Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ma hela nationen kunna bedömma afsigtens renhet och tankans förtjenst, och ina aldrig smartande följder drabba den, son? frimodigt erkännt sin öfwertygelse! I grund af nu anförda Ml, sar jag til Ridderffapet och Adelns ompröfwande hetnställa och för min del tilstyrka: i:o Att den ändring i grundlagen, som ust för - Den 28 Iunii. 769 ra Eonstiturions-Utskottet blifwit beredd, mä 0- fördröjeligen af Riksens Ständer dclibereras och afgöras; men alt alla öfriga anmärkningar öfwer grundlagen, som äro, eller under denna Riksdag blifwa gjorde, ma af närwarande Constrtulionä-Utfkolt ytterligare beredas och wid nästa päföljande Riksdag kunna afgöraö, enligt Constirutionens 8r §:S föreskrift, och således icke, efter en tids utdrägt af minst Z ar, som förra Constilutions-Utskottet i anmärkningen öfwer nämnde 81 Z föreflagit. 2:0 Att i följd häraf, ett bestämdt undanlag, i likhet med Utskottets nya förslag Z Z 9 ost> 10 mom., göres i Constitukionens 8- tz, i anseende ull alla skrifteliga yttranden, som röra underhandlingar med främmande magter och politiska förhållanden, sa wida de ej genom Hof-Cantzlebs-Embetet behörigen aurhoriseras. g:o Dagblads och periodiska skrifters skadliga följder torde, intill dest riden hinner göra stut pa Nagra fä halfsmllens galla, kunna fördragas med tålamod, akt som hittils skede afhöra det dugliga med det odugliga; de tätare Utbrotten häraf betyda sällan mer än wanmägtiga rop, lika riglade mot förkZensten, soni mot duglöshcten. Dessutom, da de innefatta anfall möt personer, hafwa ju desto öppen räll till sitt försämrande, om Le wilja dertill nedläta sig, och befordra angriparen till den stränga lagliga näpst, som iwpostnrcn och falska upgifrer bör ädraga.
Hos Kongl. Maj:t har ock nu bliiwit i underbänighct anmäldt, att de ännu obetalda förskott till Fyrahundrade Tusende Riksdalers belopp, som ur Landt - Räntcrierne tagits till Krigsutgifter, sä minskat Stats - Werkcts tillgängar, att dä äfwen GeneralTull - Arrende Societetens Fullmägtige innehölle hälften af Tull - Inkomsten till följe af deras, pä Nödig befallning den 22 nästlcdne Marti! till Riksens Ständers Bank utfärdade förbindelse, Stats - Contoirct icke kunde ästadkomma medel hwarkcn till större delen af tredje Ldnings - Qvartalet, eller de flere än obetalte summor, som efter detta ärs Riks-Stat borde ulgä. Detta ej mindre för Stats - Werkets, än ätjkilliga andra penningc-förwaltande Werks Credit ssabcliga förhällande, blifwcr i synnerhet kännbart fbr Penninge - Löntagare, hwilkas otillräckeliga Löner wid närwarande dyrhet pä de flästa nödtorftswahror, äro för dem oumbärliga, särdeles i en ärstid, dä de för den tillstundandc wintrcn mäste förse stg med flerahanda förnödenheter. För att afhjelpa Stats-Werkcts nu warande pennsnge-bchof, har Kongl Ma):t welat i näder proponera Riksens Ständer, säsom den efter Kongl. Majtts tanka lämpeligaste utwägcn, att läta hela Tull - upbörbcn detta är lika som förut af Stats-Contoirct fä disponeras. Dek war för att uprätthälla Riket i dcfl wäbliga belägenhet som Kongl. Maj:k, i saknad af all annan tillgäng till erforderliga medel, nödgades anl». »a Den 11 September. 24Z ka Banken om biträde, till desi Rikets dä redan sammankallade Ständer hunne samlas, och kunde utse me» del till älcrbctalande af de summor Banken skulle förskjuta. Hwarkcn kunde Kongl.
