Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är fullkomligt utredt, att dessa byggnader äro af behofvet påkallade, och att tillgångar dertill icke finnas i den kassa, som skulle bestrida kostnaden derför. Jag tror icke det vara skäl att upskjuta med denna sak. Om man medger nödvändigheten af att Staten anslår medel till byggande af nämnde skolhus, så är det väl icke skäl, att Götheborgs stift skall under längre tid sakna en ändamålsenlig skolbyggnad. Det lärer väl i alla fall blifva K. M., som pröfvar ritningarna, och vi böra väl då hafva det förtroende till Honom, att Han låter upföra byggnaden sådan den bör vara. Det enda som kan invändas är, att man icke vet huruvida 150,000 Edr äro tillräckliga; men om R. St:r anslå dessa 150,000 Ildr, så vet man, att en ypperlig skolhusbyggnad blifvit i Westerås för samma summa upförd, och man har skäl förmoda, att hvad sora möjligen brister, blir tillskjutet af den rika kommun, der skolhuset skall byggas. Frih. Klinkowström: Långt ifrån att det varit min me ning, då jag väckte denna fråga, att afslå detta anslag till kommunen Götheborg, för det ifrågav:de vigtiga ändamålet, tror jag likväl det vara bättre,'örn 11. St:r vänta att anslå någon summa, till dess att fullständiga ritningar och kostnadsförslag blifvit upgjorda och af vederbörande gillade. DA kommer det att visa sig, huru stort anslag på en gång behöfves, och huru byggnaderna skola inrättas, och då lärer K. M icke underlåta att derom aflemna Propos. Jag tror, att man förhindrar dessa byggnaders ändamålsenliga upförande derigenom att man dertill bestämmer en viss summa penningar, hvilka för andra ändamål, som äro bättre utredda, torde vara af vigt att kunna disponera. Jag vidblifver min anhållan, att 11. o. Ad. täcktes afslå ifrågav:de punkt.
Äfven nu yttra Utskotten pag. 6, att det vore oför-r enligt med deras, pligt och öfvertygelse, att tillstyrka anslag för detta ändamålx men likväl vilja de förnya samma anhållan om Caserners och Stallars uppbyggande, och dertill fritaga Städerna ifrån, Inr/varteringsskyldigheten. Elt bifall härtill skulle binda nästkommande Ständer, att icke få anse det oförenligt med deras pligt och öfvertyg geise att härtill anslå medel.. Det återstår nu, att äfven visa olämp-. ligheten utaf att nu fatta något beslut om denna Inqvarteringsskyldighets upphörande. Den visar sig bäst genom jemförelsen af de tillstyrkte tvänne underdåniga skrifvelserna pag. 3o och 34 i första Betänkandet. Då den senare in begär till nästa Riksdag en mängd uppgifter och utredningar för frågans definitiva afgörande, innefattar den förra ett i förhand fattadt beslut, och förnyar hvad i8a3 års Ständer beslutat, angående uppbyggande af Caserner och Stall, utan att mera nu, än då, dertill anslå några medel. Det stridiga i delta förhållande ligger hvar och en för ögonen. Hvad angår den af mig yrkade inhjud-. ningen till MedStånden, som Friherre Cederström bestridt, så var den föranledd deraf, att jag ansedt de öfrige Stånden hafva fattat sina heslnt på grond af de af Utskotten meddelade ofullständige och felaktige uppgifter; men då jag förutser svårigheten, om icke omöjligheten att förmå dem ändra sina beslut, och jag deremot gör mig förvissad, att Kongl. Maj:t aldrig sanetionerar ett beslut, stridande emot 1720 års Riksdagsbeslut, och ledande till en högst betydelig kostnad, afstår jag härifrån, och inskränker mig till yrkande af afslag på den, pag. 3o i första Betänkandet föreslagne, underdåniga skrifvelsen. Friherre Cederström: Jag vill ej trötta Ridderskapet och Adeln med att upptaga och vederlägga Herr af Billbergbs yttrande. Personer, sorn fattat en fix. idee, har man ingenting att tala vid, ty de ändra icke af några skäl sin tanka.
