Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För ett ä tvä århundraden sedan var det hufvndsakligast uppfinningen, som öppnade nya vägar på undersökningens fält; nu är det icke blott uppfinningen, utan äfven vetenskapen. Om man betänker den ofantliga lill vext, som äger rum i folkmängden inom Sverige, och tillika föreställer sig, att hela denna massa skall kasta sig på näringarne, hvilken trängsel skall ej deraf uppkomma? Hvem reder sig bäst dervid? Jo, den, som besitter vidsträcktare kunskaper, han reder sig bättre, än den, som icke haft tillfälle inhemta några sådane. Behofvet af kunskap är numera i stort tilltagande och utbredt ända ned till sjelfva arbetaren, som bar yxan i hand; och om man behjertar detta, så måste medgifvas, att behofvet af realkunskap är för Sverige stort. Detta gäller dock icke allenast med afseende på den arbetande classen och de närande classerne i allmänhet, utan sträcker sig äfven till dem, hvilka egna sig åt embetsmannabanan. Sveriges lärde försvara sin plats bredvid andra länders; men kan detsamma sägas om embetsmännen? Jag tviflar! Jag kan möjligen hafva orätt, och det vore väl; men jag är skyldig att uttala min öfvertygelse. Af allt detta kommer jag till det resultat, alt afstyrka R. o. Ad. ifrån all bifalla Utsk:s förslag; men ingalunda afstyrker jag Den 1 Februari e. m. 37 det bifall R. o. Ad. hittills egnat åt den nya Elementarskolan, äfvensom jag icke eller tillstyrker det bifall en ledamot har lemnat åt de gamla elemenlar-undervisningsverken i allmänhet sådana de äro. Efter min åsigt är hufvudfrågan i ett så outveckladt skick, alt den behöfver lid ännu, innan man kan taga ett sådant steg, som här är i fråga. Gr. Sparre, Erik: Jag har inom Utsk. afstyrkt och reserverat mig mot dess förslag om en tind. skrifvelse till K. M. i den syftning, som betänk, utvisar, och jag anser mig således böra förklara de skäl, hvilka förmått mig lill denna min reservation.
Om Rikets Ständer så tillvägagå, händer det möjligen, attEm bets - Den j6 October f. ni. 3o5 betsmän, hvilka Kongl. Maj:t ej anser förtjena någon tillökning, och som följagtligen sakna hans vitsord, erhålla den på enskifta motionärers förord, till hillig förtrytelse för dem, som bättre förtjente eller behöfde sådan uppmuntran, och således till skada för Rikets tjenst i allmänhet. — Utskottet har erkänt, att så förhåller sig; men har sjelf icke velat hörja med hvad det anser för rätt. Jag deremot finnér icke förtidigt, att genast hörja dermed, och hoppas att Ridderskapet och Adeln deri skall instämma* Herr Ceder schjöld, Pehr Gustaf: I anledning af den principfråga StatsUtskottet framställt, vill jag blott erindra, att då Grundlagen förutsätter, att en Föredragande möjligen kan vägra sin contrasignation, och utur StatsRådet taga afträde intill nästa Riksdag, skulle det icke vara omöjligt, att Kongl. Maj:t underlät, att anmäla en sådan händelse, och det vore då ganska illa, om Rikets Ständer skulle afsagt sig rättigheten, att rädda en sådan man ifrån nöd och elände. Jag för min del afstyrker allt bifall lill denna princip. Herr Silfverhjelm, Carl sidam: Den princip Utskottet framställt är högst otillämplig i detta fall, då Herr Mottoni har fullmakt af Kongl. Maj:t, ej blott på Majorsbeställning, utan ock på lön i likhet med 45 IJ. ' no Den 16 October f. m. Majorer. Således måste antingen Staten ersätta lönen, eller oek lönen betalas af den, sorn utgifvit fullmakten, och det är Carl XIII, hvars handlingar Staten väl måste honorera. Grundlagen säger ock, att den, som haren lön, icke kan den beröfvas utan ransakning och dom. Jag tillstyrker alltså bifall till hvad Utskottet i det sednare Utlåtandet härom föreslagit. Herr von Hartmansdorff:
