Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län anses af nöden, må Konungens Befallningshafvande derom göra underdånig anmälan, då Kongl. Maj:t i Nå”der vill tillse, huruvida något serskildt ”stadgande för ett sådant Län lämpligen må "i ämnet kunna utfärdas.” Detta stadgande har man ansett böra inskränkas endast till i Cap. eller frågor om Hemmansklyfning, emedan man föresett att skiljaktiga grunder för sådane klyfningar i olika Län möjligen kunde behöfvas. Men hvad afsöndringar beträffar, tror jag icke att några serskildte grunder för dem kunna komma i fråga, utom hvad Författningen redan innehåller, nemligen att minimi-rymden för en afsöndrad lägenhet bör vara större i de Norra och mindre frugtbara provinserne än i de öfrige; i följd hvaraf det undantag ock blifvit gjordt, att en afsöndrad lägenhet i de Norra provinserne skall bestå af minst 6 tunnland, i stället för 4* Anledningen till Utskottens hemställan har varit, att en j Riksdagsman från Gefleborgs Län gjort anmärkning mot verkställbarheten af stadgandet i 3 §., att hvarje afsöndrad lägenhet bör utgöras af en enda formlig och lill afhägnad beqväm lott; och Utskotten hafva ansett detta innefatta en alltför stor inskränkning i rättigheten lill jordafsöndring. För min del kan jag icke instämma i denna Den i3 April. a65 ' * tanka. Då man å ena sidan tillåter jordafsöndringar från hemman, hör man åden andra tillse, att de blifva förenade med sådane vilkor, att inga sammanblandade förhållanden i ägo-lotterne uppstå, och att det leder till Landets uppodling. Ur denna synpunkt har man såsom ovilkorligt stadgat, att en afsöndringslott från ett Hemman borde utgöra en enda formlig, från Hemmanets egen åbyggnad afskiljd, lott, och att odal åker eller äng icke dertill må användas. — Man har dermed åsyftat, att lägenheten skulle bestå af ouppodlad mark, helst tagen invid gränsorne för hemmanets område.
Jag anhåller att de inbjudningar, som afgålt så väl från R. o. Ad. som PresleSt. i denna fråga, måtte blifva upplästa, på det alt man malte få se de beslut, som Stånden med anledning deraf fattat, så att frågan måtte blifva klar i afseende på en annan inbjudning, som ägt rum, och om någon contra-propos. är af nöden. Underl. Ridd.Secret. anmälte, att han väl icke nu hade prot.utdr:n lill hands, men att of anteckningarna i diarium funnes, det PresteSt. lagt R. o. Ad:s inbjudning tili handlingarna, och att BorgareSt. icke antagit densamma; från BondeSt. vore ännu ingen underrättelse i ämnet ankommen. Frih. Cederström: Efter den upplysning Hr Ridd.- Secret:n gifvit, att R. o. Ad:s inbjudning af PresteSt. är lagd till handlingarna, — naturligtvis derför att PresteSt. fattat enahanda beslut, — af BorgareSt. icke antagen, men att ingen underrättelse ankommit ifrån BondeSt ; så anser jag alt reservanterne hafva rätt, som påstått, alt Utsk. bort med jemkningsförslag inkomma innan det afgaf förslag till voler:s-propos:r, ty om BondeSt. skulle förena sig med R. o. Ad. samt PresteSt., så förfölle all fråga om votering. Jag begär alltså propos. till återremiss af detta betänkande. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Frågan 0111 inbjudningen förevar visserligen äfven i Utsk., men då det muntligen upplystes, emedan det ej kunde ske medelst de särskildta Ståndens prot.utdr., som ej ankomma till Utskm, att R. o. Ad:s inbjudning icke blifvit antagen, som det sades under discussionen, hvarken af Borgareeller BondeSttn; så Lunde icke Disk. framställa någon propos. på inbjudningen alt förena sig i R. o. Ad:s beslut, såsom endast onödigtvis ledande till tidsutdrägt.
Lm deras station blifwer hela Riket, fördelta till antal efter hwarje Provins olika Folknummer och öfrige omständigheter, som derwid böra iakttages, sä är ingen tryifwel, att detta manskap snart nog stall kunna erhäl. las Deri is April. la?. En del af dcn upplösta Wargeringen och af Landtwärnct, torde Dven härtill kunna päräknas. Ett stort skal för werkställfghetcn af detta förslag synes också wara, att härigenom genast kunna anwända största delen af Finska Befälet, och dä Evpectancc - löncrne ingar i caleulen klifwcr kostnaden sä mycket mindre. Medel dertill tror' jag sör öfngt bliswa att tillgä, om Kongl. Maj:t enligt med hwad Riksens Ständer i underdånighet föreslagit, tilläter att en femtedel af Indelta Armeen under fredstid halley vacant, och att hälften af Indelta CavallcriRegcmcntcrne afsitta; ty den Summa, som dera uti Financetplan är päräknad till fyllnad af den million Rd' Kongl. Maj:t till Förswars-werket erhäller, ar sä obetydlig, att vfmcrstottet säkert stall uppfylla detta behof. Alf eif en sädan Troupp och det för densamma föreflagna Befäl större nytta i bchoswets stund kan päräknas, än af ett tredubbelt antal oöfwade utstrifire, blifwer en följd af mis ne förut yttrade principer. Att för den hittills oroterade jorden, wid skeende krig, manskap stola anskaffas, såsom Utskottet föreslagit, anser jag nödwändigt, vm icke Armeen under krig pä annat satt kan förökas.
Borgareståndet endast till sistnämnde Utskott remitterad, i Nåder förmält sig hafva inhemtat: att, enligt General-Indelningsverket för Gestrike och Helsinglands Infanteri-Regemente den 5 Maj 1686, under-officerarne fått sig tillagde, såsom Inqvarteringspenningar, 5 Daler silfvermynt; men att, enär denna ersättning icke motsvarade förmonen af att ega en bestämd bostad med värme, rothållarne inom norra Helsinglands contract, i anledning af under-officerarnes vid 1728 års general-mönstring förda klagan, att de hvarken hos indelningseller sockenbönder kunde få qvarter, frivilligt åtagit sig att, emot uppbärandet af ifrågavarande inqvarlerings-penningar, förse under-officerarne med husrum och ved, samt mulbete lör deras kreatur; att denna år 1731 af Kongl. Majit fastställda, och år 1766 ytterligare stadfästade öfverenskommelse tillkommit på en tid, då under-officerarne vid Helsinge regemente voro högst otillräckligt, eller sämre än corporalerne, a Ilonade, men att, sedan genom Kongl. Brefvet den 2 Februari 1833, och den då af Kongl. Majit fastställda allmänna lönereglering vid indeldta arméen, under-olficerarne vid Helsinge regemente erhållit enahanda lönelörmoner, som deras vederlikar vid öfriga indeldta infanteri-regementen, de orsaker, som till berörde inqvarteringsförmon iemnat anledning, en hufvudsaklig förändring undergått; — samt slutligen, att skälet, hvarföre under-officerarne vid Helsinge regemente ännu icke blifvit med boställen försedde, måste igenfinnas deruti, att Chefen för samma regemente, uti sitt den 18 September 1830 afgifna förslag till reglerande af Befälets lönevillkor, tillkännagifva, att de boställen, som för en del af regementets under-befäl vore att disponera, medförde vid begagnandet så många olägenheter, att Chefen ansett sig icke böra desamma såsom bostäder upptaga, eller i löne-regleringen beräkna.
I en ny Stat, och äfven hos ett äldre folk, hos hvilket Statsmakten icke genom prohibitioner och artificiella anstalter, icke genom ledning och förmynderskap, uppmuntran eller tvång, bragt enskiltes krafter och capitaler, under löften om bestånd och utsigt om egande-i rätts helgd, in uti sysselsättningar och anläggningar, till hvilka de annars måhända ej skulle vändt sig — i en sådan Stat må Tulltariffen gerna vara en ren beskattningsaffär; men hos oss, i vårt Fädernesland, der just så beskaffade förhållanden, som de nyssnämnde, i ett sekel egt rum och ännu förefinnas med full kraft, der måste, åtminstone förrän öfvergången till en annan sakernas ordning redan är gjorda TullLagstiftningen vara något annat än ett purt arithmetiskt plusmakeri; der måste högre begrepp: begreppen om löftens helgd, om aktning för eganderätt, om Medborgares, familjers och hela näriugsklassers välfärd, 4o6 Den 19 Jun i i e. m. samt om redan tillvarande Samhällscapitals och konstskicklighets räddande undan förstöring, utgöra ledstjernorna för lagstiftaren. Jag anhåller, alt BevillningslJlskottet må anmodas att, i öfverensstämmelse med denna synpunkt, helt och hållet omarbeta sitt afgifne Betänkande, och åberopar, till undvikande af onödig vidlyftighet, i afseende på principen för en sådan omarbetning, hvad CommerceCollegiutn i denna del så välgrundadt anfört, och hvarpå jag i det föregående redan tagit mig friheten att fästa Ståndets uppmärksamhet. Då jag sagt, att hufvudändamålert för, och hela syftningen af, Utskottets arbete, verkligen synes vara Tullinkomsternes eller de indirecta skatternes ökande, så tror jag mig äfven med några specialiteter höra bevisa detta påstående.
Cederström anmärkt, får jag upplysa, att det ingalunda innefattade någon ny motion, utan en anhållan , att Utsk:n ville från banklagen afskilja och utesluta, hvad som är af grundlagsegenskap, vare sig i öfverensstämmelse eller strid dermed. 4 H. 25 194 Den ii Mars e. m. Frih. Rantzou, Joli. Al b., reserverade sig emot R. o. Ad:s rör:de remissen fattade beslut. Gr. Spens: Om jag riktigt fattat Frih. Cederströms yttrande, innefattade det en begäran, att Utsk:n måtte ur förslaget till banklagen utesluta allt, hvad som antingen är af grundlagsegenskap, eller som finnes i andra gällande lagar. I denna princip förenar jag mig till alla delar. Jag har dock egentligen begärt ordet för att göra Ståndet och Utsk:n uppmärksamma på något, som förekommer i 26 §. af förslaget, hvarest det heter, att detsamma icke kan ändras annorlunda, än på sätt 87 §. Reg.F. föreskrifver angående allmän civillag. Jag tror, att det helt och hållet tillhör grundlagen att bestämma, huru och på hvad sätt en författning kan förändras eller icke förändras, och att införandet af stadganden härom i en annan slags lag aldrig kan göra något gagn, men väl föranleda till många tvister. Gr. Cronhjelm: Jag har visserligen åtskilligt att anföra mot de särskilda §§. uti förslaget till banklagen; men då det redan är långt lidet på natten, och jag föreställer mig, att Hr Gr. o. Landtm, efter ett så långt plenum är trött, anhåller jag att i nästa plenum få anmäla mina anmärkningar. Frih. Roye: Äfven jag uppskjuter, derföre att det är långt lidet på aftonen, till nästa plenum att afgifva de anmärkningar, jag har att göra mot förslaget till banklagen; men jag hemställer, om icke Gr. v. Schwerins anförande må blifva uppläst. Gr. Cronhjelm:
Lars stod och vände noterna för sin fästmö och då han en gång i hastigheten kom att vända två blad, mumlade farbror Svante ett halfhögt »så drumligt», hvilket ingen låtsade höra. Ändtligen slog klockan tio. Gästen bröt upp och hans kvarblifna släktingar önskade hvarandra godnatt och tillade ett hoppfullt »i morgon»! — Det är märkvärdigt med Sten, som inte kommer, jag börjar bli orolig, det måtte väl inte händt honom något. Det är besynnerligt hvad ni äro lugna här nere på landet. Inte en gång du Hedvig tycks vara ängslig. Detta yttrades af baron Svante vid frukostbordet följande morgon. — Nej, jag känner Sten så väl. — Ja, det gör jag väl också, och jag tror, han blifvit sjuk, eftersom han inte kommer hem, när han vet, att jag är här och har uppskjutit min resa för hans skull. Ser man på, klockan är half nio, då får jag gå upp på mitt rum och rusta, man bör alltid vara färdig i tid. Du är väl snäll Lars och lagar att vagnen kommer fram klockan tio. Tåget väntar inte. — Var inte rädd, Anderson försummar sig aldrig! — Det är ändå en god sak med den där rustningen, nu ha vi en timmes andrum, sade Lars, när Svante väl stängt dörren efter sig. Kom Elisabeth! Nej se Edla, att du vågade dig fram! — Jo du vet väl Lars, att farbror Svante och jag drabbade ihop första dagen, jag har hållit mig undan af grannlagenhetsskäl. — Du är riktigt din pappas dotter, kära Edla, sade moster Ulla i det hon skakade på hufvudet. Klockan tre kvart till tio stod den stora landån framför trappan. Baron Svante hade tidigt på morgonen inspekterat vagnshuset och slagit sig ner i samtliga åkdonen för att afprofva dem och funnit landån »minst obekväm». Nu kom han ner för trappan. Han var iklädd en lång, grå damrock, som ingalunda klädde honom. Betjänten gick efter och bar några väl tillsnörda kappsäckar och plaidremmar.
Prop. om Statsverket \ 855. skäl företunnes att derutinnan till Rikets Ständer göra Nådig framställningmen som detta den 1 innevarande månad afgifna, och på vidlyftiga beräkningar grundade, förslag ännu ej hunnit att af Kongl. Majit pröfvas, hemställde Departementschefen, det Kongl. Majit måtte i Nåder förklara Sig vilja, i fall anledning dertill förekomme, framdeles under Riksdagens lopp till Rikets Ständer afgifva särskildt meddelande i berörde hänseende, samt att nu emedlertid Postmedlen måtte upptagas efter samma beräkning, som vid sednaste Riksdag eller till 600,000 Ridr, hvaraf såsom Stats-Verkets behållning kuude påräknas olvannämnde summa 115,000 Ridr, sedan återstoden för Post-Verkets Stat och omkostnader disponerats. r) Då Chartce-Sigillatw-medlen, som under åren 1847—1851 i medeltal uppgått till 629,435 Ridr,- och från förutberäknade 600,000 Ridr vid sednaste Riksdag, efter de beslut, hvilka då deruti föranledde en förhöjning af 84,800 Ridr, upptogos till 684,800 Ridr, med all sannolikhet kunde förmodas komma att ytterligare stiga, ansåg Departements-chefen. dessa medel, äfven med bibehållande endast af förut antagna grunder, likväl kunna beräknas till 710,000 Ridr. s) Ehuru Kongl. Majit, uti särskild Nådig proposition, kommer alt gifva Rikets Ständer tillkänna Sina afsigter rörande bränvinsbränningens utöfvande, samt förväntas borde, att Rikets Ständer, i afseende på näringens beskattning, skulle gå Kongl. Majits Nådiga afsigter till mötes, så att afgifterna för bränvinsbränningen komme att betydligt förhöjas, hemställde
— Hvad jag nu med dessa rader egentligen ville komma till, är emellertid det, att, då jag i somras på en resa till Hel-goland uppehöll mig någon tid för arkivforskningar i Kö-benhavn, hände mig ungefär samma sak • — Jean Paul säger: » Två gånger händer det samma och tredje gången motsatsen » — som jag nyss haft äran berätta, blott med den skilnaden, att mannen i fråga var denna gång icke norrman, utan tysk, ehuru i sjelfva verket härstammande från Sverige. Nu lyckades det mig bättre, än i afseende på norrmannen — ehuru jag i detta fall är tills vidare bunden af tysthetslöfte — och ett resultat har äfven på det sättet vunnits, att efterföljande manuskript blifvit mig meddelad t såsom ett slags honorarium för min möda. A. W. A. i ' Till redaktionen af Dagens krönika! Jag vänder mig till red. först och främst för att af-börda en tacksamhetsskuld sedan sistliden sommar, vidare på den grund, att hvad jag vill meddela, fastän till en del mer än sjutioärigt, onekligen står i samband med den glädjande tilldragelse, som, éfter hvad jag vill hoppas, vid min skrifvelses framkomst sysselsätter uppmärksamheten i Sverige och fyller dess inbyggare med fröjdefulla känslor, slutligen också derfor, att Dagens krönika, efter hvad jag funnit, ty äfven hit ned i Tyskland har den publikationen hittat vägen, visat sig vilja respektera anonymiteten, och den är just hvadsom passar mig, gamlé man, som är utan namn för mina landsmän. Ljufligt är att, om ock osedd och okänd, kunna hafva samband med dem &gt; som borde vara mina landsmän och hvilkas språk jag alltid vetat bevara, fastän omständigheter, som icke bero af mig sjelf, hindrat mig från att göra landsmanskapet riktigt gällande. Den käre och myc-, ket nära anförvandt, som förde mig, då ett litet barn, från fäderneslandet, ville af orsaker, som icke hörå hit, men icke sakna samband med Sveriges politiska historia, ej dit återvända och derför blef äfven jag fastväxt vid den tyska jorden och kan deruti nu icke göra någon ändring.
Jag har ej kunnat frångå min förut offenteligen yttrade öfvertygelse, att i brottmåls behandling efter svensk rättegångsordning domarens rätt och pligt icke inskränker sig till sakernes afgörande i det skick, parterne dem lemna, utan domaren åligger äfven att ransaka och hålla hand deröfver, att sanning utletas, så vidt ske kan, och rätt sker. I mål, der talan icke är målsägaren ensam förbehållen och ej kan af honom efter behag nedläggas, vore det alldeles ändamalsvidrigt att i stället låta bero af allmän åklagares godtfinnande, att åtal sker eller ej; och 0111 icke på detta sätt godtycket, lika mycket hos hvem, skall afgöra brottens beifran; så gifves väl ingen annan utväg, än att det måste ligga under domarens vårdnad, att hvarje brott och förseelse af den art, hvars åtalande lagen anser nödigt, ej varda lemnade utan laglig behandling, sedan de bos domaren blifvit anhängiggjorda, samt att den bevisning, som kan erbjudas, ej lemnäs obegagnad och laglig pröfning af målet icke uteblifver. Och i öfverensstämmelse med denna grundsats för svenska rättegångssätt^ har jag fattat den föresatsen, att till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemna hvarje af min handläggning beroende mål, der samma grundsats icke blifvit följd, på det frågan om dess giltighet må varda genom stadgad lagskipning afgjord. (Se artikeln härom i sista berätt. sid. 14). Afvikelsen i förevarande fäil lärer väl icke kunna urskuldas dermed, att Kongl. Förordn. om fylleri och dryckenskap den 16 Nov. 1811 uti 11 § ålägger Landsoch Stadsfiskalssamt Krono-, Stadsoch Polisbetjente att å fylleriförseelser hafva noggrann uppsigt och dem vederbörligen åtala, vid laga ansvar, om sådant åsidosättes.
II r Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att 100 biljetter till bevistande af Svenska akademiens offentliga sammankomst nästa Lördag blifvit lill R. o. Ad. aflemnade, samt ali dessa biljetter skulle emottagas af Ridd.fiskalen, för att tilldelas dem af Ståndets ledamöter, som deraf ville sig begagna. Härefter tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., alt då numera alla å föredragningslistan för denne dag upptagna mål blifvit handlagda samt ingen af R. o. Ad:s ledamöter anmält sig lill erhållande af ordet, plenum på e. m. ej komme att fortsättas, utan det derom utfärdade anslag skulle nedtagas. II. R. o. Ad. åtskildes kl. $ lill 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 18 December 1847. Plenum kl. 10 fm. Justerades 5 prot.uldr. för d. 15 och pleni-prot. för d. 11 dennes. öppnades Hrr Bänkmäns lista vid val af en Elcclor efter N:o 150. Frih. von Otter, Fullm. Gr. Sparre, Erik: och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1947. Hr Odencrantz, Gustaf. Öppnades Hrr Electorers vallistor: l:o vid val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter N:o 280. Frih. Raab, Carl Adam Jakob; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1948. B. Hr von Engeström, Jonas Fredrik Mathias. 2:o vid val af 2 ledamöter i Coust.-, en ledamot i Bevilln.- samt en ledamot i BankoUtsk. under permitterade ledamöters frånvaro för 3 veckors lid, räknad från d. 20 dennes; och hade dertill blifvit utsedde i 23S Den 18 December f. m. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam och N:o 1955. Hr von Oelreich, Fullm, Gr. Lewenhaupt, Axel; N:o 114. Frih.
Marias älskare är Kammarherren Schysselberg. Magistern (för sig). Der ha vi ägget! Willner (öfverraskad). Han! Å' de möjligt? Kan han vara så hård? Jag har trott honom endast vara lättsinnig. Fru Sommerdal. Det finnes ingen obarmhertigare, än en lättsinnig menniska. Han ger sig aldrig tid att forska efter djupet af andras lidande. Willner. Ni kan ha rätt; men Schysselberg och jag äro inte närmare bekanta; han har blott i fjorton dar varit här i trakten han ska' hånskratta åt mig. Fru Sommerdal. Men Ni har en annan utväg; Ni vet att han älskar den unga enkan, Baronens dotter. En vink om förhållandet till Baronen och allt vore hjelpt; Ni är som barn i huset och Willner (afbrytande). Nej, min fru, det kan jag inte Fru Sommerdal. Hvarför inte? Det vore dåligt jag är inte någon baktalare. Men jag ska' tala vid honom sjelf. Han må hånskratta, om han vill. Jag ska' be, jag ska' bönfalla. Fru Sommerdal. Men om Era böner inte verka mer än Marias? Willner. Nåh, då ä' vi bägge officerare, tjena samma fosterland, i samma armé och måste älska hedern framför allt. Fru Sommerdal. Bara ingen oförsigtighet, ingen hetta; i den döendes namn ber jag derom. Dröj några timmar, tills i afton blott; vi träffas i morgon afton här vid samma tid. Willner. Ja, jag lofvar att vara lugn. Är ni nu nöjd? Men hvad heter er syster utom Maria. Fru Sommerdal. Maria Grönstrand. Tyst, vänta. Jag ska' ännu en gång lemna honom ett bref; kanske han vaknar ur sin villa och kommer till henne. Dröj med att säga något till honom, tills Ni fått en vink från mig. Gör då hvad Ni bör och kan. Willner. Var trygg; allt hvad en redlig man kan göra, ska' jag försöka. 47 (Hon går utåt fonden till höger.) Fru Sommerdal. Evig tack. Farväl. Willner. Farväl, min fru.
Donners sökta ersättning för en, sedan år i8o3 innestående, fordran ho* Franska Pifgeringen , och år 1811, genom uppbringning af ett fartyg, liden förlust. 16:0 Herr Ståhles Memorial, angående uppförande på Statens bekostnad af ett Kongl. Lust-Slott vid Helsingborg, till minnesvård af DD. MM. Konungens och Drottningens - jfrat. tjl'dr, d. ti De clis». 223 Stingens samt H. K. H. 'Kror. - Friasftis landstigning på nämnde stelle; 37:0 Densammes Memorial, angående föreslaget användande af vitén och bötrr» soni tillfallit Kronan, till bidrag vid en tlndervisnings-anstalt för medellösa barn i den Stad eller Socken, der den äaifillde är skatiskrifven; S8:o Herr Hiessldters Memorial, angående årligt understöd för vidmagtbåilande Och utbildande af Orthopediska Institutet; Sg:o Herr Matfgsohs Memorial, angående nedsättning uti Controll-afgifter ; uti hvilken Motion de fleste af Ståndets Ledémötér instämt. 2Ö:o Herr Klémans Memorial, angående an slag till lön för en' Apologist för Caris" krona lägre Lärdoms-skolav 2ljo Herr Wallströmr Memorial, angående jemkning i Båtsmanshållet för Staden Hudiksvall; uti hvilken Motion Herrar Bih, tilt X. St. Vrot, 3SaS — »fJÄ gdk Sams, »lära Md/t. j.$ 226 frat. Vt dr. d, tj Uec. igsg.
I anledning af denna förklaring bade advokatfiskals-embetet, uti ytterligare memorial, andragit, att enär både äldre och nu gällande Chartoe sigillataä-förordningar föreskrefvo, det fastebref borde förses med slämpladt papper lill viss procent af köpeskillingen, samt Kongl, taxan på expeditionslösen den 15 Maj 1821 stadgade, att lösen för fastebref å egendom borde beräknas i mån af köpeskillingen eller, der någon sådan ej funnes utsatt, egendomens värde efter sista bevillniugslaxering, men dessa Kongl. Författningar deremot icke ens antydde, att i sådana lall, då försåld fastighet både viss köpesumma och årliga prassla tioner in natura blifvit betingade till vissa personer i deras lifstid, domaren skulle vara berättigad att, på sätt lagmannen Barthelsson uppgifvit sig hafva förfarit, i samråd med nämnden, bestämma det värde å fastigheten, hvarefter saluoch fastebrefs-kartorna samt lösen för fastebrefvet borde beräknas; och lagen således anvisat domaren endast två grunder för dessa afgifters bestämmande, nemligen antingen efter köpeskillingen, utan inberäkning af så kallade fördelseller lagansförmåner, eller efter det värde, som vid sisla bevillningstaxering blifvit egendomen åsatt, dock alltid med rättighet att, i händelse af skillnad emellan bevillningsvärdet och köpesumman, antaga det högre beloppet för det lägre, samt Ii. St. Just. Ombudsm. Einb.-Berättelse den 15 Nov. 184-7.