Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Munck af Rosenschöld ■ Jag tror att Utskottet lättare skall best amni a Grunderne för dess ifrågavarande Befattning än jag , hvilken såsom enskild man, icke har tillgång till några Handlingar. Då Utskottet får deri allmänna Föreskrift , att utarbeta Grunderne för indragnina och sammanslående af öfverflödige Embeten och Tjenster samt för en förbättrad Arbers-Methode; sg ap§er jag ändamålet böta till en betydlig Den 2 Februarii. SS del kanna uppfyllas. Skulle Utskottet under sina Arbeten finna , att någon förändring af Rikets allmänna Administrations-Verk kotnme i fråga, mäste Utskottet, innan någon hufvudsakelig åtgärd deruti vidtages, sådant hos Corn stitutions Utskottet anmäla. Herr Heykenskjöld , Carl Fredric.- Om jag icke misstager mig innehåller det förmiddagen i dag Justerade Protocoll den anmälan Herr Stats-Secreteraren Baron Ehrenborg för någon tid sedan i detta ämne gjorde, innehållande att Kongl. Majit redan i Nader, til! vinnande af nödige Upplysningar i en sak af så mycken vigt och vidlyftig omfattning , uppdragit till Herr Öfver-Directeuren Rönbeck, samla alla de Upplysningar, sorn kunde vara nödige till detta Måls granskning och grundliga afgörande, hvadan jag anser Regeringen redan hafva vidtagit föregående nödt^e åtgärder till verkställighet af Riksens Ständers vid förra Riksdagen i detta Ämne yttrade underdåniga Önskan, och att följakteligen den af Herr Munck, af Rosenschöld nu i samma ämne väckte Motion synes mindre nödig, enär handläggning redan dervid är gjord, instämmande i öfrigt i hufvudfrågan med Herr Rosenschöld, om nödvändigheten af Sysslors indragning och minskande; så vida sådant med göromålens lagliga och skyndsamma afgörande, kan ske, Herr Munck af Rosenschöld, förmodade % SÖ Den 2 Februarii. att det af honom föreslagne Utskott måtte i händelse det af Riksens Ständer förordnas, få begagna de af Öfver-Directeuren Rönbeck gjorde Samlingar.
utglfvare: Tryckeri sida, och det är med tillfredsställelse vi blifvit i tillfälle att återgifva några drag af hennes gagnande verksamhet. Född 1858, uppväxte den unga flickan i det vid Votterns strand, i närheten af Omberg, naturskönt belägna föräldrahemmet, där hon tillsammans med en talrik syskonskara fostrades för lifvets allvar och tidigt vandes vid ett regelbundet och uthålligt arbete. Fadern, som omkring i50 år, först under ståndsriksdagarne och sedan under det nya statsskicket, representerade sin valkrets i riksdagen och tillika var fullmäktig i riksgälgskontoret, vistades mestadels borta från hemmet samt var under de kortare tider, han uppehöll sig där, upptagen af en mängd kommunala uppdrag, hvilket gjorde att barnens uppfostran hufvudsakligast hvilade på modern. Hon var ock särskildt ägnad för detta viktiga kall. På samma gång känslan af moderlighet gaf en blid prägel åt hela hennes väsende, var hon en ovanligt begåfvad och intelligent kvinna, som, ehuru utan skolstudier, visste att tillägna sig äfven bokliga kunskaper. Härstammande från en gammal krigaresläkt, hvaraf mer än en tillhört Karl den tolftes bussar, var Lovisa Englund dotter till en förmögen odalman och i sitt äktenskap moder till 14 barn, af hvilka tolf kommo till mogen ålder och med den innerligaste kärlek sågo upp till henne. Hon skötte icke blott den inre hushållningen, utan tog äfven verksam del i de O, ej ännu blommade på jorden Högre sällhet än ett hem oss ger, Där en pröfvad kärlek ler, Som, midsommarsolen lik i Norden, Aldrig sjunker från sin himmel ner. E. yttre, då hon under mannens ständiga frånvaro ägnade sig åt det icke obetydliga landtbruket, och det med den framgång att egendomen under hennes vård betydligt förbättrades. Jämte detta fann hon dock alltid tid för sina kära böcker. Fredrika Bremers och friherrinnan Adlersparres arbete för beredandet af vidgade arbetsfält för kvinnan vann mäktig genklang hos den enkla landtmannahustrun, som uppfattade betydelsen af ett själfständigt arbete för kvinnan, hvarigenom denna skulle sättas istånd att själf försörja sig och icke uteslutande vara hänvisad till äktenskapet för att » få en ställning i lifvet ».
