Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af en under granskning af fångförteckningarne gjord anmärkning, att Enkan B. undergått tre veckors fängelse, såsom saknande tillgång till böter, Tjugufem Riksdaler, hvilka för qvacksalfveri blifvit henne ådömda genom Poliskammarens i Norrköping utslag den 4 Mars 1862, infordrade jag vederbörandes yttrande, i anledning hvaraf bemälde Poliskammare till mig insände och, såsom stöd för nämnda beslut, åberopade en så lydande allmän kungörelse. »Uppå begäran af Kongl. Sundhets-kollegium, i skx-ifvelse den 9 den»nes, har jag, till förekommande af de vådliga följder och olyckshändelser, »som härröra af läkarekonstens utöfning af personer, hvilka sakna erfor»derliga insigter och urskiljning, härigenom skolat stadga ett vite af Sexton »Riksdaler 32 skillingar Banko, utom ansvar efter Medicinal-ordningarne, »hvartill den gör sig förfallen, som i detta mig nådigt anförtrodda län be»fattar sig med medicinsk eller chirurgisk praktik, utan att dertill vara or»dentligen authoriserad; och har jag vid detta tillfälle äfven skolat åtvarna »länets samtlige innevånare att åt sådana qvacksalvare ej lemna något för»troende, som kail hos dem underhålla hoppet att få bedraga och kastar »den hjelpsökande i de vådligaste äfventyr, samt anbefalla kronooch stads»betjente att öfver efter lefnaden häraf hålla noga hand, så att dylika oord - 101 »ningar må förekommas och den forbrytande till laga ansvar befordras. »Linköpings slott å Landskansliet den 28 December 1819. Carl von Nieroth. ThEngelhart.»
Under åberopande af Rikets Ständers vid 1840—1841 årens riksdag fattade och af E. K. M. i nåder gillade beslut, enligt hvilket de vid fångvården anställde, viti 1841) års stater för korrektions-inrättningarne upptagne tjenstemän och vaktbetjjente, med undantag af kommendanter, predikanter, läkare, orgelnister och klockare, fått sig tillerkänd rättighet att, sedan de minst tio år tienstgjjort vid nämnda inrättningar och i öfrigt under samma vilkor, som för civile ernbetsoch tjenstemän voro stadgade, uppföras till pensioner a allmänna indragningsstaten, beräknade efter de uti omförmälda a&öningsstater bestämda arvodesbelopp, har E. K. M., uti en till Rikets Ständer den 9 November sistlidet år allåten nådig skrifvelse, på anförda skäl, behagat föreslå, att de vid straffa ngetser och allmänna arbetsinrättningar anställde läkare samt kommendanten vid Malmö arbetsoch föstuingsfängelse, öfversten oell riddaren Carl Johan Ström måtte fö sig tillerkänd enahanda pensionsrätt, sorn, på sätt ofvailberördt är, blifvit åtskillige andre tjenstemän vid samma inrättningar tilldelad. Hvad först angår den vid Malmö arbetsoch fästningsfångelse anställde . '' O kommendant, öfverste Ström; så enär, enligt hvad dels E. K..
Då jag dessutom fruktar, att en förändrig möjligen icke skulle göra densamma så tydlig, som den nu är, så tillstyrker jag att mom. måtte få oförändradt qvarstå. Gr. Cronhjelm: Afven jag anser författningen, på sätt nu sednast blifvit nämndt, fullkomligt tydlig, och tillstyrker således bibehållandet af redactionen, sådan den nu är; befarandes jag dessutom, vid detta tillfälle, att om man skulle söka göra den ännu tydligare, det skulle inträffa hvad tyvärr ofta handt, alt nemi. stadgandet blefve' otydligt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla det af Utsk. till redaction af 147 § afgifne förslag, såvida det angick den af Frih. Ridderstolpe ifrågasatta tidsbestämmelse. Ropades ja. H. Ex. H r. Gr. o. Landtm, yttrade derefter, att ifråga ont det af Utsk. uteslutna 2 mom. af 147 § blifvit yrkadt dels bifall till Ulsk:s hemställan, dels att detta mom. måtte oförändradt bibehållas, och dels att bevillningsafdraget borde bestämmas till det belopp, hvartill skyddsafgiften komme att uppgå. Gr. Cronhjelm: Jag torde få fästa uppmärksamheten derå, att en afkortning af 40 sk. blifver omöjlig, om skyddsafgiften icke förhöjes. Del är visserligen sant, att en sådan afkortning kan äga rum för inhyseshjon, som betala arbetsbevillning, men för torpare låter det sig icke göra, enär en sådan med hustru tillsammans blott erlägger 36 sk. Frih. Palmstjerna: Då denna afkortning låter verkställa sig åtminstone för en del skattskyldige och äfven varit gällande under en tid, då skyddsafgiften varit nedsatt till det belopp, hvartill densamma nu uppgår, samt då det dessutom är en möjlighet, att denna vid innevar. riksdag kommer att förhöjas; så anser jag för min del, att stadgandet åtminstone för närvar, bör qvarstå.
Ett dylikt tillfälle är det ock som man velat bereda genom rättigheten för kärande, att för tvisters handläggning få Urtitiina Ting utsatt. Men derigenom att de för rättighetens begagnande måste vända sig till Hofrätt, förlorar den till stor del, örn' ej helt och hållet, den nytta den kunde medföra. En tvist kan bland annat tarfva den skyndsamma behandling att omförinälde omväg ej kan medhinnas; och omvägen förorsakar alltid kostnader och besvär, hvilka städse måste kännas så mycket tyngre, som parten vet på förhand att honom ej kan vägras Urtima Ting och följaktligen ej kan betrakta saken annorlunda, än såsom onödig. Så är den äfven nu mera. Det har jemväl i sednare tider blifvit öfverlemnadL åt häradshöfding att, utan Hofrätts tillåtelse, vid Urtima Ting behandla civila ärenden, såsom konkursmål och frågor om intecknings förnyelse; och någon våda är ej att gifva denna rätt utsträckning till alia civila mål, der rättsökande önska och vilja bestå kostnaderne. Af godtycko stämmer han då ej Urtima Ting; och om Hof-rätterne alltid Bih. till R. St. Prof. 1868—1864. 7 Sami. 1 Afd. 9 Häft. 3 14 Lag-Ut*kottet» Betänkande, N:o 16. underrättas om dessa särskilda sessioner, få de såmedelst den kännedom om häradsrätternes förhandlingar uti ilrågastållde hänseende, sorn är nödig för den uppsigt och vård öfver Underdomstolarrie, som, enligt 8 kapitlet i § ofvanåberopade Balk, tillkommer Hofrätt. Utskottet tillstyrker alltså vördsamt, att Rikets Ständer måtte besluta, det skall 4 kapitlet 2 § Rättegångs-balken erhålla denna förändrade lydelse: Tvista män och åskar käranden särskildt Ting, dä må häradshöfding, der kärande// kostnaden hälla vill, slikt Ti/ig utsätta. Tappar den svarande; gähle ej annan kostnad, än den å laga. Ting göras skulle. Åsämjas parter inför rätten om särskildt Ting; då må häradshöfding det ock hålla. Då häradshöfding i dessa fall särskildt
Datum ut supra. 086^ir. / . O. K/Z/E/^ohoe. q/ /^/o/oco//e/ o/r-e,' cecrc/cv? ^ /rcr//eZ /q/'ö> d/«/iZ Ko»cc»gecr c KfcrZx-//c?c/eZ d Ktoc/r/co/,?rx K/ott c/en /o KqvZ. Kärva rande: Hans Rxeelienee dustitiss-8tat8-Ninist6rn, lien KriRerre 6lp//e/r/rcrcrZ, lians Kxeellenee 8tats-Ninistern för litrikes Xrendena, ilerr KriRerre //lee/ 4 ÄEA/. ^.o FL^. 8tats-käden: l?rilrerre ÄaÄ -uo/r d/u/rt/re, fVilierre l^rilierre I^rilierre tf^^s/r^anar. D6part6M6nt8-Llleken, 8tat8-kädet uppläste i underdä nigliet till justering ett pa Mdig Ilekallning körtattadt korslag till 8krikvel86 till kilsets 8tänder i anledning ak väekt kraga om lnldandet al ett l>lational-Museum. Enligt 8tat8-KLdets underdåniga tillst^rlcan, täektea Longi. Mapt 1 Mder Allia berörde kor8lag, aädant clet Knne8 detta protoeoll bilagdt, oell bekallte, att, i ökver6ns8tämmel86 dermed, Nådig 8llrikve1se till Ilibets 8tänder 8lmlle under denna dag expedieras. Lx ?rotoeollo 6. Oenom Nådig alrrikvelse ak den i5 danuari is/^i, laar lyders Longi.
