Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad bär stadgas är en gifven följd deraf att det är en helt olika procedur i årsstämning än i konkurs. Det är nödvändigt att man inställer sig i konkurs, d. v. s. anmäler sig; fnen äro handlingarne inlemnade i årsstämning, kan man åberopa dessa redan inlemnade handlingar. Efter härmed slutad öfverläggning och uptagande af de derunder gjorda yrkandena å dels bifall till dels återremiss ahifrågavrde §, framstäldes först propos. å bifall till densamma, dervid svarades några både ja och nej, samt sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med åtskilliga ja jemte några nej; och förklarades ja nu varit öfvervägande. § 15. Hr Dalman: Jag hemställer, huruvida icke det tillägg i denna § borde göras, att äfven utländska borgenärer skola genom bref underrättas om konkursen. Gr. Sparre: Det kan icke gerna åläggas domstol att ut färda bref till utländsk borgenär. Så vidt jag känner, finnes icke något sådant stadgande i främmande lands konkurslagar, och skulle något sådant här stadgas, kunde man blifva nödsakad att skrifva till alla möjliga orter. Som jag således icke kan inse nyttan af ett sådant stadgande, anhåller jag om bifall till g.n i dess nuv:de skick. Hr Dalman: Jag kan icke inse någon större svårighet att underrätta utländska än inhemska borgenärer. Om man icke vill ålägga domstolen att göra det, kan det ju åtminstone updragas åt rättens ombudsman. Säkert är att serskilda underrättelser äro mer af behofvet påkallade för de kreditorer, som bo utom, än för dem, som bo inom landet; och då tillfälle finnes att i denna g yrka ett så beskaffadt tillägg, anhåller jag äfven att så nu måtte ske. Gr. Mörner: Jag anhåller att få förena mig med Hr Dal man i hans nu gjorda yrkande. §:n bifölls. § 16. Bifölls. § 17. Den 13 Juli. 69 Gr. Mörner:
CoristitutionsUtstottets Förslag, att Frågor, som senare än tre vector före den till Ritsdags fulländande bestämda tid, af Riksdagsmän i ConstitutionsUtskottet väckas, icke vid samma Riksdag skulle af ConstitutionsUtskottet upptagas och beredas, anser jag ganska olämpligt, såsom föranledande till en betydlig inskränkning i Nationens Representanters rättigheter, och den dermed åsyftade allmänna nytta. Det är allmänt kändt, att Ärender af största vigt förekomma nära Riksdagens slut, och för Kongl. Propositioner är in - Den i4 Martil. 437 gen tid föreskrifven, och då derifrån kunde hämtas anledningar till Förslag om Grundlagsförändringar, bör så mycket mindre någon inskränkning i tiden för deras upptagande och beredande medgifvas, som eljest en lid af möjligen io år, eller Riksdagens inträffande efter den nästkommande, skulle uppgå innan en föreslagen Lagförändring kunde till pröfning förekomma. Det olämpliga i Förslaget visar sig i förhållandet vid nu varande Riksdag, då, efter detta Förslag, tiden' nu redan vöre förliden, för att hos ConstitutionsUtskottet väcka, Motioner till upptagande, då likväl få Ärender af större vigt äro afgjorda, och de flesta ämnen på Utskottens handläggning bero, och då andra Utskott äro förpliglade, att, utan inskränkning af tid, upptaga hvad som jemnlikt 56 §. Riksdagsordningen lill Utskotten remitteras, anser jag så mycket mindre skäl, att för ConstitutionsUtskottet deruti göra något undantag, som detta Utskott är i tillfälle att tidigare än andra Utskott afgöra hrad^som hörer till dess handläggning, och sannolikt emot Riksdagens slut äger mera rådrum an de öfriga Utskotten, lill afgörande af förekommande Ärender. Jag tillstyrker derföre vördsamligen, att ConstitutionsUtskottets Förslag må afslås, och nu varande Stadgande bibehållas.
