Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Enär några fångar icke förvarades hvarken å Carlshamns kastell, Dalarö skans, eller Waxholms fästning, har Kongl. Maj:t ansett olämpligt, att berörde aflöningsposter utgå af anslaget för fångvården, under hvars styrelse ifrågavarande 4 Stals-Utskottets Utlåtande, A';o 83. personer icke höra, hvadan Kongl. Maj:t täckts föreslå, att omformälde 829 r:dr måtte från samma anslag afföras och till 4:de hufvudtiteln öfverllyttas. Till detta nådiga förslag i tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall. 6:o Å anslaget för fångvården funnes jemväl uppförde åtskillige räntor, lill belopp efter kronovärdi, af 45 r:dr 23 sk. 5 rst, äfvensom iudeld spanmål, 12 tunnor och oindeld spanmål 3 tunnor, utgående i 6 olika län. Då det skulle leda till större enkelket, om dessa mindre betydlige belopp blefve emot penninge-anslag utbytte, liar Kongl. Maj:t behagat föreslå, att desse indelningar till stats-verket indragas, emot det att kontanta anslaget ökades med det belopp, hvartill desamma vore i staden beräknade, eller 230 r:dr 37 sk. för de indelda räntorna och 90 r:dr för spannrålen, eller tillhopa 380 r:dr 37 sk.; dock borde nu varande innehafvare af berörde ränteoch spanmåls-anslag ega att, derest de det åstundade, under sin tjenstetid dem bibehålla, i hvilket fall motsvarande andel af det kontanta ersättniDgs-anslaget, skulle komma att under tiden afdragas. Utskottet, som instämmer i hvad Kongl.
Hnge förblifva oförändrad, med tillägg, att en förståndig Pastor icke lärer risquera något, om han, äfven utan Kronobe* tjeningens påskrift,uppläser sine sockenmäns oskyldige kungörelser. Inom Uällofl. BorgareStåndet. Af Herrar Hagander, Lagerstrand, Montan, Huldberg, Santesson och Ekelund, 6j2 Besv. och Ekon. Ut sk. Betänkandtn, sorn anse lämpligare, antingen att sådané påtecknas af Ordningsmannen, eller att ali sådan påteckningsskyldighet upphörer, men att förrättningamannen ålägges att vid förefallande oordningar anmäla hos Kronobetjeningen om handräckning, når den kan behöfvas» Inom Hederv. BondeStåndet. Af RiksdagsFuilmägtige Nils Håkansson, från Kronobergs län, Gustaf Earssont från Stockholms län, Olof Jonasson, från Elfsborgs län, Magnus Jonsson, från Kronobergs län, Borje Börjesson, från Halland, ATils Håkansson, från Christianstads Ian, Johan Longberg; Anders Sandsten, f. d, Talemannen Lars Olsson, Anders Daniels■ son och Erik Påhlsson, från Elfsborgs län, hvilka alla uti särskilda Memorial eiler anföranden instämma deruti, att Utskottets föreslagne åtgärd verkar motsatsen, af hvad med motionerna är åsyftadt, och skulle medföra än större olägenheter, än nu gällande stadgande, emedan det oftast inträffar, att de ifrågavarande kungörelserna måste utfärdas en eller få dagar, innan förrättningen skall gå för sig, hvilket vanligen händer vid inträffande dödsfall, då omyndigas egendom skal förvandlas i penningar. Efter allmogens bruk verkställes auction dä dagen efter den dödes begrafning, under förmyndares och från andra orter komne slägtingars närvaro. Den hålles merändels pa Besv. och Ekon, Utsk. Betänkanden. 673 Måndagarne\ auctionsmannen underrättas härom föregående Lördag eller om Söndagen vid framkomsten till kyrkan. Men denna skyndsamhet är oförenlig med Utskottets förslag, att fjerdingsmannen minst åtta dagar före auctionsdagen skall erhålla del a£ kungörelsen.
652 Dm 5 Juli. bordt blifva flyttad ifrån Thom sedag; att Utskottet lemnat utan afseende Wessings yrkanden, så väl att Borgare, hvilke voro hvarken Rentetagare eller Rentegifvare , ej borde befatta sig med Markegångs - sättningarne, som att Allmogens Riksdagsmän alltid skulle uti dessa förrättningar deltaga; att Utskottet icke utstakat, huru många Taxeringsmännen borde blifva, eller på hvad sätt hälften af dem skulle kunna, enligt Utskottets förslag , vara Rentegifvare och andra hälften Bentetagare; att icke eller blifvit bestämdt, till hvilkendera klassen Borgare och de Prestmän, som af Consistorium från Bandet inkallas, borde räknas; att det kunde synas billigt , om Fullrnägtige af Ofrälse Ståndspersoner , som voro Rentegifvare, lingö komma i de nyssnämndes ställen; att det föreslagne sammanträdet af Socknarnes Deputerade med Kronofogden borde hållas på Tingsstället, och att dessa Deputerade, af så val Rentetagare sorn Rentegifvare, borde på samma gång välja sina ombud till Markegångssättningen, samt att den i 1803 års Kongl. Förordning utstakade skillnad i forslandet imellan Afradsoch Krono-tionde boede något närmare skärskådas , så att forseiskyldigheten ej blefve lika uti desse bägge fall; och hafva Riksdagsmännen Johan Bongberg från Gestrikland och Anders Joachimsson från Östergöthland med Wessing sig förenat, och Ståndets allmänna röst uti hans an* märkningar instämt; af Riksdagmannen Anders Aberg från Westerbotten: att , i stället för anställande val uti Socknestämmorna' af Deputerade, för att med Kronofogdarne stadga Pris-Cou ranter, Den 5 JuIL 653 rander, priserna måtte i stället, vid dessa Socknestämmor, blifva bestämde på alla de persedlar, hvilka, i och för Markegången, Socknemännen tillkomrno, och att beslutet deröfver då bleF ve i Socknestugan uppläst och godkändt, samt af Socknemännen underskrifvet, sä ock af Pastor och Krono-betjente med påskrift vitsordadt, hvarefter detsamma skulle till Markegången insändas ; hvarigenom Aberg ansett den dubbla förmon komma att vinnas, både att denna Församlingens uppgift blefve mera säker än den Deputerade nu kunde lemna, och att flera onödiga resor till det ställe, Kronofogden utsatte, kunde besparas; hvarjemte uti samma Socknestämma [Ledamöter till blifvande Taxerings-Committéer skulle kunna väljas; och har Aberg i öfrigt erinrat, att Bentegifvaren icke skulle kunna anses hafva samma förmon som Eentetagaren, så länge den förstnämnde ej finge lösa Tionden eller Afraden efter Markegången,
Det i 12 §. 3 Mom. stadgade ansvar för Boktryckare, som försäljer utrikes tryckt Svensk Skrift. 4:o Det i 18 §. 5 Mom. gifna ovilkorliga burl , atl den tilltalade skall personligen sig inställa för Domstolen. Den 29 September. Af Professor Geijer: Jag reserverar mig emot Cautionsprincipen i fråga om den så kallade periodiska pressen; emedan den fordrade Borgen ej synes mig i afseende på Dagbladen innebära' någon verklig, mot ändamålet svarande garanti, men väl ålägga en onyttig lunga , lika drabbande alla Periodiska Skrifter , de må vara Dagblad eller Journaler , politiska , litteraira eller vetenskapliga. Jag reserverar mig emot Tryckfrihetsmålens öfverlemnande till vanlig Domstol; emedan jag, i anseende till deras natur, anser dem fordra en Jury, och finner för öfrigt deras närvarande behandling — äfven med Indragningsmagt öfver Tidningarne — både för Samhällets och Tryckfrihetens väsendtliga interessen mer gynnande, än de former man vill införa. 68 Bil. lill Consiil. Uiskls Memorial N:o 5i. Vinner åter den mening, sorn förvisar Tryckfrihetsmålen till vanlig Domstol, så reserverar jag mig emot all Tryckfrihets-Coiniténs inblandning i samma mål. Vill man gifva ett förtroende, så må man gifva det helt ; och den samma magt, sorn dömer öfver medborgares lif och välfärd, må då ock; döma öfver eli pappers värde, Af Biskop af Wingård', Sedan Indragningstnagten genom Bonde-Slåndets Beslut vid denna Riksdag blifvit bibehållen , men ock dess upphäfvande åter föreslaget , samt flere Motioner till andra förändringar i Tryckfrihets-Förordningen inlemnats tili Constitutions-Utskotlet, har detta Utskott haft en önskad anledning, att taga under granskning hela denna Grundlag. Den är den minst lyckligt författade, enär flera stadganden äro till sin mening otydliga , återsägelser öfverflöda , ämnen förekomma på orätt ställe, och afdelningarne icke äro noggrant begränsade.
Jag vill icke bestrida, hvad Utsk. föreslagit, men all förhöjning derutöfver nödgas jag sätta mig emot; ty lika med Frih. Raab anser jag en alltför hög afgift i detta fall komma att befordra lurendrejandet af ostämplade kort, eller, i händelse denna vara emot tull får införas, tullförsnillning deraf. Hr Lefren, Joh. Fehr: Äfven jag yrkar återremiss af betänk. Om man skall bibehålla stämplingen såsom en control! derå, att staten fått tillgodonjuta stadgade afgifter, är det angeläget att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom missbruk vid tillverkning och försäljning af kort kunna förekoinmas. Böterna för öfverträdelse!- i dylika fall böra vala ganska k linbana. Femtio r:dr b:co är allt för litet; man kan gerna lägga en nolla till. En tjuf, som stjäl från sta - Den 4 Augusti f. m. 87 ten, borde egentligen straffas på annat sätt; men då det ålen allmän grundsats för criminallagstiftning, att straffet bör i möjligaste mån drabba just der, hvarest den på en oloflig väg sökta fördelen velat vinnas, lära väl penningeböter här vara lämpligast. En ledamot har emot förslaget, att den, som spelar med ostämplade kort, jemväl må vara underkastad böter, anmärkt, att en allmän fiscalisation härigenom skulle uppkomma, samt att man ofta oskyldigt kunde komma att spela med ostämplade eller falskt stämplade kort. Någon enskild fiscalisation å andra är icke afsedd; men örn man sjelf emot lag spelar med falska kort, hörman plikta utan någon slags consideration. Jag skulle för min del, hellre än att lägga afgiften på korten, vilja förena den med sjelfva fabricationen. Jag anhåller, att detta mitt yttrande må åtfölja återremissen. Gr. Cronhjelm: Jag fruktar, att jag ej blifvit rätt förstådd af Gr. v. Fersen, och jag skall derföre söka närmare bestämma mig. Hr Gr. har befarat, att olägenheter genom mitt förslag skulle uppstå såväl för små som stora spelare.
Jag ser t. o. m. knappt något hinder för honom att deltaga i valet på båda ställena. Om han också blefve vald på arne ställen, skulle han dock icke gälla iner än en person, och något hinder derför borde ej finnas, då man sett representanter i BondeSt. väljas stundom af 20 härader och deröfver, utan att dock fylla mer än ett rum på bänken. Jag kan derföre ej se annat, än att dessa restrictioner böra utgå; och efter Frih. af Nordin icke begärt, att hans förslag må förklaras för Ståndets gemensamma tanke, utan blott remitteras till det afseende, Constit.Utsk. derpå kan göra, anhåller jag, att äfven mina nu gjorda anmärkntr måfå åtfölja denna remiss. Frih. af Nordin! Principen, hvarifrån Utsk. utgått, nemi. att den, som tillhör annat RiksSt., såsom det står i nu gällande §, icke skall, i följd afinnehafvande bruksegendom, få utöfva en ny valrättighet, har jag ansett för bestämd och afgjord. Den finnes redan uttryckt i nu gällande §, ehuru deri finnes en otydlighet genom uttrycket annat RiksSt.; hade der stått något RiksSt., så hade meningen varit klar. Denna otydlighet bör man borttaga; ty att, då man har valrätt och valbarhet under en kategori, man icke skall hafva dessa rättigheter jemväl under en annan kategori anser jag billigt. I annat fall inser jag icke, hvarföre adelsmannen icke, såsom bruksägare, borde få deltaga i bruksägarnes riksdagsmannaval. Hans uteslutande grundar sig på den princip, att adelsmannen, som redan har representationsrätt, ej bör utöfva den i dubbelt afseende, och samma princip anser jag böra blifva gällande äfven för ledamöter af andra Stånd. Då jag således utgår från att gilla denna princip, nödgas jag antaga och tillstyrka allt, hvad till denna princip hörer; och sådana förhållanden kunna existera, som göra nödvändigt att insätta de ord, jag tagit mig friheten föreslå.
Knappast har det i den menskliga odlingens Historia gifvits någon tidrymd, utmärkt af större och hastigare hvälfningar inom Tankens Rike, än den, med hvilken vi här sysselsätta oss. Om i allmänhet de fyra sekler, hvilka utgöra hvad man vanligen kallar den moderna bildningens tidehvarf, charakteriseras af den till lifligare sjelfmedvetande väckta reflexionens sträfvande att genom sjelfständig forskning höja sig till sann vettenskaplig insigt, till ett egentligt vetande, i hänseende till alla de ämnen, vid hvilka ett sådant är för menniskan möjligt att uppnå; så har onekligen denna Tankens verksamhet under det sednast förflutna halfva århundradet yttrat sig med en ännu högre grad af liflighet och styrka, än under någon af den ifrågavarande Bildningsperiodens föregående afdelningar. Visserligen kan framgången af detta sträfvande vid första påseende förefalla ganska problematisk. Den ytlige betraktaren skall, måhända i denna tids filosofiska forskningar ej se något annat än en oupphörligt fortgående strid mellan samtidigt utbildade, eller på hvarandra följande och i hastig vexling hvarandra utträngande systemer, en strid, hvars enda resultat torde synas honom vara en chaotisk förvirring och förbistring. Emedlertid skall dock den, hvars blick från tidsfenomenernas yta förmår intränga i deras inre väsende, utan tvifvel äfven i denna skenbara förvirring upptäcka ett djupt sammanhang: bland många särskilda förvillelser skall han i den i sin helhet betraktade fortgången af denna tids forskningar se ett oafbrutet reflexionens framskridande från lägre till högre ståndpunkter; och han skall i följd deraf erkänna den inom Andans verld rastlöst fortsatta och ännu ej utkämpade striden, (likasom den dermed samtidiga och ej mindre märkvärdiga inom den borgerliga verlden) såsom ett vigtigt och väsendtligt moment i utvecklingen af Mensklighetens andeliga lif, eller i dess under Försynens ledning fortgående uppfostran. Det är bekant för hvar och en, som åt dessa ämnen egnat någon uppmärksamhet, att den Kantiska Kriticismen, hvilken framträdde i motsats mot den föregående tidens Empirism och dogmatistiska Rationalism, utgjorde den egentliga begynnelsepunkten för den här ifrågavarande intellektuella hvälfningen.
Men pä det lenna upsägning ej för tungt skulle falla pa desta Läns nuwarande innehafware, hade Borgare-Ständct för Krigsmanshus -Castan gjort det undantag, att den stulls njuta en längre tid till insättning pä Annuiteterne. Friherre Leger5tröm, Idnckolk. Det har nu nyst warit en läng discusion just rörande den stägan huruwida infättningstidcn till desta Län kunde utsträckas öfwer 6 wecker. Jag anhäller att frägan ej ä nyo mätte wackas, hwarigenom wi inledas i längwariga öfwerläggningar, som ej kunna föra till nägot flut. Den 6 April. 2-Zl Friherre liljencrants, trodde, att med den förklaring Stats-Utstottet gjort af sin mening, att de Län man wille kill Staten aflemna endast inom 6 weikor borde anmälas, kunde Krigsmanshus - Casian aga fullkomligt tillfälle, att af denna Författning draga fördel. Friherre Legerström, .fscok, ansäg Casian kunna wara belåten om den till Annuitets - Län disponerade ds medel den inom 6 weckor kunde känna sig i tillständ att inom bestämd tid lyfta, och att densamma hwad andra inflytande medel beträffade wäl pä annat sätt kunde dem annian" da intill nästa Riksdag. Det more för öfrigt hans tanka, att ingen ting bestämdt borde denna Casias Direktion, rö» rande penningarnes Disposition, föreskrifwas, utan endast lemnäs densamma öppet att alwen placera dem i Annnitetcr. En lycklig conjunctur lunde inträffa dä Staten funno sig befogad att nedsätta räntan pä Annuieteterne, och Casian kanske gerna sage att hafwa sina penningar annorlunda utsatta. Herr VZKlmsn. Den lyckliga Conjuncturen kan jag ej annat än anse säsom gansta aflägsen, dä Staten skulle pä Annuiteterna kunna nedsätta räntanSkulle det nu werkeligen wara en fördel för Casian att fä sina penningar utsatl a för 7 procent, sä kunna de dertill nödiga mätt och steg ej tagas inom 6 wecko".
Herr Silverstolpe, 6ustak ^braksrn Utbad sig fä uplyja, att Riksens S änder under denna Riksdags lopp besimak 2:ne Medaljer, den ena öfwer Kröningen, den andra öfwer Tchronföljarewalet; om desia begge Medai er hade redan Banco-Ulstotlet afgifwit stn förejkrift till Banco-Fullmägtige, som redan läkit ställa dem i werket, och således kunde den nu söresiagne med någon af dem icke förenas. Herr Silverstolpe, ksteärlc Samuel wille föra Högloft. RiodcrskaptN och Adeln iiil minnes, akt den af Herr Lergliman gjorde proposition vin Medaille öfwer Freden af Rioverstaret och Adeln blifwit afftagen och i desi ställe en tacksägelse adresie till Kongl. Majn beftu ad. Den pröposiston dciemert som under discuftvnerne gjordcs om en Mrdaine öfwer Rewo lu - rZ28 Den 28 Februari,. lurionen blef dä lagd pä bordcr och ar den hwarom nu desi ut kau fattas. Zerr Grefwe» och Landtmarfkalken förmälts sig igenkänna förhållandet wara sädant som Herr 8ilverttcr1pö nu berättat; och föreflog nu till Riddersiapet och Adelns bifall, att en Menaitle till minnets bewarande af Regements förändringen mätte prag? las och de öfrige Rosvectiwe Standen inbjudas, att i detta bestuc med Riddcrffapet och Adeln instämma Bifö-Is. Grefwe Os la 6arstis stacob, anhöll akt sein Bewilinings Utskottet ej wore i Ständ att aflemna flukeligt betänkande, rörande bewillningen, hwilket amne berodde af swar pä frägan om Stockholms och Götheborgs Bränneriet', hwilken hos Höglofl.
Då ytterligare samme talare med ett exempel från en helsobrunn velat ådagalägga den stora vådan utaf alt öfverlemna kristendomsundervisningen vid folkskolorna ensamt ål folkskolelärarne, får jag fästa uppmärksamhet deruppå, att enligt nu gällande lag, d. v. s. för närv:de, ligger kristetidomsundervisningen icke uteslutande i folkskolelärarnes vård, ty Pastor, för att icke nämna m 1 > e ii 18 Augusti folkskole-direktionerna, liar en gifven skyldighet sig i lag anbefald att vaka öfver folkskolan i församlingen; och uppfyller han denna pligt riktigt, så måste dessa så mycket omordade vådliga följder böra kunna förekommas. Den tid är i öfrigt icke så långt aflägsen att icke både Hr Carlheim-Gylleuskjöld och jag kunna ihågkomma den, då folkskolan i dess nuv:de skick icke existerade, utan vid tillfälliga husförhör på landet presterskapet ensamt hade vård om kristendomsundervisningen. Jag har, detta oaktadt, ofta varit i tillfälle att derstädes höra Svedenborgianismens läror så tydligt uttalade, att jag fruktar, det man, äfven om all befattning med religionsundervisningen fråntages skollärarne, icke skulle finna de af Hr Carlheim-Gylleuskjöld omtalta farhågor aflägsnade. Såsom ett bevis att utanläsningen icke f. n. anses nödig, har Hr Carlheim-Gylleuskjöld vidare andragit, det examina, den förutan, skulle hållas här i Stockholm inför vederbörande Domkapitels ledamöters ögon. Hr Carlheim-Gylleuskjöld synes dock aldedeles härvid vilja förbigå den omständighet, hvartill jag vid många tillfällen varit vittne, att nemi. i landsorten ett helt annat förhållande i berörde hänseende eger rum. För öfrigt torde hvad Hr Carlheim-Gylleuskjöld åberopat såsom varande i detta fall ett faktum i vår hufvudstad, endast ådagalägga att sakens natur redan här kommit att föra menniskorna på den väg, som jag och de med mig liktänkande önska i lag stadgad. Slutligen får jag erinra
Ras masson s från Götheborgs och Bohus län motion, angående förändrad upphörd af hemmans-iäntan på Orust oell Tjörn m. fl. ställen i nämnde län; 43:o Jan Samuelssons från Calmar län motion, angående ändring af uppsägnings-tiden för afradsoch tionde-spanmå); 44:o Ola Perssons från Blekinge län motion, angående krono-tiondens utgörande i Listers och Bräckne härader; 45:o Adolf Fredrikssons från Upsala län motion, angående afskrifning af undsättnings-lån; 46:o Jokan Bergströms från Stora Kopparbergs län motion, angående anslag af allmänna medel lill en kanal-anläggning mellan sjöarne Barken och Väsman; 47:o Carl Thol ssons från Skaraborgs län motion, angående rättighet för Tunö m. fl. skolor att erhålla utsyning från Halleoch Hunnebergs allmänningar. Till Bevi/lnihgs-utskottet: l:o Kongl. Maj:ls sedan den 2,3 dennes på bordet hvilande nådiga skrifvelse j i fråga om arfvode lill skepps-ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus för uppbörden och redovisningen af det under berörde sjömanshus hörande sjöfolks krono-utskylder; 2:o Magnus Månssons från Östergöthland motion, angående slämmo-böternes tillfallande åt fattigvården inom hvarje församling; 3:o Ola Perssons från Blekinge motion, angående släinmo-böternas anslående åt fjerdingsmännen. Till Banko-utskottet: l:o Kongl. Maj:ts seda?! den 23 dennes på hordet hvilande propositiorij angående serskilde jemkningar uti det af Kongl.
Allt var nu klart angående förhandlingen för vår sammanvaro. Jag och ett par andra stredo emot titeln, men majoriteten segrade. Allt blef besegladt med namn och skålar, och nu kom den lysande supén, der Thomson öfverträffade sig sjelf; också lyste herrarnes ögon af belåtenhet. De hade blifvit mycket hungrige efter sitt arbete. »Det är godt det här», sade Blanche. »Thomson kan gerna sticka in en kokbok i någon vrå af parnassen», föreslog Crusenstolpe. Göranson kände sig fullt förvissad, att han skulle komma att dikta något extra sublimt på en sådan fogel som han nu åt, Lindeberg teg och tycktes oberörd af de andres högljudda tillfredsställelse. Han hade haft en bit konversation med Crusenstolpe om tidningen Dagen, jag tror den hette så, som de utgifvit tillsammans. Aftonens vigtigaste hjelte i Thomsons ögon, Almqvist, var så lifvad att icke ens Blanches qvickaste utfall hördes. Och Mellin proponerade slutligen att man efter ändad supé skulle ha Thomson att berätta den intressanta anledningen till hans ovanliga insigter i en konst som de störste män icke försmått att vara väl hemma uti. Medan allmän belåtenhet helsade detta förslag, och bordet afröjdes, sjöng eller rättare deklamerade Blanche vid pianot: ”Jag skolan och gymnasium lemnat har Och gladt mig rustar till Upsalafärden.” Derpå kom bålen och historierna, hvarvid Crusenstolpe gick ända derhän i liberalitet (man förstår huru inspirationen och frihetsvågorna stigit vid bålens rand) att han talade om Thomson i egenskap af en känd litteratör, och hvad Almqvist beträffade hade han nu tillåtit huru många vargar som helst att sätta sig midt ibland sällskapet – medan Johan Gabriel Carlén proklamerade den fria litterära republiken, der till och med onda blickar och alla slags sidohugg, maskerade eller omaskerade, voro förbjudna, äfvensom all politik, förutom den att söka öfverträffa hvarandra i treflighet. »Men nickar äro icke alls förbjudna», utbrast Arwidsson och tog glasögonen af och på för att gifva eftertryck åt två särskilda nickar.
Det är, såsom reservanten ganska riktigt anmärkt, försoning man skall åsyfta genom dessa åtgärder, det är icke allenast toma former, man skall iakttaga, för att derigenom komma tili det mål, som åsyftas. Den ena maken kan företrädesvis framför den andra önska uplösning af det äktenskapliga bandet och om äfven mången kanske klagar öfver de svårigheter -vid äktenskapsskilnad, som vår lag nu stadgar, så bör likväl moraliteten hos hvar och en vara så stark, att han icke lyssnar till en dylik klagan, utan tvertom anser det vara den heligaste pligt att genom långsamma åtgärder möjligen hindra äktenskapets uplösning. Jag tror således att LagUtskit förfarit med nog ■litet afs:de på vigten af den förbindelse, hvarom här är fråga, då Dtsk:t här framställt ett lagförslag, som verkligen underlättar till den grad möjligheten af äktenskapsskilnad att de preliminära åtgärder, hvilka skola vidtagas, innan domaren behöfver döma till denna skilnad, endast inskränka sig till några få veckor. Detta D. IX. 5 66 Den 4 A ngn sti. är en sak, som jag för min del med dea moraliska känsla jag eger, på det högsta bestrider, att den i vår lag må blifva regel, och jag tillstyrker derföre att, med ogillande af Utsk:ts hemställan, det förslag, som Hr Olivecrona afgifvit, måtte af R. o. Ad. antagas. Det 8r så mycket mera lämpligt, som detta Stånd, hvars ledamöter otvifvelaktigt äro de mest kompetente domare i en sak af så grannlaga art som denna, har vid ett föreg:de tillfälle just antagit en lag-g, i det allra närmaste af samma lydelse som Hr Olivecronas reservation. Hr Cederschiöld, Gustaf: Jag fästade mig vid ett yt trande af Hr Printzensköld. Han har nemi. nu, liksom ganska ofta annars, mycket kathegoriskt yttrat sig. Han säger att de varningar, som domkapitlet gifvit oeniga makar, skola ganska ofta hafva ledt till dessas försoning.