Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Håret var nedkammadt i pannan, svart och tvärklippt; ögonen tittade fram derunder, skarpa och vaksamma som en pudels; munnen skylde till hälften en malörtsmin, tillsatt med en dosis elakhet. Der han kom, der blef han sittande, så fick der söka upp honom hvem som ville. Det tycktes qvitta honom lika. Herrarne lemnade honom i sitt värde och satte sig till spelborden; en af dem mumlade något om »egenkär narr». Damerna hviskade sins emellan om »obehagligt utseende», men funno honom i tysthet ytterst intressant. De kände sig på en gång skrämda af och dragna till honom. Sjelf satt han der lugn som en aborr-metare, vaggade sakta i sin gungstol och hvälfde djupa tankar. Hans klädsel var sprättigt elegant, och på frackuppslaget prunkade en högröd kamelia, i hast lik ett ordensband. Aftonen egde ännu en märkvärdighet: en ung sångerska, en nytänd blänkfyr på konstens allmänning, äfven hon hemma i staden och på besök hos de sina. Var författaren trumpen, så var sångerskan dess tillgängligare. Hon egde ord och leenden för alla, ämnen lågo alltid till hands för henne, och öfverallt var hon närvarande. Än stod hon vid pianot med ungherrarne omkring sig i en ring, än satt hon i växtrummet och talade om Italiens härligheter, så att de unga flickorna höllo på att dö af längtan, än redogjorde hon i ett på tu man hand med någon gift väninna för de allra sista moderna i Paris, – de, som skulle komma hit om en månad eller ett par – och än satt hon uppmärksam och artig hos någon gumma, som för tjugonde gången berättade en anekdot från divans egen barndom samt derunder förstulet strök öfver det svarta klädningstyget för att känna dess mjukhet. Det var denna klädning, som kunde göra de unga fruarna grå hår af grämelse. De räknade både plisséer, uppfästningar och slag, de funno, att allt stämde med hvad de sjelfva brukade ha, – eller rättare: det överensstämde så att säga teoretiskt, men praktiskt fans det en himmelsvid skilnad.
LagUtskottets beslut att ej antaga Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående religionsfrihet får jag anmäla min reservation och antaga 1 §. i denna Proposition, som lyder: »Vill någon, sorn till Svenska kyrkan hörer, derifrån öfvergå till annat kristet religionssamfund, som i riket redan finnes eller framdeles med Konungens tillstånd bildas, och låter han sig icke genom sin själasörjares förmaningar och undervisning derifrån afrådas, må det honom ej vägras; gore dock om sitt utträdande ur Svenska kyrkans gemenskap anmälan hos Pastor i den församling, han tillhör, för anteckning i kyrkoboken, och vare, intilldess sådan anmälan skett, pligtig att i kyrkligt hän seende ställa sig till efterrättelse de för Svenska kyrkans medlemmar gifna föreskrifter. Ej må öfvergång från Svenska kyrkan till ajinan trosbekännelse tillåtas den, som yngre är än 48 år, der ej Konuugen, i serskilda fall, det vid tidigare ålder mejgifver.» Emoi Lag-Utskollcls Betänkande JVs 48. 41 Emot afslng af 6 §. i samma Nådiga Proposition får jag mig äfven reservera och yrka antagande af samma §, så lydande: »Rättigheten för Svenska kyrkans medlemmar, att äfven utom den allmänna Gudstjensten sammankomma till gemensamma andaktsöfningar, skall vara fri och obehindrad, så vidt ej vid sådan sammankomst företages något, som mot lag eller sedlighet stridande är, eller eljest allmän ordning störer. Ej må dock vid religions öfning, som sker under annan, än vederbörande Presterskaps omedelbara ledning, och icke är att hänföra till enskild husandakt, tillträde vägras Presterskapet i församlingen eller den offentliga myndigheten i orten, hvilken sistnämnde myndighet i händelse af inträffad olaglighet eller oordning, äger alt, der så nödigt anses, sammankomsten upplösa. Icke heller må så beskaffad sammankomst, hvarom nu sagdt är, utan serskildt tillstånd hållas å tid, då allmän Gudstjenst i församlingen förrättas, vid påföljd af böter från och med Femtio till och med Etthundra Riksdaler för den eller dem, som föranstaltat sammankomsten eller dertill upplåtit bus, och till högst Tio