Art. 4- §. 43. pag, 43- Ridderskapet och Adeln bar beslutat, att de uti i:a momentet af denna §. uti nu gällande Bevillnings-Stadga utaf Utskottet uteslutna orden: ”sorn äro desamma, hvilka uti serskild Kongl. Förordning, angående mantalsoch skattskrifning, äfven finnas utsatte”, skulle åter införas; men som de 3:ne öfriga Riks-Stånden godkänt Utskottets förslag, så lärer dervid få förblifva. pag. 44. 46' 1 mom. Ridderskapet och Adeln har beslutat, att uti detta moment skulle de deri tillagde orden: ”så vida icke laga hinder af stadgandet i Kongl. Kungörelsen af den 5 December 1787 skulle möta”, uteslutas; men som de öfriga 3:ne Riks-Stånden godkänt Utskottets förslag, med erinran af PresteStåndet om rättelse af årtalet, hvilket genom tryckfel infördt med 1787, men å nyssnämnde Kongl. Kungörelse rätteligen utgör ”1788”.; så lärer dervid få bero. 5 mom. Borgare-Ståndet bar ansett den af Utskottet uti detta moment föreslagne förändring, att orden: ”Kongl. Kammar-Rätten” må utbytas emot orden: ”ort och ställe som vederbör” icke böra ega rum, och att således nu gällande Bevillnings-Författnings redaction i denna punkt borde bibehållas; men som de 3:ne öfrige Riks-Stånden bifallit Utskottets förslag, lärer dervid böra bero. Bevillnings-Ulskoltets Memorial, N\o 21. 15 §. 5o. pag. 45 och 46.
Sådan den nu är, innehåller den en varning för mened i många hänseenden, 494 Den 27 September. om hvilka den svärjande bör erinras. Denna påminnelse var fordom hos oss till den grad vidtomfattande, att eden för embetsman var att anse såsom ett slags instruktion. Dylika påminnelser bör man i borgenärseden destomindre utesluta, då de, på sätt Hr Printzensköld genom exempel redan visat, ofelbart medföra nyttig verkan. Om den mindre kunnige och eftertänksamme får aflägga borgenärsed, utan att dervid tillika erinras om alla de serskildta omständigheter hvarutinnan han kan fela, så händer det möjligtvis att han besvärjer hvad han eljest ingalunda velat beediga. Jag anser det äfven vara en felaktighet i Utsk:s förslag, då det heter: ”och att den icke af svek eller bedrägeri tillkommit, ulan riktig är, efter ty som den af mig uppgifven blifvit”. Om borgenären låtit förskrifva sig 12 procent och svär på alt han har dem, jemte kapitalet att fordra, så är det ganska riktigt, ehuru det ej är lagligt. Icke heller ligger något svek eller bedrägeri uti en sådan afhandling eller i hennes besvärjande. Jag kan under sådana förhållanden ej finna annat än att R. o. Ad. antingen måste ogilla hela förslaget eller ock förändra det. Att genast göra det sednare, har sina svårigheter, men eftersom man ännu kan begagna den tid af riksdagen, som återstår, så bör man icke underlåta att göra det för att få en lämplig rättelse i nu gällande formulär. Jag hemställer alltså att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, till Utsk. med de anmärkn:r, som här emot detsamma förekommit, på det att Utsk. må kunna pröfva dem och sedan afgifva det förnyade utlåt, hvartill saken kan föranleda. Hr Printzensköld: Jag hör icke till dem, som skänka sitt förakt åt menskliga ting derföre, att de på sig bära pregeln af ofullkomlighet. Jag har erkänt att det formulär för borgenärsedens afläggande, som nu gäller, är i viss mån ofullkomligt.
Z-viriob,. o d ö d - lig själ 1 (Slut.) DU D GRÖNA STIG ... 7 — HYLIN &amp; C2§ FABRIKSAKTIEBOLAG HOFLEVERANTÖR. E t t flertal föreståndare för högre flickskolor i riket har hos k. m:t begärt, att resestipendier af allmänna medel måtte beredas lärarinnor i främmande lefvande språk vid dylika skolor för att genom resor i främmande länder kunna underhålla och utvidga sina kunskaper i dessa språk. Direktionen öfver Stockholms stads undervisningsverk, till hvilken ärendet, såväl som till domkapitlen, remitterats, h a r på grund af att sådana resor äro för ändamålet önskvärda och att de i allmänhet ej torde k u n n a ske u t a n. " Cmu T H Y R A GRAFSTRÖMS TEXTILTJTSTÄLLNING är den senaste i raden af dylika expositioner, som n u börja öfverbjuda hvarandra i fråga om konstnärligt smakfulla prydnadsalster för de rikas hem. Bland föremålen intaga gobelinerna en mycket framskjuten plats, och den vackraste bland dessa är odisputabelt den af artisten N. L u n d s t r ö m komponerade, som framställer fasaner mot en bakgrund af frodigt löfverk. Det är ett stycke förträfflig naturskildring å la Liljefors i friska färger och m e d smidiga linier, som nästan komma en a t t glömma, att m a n h a r ett väfnadsarbete framför sig. För öfrigt förtjäna a t t framhållas artisten G. Wennerbergs mönster till länstolsbeklädnad med vallmo och kastanjer, fröken H. Starcks särdeles tilltalande mönster i grönt med stiliserade hvita blommor, afsedt för soffa i ett herr-rum, och fröken E. Nordenfalks briljanta nässelbård på en gul sidenportiére. Nämna vi till sist, att en gul sidenskärm i empire med ett litet därå anbragt läckert broderi väckte damernas samfällda entusiasm, och att det fanns en uppsjö af kuddar, dukar och draperier, å hvilka en rik flora blomstrade, hafva vi framhållit det väsentligaste af den vackra utställningens många föremål.
