Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derutaf att ett vittne berättigas att hos Kronofogden upbära sin ersättning i st. f. att resa in lill residensstaden för att erhålla densamma, följer alldeles icke alt han skall genast då han anmäler sig, erhålla denna ersättning. Man kan mycket väl, om man så vill, ordna saken på det sätt, att Kronofogden, sedan den till ersättning berättigade hos honom anmält sitt anspråk, får ifrån Landtränteriet requirera de nödiga medlen och sedermera utbetala dem. Således förutsätter icke förslaget nödvändigheten af förskott, utan kunna de undvikas om man skulle anse dem äfventyrliga. Att deremot ett stadgande, hvarigenom ett vittne, som gjort en mängd resor, för att hörsamma kallelser till vittnesmåls afläggande i brottmål, skulle ådragas ytterligare kostnader och omvägar för utbekommande af ersättningsbeloppet för dessa resor, att, säger jag, ett sådant stadgande skulle bibehållas derföre, att man befarar, att den förändrade föreskrift, som blifvit af Utsk. föreslagen, möjli - 62 Den 2 Augusti. gen skulle kunna föranleda till missbruk af en eller annan embetsman, det tror jag vara en alltför långt drifven försigtighet. Jag förenar mig i Frih. Palmstjernas yrkande om bifall till Utsk:s förslag. Hr Printzensköld: Sedan StatsUtskrs Ordf., understödd af en ibland Utsk:s ledamöter, tillstyrkt bifall till förslaget, så lärer väl allt bemödande å min sida vara fruktlöst för att vinna afslag på detsamma. Jag får likväl förklara det jag icke anser de skäl, som Frill. Palmstjerna anfört, i ringaste måtto innefatta vederläggning hvarken af hvad jag nu erinrat eller af de skäl, som androgos dels af mig, dels af af andra ledamöter inom detta Stånd då betänk, första gången förevar. Det är lätt sagdt af en Landsh. hvilken, raan måste erkänna det, sjelf följer ärendena med den största upmärksamhet, att han kan förekomma olägenheterna af ett sådant stadgande, sorn det ifrågavar:de, men det är icke sagdt, att så alltid kommer att inträffa.
18 (2 ökades, till följd af enskild Motionairs proposition, då varande H. K. H. KronPrinsens Statsanslag, till 100,000 R:dr, a54 Den 19 Maji f. m. och H. K. H. Prins Oscar erhöll dessutom 16,666: 32, hvilka 1815 ökades till 33,333: 16, eller tillsammans för KronPrins och ArfFurste 133,333: 16, innan Norrige ännu lemnat några bidrag; och fortfor detta anslag orubbadt till 1818. Man må nu uppställa jemförelser emellan Myntförhållande och varuvärden bäst man vill, så får man inga andra resullaler, än att 133,333 K:dr 16 sk. emellan åren 18(2 och 1818. icke voro mera i värde, än samma summa emellan åren 1823 och 1829. Jag kan således icke föreställa mig, att 170,000 R:dr sorn nu, oberäknadt Norriges bidrag, utgör DD. KK. HH. Statsanslag, varit så knappt béräknadt, att denna summa icke skulle kunna, utan .att blifva otillräcklig, medgifva bestridandet af hvad som ännu i flera år kan tarfvas för de Furstliga Barnens barnauppfostran. Jag bekänner, att jag ej väl förstår, hvad i sådant afseende menas med en ökad Hofhållningskostnad. Jag erkänner gerna, att jag icke inser nödvändigheten af denna dyrlejda uppassning, hvilken fordom, under namn af Furstlig uppvaktning, omgaf den Furstliga vaggan, för att ifrån det Furstliga förståndets första gryning, vilseföra det, till dessa falska begrepp om menniska, och menskligt värde, som fört så mången Furste till för - Den 19 M a j i f. m. a55 derf.