Uti Protocplls Utdrag af den 16 sistlidne Juni har Kongl. Kammar - Collegium meddelt det Utlåtande, att alldenstund Kongl. Majit ej allenast genom Dess Nådiga Bref af den 5 och 3<5 Den 7 Juli, 853 30 September 1743, efter Riksens Ständers underdåniga yttrande, samt i anledning af 1655 ars Stadga och Riksdags-Beslut, ansett detta hemman, såsom beläget på en till handel ifrån Kronan förbuden ort, i nejden imellan Kungsgårdarna Eskilstuna, Sundbohölm, Kongsberg och Räfsnäs, vara för Kronan ornisteligt , utan ock genom ytterligare Nådigt Bref af den 27 Octob. 1747, enligt Riksens Ständers underdåniga tillstyrkande, förklarat, att det såsom af Säteri egenskap hvarken kunde till Skatte säljas, eller i vederlag för utbyte från Kronan lemnäs, äfvensom det derå af Rådmannen Kierrman år 1752 sökte Skatteköp, i anseende till Lägenhetens nära belägenhet intill Gripsholm blifvit afslaget, och han allenast försäkrad, att derpå få njuta åbo-rätt, så länge han nyttjade hemmanet till Eår-afvelens underhållande; fördenskull och som uti hvad således af högsta magten, angående Lindö hemman, blifvit förklaradt, sedermera icke skedt någon ändring, så borde, efter Kongl. Kammar - Collegii tanka , detta till ett halft mantal skattlagde och fastställde Lindö hemman ännu anses för ett Krono-Säteri och räknas bland de uti 77 §. af 180g .års Regerings-Form omnämnda Domainer, samt således förvaltas efter de om dem af Riksens Ständer föreskrifna grunder, hvaremot nu icke eller vore något hinder, då, enligt Kongl. Majus Nådiga Bref af den 8 Octob. i8i2, Herr Bergs-Rådet von Wahrendorff endast till nästa Riksdag derefter blifvit vid hemmanet bibehållen, hvarå han likväl synes böra få njuta' Laga Fardag. Stats» Dtn 7 Juli.
Lades pä bordel. Företogs lil afgörande Stats-Utskottets sedan den 8 dennes pa bordet hwilande ivlemoriJl, angående Lbartm ZiZillatse Stamplingen samt Lontrollen deröfwer. Efter någon korrt öfverläggning öfwer detta amne, godkändes Stats-Utskottets utlåtande med den förändring, ar at Riksgälds-Lomoirets Fullmagtige ffulle updragas, al i samråd med Kongl. Kammar-Lollezmm widtaga nödiga marc och steg til Säkerhet och Lontroll wid Lksrtornss förseende med de föreskrifne swart och hwit Stämplar. Upläftes ett ifrån Bewillnings-Utffottet inkommit sä lydande Wördsamt Memorial. KonglMajns Nädiqa swar af den?:de i denne mänad uppå Riksens Högloft. Ständers underdäniga ffrifwelse, den 20 förutgående Februarii, rörande Land-Tulls-Jnrattningen, har genom aflatne remisser fran liespeLve Standen blifwir öfwerlemnadt til Bewillnings-Utffottet, för at i detta ämne med sitt ytterligare Da Utssottet nu skyndar, at er sadanr desi aliggande fullgöra, inhämtas af Högstberörde ffrifwelse, huruledes Kongl.