Det nu af Bevilln.Utsk. framställda förslag är icke någonting nytt, utan är detsamma, som igenfinnes i 109 § af 1833 års bevillningsstadga, hvilken lyder sålunda: ”Vid taxeringscomite' skall, jemte häradsskrifvaren, äfven kronofogden vara tillstädes, att med nödiga upplysningar tillhandagå; uteblifver någon af dem, ulan tidigt anmäldt laga förfall, bote 70 Den i December f. m. sorn i 79 § stadgadt är. Kronofogden åligger tillse, det hvarje skattskyldig, enligt taxeringsmännens beslut, behörigen debiteras. För siffran ansvare i öfrigt liäradsskrifvaren. Förmena dessa tjenstemän afvikelse ifrån denna stadga vara gjord, anmärke de sådant i prof., som af kronofogden föres och jemväl skall upptaga taxeringsmännens utlåt, öfver anmärkmrne.” Således åter ett fullmäktigskap eller åliggande att bevaka Kronans rätt. Jag finner visserligen ganska conseqvent, att sedaii man beslutat, det Kronan i det ena fallet icke skall hafva någon som bevakar sin rätt, man äfven beslutar detsamma i det andra; men jag kan icke nu heller, fastän R. o. Åd. fattade det omnämnde beslutet i sista plenum, i denna del godkänna, att detta åliggande från kronofogden skall borttagas, som förut i långliga tider ägt rum, emedan jag anser, att det ringa besvär, lian derigenom får, då han i alla fall bör vara vid comite'en närvarande för att i andra fall bevaka Kronans rätt, i andra afseenden alldeles icke kan jemföras med den skada, som Kronan kommer att lida, derigenom alt ingen anser sig skyldig, att för det här vidrörda ändamålet bevaka densamma.
Om motsatsen kan jag nemligen icke tvifla vid anställd jemförelse imellan de fördelar för kyrkan, som ostridigt genom förändringen vunnes å ena, men ock den saknad, allmänna upplysningen i andliga ämnen å andra sidan hade att befara af hela det andliga Ståndets uteslutande från den grad af fri diskussion i dessa ämnen, som är författare i allmänhet medgifven. Ej blott allmänna upplysningen i religionen skulle derigenom komma att lida, utan religionslärarne mäste ock sakna en vigtig uppmuntran till fritt bemödande om högre upplysning i en gren af menskligt vetande, hvilken dem företrädesvis tillhörer att bearbeta. Jag bör föreställa mig, att dessa stora fördelar, hvilka blifvit oss skänkta af den religionsfrihet, vår Tryckfrihetslag innehåller, väga mer, än den enda olägenheten, att någon gång en obetänksam prest i sin församling beträdes med att hafva utgifvit från trycket, hvad som strider mot den lära, han predikar. Lätt nog bör en sådan, under en värdig och klok kyrkodisciplin, kunna bringas att, inför sjelfva sin församling, erkänna sanningen af församlingens lära och förklara de deremot stridande tankar, han från trycket utgifvit, för blotta tvifvelsmål eller förslagsmeningar, på hvilka han velat nedkalla den allmänna granskningen, men hvarmed han ingalunda åsyftat att rubba kyrkans tro. Efter en' sådan bekännelse, förelagd vid äfventyr att straffas för ett i tjensten begånget affall', skulle säkerligen villomeningen blifva för församligen oskadlig *). I de fall åter, der någon förargelse icke uppstått, vore ock all dylik åtgärd öfverflödig. Och sällan lära väl de enfaldige, om de icke genom någon synnerlig händelse blifvit uppmärksame derpå, taga kännedom af deras lärares från trycket utgifna arbeten. De mera boksynte åter torde röna ungefär enahanda intryck af dessa skrifters läsning, som om desamma varit af någon annan, prest eller lekman, författade. *) Om sträng uppmärksamhet på ordalagen af denna bekännelse mäste jag dock anhålla. Skulle man förbyta dem emot sådana, som innefattade en skrymtande afsvärjelse; då vore ändamålet förfeladt.