Detta förhållande ådagalägger, att tillförseln af spannmål för Dalarnes behof på nämde jernväg måste vara mindre betydlig; och att detta behof icke ens kan på den vägen erhållas, följer till någon del af denna jernvägs läge, men har sin egentliga förklaring deruti, att, då Sverge numera van ligen exporterar spannmål, priset å denna vara alltid står högst på sjelfva exportplatserne, det vill i förevarande fäll säga Stockholm och Gefle, uti hvilken senare stad detta pris nästan utan undantag är och måste vara högre, än i hufvudstaden. Om derföre spannmålshandeln skall ifrån dessa exportplatser kunna taga sin rigtning inåt landet, måste varan tryckas på en gång af det högre priset och transportkostnaden. Dessutom bör i betraktande tagas, att den inhemska spannmålen icke förr än sjöfarten, synnerligast på Gefle, i det närmaste upphört mera allmänt kommer i marknaden, hvaraf följer, att den spannmål, som Gefle, för att vinna billigaste priset, måste sjöledes hämta ifrån sydligare belägna orter, icke kan i behöfliga qvantiteter redan på hösten dit framkomma. Endast för det numera, lyckligtvis under en längre följd af år ovanliga förhållande, att någon större import af spannmål från utlandet erfordras, låter det tänka sig, att priset å den spannmål, som från Gefle korinne att afsättas på Dalarne, skulle kunna täfla med eller möjligen understiga priset å den spannmål, som ifrån de inhemska sädesproducerande orterna inom Mälaredalen kunde på landväg provinsen tillföras. Ett sådant undantagsförhållande ägde äfven till någon del rum förlidet år, då omkring 16,000 tunnor spannmål transporterades från Gefle till Dalarne.
Från äldre tider tillbaka liar man hos oss bemödat sig att bringa enhet i drätselverket, att gifva åskådlighet åt det hela, och man har lyckats del i genom rikshufvudboken, en inrättning, som jag tror vara egen för Svenska statsverket och 0111 hvilkens användande i andra länder jag icke har någon bestämd kännedom. Men knappt hafva vi kommit till denna enhet förr än man söker att söderrifva den. Månne sådant är riktigt? Det kan icke så vara, ty öfversigten af statsverkets tillstånd beror just på bibehållandet af denna enhet. Huru fullstan - Den i8 November c. m. 47i dig man än trott henne vara, så visa dock tilldragelserna vid denna riksdag, att särskilda utredningar behöfvas, såsom förhållandet varit i afseende på den s. k. reservfonden. Skulle nu uppbörden på delta sätt söndras, så är det klart att enheten i sältet att behandla Statens inkomster ginge förlorad. Man har icke yrkat alt Riksg.cont. skulle blifva det egentliga uppbördsverket, utan att det skulle blifva cassan, som emottog medlen. Först skulle Kronans embetsmän uppbära inkomsterna, derefter öfverlemna dem till Riksg.- cont., och detta återlemna dem till Kronans verk, Stats-cont., för att utbetalas till vederbör, embetsmän eller allmänna statsbehof. Detta är att göra sig onödigt besvär och att intrassla förhållanden, som eljest vore enkla. Om nu detta skulle ske, — hvad ldefve fördelen eller skadan? StatsUtsk. förklarar fördelen bestå deruti, att örn alla bevillningarne ginge omedelbart till Riksg.cont., så Lomme det derigenom att innehafva alla öfverskotler, att äga mera penningar till hands för de utbetalningar som contoret åligga, och följaktligen att undgå en del medels upplåning af allmänheten. Men om nu detta sätt att uppbära medlen skulle äga ruin och Stats-cont. beröfvas tillfälle att kunna för dagliga utbetalningar begagna dessa öfverskott, — hvad blefve följden? Jo! att Stats-cont. för sin rörelse behöfde taga så mycket mera penningar ur Riksg.cont., att detta följaktligen måste tillhandahålla Stats-cont. en så mycket större summa och sakna ett motsvarande belopp för sin upplåning.
Och fluteligen med afseende a bestå förmåner och iakttagande af det som Statens inte reste kräfwer, synes mig denna hushällningeplan fa mycket mera an, »aglig, som den huswudsakeliga nytta för det Allmänna, att Stuteri inrättningen framdeles wid Strömsholm mä warda bibehållen, dermed kan förenas. Z belrakrgndr alisa Häraf, Har-Kag fä mycker hch rzo4 Den 2i December häldre fästat mig wid Comitcrades Berättelse, four sen tyckes omfatta de särskilda omständigheter, hwilka förstenat Csmiterqdes iipmärksamhet, dä de asyftat den förman, att bibehålla Snikeri inräskningen, un» der ffärffädaitde af en annan lika wäsentelig Ska» tens winst. D3 jag hör denna fräga upsla, att med indrag» ningen af denna inrättning wid ofwannämnde ställe. Strömsholm, antingen utwidga eller förflytta den till andra orter: att till exempel draga en del as remonten för Kongl. Stallet och Cavallsrierno fran Flyinge och Dahlby i Skäne — manne intet den langa transport kostnaden med den unga fölen hela landet igenom, den risqne och äsweiiryrep derwid, tillsammav-Slagdt med ds sednare ärens erfarenhet, ari hästar, urfödda wid besia ställen, icke förr än efter flere ärö wistande i ösra delen af Riket blifwit räll duglige, manne intet säSant skulle göra detta förslag mindre lämpeligt?