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att afgöra huruledes han finner att dervid bör tillgå, antingen att helt enkelt lägga memorialet till handlingarne, eller låta det ske med mer eller mindre klart uttaladt ogillande af Utsk:ts förfarande. Hr Tham, Casper Wollrath: Afven jag får anhålla att för min del få instämma i Hr Munck af Rosenschiölds reservation, äfvensom i det yttrande, Hr von Ehrenheim afgifvit. Men jag kan icke undgå att beklaga, att under denna diskussion personligheter gjort sig gällande, särdeles emellan två ledamöter af Konst.Utsk:t. Jag tror, att genom detta sätt att gå till väga skall R. o. Ad. förringa den dom, som R. o. Ad. vill uttala öfver sjelfva saken. Jag ber att de, som yrkat att propos. måtte framställas om att Bet. med ogillande lägges till handlingarne, måtte derifrån afstå, och endast inskränka sig till en begäran om att Betänk:t, utan tillägg af något särskildt förklarande, lägges till handlingarne. Domen öfver detta Betänk, är i alla fall redan fälld, dels af dem, som här öppet uttalat sina tankar, dels af dem, som tigande instämt deri. Hr Cederschiöld, Rob. Teofr.: Det förundrar mig, att den siste värde talaren kunnat säga, att personligheter blifvit un - 394 D e n 8 F ebruari e. in. der diskussionen framkastade, och dermed hänsyftat på mig och Frih. Cederström. Jag har dock ieke yttrat något annat, än att det förvånade mig att Frih. Cederström icke vore belåten med allt i förevarande Betänk., enär han vore detsammas författare, och jag får nu förklara, att det för mig utgör en verklig, men särdeles angenäm öfverraskning att höra, det Hr Friherren icke skall vara Betänkds författare. Dermed förhåller sig nemligen så, att när Betänkit var upsatt och skulle justeras, var m-an icke nöjd dermed, utan ville deruti söka åstadkomma åtskilliga förkortningar och förändringar. Följande dagen tillkännagaf Friherren, att han jemte
Ständer deremot den lyckan att träffa ert medelväg för Bevillningens utgörande, hvilket! alltid skall finnas mindre tryckande, om deri ej af oförutsedde händelser okas, samt för Stats-Verket vara säker, så viMa man icke utaii skäl eller blott på en slump nedsätter Hemmanens värde , hvilket ty värr, under loppet af förra året, i några Län lärer inträffat; Uti ett Land, där Oeconomiska Författa nirigar ofta undergå ändringar * där kart alidrlg den allmänna Hushållmrtgen göra stora fram* steg; ty Närings-Idkaren lika med Jordbrukaren! saknar den säkerhet, sorn är så nödvändig för hvar och en, hvilken är hugad att uppoffra sin tid och sina krafter till nyttiga Hushålisförerag. Denna redan erkända sanning behöfde jag Väl ej nämna för så upplyste Medborgare; mert det sker nu för att med samma ödmjukeligen få framställa den önskan, att vår nuvarande Bevil!* hings-Förordning, vid detta Riksmöte ej måtte un* derkastas någon synnerlig rubbning, ty ett hopp kan dä vara för framtiden, att Riksens Högloft; Ständer, under kommande Riksdagar, ej skold besväras med dessa bekymmersamma Handläggningar; och utan tvifvel skall Nationen, ef* ter en längre tids erfarenhet, blifva öfverty* gad derom, det en Säkrare Beskattnings*methcfd ej står att finnå; Lyckligt Vörö äfven om Bevil!nifigS“Ufr skottet, som nU så grundligt frambragt förstå frågan i ville sparsamt vidröra det Reglentierifåa fiska af Författningen j ty om man tar bort i ef Den 9 Felruariu många länkar i den stora Kedjan, kunde den med så mycket besvär och omtanka, vid sednaste Riksdag gjorda uppställningen, få ett sådant skick, att både Allmänheten och de af Statens Embetsman, hvilka med uppbörden hafva befattning, funno sig mindre val belåtne.