Brot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 1 Haft. 10 74 StatsUtskottets Utlåtande N:o 139. undervisningen allt vidare sprides, föreslagit att Rikets Ständer för deras del ville besluta, att i stället för de så kallade högre folkskolorna, pedagogier på landet måtte inrättas, der kommunerna så åstunda, och att Rikets Ständer, till aflönande af lärare vid dessa pedagogier anslå lika belopp, som för närvarande utgå till lärare vid de lägre elementarläroverken inom riket; varande härvid likväl af motionären hemsta ldt, att landstingets utlåtande och förslag borde afgifvas öfver de pedagogier, som blefve inrättade, innan Statens skyldighet i ofvanberörda hänseende vidtoge; hvarjemte motionären yrkat, att de nu befintliga pedagogierna på landet, som tillkommit genom donationer eller annorledes, skulle ställas under skolstyrelsernas förvaltning och skole-inspektörernes inseende i likhet med folkskolan och de nu föreslagna pedagogierna. —« Då emedlertid högre folkskolor icke till något betydligare antal förefinnas och anslag till fortsättande af dessas verksamhet blifvit af Utskottet förordnadt, samt då hvad motionären i afseende å de nu å landet befintliga pedagogierna hemställt, är en organisationsfråga, hvarmed det icke lämpligen tillkommer Rikets Ständer att i första rummet taga befattning, torde d) motionen icke till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Beträffande folkundervisningen har Utskottet genom remiss från RiksStånden fått emottaga dels en af Kongl. Maj-.t den 21 November sistlidet år till Rikets Ständer aflåten nådig Proposition (N:o 43), angående anslag till denna undervisnings befrämjande, dels ock flera inom Riks-Slånden väckta motioner i samma ämne, för hvilka framställningar Utskottet nu går att redogöra. Uti högstberörda nådiga Proposition har Kongl. Majit till en början erinrat, hurusom Rikets sednast församlade
(R:gs-Afd.) Enligt hvad Kongl. Majits, under N:o 14 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoller införda, Nådiga Proposition af den 30 Oktober sistlidet år angående detta vigtiga ämne, innehåller, har Sverige under de nästföregångna åren i allmänhet haft att glädja sig åt så goda skördar, att ett i vissa orter uppkommet öfverskott af spanmål föranledt betydlig utförsel deraf; — men, som denna spanmåls-utförsel varit gynnad af de, till följd af krig och andra förhållanden, ovanligt uppdrifna priserna inom Europas flesta länder, och den härigenom stegrade utskeppningen, i förening med bränvin s-bränningen uti de sädesrikare landsorterna, så höjt spanmålspriserna inom landet, att andra af missvext eller felslagen skörd hemsökta trakters innevånare icke kunnat på den inhemska marknaden förse sig med erforderligt brödoch utsädes-korn, hade jemväl införsel af samma vara till icke ringa myckenhet egt rum, och staten någon gång måst mellankomma till afhjelpande af behof, som den åt andra håll riktade enskilda företagsamheten icke fyllt eller förekommit. Således hade, under åren 1854 och 1855 samt den del af år 1856, som förflutit före högstberörda Propositions aflåtande, utaf undsättnings-medlen utanordnats ett sammanräknadt, utan återbetalnings-skyldighet beviljadt, belopp af 21,408 R:dr 16 sk. B:ko; hvarjemte, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, vid hvarje särskildt fall, meddelade Nådiga föreskrifter, andra undsättningar, i egenskap af låne-unBih. till R. St. Stats-kontoret utlemnade till sådana län, som deraf varit i behof. För dessa utbetalningars verkställande bade de till nyssnämnda embetsverk influtna tullmedel för importerad utländsk spanmål samt återbetalda undsättningslån lemnat full tillgång; hvadan för sådant ändamål någon del af de i Riksgälds-kontoret innestående undsättnings-medlen icke behöft utreqvireras. Tvärtom hade dit ytterligare kunnat levereras dylika medel å följande belopp, nemligen: under år 1854 .
