Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härförutan torekomme, att norr om den landsort, der jernvägen skulle anläggas, utbreder sig en bergslag på föga afstånd derifrån med rika grufvefält, hvadan, och ehuru den nu ifrågavarande jernvägen närmast vore afsedd att tillfredsställa en inskränktare orts för handen varande behof, densamma äfven komme den ofvanför liggande bergslagens trafik till godo samt intoge en rigtning, hvilken för Sveriges jernhandtering i framtiden måste blifva af stor betydelse. Af det till Utskottet inlemnade, utaf Kapitenen Gustaf Nerman upprättade kostnadsförslag inhemtas, att ifrågavarande jernväg, som skulle erhålla en längd af 5,36 mil och en spårvidd af 5,5 fot, beräknats kosta 750,000 R:dr; varande bolaget grundad! på 1,000 aktier, hvardera å 750 R.dr, eller tillhopa lika stor summa, sorn den, hvartill kostnaden blifvit beräknad. Utskottet anser sig jemväl böra upplysa, att fråga om erhållande af lån för denna jernvägsanläggning redan vid 1856—1858 års riksdag förevarit, samt alt ehuru, på sätt Stats—Utskottets Utlåtande N:o 255 af den 19 Januari 1858 gifver vid handen, jernvägen antogs blifva af stort gagn och medföra synnerlig lättnad för den lifliga rörelsen vid de många bergverken inom den ort, hvilken banan skulle 22 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 88. genomgå, Utskottet likväl, på anförda skäl, ansåg sig icke böra tillstyrka det begärda lånets beviljande.
— Då emellertid en sådan förminskning lili de redan förut ytterst klent aflönade Komministrarnes inkomster vore i sig sjelf obillig, och den så oförmodadt ålagda utskylden blefve för ifrågavarande boställen till och med mångdubbelt större än för andra af gammalt med kronotionde belagda dylika boställen, emedan aila i sednare tider gjorda odlingar och förbättringar mäste vid tionde-sättningen tagas i beräkning, har Herr Doktor Björkman, sorn, vid det förhållande att Domkapitlet i Upsala ej fullföljt detta ärende lill högsta ort, och alt många af Komminislrarne antingen af fruktan för ytterligare kostnad eller af ■misströstan om en lycklig utgång, redan låtit Kammar-kollegii beslut vinna laga kraft, trott sig hafva grundad anledning alt begära Bikels Ständers medverkan för åstadkommande af ändring i samma beslut, i sådant afseende hemställt, alt den i anledning af 1850 års jordransakning väckta frågan om kronotiondes åsättande ä vissa komministers-boställen inom Stockholms län måtte, utan hinder af Kongl. Kammar-kollegii i saken meddelta utslag, få under - 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 85. kastas ny revision, och att, i händelse äfven dervid dessa ^boställen skulle befinnas skyldige att betungas med berörda utskyld, nuvarande innehafvare af samma boställen måtte från denna tiondes utgörande personligen befrias. Ehuruväl Stals-Utskottet finner den af Herr Doktor Björkman, för det med bans motion åsyftade ändamål, föreslagna utväg, eller ali frågan om kronotiondens utgörande af berörde komministers-boställen i Stockholms län skulle underkastas ny revision, såsom ej öfverensstämmande med det i grundlagen föreskrifna sätt för ärendenas behandling, icke kunna godkännas, synes likväl denna omständighet ej kunna utgöra hinder för Stats-Utskottet att, om skäl dertill förefinnes, föreslå någon annan lämpligare utväg, för att uppnå samma ändamål. Dock bör härvid iakttagas, att, enär denna fråga, i hvad densamma rörer de komministers-boställen, hvilkas innehafvare i underdånighet anfört besvär öfver Kammar-kollegii utslag, ännu är på Kongl.
Genom en sådan beräkning kan emedlertid än den ena, än den andra parten blifva lidande eller obehörigt vinnande; och det rättaste måste ofelbart vara, att ersättningen alltid utgår i ett afmätt förhållande till skadan; e') att räntan bör beräknas, icke från vexelns utgifningsdag, utan från den dag, då den bort af godkännaren betalas. Oin man tänker sig, att en för 3 månader sedan från Götheborg på Stockholm dragen och i morgon förfallen vexel i dag köpes samt i morgon presenteras hos godkäunareu till inlösen, ännu utän något lagligt anspråk på ränta, men då icke genast honoreras, så är det väl svårt att inse något giltigt skäl, hvarföre köparen skulle vara berättigad att i öfvermorgon af öfverlåtaren utfordra, icke blott hela capilalet, utan äfven 3 månaders ränta. Det origtiga häri visar sig också derigenom, alt borgenären emot godkännaren icke har rätt till ränta för längre tid, än ifrån förfallodagen, alltså emot vexelgifvare och öfverlåtare skulle hafva bättre rätt, än emot den, som, sedan han accepterat vexeln, brister i betalningen; att, så snart den återgångna vexeln är ställd att betalas i utländskt mynt, och liqviden här sker efter curs, det vill säga, icke med det mynt, hvarå vexeln lyder, utan efter pris å ny vexel, betalbar efter någon tids förlopp, så bör vexelinnehafvareu åtnjuta ränta under den nya vexelns förfallotid, dock med afräkning af den tid, som för den protesterade vexeln, efter dess lydelse, ännu kan återstå. En uppenbar förlust skulle eljest tillskyndas vexel-innehafvaren; och just i denna omständighet bör man förraodeligen söka egentliga grunden dertill, att, enligt gamla Yexel-Stadgan, vexelinnehafvaren eger, när vexel med protest återkommit, af öfverlåtare och utgifvare fordra länta ända ifrån utgifningsdagen; men rätteligen är det icke för den innan iörfallodageu förflutna tiden, utan för det uppehåll i betalningen, hvilket medföljer ny vexel, sorn ränta tillkommer borgenären.
Ständer till framtida efterrättelse fastställda plan för fondens bildande och tillväxt, Utskottet ingalunda kan understödja det under innevarande riksdag ånyo framställda och emot förut meddelade stadganden rakt stridande förslaget, att ränteafkastningen af fondens låne-handlingar skall uppbäras och förvaltas samt ifrågakommande inteckningsförnyelser, äfvensom bevakningsoch utsökningsåtgärder, ombesörjas af Riksgälds-kontoret. I afseende på den, till stöd för detta förslag, af motionären uppgifna svårighet och omgång, som med iakttagandet af det hittills stadgade förfaringssättet skulle vara förenade, *torde utskottet böra upplysningsvis erinra, att, jemlikt de utaf Kongl. Maj:t under den 24 April 1820 stadfästade reglor för Hjelmare kanalbolag, skall en af Direktionens Ledamöter vara boende här i hufvudstaden, samt att, enligt det nu sednast i underdånighet föreslagna reglementet för ifrågavarande fonds förräntning, får denna verkställas ej allenast emot inteckningar i fast egendom utan ock genom belåningeller uppköp af åtskilliga verks och inrättningars räntebärande obligationer. Beträffande den nu jemväl ifrågaställa förändring af stadgandet, att de under direktionens vård befintliga räntemedlen icke fa öfverstiga en viss, för närvarande, till 6,000 R:dr bestämd summa, så synes detta stadgande både välgrundadt och ändamålsenligt; hvadan Utskottet anser detsamma böra fortfarande bibehållas. Vidkommande derefter den yrkade nedsättningen i beräkningsgrunden för räntans årliga belopp, så finner Utskottet nuvarande penningeförhållanden icke innefatta någon skälig anledning för Rikets Ständer att medgifva förändring af den ränteberäkning, som direktionen sjelf föreslagit och hvars fortsatta tillämpning intill 1854 års slut utgör grunden för de till beloppet bestämda summor, för hvilka direktionen genom ingången serskild förbindelse, åtagit sig att, inom sagda tidpunkt, till Riksgälds-kontoret ”ovägerligen” aflemna föreskrifna låneoch säkerhets-handlingar. Emot motionärens hemställan, att den i tvenne kanal-bolagets egendomar meddelade inteckning, deraf oftanämnde fond ursprungligen blifvit bildad, skulle åter Bih. till II St.
Maj:ts nådiga proposition innehåller en yttrad önskan att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majrt inkomma med förslag till ändring i Missgerningsbalkens 5 Cap. 1 §. Sjelfva piopositionen innehåller icke något nytt lagförslag. En remiss till Lagutskottet skulle förutsätta rättighet hos Lagutskottet att väcka fräj Iben i 3 Martii; göt till afgörande i Ståndens Plena, det vill Säga: att framställa Förslag. Men denna rättighet, enligt Riksdagsordningens 37 §. äges endast Constitutions-och BancoUtskotten. Lag» Utskottet, enligt Riksdagsordningens 33 §. äger endast att ”utarbeta de från Riksens Stäm ders plena remiterade förslag,” samt att upptaga de, Riksens Ständer meddelade, Konungens propositioner, eller i Riksens Ständers plena väckta frågor. Lagutskottet synes mig icke kunna lemna någon annan åtgärd än att det utreder det närvarande förhållandet med ofvannätnnde lagrum, samt yttrar sig huruvida en ändring synes Utskottet behöflig. Annorlunda bade förhållandet varit om Kongl. Maj:ts nådiga proposition hade blifvit Ständerna meddelad, innan motionstiden, ellef rättigheten för enskildta Riksdagsmän att väcka frågor och göra förslager upphört. Under discussionen öfver ämnet hade ofelbart någon tanke blifvit utvecklad, hvilken såsom förslag eller motion hade kunnat remitteras till LagUtskottets ytterligare utarbetning. Nu blir sannolikt den enda åtgärd hvilken från Ständernas sida kan lemnäs, den att Rikets Ständer i underdånighet för Kongl. Maj;t anmäla, att Rikets Ständer mott hindef för uppfyllandet af Kongl. Maj:ts i nåder yttrade önskan. Som likväl RiksdagsOrdningens 44 §, synes ovilkorligen påkalla remiss till Utskott af 736 Den io Martti^ Kongl. Majdg propositioner, åå den säger att de ej få i Riksens Ständers Plena till omedelbarligt afgörande upptagas” anser också jag denna remiss böra ske, anhållande» att mitt Memorial måtte få åtfölja remissen, då ofelbart Utskottet om de af mig framställda betänkligheter skulle befinnas grundade, derpå läref göra behörigt afseende.
Företogs till afgörande Bewillnings» Utstottets sedan den Zi Mars pä bordet hwilande Protocolls-Utdrag af d. 2g i samma mänad, rörande det Wallofl. Borgare-Stäns dets anmärkningar wid Chartä Sigillata-Förordningcn. Utstottets tillstyrkanden blcfwo af Riddcrstapet och Adeln till alla delar bifallne. Föredrogs ä nyo Lag-Utssottcts den 6 bennes pä bors dct lagda Memorial, jemte bifogadt projekt till answarighets §. gillades utan förändring; och uppä gjorde hemställningar af Herr Silverstolpe, Qustsk ^brsdsm, samt derpä följande proposttioner af Herr Grefwe» och Ordföranden, beflöt Högloft Riddcrstapet och Adeln att till nndwikande af de i 6 §. förekommande orden : tillära Ronungens Ombud, meningen af denna §. mätte enligt Wallofl Borgare-StändetS förslag sä uttryckas : dä Lullmägtige ef ävo tillätit att fä» retag» nägon öfwerläggning j närwaro af Ronungens Ombud, om han, utan att mara derom af Jullmägkig» knmsdad, siull» vid deras sammankomst sig infinn», haft 496 Den 14 April. halme den eller de rc>; äfwen att i sista meningen af ir §. orden Riksens Ständer ffelfrve skulle sörtydas i enlighet md Preste - och Borgare-Ståndens sammanstämmande tanka, att det borde endasta af hwart Ständ sjelf bero, huruwida de af detsamma tillsatte Fullmägtige, som genom Dom ifrån förtroendet blifwit ffiljde, deri änyo kunna insattas; hwilka redactions-förändringar ffulle de öfrige Ständen tillkännagifwas. Föredrogs 8 nyo Lag-Utffottets ben 6 Upril pä bordet lagda Betänkande angående Lagarnas urskiljande, förenkling och förbättring.
Jag skulle tvertom, i öfverensstämmelse med denna åsigt, vara benägen att önska, det Const.Utsk. kunde slippa att läsa Statsrådets protocoll, och alt deremot denna läsning Lomme att verkställas af särskilda revisorer före riksdagens början, på det att en annan personal, nemi. Const.Utsk., finge pröfva halten af atimärkn:a. Hvad för öfrigt beträffar den af en värd talare gjorda anmärkn., att uttrycket ”hvart tredje år” ej vore nog klart, så bekänner jag uppriktigt, att jag ej förstår Svenska språket, så framt ej uttrycket hvart 3:dje, hvart 4’^e eller hvart 5:te år o. s. v. är likaså tydligt som uttrycket hvart och hvartannat år; och den, som vill bestrida tydligheten af ett sådant uttryck, skall icke sakna möjlighet att bestrida tydligheten af ett stadgande, som innefattar flera ord. Jag tror, att ju flera ord man hopar tillsammans för att uttrycka en mening, ju lättare är det att förtyda den; och jag kommer i anleda, häraf ihåg en bonde, som ville hafva ett confract upprältadt, och anmodade en jurist alt uppsätta det, men förbehöll sig, att det ej skulle få innehålla iner än en rad; ty, sade han, blifva de tvänne, så kan fan skrifva några ord emellan, så att contractet kan misslydas. Så vidt jag vet, har också intet af de Stånd, som vid de föregående riksdagarna antagit en längre tid än det 5:te året för riksdags återkomst, egentligen åberopat grundlagens bokstaf, utan p c li J <4 11 i f. lil, gått den i tysthet förbi, och jag tror ej att de kunnat missförstå dess mening. Frih. Nordenfalk, Joli.: I valet emellan de olika meningar, som blifvit i detta amne yttrade så val inom soni nu lius it. o. Ad, tillhör jag dem, hvilka önskat riksdagar hvartannat år.
— Det af Departements-Chefen afgifna och uti bilagda inför Kongl. Majit i StatsRådet den 14 i denna månad hållna Protokoll intagna betänkande, hvilket Kongl. Majit till alla delar gilladt, och hvartill härigenom hänvisas, innehåller fullständig utredning öfver de särskilda behof för Landtförsvaret, hvilka, på sätt här nedan upptages, funnits dels erfordra nya anslag eller tillökningar i de ständiga utgifternas belopp, eller jemkningar i dessa, dels utgöra blott tillfälliga statsbidrag. Ijaniltlovsvavs-lPrgBavtemeniet. Departementets Kansli-Expedition. Uppå de skäl, som Protokollet öfver Finansärenden af den 14 innevarande månad innehåller, föreslår Kongl. Majit, alt Expeditionens Kanslistoch Kopist-beställningar må, med aflöning af 1,800 R:dr vid de förra och 1,000 R:dr vid de sednare, på stat bibehållas, med undantag af en Kopistbeställning, hvilken föreslås att, vid inträffande ledighet, indragas, dock att aflöningsbeloppet 1,000 R:dr må på Expeditionens stat qvarstå för att användas till befrämjande af göromåleris gång inom Expeditionen. Bih. till It. St. Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. Departementets Kommando-Expedition. Kongl. Maj:t föreslår Expedition beviljas ett särskildt anslag af Ridr att, efter Departements-Chefens disposition, användas till gratifikationer ät de vid Expeditionen anställda Officerare. Generalitets-Staten. I afseende å den här uppförda öde Fördelnings-Generals-lönen å 9,000 Ridr, hvilken med Rikets Ständers medgifvande fått användas till pensioner åt ur tjenst afgängne Generalspersoner och Öfverstar, är stadgadt, att densamma skall till Statsverket indragas i den mån derå redan gjorda anvisningar icke vidare behöfva utgå samt innehafvarne af pensioner derifrån afträdt; Och som, enligt hvad anmäldt blifvit, en å ifrågavarande lön anvisad pension af 650
Det är således anbefaldt, att vid enkel redskaps mätning densamma alltid skulle vara försedd med mäskvärmare, men då det nu är bränvinstillverkare tillåtet att begagna redskap utan mäskvärmare, förstår jag ej huru denna redskap af mätare skall kunna mätas, då författnm föreskrifver att redskapen alltid Ilen 4 Maj. 493 skall vara med mäskvärmare försedd. Föreskriften är ju således ej allenast otydlig utan otillämplig, hvarföre jag får anhålla, att den gamla redaktionen, såsom varande fullt tydlig, måtte bibehållas. Hr von Axelson: Jag medgifver riktigheten af hvad Frih. Raab sagt, att det är intressant att känna pannerymden för de stora brännerierna, men denna uplysning vinner man genom besigtnings-instrumenterna. Åtskilliga olägenheter hafva visat sig af föreskriften, att alla delarne skola upmätas, emedan somliga delar äro gamla och fogade till en för öfrigt ny apparat. Då jag icke vet, hvarföre man önskar upgift på mera än pannans storlek, får jag alltså yrka bifall till Utskms förslag, som jag anser tillfyllestgörande. Frih. Raab: Jag kan icke i de af Utskm föreslagna §§ up täcka någon föreskrift, att pannan skall upmätas. Det måste s§- således bero på någon särskild befallning af ByråChefen till de honom underlydande Kontrollörer, men hvilken det äfven beror på honom att återtaga. Då det icke är lätt att här upställa ett fullt antagligt förslag till redaktion, skulle jag tro det vara bäst att återremittera dessa §§ till Utskm, som sannolikt får att göra äfven med åtskilliga andra ännu en gång, och då kan det vara ett obetydligt besvär att omredigera dessa. Jag anhåller således att R. o. Ad. ville, med begäran om antagande af Hr Brauner hjelms förslag, återremittera Utskms förslag i dessa §§. Hr Hjärne: Jag ber att få med några ord understödja Hr von Axelson. Jag anser att, då det i OrdningsStadgan, som är en af K.
Skulle det oaktadt, hvilket ofta händer, klorna bli för långa, böra de med en hvass sax klippas helt försiktigt. Genom att under denna operation hålla dem mot dagern, ser man hur långt det köttiga går fram i klon och undviker att klippa så långt tillbaka. Det är bra, om buren är försedd med ett särskildt badrum; eljes kan man ibland sätta in ett litet fat med kylslaget vatten på bottnen af buren. En sjuk * fågel bör dock icke få bada; efter ett bad blir han alltid sämre. För öfrigt äro de burar trefligast och lättast att hålla rena, hvilka äro enkla och utan onödiga grannlåter. Hvar eller hvarannan dag bör bottnen af buren rengöras och beströs med ren sand, helst hvit hafssand, men där tillgång på sådan ej finns, kan man begagna ren gul sand. Sanden användes icke blott för renlighetens skull, utan äfven till förtäring; den främjar matsmältningen. Kanariefåglarnes födoämnen utgöras hufvudsakligen af hampfrö, kanariefrö och rypsfrö. Hamp frö böra de dock ej hafva mycket af, eljes blifva de för feta. Kanariefrö anses göra rösten hård, hvarför det icke gifves åt de fina rullsångarne. Dessa ger man nästan endast sommarrypsfrö, som i följd af sin oljiga beskaffenhet håller strupen mjuk, utan att, såsom hampfröet, göda fågeln. Behöfver fågeln stärkande föda, ger man honom finhackadt, hårdkokt ägg, dock icke för mycket. Socker och snask bör fågeln aldrig hafva, men väl grönt om sommaren; en bit äpple om vintern skadar ej heller. Då fåglarne häcka, fä de, jämte rypsfröet, så mycket härdkokta ägg de vilja hafva, och när de hafva ungar, må de garna få kanariefrö och hampfrö m. m. Rent, friskt, men om vintern icke allt för kallt dricksvatten böra fåglarne få hvarje dag. En ytterst viktig sak är det, att fåglarne aldrig utsättas för hastiga temperaturväxlingar eller drag. Fel emot denna regel torde vara orsaken till de flesta dödsfallen bland kanariefåglar, isynnerhet bland de ömtåliga rullsångarne.
Då fråga är om olägenheter, torde man ej eller lemna deni oanmärkte, som ovedersägligen måste möta de vägfarande, hvilka på en lång bro, med blott en enda genomfart, nödvändigt mäste i limmars tid blifva uppehållne, då farten genom bron vore som starkast. Del bör ock observeras, alt utaf de 211 hela Hemman, som utgöra hela det vidlyftiga Vermdö Skeppslag och Vermdö Socken, skall svårligen hälften kunna draga någon direct nytta utaf den nya bro-anläggningen. På dessa skäl, och då jag alltid trott, att för en större allmän nytta mäste den mindre och enskildta gifva vika, har jag ej tvekat, att med mina ringa åtgärder heldre söka befordra ett företag, hvaraf hela Hufvudstaden och en stor del af Svea Rike Ben 26 F e b r u a v i i f. m. 207 samt <le Utrikes Sjöfarande, sorn besöka våra kuster, skulle njuta fördelarna, än medverka till ett, sorn blott afsedde några hundrade landtboers större beqvämlighet. Öfver! vgad, att dessa åsigler jemväl af Höglofl. Ridderskapet och Adeln delas, vågar jag likaledes med skäl förmoda, alt det nu upptagne inkast, om det på alfvar göres, ingalunda skall kunna inverka på det beslut, Ridderskapet och Adeln uti den vigliga frågan nu går alt fatta. Och får jag fördenskull hos HögvälBorne Herr Grefven och LandtMarskalken vördsammeligen anhålla om proposition på följande hemställan: Att nemligen Riksens Ständer för deras del täcktes bifalla mitt förslag till öppnande af den nya Communicationch, pä det sätt, som tjenligast finnas kan ; att Riksens Ständer i sådant afseende hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla Deras önskan, att Hans Majit, ville i Nåder octrojera ett Bolag för utförandet af detta företag, samt att, i fändelse Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifaller denna Proposition, de öfriga RiksStånden mätte inbjudas, att i ett slikt beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena.
Jag vill visst icke neka, att premisserne uti den siste värde talarens anförande, om nödvändigheten och nyttan för en sedelbank att stundom kunna indraga sin dis,conteringsutlåning och stundom utvidga den, äro ganska riktiga, äfvensom han har rätt deruti, att privatbankerna i riket äga denna förmåga alt utvidga sin rörelse; men deraf följer ej, alt det nu skulle kunna anses vara tillrådligt, att ändra 230 Den 17 Augusti f. m. den § i bancoreglem., som föreskrifver ordningen för en sådan discouterings indragning. Vår banks nuvarande organisation, synnerligen dess hufvudstyrelses, är så beskaffad, att den, aldramist i delta ögonblick, bör undergå någon förändring. Jag torde fä fästa uppmärksamheten på den motion, som af en ledamot i bancostyrelsen för icke längesedan blifvit gjord, nemi. att med nya summor få öka så väl fastighetsbelåningen som discontrörelsen. Alt ett ganska stort intresse, om ej inom detta åtminstone inom andra Stånd, finnes, som möjligen skulle understödja Hr Rosenblads motion och drifva den igenom, synes icke vara osannolikt. Nu skulle man väl kunna säga, att Hr Lcfrens motion är ett slags motgift mot Hr Rosenblads; men, mine Ilrr, så kunde det atharas, att begge motionerne blefvo antagne, och hvad blefve då följden? Otvifvelaktig! den, alt sedan bancostyrelsen fått en vida större summa att röra sig med, i enlighet med Hr Rosenblads motion, och den begagnat sig deraf, till förökning i sedelstocken genom större diseonteriug, så skulle samma styrelse, i följd af Hr Lefréns motion, anse sig lika förpligtad att minska den, d. v. s. komma att stundom öka rörelsen och stundom strypa den med vida större fluctuation än för närvarande.
Domkapitlet sig hafva i underdånighet visat, att det sätt, hvarpå dess räkenskaper blifvit afgifna, både är lämpligt och har stöd af gällande författningar. 6:0 Anmärka Revisoreme, att vid åtskilliga Gymnasier och Skolor Rektorerne ensamme underskrifva de af dem afgifna räkenskaperna, ehuru, enligt Re visor emes åsigt, desamma brira under redovisningsskyldighet, med eller utan anmärkningar, underskrifvas af Kollegii samtlige Ledamöter, såsom i Kongl. Skolordningen stadgas; då äfven skulle förfalla det å formen olämpliga, sorn på vissa ställen äger rum, att Skolornas Kolleger intyga riktigheten af Rektoremes räkenskaper. Härpå anser sig Domkapitlet böra endast underdånigst upplysa, att, eldigt Kongl. Skolordningen af den 16 December 1820, 2 Sect. 3 kap. 2 §., de Elementar-] järnverk ens kassor, som här äro i fråga, stå under Rektors våld, ansvar och redogörelse. Hvad angår det af Revisorerne anmärkta olämpliga deruti, att Skolornas Kolleger intyga riktigheten af Rektorernes räkenskaper, torde väl föga vara att dervid erinra, då man besinnar, att detta intyg ej är att betrakta annorlunda, än antingen såsom blott och bart en vidimation af den till Kongl. Kammar-Rätten afgående afskriften af den original-räkning, som finnes i räkenskapsboken, eller ock tillika såsom ett bestyrkande, att hvad i räkningen förekommer, beroende af Kollegii beslut, är med detta beslut öfverensstämmande. — 204 — liro Slutligen förklara Revisorerne sig anse det vara med god ordning öfverenstämmande, att från hvarje Domkapitel till Kongl. KammarRätten ingå årliga redovisningar öfver influtna och utbetalda stamboksoch kollektmedel. Domkapitlet har nåden häröfver i underdånighet yttra, det Domkapitlet icke anser en , sådan redovisning vara behöflig, enär ingalunda är att befara, att ju icke så väl Domkapitlen, som de Församlingar, hvilka sådana medel tillfalla, tillräckligen kontrollera redovisningarnes riktighet.