Pastors i Forssmark d:o af 2 Skeppund Hammarskatts-Jern, Förslagsanslag 28: Lappmarks Ecclesiastik-Verk, Reservationsoch Förslagsanslag Universiteterne, i allmänhet 140,187:24.— Upsala Academie tillkommande Mantalspenningar, Förslags-anslag 620: Elementar-Läroverken, Reservaiions-anslag Folkslcolorne Gymnastiska Central-lnstitutet Sundhets-Collegium med Medicinal-Slaten Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet Barnbörds-FIusen Orthopediska Institutet Veterinär-Inrättningen i Stockholm Vaccinationens befrämjande Transport Penningar. Kronovärdi. Markegång förslag. Litt. S p a n m å I. Indelt på förslag. Oindelt. Summa. Mått. Värde å 6 JR:dr Tunnan. Mått. Värde förslagsvis ä G R:dr Tunnan. Mått. Värde. T:r. k. T:r. k. Academien för de Fria Konsterna (deraf 2000 R:dr Harrit). B: ko förslagsvis å 128 s.) Musikaliska Academien Naturhistoriska Riks-Museum Kongl. Museum Institutet för Blinda och Döfstumma Fattigvården: i Stockholm 3,094: 8. — i Landsorterne 3,189: i allmänhet, Förslags-anslag 10,000: Lazarettet i Stockholm IJospitalers och Lazaretters underhåll Stora Barnhuset i Stockholm Frimurare-Barnhuset Barnhusen i Landsorterne Kyrkors underhåll Rese-stipendier samt Läro-Böckers och Lärda Verks ut gifvande Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus m. m., Förslags-anslag Kronovärdi. Indelt tå förslag. Oindclt. Summa Summa Banko. j Mått. Värde å 6 R:dr Tunnan. Mått. Värde förslagsvis å 6 Hulr Tunnan. Mått. j Värde. St.
Ril 'ets Ständer hafva äfven nu ansett särskilda bestämmelser i afseende på nytljanderätten till skog å dessa hemman samt lör nybyggen och nyhemman i de norra länen vara erforderliga; och hafva Rikets Ständer, i sådant hänseende, funnit sig böra i underdånighet hemställa: att skog å kronooch allmänna inrättningars hemman och lägenheter i mellersta och södra delarne af riket, hvilka med stadgad åborätt inneha/vas, må derest icke för något fall särskilda medgifvanden och föreskrifter annat förmå, hädanefter endast till husbehof användas, så framt icke, gå derom gjord ansökning, Kongl. Majds Befallningshafvande åt kronoåbo eller den myndighet, under hvars vård här ifrågavarande öfriga hemman och lägenheter stå, åt deras innehafvare vidsträcktare rätt till skogens begagnande meddelat, med dervid fåstadt vilkor, att, innan denna förmån får åtnjutas, skogen, gå sökandens bekostnad, skall vara indelad till regelbunden hushållning, för att under Skogs-styrelsens uppsigt vårdas och nyttjas efter fastställd glan och gifna föreskrifter för afverkning och skötsel; samt att, angående den rätt till skogens nyttjande utöfver husbehofvet, som bör tillkomma kronoåboer samt nyhemmansoch nybyggesinnehafvare i de sex norra länen, måtte särskildt varda sålunda förordnadt, att de bibehållas vid de större friheter, som de jemförelsevis mot andra åboer hittills åtnjutit, under den noggrannare kontroll, som till förekommande af missbruk kan varda föreskrifven. liih. till R. St. Skrifvelse, jS:o 487. Beträffande kostnaderna för indelningen af här ofvan omförmälda Åtskilliga skogar, hvilka icke stå under Kronans omedelbara disposition, nemligen häradsallmänningar saint utarrenderade publika hemmans och boställens skogar, hafva Rikets Ständer ansett Staten icke böra på annat sätt härtill bidraga, än medelst förskott af medel, der sådant oundgängligen erfordras.