Taxan för Expeditions-lösen af den 15 Maj 1821 måtte i sa måtto förändras, att lösen vid Rådstufvu-rätt, städernes Kollegier och Magistrat för ”resolution, definitiv eller inlerlokutorie, så ock protokolls-utdrag, som innefattar ett eller flere beslut” bestämdes till likhet med hvad för Häradsrätt finnes stadgadt, för första arket till 30 sk., andra arket till 18 sk. och hvartdera af de öfriga 9 sk.; så och emedan da berörde lösen nu utgår med 30 sk. för första arket, 18 sk. för det andra och 12 sk. för hvartdera af de öfriga arken, genom antagandet af om förmäldte förslag, den lösen, hvarom nu är fråga, blefve lika vid första domstol i stad och a landet, utan att Rådstufvu-rätterna kunde sägas hafva derigenom erhållit någon förhöjning i denna lösen, enär, fastän för en mindre expedition af ifrågavarande art, eller en sådan, som icke innehåller utöfver trenne ark, lösen visserligen är högre vid Häradsrätt än vid Rådstufvurätt, ett omvändt förhållande deremot likväl alltid inträffar med expeditioner af en mera vidlyftig beskaffenhet, hvilket, med afseende å den omständighet, att Rådstufvurätt numera alltid är forsta domstol i de mål den handlägger, såsom ett missförhållande måste anses, hafva Rikets Ständer, utur sådan synpunkt, funnit en förändring eller reglering i den framställde syftningen vara lämplig; men som, derest denna reglering skall fullständigt genomföras, äfven fordras att den Rådstufvu-rätterne i Expeditions-taxan medgifna rätt Expeditions - U tsko t tels Förslag• till und.
Du att det var en Gudi misshaglig gärning? Har jag syndat som David, så var Du Nathan! MAGISTER O. Jag har förlorat kallelsen att profetera, och att straffa är jag icke mannen. KUNGEN. Olof! Trösta mig då! MAGISTER O. Det kan jag icke, ty det är endast de botfärdige som mottaga trösten. KUNGEN. Du menar jag har förgått mig, gått för långt, säg Du! Men säg det som en Herrans tjänare och icke som en högfärdig skolmästare! Har jag gått för långt? MAGISTER O. Frågan bör icke ställas så, utan spörsmålet blir om de andra hafva någon rätt på sin sida. KUNGEN. Ställ den så! MAGISTER O. Nåväl, Dacken är det berättigade missnöjets man. Kejsaren är som Kristian den andres svåger FJÄRDE AKTEN målsman för hans barn, hvilka äga arfsrätt till svenska tronen, ty upproret annullerar icke lagen. Magnus Haraldsson, biskopen, är talman för de med orätt landsförvista biskoparne. KUNGEN. Med orätt! MAGISTER O. höjer rösten. Ja! Ty Sveriges rikes lag landsförvisar ingen för sin tros skull. KUNGEN. Akta Dig! MAGISTER O. Nu är det för sent! Allmogens missnöje är berättigadt, ty Vesterås riksdagsbeslut gaf konungen endast lof att taga biskopars och klosters egendom, men när kungen tog landskyrkornas och enskildes, då begick han brott! KUNGEN. Du är en djärf man! MAGISTER O. Var djärfvare förr! Hvad Herman Israel beträffar, så var han nyss hos kungen och erbjöd vänskapstraktat, men när kungen vägrade, så var han dum! GUSTAV VASA KUNGEN. Vet Du hut! MAGISTER O. Inte än! Nu skulle kyrkornas guld och silfver gå till lübeckska skulden och en stor del gjorde det, men en stor del gick ner i Eskils gemak under slottet, därifrån det rann ut till bland annat prins Eriks fåniga frierier, som... KUNGEN. Hör på fan! MAGISTER O. Ja, dronning Elisabeth Tudor, drifver bara gyckel med honom!
Maj:t torde i Nåder meddela vederbörande auetoriteter nödiga föreskrifter; 3:o att de besparingar, som uppkomma å anslagen för hvarje serskildt föremål, icke må, i annat fall, än der sådant uttryckligen är inedgifvet, kunna disponeras till något annat behof, utan oafkortade reserveras till kommande Ständers disposition; 4;o att afbetalningar och räntor å de summor, hvilka såsom lån anvisas, komma att till Riksgälds-Gontoiret ingå. Härigenom anser Utskottet sig jemväl hafva besvarat den af Herr Schartau väckle, lill Utskottet remitterade, motion, att de anvisade medlen 8 Ståts-Utskottets Utlåtande, IV-o 354. Litt. A. icke må lyftas annorlunda, än i den nion, de för det afsedde Lehofvet blifva erforderliga. Stockholm den 20 October 1840. Litt. A. Ank. till Exp. Utsk. den 23 October, kl. 2 e. m. Utlåtande j i anledning af ifrågaställa Extra Stats-anslag för Försvar s-verket till lands. (U. A.) Kongl. Maj:t har i delta afseende, uti Dess Nådiga Proposition om Stals-Verkets tillstånd och behof, äskat följande Extra Stats-anslag, nemligen : 1:0 Till compleltering af Redskaps-, Rid-, Anspanns-och Stall-persedlar för 10 Batterier af nya Fält-Artilleriet, för en gång, i rund summa 48,000 R:dr.
