Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domaren vid behandlingen af ett dylikt mål skall i en af Rikets Grundlagar finna ett Rättegångssätt, stridande emot alle öfrige Lagar och författningar, samt nödgas att döma personer för brott, som de icke begått, då det aldrig kan få namn af brott att som vittne bestyrka en annans handskrift. G. Kjellander. Lades på bordet. Bilaga B till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskotts Beredning för de till Utskottet inkomna förslag till ändring i Grundlagarne den 31 Maji 1815. Föredrogs ett Memorial af Herr Borgmästaren Kjellander, innehållande åtskilliga anmärkningar vid Tryckfrihets-Förordningen, nemligen: a) Om obilligheten, att Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter alltid skola anses såsom Författare, om de än skulle kunna uppgifva den verklige. Bilaga B till Mein. N:o 30. 975 Beredningen, som medgaf obilligheten af detta stadgande, trodde sig böra tillstyrka en så lydande ändring i Tryckfrihets-Förordningens 1 § 7 Moment: Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter vare alltid, i afseende på ansvaret, ansedd såsom Författare, derest han sig ej med dennes namnsedel försett, eller ej kan på annat sätt bevisligen uppgifva Författaren, åliggande Utgifvaren &c. I sammanhang dermed borde i 8:de Mom. samma § efter ordet »uppgifvet» tilläggas: Kan Utgifvare förete namnsedel å Författaren till den åklagade artikeln, eller på annat sätt Författaren bevisligen uppgifva, vare han för författareansvaret frikänd. Såsom nytt Moment skulle derefter komma följande: Domaren äge att namnsedeln genast öppna, och att på hvilketdera af ofvannämnde sätt den rätta Parten sålunda blifvit känd honom &c. Ytterligare skulle i sammanhang härmed föreslås den förändring i 4 §:s 7 Moment: Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter, hvilka i det fall, som i 1 § 7 Mom. är stadgadt, äro underkastade författare ansvar &c. b) Om instämmande i den af Högv.
Bevillning för earacters-fullmagter; så, enär redan en dryg beskattning derå eger rum, genom det stämplade papper, hvarmed sådane fullmagter beläggas, hvilken beskattning, om R. H. St. så pröfva nödigt, än vidare kan, vid Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 5. i 3 stämplade pappers-afgifternes bestämmande, förhöjas, och det dessutom lärer höra antagas, alt de flesta, som undfå earacters-fullmagter för verklig förtjenst och utan egen ansökning hugnas med dylika utmärkelser, men hvilka de, om nämnde fullmagter med ifrågasatt Bevillning belädes, skulle nödgas att sig undanbedja, anser Utskottet, då det icke vill synas möjligt, att beskatta verklig eller inbillad fåfänga under alla dess olika former, sig ej kunna tillstyrka, att för fullmagt å caracter annan Bevillning till erläggande fastställes, än den, som genom stämplade pappers-afgiften, enligt Chartae-Sigillatae-Förordningen, kan komma att utgå. Åtskillige Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 19 April 1834- R eser vat loner : Af Herr Grefve H. von Fersen: ”Då jag finner Bevillnings-Utskottels här afgifne Betänkande icke omfatta de allmänna grunder för den blifvande Bevillningens fördelning, som, med hänseende till 5c> §. jemförd med 60 §. af Reg. Formen, det åligger Utsk^let att, i följd af 70 §. Reg. Formen och 3i §. Riksdags-Ordningen, opåmint afgifva; får jag reservationsvis vid Betänkandet bifoga min uti detta ämne inom Utskottet yttrade åsigt, som der icke gjort sig gällande. Obekant är det för mig ej att hittills det Betänkande, som lånat namn af att innehålla de allmänna grunderne för den blifvande Bevillningens fördelning, ej omfattat annat än de grunder, som föreslås att tillämpas för blifvande s. k. Bevillnings-Förordningen, äfvensom: att serskilda grunder för de öfrige Bevillnings-titlarne äfven till R.