E11 annan lika vigtig anstalt för Länets Ekonomiska förkofran är tillvägabragt genom Kongl. Maj:ts Nådiga Anslag af Allmänna medel för kostnaden till upptagande af större afloppsdiken å Länets slättbygd, dels för att bereda arbetsförtjenst åt dein af ortens befolkning, som genom i83o års svåra missväxt voro ställde i förlägenhet för sysslosättning och näringstillfälle, dels för att afvärja den olägenhet af vattuflöden, som besvärat orten utan att dess Innevånare egde förmåga att på egen bekostnad afhjelpa den. Dessa anslag uppgå till sammanräknade 24,470 R:dr i5 sk. Banco och vattu-afledningarne, som äro spridde i nästan alla riktningar af Läckö och Skara Fögderier samt Frökinds Härad af "Wartofta Fögderi, upptaga tillsammans 256,190 famnar eller ungefärligen 4\ mil. Alla Hemmansegare och Innehafvare inom hvar och en Socken äro, till följd af ingångne särskilta förbindelser, en för alla och alla för en ansvarige för dessa vatten-afledningars framtida underhållande och verkan af denna anstalt, som redan visat sig högst förmonlig, skall nödvändigt i en framtid visa ännu vigtigare resultater genom det tillfälle till ett bättre vårdadt jordbruk, som derigenom blifvit beredt. En 9 En af ortens kunnige ocli nitiske Possessionaten Edvard Nonnen ämnar vid sin Egendom Degeberg ordna ett Institut för unga Jordbrukares praktiska och theoretiska undervisning i Jordbruket och har genom meddelanden i Allmänna Tidningarne tillkännagifvit vilkoren för Elevers emottagande och de bestämmelser i Öfrigt, hvarpå Inrättningen kommer att grundas.
Slutet af första mom:t innehåller nemi. en llän visning till 321 :sta §:n; men då på sistnämnde ställe finnes intaget det generella stadgandet och derifrån hänvisas jemväl till förev:de §, samt man kan anse att den, som skall tillämpa lagen, lika val känner lagens stadgande på det ena som på det andra stället, kan jag icke annat än anse olämpligt att göra en sådan hänvisning, sorn dock (örekommer i 24:de, 31:sta, 80:de m. fl§§■ Jag anhåller derföre om bifall till §:n, med uteslutande af orden »om hvilkas väljande och beslutanderätt vare lag som i §321 sägs.» Hr von Ehrenheim: För min del kan jag icke finna olämpligt att hänvisningar göras, enär det kunde anmärkas såsom en ofullständighet, om sådana saknades. Jag kan icke heller föreställa mig att en anmärkning, som icke går i sak eller är af större betydenhet, bör föranleda någon åtgärd, utan anhåller om bifall till §:n oförändrad. H. VI. 23 354 Den 17 September f. m. ITr Rabenius: Hufvudsakligen instämmande med Hr von Ehrenheim, vill jag blott tillägga några ord. De skiljomän, som bär omtalas, och hvilka lagen ålagt att i första liand döma i åtskilliga Iråaor, äro indelade i 2:ne klasser: dels sådana, hvilka endast afgifva ett yttrande, hvilket skall ligga till grund för domstolens beslut; dels ock sådana, hvilkas utslag går i verkställighet. till dess en högre myndighet fått pröfva hvad af dem blifvit i ämnet a n förö t. Jag tror att det är lämpligt alt bibehålla föreskriften om skiljomännen, sådan den här är afiältnd, och vågar jag bestrida den af Hr Olivecrona begärda förändring, enär jag icke här på stående fot kan afgöra hvilka konseqvenser deraf skulle härflyta. Hr Olivecrona: Jag kan icke finna att någon otydlighet kan uppstå, 0111 den af mig begärda uteslutning löretages, ty i alla fall qvarstår ju i 32Irsta §:n hänvisningen till denna.
Då jag för några år sedan var i Frankrike gjorde jag mig underrättad om värdet af ett tunnland jord, och fick då veta att det upgiek lill 5ÖO ä 600 R:dr b:ko. Vidare har den strid blifvit omtalad, som egde rum mellan de silkesodlande jordbrukarne och kapitalisterne. För jordbrukarne var det ju en lycka, att kapitalisterne icke ville betala varan; de hade jernvägar för att föra den till en annan ort. I afseende på Hr Bildis anmärkn., att ett bifall till ifrågavartde punkt icke skulle lägga hinder i vägen för alt taga i betraktande en jernväg genom Skåne, har Hr von Troil fästat upmärksamh?ten derå, att ordet särskildt står i reciten; men jag anser af synnerlig vigt, att man upmårksammar det förhållande, att ett bifall till punk - 308 Den 25 September. ten innebär elt afslag å hvarje jernväg, utom den af K M. föreslagna, och således ett bestämdt afklippande för så väl StalsUisk. sorn alla andra att vidare laga i betraktande, huruvida, då frågan återkommer, den Skånska jernvägen hör till dem, som i främsta rummet börtie anläggas. Om här vore fråga om att anlägga jernvägar i olika delar af landel, som icke sedermera tillhörde de beslutade stambanorna, då skulle jag hålla före, alt man gjorde bättre att helt och hållet öfverlemna frågan åt K. M., i st. f. alt Ii. St. nu skulle besluta derom. Men de banor, som här äro i fråga, äro just de, som blifvit af K. M. i Dess Nåd. Propos. omnämnde, nemi. från Slockholm till Götheborg och från Jönköping lill Malmö. Således, om del också skulle hända, all begge dessa banor börjades på en gång, hvad blefve följden, annat än just det, som hände med Götha kanal; den måste fullbordas, och detta till efterkommandes lycka.
R:dr samt för Presidenten från 2,849; 46- 5. med 5oolt:dr i Taffelpenningar till 3,200 R:dr med 1000 R:dr i Taffelpenningar, utom tillökning för Spannmålen i alla grader, vid inträffande högre Riksmarkegång. Med åtnjutandet af desse löne-förmoner är ock förenadt det vilkor, att Tjenstemännen icke tillika få innehafva andre befattningar på Rikets Stat utan odeladt böra använda tid och krafter inom detta Verk. y8 Stats-Utskottets Och har K. M:t ansett hela planen för denna nya reglering innefatta de väsendtligaste föremålen för en förbättrad Organisation, göromålens förenkling och i följd deraf deras skyndsammare och säkrare gång^ samt förminskning i Tjenstemännens antal med en rättvis tillökning i deras löneförmoner såsom vilkor och belöning för trägnare tjenstgöring, utan någon ny utgift för Statsverket. Såsom StatsGontoirets Berättelse innehåller uppgår likväl den provisionella LöneStaten, sedan, enligt K. Br. d. 14 Dec. 1825, en förbättring uti VaktBetjeningens vilkor tillkommit, till en summa af 28,000 R:dr med derunder beräknade T:r Sp;l 2,56o; - hvartill funnits tillgång uti Stats * Contoirets förra Stat Tunnor Sp:I 1866; - B.. 20,578:6.5. KaramarCollegii f. d. ^,8a. så att bristen , i hvad varit anslaget på Stat, utgör T:rSp:l 354: - R.3817: 35. 2. Men då häruti ingår aflöning för personalen i nya RiksBokslutsContoiret. T:r Sp:l 342: - R.36oo: — - som, efter afdrag af förra BokslutsContoirets aflöning å Stats Contoirets Stat, ... 99: - io4i: 8. - skulle, enligt R.
Hans slagfärdighet gjorde resten, och den hade räddat honom ur otaliga kinkiga belägenheter bland främmande. Bland vänner kände man till hans skämtlynne, som åter begynte visa sina källsprång när våren kom. – Tag hit nyckeln, kommenderade de förnuftiga, som ville gå bort och undandraga sig det moraliska ansvaret af en festmiddag med patienten. Marck hade plötsligt fått igen hela sin glada energi, han närmade sig fönstret, öppnade vindrutan och stod med nyckeln i handen, färdig att kasta ut den. – Om ni inte kommer med på min afskedsmiddag i dag, så kastar jag ut nyckeln och stänger in oss här, tills vi få hit en smed, som bryter upp dörren! – Seså, – skämta inte nu! Vi ha inte tid! – Har ni inte tid att taga afsked af mig? Det är jag, som håller middagen. – Hvad är det för afsked? Dumheter! Släpp ut oss! – Nej! Kommer ni, eller kommer ni inte? Ja eller nej? – Nej, lät det energiskt. – Då får ni vänta! I detsamma flög nyckeln ut genom vindrutan. Marck tog öfverbalans och föll ned på en stol. Nyckeln hade en sådan fart, att den beskref en båge öfver hela den lilla gårdsplanen och slog klingande ned på ett uthustak i granngården. Där låg den och blänkte i solskenet, – vi voro innestängda. – Hvad tusan tjänar det här nu till ...? började förebråelserna. – Hvarför hör ni inte på mig? Det är ert eget fel. Jag ville bjuda er på middag, för att jag gissat rätt på Kumlingedisponenten redan för ett år sedan, och för att jag gjort upp med min far att följa med honom utrikes redan inom en vecka. Jag skall sköta min hälsa. Därför ville jag taga afsked af mina vänner med en liten middag, för vi ses kanske inte så hastigt igen ... – Åh – prata inte skräp! Du har visst inte den resan afgjord ännu ! – Har jag inte, ropade Marck och visade fram en växel på en Wienerbank. – Brukar jag ljuga? Allmän och stillsam öfverraskning. – Hvarför har du inte tidigare talat om det för någon? – Jag har ju hela vintern talat om att jag på våren skulle söderut, men ni tror jag pratar i vädret, alldeles som när jag spådde sant om disponenten.
Ridderskapet och Adelns protokoller bära ock tillfyllestgörande vittnesbörd derom, att jag vid alla 556 Prot.-Utdrag den 30 September 1857. tillfällen, då jag trott någon öfverträdelse af grundlagarne vara att befara, deremot nedlagt min högtidliga protest. Men just derföre att jag vid alla sådana tillfällen protesterat emot de åtgärder, som jag funnit vara stridande emot grundlagarne, har jag äfven ansett det vara min pligt, att genom detta mitt yttrande uttrycka det jag för min del ej, i likhet med åtskilliga andra medlemmar af representationen, funnit den Kongl. Propositionen om Riks-styrelsens förande under Konungens sjukdom vara emot grundlagarne stridande. På grund af hvad jag nu anfört och då Kongl. Maj:ts åtgärd, att genast öfverlemna åt Rikets Ständer att taga den författning om Rikets styrelse, som de nyttigast funno, i stället för alt begagna sin i grundlagen förvarade obestridliga rättighet att under 12 månaders tid låta dröja med eli sådant öfverlemnande, obestridligen varit i många afseenden för riket af utomordentlig vigt, anser jag, såsom jag redan yttrat, Rikets Ständer för denna Kongl. Maj:ts åtgärd böra uttrycka sin underdåniga tacksamhet uti den beslutade underdåniga skrifvelsen: anhållande jag fördenskull att detta milt yttrande måtte blifva till Expedilions-Utskoltel remitteradt. S. D. Föredrogos ånyo Konstilutions-Utskottets den 15 och 26 dennes på bordet lagda nedannämnde memorial: N:o 51, med förslag till ändring i 15, 19 och 22 §§ Riksdags-ordningen, angående representations-rätt för Lärare vid Elementar-läroverken; och N:o 52, med förslag till ändring uti 15 § Riksdags-ordningen, angående hemmans-egares representations-rätt. Ridderskapet och Adeln antog de i dessa memorial framställda förslag, att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. S. D.
Detta mål, som tillhör Lagoch Oeconomie-Utskottens gemensamma behandling, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och dervid ansett sig böra upplysa, att enahanda fråga blifvit väckt vid Riksdagarne j8a3 och 1828, deröfver Oeconomie-Utskottet, vid förstnämnde Riksdag, afgifvit Utlåtande, i öfverensstämmelse hvarmed Rikets Ständer till Kongl. Majit afläto underdånig skrifvelse, med anhållan: ”det ej mindre den städerne "Borås och Ulricehamn, än allmogen i sju härader af Elfsborgs Län från "längre lid tillbaka förunnade rättighet : tt utöfva gårdfarihandel måtte "helt och hållet upphäfvas.” Vidsislförllutne Riksdag hafva dåvarande Lagsamt Allm. Bcsv. och Ocean. Ulsk. Betänkande LL.o i4 Lagoc!i Oeconomie-Utskolt, med åberopande af de skäl, som föranleda elen underdåniga skrifvelse» i8a3, uti afgifvet Betänkande (dftryckt under N:o 27 i Bihang till RiksStåndens Protoeöll, 7 Samlingen, 3 Afdeln.) tillstyrkt Rikets Ständer, att förnya deras vid förra Riksdagen lill Kongl, Muj:t i ämnet tramburne underdånige anhållan, hvarefter Utskotten, sedan målet blifvit återremitleradt, uti ytterligare Utlåtande (jN:o 53), med förändri g af deras förra Betänkande, tillstyrkt: ”att Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse lill Kongl. Majit, med erkännande af Westgöthens» "liksom hvarje annan medborgares rätt att, huru och på hvad sått han ”för sig förmonligast finner, afyttra egna produeter och tillverkningar, må "frambära underdånig anhållan derom, alt sådane åtgärder ytterligare måt”te vidtagas, sorn kunna finnas nödige till förekommande af de missbruk ”vid gårdfatihandelns utöfyande, som ärtnu kunna ega rum, så att endast ”det lolliga deraf må komma att qvarstå.”
Hvad Arrende Ajgiften för Bränvin sbrännings* rättigheten uti Carlscrona Stad vidkommer, liafva skilljaktige >• meningaf inom Utskottet blifvit yttrade i så måtto, som en del Ledamöter ansett Magazins-Diiectionens rättighet till begagnande eller utarrendering af bränvins-branningen i Carlscrona borde hädanefter helt och hållit upphöra, emedan Inrättningen ej ägde till föremål att genom Bränvins tillverkning , Vinna inkomst eller bereda tillgång å denna artikel; hvaremot de öfrige Ledamöterne af Utskottet varit af den tanka, att Magazins-Inrättningen, såsom tillförene vanligt varit, synes böra få tillgodonjuta denna afgift; Och lärer så vida Riksens Höglofl. Ständer finna skäligt härtill lemna bifall, ytterligare åtgärder böra vidtagas, hvarigenom för ifrågavarande rättighets utöfvande inom sjelfva Staden, någon inkomst ian Stats Utskottens BetänkandetM 15 2T blifva att påräkna; Men att, sorn Revisorörne afven föreslå, öfverlåta denna rättighet åt Länet, vöre efter desse Ledamöters öfvertygelse, Stridande emot nu gällande Författningar för tiusbeh ofs - bränvins - bränningen , och skulle i sjelfva verket leda till afsteg från de grunder som för denna handtering blifvit bestämde, utom det att en enda Province härigenom finge en vida utsträcktare rättighet, än hvaraf hela Riket i öfrigt ägde att sig begagna. Och sorn vid anstäld votering Två Stånd förklarat sig för den förre meningen, att nemligen, MagazinsD irectioner.s rätt till begagnande eller utarrendering af Bränvins bränningen i Carlscrona borde hädanefter helt och hållit upphöra; men deremot de andre Tvänne antagit den senare eller att Magazins-Inrättningen såsom tillförene niå tillgodonjuta denna Arrende-afgift, på sätt och med vilkor ofvanberördt är; så hatt Utskottet skolat bägge desse meningar såsom alternativer Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande underställa.
«Väck icke detta ämne, söta fröken! Hvar och en har sin sorg och detta är hennes.» Under det de andra lagade sig i ordning till afresan, var Leonna några ögonblick ensam med friherrinnan, som med det henne egna behagliga sätt lade sin hand på den unga flickans arm och sade: «Mycket nöje på Johanneshof! men sedan önskade jag, om fröken Leonna ej tror sig få alltför tråkigt här, att hon ville uppoffra några dagar, för att hålla en gammal gumma sällskap.» Förtjust af denna oväntade godhet, kysste Leonna den hand, som ännu hvilade på hennes arm. «Får jag verkeligen komma? kanske får jag blifva här med ens, ty denna resa interesserar mig föga.» «Det går icke an; löften måste man hålla — men sedan, min söta flicka.» «Ack hvad jag gläder mig deråt! Jag skall genom rusthållarns underrätta min far om denna friherrinnans stora godhet, och bedja att han snart kommer och afhemtar mig från Johanneshof.» «Låt mig sörja för den saken, men lyssna nu till en gammal gummas råd: I fröken Leonnas natur ligger okonstlad öppenhet, den är älskvärd; men bland obekanta personer bör man äfven vara försigtig; var glad och vänlig, men förtro er icke till någon der. Håll sig så mycket som möjligt till mamsell Elise, utan att likväl stöta de andras fördomar för hufvudet.» — Lagmanskan och fröken inträdde resfärdiga. Den sednare hade inlagt och förvarat sin tyllklädning, och stod nu der litet förlägen, insvept i en snäf kappa, med en slokig halmhatt på hufvudet; den blomsterprydda hatten hängde öfverklädd i vagnstaket. Lagmanskan som ej gjort någon förändring i toiletten, skrattade åt sin «metamorfoserade» kusin, som hon nu benämnde henne, sägande: «Så der går det, när man, tvärtemot sina vänners råd, klär sig lika som till en «bal paré», för att äta middag i en liten landtprestgård, och det utan att vara dit bjuden.»