Tvenne af dess väggar pryddes af vapen, upphängda i festoner; de tvenne andra upptogos af hyllor, på hvilka, utom åtskilliga nödvändighetsartiklar, sågos böcker och apparater, som visade, att Drake sörjt för utvägar att äfven på hafvet kunna tillfredsställa sin passion för alkemien. Sidorna upptogos af tvenne soffor. Drake hade slagit sig ned på den ena och Adolf Skytte midt emot honom på den andra. Den unge Skyttes ansigte var nästan oigenkänligt: hans hy var gulblek, hans ögon insjunkna. Han hade af Drake begärt en förklaring öfver den förflutna nattens tilldragelser och öfver det, som ännu passerade omkring honom, ty af allt detta förstod han intet, och hvad han anade, förekom honom i högsta grad osannolikt. – Skytte, ni ser framför er en man, som till sitt yttre fullkomligt liknar den granne, ni sedan er barndom känt under namnet Gustaf Drake till Sjövik. Han var bekant såsom en flitig landtbrukare, god hushållare och stilla undersåte ... en personlighet, som i intet annat skiljde sig från de vanligaste menniskor, än i sitt otillgängliga lynne, sin kärlek för ensamhet och sitt rykte för att i hemlighet vara alkemist. Nåväl, denne man har nu afkastat sin förklädnad och visar sig för edra ögon sådan han är. Under sin kalla yta dolde han en vild harm öfver menniskornas uselhet och slafsinne, ett glödande hat till förtryck och tyranni, och hans själ hvälfde i sin ensamhet djerfva planer att straffa, förbättra, omskapa. Denna natt, som befriade er ur ert fängelse och genom en lycklig slump förde er till mig, har bevittnat min första plans ruin. Jag har försökt att med krafter, hvilkas ringhet skulle ersättas af deras plötsliga verkan, kullkasta det mångvälde, som förtrycker vårt fädernesland Drake omtalade nu, att han i spetsen för sin fåtaliga skara brutit in i slottet, för att fängsla förmyndareregeringen och riksråden, hvarvid han låtit öppna fängelseportarne, att försöket misslyckats och att han med sitt folk flytt ombord å detta fartyg, som han just för denna händelse hållit i beredskap.
Jag skulle vilja fråga hvad denne person skulle tycka om en derföre mot honom gjord angifvelse och om han icke i sådant fall skulle finna förbudet föråldradt och otjenligt att tillämpas. Hr Printzensköld: Jag skulle gerna önska vela hvilken person Frih. af Ugglas i sitt sista yttrande påpekat såsom den der sjelf flerfaldiga gånger gjort sig skyldig till den ifrågavar:de lagöfverträdelsen, men ändock med hetta här försvarat förbudets bibehållande. Frih. af Ugglas: Till svar härå får jag ära,n meddela att jag icke menade Hr Printzensköld. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o. Ordf:den propos. först lill bifall och sedan till afslag å förevande betänk, samt besvarades dessa propos:r med blandade ja och nej; hvarefter förnyad propos. lill bifall blef framställd och besvarad med ja och nej, samt Flr Gr. o. Ordf:den förklarade det lian trott sig finna att ja vid den sednaste proposms besvarande varit öfvervägande. Efter härvid af Frih. Cederström begärd votering uplästes lill justering och godkändes följande voter:spropos.: Den, som bifaller Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utskms betänk. N:o 42, voterar Ja; 604 Den JJ9 Augusti e m. den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder förenämnde betänk, af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 16. Nej — 28. Föredrogos och biföllos Exped.Utsk:s i gårdagens förmiddagsplenum på bordet lagda mein.: N:o 18, ang:de rättighet för Utsk:s kanslipersonal och vakt betjening att upbära aflöning någon lid efter riksdagens slut; och N:o 19, angide acceptering, efter riksdagens slui, af räkningar å tryckning och häftning af hillänget till RiksStms prot. H, R. o. Ad. åtskiljdes kl. J| till 9 på aftonen. In (idem protocolli, Albert Munck.