Han dömdes för ”egennytta” till ett vauärande straff, hvarigenom han “förlorade bela sin framtida välfärd; men hans domare hade kunnat taga mutor, “den vederstyggligaste af all egennytta, och hade ändå ej gjort sig skyldige till “annat straff, än att ”mista embetet” eller till annan påföljd för framtiden, än “att ”aldrig få det åter”, efter 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken. Detta sednare går “åtminstone rakt på saken, lika med Lag-beredningens förslag (2. 21.) och Kon“kurslagens 45 §, om påföljd af straff för bedräglig gäldenär. I Norska lagen “finnes ingenting om vanfrejd, eller något deremot svarande: den säger blott hvad “påföljd afsättning från embete medförer; (2 Kap. 34 §), och detta instämmer i “det närmaste med lagförslaget. “Genom ett stadgande, som under nytt namn bibehåller den gamla smuts“titeln af vanfrejd, ger man vårt olycksaliga jäfsväsende ett ytterligare stöd.“ Detta allt oaktadt, blef det i Justitie-departementet uppgjorda förslag den 23 sistlidue September inför Kongl. Majit förordadt på skäl, som här nedan skola omlörmälas, och af Kongl. Maj:t godkändt, samt är nu af Lag-Utskottet tillstyrkt På det en hvar än säkrare må kunna bedöma denna fråga, utan forskning i handlingar, som ej äro allom tillgängliga, torde, enär frågan i brödrariket er - 80 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. hållit en motsatt utgång, ej vara otjenligt meddela några drag, rörande frågans behandling i Norge.
Skall man tvärtom, obekymrad öfver följderne, och endaft förfigtig uti undvikandet af en påfordrad fjelfförfakelfe, ännu mera förfvaga den redan föråldrade och odugeliga Lagftiftningen, medelft flere nya beftåndsdelars tilldanande? Skola fmå Fra&ioner, af fklllda Corpfer beftändigt få tillfälle att likfom krigare bråttas om väldet och ömfcm förhöra hvarandra i eller ock, att i hatets och hämdens ytterlighet, öfverlemna allt till en endes godtycke? Eller kanfke bör ett förloradt lugn, en ofäker trygghet, ännu en gång nödga en till forglöshet bragt Nation, ehuru nyfs befriad ifrån defs bojor, att med den olyckeliges förtviflade hänryckning, öfverlemna fig, ifrån ofällheten af ett mifsvårdadt befkydd, ägnat egna Bevarare, till ytterligheten af den ofries all beröfvade Rätt? — Nej! det bör blifva förbehållit en ljufare tid, att med fåker kännedom af orfakerne till Sveriges framfarna olyckor, och under begagnandet af ett gynnande ö* gonblick, då Svea Lagftiftares öfverläggningsrätt är lika fri forn oväldug, famt fäkerligen icke eller motvärkas af en vis och hägnande Regering, att grundlägga en förbättring i Reprefentationen, forn Ikall bereda kommande Slägters fällhet. Men en fak af få mycken vigt bör icke göras till hälften: Icke de lidandes upprättelfe allena hafvas till föremål. Omtankan bör fträcka fig till allt: omfatta få väl perfonernes rätt, forn Organifarionens hela fammanbang. Att fåledes vara öfvertygad om cle 4 Ståndens felaktighet, juft för det de äro alltför många och likväl vilja tillöka det 5:te vore ju att mera fe på individuens rätt än allas gemenfamma nytta, mera att tillfridsftälla ögonblickets fordran än fträcka åtgärden till framtidens välgörande följder? Men äfven häröfver tordt? en ytterligare kort granlkning behöfvas.
