Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gud bevare mig att behöfva upplefva den dagen, sade Lena förfärad. Flickor doktorer! Så Bella kan prata! Hvarför icke lika gerna konstaplar eller gardister! Till och med det, sade Bella road. Det fans en vallflicka i Frankrike, som Gud kallade att bli soldat och gå i krig för sitt land. Skyll på Gud! Nog var det hennes eget syndiga infall att vilja leka karl och slå ihjäl menniskor för att få deras „schelett“. Men si, det säger jag, att Gud har skapat qvinnan att bli en bra hustru och en bra mor och inte till att slåss eller klotta med mixturer och tocket der. Voj, voj, söta Lena, hvad du är rysligt dum. Skulle det nu hindra en flicka att bli en bra hustru och en bra mor, om hon visste huru hon skall förbinda ett sår eller spjela ett ben eller tillblanda en mixtur? Och dessutom, om vi nu ej skulle vilja gifta oss? Lena skrattade. Vilja? Nog vill man alltid, när man får en bra man. Nå, hvarför har Lena inte gift sig, det håller på att bli för sent nu, skrattade Hanna. Ja si, ingen har friat till mig. Men nog kommer två så söta flickor som ni, att få friare, hela hopen. Och Lena plirade skälmaktigt med sina små gröna ögon, men blef i hast allvarsam igen. Ja, jag kallar er söta, för det att jag håller af er och skött Bella sedan hon kom till verlden. Men nog äro ni sådana syndigt sjelfsvåldiga och förmätna ungar ibland, att jag är rädd Gud ej skall hafva tålamod med er. Nu stormade småsyskonen in för att få qvällsvard. Vet du hvad, Hanna, skrek Lulle. Min Lunkentus skall få nya segel och nya årar. Bengt har lofvat. Sen, i jul, blir den färdig. Men det blir sommar, förrän det blir jul, upplyste Lisi, som redan var i färd med smörgåsarne. Jaså, sade Lulle. Janå, då får jag den till sommaren då. Och den skall hemta apelsiner från Borgå. Växer det apelsiner i Borgå? frågade Hanna förvånad. Jo. Så här stora. Och han bildade med armarne en så stor ring han kunde.
Jag känner personer, som under December månad sisth år sålde sina aktier till underpris i den tro, att de dermed vore fria från ansvarigheten och som nu mycket ångra sig, då de se, att aktierna äro goda. Det föreställningssätt, att man kan blifva alldeles skiljd från ett Bank-bolag, är så inrotadt, att det t. o. m. finnes bolag, som berättigat sin Direktion att tillåta utträde derur. Det är hufvudsakligen för att en gång få hela denna fråga på klar och redig fot som jag påyrkat och fortfarande påyrkar bifall till reservantens förslag, likväl med den förändring jag nyss tog mig friheten föreslå. Gr. Löwenhjelm, Carl Gust.: Jag har visst inga anspråk på, att inverka på Ståndets beslut i en fråga, för hvilken jag är fullkomligt främmande, men jag har icke kunnat underlåta att gifva tillkänna det intryck discussionen gjort på en person, som vid pröfningen af denna fråga till ledare endast haft sitt sunda förstånd och sitt nit för allmänt bästa. Mig synes, att LagUtsk:s förslag afser att betrygga Bankernas säkerhet genom föreskrifvande af solidarisk ansvarighet, då deremot Hr Nordströms reservation och de Hrr, som deruti instämt, afse att frigöra individen från det tvång, hvari han annars någon gång kan komma alt befinna sig. En och annan talare har yttrat, att det vore en barbarisk lag, enligt hvilken kanske en menniska under hela sitt lif icke skulle lyckas att blifva fri från en ansvarsskyldighet. Jag medger att det är hårdt, men jag hemställer, om icke hvarje medborgare har pligter af samma art. Jag anser för min del Utsk:s förslag ega företräde framför Hr Nordströms, och anhåller derföre om bifall till detsamma. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt i afs:de på förevide punkt blifvit yrkadt, dels bifall, dels af Frih. Stjernstedt, Hr af Geijerstam, Gr. Anckarsvärd, Hr Aminoff och Hr Hjerta antagande af RiksArchivarien
Med bifall lill denna Rikets Ständers anhållan, har Kongl. Majit, genom nådigt bref den 24 Maj 1841, till behörigt iakttagande derom förständigat StatsKontoret och KommersKollegium. 194:o den 21 April 1841, angående granskning af nu gällande Instruktion och Taxa för justering af mått, mål och vigt (309). 1841 den 12 Maj i underdånighet anmäld, då Kongl. Majit, med anledning af denna Rikets Ständers anhållan, genom nådigt bref af den 24 i nämnde Bil. till II. St. Just. Ombudsm. Ernb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 39 månad, anbefallde Öfverdirektören vid landtmäteriet alt inkomma med förslag till allmän Författning i detta afseende, äfvensom till Taxa å arfvoden för justering och kröning. 1844 den 3 Juni har Öfverdirektörens yttrande och förslag i afseende å Taxan för justering af mått, mål och vigt inkommit. 195:o d en 15 April 1841, angående sammanslående af de Bankoräkningar, hvarå det ManufakturDiskonten beviljade understöd är anvisadt. (288). 1841 den 5 Maj i underdånighet anmäld, då Kongl. Maj:t, med gillande af Rikets Ständers härutinnan vidtagna beslut, genom nådigt bref, dateradt samma dag, till behörig kännedom och efterrättelse deraf lemnat vederbörande Embetsmyndighet del. 19©:o den 30 April 1841, angående vilkoren för befordran till Länsmanstjensler (316). Sedan KammarKollegium sig yttrat, har Kongl. Majrt den 22 December 1841, med bifall till Rikets Ständers gjorda anhållan, genom nådigt bref anbefallt KammarKollegium att derom utfärda Cirkulär lill samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande.
750 i Läraren vid allmänna institutet för döfstumma och blinda Johan 1 Gerhard Holtz, dito 1,500 —! Handtverksmästaren vid samma institut Johan Nordfeldt, dito 400 Dito vid dito Elias Grönstedt, dito 400 — I Häradshöfdingen C. G. Levins enka, Wilhelmina Mathilda Levin, 1 född Grönblad, dito 300 Öfversten m. m. C. Chr. Kreugers enka, Carolina Kreuger, född Fries, dito 400 Öfverstelöjtnanten, Friherre Ulf Carlsson Sparres enka, Kerstin Sparre, född Vult von Steijern, dito 600 i Majoren m. m. Arvid Lönnroths enka, Helena Brita Lönnroth, född Bredelius, pensionsförhöjning 200 — Majoren m. m. C. W. Brauns enka, Christina Braun, född Ilard af Thorestorp, årlig pension 400 —.( Majoren rn. m. A. R. Andersins 2:ne döttrar Sofia Charlotta och Emilia Christina, hvardera en årlig pension af 200 R:dr eller tillsammans 400 Kapitenen G. E. Geijers dotter, Christina Mathilda Geijer, årlig i pension 200 Regementsläkaren, Doktor G. IP. Beckers enka, Evelina Becker, född Wennberg, dito 400 | Protokolls-sekreteraren A. I. Ekmans enka, Magdalena Sofia Ekman, född Nauckhoff, dito j 400 ' Kammarrätts-rådet P. R. Herlins efterlemnade 3:ne döttrar, Augusta Eugenia Amanda, Hildegard Lovisa och Augusta Wilhelmina i 1 1 Ferlin, hvardera en årlig pension af 100 R:dr, eller tillsammans 300 Kamereraren G. E. Grundens enka, Wilhelmina Mariana Grundén, född Falk, årlig pension 300 i Transport 84,978 — 1 i Hör till Stats-Utskottets Utlåtande, 1865—1866, N:o 74, 2 10 Riksmynt.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 12 Juni 1841. Förslag till Stadga om Fattigvården i Riket. §. 1. Hvarje socken å landet, och hvarje stad skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådane dess medlemmar, som sakna förmåga och medel alt sjelfve sig dermed förse; dock måga flere socknar på landet förena sig om gemensam fattigvård. §. 2. 1 Morn. På hvart och ett fattigvårdssamhälle ankommer att, under iagttagande af föreskrifterna i denna Stadga, ordna fattigvården på sätt som, efter ortens beskaffenhet och serskildta förhållanden, finnes lämpligast; dock så, att bettlande aldrig må tillåtas. I detta afseende skola föt hvarje fattigvårdssamhälle närmare bestämmelser meddelas genom serskildt reglemente, hvilket, efter förslag af Fattigvårdsstyrelsen, antages af socknestämma och derefter öfverlemnas till Konungens Befallningshafvande, som eger tillse, huruvida det öfverensstäm - Expeditions-Vtskotlets Förslag till und. Skrifvelse> N.o 4oi. mer med denna Stadga ocii gällande Författningar, samt befordra rättelse af hvad, som derifrån afviker. §. 3. Allmänna öfverläggningar i de fattigvården tillhörande ärenden hållas å sockenstämma. Rösträttighet i sockenstämma på landet ege i allmänhet en livar egare eller innehafvare af fastighet eller arrendator, så framt egaren icke bor inom församlingen, eller i annat fall sig denna rättighet icke förbehållit, jemte andra socknens invånare, som för lön, fabrik, verk eller inrättningar, handtverk och annan näring eller rörelse, erlägga bevillning efter 2 Artikeln; de likväl undantagne, som stå under andras husbondevälde. Rösträttigheten räknas efter hemmantal, der sådant finnes åsatt. Annars medförer 10 R'dr bevillning lika rösträtt, som J mantal, 5 R:dr lika som | och R:dr lika med TX£ mantal. För bevillning under ii R:dr eger ingen rosträtt rum. I stari röstas för fastighetsvärde af 20C0
Han kan ha gemensamma intressen med någon, vara honom till nytta och taga nytta af honom igen, men känna sig varm för honom kan han icke. Han är en absolut dålig karaktär. Kall, hänsynslös, fullkomligt utan samvete; försigtig, men utan fruktan. Han är på en gång slug och djerf; i sitt sätt alltid ”gnaven”. De som känna honon närmast säga att han skulle vara i stånd till hvad som helst utan att sky något, när hans fördel så fordrade. Nansen är den personifierade korrektheten. Egoistisk, klog, lugn, kall. Essman är lat och njutningslysten. Gjellerup går gerna till sina vänner för att sitta och tiga öfver dem. Wilhelm Möller dricker gerna sin toddy, lefver tillhopa med sin hustru och en stor hund, Tor tror jag hunden heter. Han är stor och blond (herrn menar jag) godmodig, intelligent och älskvärd. Stella umgås mycket der i huset. Jacobsen har en gift syster. Hon läser mycket och dyrkar sin bror.359 I dag är det jemt fjorton dar sedan jag fick Axels bref. Jag kunde således ha rätt att svara på det, men jag har ingen lust. Det brefvet gaf mig just hvad jag så mycket längtat efter: fullständig likgiltighet. Det gjorde ett omslag i min sinnesstämning så snabbt och så fullständigt att jag aldrig erfarit någonting dylikt. Jo nog har jag erfarit ett lika snabbt omslag från en sinnesrörelse till en annan, men detta var en alldeles tvär öfvergång från skiftande och häftiga känslor till den fullständigaste sinnesro. Det är som att ha gjort sista slängen på ett renskrifvet manuskript: det fins ingenting att tillägga. Och jag har icke haft en minuts återfall på dessa fjorton dar. Jag känner en innerlig tillfredsställelse öfver att mitt sinne väger så alldeles jemt och står så alldeles stilla. Det är en så välgörande hvila, efter spänningen. Själen känner sig så sund och lugn nu. Jag ser tillbaka på Lundegård som på ett gammalt, gammalt minne.
Om frågan i allmänhet nu vore, att antaga eller förkasta den grundsats, hvarpå 107 §• i Regeringsformen är byggd, så skulle möj. ligen, med ledning af närvarande dagars erfarenhet i vissa länder, den opartiska tänkaren länge stå tveksam, för hvilkendera meningen, antagandets eller förkastandets, de bästa skälen voro att finna, elier rättare hvar de min-' sta olägenheterne för Samhällsordningens gang kunde förutses. Denna § med dess grundsatts är nu emedlertid i Sveriges Grundlag antagen och ju lättare möjligheten af dess missbruk är, ju alfvarligare bör man föreställa sig Svenska Folkets uppsåt hafva varit, då den antogs, att ej utan i vigtiga Jall använda dess föreskrifter föreskrifter, hvilka förutsätta klara begrepp, hvad frihet är, och lugn i besluten för deras tillämpning. Nu är frågan ater inskränkt endast till antagande eller förkastande af en föreslagen utsträckning i applicationen af denna §. äfven till Konungens Föredragande i Comrnandomål. Det är således endast häröfver jag hos Ridderskapet och Adeln anhåller, att få yttra mina tan,-. kar, trygg att tala på ett rum, der upplysningen tillräckligt förstår atf skilja ämnets irH 4io Den 22 April f. m. tresse fran perfonens, det förras gällande för. Secler, den sednares blott för dagen. ConstitutionsUtskottets föreslagne förändring af i:sta momentet i Regeringsformens tc7 §, efter hvilken föredragande i Com mandomål skulle hänföras till samma opinions y. makt som StatsSecreierare, är motiverad på det skäl, att ”Grundlagen bör äga en tydlig analogt emellan Civile och Militaire föredragandes Embetsåiigganden, stödjande sig förnämligast på bägges skyldighet till ansvar,och begges rätt till reservation. Jag kan härvid ej annat än yttra mina tvifvelsmål öfver rigtigheten af denna slutsats, hvars motiver jag ej igenfinner hvarken j Grundlagens anda eller i dess ordalydelse, sorn, långt ifrån att i andra afseenden stadga en sådan analogi emellan Stats-Secreterarne och Föredragande i Commandomål uppdragit^ ett bestämdt råmärke emelian dem.
Om ändamålet med husbehofs-bränning, Landets väl, Jordbrukets underhjelpande, Jordens förbättrande, ernås? Och om Staten, långt ifrån att härvid vinna, ej i betydlig mån förlorar, då, som nu skett, en Landtmannanäring öfvergår till ett Fabrikations-förelag i någre få enskildta penningemägtiges bänder, som derunder, genom kanhända närmare belägenhet till Hufvudstaden, eller större städer, der afsättning för Landtmannens bränvin vore möjlig, utan svårighet kunna och skola undersälja denne vid alla tillfällen? Jag nämner detta i anledning af den klagan jag hört, att Skåne, genom ett öfverdrifvet hitsändande af bränvin, skulle skada alla öfriga säljare, då likväl förhållandet ej är sådant, och Skåne i vanliga år och äfven i detta lritsändt mycket mindre, Den 4 Junii f. m. 137 än det vida inskränktare Blekinge. Innan ännu Segelfarten i år var öppen, inkom dessutom landvågen till Stockholm enligt TullSpecialerne 168,000 kannor Bränvin, af hvilket qvantum troligen det mesta tillhörde de snart sagdt vid alla våra Tullportar uppbyggde Brännerier, alla utan ringaste jordegendom. Äfven här instämmer jag fullkomligen i Utskottens uppgifne förslag, till serskildte innehafvares rättighet att ingå förening om gemensam panna, efter de grunder Utskotten uppgifvit för pannerymden, då de nota bene angifvit sig för bränvinsbränning. Lika med Utskotten anser jag den i 2:dra Mom. omnämnde försigtighets-anstalt till eldens vårdande, ensamt böra tillhöra Städernas Local-Auctoritcter, och ej på något vis komma under Ständers pröfning. Pag. i3j i6j . 4j> 3, anser jag fullkomligen öfverensstämmande med min öfvertygelse, så väl som med rättvisa och möjlighet af controll. Pag. ig, 6.
Majlis då gjorde Nådiga framställning, om anslag af allmänna medel lill befrämjan - 12 56 StatsUtskottets Betänkanden. de af detta i flere afseeilden nyttiga företag, för hvars utförande ett särskildt Bolag, ef» ter af Kongl. Majrts leornad anledning, ge» liom Actie-teckning bildat sig, beviljat ett Låne-bidrag härtill af 5o,ooo R:dr B:co år» ligen, att utgå i Fyra år med tillsammans 200,000 R:dr, samt derjemte förklarat, att fyllnaden i den såsom erforderlig beräknade kostnads-surnman borde, genom lemnadt till» fälle till ny teckning för delaktighet i Bo» laget, sÖkasl sistnämnde anstallt likväl ej lemnat något emot ändamålet svarande ut» slag, enär endast en obetydlig tillökning uti -Actie-teckningen derigenom blifvit vunnen, och summan af alla de medel, hvilka sålun» da på särskildte sätt blifvit för ändamålet tillgänglige, ändå icke kunnat bringas till det belopp, hvartill kostnaden i och för ar» betet blifvit beräknad; hvilket oaktadt, och då skillnaden emellan den insamlade tillgån» gen och det beräknade behofvet likväl ej nppgeck till större belopp, än som möjli» gen skulle kunnat på Nionde Hufvud-titteln godtgöras, samt ännu icke aila utsigter an» sågos hafva upphört till erhållande af ytter» ligare bidrag, under en förlängd Termin för Actie-teckningen i Hufvudstaden, Kongl. Maj:t, under den 22 December 1818, funnit skäl i Nåder förklara, att, utan hinder af bristen i den erforderliga kostnads-summan, Slussverkets ombyggnad, sorn ej tålde uppskof skulle företagas med redan för handen va» rande tillgångar; och arbetet i följd häraf Stats-Utskottets Betänkanden, blifvit år 1819 börjadt, samt sedermera * efter för hvarje år fastställd Plan, fortsatt, med den framgång, att egentlige Canal-arheten, kunnat under denna tiden verkställas, till en icke obetydlig del utöfver hvad arbets-planerne för alla fyra åren upptagit, med en kostnad, som icke fullt uppgår till den i samma arbets-Plan påräknade; men deremot ett högst ofördelagligt resultat funnits ådagalagdt, genom det speciella kostnads-förslag öfver återstående arbeten vid Canal-byggnaden, som det för Canaloch Sluss-verksarbetet Octroyerade Bolagets
Om denna frihet icke blefve medgifven, borde ej eller Stockholm , Götheborg och Carlscrona få tillverka Bränvin och hvarken Magazins - Directionen eller Bryggare - Societeterna och andra enskilta personer dermed få taga befattning: att den Bevillning, som utgöres under namn af Bränvins-skatt, måtte försvinna eller åtmindstone xnindskas i anseende till afgiften för Bränvinspannor, hvilken kunde sammanslås ined allmänna Bevillningen, då den i stället att ensamt falla Jordbrukaren till last, komme att på alla Classer af Bikets Invånare fördelas: att nya uppfinningar af Bränvins-pannor icke borde med högre skatt beläggas, och att slutligen öl må öfverallt fritt försäljas, men Bränvin endast på Gästgifvaregårdar och torde hända några få andra ställen; ao:o Biksdags-Eullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Eän, att Bränvinsbränningen borde å alla tider af året vara tillåten, hvartill flera skäl blifvit uppgifna, dock att en gräns blefve satt för en öfverdrifven utvidgning af Bränvins tillverknings-friheten: att Bevillningen för rättigheten till Bränvins-bränning borde sammanslås med allmänna Bevillniugen för att på hela Biket fördelas och således ej ensamt falla Jordbrukaren till last: att hans öfvertygelse vore stridande mot Utskottets förslag till en mångdubbelt Ökad bestraffning för 1226 Dm 14 Juli. för öfverträdelse af föreskrifterna om tillverknings-jättigheten, och att han ej fann något skäl att afvika frän det redan tillräckliga ansvar, som 1812 års Författning rörande Bränvins bränningen stadgat, hvilken dock endast kunde användas, då Bränvin blifvit tillverkat med större panna än som vore lofgifven: att rättigheten till Bran vins-bränning måtte varda tillåten endast för Landtmän, som äga jorbruk, till större eller mindre belopp: att derest, enligt 1812 års grunder, tillverknings-rättigheten skulle fortfara, att efter omständigheterna endast periodiskt tillåtas och allenast med go kannors pannor eller a:ne sådana i ett verk på hvarje större Egendom., Krono
Hvem skall hos oss föra, den uppfostrande kritikens runor med den Eran? &gt;Xen Gud sig forbarme - slig % noget gjör man da ikke!, I deniin assessor Bracks slutreplik tyckes Ibsen nied profetisk aniiigsförmfiga hafva samlat hela det store pnblikiims omdöme om lians sista arbete. Det ligger en fia, Iiilnfiill ironi i denna Iiapns, förfärade protest mot det - som redan int.raffat. *) Uppsatsen iir af förf. omnrbetnd för Dagny efter en Iios H. dschehoug cf; C: o iiteifven broschyr öfver snnms iiniiie. ' I själfva verket har det väl aldrig heller varit Ibsens ' satt att shifva oni livad folk b m k w göra. Det ar snarare som om lian tryckte p&amp; en dold fjäder i nianniskosjälen, hvars tillvaro människor. i allinanhet icke en g h g veta om. E t t litet, förunderligt mörkt och hemlighetsfullt rum visar sig dar i det allra innersta. Det ar kanske blott en helt tunn skiljevägg mellan det och hvad vi livarje dag hafva för ögonen, se yttringar af i människors sätt att handla och tanka. Lifvets egna tragiska konflikter hafva kanske .till och med bragt de allra flesta af oss, nbgon gång; oltninstone, ganska nära denna lilla löniikanimare Men - fjädern förblef orörd - något, vare sig i n i f r h eller utifrån, hejdade oss - ocli intet niärkli@ inträffade. Ibsen trycker pi % fjädern, det allra innersta upplåter sig, konsekvensernas kedja löper helt ut, i själsspiinningens starkaste moment kastas viljans sista tvekan vildsamt ocli hä&amp;ynslöst a r vägen - och garningen ntf öres. DHrFÖr göra hans personer det, som folk icke bruka göra: Hedvig i Vildanden skjuter sig, Rebecka och Rosiner kasta sig i kvariiforsen, Nora slår igen hemmets dörr efter sig, Fruen fra Havet siitter allt p i ett kort genom sitt: » Antingen - eller,.
LXIV. B. 2i5.A. 348. — med förslag, angående en på upplåningar grundad Discontering för Handeln och den större rörelsen. XXXII. B. 3o2. XXXV. Å. 124. XLVIII. U. 120. XLIX. 146, 184. LI. A. 181. A. 206. LIL A. 3. A. 47* Å. 89. A. 118. A. 192. A. 257. LXlil. A. 8. A. 9. A.35o. LXV. B. 3a5. A. 432. — med anledning af väckt motion, i fråga om Diarii-Utdrag från Domhafvande öfver alla vederbäftighets-betyg, som af dem meddelas för Lånsökande och Löftesmän i BankoDisconten. XXXII. B. 3a4. XXXV. A. i5o. 61 BankoUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af väckt motion om belåning af Kobolt i Rikets Ständers Bank. XXXII. B. 324. XXXV. Å. i5o. XLII. U. 161. XLVIII. A. 354. — med anledning af gjordt förslag, att Banken måtte för Allmänna BrandstodsBolaget förskjuta, för ett år i sender, alla Brandskade-ersättningar m. m. XXXII. B. 324. XXXV. A. 171. — med anledning af väckt motion, angående Assurancer på Lif och derå grundad belåning i Rikets Ständers Bank. XXXII. B. 3a5. XXXV. A. i57. med anledning af väckta motioner om in vexling, emottagande och förvar af Silfver och Guld, äfven vid ProvinceLåneContoret i Götheborg. XXXII. B. 325. XXXV. A. 160. Lill. U. 236.
Hän fruktade, att Bonde-Ståndets välstånd skulle genom ifrågavarande stadgande äfventyras, och hyste den mening, att från våra gamla arfslagar, till stor del, härledde sig vår allmoges bildning, välmåga och sjelfständighet. Herr Biskop Hedrén: alt en så vigtig lagförändring, som den ifrågavarande, syntes fordra, såsom vilkor för dess antagande, att den gamla Lagen blifvit öfvcrklagad, såsom orättvis och olämplig. — Derom hade väl ofta blifvit ordadt inom andra Glassér, men föga inom dem, som saken egentligen rör. Hufvudgrunden för arfsrälten kunde ej vara föräldrars kärlek för sina barn, ty den borde vara lika för dem alla, ej heller det ena barnets större behof än det andras, ty detta vöre en osäker norm, utan man måste gå tillbaka till den första grunden, sjelfva sam hälls-inrättningen. — Kortligen, förr än opinionen vore så allmänt förberedd, att alla jordegare finna sig missnöjde med den gamla Lagen, borde ingen förändring vidtagas. Herr Doctor Lindahl-, att då ingen lärer kunna visa, det vår nu gällande Lag om arfslägt för Bonde-Ståndet haft några menliga följder, den ock borde få blifva framgent bestående. _ Antagandet af lagförändringen trodde Herr Doetorn sannolikt i längden medföra Bonde-Ståndets obestånd.
Nej, konstens numro-två-herrar är det, de, som uppfinner att Macbeth ska spelas i valstakt — eller något annat lika genialiskt, dem är det Villy sparkar fram, och det är förbannadt onödigt, ska jag säga frun. Ska de sparkas, så är det åt ett helt och hållet annat håll! Men det var sannt, det, vi skulle ju läsa!» Bra hågad kände jag mig att säga emot litet till, men så kom jag ihåg, att man aldrig ska blanda ihop äfven de utmärktaste saker, för då kan det hända, att de fördärfvar hvarann. Artister och bildande läsning passar kanske inte så bra samman. Fasligt skönt satt jag i en af mina Stockholmsemmor och därtill litet i skym-undan. Gud vet, om det var af punschen eller därför att jag grubblade litet för djupt på hvad Holmen sa, men bra sömnig blef jag Ja, rent ut sagdt så tror jag, att jag lurade till litet, men så spratt jag högt i luften, så där som man gör, när man vet att man sofver utan lof, och då hörde jag Holmen fortsätta en mening med: » strök han åter upp håret vid tinningen, så att den svarta vingen, som slokat nedåt pannan medan han skref, åter höjde sig djärft mot skyn — – » »Hvad i all världen har karlen i hufvu’t?» frågade jag yrvaket. »En örnvinge!» jublade Maja. »Konstig utstyrsel för en kristen människa», sa jag. »Nej nej, sa Beda ifrigt — »det är håret, som höjer sig som en örnvinge. Söta herr Holm, läs mer! O, läs mer!» Så läste Holmen igen: » höjde sig åter (vingen?) djärft och stolt mot skyn, som kunde den med ett enda vingslag » »Prata ingen smörja, Beda», sa jag förargad. »Vill du värkligen påstå, att hår slår med vingslag, därtill djärft och stolt?» »Det är håret», sa Beda förtviflad. »Försök inte», sa jag. »Att hjärtan kan slå djärft och stolt, det vet jag. Men att hår »