Uti ett och annat lali Ilai’ jag sett att häradshöfding!!!' på långliga tider icke förrättat sina tjenster. Skulle de nu likväl, oansedt deras aidel’) och den ovana vid domäfevärfj hvilken mäste följa af en lång tjenstledighet, inträda i riksrätten; så befarar jag, ali de blefve föga skicklige för detta uppdrag; På dessa grunder hemställer jag, att R. ö. Ad. måtte förklara förslaget oantagligt, eller antaga samma ordalag) hvaruti) Bol’gai’eSt; sig förenat; Frih. Gederström, Jacob; Lika med den sista värda talaren är jag visserligen af den öfvertygelse, att förslaget, sådant det ät' af Utsk. afgilvit) icke kän af Ståndet antagas; men derföre kan jag icke tillstyrka R. o. Ad; att såsom dess gemensamma tanke förklara detsamma oantagligt. Jag anser nemi. nödigt, att Coust.Ulsk.) med afseende, dels på den möjliga ehuru otroliga förändringen uti representationssättet, solli kan blifva en följd af det till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag i detta hänseende hvilande förslaget) dels på den förändring af embetsVerken, hvartill Statsrådets nuvarande organisation kan föranleda, inköulme med förslag till riksrättens derefter lämpade sammansättning. En sådan gemensam tanke tillstyrker jag R. O; Ad. att lemna såsom svar på Ulskis i delta betänk, afgifna förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag liar icke bort den sisla Värda talaren uppgifva något ställe i grundlagen eller ansvarighetslagen vara så förändrad t, att riksrättens organisation i följd deraf behölde ändras. Under ett sådant förhållande kati jag desto mindre tillstyrka R. o. Ad. att äska hagot annat förslag af Gonst.Utsk., solli detta äger molionstätleii) men icke vi. Frih. Gederström: I följd af det beslut, som R. St. Vid denna riksdag fattat och K. M. gillat rörrde Statsrådets förändrade organisation, kan det hända, att R.
Denna lagstiftni ngsåsigt blef också iakttagen vid de följande riksdagarne ända till år 1818, men, såsom bekant är, tillkom vid den riksdagen ett tillägg lill 56 § Reg.F., hvilket tillägg åsyftade att föreskrifva, huru förslag till ändringar i grundlagen skulle behandlas, då någon eller några voro af skiljaktiga meningar med Const.Utsk. Delta är således den speciella lag, som här skall tillämpas. Väl var det ett förbiseende, alt detta tillägg lill 56 § Reg.F. icke jemväl infördes i 29 § Riksd.Ordn. samt i 81 § Reg.F., men sådant hindrar icke, att den nya speciella lagen bör gälla framför den gamla generella. Om man således lika med Hr Cederschjöld antager, att, för behandling af grundlagsfrågor, verkligen finnes en I) e n 26 M a r s f. m. 445 speciel lag, så måste man derefter undersöka, hvad denna speciella lag innehåller. För min del kan jag åtminstone icke deruti upptäcka någon tillåtelse för Const.Utsk. eller för R. St. att förklara ett grundlagsändringsförslag, hvarom RiksSt:n stannat i olika meningar, böra förfalla då två Stånd i beslutet om förändringen stannat emot två. Tvertom stadgar 2 mom. 56 § Reg.F. tydligt och klart, att derest något eller några RiksSt. skulle blifva skiljaktiga ifrån de öfriga, så skall Const.Utsk. först söka alt skiljaktigheterna förena, men om oförenliga skiljaktigheter finnas, dem till samtlige RiksStrns behandling anmäla. Om då RiksSbn icke kunna förena sig om enahanda utlåtande, utan något Stånds tankar äro skiljaktiga från de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar, så skall frågan afgöras genom samfälld omröstning i förstärkt Const.Utsk. En sådan förening af de skiljaktiga meningarna kan naturligtvis icke tillvägabringas annorlunda, än derigenom att det förstärkta Ulsk:s pluralitet bestämmer hvilkendera åsigt skall anses såsom RiksStrns beslut.
