Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålänge dessa inrättningar finnas, böra de hållas vid makt, såvida rikets nuvande krigshär skall kunna bestå. Någon orättvisa sker icke dem, som utgöra större skatter, ty antingen man ärft eller köpt de hemman, hvarifrån dessa utskylder betalas, hafva hemmanens värden beräknats derefter. Har man rättighet att fordra eftergift af Staten, då man äger ett högt beskattadt hemman, så borde en slik rättighet äfven tillkomma dem, hvilka innehafva mindre goda hemman, men sådana anspråk äro ogrundade; emedan man köpt eller annorledes förvärfvat hemmanen efter den behållning de lemnat och icke efter hemmantalet. Jag anser alltså Utsk. hafva rigtigt förfarit och anhåller om bifall till betänk. Frih. Raab: Hr von Hartmansdorff har hufvudsakligen hållit sig vid den frågan, huruvida det vore billigt och rättvist att Småländningarne erhålla den ändring de begärt i beräkningsgrunden -ilo Den 13 Mars. för lösen af Salpelerhjelpen. Ehuru elen saken ej synes vara tvifvel underkastad sedan K M. förklarat Sig till Småläudningarnes fördel, vill äfven jag derom yttra några ord. Frih. Stjernstedt liar, till stöd för Hr von Hartmansdorffs mening, åberopat åtskilliga författningar ända till 1685, hvilka äro hvarandra motsägande, i Ihy att en del ålägger och en annan för en kortare tid befriar Småländningarne från utgörandet af Salpeterhjelpen efter markegång. Men alla dessa äldre författningar måsle anses uphäfde genom den yngre K. Resohn d. 9 Dec. 1766, uti hvilken K. M. uttryckligen förklarat, att hela Sverige med undantag af Österbotten der redan en annan grund för ifrågavar. beräkning följdes, vore befriadt från skyldigheten att erlägga salpeterhjelpen efter markegång. Vidare ber jag att få till besvarande uptaga några af de skäl, Hr von Hartmansdorff anfört för bibehållandet af det nuvande beräkningssättet.
Hvad åter statsskuldssystemet angår, för tjenar det af de gifna benämningarna icke mer än den första, den att vara någonting nödvändigt; den sednare , att vara ett ondt, är lindrigast sagdt problematisk. Likväl vill jag ej neka, att ju äfven jag hyser någon farhåga för införandet af ett statsskuldssystem i större scala, så länge vår Administration och vår Representation äro så illa organiserade sorn nu. (På det mina ord icke må oriktigt uttydas, förklarar jag, att jag icke menar personalen, utan endast organismens felaktighet). Jag äger sjelf, säger jag, en viss farhåga för införandet af ett statsskuldssystem i större scala: faran ligger likväl ej i saken, endast i missbruket. Man kan icke skäligen behandla en hel nations representanter såsom barn, åt hvilka man säger: knifven kan vara nyttig, men rören den ej, ty j kunnen skära er En nation, sora, oaktadt insedt behof, vdle neka sig fördelarna af en väl ordnad statsskuld, af fruktan att gå för långt deri, vore att likna vid en lam, sora betänkligt säger: gif mig icke åter Do il 2C> Augusti, 323 bruket af mina ben; ty då springer jag kanske för fort och ian skada mig. Den föga släpphändthet, sorn manifesterat sig under loppet af denna riksdag i alla slags anslag, bör vara en fullgod borgen, att äfven denna Representation, ehuru bristfälligt den må vara sammansatt, ej skall, örn stalsskuldssystemet införes, förhasta sig och gå för långt i utgift. Till ofvannämnde skäl för fondsystemets införande kommer änuu ett annat, som jag är öfvertygad delas af hvarje Svenskt sinnadt hjerta, det nemi. alt försvarsverket, pä hvilket åter vår sjelfständighet hufvudsakligen heror, omöjligen kan iståndsättas förutan lån. Om det äfven kunde ske utan lån, vore det likväl en fullkomlig orättvisa mot samtiden; ty man kan ej skäligen välla på den nu lefvande generationen hela bördan af den statsutgift, hvaraf framtiden isynnerhet kommer att draga nytta.
Skrifvelse, N:o 10. 73 3:o om, i afsigt alt fördröja sin konkurs, han köpt för att sälja till underpris, och i samma syftemål inlåtit sig i betungande låneller vexelcirkulations-alfärer, eller andra förstörande utvägar, för att bereda sig penningetillgångar; 4:o om, efter betalningarnes upphörande, han har betalt någon borgenär till de öfriges skada. 586. Efter första straffbarhetsgraden må konkursgäldenär kunna dömas till straff i följande fall: l:o om han för annor man, utan mottagen valuta, ingått i ansvarighetsförbindelser, som, jemförda med hans samtida förmögenketsställning, pröfvas öfverstiga hvad behörigt varit; 2:o om han på nytt råkar i konkurstillstånd, utan att hafva fullgjort, hvad han i träffadl ackordsaftal lill sina förra borgenärer häfver utfästat; 3:o om han ingått äktenskap med dotalkontrakt, eller båda makarnes skilda förmögenhet, och icke ställt sig till efterrättelse, hvad denna lag stadgar i 69 och 70 artiklarne; 4:o om inom tre dagar efter betalningarnes upphörande han icke för behörig domstol tillkännagifvit sitt obestånd, på sådant sätt art. 438 och 439 stadga, eller om detta lillkännagifvande icke uppgifvit namnen på alla hans solidariska bolagsmän ; 5:o om, utan lagligt förfall, han uteblifver på kallelse af referent eller sysslomän i stadgade fall och inom utstakad frist, eller han icke inställer sig för rätta, personligen eller genom fullmäktig, då han sin personliga frihet tillgodonjuta fått; 6:o om han icke-fört bok öfver sin rörelse och för hvarje år ej behörigt balansextrakt upprättat; — om hans böcker och balans-extrakter äro ofullständiga eller oordentligt förde och upprättade; — om hans räkenskaper icke sannfärdigt framställa tillgångar och skulder, detta dock utan svekfull afsigt å hans sida. ' 587. Har åtal efter första straffbarhetsgraden blifvit emot konkursgäldenär af allmän åklagare fullföljdt, må kostnaderna derför ej i någon händelse falla konkursboet till last.
Men det hade stannat vid tankar, därför att han haft svårt afstå planen att göra Esaias till sin måg och efterträdare. Nu, efter samtalet med Maja, blef det helt oroligt inom den redbare mannen, ty han måste fatta ett beslut. Svårare än någonsin föreföll det honom att skiljas vid Esaias; men det var nu en samvetssak, att han gjorde det. För gossen borde beredas tillfälle att studera, det insåg han, äfvensom att alla enskilda intressen måste vika. När striden slutligen var utkämpad, sade gubben med fast röst: “Esse skall studera.“ Branting begaf sig genast till kontoret. Här fann han Esaias sittande med händerna instuckna i det lurfviga håret och hufvudet hvilande i dem, fördjupad i kämpadaterna så att han hvarken hörde eller såg. Branting ropade honom vid namn. Esaias flög upp helt förskräckt. “Lägg bort boken, jag har något att säga dig,“ utlät sig fosterfadern. Esaias lydde, och Branting återtog: “Du är född till något bättre, än att vara kronofogdeskrifvare; du måste studera.“ “Därtill är jag för fattig,“ svarade Esaias frimodigt; men hans hjärta slog häftigt vid föreställningen, att han skulle få tillfredsställa den brinnande hågen att inhämta kunskaper. “Vår Herre föder sparfven, och han skall väl äfven se till dig,“ sade Branting. “Nu är min tanke, att du skall resa till din äldre bror; jag skrifver i dag till honom.“ Branting höll ord. Han skref icke blott till Lars Gustaf, utan äfven till kapten Löwenhjelm på Malma, där Lars Gustaf var informator. Resultatet af dessa bref blef, att Esaias fick komma till Malma för att tillika med Löwenhjelms söner erhålla undervisning af sin äldre bror. I mars månad 1796 lämnade han Högvalta för att begifva sig till Malma. Maja grät floder af tårar. Hon var både glad och ledsen: glad öfver, att Esse skulle få bokliga kunskaper, men ledsen öfver att icke dagligen få se honom. Borta var Esaias och borta var äfven Herman; Maja satt tyst i väfstolen och sjöng icke mera, då hon arbetade.
Af Riksdags-fullraägtigen Lars Magnus Knutsson från Östergötlands län, som anmälte, att han väl icke motsatt sig den föreslagna förändringen; men ansåg det tagna steget på reformens bana så obetydligt, att derigenom egentligen icke kunde något vinnas; hvarföre han ock önskat, det Utskottet till Rikets Ständer framställt ett af honom afgifvei förslag till representati s-förändring; men då detta inom Utskottet fallit, till följd af den förseglade sedelns utslag, ansåg han att samma förslag, jemte den väck - Konstilutions-Utskottets Memorial N:o li. 5 ta motionen, åtminstone borde få komma till Rikets Ständers kunskap. Den åberopade motionen är af följande lydelse: »Till Höglofliga Konstitutions-utskottet! — Härmed öfverlemnande ett förslag till ny Regerings-form och Vallag, öfverensstämmande i sin uppställning och sina hufvudpunkter med det förslag, som af Kommitterade från en mängd reform-föreningar i riket blef antaget vid allmänna reform-mötet uti Örebro i Juni 1850, liksom med det af Riksdagsmannen Bengt Gudmundsson! framsiällda och af Bonde-Ståndet vid 1850 års riksdag såsom dess gemensamma tanke upptagna, anhåller jag få angifva de hufvudsakliga förändringar från dessa begge, som jag ansett vara af nöden. Då Örebro-förslaget bestämmer lagtima riksdagar hvarje år, så har jag icke kunnat dela denna åsigt, enär jag befarar, att den mindre upplysta delen af befolkningen skall mottaga en sådan förändring med mycken misstro och obenägenhet. För densamma är nemligen det mest i ögonen fallande resultatet af riksdagarnes verksamhet förhöjda skatter för hvarje gång Ständerna varit tillsammans, och den kan således icke gerna se riksdag hvarje år. En förändring derhän är också lätt att vidtaga, om den skulle framdeles befinnas behöflig. Jag har föreslagit treåriga riksdags-perioder. Antalet af landstingets ledamöter har jag ansett kunna nedsättas till 60 och deras funktionstid har jag inskränkt till två riksdags-perioder, men utsträckt till 6 år, — det sednare en naturlig följd af treåriga riksdags-perioders antagande.
Maj och slutats den 27 November 1,166 fartyg ...4>586 4° 8 bätar -6 ~ 4,688 46 8 År i832, då farten börjats den 9 April och slutats den 29 December. 1,351 fartyg ...5,389 *7 — 4o4 båtar ... 02 12 — H H ^ -2- 5,48i 29 — hvaraf synes att farten är i tilltagande och troligen än mera ökas, efter öppnandet af Götha-kanal, då redan flera fartyg, som passerat denna sednare, äfven gått förbi Södertelje. I farleden vid Almare stäk, hvars genom muddring och sprängning åstadkomna förbättring befinnes i vidmakthållet tillstånd, har äfven beqväm och liflig^ båtfart ägt rum. På Åkers kanal har, enligt meddelande från Stor-Amirals-Embetels tredje afdelning, transport-rörelsen, hvars hufvudsakliga föremål varit ved och några andra skogs-produkter, tegel, mjöl, hö och halm, visat sig i följande förhållande, beräknadt efter antalet af der passerade fartyg: A.r 1828 • . 102 fartyg — 1829 « . 108 183o • . 115 1831 • • 85 - — i832 • 88 — Politisk Författning. Kammarverk. Jorileboks föränd Hilgar i Länet sedan 1828 äro: Danviks frälsehemmanen Herresta N:o 3 Skeptuna socken från | mantal till i mantal, Snättersta Nilis x & 2.
Af dessa båda alternäliver har det förstnämnda onekligen företräde, då något afbrott i trafiken å en fortlöpande jernväg icke är alt befara under någon årstid, om icke tillfälligtvis någon gång till följd af ovanliga snöfall eller olyckshändelser. Ett obetingad! eller odeladi antagande af delta alternativ, innan erfarenheten lemnat en någorlunda tillförlitlig vägledning för omdömet, rörande jernvägars nylla och användbarhet inom vått land, har likväl den påföljden, att man måste antingen underkasta sig oerhörda kostnader, hvilka icke i samma mån kunde komma alt återgäldas, eller också mäste man inskränka sig lill utförandet endast af vissa delar af en mera omfattande plan, hvaraf ett allmännare gagn icke är att förvänta. Jag bar derföre trott, alt, åtminstone för det närvar:de, företräde borde lemnäs åt del andra alternativet, emedan man pä denna väg, inom en måttlig tidrymd och med måttliga upoffi ingar, redan kan upnå ett ganska tillfredsställande mål, och dä de jernvägsanläggningar, som härvid kunna komma i fråga, i och för sig sjelfve utgöra delar af ett mera ulbredt jernvägsnät, har man, på samma gång man befordrat en sak, sorn i och för sig allena medför en stor och obestridlig nylla, derjemte lagt grunden lill de ännu fullkomligare förbättringar, som kunna återstå att önska. Genom en jennägs-anläggning emellan Malmö och Jönköping, i sammanhang med den lillämnade och af StalsUtsk. förordade förbindelsen emellan Westerås och Fahlun och vidare till Siljan, Öpnas en möjlighet, att emellan alla rikets landskap, med undantag af ett enda, medelst tillhjelp af ångan som rörelsekraft, kunna, åtminstone under sju månader af året, verkställa transporter af alla slag och detta för de flesta, utan att behöfva beröra kusterna.
S. D. Vid fortsatt föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskot tets Utlåtande N:o 161, i anledning af Kongl. Majits nådiga Skrifvelse, med det af Komilterade afgifna underdåniga Betänkande och Förslag, angående Kommunal-stvrelse, förekom: Förslaget till Förordning om Lands-ting. § !. Godkändes. §§ 2—5. Godkändes med de af Utskottet deruti föreslagna förändringar och tillägg. §§ —10. Godkändes. S 11- Utskottets förslag lil! lydelse af denna § gillades. § 12. Godkändes. Bih. till R. St. Med ogillande af Utskottets ändrings-förslag. godkändes denna $ sådan den af Kommitlerade blifvit föreslagen. 14—18. Godkändes med de af Utskottet i § 17 tillstyrkta förändringar. Med ändring af Utskottets förslag till mom. 1. antogs för stadgandet i detta moment följande lydelse: ”Till urtima möte kan Landstinget sammanträda endast i de fall att antingen tref jer dedelav af Tingets pa lagtima möte sd som närvarande antecknade medlemmar derom, för handläggning af vissa bestämda ärenden, öfverenskomma eller ock Kongl. Maj.t omedelbart eller pä framställning af dess Befallningshafvande urtima möte påbjuder.r I öfrigt biel denna $ godkänd. 20—46. Godkändes med de i §§ 52, 59 och 4(1 af Utskottet föreslagna ändringar. § 47. Ståndet som ej gillade Utskottets förslag i denna del, godkände den lydelse af förevarande §, som af Riks-Arkivarien Nordström blifvit föreslagen och läses, sidan 256, uti hans, Kommitterades Betänkande vidfogade. reservation. 48—65. Godkändes. Slutligen beslöt Ståndet vördsamt inbjuda Högloft. Ridderskapet och Adeln att förena sig uti Preste-Ståndets, med anledning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets förevarande Utlåtande, fattade beslut. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet.
Härvid har blifvit anmärkt: att dylika lån vore helt och hållet olämpliga och borde ej vidare fortfara, men de redan utgifna liqvideras efter förskrjfningarnas lydelse; att inbetalningarna bellie måtte användas till Discont-fondernäs förstärkning; att, innan frågan om realisation och myntbestämning blifvit afgjord, det vore svårt att bestämma, om och hvarifrån tillgång för dylika, på längre tider, utställande lån stöde alt erhålla, oaktadt billigheten af de sökta anslagen medgåfves, o. s. v. Utskottet torde få erinra: att, ehuru lånbitraden för sådana ändamål, som i Motionerna blifvit uppgifna, ej kunna hänföras hvarken till inteckningseller discontlån, synas de dock, såsom af en allmänna» ra vigt och gagnelighet, ej böra helt och hållet afskaffas. Beloppet, af omkring 170.000 R:dr, i ett för allt, inom hvilket de, med inberäkning af de förut anslagna 21.000 R:dr till Calmare Domcapitel, komme att inskränka sig, är på det hela föga betydande; och så blefve visserligen ock den tillökning för Discont-fonden, som genom de å dem successivt inflytande capi - 58 Eanco-Utskottets Utlåtande l\’.-o #2. tal-afbetalningar kunde beredas. I afseende på återbetalnings-tiden äro dessa lån i allmänhet enahanda med elt faslighets-lån, och, hvad säkerheten beträffar, ej eller af någon vådligare beskaffenhet. Utskottet tror sig alltså ega fullkomlig anledning att vid dess tillstyrkan i denna punkt förblifva. Beträffande den ordning, Utskottet, pag. 78, tillstyrkt, i afseende på de sökta lånens utgifvande, har äfven en och annan erinran blifvit gjord.
Skulle en eller flere af de till revisionen börande räkenskaper eller handlingar befinnas ofullständiga, eller ock de förstnämnde icke hafva den spe - Slats-Utskolteis Utlåtande, N.-o Sto. cielia revisionen i Kammar-Rälten undergått; må Revisorerne sin granskningsskyldighet, det oagtadt, äfven i dessa delar fullgöra. §. 3. Revisorerne skola åt sig utse en Secreterare, så ock erforderligt Kameraloch Canzli-biträde, helst ibland de embetsoell tjenstemän, sorn varit eller äro i Slats-Contoiret anställde, äfvensom antaga nödig vaktbetji ning, samt lämplige arfvoden för hvardera bestämma. §• 4. Finna Revisorerne sig för sina göromål behöfva af någon Konungens embetsman eller af något publikt Verk inhemta muntliga eller skriftliga upplysningar, begäre, genom sin Ordförande, bos Justitiae-Stats-Minislern Nådig befallning till vederbörande om de äskade underrältelsernes meddelande. Galle likväl ej detta stadgande, i afseende på Bancooch Riksgälds-Verken, som böra alla äskade upplysningar omedelbarligen meddela. §- 5' Enär någon af Stats-Contoirets ledamöter inför Revisorerne företer Kongl. Maj:ts Nådiga förordnande för honom alt under förrättningen Revisorerne med nödige upplysningar tillhandagå, skall lian ega rättighet att lill RevioOrernes protocoll lemna sådana meddelanden, som med Revisions-ålgärden hafva gemenskap. §.6.
Dö omgifven af de sina, in i det sista värmd af den kärlek, för hvilken han offrat så mycket — äfven det ingen eger rätt att offra. Nu fans det endast en lycka, och det var denna. Han knäppte samman sina händer och bad så ihållande som ett barn ber i sin yttersta ångest. Han bad om detta, enda, och fram under hans slutna ögonlock pressade sig två brännande heta tårar. Innan nästa jul innan nästa! Och denna sista ville han göra så ljus och glad, i denna sista högtid ville han riktigt fråssa af deras ömhet. Han kände inga förebråelser, endast smärta. Om han fått börja från början skulle förhållandet blifvit det samma. Han kunde icke säga nej — icke till dem; han kunde icke bära missnöje — icke af dem; icke säga hela sanningen — icke till dem. Det var allt. Han kunde icke lefva utan tillgifvenhet, derför hade han köpt den, — köpt den så länge af hustru och barn, att han nu var en ruinerad, ärelös man. Hvad han var gammal och trött! Han reste sig tungt. Nu var det jul. Nu väntade man honom der inne. Ett matt glädjeskimmer flög ännu öfver hans ansigte vid tanken på ljusen, glammet och all denna tacksamhet för de vackra julpresenterna. Han hade lidit så mycket att han tyckte sjelfva lidandet måste vara en försoning. Rikemans jul är underlig ibland. Kärran står i skjulet, och morfar sjelf har redan kommit i andra kläder och sitter skinande nytvättad i kakelugnsbänken, klädd i sin bästa mörkblåa vadmalströja, som ser styf och ny ut trots sina trettio år. Far sitter framme vid bordet och läser en skrynklig tidning, som gått ur hand i hand, tills den blifvit slinkig och slö som en gammal riksbanksfemma. Det lyser en fotogenlampa på bordet, en riktig fotogenlampa, men utan kupa, ty det är en s. k. »springlampa». Men här lyser den upp förträffligt. Duk ligger på bordet och sofvelfatet är redan framsatt; fina brödet ligger bredvid. Matlagningen försiggår inne i stugan; det sparar ju alltid. Borta i sängen står potatisfatet med en dyna öfver sig för att hålla värmen.
Mörner redan visat att en återremiss endast förorsakar en ganska kort tidsutdrägt, och att expositionen varar långt fram emot hösten och ali således i sjelfva saken ingenting förloras genom en återremiss. Om StatsUtsk. vidblifver sitt beslut, så linnes deruti icke något hinder för expeditionen att sedan afgå; men om Utsk. finnér det mera öfverensstämmande med landels nytta att på annat sätt, än det nu föreslagna, använda dessa 12,000 r:dr för en expedition till industriens förmån, så tror jag att det vore en ren vinst om så skedde; hvarföre jag fortfarande vördsamt anhåller om propos. på återremiss. Ropen på propos. förnyades. Gr. Sparre, Erik: Ehuru jag i allmänhet icke tillhör deras antal, som i anslagsfrågor inom detta rum äro serdeles liberal, måste jag likvist förklara att jag ihärdigt tillstyrker bifall till i frågavar. betänk. Man har redan anfördt den nytta, som en slöjdidkare, som egnade sin tid och omtanka åt sitt yrke, kan vinna genom åskådning af slöjdealster. Mer än han kan se lärer en annan, som icke eger slöjdskicklighet, ej heller kunna se. Jag tror och har genom samtal i andra länder med åtskilliga Svenska slöjdidkare erfarit, att de genom sådana resor ansett sig hämtadlen största nytta. Beträdande den här uttryckta önskan att ett mindre antal skulle utskickas, hvilka i stället linge vistas längre i London, så tror jag icke för det ändamålet en återremiss vara nödvändig. Om II. St. med afseende på ämnets vigt anser anslaget nödvändigt och Den 10 Maj f. ra. 405 ställer det till K. M:s disposition att användas såsom Honom bäst synes, hvilket är ordalydelsen i Ulsk:s förslag, så lärer K. M. vara oförhindrad att använda det på det sätt som K. M. anser vara för ändamälet bäst och nyttigast och således äfven inskränka antalet af de resande och utsträcka tiden för deras vistande i London. Jag vill icke vid beviljandet af detta anslag af representationen skulle lill den grad binda händerna på Regeringen, att den icke skulle cga någon makt alt ändamålsenligt utföra de företag, hvartill nationen beviljar anslag.
Äf hvad Kongl. Stats Contoiret i dess ofvannämnde. underdåniga utlåtande häröfver an'dragit, har Stats - Utskottet inhämtat : att före iSo'9 och 1 g t o arens Stafs - Reglering var err Eehificiioch E&iiådnings - Stat inrättad, uppå hvilken Kongl. Majit ägde antingen tilldela belöning It fört jeti te .Embetsman och Medborgare flir serskildta, Konung och Fosterland gjorda syn neri i gé tjenster, eller ock med Pensioner hhgna i torftighet stadde Enkor och Farn för ‘deras Mäns och Fäders förtjenster eller andre 'öthmandé omständigheter. Men sedan den ne utVäg vid béröfde Stats-Regiering upphört, hade Kongl. Majit vid de ti ifällen då sådane belöningar, feratificatioher eller Pensioner funnits böra öga rum, genbm serskiidte Nådige Bref, anvisat dern till Utgående antingen af Extra Utgifts - rnedleh eller å Besparingarne på den Hufvud-Titul, dit de kunnat hänföräs, öcli någon annan utväg anser Kongl. Stats-Cöntoiret For framtiden ej eller vara för slike händelser att tillgå. Den vore öck med all möjlig inskränkning begagnad, enligt Revisorernas egit yttrande om obetydligheten af dé belopp, som sålunda blifvit disponerade, och föreställer sig Kongl. Stats - Contoiret att vid upplysning om Bihang till Riks-St. Fröt. tgl-) igig. jl6i8 Stats^Utskoltets BeVdrikandenl de Personer, som af sådane Extra-ordinarie understöd kommit i åtnjutande, skulle allmänna omdömet öfver de Embetsmäns förtjenster af Fäderneslandet, hvilkas i fattigdom efterlemnade Enkor och Barn sålunda blifvit understödde, rättvist och med tacksamhet erkänna den Nådiga omsorgen.