”Men då svarade Necken,” inföll Anton med ett vildt leende, och stämde åter, men i ett slags hånande ton, upp sin sång: ”Och hemma gråte hvem som gråta må; Men aldrig skall du mer på gröna jorden gå!” ”Och sedan drog han med sin brud ned till hafvets djup, och ingen hörde af den bruden mera.” Gabriella suckade och lutade sitt unga, sköna ansigte så långt ut öfver båtens kant, att det nästan vidrörde vågorna. Hon tycktes genom deras genomskinliga spegel vilja blicka ned på botten och se hvilka underbara hemligheter der doldes. ”Se ej så långt ner!” sade Anton, som blifvit mörk och underligt stämd ”Du kunde märka vrak och menniskoben. Dernere är godt om dem.” ”Det är derföre, säger fiskare-Kajsas Lena, som det skriker i sjön. Har du hört det, pappa, att sådana stackars menniskor, som omkommit i hafvet, skrika hvar natt?” ”Prata inte sådant dumt tyg!” inföll Haraldson kärft, hvars tro här tog en annan riktning. ”Om Lena proppar ditt hufvud fullt med så’na der galna historier, skall hon snart få berätta dem på annat ställe.” ”Hvarför blir du ond för det, pappa? Det ena är ju icke värre än det andra! Hon har hört alltsamman af sin mor. Och du sade ju sjelf nyss, att fiskare-Kajsa var en klok qvinna!” ”Jag tycker du kunde lägga dig en stund,” sade Haraldson, utan att inlåta sig i någon närmare förklaring. ”Se, Erika har lutat hufvudet mot bädden – kryp du också dit! det är gråkulet i morgongryningen.” Med någon motvilja lydde Gabriella; men ingen blund kom i hennes ögon, och hon låg och pratade sakta med Erika, tills båten i soluppgången lade till vid de bestämda skären. Tolfte Kapitlet. Se, hur jägarn står på hällen Hög och smärt som unga tallen. Sätherberg. Hvarför, du arme broder, detta rop? Vill du din hjernas tankar kalla hop? Wenström.
Men alt denna Statens för sitt eget bestånd, sitt eget lugn, sitt eget val, oundvikliga pligt, icke uppfylles, om hon, i stället att förekomma eordningar och brott, gifver medborgarena, medelst förnuftstridiga och obehöriga inrättningar, icke blott skadliga föredömen, utan ock lockande och förförande uppmaningar att förderfva sig sjelfva, — torde af hvar och en rättskaffens menniska anses lika eemotsägeligt, att det icke är att lägga andra än för den allmänna och en skil ta säkerheten och sällheten, i hvarje hyfsad t tillstånd, ytterst nödvändiga band på den fria viljan, i det de oförnuftigas förmåga att skada sig sjelfve och andra inskränkes och, i hvad möjligt är, tillinfcetgöres. Det slutliga af Lotteri-försvararnes argument, alt i fall NummerLotteriet uppliäfdes. skulle de utländska Klass-Lotterispelen i stället begagnas och de speläisknndes penningar derigenom komma ur vårt förut penning-fattiga Land, är icke heller af bättre halt och värde., än det nyss åberopade. Att genast vederlägga detta inkast, beliöfves blett en öfversigt af den personal inom Sverige, sorn egentligen beröfvas sina med svett och möda hopsamlade penningar, och som således hufvudsak ligast bi - Den a5 Novcmhe t-. dräger lill Lotteriets välstånd, det fördelaktigaste af idia vårt faltina Lands industri O t ■ rörelser, och dessutom till Statens påräknade vinst af 60,000 R:dr B:co årligen». Insatsernas för hvarje gång obetydliga belopp, elium i anseende till mängden uppgående till oerhörda summor, bevisa, på det mest ojäfaktiga sätt, att massan af de spelande består af arbets-klassen. Det är derföre icke tänkbart, än mindre troligt, att Bönder, Torpare och Tjenstehjon, 0111 [Nummer-Lotteriet afskaffades, skulle äflas om att uppoffra så mycken tid och möda, som åtginge att bereda sig utväg att försöka sin lycka på utländska Lolleri-speh