Just som det var gjordt, kände hon en hand läggas på sin arm. Förvånad såg hon upp. En svartklädd dam, en elegant, spänstig gestalt stod framför henne, men den täta slöjan för ansigtet dolde hennes drag. En egendomlig, oförklarlig rysning kom Klara att skälfva: denna plötsligt uppdykande obekanta, så skä- rande svart i det lysande solskenet, gjorde nästan ett spöklikt intryck — hvarför, visste hon ej rätt. Så sade en låg, melodisk stämma, den hon kände och dock icke genast kände, och hvilken kom hela hennes inre att spritta till: » Klara, så fann jag dig då verkligen; hur glad jag är. Du känner väl igen mig? » Kände? — den tunga slöjan låg ju ännu emellan dem, och förvirrad, förvånad, letade den unga frun en sekund genom sitt minne. * Så slog det henne som en blixt. Hur hade hon ett ögonblick kunnat tveka, men hur skulle hon också ha kunnat vänta just dalta! Och hon brast ut: » Ruth — är det du, är det verkligen du! » » A c k ja, Klara, det är verkligen j a g ». Det var ett svårmod i den välbekanta rösten, som gick Klara Ritter till hjertat. Och så stodo de båda tysta inför hvarandra och funno icke ord, medan deras händer söktes och trycktes i en lång, skälfvande helsning. Men bakom dem, skymd af skarorna, hade båten redan lagt ut, och dess propeller piskade dånande det gråa vattnet till snöhvitt skum. Vivan stod vid » fajbjo kaptenens » sida uppe å komandobryggan oeh spejade förvånad efter mamma, som icke kom. Då kom Klara plötsligt — för sent — till sig sjelf igen. » Ack, båten, båten går, och jag som skulle med! Och Vivan är om bord, alldeles ensam! Hvilket spektakel! » Hon hann fram till stranden och viftade afsked med näsduken till den lilla, men det var icke mer. Så fick hon vackert lugna sig. Ruth grep bekymrad hennes arm; men hon tröstade snart helt förståndigt henne och sig sjelf, att i det hela var det ej så farligt — kaptenen tog säkert Vivan om hand, och efter en timmes resa var hon j u ända vid deras brygga, der Charlotte mötte henne på sjelfva landgången.
Att jernvägsnätets utvidgande skulle anföras som en af orsakerna till sagde farhågor var åtminstone öfverraskande, oaktadt talandet om — ännu ej inrättade — biposter. I min tanke kommer den tätare och snabbare postbefordringen på jernvägar tvärtom, enligt all sannolikhet, att så högst betydligen öka brefantalet, att detta mångdubbelt kommer att betäcka en och annan nödig ökning i Postverkets personal och materiel. Det ena antagandet såväl som det andra, blir i alla fall blott en gissning. Skulle dock dels de af Utskottet anförda, dels andra skäl befinnas afråda från att nu vidtaga en nedsättning af postportot, så borde äfven med nedsättningen i vigten få anstå, till dess den tid inträffar, då dessa åtgärder, såsom i min tanke billigheten fordrar, kunna vidtagas i ett sammanhang och på samma gång beslutas. 8 Écvillnings-Utskottets Betänkande N:o 18. Det ojeinna talet 5 ort 90-; korn måste dock naturligtvis jernnäs före den tid då decimalräkningen i mått, mål och vigt skall allmänt tillämpas, eller år 1863. Att den jemning, som skall ske, bör redan denna riksdag beslutas, framgår äfven af de skäl, som i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition anföras; men det är ögonskenligt, att jemningen åstadkommer mindre rubbning i nu bestående förhållanden, om den sker derigenom, att den nuvaranda enkla brefvigten 1£ lod eller 3 ort 90| korn höjes till jemt 4 ort, än genom dess nedsättande till 3 ort. Siffran 4 passar äfven lika väl eller ock lika litet i decimalsystemet, som siffran 3. Ej heller möter genom antagandet af 4 ort för enkel brefvigt någon allvarsam svårighet att uppgöra bestämmelserna rörande porto-moderation.
Tenuen beror på tjänstgöringen i landet och att de få ögonblick, som DivisionsGeneralen kan lemna till detta ändamål, ej gifva deråt någon särdeles verksam inflytelse, är åtminstone min tanka. Jag tror att Regementets tjenstbarhet, beror på dess styrelse hemma i landet* Hvad som nu år fråntagit öfversten, år en förlust för det hela. Jag tror ej det vara möjligt för DivisionsGeneralen, sorn på en kort tid af i5 dygn skall resa emellan Brigaderne och Regementerne, för att inspectera dem, att verka betydligt. Jag är öfvertygad, att vår Armées nu varande tenue år en frukt af tiden och ej af något annat; att den följt tiden, och att den utan den nya organisationen i alla fall hade varit på samma punkt. Men då jag hört den skedda förändringen kallas en organisation, kan jag ej underlåta att uttrycka min förundran, ätt den är så litet vidsträckt, och att den endast omfattat det högre befälets löner, då förhållandet inom de lägre graderne år så högst olika. Detta olika förhållande år följden af en organisation, sorn föråldrats, och en af Indelnings Verkets hufvudolyckor år den lappning det undergått under de sednasle xoo åren och Den 24 Februarii i 603 sorn påskyndar åtminstone tanken på dess totala förändring. Det är underligt, att det skall finnas SubalternOfficerare som tjena för 1000 Riksdaler, då Majorer deremot tjena för 5oo; jag minnes att i min tjenstetid en Lieutenant ijenade för i4oo å i5oo Riksdaler, då en annan i samma grad ej hade mer ån 200 Riksdaler i lön, I fall, hvilket jag likväl icke erkänner, 80 §. RegeringsFormen lemnat anledning till en ändring uti Krigsmagtens förhållande utan Ständers samtycke, hvarom likväl nu ingen anmärkning kan göras, då flere Ständer med stillatigande förbigått denna sak, så får jag nu blott göra erinran dervid, att omtanken icke sträckt sig äfven till de lägre graderne, der behofvet för reform år lika stort, örn ej vida större. Jag kan ej heller erkänna fördelen vara så stor, att på fredsfot vara på samma sätt organisad som i krig.