Hofmarskalken sjönk tillbaka och hans blekgrå, intetsägande fysionomi antog sitt vanliga slappa utseende; Han hade aldrig varit vacker, men ehuru det var sjutton år se’n Edvard såg honom i Köpenhamn, hade han knappt förändrat sig någonting sedan dess; en något större liflighet och fetma var nästan den enda olikheten, och härpå hade hans utseende snarare vunnit, än förlorat. – Så snart Larson kommer igen, så skall han komma in säg till att supén får bäras hit jag orkar icke gå ur stället Amelie stöter allt något jag har icke ridit så långt på länge det käns min själ bara jag nu orkar gå ut i morgon det är längese’n vi hade någon jagt men du har också gått som en drömmare, allt se’n du kom igen, du skulle icke sett om haren sprungit midt öfver näsan på dig ni ha’ väl icke gifvit Diana och Karo någon mat i qväll? – fortfor han vänd till betjenten, som ämnade gå, – inte en bit, hör du det, – ropade han, sedan denne redan var utom dörren. – De ha ingen ifver att söka, om de ej äro hungriga Vet du hvad, – fortfor han och sträckte ut sig i soffan, – du måtte ha fan så fint väderkorn, som spårat upp den der lilla dufvan, hvilken hennes mor, fru prostinnan, hållit så väl gömd, att icke ens jag haft någon aning om hennes tillvaro, en sak, som, i parenthes sagdt, var ganska lycklig för dig, ty annars skulle möjligtvis endast le beau – Min onkel, var så artig och påminn er, att det är om min fästmö ni talar – afbröt Edvard, och höjde hufvudet med en stolthet, som verkade till och med på den gamla förstockade narren. – Mjuka tjenare, min herr brorson, jag hoppas du icke tar illa ett litet skämt; vackra flickor har jag i all min dar aldrig haft skäl att nämna med andakt, de ha åtminstone icke för mig förblifvit några helgon, – sade onkeln, med ett oändligt sjelfbelåtet leende, i det han drog en cigarr ur det granna fodralet på bordet bredvid honom, och besåg den noga, innan den befanns värdig att tändas och sättas emellan hans blåbleka läppar.
Till Carl Johans församlings vexelundervisningsskola har jemväl från Sjömanshuset under berörde 4 år lemnals ett årligt bidrag af 500 R:dr. s) Pensions-inrättningen för ålderstigne eller sjuklige tjenstehjon, stiftad Oscarsdageu 1849, såsom en gärd att befästa minnet af den då skedda invigningen af Götheborgs nya börs. Inrättningens fond utgjorde vid 1850 års slut 34,396 R:dr 26 sk. Banko, som samlats genom frivilliga bidrag, deraf Grosshandlaren D. Carnegie tillskjutit 13,333 R:dr 16 sk. Banko, hvarförutan ett belopp af 3,333 R:dr 16 sk. Banko jemväl af Herr Carnegie donerats till grundläggande af en särskild byggnadsfond, derå räntan skall tilläggas kapitalet, intill dess det afsedda ändamålet, bostäders anskaffande till sådane pensionärers inrymmande, kan ernås. Denna särskilda fond utgjorde vid 1850 års slut 3,443 R:dr 30 sk. 2 rsl. Banko. Nämnde år blefvo 40 pensionärer antagne, hvilka i årligt understöd åtnjuta tillsammans 1,583 R:dr 16 sk. Banko. Dessutom utdelas af förslberörde fond 200 R:dr Banko årligen såsom premier till sådane tjenstehjon, som i minst 10 år tjenat och fortfarande tjena å samma ställe, och derunder utmärkt sig för trohet, sedlighet och ordning. t) Sällskapet för öm och sedlig modersvård, hvars tillgångar bildats hufvudsakligen genom bidrag af stadens bättre lottade fruntimmer. Sällskapet, som 46 stiftades år 1849, och 1850 hade, utöfver de erforderlige medlen för årets utgifter, en förräntad fond af 1,000 R:dr Banko, utdelade nämnde år 220 R:dr Banko kontant och kläder till el t värde af 830 R:dr 16 sk. Banko ät 24 mö drar och 98 barn.