1 öfverensstämmelse med dessa åsigter, hvilka, enligt de från menigheterne inkomna yttranden i frågan, torde kunna antagas vara omfattade af flera bland de skjutsningsskyldige, skulle efter Komiténs tanke de billiga anspråken å ömse sidor kunna uppfyllas, om ifrågavarande kostnad sålunda fördelades, att alla utgifter för befordringen å postvägarne för all framtid af Staten öfvertoges, samt kostnaden för befordringen å samtlige bipostvä<jarne utginge af de skjutsningsskyldige gemensamt; genom hvilkas anordning det för dessa fördelaktiga förhållande för öfrigt skulle uppkomma, att, derest en bipostvägslinea komme att med jernvägsanläggning förses, eller blefve till postväg indelad, och bipostvägsbefordringen i följd deraf komme att inskränkas eller upphöra, sådant verkade motsvarande minskning i den af de skjutsningsskyldige utgående kostnadssumma för bipostvägsbefordringen i Riket. Genom kostnadernes fördelning på sätt ofvan är nämndt, skulle skjutsningsbesväret, ifrån att nu vara en för de skjutsningsskyldige, i bredd med rörelsens tilltagande, ständigt växande börda, komma att så småningom aftaga, intilldess samma besvär, i en framtid, då befordringsväsendet här i landet, likasom i andra länder, der det är ändamålsenligen ordnadt, kunde sjelft bära sin kostnad, blefve, utan annat hjelpmedel, än befordringsväsendets egen organisation, helt och hållet skilj dt från jordbruket. Komitén öfvergår nu till frågan om den för bipostvägsbefordringen erforderliga kostnads fördelning på de skjutsningsskyldige. Af de från dessa inkomne yttranden inhemtas, att olika meningar blifvit framställde, huruvida berörda fördelning borde verkställas gemen - 41 samt för hela riket eller göras distriktvis, såsom för härad eller län. Särskild fördelning för större eller mindre distrikter kan, enligt Komiténs tanka, ingalunda uppfylla det vigtiga ändamålet, att så jemna de ifrågavarande kostnadsbidragen, att de ej någorstädes må till något särdeles betungande belopp utgå, enär, såsom i det föregående blifvit upplyst, skjutsningen inom vissa orter nästan allmänt utgör ett mycket tryckande onus.
Utan att kunna helt och hållet undanrödja denna olägenhet genom förslag till ett så beskaffadt arfvode, som för valen skulle lemna friare spelrum, anser jag likväl tillräcklig anledn. vara förhanden, att föreslå en förhöjning af 666 rtdr 32 sk. i arfvodena för Hrr fullmäktige uti R. Sits Bank och Riksg.cont., äfvensom för fullmägtige vid låneconttn i Götheborg och Malmö. Hr Frih. o. Landtm, föreslog remiss af denna motion till BancoUtskottet. Bifölls. io H. Den 15 Juli e. m Fi il). Ceris rslrööi, Jaeol), hemställde, 6m icke denna motion älven borde remitteras till StatsUlsk., då den älven anginge fullmäktige i Riksg.contoret. Uppå derefter framställd propos., blef motionen äfven remitterad lill StatsUtskottet. Föredrogs ånyo och bifölls BancoUtskts den 8 dennes e. ;n. på bordet lagria mern. N:o 45, med hemställan om ploglandet af en medalj öfver aflidne Banco-secrettn E. U. Helsingius. Ånyo föredrogs LagUlskcs den 8 dennes e. m. på bordet lagda ii t lät. N:o 68 öfver gjorda anmärk n:r vid Utskjs betänk. ff:o 4° > ' nnledn. af vackt fråga om ändring i 16 cap. 7 §:n Jorda-b:n och upphäfvande af 8 §:n i samma cap. och balk. Då detta utlåt, icke innehöll någon förändring i betänk. lN:o 4°> detta blifvit af R. o. Ad. bifallet, fann R. o. Ad. utlåt. N:o 68 icke erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarna. Föredrogs ånyo Gr. Frölichs, David, den it dennes på bordet lagda motion, alt i händelse handelsoch sjöfartsfonden skulle upphöra, medeltillgång från annat håll måtte åt nya Trollhätte-canalbolag beredas. Frih. Cederström, Jacob:
För öfrigt, då Riksdagsmän af Ridderskapet och Adeln icke, såsom de af de öfrige Stånden, äro betaldte, för det de bivista Riksdagarne, måtte de väl, såsom någon ersättning för sin kostnad, få beräkna någon större beqvämlighet i afseende på noggrannheten att bivista sessionerne från början till slutet, helst de sakna den, som förunnas de andra Stånden, att få veta, hvilka mål och i hvad ordning de för dagen förekomma. Äfven torde andra uppropet böra bibehållas af det skäl, att vi ej hafva något visst antal af Ledamöter stadgadt, såsom minimum, om votering skall lå verkställas. Afskaffandet af andra uppropet bör ej komma i fråga förr, än Ridderskapet och Adeln får någon andel i LandtMarskalks tillsättande, målen af honom föredragas efter RiksdagsOrdningens föreskrift, och ett minimum blir utsatt för de voterandes antal. Jag förenar mig således med de Herrar, som yrkat bibehållande af det gamla stadgandet. a6 Den 10 Augusti f. m. Friherre TVr angel, Henning: I anledning utaf Herr af Ekenstams uppmaning, afstår jag från att yttra mig. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: En Ledamot har önskat, att, i stället för den föreslagna 3i §, 4l oc^ 42 §§• i nu varande Riddarhusordning måtte bibehållas. Jag tror, att redactionen af3i §, med tillägg af den 42> är tillräcklig. Jag får äfven hemställa, om det ej vore möjligt, i händelse endast ett upprop ägde rum, att blott 6 å 8 personer voro uppe, och att man således på ett besynnerligt sätt kunde genomdrifva en sak. Hos mig kan ej egennytta eller enskild afsigt finnas, men jag tycker, att den sak, jag talar för, är riktig; och då min pligt ålägger mig tala, anser jag brottsligt att tiga. Grefve Mörner: Jag är hufvudsakligen förekommen af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie i hvad angår Herr af Ekenstams redactionsförslag.
Man ser allt mer sällan dessa arbeten af hår, kork, vax, pärlor, fjädrar, snäckor, kottar med mera dylikt, där materialets art och bräcklighet gjorde föremålen till lika oanvändbara som fula dammgömmor! Men tyvärr finnes nu en annan afart af handarbeten, den genom hvilken man sträfvar att "använda" allt från cakeslådor till tändsticksaskar, från gamla hattar till buteljer genom att af sådant skräp göra prydnadssaker, med hvilka man tror sig försköna hemmet! En kvinna skulle i stället gagna och gläda världen mera, om hon sofve bort de timmar, hon nu på detta rysliga svagsinne använder för att icke tala om huru mycket bättre hon skulle bruka den genom att promenera eller läsa en bok. Och det samma gäller ännu om nio tiondelar af alla de små tingestar, af plysch, kläde, stramalj, dem man broderar med silken, guldtråd och påläggsbitar, eller de flästa små trä- och lädersaker, dem man nu glödritar eller målar, skär ut eller prässar. De bli visserligen vackrare än de gamla skräpsakerna, men inte ett grand mer nyttiga. Och de äro således också ägnade att förfula och öfverfylla, men icke försköna hemmet, efter som de hvarken hafva den värkliga konstsakens eller den värkliga nödvändighetssakens berättigande. Men, som sagt, i det stora hela har dock en förbättring inträdt. Man upptäckte först hela rikedomar af vackra dekorativa motiv och arbetssätt i allmogens gamla väfnader, sniderier och konstsömnader. Och småningom utvecklades intrycken af allt detta till den nuvarande, högt stående kvinnliga svenska konstslöjden. Äfven i landsortens hem eller slöjdskolor kan man nu få se värkligt konstnärliga handarbeten. Men den myckna vackra konstslöjden är ännu långt ifrån sammansmält med hemmets alla anordningar, utan afsticker ofta mot en smaklös omgifning.
— Efter min åsigt har den, som oträngd i vredesmode emot annan drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat lifsfarligt vapen, äfven om han ej lyckas tillfredsställa sitt skadebegär, likväl ådagalagt omisskänneliga prof på en så vildsint natur, att omtankan för den personliga säkerheten, så vida denna i lagen skall äga ett tillräckligt skydd, ovillkorligen bjuder, alt på någon tid ifrån det fria samhället afskilja denne farlige fredsslörare och lemna honom tillfälle att inom fängelsets murar kufva sitt häftiga lynne, så att den fredlige medborgaren ej vidare må blifva blottställd för de vådliga följderna af dettas förnyade våldsamma utbrott. I anledn. häraf, och då ett ändamålsenligare straff för ifrågavar. förbrytelse är så mycket mer af behofvet påkalladt, som densamma under de sednare åren blifvit så allmän, alt den åtminstone i hufvudstaden snart sagdt hör till ordningen, eller rättare oordningen för dagen; så får jag vördsamt föreslå: 1:0 att den, som oträngd i vredesmod mot annan drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat lifsfarJigt vapen, skall, fastän han ej lyckas i sitt uppsåt att skada göra, dömmas till ett halft års straff-arbete, hvilket straff kommer att fördubblas hvarje gång han åter om samma förbrytelse varder förvunnen; 2:0 att, i händelse förslaget till ny criminal-lag, åfelt eller annat skäl, ej skulle vid denna riksdag kunna blifva antaget, förutnämnda för personlig misshandel uti nu gällande lag bestämda orimliga och mot förbrytelsernas beskaffenhet på intet vis svarande straff, likväl ej må under ytterligare 5 å 6 år qvarstå oförändrade, utan rättelse derutinnan äga rum, i öfverensstämmelse med de uti samma lagförslag antagna grunder. Om denna motions remitterande till LagUtsk. anhålles vördsammeligen. 2.
Det utreddes i ett föreg:de plenum, att anslag redan fanns för anskaffande af något mera än 20,000 gevär, och anslag beviljades då till anskaffande af ytterligare 7,000 gevär. Vid sådant förhållande betviflar jag att det skall blifva möjligt att under åren 1866 och 1867 använda äfven det nu ifrågasatta anslaget, och då det icke kan vara skäl att skrinlägga jemväl denna 40 Den 2 Mars. summa, — hvilket icke torde vara med en klok statshushållning öfverensstämmande — måste jag yrka afslag. Frih. Klinckowström: När frågan om anslag för anskaffande af 7,000 stycken infanterigevär förevar, uttalade jag ett tvifvel, huruvida anslaget borde beviljas. Men efter de upplysningar dels Frih. Wrede och dels Chefen för Landtförsvars-Dep: et meddelade om nödvändigheten af alt regeringen sattes i tillfälle att för flera år på förhand uppgöra kontrakter med gevärstillverkarne, emedan dessa derefter ställde sin tillverkning, biel' för mig klart, att anslaget borde beviljas, på det regeringen matie på förhand känna tillgångarne. Det upplystes äfven, alt ehuru icke ännu hela det af Rikets sednast församlade Ständer beviljade anslaget vore användt, en mängd gevär voro aflevererade, andra färdiga att levereras och kontrakt om återstoden uppgjordt. Jag finner således icke något hinder att bevilja äfven den nu ifrågasatta summan, och anhåller derföre om bifall till Utskds hemställan. Frih. Liljencrantz: Som Gr. Mörner yrkat afslag och jag i denna fråga helt och hållet delar hans åsigt, förenar jag mig i nämnda yrkande, dock så förändradt, att hos K M:t framställning borde göras derom, att från kronans förråd borde till skarpskytteföreningarne utlemnas 3,000 infanterigevär. Sedan Öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade FIr Gr. o. Landtm., alt derunder hade yrkats dels bifall till Utslcts förevule hemställan, dels af Frih. Liljencrantz, alt R. o. Ad., med afslag å samma hemställan, måtte besluta, att hos K.
Sparre anfört, ligger utom gränsen för min fattningsförmåga ty vid lagskipningen måste domaren tol - Den 5 Juli f. m. 451 tolka lagen efter dess ordalydelse, när denna är tydlig och klar, och alt den föreslagne §:n är alldeles klar deruti, att den, sora har utgifvit en skuldsedel, äfven skall för den vara ovilkorligen ansvarig; såvida ej anteckning skett på sjelfva hufvudskriflen, att skulden af annor man blifvit öfvertagen lärer väl ingen kunna bestrida. Således följer deraf, att domaren alldeles ej har rätt att fästa sig vid de omständigheter, som möjligen kunnat föranleda till skada för sedel tit gifvaren ; utan denne får söka sitt igen utaf den, sorn innehar panten och sorn medgifvit inteckningens postponerande, och då kan lätteligen följden blifva den som Gr. Lagerbjelke anmärkt, att en sedelutgifvare, som medgifvit en inteckning af ganska säker beskaffenhet, likväl kommer i det olyckliga predikament, att, sedan han afstätt egendomen, ändock få gälda en skuld, från hvilken han hade både bordt och kunnat vara befriad. Man bör således, om §:n nödvändigt skall qvarstå, hvilket strider emot min öfvertygelse, deruti oundvikligen göra en sådan förändring, hvarigenom sedelutgifvaren må fredas från det äfventyr, som en postposition kan medföra. Gr. Lagerbjelke: Gr. Sparre har medgifvit att det är rätt, att, i fall postposition af en inteckning har egt rum, inleck ningsinnehafvaren dä ej bör ega regress lill reversutgifvaren; men Hr Gr:n, och LagUtsk. likaledes, har ansett alt ett serskildt stadgande härom ej skulle behöfvas, att i inleckningsförfaltningen intagas, emedan domstolen skulle i alla fall komma att dömma på sådant sätt till följd af lagarne i allmänhet och deras andemening.
Mars 1807 är stadgadt, att ilen, sorn i brottmål vill söka ändring i Underrätts Utslag, hvarigenom han blifvit till böter fälld, skall de ådiimde böterne nedsätta eller derföre ställa borget), men deremot icke funnes någon Lag, sorn föreskrifver, att vitesoch ensaksböter, sorn genom Underrätts beslut i tvistemål parter åläggas, skola, innan ändring i beslutet må sökas, vederbörligen nedsättas eller borgen derföre ställas, har Riksdagsfullrnägtigen Herr P. Vinbladh, enär det vore lika angeläget, alt böter af sistnämnde slag behörigen indrifvas, hos Vällofl. Borgare-Ståndet, i afgifvet och till Lag-Utskottets åtgärd öfverlemnadt memorial löreslagit, att den, som af Underrätt blifvit till Vites, eller Ensaks-böter fälld och vill i beslutet söka ändring, må förpliktas att böterne nedsätta eller för deni ställa borgen i likhet med hvad om Treskiftesböter är uti 38 punkten af of vanberörde Kongl. Förklaring förordnadt ; vid det äfventyr att; om sådant icke fullgöres, all klagan öfver Underrättens beslut i den delen f örfaller och målet såsom desert anses. Genom en sådan Lag skulle, efter Motionairens tan - 4 6 LagVtskotlets Betänkande N\ö 125. ka, Kongl. Maj:ts och Kronans andel af ifra» gavarande böter närmare försäkras, en del a t de efterlysnlngar och andra för Konungen* Befallningshafvande besvärlige åtgärder, sorn nu erfordras, undvikas, samt enhet i lagskipningsgrundeine befordras. Utskottet, som instämmer i Motionairens yttrande om
Begge motionärerne hafva sammanstämmande anfört: att bestämmandet af ett visst tunnlandtal i odlad eller odlingsbar vidd med andel i skog och mark, som en ulklufven hemmansdel minst borde innehålla, syntes böra ega företräde framför nu gällande stadganden för besutenhetsberäkningen, enär det alltid blefve lättare att afgöra, huruvida en utklufven del är odlingsbar, än huru många personer derå kunna hafva sin bergning, och huru många kreatur den kan (öda; äfvensom att, om man icke ville frångå principen att klufven hemmansdel skall gifva en viss beräknad afkastning, de i nu gällande författning uppgifna fordringar, att sådan klufven hemmansdel, med beräkning af odlingstilIfällen och biförtjenster, minst skall lemna bergning åt tre personer, kunna utfodra två kor och fem får samt föda två dragoxar eller en häst, likväl hvarken vore billiga eller rigtigt afvägda, då dragkraften å en sådan egendom icke stöde i något proportionerligt förhållande till öfriga fordringar, hvilket ock skulle bevisas deraf, att många hemmansegare, likasom innehafvare af afsöndrad jord och stadsegor, (unne fördelaktigast, att ej å sina små egor underhålla dragare, icke såsom kunde dragkraften derå undvaras, utan emedan de insåge, att denna med minsta kostnad genom arbetsbyte erhölles, till följd hvaraf deras egendom lemnade långt större behållning, än om dragare skulle derå framfödas. At dessa skål hafva motionärerne, likaledes enstämmigt, föreslagit, att Rikets Ständer ville för deras del besluta: Sammans.