Derest blotta ryktet öm ett föröfvadt nesligt brott skulle vara tillräckligt alt från representationsrätt utesluta den, om hvilken ryktet handlade^ så måste väl, för konseqvensens skull, ett sådant rykte dertill vara ännu mera kraftigt om den, sorn utspridt ryktet, ej dragit i betänkande att inför vederbörlig domstol framträda med öppen angifvelse om och yrkande af laga straff för den förbrytelse, hvarom ryktet haft att förmäla. Jag hemställer då till den värde motionären sjelf om han verkligen skulle vilja att R. o. Ad., med tillämpning af det förslag han till Ståndets godkännande framlagt, från representationsrätt uteslöt de af Ståndet aktade medlemmar, om, och mot hvilka rykte blifvit utspridt och angifvelse inför vederbörlig domstol gjord om försnillning och tillgrepp af kronans tillhörighet, samt således om brott af neslig beskaffenhet? då den värde motionären å denna fråga lemnar ett nekande svar bör jag -antaga att han dertill föranledes, hvarken af sitt skyldskaps förhållande till dem, mot hvilka angifvelsen blifvit riktad, eller af det förhållande att desse Hrr tillhöra hofvets närmare umgänge, utan af det ensamt giltiga skäl, att de äro oskyldige till angifvelsen. Men huru skulle de hafva kunnat ådagalägga sin oskuld om ryktets utspridare, i st. f. att framträda med en öppen angifvelse, hade fortfarande bemödat sig att, med alla dertill lämplige medel, åt ryktet gifva mer och mer trovärdighet? Detta af mig nu omnämnda förhållande, som var för motionären nogsamt bekant, synes ensamt hafva bort vara tillräckligt för att öfvertyga honom om det ifrågavande märkvärdiga förslagets orimlighet. Jemte det jag skattar dessa
Sprengtporten* anförande, får jag andraga, att jag ganska gerna skulle medgifva, alt etl fel förefallit deruti, att man velat underhålla flera linieskepp, än som vederbort och anslaget medgifvit, så mycket hellre som jag som menniska kunde fela , och är villig erkänna ett sådant misstag; men jag kan det ingalunda, ty jag är fullt öfvertygad att något nrisstag ej ägt rum, Hade ångbåtar, hvars nödvändighet Regeringen insett, och sorn man varit tvungen att söka till att skalla sig, ej medtagit en betydlig del af sjöanslaget, och en annan dol åtgått i ändamål att utrangera ett äldre linieskepp, samt ombygga och förvandla det till fregatt , så skulle nära nog de tio skeppert varit färdiga, men ingalunda hade de alla kunnat vara goda eller nya. Mig tyckes att Frih. Sprengtporten lätteligen skall kunna fatta denna sanning; och exempel kan bernias i Frankrike, som, för att, enl. beslut, alltid riga 4o brukbara linieskepp, jemte dem alltid har r3 på stapeln, under byggnad och complettcring, att fylla luckor* na i de 40> Efter samma norm borde vi hafva 3j under byggnad; men då vi endast äga 10 j så måste naturligtvis 35o Den aS November e. m. och nödvändigt några af dem vara äldre och af tiden ansluckna, dock ej mera än som jag här haft äran säga, att 6 a 7 snart skulle kunna vara rustade och de andra 2 0 3 efter någon längre tid. Må ingen tro, alt alla de utevarande Engelska skeppen eller någon nations skepp äro alldeles oskadade af liden. Då Engelsmän sända linieskepp lill Östersjön, uppleta lie Mand de sämsta, och då Öfverste Borneman en gång under kriget 1808 till 1814 hesåg ett sådant skepp och frågade officeren, som visade honom skeppet, om det vore alldeles godt. — ”Godt, — svarade officern, — låna mig er käpp och ni skall få se,” — och med käppen stack han genom knä och genom garnering in i timren, — ”det är dåligt, men håller nog ihop,” sade han, hvilket det ock gjorde, och återgick 0111 hösten.