Motionärens förslag lyder i »att alla, som hädanefter söka musiklärare-platser vid de »lägre elementar-läroverken eller organist-platser, ovilkorligen »böra hafva godkända betyg från K. Musik. Akadin i de ämnen, »som erfordras i och för dessa platsers eihållande; sökande dock »obetaget att, hvarest de finna lämpligast, förskaffa sig denna musikaliska bildning». Det uti nu uplästa förslag förekide tillägg, Den 9 Juni e. m. 183 att sökauderne skulle vara obetaget att. hvarest de vilja, förskaffa sig den musikaliska bildningen, synes mig böra undanrödja alla farhågor för de kostnader, det skulle medföra för en elev att en längre tid nödgas vistas här i Stockholm, för att förskaffa sig nämnda musikaliska bildning. Den som t. ex. ämnar taga studentexamen, kan ju inhemta denna kunskap hvar som helst, allenast han sedan får till akademien för erhållande af betyg om sin egande skicklighet. Detta är också redan praxis med åtskilliga elever, som taga examen vid Musik. Akadtn. Då jag ifrar för allt, hvad kunskaper och bildning heter, kan jag icke anse som oväsendtligt, att den, som erhåller en sådan musiklärareplats, jemväl bör hafva tillräcklig kännedom uti dithörande ämnen, samt, hvad organister och lfentorer beträffar, särskildt uti orgelverks underhåll och stämning m. m. Af dessa skäl kan jag icke annat än på det varmaste förorda motionärens förslag. Till och med om en församling skulle få åtaga sig kostnaden för en elevs resa till hufvudstaden. anser jag dock att denna kostnad i rikt mått upvägdes af den fördel att samma församling framdeles kunde med någon säkerhet motse att erhålla en skicklig organist och musiklärare. Denna säkerhet är för närv:de icke fullt betryggad. Då man erinrar sig att t. ex. orgelverket i Jönköping kostar 18,000 rdr, blir det väl en tillräcklig ersättning för en sådan större utgift, för organistens bildning, hvarom man talat, att kunna förlita sig uppå att det dyra orgelverket tillbörligen blir vårdadt och icke af en oskicklig och okunnig organist vanskötes och förslö res.
2: o Verksilver stämplat med svensk kontrollstämpel mottas och uppvägs hos lånebankens kommissarier, varvid 20 skillingar beräknas för varje lod. 3: o Okontrollerat verksilver, pantsar eller utländska myntsorter avlämnas på Kongl Myntet för bankens räkning mot erhållandet av attest över beloppet i svenskt specie. 128 skillingar per riksdaler infrias i lånebanken. 4: o Myntat eller omyntat guld växlas till 94 skillingar svenskt silver specie per dukat Stockholm den 2 februari CARL JOHAN Kungörelse angående en förändrad termin för dem, som inflytta från en församling till en annan, att avlämna deras prästbevis. Stockholm den 2 februari 1825 I Påbudet av den 28 oktober 1812 står att tjänstehjon, som flyttar till en ny församling skall lämna prästbeviset i den nya församlingen 20 oktober. Flyttningstiden för tjänstehjon är nu 24 oktober och därför ändras tiden att lämna sitt prästbevis till 15 november. Stockholm den 2 februari 1825 CARL JOHAN Cirkulär angående Ständernas hemställan, rörande föreslagna tilläggningar i Kongl Brevet den 25 november 1802, angående rättighet till grustäkt på andras ägor. Häradsrätten skall på väglottsägarens begäran undersöka och bestämma på vilket sätt sand och grus tjänligast och med minsta skada för jordägaren kan tas från inägor och hagar. Väglottsinnehavaren är skyldig att ersätta jordägaren för att han får ta väglagningsmaterial på annans mark, om inget finns på lämpligt avstånd. Stockholm den 4 mars 1825 J A BÖRTZELL H JULIN J P KRUSE Kungörelse angående särskilt tullvärde på s k Battinsbräder, samt om förtullning av utgående halvbräder. Stockholm den 17 mars 1825 Kongl Maj: t har förordnat, att särskilt värde till grund för tullavgiftens utgörande skall på s k Battinsbräder eller två och en halv tums tjocka bräder av sju tums bredd skall bestämmas i förhållande till deras längd.