Förb. \ €6 3 öre 1 $6 3 öre 1 £6 3 öre Chokolad 25 % 1 få 37} öre 1 tb 37} öre 1 th 50 öre ') Icke nämnda i Taxan. 2) 100 proc. förhöjning i tullen för det tyg, hvarå broderiet anbringats. 3) 20 k 50 proc. förhöjning i tullen för det tyg, hvarå broderiet anbringats. *) För styrka af till och med 10 grader. V Fr. om. 1842 t. o. m. 1845. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Spiritus Vini eller s. k. Sprit, som öfverstiger 9 grader, förbjuden till införsel. 8) Kubriken finnes ej i Taxan. TI Fr. o. m. 1825 Fr. o.m.d.%1826 Fr. o. m. 1831 Fr. o. m. 1836 t. d. V6 1826. t. o. m. 1830. t. o. m. 1835. t. o. m. 1841. Tullsats. Tullsats. Tullsats. VII Fr. o. m. 1842 t. o. m. 1845. Fr. o. m. 1846 t. o. m. 1848. Fr. o. m. 1849 t. o. in. 1851. Fr. o. ra. 1852 t. o. m. 1854. Fr. o. m. 1855 t. o. m. 1857. Fr. o. m. 1858 t. o. m. 1860. Fr. o. m. 1861 t. o. m. 1863. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. såsom arbetade, ej specificerade ämnen.» 6) »Bär, alla slag», tillåtna till införsel mot 50 procent.
Och har E. K. M. i öfrigt, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till låneunderstödet, förklarat, att de medel, som i sådant afseende anvisades, borde i första rummet användas till återbetalning af det förskott, stort 5o,ooo R:dr, som E. K. M. redan för ifrågavarande ändamål meddelat. Hvad E. K. M. sålunda i Nåder framställt hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och beträffande först det föreslagna lånbiträdet; så och Expediliont-V Iskottets Förslag till lind.
Är det Bruks eller amian sådan Egendom, hvarom i ii §. förmäles, som gemensamt blifvit intecknad, och särskild Inteckning å samma tid eller sedan i derunder lydande Fastighet är beviljad, gånge ej ur denna sednare betalning för mera, än som i de andré Fastigheterne bris* ter.” Herr Borgmästaren Hagander anförde.4 ”Jag finner visserligen lika med Utskottet, att RiksdagsMannen Cederborgs förslag icke bör antagas: alt 18, 19, och 20 §. §. af In* teckningsLagen stå i nära samband med hvarandra, och att en del af de olägenhe* ter, hvilka vid deras tillämpning möjligen uppstå, kunna af vederbörande säkegaré sjelfva föreses och äfven förekommas; mert olägenheterna äro emedlertid af den art att de förtjena Lagstiftande Magtens hela Uppmärksamhet; hvadan jag och ansett en närmare utveckling af sjelfva Lagens be* skaifenhet vara åtminstone icke olämplig. Om en Gäldeiiärs flere Egendomar (N:o 1 och 2) blifva intecknade för ert Borgenärs (B) fordran t. ex. 1000 R:d, utan att denne lägger någon viss del af sirt fordran på den ena eller andra Egendo* men; och en annan Borgenär (C) derefter LagUtskottets Betänkande* J2QO Lagutskottets Betdnkandcn. vinner Inteckning särskild i den ena af dessa Fastigheter (N:o i._) för t. ex. 4oo R:d; så uppkommer mellan dessa Borgenärer ett rätts förhållande, hvars allmänna regel är denna: att den ena ej får så begagna sin rätt j att han, utan nytta för sig sjelf j dermed skadar den andra. Det är denna rättsregel, hvarpå 19 §. i 1818 års InteckningsLag sig grundar, då der uttryckes, att en sådan Intcckningshafvare, som (B) icke får af Egendomen N:o 1 taga mera, än bristen, sedan han först hållet sig till N:o 2. Om derföre