Det hemska minne, natten efterlemnat. Uti en gränd låg sträckt en okänd man, Inunder kappans veck hans blod förrann Ur sår, som hämnden åt en annan ämnat. Olof Rudbeck. Till C. D. af Wirsén. Olaus Rudbeck, så kallades han, De lärde herrarnes öfverman, En bjesse på Upsala-slätten. I katedralen båd’ chor och hvalf Af genljud skalf, När han tog upp psalmen, den väldige jätten. Vid Fyris bragte han allt å ban. Hvad göras skulle han gjorde i sta’n Som lärosätets kurator, Och vivat ljöd från de ungas led Hvarhelst han skred, Den höga gestalten, på leriga gator. Och kom han på fädernas samlingsrum, Som skeppet bland vikande böljeskum Han gick mellan böjda hjessor, Med viljekraftens och snillets rätt, Som den der lätt I hvar fakultet kunde dugt till professor. Som medikus var det han först steg opp, Och lymphans gångar i menskans kropp Han blottat för vetenskapen; Stred om sin upptäckt mot Bartholin På vred latin, Som Carl emot Fredrik med ljungande vapen. För allt han räckte – han delte vård Åt vettets växt i Athenes gård Och liljans i örtesängar. I toner ändades mödans dag – I sångmörs lag Den hvilande Herkules lekte på strängar. Så hade han sysslat med många ting; Men rastlös tanke, som irrat kring Att pejla, forska och fråga, Fick samlad hela sin spridda glöd, Som sken och sjöd, Till sist i en allt beherskande låga. Den hette Sverge. Du nya tid, Som hånar hans drömmar, glöm ej dervid Att namnets klang var en annan, Då än från Leipzigs och Warschaus dar Den minste bar Af gloria liksom ett skimmer på pannan. Den svenske studenten i sliten drägt Bland fina främlingar trädde käckt Till tysk och holländsk kateder. Ett enda ord gjorde grinarn stum – Romanus sum! På yppersta bänken slog svensken sig neder. Och svensk var Rudbeck som ingen mer. Det gamla landet, der mången ser Ett bördornas karga rike, För honom var det bland snö och is Ett paradis
Valrätt och valbarhet i BondeSt. tillkommer den besutna allmogen äfven på de minsta hemmansdelar. Vi veta alla, att denna klass i allmänhet befinner sig på en bildningsgrad, jemförlig med torparens eller dagakarlens. Finnes i nuv:de R. O. den minsta garanti, att icke hela BondeSt, kunde tagas ur dessa personers leder; men har något sådant inträffat? Nej! den inom Ståndet rådande anda manar att låta valen falla endast på dugliga och förståndige män. Sedan på sednare åren valrätt och valbarhet inom detta Stånd blifvit utsträckta till de större jordegarne, se vi huru dessa alltmer finna plats i Ståndet; och skulle nu enligt det nya förslaget valrätten blifva ytterligare utvidgad till tjenstemän, till prester — ja till Adelsmän, så kan man, att döma af den tendens, som hittills varit inom Bonde-St. rådande, med säkerhet vänta, att valen skola falla endast på de bästa, de redbaraste och insigtsfullaste. Se vi på Borgare-St., så tillkommer valrätt äfven de i småstäderne boende mindre handtverkarne, hvilka utgöra det öfvervägande antalet, men hvilka, inskränkta till sitt eget arbete, eller möjligen biträdde af en son eller en lärgosse, oftast befinna sig på en ganska låg bildningsgrad. Hvar finnes väl i närv:de R. O. någon garanti, att icke dessa personer, som ega valrätt och sjelfve äro valbara, inkomma i Ståndet? Denna garanti är att söka i den bos de väljande rådande andan att icke med sitt val stadna på andra än de ypperste bland sina medlemmar. Jag förbigår Preste-St., enär det är högst få af dess ledamöter, sorn vidhålla, att det borde utgöra en del af representationen. För att nu öfvergå till R. o. Ad., så anmärkte Frih. Klinckowström uti ett föregående plenum, att det vore möjligt, att den nedre kammaren, hvarom det Kongl, förslaget nämner, kotnme att bestå af endast tre ledamöter och den öfre af två, och att desse feni skulle kunna afgöra frågor om bevillningen, hvarpå förslaget grundar valrätt och valbarhet.
