Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå Under-Styrelsens anmälan om fortfarande behof af Extra biträden i Kassn-Afdelningen, i och för utvexlingen af mindre Silfvermynt, hvilken fråga upptages i 10 § af Herrar Revisorers Berättelse, hafva Fullmäktige tillåtit, dels under den 1 November 1849, att 2:ne arfvoden, hvardera å 400 Rdr Banko, efter år räknadt, finge användas under en tid af 6 månader, och dels under den 16 nästlidne Maj, alt berörde arfvoden må, på sätt och i den ordning Under-Styrelsen föreslagit, till detta års utgång fortfarande begagnas. Angående Diskont-Verken. Af de Fullmäktige, hvilka äro Ledamöter uti Banko-Diskont-Direktionen, hafva en vid hvarje års slut i stadgad ordning utgått och blifvit, enligt 80 § 1 mom. i Banko-Reglementet, genom nytt val ersatt. § *3- De berättelser, som utsedde Revisorer afgifvit, angående verkställd granskning af ej mindre Bankosamt Handelsoch Närings-Diskonternas, än äfven Lånekontorens i Götheborg och Malmö räkenskaper och förvaltning för nästlidet år, varda härhos lili Höglofl. Utskottet öfveriemnade, med anmälan, att Fullmäktige, på grund af S:te punkten i Revisorernes Instruktion, godkänt den för Direktionerne öfver Lånekontoren af Revisorerne meddelade decharge. Och böra Fullmäktige i sammanhang härmed tillkännagifva, alt, sedan Direktionen öfver Götheborgs Lånekontor sig utlåtit i den fråga, hvarom Herrar Revisorer förmäla uti Berättelsens 16 §, den åt nämnde Direktion meddelade decharge för 1848 års förvaltning, blifvit af Fullmäktige godkänd, på sätt deras protokoll för den 1 November 1849 utvisar. § 14 Efter hvad 17 § uti Herrar Revisorers Berättelse gifver vid handen, beslöto Fullmäktige, uppå derom af Direktionen öfver Malmö Lånekontor gjord framställning, att hos Höglofl. Utskottet tillstyrka inköp för Malmö Extra biträden i Kassa-Afdelningen. Val af ledamöter i Diskont-Direktionen. Granskning af Diskont-Verkens räkenskaper.
Björnstjertta yttrat för ett blifvande silfveruppköp icke 1111 mera kunna komma i fråga, sedan förslaget i denna del är bifallit, och jag föreställer mig, att faran icke eller blir serdeles stor deraf, att penningarne tomine att ligga utan nytta, enär BancoBullmägtige få sig, uti det reglementariska, uppdraget, att, 1 händelse silfver-upphandling ej kan ega rum, Ida i Stället uppköpa Obligationer. I sådant fall utgå sedlarne i rörelsen, och Banken får Blott en ökad fordian hos StatsVerket, — Jag förnyar således min anhållan, att vid 'jVte puncten må göras det tillägg, att med ifrågavarande 150,000 Bhlr må förfaras lika 30m med den i a puncten omnämnda summa, nemligen, att penningarne Icke komma att qvarligga i Banken, utan utgå i rörelsen, antingen till uppköp af silfver, eller till upphandling af StatsÖbligationer. Annars skulle de möjligen blifva liggande i Banken, och detta är visserligen icke någons mening. Uerföre anhåller jag om proposition å ^terörde tillägg, hvilket uppfyller det ändamål, aom synes utgöra allas önskningar , men tillika förekommer det sig sjelf motsägande heslutet, att göra afbetalningar till Banquen, och sedermera bortskänka samma eapital-summa. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag är till det mesta förekommen af Herr Stråle, Trenne JUkg-Stands beslut har redan afgjort, att 150,000 Btdrj årligen skola å Statsverket» skuld till T)m 5,0 September f, m> 41$ Banken inbetalas. Någon jemkning uti detta beslut kan således icke ega rum. Det blix derföre nu endast fråga om användande af den. na Capital afbetalning, oöh *1 detta afseende instämmer jag med Herr Stråle. Jag tror derjemte, att de öfrige RiksSiånden få genom ett sådant tillägg, som det af Herr Stråle föreslagne, vidard tillfälle att öfverlägga om summans användande, när de reglementariska föreskf ifterne rörande Andra puncten förekomma.