Man har såsom hufvudsakligt bevis derför andragit, att större Den 35 Januari e. m. 49 i delen af deras sedelstock, som eirculerar, består af mindre valeurer än 10 r:dr. Detta bevisar likväl i min tanka intet annat, än att dä flere valeurer utgifvas, så gå de mindre lättare, än de stora i allmänna rörelsen, men bevisar alldeles icke, alt om de mindre icke linge utgifvas, de större då icke i stället skulle circulera. Det är det allmänna behofvet af rörelsemedel af olika valeurer, som bestämmer i hvad förhållande större och mindre sedlar finnas utelöpande i landet. Om man efterser huru dermed sig förhåller, skall man linna, att i det ta afseende är förhållandet alltid ungefär detsamma: att sedlar å 500 r:dr, 100 r:dr och 50 r:dr o. s. v. alltid befinna sig ute i rörelsen ungefär i samma mängd. Detta bevisar, att sedlar t. ex. på 10 r:dr behöfvas för omsättningen till ett visst antal, sedlar på 2 r:dr till ett visst antal, och småsedlar till ett visst antal. När nu privatbankerues mindre sedlar utgifvas i rörelsen, så supplera de ett motsvarande belopp af Riksbankens mynt å samma valeur, och summan af beloppet deraf blifver densamma som förut. Men om privalbnnkerne icke linge utgifva så små sedlar, och således icke kunde supplera det belopp deraf i riksmynt, som rörelsen kräfver, utan i stället endast utsända sedlar af 10 ndrs valeur och deröfver, så blefve förhållandet efter mitt begrepp intet annat, än att desse privatbankernes sedlar skulle komma att intaga de motsvarande Riksbankssedlarues plats. Det må vara sant, alt emedan den dagliga rörelsen i trakterne omkring privalbankcrnc fordra mindre sedelvalcurer, så skulle desse större sedlar, som af privatbankerne utgåfvos, erbjudas till vexling, i afsigt att få mindre Riksbankssedlar i stället.
Ltael von wolstein begarte a nyo upläsningen af de af Herr (Hllensvsim äberopade § §. i Regeringsformen och RiksdagsOrdningen. Herr Lock. Med den största wördnad för Högloft Ridderffapet och Adeln får jag förklara, at intet ställe finnes i wara Grundlagar, fom säger at någon Ledamot af et Stand kan utvotera^ At klandra något, lär icke anses obehörigt, när det til och med är tillätit at genom inlaga til Lonstitutiollg-Utskottet klandra och förestå förändringar i sjelfwa Grundlagarne. Grefwe Ickörner, ^Zolpb Oöran. Jag hör wid detta tilfälle äberopas, a ena sidan Friheten, ar såsom Riksdagsman yttra sina tankar, och a den andra undersökas, huru den bör bedömas som mitzbrukar en sadan frihet. Det torde wara nödigt at Undersöka, hwari denna frihet egentligen består. Da en Ledamot af Riksens Ständer äger, at til öfwerläggning öppna frågor, eller 74 Den 2 Mars. Mer öfwer de ämnen, hwilka Riksens Ständers pröfning äro framstälda, yttra sinatankar, sitsätt at se och bedömma dem, sina stal at gilla eller förkasta, da njuter han all den rätt, som med en Laglig frihet inom Samhället star at förena. Han äger da allt det rilfälle en redlig Medborgare kan önska, at bidraga til stiftande af goda Lagar och waka för helgden af de redan fastställa, ar meddela räd och uplysningar, ar framställa det allmänna Interesse! i den klarhet som kan göra detsamma magtigt öfwer det enffildra och bidraga lil fattande af rättwisa, mogna och nyttiga beslut. Men at sälta i staga giltigheten af fyra Stånds beslut, Det är ej at öfverlägga såsom Lagstiftare, det är at qwälja Ständers rätt, at söka inskränka den frihet hwarmed de som Nationens Fullmägtige böra handla, det ar at upresa sig emot Statens Lagliga Magt.
Icke dest mindre kunde dock egennyktan — altid sorglös wid del allmännas förlust — sinna en winst för stunden att, äfwen under besia mänader, förstöra en mängd af säd, lill erhällande af elt quanrum bränwin, som, ehuru mindre än hwad samma säd kunnat giswa a en annan ärskid, likwä! retar en otalig penningelystnad, eller upfyller elt närwarande behof. J.g instämmer derföre med en wärd Ledamot som redan tillstyrkt all bränwinS-bränningS inställande, under Junst, Justi, Augusti och September Mänader, dels i afseende lil! cn under hels den tiden mindre lönande bränwins afkastning, dels för ber dranken eljest sä nödig för Ladugården, dä ej saknas, när gräsbete och afrad giswa dockspel, tilräcklig föda, dels ock för att cj genom bränrvinö-bränning hindra de mänga wig - Dcn 19 December. H2§ wigtigare göromål, som under dcsia mänader, fordra Landrmannenö alla stunder och odelade omtanka. Om der blefwe hwar och en illlaiit akt gistva sin bränwins red<kap hwad forin och skapnad som honom förmänligast sxmes, öpnadcs en annan och län utwäg till ekt oberäkneligt spannemäls förödande. Det ar bekant, att, för akt eludera en successivt förhöjd och stukcligcn oerhörd befattning, grundad pä pannerymd, upfanns i Skottland ett siags bränwinspannor af en sadan platthet, att berlind kunde göras anda till 144 asrvsrkningar om dygnet. Medelst en sadan inrättning, ehuru af liten pannerymd, fulle en ansenlig mängd säd kunna pä korrt tid till bränwin sörwandlas, och knapt lärer nägsn säker grund, hmackcn till befattning eller kontroll derwid kunna aga rum, dä till hwar aswerkning blott fordras någre, minuter.
Öfver jordens rymd rullar det blinda Ödets triumfvagn, och dess hjul krossa hvad den möter på sin väg. Båtarne lade ut från stranden och återvände till Scylla. Adolf erfor en känsla af bitter fröjd, då han åter gungade på vågorna. Medan han öfverlemnade sig åt dylika tankar, satt äfven Drake tyst och sluten. Han fördjupade sig i den gåta, som sysselsatt honom, alltsedan han räddade sig ombord å Scylla: bevekelsegrunderna till Vanloos handlingssätt, de vägar, på hvilka han måst hafva utspanat sammansvärjningen, och de mystiska ord, han yttrade, då han trodde sig hafva Drake i sitt våld. Denna gåta var Drake oförklarlig: han kunde ingenstädes finna dess nyckel. Men under det han grubblade öfver densamma, uppsteg hos honom en hemlig ångest; det förekom honom, som om han fordom, för lång tid tillbaka, sett Vanloos ansigte, han visste icke när eller under hvilka förhållanden ... hans i grunden vidskepliga sinne började uppskakas och i den mystiske mannen ana ett sändebud från den öfvernaturliga verldsordning, för hvars lagar hans onda samvete i sina få obevakade ögonblick bäfvade. Scylla lättade åter ankar. Dagen lofvade bli varm, och en fullkomlig vindstilla rådde. Man måste utsätta bogserbåtar, för att få briggen af stället. Medan detta arbete pågick, kom Adolf Skytte att närmare betrakta andre löjtnantens ansigte. Han tyckte sig igenkänna detsamma. Det erinrade om en ung man, som han under sin första vistelse vid universitetet lärt flygtigt känna, och hvars kort derefter inträffade missöden väckt allmän uppmärksamhet. Han gick fram till andre löjtnanten och sade: – Hafva vi icke sett hvarandra förr under andra lyckligare förhållanden? – Det är möjligt, svarade denne kort. – Ni är Felix Ligelius, icke sannt? – Tyst, inföll andre löjtnanten och visade Skytte för första gången ett allvarsamt anlete. – Jag bär icke längre min fars namn och vill icke höra det nämnas här. Jag heter Felix, ingenting vidare. – Så, för fan, tillade han, – att ni ändå kände igen mig! Jag skulle knappt igenkänt er, om jag ej hört ert namn.
I enlighet med denna Rikets Ständers anhållan hafva ock genom Styrelsens för Statens jernvägsbyggnader försorg undersökningar sedermera blifvit verkställda, dels rörande den alternativt föreslagna sträckningen genom det inre af provinsen öfver södra delen af sjön Frykens vattendrag till Arvika, dels äfven i ändamål att närmare uppgå och söka utfinna fördelaktigaste sträckningen för den, enligt jernvägskomitéens utstakning af branta stigningar mellan Norselfven och Arvika besvära - 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 47. de linien öfver Carlstad, hvilka undersökningar, jemlikt af undersökningsförrättaren meddelad upplysning, sålunda utfallit, att krökningsoch lutningsförhållandena på Carlstad-linien, som blifver 7,860 fot kortare, äro fördelaktigare än på NorumNilsby-linien; att å den sednare linien erfordras 5,960 fot tunnelsprängning, men å den förra endast 1,850 fot, samt att anläggningskostnaden för Norum—Nilsbylinien, beräknad till 12,920,000 Riksdaler för en väglängd af 10 mil 21,584 fot, blifver öfver en million Riksdaler högre. Då Eders Kongl. Maj-.ts Befallningshafvande nu öfvergår till framställandet af sin åsigt rörande ifrågavarande två bansträckningars inbördes företräde, anser Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sig böra, för bedömandet häraf, uteslutande från synpunkten af provinsens intressen och allmänna fördelar taga dessa alternativ-linier i öfvervägande, desto heldre som nordvestra stambanans främsta ändamål, att åstadkomma en jernvägsförbindelse mellan de förenade rikenas hufvudstäder, lika fullständigt ernås, vare sig att banan anlägges öfver Carlstad eller öfver Norum—Nilsby.
Detta kan visserligen, såsom TJtsk. sagt, icke fullkomligen ske innan rikshufvudboken är afslutad, men något när kunde det väl under tiden bestämmas, om det ginge så till, att föredraganden för finance-ärendena, eller hädanefter hvarje depart.ehef, hade ett cassa-förslag för hvarje vecka eller månad; men såsom mig är befältadt, liar i Conseljen ej ens funnits någon contrabok med Stats-contoref, så att föredraganden af finance-ärendena icke vetat, huru stora tillgångar återstått att disponera inom titeln, ulan nödgats anvisa på under händer hafvande medel , som lära utgöras af den nu ifrågavar. reservfonden. Då förhållandet är sådant, vore det väl naturligt, att icke lemna vederbör, ett tillfälle att fortfara på det gamla sättet. Man säger väl, alt man nu fått en ny ministére, och att den bör under stödjas af Ständernes förtroende, men jag tager mig friheten framställa till det Högh Huset, huruvida denna ministere ännu lemnat någon garanti för ett sådant handlingssätt, som berättigar till detta förtroende? Det är till och med sannolikt, efter hvad man har hört sägas, att denna ministeres första möte med Ständerna skall blifva alt begära högre anslag. Under sådant förhållande, eller då man sålunda endast kan dömma efter det föregående, tror jag R. St. icke hafva anledn. till några skänker, innan de pröfvat ministerens handlingssätt. En sådan pröfning bör, efter min tan - 64 D e ti 20 Maj f. m. ke , främst bestå deri, att Ständerne nödga Styrelsen att se, mera än hittills, på hushållning, och Styrelsen kan det äfven. Då man betraktar alt de flesta brister, som nu varit i fråga, uppkommit genom dispositioner till permanenta anslag; så finner man väl, alt om Styrelsen ville under ett enda år vidtaga någon förknappning, draga in eiler låta bli en del af dessa anslag, så bade den oek tillräckliga besparingar för ett kommande år, utan att behöfva tillgripa de medel, Utsk. nu föreslagit.
Utslcs ledamöter huruvida icke en sådan driffjäder varit med vid öfverläggningen om den ifrågav:de saken och egentligen utgjort anledn. till att detta anslags beviljande just nu blifvit tillstyrkt. Den 6 Februari. För att öfvergå tili de skäl hvilka tala för att detta anslag må upskjutas åtminstone under den korta tiden till kommandeRiksdag, så lärer väl hvar och en medgifva att behofvet af Stockholms befästande icke egentligen kan behöfva ifrågakomma annat än med afside på försvaret mot vår östra granne. Frågan är således: månne någon rimlighet förefinnes att Sverige under närmast påföljande år har alt befara en öfverrumpiing från den östra grannen? Dervid ber jag alt först få taga i betraktande den ställning Iivari Ryssland befinner sig efter kriget och de upoffringar detta förorsakat och sedermera de förändrade utsigter som, till någon del åtminstone, synes hafva öpnat sig inom detta vidsträckta rike i följd af den thronförändring som der egt ruin och efter den nuv:de sjelfherrskarens tillträde till Regeringen. Enligt sammanstämmande statistiska notiser, hvilka man igenfinner i statistiska arbeten af Léon, Faucher, Baron v. Reden och Kalb hafva, utom de vanliga utgifter, som de stående arméerne i Europa förorsaka, de särskilde koslnaderne för Orientaliska kriget upgått till en summa i franes räknadt af 6,200 millioner, hvaraf 4,800 måst uptagas såsom lån. Det torde icke vara utan intresse att citera hvad som häraf enligt upgift belastar hvarje land-särskildt, nemi.: Storbritannien t.940 millioner francs, hvaraf uplånte 1,51 Or Frankrike 1,600, hvaraf uplånte 1,580; Turkiet 700, hvaraf uplånle 150; Sardinien 60, alla lånade; Ryssland 1,200, hvaraf lånade 800: samt öfriga makter, som ej deltagit i kriget, för rustningar: