Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yak upp, o Svea! vet att så skall snart, men kanske för sent, du få begråta elina bästa barn; och, söndersliten i det inre, skall du blottad inför Europas ögon stå, med din falska tro, med dina fäders ära fläckad, med din toma Kyrka — der döden bor, med lagar utan helgd, med ett demoraliseradt folk; —- och — o fasa; allt detta är från Herren Gud, en rättvis straffdom, som, med din otro och dess gerningar, du sjelf har dragit öfver dig. »Laud, Land, Land! hör Herrans Ord». — »Om du oek visste, hvad din frid tillhörer, så vorde du det visserligen i denna din lag betänkande.» Efter upläsningen häraf tilläde Frih. Alströmer: Slutligen anhåller jag att få tillägga några ord i afsigt att instämma i det förslag, Herr von Koch afgifvit; utbedjande mig att behörigt afs:de måtte fästas vid hvad jag ang:de grunderna för den ifrågav:de lagstiftningen anfört. Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag vill endast med anledn. af de anföranden, som efter mig blifvit afgifna uptaga ett yttrande af Hr Hjerta. Han har nemi. fattat mina ord så som om jag yttrat, att man i England ansett den religiösa friheten hafva utvecklat sig derstädes för hastigt. England har behöft mer än 160 år från »Tolerance-cdiklets» utfärdande, för att komma så långt, att den författning, som der motsvarat vårt konventikel-plakat blifvit uphäfd. Detta lärer icke någon anse vara att gå hastigt fram. Hvad jag anfört, var endast, att man i England bland uplysta kristne ansåge rättast att Sverige vid införandet af en utvidgad religions-frihet ginge »steg för steg», d. ä. småningom och icke alltför hastigt. Min enskiita tro är, att, om man i England kunnat gå så till viiga; så hade mycket ädelt blod besparats och många utmärkta, genom religions-förföljelserna landsflyktige, Englands söner blifvit åt deras fosterland bevarade.
Öfvergå vi nu från dessa allmänna betraktelser till en öfversigt af vår egen historiska utveckling, våra närvarande egendomliga förhållanden, så möter oss i förra hänseendet en erfarenhet, som af mgen med våra häfder närmare bekant lärer på allvar bestridas, den nemi, att i Sverige af ålder det politiska lifvet utgått från en kommunal grund, att folket redan i de äldsta tiderna på det mest fria, sjelfständiga sätt besörjt sina lokalangelägenheter, att Sveriges urgamla författning var en häradsen landskapsförfattning, hvilken, efter att ha öfverlefvat länsväldet, först under Carl XI:s och Carl XILs envälde förqväfdes för att lemna rum åt en centralisation, en alloch allenastyrelse, hvilken fortfor äfven sedan regeringsmakten öfvergått i Ständernas hand. Huru efter 1809 års Statshvälfning röster tid efter annan höjt sig för återvinnandet af detta folkfrihetens urgamla palladium, och denna opinion äfven uttalat sig i ett K. St:s beslut år 1835, är lika bekant som de förslag, hvilka på sednare Eiksdagar i ämnet blifvit väckta; hvilket allt finnes klart och utförligt uptaget i Frih. Alströtners reservation, vid sisth Eiksdag afgifven emot Ekon.Utsk:s Betänkande M 110. Vill man vid reorganisationen af Sveriges kommunalväsende taga andra länders förhållanden till ledning, hvilket ingalunda innebär en stel härmning, och dervid, med förbigående af det egentligt formella, skärskåda det karakteristiska i de olika kommunalförfattningarne, så finner man till en början inom Europas båda mäktigaste kulturstater, Frankrike och England, en märklig olikhet ega rum. Under det i sistnämnde rike kommunalväsendet fritt utvecklat sig i de enklaste, konstlösaste former, men derjemte så genomträngt folkets hela politiska lif, att all byråkratisk centralisation blifvit en omöjlighet, så har deremot Frankrikes kommunalväsende, af ålder temmeligen rent, under 17:da och 18:de seklerna efterhand förlamats.
Jag drager icke i tvifvelsmål, att ju ej Regeringen, i sin vishet, i alla fall förunnar dessa näringar det skydd, de behöfva; men jag önskade likväl, att en uttrycklig önskan derom måtte af R. o. Ad. frambäras till thronen. Gr. Posse, Arv.: Jag måste bestrida Frih. Boyes anhållan om bestämmande af förbud mot införsel af kläde och siden. Jag bestrider den derföre, att jag icke kan godkänna de skäl, hvarpå Hr Frih. grundat densamma, icke heller uppfinna några andra. Hr Frihts skäl inskränkte sig hufvudsakligen dertill, att Ständerna redan uttalat sin mening vara, att förbud bör qvarstå i afseende å tackjern, samt i öfrigt, att erfarenheten skall hafva ådagalagt, att de påyrkade förbuden visat sig förmånliga. Olämpligheten af det förra skälet torde bäst visa sig genom urskilning af olikheten emellan de jemnförda förhållandena. Om export af tackjern inedgåfves, skulle utländningen möjligen, genom föregifvande att råämnet vore från Sveriges grufvor, bereda en credit åt sitt stångjern, som kunde farligt inverka på afsättningen af vårt. Något dylikt förhållande i afseende å kläde och siden kan icke uppletas; tvärtom vore det ganska önskligt, om vi åt dessa varor kunde bereda samma credit, som utländningens äga. Hr Frih:s andra skäl vill förekomma något starkare; men äfven jag vågar åberopa erfarenheten, och såsom vittnesbörd af motsatsen till hvad Hr Frih. derifrån trott sig kunna sluta. Det är en sanning, att fabrikerna under de sednare åren betydligen förkofrats; men det är icke förbuden, som dertill varit orsaken, ty dessa funnos långt förut, utan orsaken är den, att R. St. 1823 förklarade sig önska antagande af ett friare system, hvarigenom fabriksidkarne blifva nödsakade att bereda sig på en täflan Den i5 December f. m. >/3 med utländningen. Hr Frih. vill icke erkänna, att någon nytta af Ständernas uttalade tanka i nämnde hänseende uppkommit.
Undantag den tackjärnsutförsel som genom fredstraktaten med Ryssland 1809 redan är medgiven till Finland. § 2 Bergsmän och andra, som inom Bergslagen tillverkar tackjärn, äger rätt att sälja där det är dem förmånligast. De får köpa utan rubbning av sådana kontrakt och överenskommelser, vilka inte grundar sig på författningar som genom denna förordning upphört. § 3 Ägare av stångjärnsoch ämneshammare som är beroende av köpetackjärn, står fritt att upphandla där det är dem förmånligast. § 4 De som har egen tillverkning av tackjärn är förbundna att verkställa blåsning till det belopp som verkstaden har privilegier till. Dock äger de utom bergslagen belägna verk hädanefter att fritt få sälja tackjärn som de inte själva behöver. § 5 Skulle något verk som har egen blåsning råka ut för någon olycka och sättas ur stånd att fullgöra blåsningsskyldigheten, kan Bergs Kollegium ge tillstånd att de för en kortare tid får köpa tackjärn. Stockholm den 30 juni 1820 CARL JOHAN Kungörelse angående den under Kongl Maj: ts resa till Norge och Västra och Södra delarna av riket, tillförordnade regering. Stockholm den 1 juli 1820 För att inte regeringsärendena skall hindras under Vår resa förordnas fyra ledamöter av Vårt statsråd, nämligen: Justitiestats ministern Fredric Gyllenborg, Statsministern för utrikes ärenden Lars von Engeström, En av rikets herrar Carl Lagerbring, Statsrådet Anders Fredric Skjöldebrand. I händelse av någons sjukdom träder En av rikets herrar in, Clas Fleming. Stockholm den 1 juli 1820 CARL JOHAN Kungörelse att den, under Kongl Maj: ts frånvaro, i Nåder tillförordnade regeringen kommer att upphöra. Stockholm den 9 september. Carl Johan tillkännager att sedan Vi nu till huvudstaden lyckligen anlänt från Vår resa till Norge och de Västra och Södra delarna av riket, kommer den tillförordnade regeringen att upphöra. Stockholm den 9 september 1820 CARL JOHAN
Mästaren skall åligga, att ordentligt anteckna den d3g, som Gesällen förspilt genom spatseserande, då han till arbetes förrättande varit nödJ vändig, eller genom fylleri, oljud, slagsmål eller bortovaro om nåtterne, eller andra oordentlighetec gjort sig af tilltal förtjent, hvarom Åmbetet bör underråttas, på det Gesällen der må tilltalas och efter omständigheterne näpsas och varnas, första gången. Sådane fel, hvarmed Gesällen är beträdd en gång, och hvarföre han icke vid Domstol blifvit tilltalad, skola alltid sanningsfullt af Mästaren antecknas åbakgida, på det afsked eller pass, som Gesällen erhåller, när han flyttar, hvarföre afskedsbeviset alltid bör vara skrifvit heldst på helt, men minst på halft ark; skulle åter Gesällen med fylleri eller olofligt spatserande andra gången eller flere beträdas, skall det åligga Mästaren, att hvar. je gång det hös Domaren anmäla, på det att lagligt åtal och straff derå må följa. Försummar Mästaren ett sådant anmälande, skall han böta lika mycket, som Gesällen skolat böta för fylleri första gången. Försummar Mästaren att anteck* na å afsked^-beviset de fel, som omnåmde åro, och hvarföre Gesällen vid Åmbetet blifvit varnad eller näpst, bote Mästaren derföre hälften så mycket till Åmbets-Iådan, som i förra fallet för försummad anmälan bos Domaren. Enka, sorn drifver x lagt LJskottets Betänkande», xvii. drifver Verkstad, bör alltid vända sig till Ålder* mannen, då hon har något att anföra om sitt folks öordningar; och bör det åligga Åldermannen, atti Enkans och Gesällens närvaro göra de anteckningar, som allenast vid Ämbetet böra åtalas; äfvenaom han bör hos Domaren anmäla hvad som dit hörer, och besörja om de anteckningar som på äfskedsbeviset böra påtecknas, i fall Gesällen gjort sig dertill förtjent.
Mits serskilda bifall. e) Hvarje dess ledamot åtnjuter 5 Rdr bko per dag i traktamentspenningar och skjuts för 3 hästar, sorn utbetalas at Statskassan. Kvrkomötet eger ingen beslutande eller verkställande maki. Besluten skola underställas K. Mits pröfning och bifall, för att blifva såsom lag gällande. All rösträtt utöfvas per capita. Enkel röst pl ursil i tet är afgörande. Uptagen af många göromål, har min tid varit för kort och för öfrigt min förmåga otillräcklig för att upstiilla ett så vigtigt förslag, och ehuru de första förslag, från hvem de komma må, troligen komma att vara ofullständiga, så får jag, med hänseende till de först upgifna skälen, likväl påyrka, att, i fall detta mitt förslag i sitt närvide skick icke kan af R. St. biträdas, R. St. ville hos K. Mit i underdthet anhålla, att lian täcktes förordna en komité för utarbetande af ett förslag i denna syftning för kyrklig representation, att föreläggas näst sammanträdande R. St. Jag anhåller om remiss af denna min motion till Allm. Besv.- o. Ekon.Utskit, Denna motion begärdes af flere ledamöter på bordet. Gr. Sparre, Brik: Efter den episod, somna inträffat, anhåller jag att få återgå till ämnet, eller om det nya handboksför slagets antagande. Det har blifvit anmärkt, att det ifrågavarande af Utskit afstvrkta förslaget skulle ega obestridliga företräden fram för den nu gällande handboken. Jag vill icke inlåta mig i några särdeles djupa resonnementer, huruvida i nämnde handbok ina kunna finnas något uttryck, sorn icke strängt och noga öfverensstämmer med den ytterligaste ortodoxi; men hvad jag tror mig med visshet kunna säga, är att inom den Svenska församlingen den gamla handboken är omtyckt, och att detta icke skulle blifva händelsen med den nya. Till stöd härför behöfver jag blott anföra första sidan af förslaget och jemföra dess innehåll med hvad den gamla handboken innehåller angående högmessogudstjensten.
Fru S.-F. anmärker dock::) dessa niycket försmadade ryskor m&amp; nog m h g e n g h g Eiafra begagnat studierna s&amp;soni förevändning för politik, t. o. m. i deras eiiskilda lif må icke allt ha varit fullt klappadt och klart - men s i illa som motstkndarne ha gjort det och genom pressen basunat ut det i hela världen,- s&amp; illa har det p&amp; långt när icke var it.^ Aldre professorer och borgare, med hvilka förf. sam talat härom, hafva vanligen hänvisat till allmänhetens s t q a benägenhet att multiplicera, di det galler dåliga rykten. Ryskornas svåra ställning minskades nog icke heller genom den omstandigheten, att de kvinliga studenterna pil den tiden endast hade f &amp; försvarare bland professorerna. A t t dock iifven nhgm af de &gt;tigandc herrarne~ voro benägna för saken, risade sig stundom bl. a. däri. genom, att de gifte sig med kvinliga studenter ocli sedan fyllde lackaii i dessas led genom a t t %ta sina döttrar taga studentexamen. T y man kali väl knappast vilja påsti, att professorerpis bemödat sig om att gifta sig med kvinliga studenter för att skada 9 t h Franenstndieren~. Men först sedan 1873 en förordning utkoiiimit med skärpta bestiiiiimelser rörande inskrifningen vid universitetet af u ', %iidska studenter, liimnade de flesta ryskoriia Ziiricli, ocli en sund utreckling af kvinnornas studier började. Ryskornas uppträdande hade dock hunnit ingifra borgerskapet en viss misstro mot kvinliga stiadenter. » Ilet @ Ude att på nytt tillkämpa sig den ställning, som men 2nnu knappast iuiiehade, och dett.a icke genom vackra ord, ntan genom det dagliga lifvets i stillhet verkande kraft. A t t de kvinliga studenterna i Zuïicli numera intaga en fullkomligt aktad stiillning i alia de kretsar, som aga satt att döma - därom har livar och en af dein inlagt förtjänst.
Detta saldo bör följaktligen, till förekommande af missförstånd och irringar, finnas, äfven i Bankens generela hufvudslut, afskiljdt från den öfriga vexel-banko-skulden.” Uti Bankoreglementet af år 1835 återfinnes under § 163 detta stadgande, endast i sa måtto förändradt, att följande ord äro derifrån uteslutna, nemligen: “likasom det för utvcxlade kreditsedlar till kontoret inflytande bankomynt ovilkorligen skall på samma räkning insättashvarefter föreskriften sådan den lyder i omförmälda 163 § blifvit oförändrad bibehållen, intilldess, på grund deraf att preskriptionstiden för inlösen af Biksdäldskonlorets kreditsedlar lupit till ända, densamma, enligt beslut vid sednaste riksdag, sålunda förändrades, som 150 § i nu gällande Bankoreglemente utvisar, hvilken innehåller: Banko-Utskotte/s Utlåtande, N:o 46. 3 “Uppå den i Depositions-afdelningen varande räkning för kopparskiljemynts-polletternas inlösen, ager ej Riksgälds-konloret att utställa invisningar för andra behof, än till infriande af nämnde polleter, utaf hvilka de, som tilläfventyrs i växling inflyta, skola till Banken lefvereras.”
Kunne vi utan orimlighet antaga, att ifrån det absolut Goda skulle kunna utgå någon verkan, som icke vore god, icke vore lif och salighet, utan mer eller mindre dess motsats? Kunne vi utan orimlighet antaga, att den Allgode skulle kunna tillskynda ett väsende något ondt, något lidande, någon hämning eller disharmoni i dess lif? Och kunne vi då ändtligen utan den största tanklöshet anse för möjligt, att Han, den Allgode, skulle åt vissa varelser hafva beredt ett rum, i hvilket Han läte dem lefva blott för att pinas och plågas, och detta utan all ända samt följaktligen ock utan allt ändamål? Att detta är rent af omöjligt, skulle vi kunna visa på flera olika sätt; men för det närvarande inskränke vi oss till följande högst korta anmärkningar. Då en [i tiden fallande] verkan [för oss] icke är någonting annat än hennes [ursprungliga, eviga] orsak, så vidt denna framträder i ock för oss eller blir verklig inom vår verld5, så är det otänkbart, att något, som icke alls finnes i orsaken, skulle kunna uppkomma och finnas i hennes verkan, såvidt denna är hennes verkan och ingenting vidare. Och ännu mera är det då otänkbart att en verkan någonsin skulle kunna vara motsatsen af sin orsak, t. ex. att ett ondt kunde vara en verkan af det goda, ett mörker en verkan af det lysande, en köld en verkan af det värmande o. s. v., eller tvärtom. I allmänhet måste verkan alltid vara af samma slag och beskaffenhet, som sin orsak, såvida hon verkligen härleder sig endast ifrån denna och icke tillika bestämmes af några andra momenter6. Men dermed är det ock gifvet, att Gud, som är det oändligt goda eller det rena lifvet och saligheten, omöjligt kan vara orsaken till något ondt eller tillskynda ett väsende något lidande, d. v. s. någon lifshämning eller osalighet. Hvad särskildt det menskliga onda beträffar, så kan detta, såsom bekant är, vara af trenne slag, nemligen 1) den närvarande menskliga ofullkomligheten, 2) den enskilda menskliga verksynden, och 3) den allmänna menskliga arfsynden.
Hvilket förhållande visar, att då kunde hela Stats-verkets Skuld afskrifvas, utan att någon Medbtrgares rätt derigenom kränktes. B:co-Sedl. 1,000,000 1,3 33.3 33 10,000,000 12,33 3,33 3 1,166,666 9,750,000 Anmärkning; Summa 2 3,75°.000 Af årliga Vinsten går 100,000 R:dr Räntebetalning till Vexel-Banquen, samt återstoden användes, dels till Silfverköp under åren 1827 och 1828, dels till Räntebetalningarne för RiksgäldsContoirets 3 Proc. Skuld, i fall så ans<s tjenligt. I mån af Silfver-Tillgång, afbörda® Obligations-Skulden i Vwxel-Banquen sålunda, att först infrias 1 Obligation på 3 <U'B, sedan j pa * års och derefter 1 på 1 års uppsägning. Tab. N:o i. Provisionel C al cul öfver Riksgälds-Contoirets Inkomster och Utgifter År 1823, INKOMSTER; R:dr. sk. |, '• © Inbalancerade Interessen fran Ar 1822 — 1—- ■—* — •—• — Allmänna Beviliningen för Ar 1822 påräknad tili ■— 2,580,000. — •— men härifrån afgår hvad sorn inom nämnde års slut influtit —• —•.—■ —* 157,000. 9,000 —: Licentoch Skatterättighets-Medel •— —• —• Inflytande Capitaloch Räntebetalningar på Riksgälds-Contoirets Fordringar — —• — —• Brist, sorn bajanceras till Ar 1834 "—‘ — —‘ —' — 2»433>00° 4 7,000 20,000 1,017,000 r ‘ " —~ Summa 3,516,000 ‘ " —• UTGIFTER.
Endast Provincial-läkaren vare berättigad alt examinera och utgifva betyg i vaccination och åderlåtning. För kompetens lill folkskolelärare-beställning vare endast betyg vid folkskolelärare-seminarium ullärdadt, gällande enligt Kongl. Skolstadgans bestämmelse i lJ fall För sökande lill orgelnist-befaltning fordras: betyg i harmoni, i orgelspelning, i orgelns stämning och värd; bevis — som ej får vara olver sex månader gammalt — om ålder, krisfendoms-kunskap, nattvardsgång och vandel, utgifva! af pastor i den församling. hvartill sökanden hörer; likasom en så lydande borgensförbindelse: ’"I händelse N. N. i N. N. blir lagligen utnämnd lill orgelnist i N. N. församling af N. N. stift, gå undertecknade en för begge och begge för en i full borgen såsom för egen skuld för ali den skada och löi lust, som. genom hans missvårdande af orgel verket, församlingen tillskyndas kan.” Jin sådan borgen skall vara underskrifven af (vänne fastighetsegare på landet eller i stad och bevittnad af tvänne välfrejdade och skiifkunnige personer, som under sina namn teckna sin karakter och adress. Endera af borgensmännen eller vittnet skall uppsätta borgenssklillen hvarefter den verificeras af landshöfdingen i länet, domaren i oilen eller al pastor i den församling, hvarest borgensmännen äro hemma, om den skall såsom gillig anses. Sökande till kantorseller klockare-tjenst skall förete betyg: i harmoni, i kyrkosång, i vaccination och åderlåtning, seminarie betyg, prestbetyg iika med det, som fordras för orgelnist tjenst. Till folkskolelärare-befallning fordras vederbörligt seminarii-betyg och prestbetyg såsom för orf elnist-ljensl. Den som söker förenade Ijensler, måsle förete alla de betyg, här ofvan nämnes för hvarje tjenst han söker. Musik-direktörsoch musiklärare-betyg gifva företräde endast för det ändamål, de äro gilna, samt för orgelnistoch kanlors-sysslor i städerna. 3:0. Ansökningstid.
Det utgöres af dem, för hvilka l ' hons fall ksmd endast deruti, au hon hangaf sig 3t en man, som var ovYrdig hennes kfirlek: hvaremot i motsatt fall hon 4 väl som hennes älskare h e n a s haha varit i sin goda rätt. 1) enna tör q \ .innan likasom för kärleken förnedrande uppfattning innebYr en motsatt och ännu 1Sngt större fara än den, som vill förhemliga just den fallna qvinnan och se i henne en skuldlöst &amp; er. Vi varna pi det allvarligaste fur bada dessa niisviktningar. men vi tro icke, att fm Agrells inarkliga stycke mr nAgondm erbjuder niinsta stöd. I r81 mnke Yr * Ensam,&gt; i trots af vissa svagheter, ett i sedligt SS räl son1 i &lt;Irainntiskt hitiiseende yodt arhete, för hvars upptagande pS den iiongl. scenen inan n13 \ .ara iiongl. ' I ' enterdirektionen tacksnm. i hafva ej velat underlåta att meddela det huhudsakliga af den stränga dom öfver nSNmrc foIX. SOIII förekonimer i nrdan intörda bref Wn . Delvis Yr den tvifvelsutan väl förtjent. Det gifves dikt3mnen s i laga, att man icke behvvcr varna tör dem och knappast kan göra det i detalj utan att nedsätta sig sjolf och sina läsare; det g i f k andra .d osnnda och nntuwidriga, att d r bortst6ta hvar och en icke redan till sin natur RirskYind Iiisare. Till var beclröfielse maste erkännas, au i885 ars literatur bjndit p&amp; tvenne sådana alster af qviunohand: sämre folk af Daniel Sten och Berta Punka d Stclla Clruc. Vi stalla bida under samma strriiga dom. soni var korrespondent filt ufver den törstnhmda; men vi uuaia med af.
Uaj:t mätte bos bibets 8tänder koresia atsbiituing at cleo summa, söbande» blifvit dömd att godtgöra, äfvensom att, jemte det med vei bställigbeten at Idögste Domstolens Dtslag, i livad detsamma söbanden augiuge, bugé tills vidare austä, kongl. Naj.t mätte lorblara, att ali fiäga om seqvester ä söbaudeus ^>en8io!I eller öfriga egendom tor kronans läbuing under tidei» bomme att förfalla; oob /^b/ez'/- att njuta befrielse llän den bonom ädömclo ersättnings-sb^ldigbet, eller, om dei kvi e, med afseende ä medlens bevillnings - egensbap, binder sbulls möta, erbälla lXädigt iubibitorial eller morotarium, intill dess bibets 8iänder sammanti ädt ooli bunnit gröfva framställda etteigifts-ansöbuiug. kongl.
4:oVid val eftersa väl ur directionen trädande Ledamöter, som när ledighet genom dödsfall eller eljest yppas, tyckes det vara lämpligast, att samtelige rusthållare inställa sig efter föregången pålysning, om hvars utfärdande directionen fogar tidig anstalt, å det Btsv. och Ekon, Utsk. Betänkanden. 343 närmast medelpuncten af Compagniet eller Esqvadronen belägne tingsställe, hvarest domhafvande, efter en af Regementsskrifvaren honom meddelad och förut af da väljande godkänd lista, förrättar valet, då de frånvarande få åtnöja sig med närvarandes beslut; Den, som erhåller de flesta rösterne, undfår deröfver behörigt ProtocollsUldrag; och böra dessa vara så tidigt förrättade, att de i Directionen inträdande kunna genast ersätta de afgångnes ställe, eller annorstädes yppade ledigheter med möjligaste första fyllas. 5:0 Att alla sammanträden hållas i Landshöfdinge residenset, så vida icke omständigheterna kräfva Directionens sammanträden utom detsamma. 6:0 Directionen sammanträder 2:ne gånger om året, eller förs exercise-månadens början och efter slutadt möte, så framt sådant egt rum, men i annat fall i October månad. Skulle utomordentliga fall fordra Directionens sammankallande, draga Konungens Befallningshafvande derom försorg, utom vid General och andra mönstringar å beklädnads-, beväringsmed flere persedlar samt Hästar, då Directionens medlemmar ega, att utan särskild kallelse sig å mönstringsstället infinna. 7:0 Vid Directionens sammanträden lärer Landshöfdingen föra ordet, men i hana frånvaro Regementsbefälhafvaren, LandsSe - 544 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkandeti. creteraren, LandsCammereraren eller någon dertill förordnad Ståndsperson vara å Konungens Befallningshafvandas vägnar tillstädes, med rätt att i öfverläggningarne deltaga. 8.0 Inom
Jemte begäran om remiss till Höglofliga Ekonomi-Utskottet, anhåller jag på det varmaste, att först Utskottet och slutligen Rikets Höglofliga Ständer måtte behjerta motionen af, såsom jag ofvan sökt ådagalägga, såväl ekonomiska som moraliska skäl; och torde, i händelse af bifall till syftemålet af denna min vördsamma framställning, Utskottet nog utfinna formen för ändamålets vinnande, då något direkt föreläggande för sparbanksdirektionerna icke lärer kunna uti ifrågavarande hänseende af Rikets Höglofliga Ständer meddelas. Att motionen må varda de respektive Med-Stånden kommunicerad anhålles vördsamligen. Stockholm den 11 November 1865, A. Fr. Liljenstolpe. Bih. till R. St. Af Herr Liljenstolpe, Axel Fredrik, angående boställs-hyresersätlning /or sqvadronsoch kompanichefer, m. m, Af skäl, som följa af sjelfva min framställning, föreslås vördsamt: att för sqvadronsoch kompanichef hvars boställe saknar s k. karaklärshus och således ej kan bebos, måtte uti hyres-ersättning anslås: för den förre, för honom, stalldräng och stallrum, 300 R:dr, och för den sednare 200 R:dr årligen.