3* else från hägnads-skyldigheten få af öfverenskommelse bero; så synes dett;* flock icke böra utgöra "hinder, att till grundval för egofriden antaga hvarje kreaturs -egares skyldighet att ansvara för den "skada, som af hans kreatur å annans egor åstadkommes, och lagstiftningen bör följaktligen icke underlåta att åt denna grundsats, hvars rättmätighet icke kan bestridas, gifva all den tillämpning, sorn med stängsel-vitsordets bibehållande låter sig förena. Emellertid får med en sådan gr undval för egofriden stängsel-vitsordet ett helt annat ändamål, än det hittills haft. Det blifver icke vidare den odlade jordens egare, som behöfver påfordra stängsel lör att freda sina fält mot åverkan af kreatur från angränsande betesmarker, utan diet är kreaturens egare, som blifver i behof af stängsel, för att på betesmarken qvarhålla dem: och dessa förändrade förhållanden påkalla förändrade stadganden så väl i afseende på hvarderas åliggande att hafva tillsyn öfver hägnadens fredgilda beskaffenhet, som öfver, och ännu mera, i afseende på sjelfva grunden för hägnads-skyldigheteas fördelning. Då, enligt nu gällande lag, stängseln betraktas såsom en åt den odlade jordens egare anvisad utväg till sjelfförsvar mot de eljest fritt inträngande kreaturen, har häraf blifvit en naturlig följd, att kreaturs-egaren icke kunnat göras ansvarig för tirnad skada, om inträngandet skett genom en bristfällig hägnad, som ej ålegat honom sjelf att underhålla; och den som lidit skadan har härigenom ofta gått miste om all ersättning, eller åtminstone icke kunnat vinna den utan vidlyftig rättegång, för att få ut-, redt genom hvilkens förvållande skadan skett.
Mynlbestämnings-lagen kan till sin grund icke anses afse annat än de representativer, sorn R. St. äga rättighet att utgifva, och som skola anses för Rikets mynt, ty endast på dem är den föreskriften lämplig, att de skola af banken inlösas, icke såsom tillförene, efter deras lydelse, utan med det belopp, hvartill de blifvit i silfver bestämda. Helt annat är förhållandet med bankens utgifna förbindelser på ouppsägbara capitaler, hvilka blifvit insatta i klingande mynt; i afseende hvarå de uti förbindelserna stipulerade ömsesidiga villkoren icke kunna af ena contrahenten, lill den andras förlust, rubbas, och för hvilka capitaler räntorna följaktligen måste utgå efter föreskrifningarnes lydelse och således icke efter någon under tidernas lopp utfärdad myntbeslämnings-Iag, — särdeles som den, äfven om den kunde anses omfatta, icke Jjl°tt myntet och dess i rörelsen gångbara represenlativer, utan äfven bankens transactioner med enskilda personer eller corporationer, grundade på lagligen gällande skuldförbindelser, likväl, lika litet som lagar i allmänhet, äger någon slags retroactiv verkan. Men om man äfven vill antaga, alt myntbestämnings-lagen vore alt betrakta såsom dom uti bankens concurs, så följer deraf ingalunda, att alla fordringsägarne skola blista mark om mark, eller att de prioriterade icke skola få tillgodonjuta deras företrädesrätt; och såsom prioriterade måste de fordringsägare vara att betrakta, hvilkas anspråk grunda sig på ouppsägbara skuldförbindelser, i händelse en myntvalvation bör kunna få betraktas ur samma synpunkt som enskilde personers eller bolags concurser. På dessa ytterligare skäl förnyar jag min anhållan om återremiss. Hr Stuart: Frih. Cederström bar uppgifvit alt mynt bestämningS-lagen endast af-åg det från banken utyifna sedelfnyntet. Till besvarande af denna uppgift, anhåller jag blott att få fästa uppmärksamheten på i §:n af deri åberopade lagen, hvilken börjas sålunda:
En gång hade det varit en stor heder att åka i den vagnen, och då de gamla Alagona kommit körande framåt corson, hade folket rest sig från trösklarna och trängts i portarna och hängt sig ut öfver balkongerna för att se den. Men då hade den dragits af smärta hästar från Berberiet, då hade kusken haft peruk och betjänten galoner, och den hade körts med broderade silketömmar. Men nu ville don Ferrante spänna sina gamla hästar för galavagnen och låta sin gamle boddräng sätta sig upp som kusk. Då donna Micaela sade honom, att detta ej kunde gå för sig, började don Ferrante gråta. Hvad skulle man väl tänka om honom, om han ej visade sig på corson i vagn om eftermiddagarna. Det var ju det sista som en förnäm man nekade sig. Hur skulle någon förstå, att han var en ädling, om han ej fore upp och ned för gatan i de gamla Alagonas vagn? Den gladaste stund don Ferrante njutit efter sin sjukdom var den, då han åkte ut första gången. Han satt rak och nickade och vinkade mycket nådigt åt alla han mötte. Och folket i Diamante bugade sig och strök af sig hatten, så att den sopade mot gatan. Hvarför skulle man ej göra don Ferrante den glädjen? Donna Micaela var också med, ty don Ferrante vågade ej åka ensam. Hon hade ej gärna velat fara ut, men då hade don Ferrante gråtit och påmint henne om att han gifte sig med henne, då hon var föraktad och fattig. Hon skulle ej vara otacksam, hon skulle ej glömma hvad han gjort för henne, utan fara med honom. Hvarför ville hon icke åka ut i hans vagn? Det var den yppersta gamla vagn på Sicilien. »Hvarför vill du ej fara ut med mig?» sade don Ferrante. »Kom ihåg, att jag är den ende, som älskar dig. Ser du ej, att icke en gång din far älskar dig? Du skall icke vara otacksam.» På detta sätt hade han tvungit donna Micaela att taga plats i galavagnen. Men det gick alls ej så, som hon väntat. Det var alls ingen, som skrattade. Kvinnorna nego, och männen bugade lika ståtligt, som hade vagnen varit hundra år yngre. Och donna
Men pä denna Wär efterfrågan hafwa Herrar Fullmagtige icke lämnat något swar, utan endast anstalt en jemförelse emellan 8ckenberF8 och 1inAber^8 sticklighet, och hwarigenom Herrar Fullmäglige icke iagktagit den granlagenhet Wi med stal af Herrar Fullmagtige bordt manta. Herrar Fullmagtige hafwa äberopat iz §. uti 1799 ars Revi,on§ - Reglemente och ät densamma sökt gifwa en aldeles förwand uttydning. Hwad ,799 ars Herrar Revisorer deruti yttrat, angäende Bekjeningens tour, har icke blifwit Herrar Fullmägtige medrelt fäsom en bindande förestrift, utan såsom ett manligt tillstyrkande; och hwaraf i alla fall den siutsats icke borde kunna dragas; att Herrar Fullmagtige, wid tillsättandet af de högre Sysilorns uti Bokstuts - Contoiret, owilkorligen stulle afwika ifrän wanliae befordringsgrunder, och an »lindre att främmande Personer stulle upsökaS och inkallas dä Ccntoiret Den i8 November. ! »089 Contoiret inom sig agde> stickelige ämnen. Herr H)rosesioren och Riddaren von Lcbul^enbeim, som war Revisor är 1799, har också uplyst, att Herrar Revisorerne med de högre Sysilorne utiZBokstutsContoirek endast menat Departements - Chefs såsom Kammererare» och Casieuren, men till sä beskaffade Sysilor hwarken kunna csier böra temporaire Bokhällareeiler Kammarstrifware-Befalkningar hänföras.
Herr LilkverbsrA, Otto N2ANU8, hade inlemnat et semoria! som uplästes, sä lydande: ödmjukt ^lomorial! Allt ifrän Regements-förändringen-1772 har Ridderffapet och Adeln bade wid Riksdagarne och äfwen wid flere tilfällen dä frägor om nya pälagor blifwit frän Regeringen proponeracto i Socknestämmor eller andra iilförordnade sammankomster pä et hedrande och wardigt sätt sökt förswara nationens frihet och rättigheter; men med et sädant dest ^välmenande bemödande och uvlyste nit har likwäl Ridderffapet och Adeln foga eller alls intet kunnat uträtta, dels emot Konungamagtens öfwerwigt enligt den Regeringsform som genom 1772 ärs revolution nationen pätrugades, dels ock i anseende til ofrälse Ständens mitztroende emot Adeln, och de förklenliga rykten, som genom smädeffrifter och allmänna tal til och med frän Konunga-thronen utspriddcs, at Adeln dermed endast asyftade och hade för afsigt at inskränka Konungamagten, för at utwidga stt eget aristocratiffa wälde, som för nationen är mycket mera förhateligt än souverainiteten och sjelfwa äesxotismen. Säledes och för at inför hela werlden rättfärdiga Ridderffapets och Adelns fordna tänkesätt och redeliga afsigter, och för at en gäng för alla förqwäfwa allt widare oenighetsfrö Frälse och Ofrälse Ständen emellan samt förekomma fram - Den 2 Junir.
Posthemman inom Länet finnas icke, utan endast postförare, hvilka allmänneligen klaga öfver den ringa lega dem tilldelas, helst de, om än vägarne äro svåra, nu mera alltid äro skyldige att, jemte post-väskan, skjutsa åtföljande postiljon. I förra tider, och då ridhäst fick begagnas, voro klagomålen mera sällsporda. Större eller mera märkbara eldsvådor hafva icke å landet inträffat, och sanktionerade Brandslods-förordningar finnas inom alla härader. Femärs-Berättelse Jr, Malmohus Län, 3 18 Någon ny marknad har icke tillkommit och de årliga vid Hörby, Trelleborg, Annelöf och Skurup hållas i vanlig ordning. § 5. Städer. Malmö. Stadens folkmängd, hvartill jemväl räknas garnisonen, utgör för närvarande 9,862 personer, af hvilka 5,542 äro mantalsskrifne. Folknummern har således ökat sig med icke mindre än 738 personer sedan sista Femårs-berrältelsen afgafs. Orsaken till ökningen vill man hämla till någon del från tillkomsten af flere fabriker och manufakturier, hvilka jemväl föranlett till införskrifning af ålskillige utlänningar, dels ock har man ansett arbetande klassens fortfarande böjelse att ingå i tidiga äktenskap, utan all beräkning af möjligheten att försörja sig och de sina, bidraga till folkökningen. Handel och sjöfart, vanliga handtverks-yrken, fabriker och jordbruk utgöra stadens innevånares allmänna näringsfång. Den inrikes handeln omfattar förnämligast provinsens produkter af spanneroåi och brännvin, hvilka härifrån försändas till Slockholm, Bohus län, Hallands, Blekinge och norra orterna; hvaremot hitföres jern, tjära, limmer, bräder och ved. Utrikes handeln från produktions-orterne direkte inskränker sig till import af salt, vin, stenkol, sill, torr fisk, tran, olja, lin och hampa; hvaremot kolonialoch manufaktur-varor, jemte specerier, för det mesta hämtas från Köpenhamn och Lubeck, samt tobaksblader och stjelk från Bremen.
Transport: 5,272: 24. — Transport: 5,272: 24. 23 Januari' 1836, med afseende derå, att, i an, seende till sökandens tvenne närmaste företrädares i tjensten iråkade obestånd, deras sterbhus saknat all tillgång att godtgöra de betydliga husröte-brister, som under deras tjenstetid tillkommit å ifrågavarande häradshöfdingeboställe, samt enär sökanden fått emottaga samma boställe i ett högst förfallet tillstånd så till åbyggnad som häfd, utan att sådant genom något hans förvållande skett; men han deremot, enligt författningarne, varit berättigad att detsamma i fullt laga stånd tillträda, — bifallit, att sökanden utaf tillgångarne å 9:de hufvudtiteln erhölle ett räntefritt lån af 5,000 E:dr, samt att denna summa, hvarå under de första fem åren någon afbetalning icke komme att äga rum, finge, efter nämnde tids förlopp, med 300 E:dr hvarje år af sökanden, eller, i händelse lian med döden afginge eller till annan tjenst befordrades innan länet blifvit tillfullo inbetaldt, af hans efterträdare i tjensten återgäldas. Inbetalningarne verkställas årligen till Gottlands läns Landtränteri; och då enahanda åtgärd, som den med föregå - Transport: 5,272: 24. I Transport: 5,272: 24 ende lån föreslagna, kan för bokföringen af detta lån verkställas i den nya riks-hufvudbokens general-räkning med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnde län, anse Revisorerne,af sådan anledning, äfven det sednare lånebeloppet kunna ur förskottsräkningen af skrifvas Förskott till liqvid och redovisning af f. d. 9:de hufvudtitelns medel: Till disposition af Kgl. Majrts Befallningshafvande i Jemtlands län, återstod 153; ig.