Men, om jag nu ock antager, att skulden vore så fördelaktigt placerad, att den kunde få under en tid af fyra år amorteras, utan att den ringaste ränta derför behöfde erläggas, så lemna dock de, bristen öfverskjutande 200,000 rdr, fördelade på fyra år, endast en tillökning af 50,000 rdr för hvarje år, och utgör således en summa af 50,000 rdr det högsta belopp, hvarmed, enligt den af Hr Finans-ministern lemnade utredning, den ordinarie hofhållnings-sunnnan skulle behöfva höjas, för att, sedan bristen blifvit betäckt, med säkerhet vinna jemnvigt emellan inkomster och utgifter, samt förekomma vidare underbalans. — Jag befarar dock alt någon missräkning i berörde afseende kan hafva insmugit sig i Hr Finansministerns kalkyl. — Men om så är, torde säker upplysning derom med lätthet kunna erhållas under ärendets handläggning i Stats-Utsk:t. På grund af hvad jag haft äran anföra, tager jag mig friheten att genom denna min motion vördsamt föreslå, att R. St:r måtte, dels för en gång anvisa den summa, 800,000 rdr, sorn erfordras för betäckande af den uti H. M. Konungens hofförvaltning nu befintliga brist, dels ock förhöja ordinarie anslaget för hof-hållningen, antingen med 50,000 rdr, på grund af Hr Finans-ministerns förutnämnde till Statsråds-protokollet afgifne yttrande, eller, om något misstag deruti skulle hafva insmugit sig, — och det skulle lör ändamålets vinnande vara nöd vändigt, — ända till det af Gr. Mörner uppgifne belopp. Endast genom ett så beskafladt förfarande anser jag R. St:r uti denna grannlaga fråga handla på ett ändamålsenligt och dem fullt värdigt sätt, samt så, att de sjelfve vid anslagets beviljande kunna få njuta den stora tillfredsställelsen att med visshet veta, det jemnvigten emellan inkomster och utgifter vid H. M. Konungens hof-förvaltning blifvit återställd på sådant sätt, att ingen vidare brist för framtiden må komma att deruti uppstå. Afven detta yttrande framkallade flera bifallsrop.
I öfrigt bar jag hört citeras, att missväxtår kunde inträffa och medger det 5 men att man nu skulle kunna tro att ett sådant år skulle in-* träffa söm år 1771 och 1783, det vågar jag bestrida, och med minne af isynnerhet det sednare* så sannt tecknadt af en af våra namnkunniga poe-> ter, krn jag ej tro, att ett sådant mera ?k*U in - pen 27 Q:tober fy m. 365 iräffi ; åtminstone skola då phennmener äga rum, sorn hittills varit okända. Således har jag dea öfvertygelse, att då Begeringen förut haft erfarenhet af rn agazi ner, och landet kommit till den punkt af odling, der det nu är, sa är det rätta att lemna handeln åt den enskilta om ankan, mea att en öfvergång fordras, kan jig ej bestrida, och jag tror deri vara riktigt afsedd , såsom den af Utskotten blifvit föreslagen. Om jag skulle tillägga något, så vore det , att vissa band å den inrikes rörelsen existera , som kunde först böra borttagas, och hvilket kunde blifva ett föremål för Riksens Ständers önskningar, men jag är öfvertygad att de af Regeringen inses, Ett fartyg till exempel som skal! gå ifrån de södra orterne till de norra, och vill gå inomskärs', ar belagd med sådane äfgifter, att det derifrån hindras. Meik när nu Regeringen äger att uppsöka sådane enskilte, sorn Utskotten uppgifvit, då den äger att borttaga de band sorn hindra rörelsen , och då den kan latta communicationerne, såsom nu sker, så tror jag der vara det rätta, att lemna denna gren af handeln ål enskilte, liksom uti andra lan. der. Mm har talat om nyttan af Magazi ner men de äro ojämförligt nyttigare under enskilt uppsigt än under allmän. Man kan ej tänka sig den uppsigten öfver magaziner i ett helt rike, sora al enskifte kan lemnäs.
Nu kunde hon se på den, medan hon klädde af sig. Och om han vaknade om natten Hennes hufvud var fullt af tankar och fantasier under det hon satt och stirrade på fågelungen. En sådan liten hjälplös stackare. Månne föräldrarna voro mycket ledsna öfver att den var borta? Men om de inte voro dumma, kunde de väl förstå, att den hade det mycket bättre här hos henne, hon, som skötte den så väl, matade den och värnade om den på allt upptänkligt sätt. Föräldrarna brydde sig väl inte vidare om den, när de kunde låta den falla så der handlöst ur boet. Men det var ju inte någon riktig fågelunge. Månskenet strömmade in i rummet, och hon kände det på en gång så högtidligt och öfverväldigande, som man måste känna det, när man genom ett järtecken fått visshet, om att man hör till de utvalda. Gud, som är allvetande, hade naturligtvis reda på att hon kallades »fågelungen». Så fint af honom att sända en fågelunge som järtecken, så att hon riktigt skulle förstå. Det hade hon inte tänkt på förut. Hvad vår Herre var märkvärdig! Hon skulle inte tala om detta för flickorna. Det var ju något heligt. Och dessutom skulle det låta som skryt, om hon sade, att hon ville bli helgon och talade om att hon visste sig vara utsedd till något högre, att hon hörde till dem, som bådo om tecken från himlen — och fingo dem. Det skulle de tids nog få veta, när hon slutade skolan. Hon strök med handen öfver fågelungen och väckte den. Den gaf till ett litet »pip», denna gång svagare än förut. — Hvad du är söt, som svarar mig! Nu behöfver jag aldrig mer känna mig ensam, nu har jag alltid någon att tala med. Du förstår alla mina tankar, det är jag säker på. Under hela mitt lif behöfver jag bara fråga dig till råds, inte sant? Du stannar hos mig på pelaren och flyger inte ifrån mig. Hon tryckte på den tämligen hårdt, som hon brukade trycka på sin dockas mage för att få den att säga »pappa» eller »mamma». — Hvarför svarar du inte? Är det därför, att du tycker det är dumt, att jag frågar om något så solklart?
Yttrandet är så mycket olämpligare som det just i Utskottet blifvit ådagalagdt att stora beställningar på apparat-förändringar och nya redskaper för hösten blifvit gjorda, så att tillverkare, som förut åstadkommit t. ex. 250 kannor om dagen, blifva i tillfälle att bränna ända till 3 å 4000 kannor dagligen. Utskottet anser icke vinsten blifva större än efter skillnaden i beskattningen. Men om vinsten icke blefve större, kan den väl anses vara så liten, om man förtjenar 16 sk. per kanna? Ar icke den vinsten oerhördt stor? Ar den icke tillräcklig att locka till oerhörda ansträngningar? Är den icke stor nog att föranleda en sådan förmodad bränning, der kostnaden för apparatens förändring uppväges af kanske två dagars tillverkning, lör att å de återstående tolf dagarna föranleda en behållning svarande mot en hel förmögenhet? Hvilken ersättning kan man under sådana omständigheter begära? Hänsyftningen på Statsverkets vinst af en blifvande bränvins-bränning under vintern år 1855, är verkligen ingen tomhet; men då man låtsat komma ifrån kärleken till bränvin, och då man velat låta påskina att man mera skulle fästa afseende på det moraliska tillståndet i landet, kan intet afseende på statsverkets behof fl komma ifråga. Särskilda Utskottets Memorial, N:o -12. Det är hög tid att komma ifrän detta vacklande mellan stridiga bevekelsegrunder. Man måste säga rent ut, antingen att man vill hafva ordning, seder och välstånd i landet eller också att man, för Statens eller enskilde vinglares förmon och vinning skall gifva Nationens väl till spillo. Ettdera. Att hyckla Stats-ekonomiska och andra motiver, än upptagande än förbigående de moraliska, finner jag för min del obehagligt och klent; och får jag för min del, på grund af här ådagalagde ohaltbarhet i majoritetens motiver, på det kraftigaste reservera mig emot Utskotts-beslutets hufvudtanke att någon serskild bränvins-bränningstid under kommande nyår skall hos Kongl. Majit begäras. I ofvanstående reservation förenar sig Lars Larsson, från Elfsborgs län. Eric Jansson från Stora Kopparbergs län:
När hon sent om natten den 3 Nivôse omsider kom hem från Tuilerierna med markisen af Caulaincourt, var hon hes och illamående, och upp på förmiddagen vaknade hon med stark feber. Förhållandet mellan Edmée och Madame de Châteauneuf hade efter Louis’ afresa blifvit mer och mer kyligt. Madame de Châteauneuf, som numera för det mesta var fängslad vid sina rum genom det svåra och illa läkta benbrottet och icke gick ut utan vid särskildt högtidliga tillfällen, fann, att Edmée alltför egoistiskt begagnade sig af den frihet hon sjelf från början tillstått henne. Sällan eller aldrig tillbragte hon sin tid mera hos den sjuka; hvar dag var hon upptagen af societetsnöjen: teaterbesök, concerter, middagar, baler och tésoiréer, och blott för en forms skull meddelade hon fastern sina planer. Som oftast var det med den unga Madame Junot hon var tillsammans, mer och mer sällan med Caseaux’ och Madame de Contades. Ibland stannade hon — naturligtvis alltid med fasterns formella medgifvande — både dagar och nätter i kommendanthotellet. Men Madame de Châteauneuf ogillade isynnerhet, utan att högt våga yttra det, då det ju alltid varit hennes egen politik, Edmées öppna och förtroliga närmande till det nya «hofvet» i Tuilerierna, och hennes deraf följande mer och mer kyliga hållning mot de gamla vännerna i Faubourg de St. Germain. Louis’ moder och Talleyrands väninna hade visserligen velat lära sin nièce att respektera den bestående makten, men det hade långt ifrån varit hennes mening, att hon så uppriktigt, med hull och hår, skulle öfvergå till det läger, hon dock i sin själ ansåg för fientligt. Emellertid, hon höll efter sin vana god min och behandlade ständigt inför främmande Edmée, som om hon af hjertat sanktionerade allt hennes görande och låtande. I hvardagslag, mellan fyra ögon, var hon kall emot henne och behandlade henne med mera likgiltighet än hon egentligen kände. Mest bekymrade det dock Madame de Châteauneuf, att Louis så godt som aldrig i sina bref nämde kusinen och aldrig skref till henne.
General-tullstyrelsen och Kommers-kollegium åter, hvilka jemväl inkommit med underdåniga utlåtanden, innan den inhemska fabriksstämplingsskyldigheten upphäfdes, hafva visserligen dervid kommit till det slut, att tullstämplingens upphörande icke för det dåvarande borde tillstyrkas; men sistnämnda embetsverk förklarar sig dervid fästa öfvervägande afseende å den önskan, de flesta handelsoch fabriksföreningar uttalat om bibehållande af tullstämpelkontrollen; och då bemälda Styrelse och Kollegium uttala sina egna åsigter i sjelfva saken, finner man en helt olika mening om stämpelkontrollens värde hafva gjort sig gällande.
N:o 1, om Statsverket 1862. som lön för ännu en Ingeniör, med skyldighet att lemna ofvanberördc arbetsbiträde, hvilken nye tjensteman på detta sätt skulle beredas förmånen af pcnsionsrätt, hvilket vore desto billigare, som bans aflöningsvilkor, enär Iian icke kunde påräkna några sportler, blefve lägre än de nuvarande Ingeniörernes, derest desses aflöning komme att på föreslaget sätt förhöjas. Slutligen och under åberopande deraf att Kongl. Maj:t dels, enligt nådigt beslut af den 28 Maj 1856, icke funnit skäl bifalla Öfver-Direktörens förslag om landtmäteri-examens förläggande till universiteten, dels ock. under den 27 September sistlidna år, förklarat den väckta frågan om meddelande vid skogsinstitutet af undervisning äfven åt landtmäteri-elever för närvarande böra förfalla, bade OfverDirektören i underdånighet anfört, att i följd häraf ingen annan utväg syntes återstå för bibringande åt nämnde elever af den teoretiska bildning, som fordrades för godkännande i landtmäteriexamen, än att de, såsom hittills, undervisades i bufvudstaden genom särskildt dertill af Öfver-Direktören anskaffade lärare; men att, då landtmäteri-eleverne i allmänhet vore i hög grad medellöse, samt icke blott alle andra ynglingar, som ämna inträda på den civila tjenstemannabanan. undervisas på allmän bekostnad, utan staten äfven aflönade lärare vid skogs-, landtbruks-, navigationsoch tekniska läroverk, ifrågavarande elever jemväl borde hugnas med undervisning på allmän bekostnad, hvartill ock medel blifvit under sednare åren af Kongl. Majit i nåder anvisade; varande för omförmälda ändamål af Ofver-Direklören beräknade 3,000 Riksdaler årligen, hvarmed skulle aflönas sex särskilda lärare, och genom hvilka medels beviljande tillfälle skulle beredas alt, till gagn för landtmäteri—yr ket, öka fordringarne för godkännande i landtmäteri-examen.
Hvarför har ej Andromeda gått upp till staden? Vi fingo på morgonen stiltje och motström. Det var omöjligt att komma längre. Alltså en båt. Skynda dig! Tror man dig inte, så tag här min ring! Men intet ord att jag fallit! Den eländige Morsker, jag skall låta skjuta honom! Intet ord därom, förstår du? Vänta! Din hatt och din högra sko! Jag har tappat mina i skogen. Läsaren har redan anat, att det var nattens barn Hagar, som begagnat Andromedas ofrivilliga rast för att andas landtluft i bryggans närhet och därunder råkat ut för detta sällsamma möte. Och Hagar var genast färdig. Barfota och utan hatt, sprang hon till örlogsbriggen att utföra drottningens order. Denna begagnade tiden att ordna sin dräkt i det möjligast presentabla skick. Kristina var lika mån om sin kungliga värdighet, som hon var likgiltig för toilettfrågorna, när en sträng konvenans icke fordrade det. Ajusteringen var så fumlig och brådskande, som man kunde förvänta af en prinsessa, hvilken hvarken vants att betjena sig själf eller bryr sig om huru det lyckas. Klädningen tillknäpptes och utslätades med några hastiga handstrykningar, men behöll än här, än där ett strå eller ett löf från skogen. Håret uppknöts så godt det i hast lät sig göra. Hagars hatt och sko passade förträffligt, men skon hade klackar enligt dåtidens bruk, och Kristina tålde ej klackar. Utan betänkande uppdrog hon sin jagtknif ur kjolsäcken och var upptagen af det mödosamma arbetet att bortskära klacken, när Hagar återvände, följd af herr Herman Fleming. Slupen afbidar eders majestäts vidare order, anmälde herr Herman med styf sjömanshonnör. Godt, jag är strax färdig, svarade drottningen med en vårdslös hälsning. Hjälp mig, du ... Hvad heter du? Hagar. Hjälp mig med klacken, du! Sådant dumt påhitt att göra människor halta! Och Hagar förenade sina bemödanden med drottningens att bortskära klacken. Men klacken var fästad med järnpliggar och motstod deras anfall.
Hwarom de öfrige Respective^ Ständcn skulle wördsamt och wäniigen underrättas. Vt supr-,. S. D. Wid ytterligare företagande af Högwördige Preste.StändetS den t2 i denne mänad pä bordet lagda Protocolls-Utdrag, angående crindran till Eppeditions-Utstottet, att genast gä i författning om Riksdags - b-slutets lipsattandc, sä widt redan afgiorde eller efter hand widtagande beslut dertill gäfwc full anledning, och i den mon §. §. kunna författas desamma till justering i RikS-Ständcns Plena aflemna; beflöt Bonde - Ständel, att, dä en sädan crindran af de tre öfrige Respective Ständen ansets nödig, för sin del förklara , att Ständct harwid icke har nägot att päminna, ehuru Bondc-Ständct känner de swärighctcr som för Erpeditions - Utstottet möter genom det de mäst magtpäliggande ärcnder ännu äro oafgiorde, och Ständet till Utstottet hyser det fulla förtroende, att det, sä widt möjligt är, med Riksdags-beflutets upsättande fortstyndar; Hmarom de öfrige Respective Stånden skulle wördsamt och manligen underrättas, vt suxi-,. S. D. Till Stats-Utstottet remitterades ett af Riksdagsmannen Lnäers Olofsson frän Elfsborgs Län ingifwit Me. SL6 Den 17 April. Memorial, oni indragning af Ståndens Klubbar och Tafflar. Om detta beslut skulle de öfrige Respective RUsStänden genom Utdrag af Protokollet wördsamk och manligen underrättas, supra. ^x Urvtocollo 8. L. 1rä§ärä!i.
Majrls nådiga förslag antogs att hvila till grundlags-enlig behandling vid nästkommande riksdag. S. D. Föredrogs ånyo Lag-utskottets betänkande N:o 51, i anlednin af väckt motion om upphörande af frälsemans serskilta forum. 444 Prot-utdrag, den 9 Juni i848. Sedan nu upplyst blifvit, att högloft. Ridclerskapet och Adeln detta betänkande afslagit, ansåg Ståndet, för sin del, annan åtgärd dermed icke vara att vidtaga, än att lägga detsamma till handlingarna. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Remitterades till Banko-utskottet en af herr Hörnstein med anledning af 56 § riksdags-ordningen väckt motion derom, att del silfvermynt, som hädanefter präglas, måtte tydligen åsättas de valörer, som detsamma i rörelsen skall hafva, i öfverensstämmelse med allmänna benämningen af räknevärdetj och att denna nya valör, motsvarande 12 sk. b:ko, måtte utpräglas efter nu gällande myntfot. S. D. Förklarades Kongl. Majrts, uti nådig skrifvelse af den 1 Maj 1848, tili Rikets Ständer afgifna och af Konstitutions-utskottet tillstyrkta förslag till ny riksdags-ordning, jemte en dervid fogad serskild artikel äfvensom i sammanhang dermed Lill ny regerings-form, böra hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Från Hederv. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogos och remitterades lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-uts kottet: l:o En af Johan Bergström från Skaraborgs län väckt motion om förändring uti Kongl, förordningen, angående fattigvården i riket, af den 25 Maj förlidet år; samt 2:o En af Pehr Bengtsson från Calmar län inlemnad motion angående inskränkning uti pastors rösträtt vid val till folk-skolelärare samt orgelnist och klockare.
I afseende på städernes nu ägande fördelar, tillåter jag mig, med någon kännedom om förhållandet inom de mindre släderne, yttra den öfvertygelsen, att dessas ställning i allmänhet icke är afundsvärd. Onekligen hafva under sednare decennierne landtegendomarne betydligt stigit i värde, men deremot har ett omvändt förhållande inträffat med stadsfastigheterna, och beröfvas nu släderne denna förmån, är fara värdt, att vi snart få se vära släder omintetgjorde. Jag anser det af stor vigt, att äga desse städer, alt vi äga tillfälle till afsättning af landtmannaprodukter, men desse släder skola återgå till deras fordna intet, om, såsom här påpekas, man vill beröfva dem de fördelar de nu äga, dels af den dem donerade jord och dels af serskilda inkomster, eller med andra ord, om man vill beröfva dem möjligheten af deras tillvaro. Jag vill icke angifva de flere skäl, på grund hvaraf jag yrkar afslag å betänk., men hoppas och anhåller, att R. o. Ad. mätte afslä detsamma. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Då jag ännu icke hört några giltiga skäl anföras för afslag å betänk., förenar jag mig med Frih. Cederström, i anhållan om propostn på bifall. Gr. Wrangel, Tönnes Hellmuth: Det synes mig, som R. o. Ad. hade uti en fråga af sä stor vigt, som den förevar:de beslutat, alt iakttaga en Egyptisk tystnad, men detta bör icke förundra mig, ty det inträffar understundom, att, när man inträder på detta rum, man erfar, att de vigtigaste frågor blifvit begrafne eller afgjorde genom de collationer, som utom Riddarhuset äga rum. De ledamöter, hvilka här yrkat bifall lill betänk., hafva underlåtit alt andraga några skäl derföre.. Likväl synas Frih. Cederström och Gr. Liljencrantz hafva varit mera angelägne, att erhålla undersökning om lagliga tillkomsten af vissa städers privilegier, än I. ex. om den rätt, hvarmed desse Hrr innehafva egendom i löst och fast.