Hvad derefter angår frågan, huruvida och i hvad mån de sjöstäder, genom hvilka stambanorna komma att anläggas, må vara skyldige att kostnadsfritt upplåta tjenlig hamnplats, dit stambanan bör på Statens bekostnad ledas, samt om sådane städer må vara berättigade att, på egen bekostnad och mot åtnjutande af lämplig godtgörelse utaf de trafikerande, anlägga nödiga spår från stambanan till stadens egna hamnar och kajer, äfvensom huruvida några åtgärder kunde vidtagas för vinnande af en lämplig nedsättning af de hamnoch bro-afgilter med flera dylika omkostnader, som enligt behörigen fastställda taxor utgå för varors lastning och lossning i sådana hamnar, som af Statens jernvägar beröras; så finner visserligen Utskottet det i allmänhet vara af vigt att, då Statens stambana ledes till sjöstad, banan, der så lämpligen kan ske, på Statens bekostnad fortsättos till tjenlig hamnplats, der lastning och lossning med minsta möjliga kostnad för do trafikerande och utan alltför betungande afgifter må ega rum; men då några för alla omständigheter passande stadganden i detta hänseende måhända icke torde kunna meddelas, anser sig Utskottet endast böra hemställa: 8:0. att Rikets Ständer må i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla: dels att Kongl.
Jag har dervid trott mig finna, att ehuruväl det är en obestridlig sanning, att alla ägare af jord eller näringsrörelse indirecte skulle röna en fördelaktig inflytelse af den lättnad, sorn hypotheksföreningarna skulle skänka dess egna ledamöter directe, så är det likväl icke derföre säkert, hvarken att de mindre jordbrukarne eller allmogen för det närvar, inse dessa indirecta fördelar, ej heller att icke deras betryckta belägenhet, i den mån de äro skuldsatta, påkallar en mera hastigt verkande hjelp. Jag har dessutom icke kunnat för mig dölja den allm. grundsats,‘ att hypotheksföreningar, frivilligt bildade, icke gerna hvarken böra eller kunna upptaga bland sig de mindre jordbrukarne, och det af 2:ne skäl, nemi. först: emedan vilkoret af den solidariska ansvarigheten, en för alla och alla för en, i sig sjelf innebär en varning för de mera bemedlade och affärsvana, att icke blottställa sig för följderna af de försummelser eller fallissementer, som kunna träffa de mindre jordbrukarne, hvilka 2 å 3 års missväxt å rad kunna alldeles ruinera; och för det andra, emedan det måhända vore moraliskt orätt att inleda en allmoge i en creditanstalt, der minsta uraktlåtenhet att på dagen erlägga ränta och afbetalning måste, om inrättningen skall kunna bestå och bibehålla credit, oblidkeligen medföra lagsökning och utmätning* Med den lifliga önskan, som jag naturligtvis hyser, att H. BondeSt., på hvars beslut frågan nu beror om garanti för lån af hypotheksföreningar, måtte antaga R. o. Ad:s och Högv. PresfeStts inbjudna-, har jag ansett mig böra uttänka och bereda en utväg, hvarigenom äfven de af allmogen, sorn icke med ett minimibelopp af 10,000 r:dr b:co taxeringsvärde kunde inträda i hypotheksföreningar, erhålla tillfälle till lån med nedsatt ränta, och denna utväg har jag trott mig finna derutinnan, att öfriga jordägande classer afstodo deras rätt att täfla med allmogen om lån i R.
Herr I^o^onKolpe. Uti 26. §. förordnas, kt den Skjutsande icke är ffyldig halla den Resande hastar tilhanda pä annrt ställe, än a Gästgifwaregärden, sch således lärer deraf följa, at Resande, som uppehållit sig pä »agot ställe emelle» GästgifwaregardLrna, icke ka hämta hastar ifrän den närmaste, h wilke t likwäl förut warit Mättt / emot betalning för wägcns längd och uppehåll» Osta hander, at den Wärd, som bade för kub» Lian, ych eyffillda ärender mäste emottaga besök/, 78 r icke är l ständ at sjelf hjelpa den resande fort, hwll, ken följaktligen icke har annan mwäg ön hämta Skjutshästar, och jag ser ej »agon olägenhet deraf för den Skjutsande, hwilken blifwcr betald, bade för wägens längd och uppehåll. Den häruti gjorda förändring, emot hwad förut manligt warit, lärer icke kunna antagas och gillas. Herr 6/IlenaäIsr anmärkte tvid hwad Herr f^^nnstolps til denna tz. förcstagic, at derpå existsrass redan en författning. Friherre Os Oscr, Larl. Nar uti en §. förut är stadgadt, at man ej får taga hästar längre än kil Gästgifwaregården, utan allt beror pa öfwer» enökommelse, ja kunde deraf möjestgen följa, at en Resande, sorn ärnar stg til er nära beläget ställe, alldeles icke finge Skjuts, eller bleswe länge uppehållen. Jag har sjelf erfarit, at när jag kommit til Gästgifwaregård och blott en korrt bit af wägen för mig återstått, har jag ibland kunnat jasrtvaäsra Bonden at Skjutsa fram, men ibland intet, utan blifwit strandsatt; Bonden har nekat, det ar hans rätt; men Gästgifware har ock nekat och den rättigheten anser jag wara otjenlig.
Utskottet har haft detta ärende undeE öfverläggning; Och då, enligt Utskottets tanka, Törmönen af en lättad Communication, som genom Postinrättningen .åsyftas, bör, så mycket som möjligt, sträcka sig till alla de af Rikets Innevånare, som deraf ega behof; så har Utskottet med billigt afseende å de hinder deremot, som uti ofvan upptagne Memorial blifvit anmärkte, ansett sig ega afledning vördsamt tillstyrka, att Riksens Höglofl. Ständer ville hos Kongl. Majrt framföra den underdåniga önskan, att Postmästare, så väl i städerne som på landet, hädanefter matte förklaras skyldige, att mot ersättning hålla Postbok med alla de inom orten boende Landtboer, som villja sig deraf begagna, och att Postförare derjemte åläggas, emot betalning emottaga och å der - llelv. ock Ekon, Utik. Betänkanrlen, tfn till vid Postvägen bestämda ställen aflemna de lösväskor, som dem i sådant hänseende tunna anförtros, samt att, till förekommande af den öfverdrifna vedergällning, som af någon Postmästare eller Postbonde möjligen kunde yrkas, Kongl. Maj.t efter Öfver-PostDireeteurens samt öfrige vederbörandes hörande, täcktes i Nåder bestämma de grunder, hvarefter en sådan vedergällning bör utgöras. Hvilket dock till Riksens Högloft Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemna». Stockholm den 24 Mars 1823. Ankom den 29 Mars i82J|. Vördsamt Memorial. TJ nder den 24 nti innevarande månad hafva till Rikets Högl. Ständers Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskott inkommit 2:ne Utdrag af Protocollen, hällne uti Högv.
— Ja, jag skall värkligen taga itu med något — det är ju dumt att gå och kasta bort sig, resonnerade Nils bredt och flytande och stack sin arm under Annas. Han blef alltid praktisk och energisk, när han erfor eggande glädje. — Ser du det är just det, som är frihet, detta att jag kan arbeta om jag vill, men när som helst åter kasta bort det och börja bättre saker, börja måla t. ex. — Ne-ej jag har funderat mycket, ordade han förnuftigt, jag har mina planer, jag känner värkligen målarlust, — och så skulle vi väl ta ett tag, lilla flickan — hva? — Ja, men nu ska’ vi också göra någonting, Nils, strålade hon till, hur det är så — det där släpet — det är släp. — Naturligtvis! medgaf han utan prut. Du gyllene luft i nya världen, evigt skänker du hägringar! Dock finnas människor, som i ljuset af dem göra små storvärk. De kände kärlek för det land, som väckte dessa krafter i deras själar. För dem funnos detaljer och jämförelser ej till. Luften, solen, den hvita glansen, väldigheten, den kolossala tanken — allt var ett stycke af den värld de utvalt åt sig, och de öfverraskades af att finna den så skön. De uppskattade öfverdrifvet förtjänsterna, likt modern, som spårar begynnande fägring i sitt fula, oansenliga barns ansikte. De genombäfvades af frihetsdagens betydelse, de sågo storhet i detta larm och jubel. Långsamt vältrade massorna öfver japanska bron, förbi de öfverfyllda restaurationerna. — Nu taga vi oss ett glas lemonad, Anna du? — Här!? sade hon andtruten, förskräckt. — Kom! han tog plötsligt hennes arm och vek af in under tälten utanför svenska lokalen. De satte sig ned, väntande på uppassning. Rundtom dem var högljudt prat och blossande ansikten. Välfödda, ljuslagda män med röda kinder drucko och svuro på oblandadt hemlandstungomål — främlingar med en färsk oförfalskad doft af Norden. Länge fingo de sitta där och vänta. Nils var nästan blek, Annas hjärta klappade. De sågo på hvarandra. — Tror du vi känna någon, hviskade hon.
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter, A. F. N. GYLDENSTOLPE. C. STÅL. ARV. EGERSTRÖM. S. L. HASSELBERG. GUST. SCHURER von WALDHEIM, ERIC POSSE. Stockholm den 12 December 1862. Q. P. Hagbergh. — 325 — (Bilaga). Af Kongl. Krigs-hofrätten har jag bekommit ett års hyra, från 1 April 1860 till samma tid 1861, för af Hof-rätten förhyrde embetsrum i huset N:o 10 Qvarteret Björn inom Klara församling, med R:mt 1.200. Stockholm den 1 Oktober 1860. C. O. Cervin. Kongl. Roinmerse-kollegii underdåniga utlåtande, angående en vid granskning af Kollegii expensmedelsräkning för år 1860 utaf Rikets Ständers Revisorer gjord anmälan. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-kollegium får, till åtlydnad af Eders Kongl. Maj:ts uti aflåten remiss meddelade nådiga befallning, härmed afgifva underdånigt utlåtande, i anledning af hvad utaf Rikets Ständers innevarande år församlade Revisorer, enligt närlagde transsumt af deras berättelse om verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 1860, blifvit anmärkt i afseende å en uppkommen behållning å anslaget till arfvoden åt extra biträden hos Kollegium.
Det andra argumentet synes gå derpå ut, att ansökningen ej kunde gälla, då fastigheterne icke voro deri specificerade, om än P:n varit deras ägare, när ansökningen skedde — helst den *) Ej må inteckning beviljas i annan egendom, än den gäldenären veterligen genom laga fång förvärfvat och deraf ban ägare är, då inteckning sökes. — 31 — först efter nya ägarens lagfart tillkomna specificationen ej kunde hafva någon verkan. Men faller det senare argumentet på de skäl, jag här i början anfört; och antages derjemte, hvad jag sökt bevisa i fråga om köpets afslutande; så tyckes första argumentet lika litet kunna bestå. Förverkade sökanden ingen rätt dermed, att han ej nämnde fastigheterna annorlunda, än såsom P:n tillhöriga och innefattande alla dem denne ägde i staden och på dess område; och var det tillräckligt, att Rådst.rätten, som skulle meddela inteckningen, kände dem och mot deras identitet ingen invändning af motparten (gäldenären) gjordes; än mindre kunde då sökandens rätt förringas deraf, att han kallat fastigheterna P:n tillhöriga, sedan denna afyttrat dem genom en handling, som sökanden väl bevittnat, men som icke innefattade afslutadt köp. 1 stället för afvittring efter afliden hustru slöt hennes efterlefande man med deras sons förmyndare det aftal, att fadren skulle behålla all boets lösa och fasta egendom, emot förbindelse att föda och uppfostra sonen, lör hvilken dessutom bestämdes ett mödernearf af 400 R:dr banko, som dock först vid fadrens död skulle utgå. Fadren kom, tretton år derefter, på obestånd; och den ännu omyndiga sonens förmyndare bevakade hans fordran för arfskapitalet, med påstående om förmånsrätt, såsom för barnaarf hos föräldrar eller förmyndare. Ep sådan förmånsrätt bestriddes, och fråga blef, huruvida fadren, utan att vara förmyndare, fortfor att stå i förmyndareansvar för medel, tillhörande den verkliga förmyndarens redovisningsskyldighet, hvarifrån denne säkerligen icke kunde mera derföre fritagas, att medlen tilläfventyrs ginge förlorade genom den tillåtelse, han lemnat fadren, att dem behålla.
Mellan de sedermera vidtagande Skalka, Parkijaur, Randijaur, Purkijaur och Waikijaur träsken äro åter dels större dels mindre forssar, som till en del, redan försmärre Båtar, och så behjertade Båtförare , som man endast kunnat hämta från Torneå , äro farba re, och hvilket under Friherre S. G. Hermelins tid bief ådagalagt och hvarom jemte åtskilligt annat, som till iransportidésn denna vägen hörer, upplysande Handlingar förmodeligen finnas bland da papper, dass Herrar Söner nyligen förärat Kongl. Dtn I September f. m. 19 Utan stt nu räkna de flera svårigheter, som sig förete på de färsta 2 milen mellan sjelfva Malmberget och Qvickjock, genom Strömdrag och forssar, begränsade af oländiga stränder och hvarest Kamaiocks vattudraget, dessutom är allt för litet att för transport med stora båtar kunna användas, afskäres den vidare Sjötransporten under 12 mils längd från Qvickjock tili Vaijkeijaur af 6 större och mindre v Forssar, hvarefter något annat än Landitransport förbi Jockmocks Kyrka ned till Storbackens Lastageplats vid stora Luleå Eif af circa 5 mil hvarken rimligen eller möjligen lärer kunna komma i fråga. Tillsammans (rån Ruotivare vore man således nu kommen 19 mil enär man vid Stöt barken råkar dsn gamla La - (lägerplats sorn Gellivare ägt, och från hvilken å Norra sidan om stora Luleå Elf detta Malmberg ligger circa 10 mil aflägse.
Jag har jemfört PiästeStåndets Protocolls-Utdrag med Bevillningsutskottets Betänkande, och tyckt mig finna de af PrästeStåndet gjorde ändringar sä rigtiga, att jag vågar vördsammast hemställa, om ej Höglofiige Ridderskapet och Adeln skulle finna skäligt, att sig med nämnde Stånd härutinnan förena. Bevillningsutskottet föreslår i 15 puncten: ”Arrendatorer af Kungsgårdar, Boställen eller LandtEgendomar, hvil» ka ej hafva tjenst eller caracter, hälften mot 54 Den 16 Junti /. m. ägaren, dack ej under 24 skillingar.” Enligt denna redaction skulle en Arrendator, i hän* delse EgendOtnsherren vore rik, och rådde örn inånga andra Egendomar, kunna blifva nödsakad att nyttja en mycket större Charta, än emi han sjelf hade ägt den jord han arrenderar. PresteStåndet har derföre ganska riktigt uttryckt Utsko’tets omisskänneliga mening, på följande sätt: ”Arrendatorer hälften mot hvad de, såsom ägare af lägenheten skulle betala.” Likaledes stadgar Utskottet i punkten: ”Qfvannämnde vite af 6 R:dr 32 sk. åge ock rum för den Embetsoch Tjensteman, hvilken antingen utlemnar en handling ocharterad, som charteras bör, eller charferad, sorn icke charteras bör, ejler den med för ringa eller för hög Charta forser, och ersatte han dessutom beloppet af den felande eller för höga Chartan.” Detta synes i flere afseenden vara alldeles olämpeligt, hvilket ock PresteStåndet anmärkt. Oet kan till exempel hända, att man ej säkert vet, om en handling bör charteras eller ej, eller huru stor charta, som erfqrdras; eller att man ej kan erhålla precist så stor Charta, som vederbör, och för att vara så mycket säkrare, hellre vill göra för mycket, än för litet; i alla dessa fall» skulle det vara högst obilligt, att med vite belägga en handling, hvarigenom flen enskifte frivilligt gåfve Staten mer, än den hade rätt att fordra.
Förbi Luleå Lappmark fortgår fjellryggen i sydvestlig riktning och under ständig böjning öfver fjellen Marfos, Ridotjock, Lätnarwardo, Tjorro, Gautilis, Tulpajäkna, Ojmajallojökna till Sulitjelma, den högsta spetsen i Svenska Fjellryggen. Ifrån Sulitjelma sänker den sig i sydvestlig riktning och utgör gräns för Piteå Lappmarker öfver Fjellen Lajro, Rivastjock, Wikistjock och Nasafjell till Umeå Lappmarks och Westerbottens Läns gräns. Fjellryggen, som åt nordvest i tvärsluttande branter stupar ned emot Atlantiska Oceanen, sänker sig deremot långsamt åt nordost mot Bottniska viken och utsänder åt samma håll flere mindre bergskedjor, som gå långt ned i Lappmarkerne och ibland uppstiga till ansenlig höjd, såsom Wallifjellen 4 i Qvickjock 111. fl., men som sedermera långt innan de uppnått kusten af Bottniska viken förlora sig i smärre enstaka berg, kullar, landthöjder och skogstrakter. Öfre delen af kustlandet närmast lappmarksgränsen är visserligen ganska bergig, men de derstädes förekommande bergen utgöra ej längre några sammanhängande kedjor. Närmare kusten af Bottniska viken är landet deremot i allmänhet lågt och jemnt. Längs efter fjellryggen och ofta högt uppå dess sida finnes en otalig mängd sjöar, flere af betydlig storlek. Dessa afbörda sitt vatten och gifva upphof åt många större floder, hvilka, genom de upp emot fjellen emellan bergskedjor sammanträngda, men ner åt kusten sig mer och mer vidgande floddalarne, utfalla i Bottniska viken. De förnämsta af dessa floder äro Muonio eif, upprunnen från sjön Kilpisjaur, der gränsorne emellan Sverige, Norrige och Ryssland sammanstöta, och sorn vid Kengis 15 mil från kusten förenar sig med Torneå eif, kommande från det 7 mil långa, 1,400 fot öfver hafvet liggande, Torneå träsk, hvarefter dessa förenade floder under det gemensamma namnet Torneå eif straxt nedom Haparanda stad utfalla i Bottniska viken.
På sätt reservanten uppgifvit, åsyftades med detta lån icke endast att derigenom kunna anskaffa ett nytt läns-lasarett, ulan hufvudsakligen att kunna utvidga och förbättra en klinisk institution, af hvars beskaffenhet den medicinska undervisningens ändamålsenlighet och fullständighet vid det ena af rikets universitet voro beroende. Inom andra länder hade erfarenheten visat, att inga administrativa tillgöranden eller vetenskapliga bemödanden förmådde upprätthålla de medicinska undervisningsanstalterna, dä kliniska inrättningar vid desamma saknades. På alla ställen, der läkarebildningen omsorgsfullt vårdades och befrämjades, hade derföre sådana inrätt - S/a/x-CiskoUets Memorial, N.-o 189. ilin gar blifvit ordnade samt försedda med serskilda lärare, hvilka hade sig: ålagdt att vid sjuksängarne handleda de blifvande Jäkarnc i deras studier af sjukdomsprocessen och dennas oändligen vexlande former. Vid dessa inrättningar kunde således, under erfarne lärares ledning, den unge läkaren, utan äfventyr af vådliga experimenter och möjliga misstag, vinna den praktiska vana, som eljest blott genom en längre utöfning af bans, för menskligheten så vigtiga, yrke kunde förvärfvas. Att den kliniska undervisningen, derest den skulle medföra åsyftade resultat, måste tidigt börja och, jemte de theoretiska studierna, fortsättas under liela den tid, läkaren erhölle sin akademiska bildning, vore af erfarenheten bekräftadt, hvarföre också ett sådant undervisningssätt utrikes iakttoges, der medicinska vetenskapernas studium hunnit någon fullkomlighet. Deremot vore den, som bär i landet egnade sig åt läkareyrket, nödsakad afbryta undervisningen vid universiteten för alt vid hufvudstadens lasarett söka en praktisk utbildning, hvilken universitetens utmärkta lärare, i saknad af ändamålsenliga kliniska inrättningar, voro urståndsatte att meddela. Denna utvägs begagnande vöre emedlertid, serdeles för studerande vid Lunds universitet, förenadt med alltför stora olägenheter; hvadan dessa, mången gång mäste i grannriket fullborda sin medicinska bildning.
Rikets undersåte frihet att idka, och sig till fördel använda; och uti samma Capitels 6 §, att Saltsjöfisket, inom-skärs, bör för deras enskilda egendom anses, som strand och holmar deromkring ega; m. m. Besv. och Oecon. Utsk. Bct:de. N.o So. 9 Vid detta förhållande, och då nyssnämnde Lagbud medgifver all den frihet, som å ena sidan för fiskeriets bedrifvande är önskelig, och å den andra kan stå tillsamman med annor mans enskilda rätt, finner Utskottet icke skäl, att å denna del af Motiönairens framställning Rikets Höglofl. Ständers bifall tillstyrka, Vidkommande Herr Friherrens i senare punkten af dess Motion uppgifna förslag, till anställande af försök i Skärgårdsfiske; så har Utskottet trott nedanstående upplysningar böra föregå dess Utlåtande öfver denna del af frågan. Sedan Kongl. Maj:t i Nåder anbefallt Professoren vid Lunds Universitet S. Nilsson, alt anställa undersökningar rörande Fiskerierne, har Professoren, som verkställt den Nådiga Befallningen, afgifvit den 1 Mars 1828, om förloppet af berörde undersökningar, sin underdåniga Relation, hvari lian, under åberopande af anförda egna erfarenhets-rön och andra historiska vittnesbörd, hufvudsakligen yrkat följande sattser: 1:0 Att hvarje District af kusten eller af bankarne i hafvet har ett visst qvantum af fisk, som derstädes är född, som derifrån utsprider sig på djupen, och som dit åter samlas på bestämd tid hvarje år, för att fortplanta sig. io Besv. och Oecon. (Jtsk$ Bct:de.