Då, efter det vanliga språkbruket, en oinskränkt handelsfrihet torde få anses betyda en handel fri från alla inskränkningar, så skulle, i och för sig sjelf, nyssnämnda ordställning äfven gifva anledn. till den förmodan, att styrelsen föreslagit, såsom allmän hufvudgrund, jemväl tullfrihet, emedan tullafgifter göra en inskränkning i handelsfriheten, och om de äro mycket höga, stundom hafva samma verkan som förbud. Man finner visserligen straxt efteråt, att en så beskaffad handelsfrihet, nemi. utan alla inskränkningar, icke varit åsyftad, och den ifrägavar. ordställningen har således icke något inflytande i hufvudsaken; men för den händelsen, alt Bevilln.- Utsk. skulle ämna följa den af Ilr chefen för finansdepart:lct gifna ledning vid uppställningen af motiverna till den blifvande tulltaxan, torde det vara skäl att undvika den anmärkta oegentligheten i uttrycket. På pag. 4 af den tryckta handlingen finner man att K. M., under d. 23 Mars innevar. år uppdragit åt cheferne för civiloch linansdepart.-n, presidenten i com.colhm, general-tulldirektören, samt kansli-depart:s-chefen i general-tullstyrelsen, att uppgöra förslag till förnyad tulltaxa, ”efter nödiga upplysningars inhemtande af sakkunnige personer,” dervid borde bland annat iakttagas, att införselsafgifterne blefve bestämda med hänsigt å ena sidan till konsumen - 208 Den 22 Januari. ternes billiga fordringar, och å den andra, till det skydd, som inhemska producenter och tillverkare, under nuvar. förhållanden skäligen kunde påräkna.” — På pag. 19 förekommer ock att, ”till nödig ledning vid granskningen af sjelfva tulltaxan och föreslåendet af de förändringar deri, och de dertill hörande underrättelser, som kunna finnas af behofvet påkallade, upplysningar, inhemtade af vederbör. tulladministrationer härstädes och i Götheborg, samt i öfrigt meddelade af vetenskapsmän, handlande och näringsidkare, ronde varornas värden, art och lämpligaste förtullningssätt m. m. blifvit af beredningen begagnade”.
Eän har titi ett till Hedervtrda BondeStåndet ingifvet Memorial hemställt, om icke, till beredande al någon lindring uti den, vissa Hemman ålagda Kronobrefbäring, och till förekommande af de misshruk, sorn a£ KronoBetjente, och andra till KronoBrefbäring berättigade Personer ofta skall begås, den författning skulle böra vidtagas, att alla Bref, emellan KronoBetjeningen inbördes, finge åtfölja de Kungörelser, som i alla fall nog ofta från Kronofogdarna till Kyrkorna afsändas; dock att derifrån borde undantagas MarcheRouter och andra angelägna ärenden, hvilka icke tålde något uppehåll; förmenandes Riksdagsfullmägtige», att om KrouoBetjeningen tillika blef - UQ Sesv, och Ekont lTtsk% Betänkandet!^ ve förbuden,"fatt icke, utan vid angelägna tillfällen, afsända serskildta Bref med Krono-, Brefbäraren,dessas Brebärings,skyldighet skulle kunna inskränkas till endast 2:ne gångo.ri veckan, hvilket Onus ändå nog drygt uppvägde de få förmoner Bref bäring stiernman, framför andra blifvit tillande, Rrksdagsfullmägtige Jan Göransson från. Öland, Per Bengtsson och Börje Börjesson, från Halland, Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Gustaf Gustafsson från Söderman* land och Johan Longberg från. Gestrikland, med flere af Ståndets Ledamöter hafva härn* ti understödt Anders Christophersson, hvarvid Gustaf Gustafsson, Longberg och Anders. Danielsson gjort de serskildta tillägg, att vissa dagar, en eller 2ne gångor i veckan, borde utsättas, på hvilka Kron ©Bref bäringen skall inträffa, och att ingen till sådan Brefbäring berättigad Person ägde, att annorlundaänpå nämnde dagar afskicka Bref med KronoBrefbärare, så vida icke derimelfan hastigt påkommande Kronoskjutsning, eller något dylikt angeläget ärende inträffade, då likväl sådant medelst påskrift å Brefvet borde utmärkas.
Utskottet, som tagit detta ärende under öfvervägande, får till en början upplysa, att Låne-Contorets tjenstemän icke äro genom något stadgande i Banco-Reglementet förbjudne att sig med discont-commissiouer befatta; och då den af molionären åsyftade kungörelse, som vid Låne-Contorets inrättning blifvit utfärdad om tjänstemännens beredvillighet att i detta hänseende gå allmänheten tillhanda, icke, såsom motionären synes hafva förmodat, innefattar något stadgande om uteslutande rättighet för dem att taga befattning med låneförhandlingar vid Contoret och derföre uppbära ersättning, utan på lånesökandes eget godtfinnande beror att meddela så beskaffade uppdrag, anser Utskottet Jöns Månsson hafva saknat giltig anledning till hvad af honom härvid blifvit emot Directionen öfver Låne-Contoret anmärkt. Detta oaktadt, vore visserligen möjligt, att en eller annan af tjenstemännen vid Låne-Contoret söka göra den tanken hos mindre kunnige lånesökande gällande, att lån endast medelst begagnande af commisionär erhålles, och Utskottet saknar icke anledning till den förmodan, att missbruk härutinnan möjligen egt rum, hvarom, vid ärendets föredragning hos Utskottet, ett af åtskillige personer bland allmogen i orten undertecknadt bevis blifvit hos Utskottet företedt; men då rätta utvägen att få missbruk af dylik beskaffenhet afhulpne är att med klagomål mot den tjensteman, som i sådant hänseende felat, vända sig till Låne-Contorets Direction, hvilken det i första rummet tillkommer att klagomålet pröfva; så och då något sådant klagomål icke bevisligen blifvit hos Directionen anmäldt, och Utskottet icke 8 Banco-Utskottels Utlåtande, N/o 33, anser sig tillkomma att med ärendet taga omedelbar befattning, hemställer Utskottet, att motionen i denna del icke må til) någon åtgärd föru nleda.
På kännares bifall, äfven såsom personligen yttradt, satte han, naturligtvis, mycket värde; men fann ingenting plågsammare, än denna beundrareklass, hvars visiter och tomma ärebetygelser så ofta bortröfva omistliga stunder. Föröfrigt hatade han ej sällskapslifvet (ehuru han, i hvad man vanligen så kallar, sällan – och slutligen aldrig – deltog); men han älskade ensligheten. Till det umgänge han behöfde, voro honom några utvalda vänner nog. Sådan alltså funno och målade honom dessa, – äldre och yngre: en Rosenstein, en Lenngren, en Kraus, en Stenhammar, en Franzén, en Järta; de tre sistnämnde, såsom upptagna inom deras krets mot slutet af hans lefnad. Till bildens fullständighet må här ock bifogas, att hans kroppsgestalt var liten, men välväxt, och under de sista åren ytterligt afmagrad: med en hög panna, slutligen nästan kal i följd af det blonda hårets tilltagande tunnhet; blå, omsider djuptliggande ögon, och en hy, hvars blekhet under dessa år erhöll en gulaktig tillsats 49. Ansigtet, i ungdomen vackert, var nu mera ädelt än leende, mera värdigt än skönt; men alltid, liksom hans röst och åtbörder, en trogen tolk af lifligt vexlande sinnesrörelser. Hans vanliga hemdrägt var en fin, grå, varmt stoppad lifråck; hans klädsel i allmänhet utmärkt genom högsta grad af snygghet och städning. När han under den sednare tiden gick ut, – hvilket likväl nu skedde alltmera sparsamt, – klädde han sig i ett halft dussin råckar, men alla lika tunna och lätta som sirliga. Då han sedan, efter framkomsten, en temlig stund ej gjorde annat än skala af sig det ena plagget efter det andra, sågos de, som icke närmare kände honom, afbida med nyfiken undran, huru mycket väl tillsist af den berömda personen skulle bli qvar. Den enkla prydlighet, som han älskade i sin drägt, fick ej heller saknas i hans boning.
Stat uppförd, hvilket ock instämmer med beräkningsgrunden för tjensteår i afseende på de personer, hvilka till pension å Kronans, Stat anses berättigade; samt en annan tydning af nämnde föreskrift skulle ovedersägeligen leda till oordning och missbruk, enär det lätt kan inträffa, att personer under mångfalldiga år blifva vid ett Verk qvarstående såsom Extraordinarier, utan att derföre göra någon eller åtminstone betydlig tjenst; ty och då i afseende på Häradshöfdingen Marks von Wurtenberg, rlet förekommer, att han först år 1810 blifvit ordinarie Tjensteman viii Riddarhuset, från hvilken tid till den, då han begärde afsked, D*n II Augusti e. ra. 139 ^pdast nio år förflutit, finner RiddarhusUtskotfet, det RiddarhusDirectionens beslut, i denna ;lel, icke är på författningarne grundadt, hvadan Utskottet tillstyrker, att Häradshöfdingen Marks von Wurtenberg må förklaras icke vara berättigad, att någon pension från Riddarhuset erhålla. Vidare har Directionpn i denna §. hemställt, att äldste sönerne af dc sedan 180g adlade Åtter, måtte få rättighet, att såsom Tjenstemän yid Riddarhuset varda antagne; och som Utskottet uti sitt Betänkande, angående den nya Instructionen , rörande denne omständighet redan sig utlåtit; torde Utskottet endast få samma ytt-_ ^ande här åberopa. 8°. Sedan, RiddarhusDireotfonen uti to, §, an«i ^alt de särskildta Donationer, som efter siste.
„ Fä 1 tArti lleriet .. 57,036: — 1. , BelägringsArtilleriet , . 4,065: 16. 4* Utgående Balance: Behållningar och Fordringar .. . 576,941:44- 9- Sumraa 673,045: 23.10. FortificationsAfdelningen. Debet: Ingående Balance: Behållningar och Fordringar . 13,239: 26. J\. Inkomster. ÅrsAnslag för Carlsborgs Fästningsbyggnad 63,000: D:o „ befästande af Stockholms Aveniier ät Landssidan 17,000: D:o „ D:o åt Sjösidan 12,000: Extra Uppbörd. Försäljningsmedel 17,381: g. 3. Ut gående Balan ce : Skulder 6,645:24.11. Summa 132,439: 3. — Credit: Utgifter. Till Carlsborgs Fästningsbyggnad 85,665: Zf. 6. 9/ ■■ — I *• Utgående B ahmee: Behållningar och Fordringar 3,868:21. 9.
Det exemplar af Svensk Författningssamling, som tillsändes pastor för att uppläsas i kyrkan, måste således anses vara afsedt för kommunens samtliga medlemmars räkning, och vid sådant förhållande lärer nu gällande föreskrift, att författningssamlingen skall förvaras i kyrkan, väl böra anses lämplig, hvilket i lika mån gäller om Läns-styrelses kungörelser, af hvilka i flera län, enligt hvad Utskottet inhemtat, särskilda exemplar, på derom af landstingen gjorda framställningar och på landstingens bekostnad, blifvit till kommunal-styrelserna öfverlemnade; och Utskottet anser sig alltså icke böra tillstyrka bifall till Johannes Anderssons framställning, sådan den i hans motion är affättad; men då Utskottet icke kunnat förbise angelägenheten deraf, att Svensk Författningssamling utan tidsutdrägt och särskilda kostnader alltid må vara till hands för kommunens verkställande myndighet, föranlåtes Utskottet, med anledning af ifrågavarande motion, hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta föranstalta derom, att vederbörande kommunal-stt/relser må beredas tillfälle att hädanefter kostnadsfritt erhålla ett exemplar af Svensk För fattning sson ding. Stockholm den 5 Februari 186G. Reservation: af Herr von Ehrenheim, P. J.: “Då ett exemplar af författningssamlin gen sändes till hvarje församling för att vid kyrkan förvaras och den församling, som anser sig behöfva ytterligare ett exemplar, är i tillfälle att för en prenumerationsoch försändningsafgift af sju R:dr bereda sig ett sådant, kan jag icke anse att fördelen för församlingarne af hvad Utskottet tillstyrkt motsvarar den kostnad för Statsverket, som deraf skulle föranledas, och nödgas således emot tillstyrkandet reservera mig.“ Häruti instämma Friherre Cederström, C. R., och Grefve von Rosen, F. C. Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskottets Memorial As 44. 3 N:o 44. Ank. till Exp -Utsk. den 6 Febr. 1866, ki. 10 f no.
Den lyder som följer: ”Ehuru jag högligen önskar, att alla billiga förmåner må förunnas skollärare, såsom belöning för deras trägna och ansvarsfulla åligganden, anser jag likväl icke fortfarande rotefrihet för capellans-boställen, när de till skolmästare-boställen förbytas, böra medgifvas, såvida ej tillika stadgas, att dessa boställen, ifall af behof, må till sin förra bestämmelse återgå, emedan mig synes, att de annars blifvit öfverflyttade till en annan class af boställen, åt hvil - Den 4 December e. m. ka en fullkomlig rotefriliet icke hittills ansetts böna medgifvas. Den svårighet, som man ofta har att här i landet fä reda på hemmans natur och åligganden, härrör deraf, att undantagen äro så många och olikheterna följaktligen så taliika. Hvarje steg, som Ständerne taga för att öka denna mängd af undantag, föranleder ytterligare otydlighet och svårighet att reda det hela. Jag önskar således, att inga flera undantag måtte beviljas, samt att R. o. Ad. derföre ville återremittera betänk, med den anmärka, reservanterne hafva gjort. Frih, Cederström, Jacob: De undantag från roteringsskyldigheten, som blifvit capellansbohl beviljade genast vid roteringens åsättande, kunde icke tillfalla alla, emedan du brist i rotarnes antal uppstått, hvaraf hände att äfven åtskilliga capellansbohl hlefvo i roteringen inlagda. Deraf uppkom en olikhet i yillkor inom samma dass af tjenstemän, som sedan verkade att Konung och Ständer medgåfvo att alla sådana boställen skulle befrias från denna skyldighet, pä det sätt, att de, som en sådan utgjorde, derför skulle åtnjuta en motsvarande ersättning af statsverket. Lika med den vista talaren anser jag, att alla sådana undantag äro skadliga och ej böra äga rum, så mycket mindre sorn de stå i rak strid med de beslut Konung och Ständer fattat i och för rotar, som förut icke varit med rotering belagda. Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff i ber gäran om återremiss och yrkar dervid att Utsk:n måtte frångå sitt tillstyrkande i detta afseende.
Georg Ulfsparre. J. A. Tornérhjelm. O. M. B jörns!jerna. Alberl Munck. Slutligen anmäldes och lades till handlingarne ankomne prot.- utdr. från de öfrige RiksSt.n, nemi. från PresteSt. af d. 19, 26 och 30 sistl. Nov. och d. 3 dennes, från RorgareSt. af d. 26 sisth Nov, och d. 3 dennes samt från BondeSt. af d. 21, 25 och 28 sistl. Nov. och d. 3 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 2 e. ra. In fidem protocolli, Albert Munck. 160 Den 10 December. Lördagen den 10 December 1853. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 7 dennes. Ankom och emoltogs på vanligt sätt Hr StatsRådet m. m. Nils Fredrik Wallensteen, som å K. M:s höga vägnar aflemnade 8 Dess Nåd. skrifvelser och propos:r till R. St:r. Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s-ledamöter och befunnos dertill utsedde i Bevillning s-Utskot tel: efter M 1092 Hr Lejonmark, Evald Gustaf; J\i 1741 Hr Wolffelt, Maurits Constantin. Banko-Utskottet: efter M 2320 Hr Akerman, Fredrik; J\s 2082 A. Hr Mannerskantz, Carl Axel. Riddarhus -U.tskottet: elter 46 Gr. Piper, Claes Gustaf Fritz, Jl? 85 Gr. von Rosen, Fredrik Carl, och M 166 Frih. Stjerncrona, David Erik; JV! 49 Gr. Frölich, Gustaf Erik, M 17 Frih. Fleming af Liebelitz, Axel, och M 2248 Hr af Forssell, fullm. Hr von Franken, Georg Wolfgang. Gr. Frölich, Gustaf Erik:
Han säger nemi. att det medförde mindre våda, om 2 Stånd jemte Const.Utsk. förenade sig om en sak, än att 2 Stånd stadna mot 2, och derigenom framgången af de 2 Ståndens yrkande paralyseras. Nog vore det en triumf för de 2 Stånd, som önska framgång åt sina förslag, att för dem vinna understöd bos Const.Utsk., och sålunda med dess tillhjelp rycka ät sig herraväldet öfver de 2:ne andra RiksStm; men huruvida ett understöd af denna beskaffenhet kan vara lagligt och riktigt, samt förenligt med den aktning RiksShn höra visa hvarandra, derom har Gr:n icke yttrat ett enda ord. Det torde också blifva svårt att frän någon rättsgrund bevisa riktigheten utaf att sätta ett Utsk. till fredsdomstol öfver de tvenne afdelningarne af R. St., och att sålunda låta en afdelning af dessa båda afdeluingar sammanträda på ett serskildt rum för att der afgöra, hvilkendera afdelning det är af representationen som har rätt emot den andra; ty att vilja tillmäta den ena afdelmn af R. St. större förstånd och större insigter än den andra, innebär i sig sjelf en orimlighet, och skulle i hög grad kränka den inbördes aktning, som de båda afdelningarne af R. St. ovilkorligen äro hvarandra skyldiga, och hvilken aktning icke bättre och säkrare kan bevaras, än att, i händelse af olika åsigter om en sak, bägge afdelmnes tankar gälla lika högt derigenom att frågan förfaller. De olägenheter, Gr.
— Våra skattebidrag ökade lemna endast resultatet af jemnt stigande behofver å Styrelsens sida, och att den tyckes liksom vilja anse folkets krafter såsom outtömliga. Under sådana förhållanden skulle det väl icke annat än på en gång smärta och förarga nationen, om den erfor, att dess ombud så illa motsvarade erhållna förtroenden, att de helt lättsinnigt anslogo medel, der hvarken rättighet eller billighet påyrka dem, och der de icke nödvändigt behöfvas. Månne likväl icke inträffar ett sådant förhållande vid den af K. M. gjorda nåd. propos. om ett anslag ål Fru Grefvinnan Adlersparre, lämpadt efter behofvet, och hennes aflidne mans förtjenster? Lalom oss undersöka detta något närmare. — Grefve Adlersparre uppträdde sorn Öfverstelieutenant under 1808 års fälttåg, kom 1809 till Stockholm i spetsen för en revolutions-arroee', låg der som chef för samma aimee' under då pågående riksdag, i hvilken han, understödd af sina bajonetter, utgjorde själen, — blef efter densammas slut, och sedan revolutionen, för honom åtminstone, lyckligt aflupit, Statsråd, Landshöfdinge i ett af Rikets mest lucrativa län och Excellence. ■—Om nu, i hans omstörtning af varande besvurna förhållanden, låg någon direct Den 4 April. 65 direct förtjenst, tyckes han således redan i lifstiden derföre hafva uppburit tillräcklig belöning, synnerligast som han alli sedan revolutionens början derjemte lefde i rätt goda ekonomiska förhållanden; och dessutom är det annu oafgjordt, örn det kära fäderneslandet vann så särdeles på hans utförda verk. — Alt det åtminstone icke var eller blef något mästerverk, derpå lemna oss alla delar af förvaltningen tyvärr dagliga bevis.
Befälhafvaren finner ändamålsenligt alt samla sina nya stridskrafter, vare sig i Nerike, Östergöthland, Småland eller Westergöthland: med ett ord, lian finner sig i medelpunkten af Riket, och kan utan svårighet, livar helst han finner lämpligt, anfalla med öfverlägsen styrka en fiende, som, med hvarje steg han gör framåt, allt längre skiljer sig från sina förråder och lätteligen kan derigenom helt och hållet afskäras, så länge vi, genom en roende Flotta, äro Herrar i våra större insjöar. För öfrigt må andra Länders erfarenhet tjena oss till upplysning. England, detta mäktiga land, då fråga är om Sjövapnet, anlade icke förråden för sin Landtarmée vid kusterne, då Napoleon hotade med en landstigning. Ryssland , upplyst af 1812 års campagne, om faran att icke äga Centralfästningar, har en sådan under byggnad; och osäkert är, huru resultaten af 1814 års invasion i Frankrike hade kunnat blifva, om detta land ägt Centrala fästningar, under hvars skydd de sprid - I i56 Den 8 December c. m, da Trupperne åter kunnat sig förena. Att upphöra med Wanås fästningsbyggnad, som redan kostat Riket betydliga summor, oell hvars arbeten betydligt framskridit, för att börja en ny fästningsbyggnad vid sjökusten, och som skulle blifva åtminstone i mångfaldiga år den enda befästade plats i norra och medlersta delen af Riket, och sålunda den enda säkra förvaringsort för vapen och krigsförnödenheter, det förefaller mig åtminstone något mindre betänkt, enär, genom denna fästnings cernerande, en fiende helt och hållet skiljde oss från alla samlade behof för krigets fortsättande. Min öfvertygelse är alltså, att Wanäs fästningsbyggnad är ändamålsenlig och bör fortsättas, med den kraft, som nationalförmågan kan medgifva, och att den af Friherre Anckarswärd föreslagne fästningsbyggnad mot Åland intar ett underordnadt rum, helst befästning af vissa af Stockholms a veimer på sjösidan, äfven utgör vida vigtigare föremål för omtänksamheten.