Efter att, till följd nf Byggmästaren Årsells sistnämnde anbud, Contract blifvit uppgjordt, och arbetet genast kommit i gång, blef detsamma den 4 Oclober 1827 fullLordadt, , då efter föregångne besigtningar genom Kongl. öfverlntendentsEmbetet, ar - 72 Den i September f. tn. betet blef godkändt och liqvideradt, under hvilken tid, sedan kopparplåtar genom EntreprenadeAuctioner blifvit upphandlade, och om taktäckningen på så väl östra delen af Corps de Logisbyggnaden, som alla fyra flyglarne, Contracter uppgjorde, nämnde delar af Garnisonssjukhuset äfven kommit under koppartak. Tidpunkten hade således då skolat vara inne, då Committerade, i följd af Kongl. Maj:t;s Nådiga Bref den 21 December 1824, bort vara betänkte på, alt låta verkställa de öfrige arbeten, som ålerstodo till fullbordande af det utvändiga af byggnaden, om icke en sednare Nådig föreskrift häruti gjort någon ändring. Kongl. Mai:!, behagade, nemligen den p Februarii 1827 i Nåder anbefalla Corrimitterade, att med underdånigt utlåtande inkomma öfver Kongl. Direclionens för Garli izonsSjukhuset underdåniga hemställan, om Kongl. Majit icke skulle Nådigst täckas anbefalla Commitlerade, att så fort sig göra låt, och innan nya Sjukhuset blef fullbordadt, deruti inreda några salar och rum, till begagnande för convalescenter; lill underdånig åtlydnad af hvilken Nådiga befallning, Committerade väl först den 3 Mars samma år i underdånighet anmälte, under åberopande af den af Kongl.
Men när hon hvilat en stund ville hon stiga opp för att gå vidare och då förmådde hon det intet, utan måste blifva sittande vid stenen der hon sutit, och barnet vaknade och hon lutade sitt hufvud sörjande emot honom. Men se då öppnade han för första gången sin mun till att tala och sade: Abba. Och modren hörde sin förstföddes första ord, och glädje och frid vardt åter i hennes hjerta, och hon dröjde så qvar öfver den natten, och satt vakande öfver sitt barn. Och Herren skyddade henne, så att hon ej blef upptäckt af någon, och att intet vildt djur nalkades henne. Men då morgonen begynte gry, steg hon opp och kände sig så mycket styrkt att hon förmådde gå, och så befallte hon sig Herranom och vandrade med barnet på sin arm till dess hon kom till staden, och hon trädde till stadsporten, hvilken var tillsluten. "Hvem är du och hvad begär du?" frågade henne väktarena. "Jag är en af Israels döttrar, Maheli, Amrams dotter, och beder att j tillåten mig att uppsöka Achior, min herre, den j i går hafven fört in i eder stad". Men de som vid porten vakt höllo gjorde somliga gäck af henne, för det hon var en ensam qvinna, och somliga sade, att de ej vågade låta någon in. Men se, då kom der gående en hög qvinna, klädd i sorgekläder, och hon frågade hvad som å färde var, och vakten sade, att en qvinna med ett barn på armen, som sade sig vara Achiors den Ammonitens hustru, bad att hon måtte blifva insläppt, men de fruktade att det vore en list af fienden. Då svarade den sorgklädda qvinnan: "Fören j krig emot qvinnor, att i rädens denna? Låten opp för henne eller ock gån till eder öfversta och spörjen honom, men låten icke den trötta försmägta i väntan". Då lät vakten opp porten och vid det den uppläts föll täckelset af Mahelis hufvud, ty barnet hade fattat deruti och lekt dermed. Men Maheli inträdde, och alla undrades öfver hennes fägring och öfver barnets. Men den höga qvinnan i sorgkläderna gick till Maheli och sade vänligt: