens sammanträden varit under lång tid kändt och erkändt.
Rikets Ständer inse således ej någon giltig orsak, hvarför man skulle åsidosätta den klara och ovedersägliga rättvisan af en jemnlik egendomsfördelning emellan barn, som, med lika anspråk på föräldrars kärlek och omvårdnad, också måtte vara lika berättigade till deras förmögenhet, då den går i arf, eller hvarför man skulle låta barnens rätt ankomma på den tillfälligheten, huruvida fadren bosatt sig inom elier utom stadsporten, nedlagt sin föi 'mogenhet på det ena eller andra stället, ingått i det ena eller andra ståndet med mera dylikt. Man invänder möjligen, att föräldrarnes rätt att göra testamente skulle tjena att undanrödja det obilliga häruti; men man bör ihågkomma, att, att efler nuvarande lag, någon ändring uti arfföljden till arfvejord på landet eller till derför érhållet vederlag icke får göras genom testamente, äfvensom huru många anledningar till uppskof, ja hvilka fördomar uppresa sig emot vidtagande af utvägen att genom testamente godtgöra lagens orättvisa i denna del, oberäknad t, att testamenten lätteligen, för felande laglighet i någon formalitet, kunna varda kraftlösa. Att några menliga följder af den ifrågavarande lagförändringen icke äro att befara, vitsordas dessutom tillräckligen af förhållandet inom den ort, nemligen de fern Häraderne i Småland, som utgöra det så kallade Wärends-landet, hvarest lika gifto-rätt och lika arfsrätt i snart 600 år varit gällande. I sammanhang med denna fråga hafva Rikets Ständer till pröfning förehaft ett hos Rikets Ständer framstäldt förslag till den ändring i nu gällande Ärfda-Balk, att den derstädes broders och systers barn tillerkända rätt Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Sig icke kunna fästa afseende å Kapitenen vid Ingeniör-Corpsen, Riddaren afKgl.Svärds-Orden, Cronstrands underdåniga besvär öfver Chefens vid samma Corps åtgärd att, på grund af Kongl. Maj:ts Utslag den 25 Januari samma år, upptaga Cronstrand i Corpsens qvartalsförslag, såsom ur rullorna afförd; men dock af gunst och nåd tillåtit, att han finge i rullorna åter upptagas i sin förra tour, med åtnjutande af förut vid Corpsen innehafvande löneförmåner; så hade, vid anordnandet i Kongl. Stats-Kontoret af denna Corps’ aflöning för 1844 års 3:dje qvartal, Cronstrands lön, 1,200 R:dr med derunder begripna 60 tunnor spanmål, blifvit för Fyra månader, såsom en Arméens Pensionskassa tillkommande besparing, innehållen, på grund af stadgandet i Kongl. Brefvet den 20 Februari 1767, innefattande, att om Kongl. Majit, i anseende till förekomna omständigheter, endast af gunst och nåd låter officer, hvilken, för uteblifvande utöfver permission, varder af Chefen utur rullan struken, få åter tillträda sin syssla, ehuru han genom nämnde försummelse densamma förverkat, Fyra månader af dess aflöning då bör Pensionskassan til falla. I anledning af häröfver anförda besvär, har Kongl. Majit, genom nådigt Bref, den 14 November 1844, förklarat stadgandet uti ofvanberörde Kongl, skrifvelse af den 20 Februari 1767 icke vara i förevarande fall tillämpligt, samt förordnat, att hvad som, till förmån för Arméens Pensionskassa, blifvit å Cronstrands kapitens-lön innehållet, borde till honom utan afdrag utbetalas; å hvilket förhållande, hvarigenom Kassan gått i mistning af en densamma uti sistnämnde Kongl. Bref tillförsäkrad förmån, Revisorerne ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. Amiralitets I&rigsiitanskassaii.
Taklampan var högt uppdragen öfver det lilla bordet vid soffan, der han dukat upp supén; smör, bröd, ett stycke ost och en flaska sherry stodo huller om buller på den broderade bordlöparen. Hon mönstrade kritiskt anrättningen, i det hon strax slog sig ned i soffan. – Det är för litet, du – jag vet det nog. Men der är min själ inte mer att uppdrifva. Han slog vin i glasen, och hon bredde på smörgåsar. – Der skall vara ett par kalla biffar nånstans, sade hon eftertänksamt. Men hvar – Der var mjölk i bringaren, men den var blåsur. – Smakade du? — Hon var i begrepp att resa sig. – Åh, sitt nu, Alice. Den var sur, jag försäkrar dig. – Några minuter sutto de stilla och mumsade på sina smörgåsar som hungriga barnungar, och drucko ut vinet i små klunkar. – Åh, hvad det värmer! – Är der inte litet till? – Inte skall det vara mycket. Han höll upp flaskan mot ljusen. Ett halft glas till oss hvar, kanske. De klingade och kommo till att skratta, när de sågo på hvarandra. – Gesegnete Mahlzeit! Han reste sig upp. Nu kunde du gerna taga bort det här. Du gör det visst nättare än jag. – Tack för mat! Hon reste sig på tå och kysste honom på munnen. Han höll henne intill sig och strök med handen håret ur hennes panna. – Är du mycket trött – Herzallerliebste? – Mycket. Hon gäspade med sömniga ögon och tryckte sig med en lätt rysning närmare intill hans skuldra. De gingo långsamt ett par gånger fram och tillbaka genom rummet, ut i den halfmörka salongen och omigen. – Nej du – hon stannade – promenad har jag verkligen haft nog af i dag – Men hvad i all verlden är det för svart siden, der sticker fram under peignoiren? — Han försökte öppna broschen, hon drog sig undan. – Vet du af, att du är rysligt närgången? – Mot min egen hustru! Seså, Alice – han höll henne fast – du vet jag älskar raffinerade toiletter. Hon stötte honom tillbaka och gled smidigt ur hans famn.
" Jag förbinder mig att om Direktionen skall anse det nödvändigt återfordra beloppet tidigare, återbetala lånet och räntan inom 1 månad. Skulle jag brista i denna betalningsskyldighet förklarar jag Direktionen berättigad att försälja hypoteket på auktion " samt att stå för all vid försäljningen blivande omkostnad; vilket alla härmed på der kraftigaste försäkras " underskrift. 8 § Om brandskada skulle inträffa, vars ersättning inte fordrar hela det utlånade kapitalet, infordras lånen först av dem som inte är delägare, så att de äldre lånen går före de yngre. Samma ordning används mellan delägarna inbördes. 9 § Ingen får låna mer än 4000 riksdaler. 10 § Då det finns pengar att låna ut, skall lånehandlingarna behandlas vid nästa sammanträde och genast expedieras i den ordning låntagarna anmält sig. Dokumenten läggs i en särskild kista som förvaras i Verkets kassavalv och vartill två direktionsledamöter har var sin nyckel. Stockholm den 25 mars 1818 F S SILVERSTOLPE, ERIC v WETTERSTEDT, KLINTBERG, C M ROBSAM, G POPPIUS, J ULLBERG, G NYBLAEUS. Kungörelse angående tillägg till underhållsreglementet för Vadstena krigsmanshus gratialister, av den 5 december 1815, i vad som rör manskapets vid de värvade regementena rättighet att efter vissa levnadsår och tjänsteår erhålla underhåll av krigsmanshusfonden; Stockholm den 7 april 1818. Det har kommit till betraktande att den värvade soldatens krafter under fredstid genom trägen tjänstgöring i garnisonen försvagas mer än den indelte soldatens. Således blir den förstnämnda oförmögen till fortsatt krigstjänst och att efter avskedet kunna försörja sig genom arbete. Vi har därför funnit för gott att som tillägg till Vårt underhållsreglemente av den 5 december 1815 förordna, att en tjänstetid på 20 år inom garnisonen medgiver underhåll. Garnisonsmanskapet har rätt till underhåll vid 40 års ålder och den indelte soldaten först efter 50 års ålder och 30 tjänsteår. Stockholms slott den 7 april 1818. CARL JOHAN Kungl Maj: ts och rikets Bergskollegiums kungörelse angående tiden för undersmides återtagande. Stockholm den 28 april 1818.
Den förft omförmälDa freDitiwfumman, få bäfwe <3öi faflfläHt Dej? belopp till <Sn billion R:Dt 33anfo, hvaraf hälften, eller 500,000 R:Dr, bör wara att tillgå för SKifctS förfwar, od) hälften, eller 500,000 R:Dr, för anDra b*>3fl roigtiga och angelägna änDamål. §öt beflriDanbe af De utbetalningar, font å Denna freDitipfumma funna ifrågafomma, böra RifS* gälDé^ontoretö härtill Disponibla tillgångar begagnas och, i fall Defa tcfe äro tillrädliga, De Derutöfwer erforDerliga meDlen af 3vifSgälDS*i\otuorec upplåna^, i enlighet meD Den förejfrift, fiBi härom i Det för bemälDa kontor utfärDaDe Reglemente meDDelat. 9lif gbagg*$3eflut 1851. 23 §• 12. Sfteb bifall till ötongl. §)}aj:tg beröm till Dfj aflena nåbiga proportion, l>afroc ^öi bejTutat: l:o att ^ongl. ^ajtt, för befföftnanbeg unbfättning roib inträjfanbe mijj* tnept eliev eljefl felflagen fförb, fovtfavanbe eger att bigponera ben belö tttt 9\i* fetö ©tänberg
Porten var icke färdig, när jätten Rungner, såsom sedan skall berättas, kom till Asgard. Men den kom snart därefter till stånd och är ett underbart värk. TÄFLINGEN MELLAN URTIDSKONSTNÄRERNA. Loke utfunderade en plan, som såg mycket förmånlig ut för asarne, men skulle draga de största olyckor öfver dem och världen. Valand, Ivaldes son, hade nyligen smidt utomordentliga konstvärk och skänkt dem till asarne: det ena var spjutet Gungner, som han förärade Oden; det andra var skeppet Skidbladner, som han gaf åt sin fosterson Fröj, Njords son och alffurstarnes höfding. Skeppet Skidbladner har alltid medvind; det kan hopvecklas som en duk och hållas i handen, ehuru det annars är så stort, att det kan bära samtliga asar, med allt hvad de behöfva för ett ledungståg, genom lufthafvet. Valand hade gjort än ett konstvärk som beundrades. Loke hade af kitslighet klippt af håret på Ivaldedottern Sif, Valands halfsyster, som sedan blef gift med Tor. Valand gjorde henne af guld lockar, som fastnade och växte som annat hår. Loke träffade någon tid därefter underjordssmeden Brock och ville slå vad om sitt hufvud med honom, att hans broder Sindre, Mimers konstskickligaste son, icke kunde göra tre kostbarheter lika goda som dessa. Sindre antog vadet och gick med Brock till sin smedja. Han lade ett vildsvinsskinn i ässjan och smidde däraf galten Gullenborste. Därefter lade han guld i ässjan och smidde däraf ringen Draupner. Slutligen lade han järn i ässjan och smidde däraf den yngre Mjölner, järnhammaren. Brock skötte blåsbälgen, medan dessa saker tillvärkades, och han oroades då hela tiden af en geting, som surrade kring honom och stack honom på hand och hals. Värst blef getingen, då järnet var lagdt i ässjan. Då stack han Brock mellan ögonen, så att blod rann och han släppte bälgen. Däraf fick hammaren det fel, att skaftet vardt något för kort. Getingen var den okynnige Loke.
En sådan egornas delning kunde visserligen under de förhållanden, som vid laga skifteslörrättningen förefunnos, och då egorna uteslutande användes till slotter eller bete, vara både rättvis och ändamålsenlig; men sedan Rahla-åns, med bidrag af allmänna medel, verkställda rensning, som afsåg afdikning af ej mindre än 1,782 tnld vattendränkt mark, beredt möjlighet för ifrågav:de egors odling, har förra förhållandet helt och hållet ändrats, och med 128 Den 9 November. en blick på kartan inses lätt dels hurusom dessa egor här, likasom annorstädes, der större afdikningar skett, äro af sådan belägenhet, att hvar och en af de aderton delegarne lätteligen kan erhålla sin andel i ett för odling synnerligt ändamålsenligt skifte, och dels att, en sådan skiftesförrättning förutan, de nuv:de lotterna alls icke kunna, med ringaste hopp om framgång, ordentligen odlas och skötas, och således icke heller de fördelar, som med den kostsamma årensningen blifvit jordegarne beredde, komma dem till godo. Då nu gällande skiftesförfattningar lägga nästan oöfverstigliga hinder i vägen för åvägabringaudet af ett så beskaffadt nytt skifte, som det här ofvan omförmäldta i de fall, der eneller laga-skifte egorna förut öfvergått, och den enda möjliga utväg för ett sådant nytt skiftes erhållande, eller samtlige delegarnes begifvande deråt, efter hvad erfarenheten visat, högst sällan, om ens någonsin, står att vinna, synnerligast der skifteslaget består af flera egare med större eller mindre delar, så har jag trott mig böra, på upgifne skäl, vördsamt föreslå följande tillägg till 1 kap. 3 § åberopade Nåd. Stadga, nemi.: Har genom sjösänkning, årensning eller afdikning utöfver hvad i allmänna lagen 6 kap.
Det är nogsamt bekant, att MagazinsDirectionen hittills uppburit Kronans tionde ; man jag förmodar, att äfven detta kommer att upphöra. Således får jag i alla afseenden afstyrka Herr Montgommeries motion och tillstyrka bifall å Utskottens Betänkande Friherre Cederdram, Jacobf Det har blifvit yttradt> att denna fråga skulle hafva sammanhang med MagazinsInrättningeR och att det borde verk» till denna frågas, hylande. Jag får derföre fästa uppmärksamheten deruppå, att visserligen, i händelse Maga&insfnrättningen kommer att fortfara, och Riksens Ständer gifva deri så utvidgade functiouer^ att den skall sträcka sina handelsspeculstioaer på Yictualievarpr i Räntepersedlar, kunde den väl dermed få sammanhang, men icke atmars Deni ua fråga måtte i alla fall vara lätt afgjord, ty svårligen kan jag föreställa rnig» att man vill, att Staten skall blifva Köpman af alla produkter, och att medborgarne skola aflemna s,katterne in netura, väl vetande, att det åligger medborgarpe att fylla behetfven, och att, am persedlarne dertill ej äro, tillräckligt, nya naturapersedlar måste lemnäs. Så länge man ickt kan frångå medborgarens skyldighet att fylla behofyen, så är det bäst att begagna de utvä« gar som kosta minst. Det blir alltid bäst, att han får föryttra sitt vara, får öfverenskomma om dess förvandling i penningar, och att det ej lemnäs ät Staten dä den aldrig kan deraf. Den 5 Augusti f. m. Ml hafva samma fördel, som vid enskilté tränsactioner. Af sådan anledning tillstyrker jag bifall på Utskottens Betänkande, säsöm väl grundadt; och finner ej skål af hvid har blifvit yttfadt, att ändra mitt öfvertygelse Herr Minck af Rofenfkjåid: För min del har jag ej godkänt annat sätt att in natura erlägga Skatterne, än i Spannemål, och det just derföre att man fidner nödvändigt, att Kronan i alla fall skall Uppköpa Spannetiiål.
Hr von Ehrenheim: Det må visserligen vara rätt att man erkänner, då man misstagit sig, och icke heller jag har försvarat filialbanks-institutionen, men den ordning, i hvilken man vill gå tillväga, då man börjar med att uttala sig emot filialbankerna, innan man vet hvad man skall sätta i deras ställe, är, efter min tanke, icke den rätta. Icke heller kan jag finna, att filialbankernas tillvaro gör någon svårighet vid uppgörandet af en ny privatbanklag, eller att en sådan lag derför behöfver lida af någon dualism, ty filialbank är ett, privatbank ett annat, och, ehvad filialbanker finnas eller ej, bör väl privatbanklagstiftningen utgå från samma grunder, eller bemödandet att förena frihet med säkerhet. Att beslutet att icke anvisa ytterligare medel till kreditiv åt filialbanker skulle vara -en halfmesyr, utan bifall till denna punkt, finner jag icke, ty det låter väl försvara sig att man ej för närvide vill i dessa inrättningar fästa ännu mera af bankens kapital, fastän man derföre icke är besluten att för alltid och under alla förhållanden afsäga sig den utväg att sprida rörelsemedel i landet, som R. St:r vid flere föreg:de riksdagar sökt i filialbanksinrättningen. Hr Åkerman: Då vid 1851 års riksdag frågan om fi lialbanker först uppkom, reserverade jag mig emot Utsk:ts förslag, och jag förutsade då hvad som äfven sedermera inträffat. Den uppgifna anledningen till stiftandet af dessa penningeinstitutioner var den, att man genom desamma skulle komma att småningom tillintetgöra privatbankerna, som vid den tiden voro mycket impopulära. Men i stället för denna påföljd, har det visat sig, hvad jag trodde mig kunna förutse, att filialbankerne, i stället för att skada, blifvit ett stöd för privatbankerne.
Prot. 1862—1863. 10 Sami. 1 Afl. 12 Haft. 1 2 Exp c dilio n s - Uis kottet); Filrs/ag lill anderd. Skrifvelse, N:o 145. mera oafvislig! gåfve sig tillkänna, i enlighet med deputerades från länet vid sammanträde den 29 Juli sistnämnda år fattade beslut, i underdånighet anhållit om ailålande af nådig Proposition till Rikets Ständer derom, att ofvan omförmälda af Rikets Ständer är 1815 lill kurhus-inrättning för Stockholms stad och län öfverlålna egendom å Kungsholmen måtte, med derå vid öfverlåtelsen befintliga åbyggnader, få af staden eller länet inlösas, eller ock, vare sig hel och hållen eller delvis, till annan allmän inrättning eller enskild person förvtlras, under förbindelse för den parl, som sin andel deri sig afhänder, att anskaffa och inrätta en beholvet motsvarande, ändamålsenlig sjukvårdsanstalt för kurhuspatienter. Sedan ej mindre Kurhus-direktionen, än äfven Ofver-Ståthållare-embelet, uti algi Ina, infordrade yttranden, förordat E. K. Majits Belällningshafvandes berörda framställning, under förutsättning och med vilkor, alt den gemensamma nyttjanderätt till ifrågavarande faslighet, som genom Rikets Sländers beslut år 1815 blifvit Stockholms stad och län tillerkänd, icke målte upphöra utan ömsesidig öfverenskommelse, och försäljning eller fördelning af fastigheten således icke kunna ega rum, såvida icke de, som i förevarande fråga utöfva slädens och länets räll, derom blifvit ense; så har E. K. Majit, eller öfvervägande af hvad sålunda förekommit, lill Rikets Sländers antagande hänskjutit förenämnda af E. K. Majlis Befallningshafvande afgifua förslag, sådant det blifvit af E. K. Maj:ts Befallningshafvande framstäldl. Rikets
Sedermera hade någre Ledamöter begärt, att RiddarhusUtskottets förevarande Memorial måtte ytterligare hvila på bordet; i anledning hvaraf Hans Excellence trodde sig böra fästa uppmärksamheten derpå, att om ämnet hade rört Ståndets enskildta ekonomi, Ridderskapet och Adeln visserligen kunnat dermed förfara efter godtfinnande; men dådet af RiddarhusUtskottet uppgjorde förslag lill ny Riddarhusordning vore af allmän beskaffenhet, och redan arne serskildte gånger blifvit bordlagdt, samt 49 §• Riksdagsordningen stadgade, att när ett mål ordje gången förekommer, det skall till afgörande företagas, ansåg Hans Excellence sig icke kunna meddela proposition derå, att RiddarliusUtskottets förevarande Memoria] skulle ytterligare hvila på hordet, samt trodde i följd deraf, att 1 §. af Utskottets för - 58 Den 3 Augusti f» m. slag nu borde af Ridderskapet och Adela afgöras. Herr Bråkenhjelm: Jag nödgas erkänna, att jag icke, i likhet nied Eders Excellence, kan med Herr von Hartmansdorff instämma i den öfvertygelse, att detta fall hörer under 49 §• Riksdagsordningen. Denna §. hörjås: Hyan och en allmän fråga samt andra Momentet: Då saken från Utskott återkommit &c. Dermed måtte väl menas den "allmänna frågan.” En allmän fråga, har förut blifvit sagdt, är en sådan, sorn remitteras till, eller ankommer från, ett Rikets Ständers allmänna Utskott. Således kan jag ej inse, hvarföre icke Ridderskapet och Adeln skulle äga rätt, att efter godtfinnande uppskjuta eller nu afgöra denna fråga; men då Ståndet för öfrigt tyckes vara emot den föreslagna förändringen, vill jag icke vara envis om dess antagande; den må stå i Protocollet för min räkning, och jag hoppas, att den tid kommer, då densamma på annat sätt skall blifva emottagen. Hans Excellence Herr Grefven och LanitMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades Ja.