Jag finner också Den 27 Januarii. 595 att RiddarliusCassan icke bör med någon Utgift i och för ifrågavarande Stiftelser graveras, och hemställer derföre att de af aflidne ÖfversteLieutenanten Reuterskjöld gjorda Testamenten matte ändras, alt någon förlust genom Fondernes emottagande RiddarliusCassan icke tillskyndas. Grefve Posse: Enligt de upplysningar jag af flere lagkunnige Män inhämtadt, kan Testamentet uti intet annat fall förändras, utan Kongl, Maj:t efter Slägtingarnes hörande dertill lemnadc nådiga Sanction. Skulle Ridderskapet och Adeln anse det afseende hör fästas på Slägtingarnes önskan, det Testamentet må af RiddarhusStyrelsen öfvertagas, så blifva de af Utskottet föreslagna förändringar, till förekommande af RiddarhusGassans möjliga förlust nödvändiga. Att hos Kongl. Majit i underdånighet utverka delta tillstånd blir Arfvingarnes åliggande. Derest de det ej kunna eller vilja, så torde, med anledning af det vid förra Riksdagen fattade beslut, Testamentet ej af RiddarhusStyrelsen höra emottagas. Friherre Anckarsvärd: Efter de upplysningar Grefvarne Posse och Mörner nu lemnat, har jag icke något vidare att tillägga, utan öfverlemnar frågan lill Högloflige Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning. §96 Den 27 Januarii. Herr Munck af Rosenschöldj Eberhard: Efter hvad jag fattadt, kan icke uti förevarande fall fråga uppstå, att RiddarhusCassan skulle komma att vidkännas några utgifter i och för Bevakningen och Bokföringen af ifrågavarande Fonder. Herr Nauckhoff ’ Carl Ulric: Jag blott utbeder mig förklara, att jag, ej tror Ridderskapét och Adeln, emot dess vid förra Riksdagen fattade beslut böra emottaga vården af de meidel framlidne ÖfversteLieutenanten Reuterskjöld till förmån för vissa Adeliga Ätter disponerad!, när Dispositionen ej förr än i en högst aflägr sen framtid kan få egenskapen af en allmän Välgörenhetsanstalt.
Tvertom få Ingeniör-officerarne ouphörligen inöfva nya, för att i händelse af krig hafva det behöfliga antalet fulltaligt. Dessutom gör denna trupp en icke mindre väsendtlig tjenst för vår indelta Aimée, som man anser vara skicklig till sådana arbeten. Vi hafva en reg:ts-timmerman vid hvarje reg:te men han är icke reg:ts-limmerman för det han kallas så, ty lian har icke de kunskaper, som erfordras, för att kunna verkställa de arbeten, sorn förekomma. Den bristande öfningstid, som är en följd af den indeldta arméens organisation, gör det omöjligt att kunna bibringa dem sådana kunskaper; men om en Ingeniör-trupp finnes, hvartill man naturligtvis icke tager sammanrafsadt pack ifrån arbets!nrättningarne, utan dugligt och dertill tjenlig! folk, så skall naturligtvis inträffa alt, med roteoch rusthållares begifvande, skickliga och välkände personer, som tjenat vid denna korps, kunna komma till indelta trupper och der bilda en kärna för den ytterligare utbildning inom reg:tet, som erfordras att gifva såväl åt timmermännen som åt sjelfva manskapet. Denna åsigt af saken bör icke heller förbises. Vi hafva sett huru den på sin tid så mycket klandrade Götha kanal bidragit att bereda arbetsskicklighet inom landet, och jag belviflar att vi den förutan skulle stå på den punkt vi nu göra. Man gjorde icke en spade, som dugde att arbeta med förr än man vid Götha kanalarbete fick se hur den skulle vara beskaffad. Man körde skottkärror af den aldra gemenaste konstruktion, som förstörde arbetarens kraft, ända intill dess man vid dessa arbeten lärde sig konstruktionen af sådane kärror. Tror man sig utan läromästare kunna komma fram i praktiska värf? Jag anser denna korps, väl skölt, — och den blir väl skött derom är jag öfvertygad, — vara en utgångspunkt för spridande af kunskaper i detta fack inom de indelta regt:ne. Jag slutar med att djupt beklaga, att en talare här upträdt, hvars ord nära nog dödat förhoppningarne för oss att ännu på längre tid få denna vigtiga sak i gång. Många bifallsrop hördes efter detta anförande.
Söi, i anlebntttg häraf, funnit tagftiftningcn röranbe jorbö etter lägenhets afftåenbe för attmäut bett of böra förättbraS på fått Söår ben 7 Siooember innemarattbc år titt Öeongt, 9ftaj:t aftåtna ttnberbåniga fbrifmetfe innehåtfer. 68 dilf Sbagg Söt, i unberbåttig ffrifmelfe ben 17 fiftlibne Dftober, tjos jvongl. 9Jtaj:t autjdUit bete om utfärbanbe af förorbittngar röranbe milforen för ibfattbe af tjaubel fatnt af fabrifö* etter tjanbt* merfg*rörelfe t öfmerenöftämmelfe ttteb be attmänna grunber, font t berörbe uttber* bdniga ffrifmelfe äro anförba, bets oct att Jtongt. Sftajtt, mib utfärbanbet af beffa författningar, täcfteS i nåber förttara, att 2:bra fap., 3:bje fayte 3 §:ö fifta mont. [arnt 4:be, 5:te, 6:te oc§ 7:be fafntten i <fpanbcte*33alfeit äro uftptjäfba. § 55. £)d SBi anfett ttteb ben atttmera ertäitba gruitbfatfen om frihet i allmänhet för arbetet att fjelft beftäntma od) utmedta fig mara öfmereiteftämmanbe, att en bytif frihet äfmett lentnaö bet genom arbetet förmärfmabe fafrital, fatnt att fötfafte* ligett lagenS ftabganbe i affeenbe å ränta i benna riftniitg förättbraö; men bermib i betraftanbe fommit, att lanbete migtigafte f)ufmubnäring, jorbbrufet, torbe mara ömtåtigaft för mertningarne af en fåban föränbrtng, tfmabait
— Och som na-cn ränta icke blifwit be - Den i8 Nsvember» beräknad och päförd Wexelffäljarena längre, än till de dagar, dä ester Kammererarens strifteliga tillkannagifwande hos Herrar Fulimägtrge, be liquideraL sine Wepelskuldcr, samt penningarne icke kommit Conkoiret till godo, förr än de för Contoirets räkning uti Banquen blifwit deponerade; sa ock jamte det Statsutskottet föreskrifwir rättelse för framtiden uti ofwanberörde anmärkte omsiändigheler, öswerlämnade StatsUtskottet till Herrar Fullmägtige, att i afseende pä Kammererarens förr berörde förfarande, widtaga den ätgard, som RiksgäldsContoirels ratt och fakenS beskaffenhet kunde fordra. I anledning hwsraf Hedrar Fullmägtige till StatsUtskottet inde» rattat, att Kammereraren, enligt-upgjord liquid, ersatt Contoiret ranta efter fem procent ä desie af honom arén 1807 och 1808 försummade insättningar, med tillsammans 20Z Rd. zi st. 5 rst. Banco. Innan de ämnen, hwilka under den af StatsUtffottet werksialde granskning förekommit, särskildt framläggas, har StatsUtskottet trott en allmän öst wersigt af Contoirets belägenhet siraxt efter 1800 ars Riksdag böra föregä, pä det wipa operationer, hwilka ägt rum före Realisationen, i anseende til! deras föremål och werkningar med mera lätthet mage kunna pröfwas och bedömmas. Enligt 1799 ars afsiutade Hufwudbok, utgjor» de Riksgälden, sedan Contoirets fordringar samt tillgångar uti Caffcbönor, Jern, onie Hus m. m. ifrän totala gäldmasian blifwit afräknade, en sams manlagd Summa af Tjuguätta millisner 826,424 R:d.