Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ty värr mer än en gång, urider loppet af detta Riksmöte, som Medlemmar af Högh Ridderskapet och Adeln, mindre fästande sig vid ämnet än dess Tolkare, tillåtit sig personliga skymfanden af en sårande beskaffenhet. Äfven — ehuru det visserligen är bättre att försona fel och förseelser, än att icke erkänna dem, och dermedelst liksom trottsa allmänna Opinionen —• linner jag det likväl Ridderskapets och Adelns Individuel’ mindre värdigt och tillbörligt att ena dagen smäda och förlöjliga — och andra dagen — återkallande sina förolämpanden — haranguera hvarandra. — Det synes åtminstone mig hög tid att upphöra med åtgärder af en slik art, och åsidosättande alla personliga Debatter, endast ägna vår gemensamma ansträngning åt Rikets väl, rörande angelägenheter — troligen enda bestämmelsen med vår härvaro. Jag vågar således vördsamt underställa Ilöglofl. Ridderskapets och Adelns upplästa bedömmande, om ej sådana mått och steg nu må tagas, att ändteligen en gräns sättes för sjelfsvåldet, pratsjukan och tadlet — hvilket önskansvärda Mål ej lärer kunna vinnas, utan att stadga varnande exempel. Riksdagsoch RiddarhusOrdningärnes ordamening, torde derföre i dess strängaste bernar-» kelse böra verkställas på eho som helstt som nu eller framdeles finnes saker till ett slikt öfverträdande af Författningarnes heled: Mode i o ^ rationens och anständighetens rättmätiga fordringar! Städse hysande loyala Principer och ett hjerta som aldrig kali förblifva ljumt och liknöjdt vid beredandet af eli älskad Fosterbygds välfärd; följer jag nu och alltid endast min öfvertygelse. Jag vördar en för sitt Folk vältänkande Regering — äfven oni den understundom vöre vilseförd: Lika så litet i stånd att häda och förskjuta den redlige, men misskände Fosterlandsvännen -— som att med smickrande loford omgjorda den mägtigares villor, värderar jag den rättskaffens Medborgaren i hvad Piock — och af hvilka tänkesätt, som hellst:
Denna gången träffar detta tillmäle icke mig, emedan jag icke talat mot tryckfriheten. Det inåste gifvas en skillnad emellan bruk och missbruk; och gifves det en sådan skillnad, begär man en verklig' orättvisa, då man beskyllar den, som endast talar mot missbruken, att tala mot bruket. Denna t a c t i k är likväl ganska ändamålsenlig. Man rycker derigenom personer in pä det omdöme, att talaren har orätt, ty orätt skall livar och en hafva, som talar emot Svenska tryckfriheten; men jag tror, att jag uti mitt tal på f. 111. icke yttrade något, sorn kunde gifva anledning till den förmodan, att jag värderade Svenska tryckfriheten mindre, än Hr Cederschjöld. Om jag skulle lefva oell befinna mig på detta ruin härnäst tryckfriheten angripes, är det visst, att jag, om än med svagare krafter, lika varmt sorn Hr Cederschjöld skall försvara tryckfriheten. Vi äga, mina Hrr, en Corporation, som lefver af tryckfrihetens missbruk. Det är naturligt, att alia de, som tillhöra denna Corporation, äga det gemensamma interesset att beskylla hvar och en, som talar mot tryckfrihetens missbruk, att tala mot tryckfriheten, hvarigenom man kanhända i och med detsamma ådrager honom hela allmänhetens missbiliigande. Under åberopande af den distillation, jag på f. m. gjorde emellan bruk och missbruk, och under förklarande, att jag, vid allt hvad heligt är, icke skall tillåta mig alt tala ett ord mot tryckfrihetens bruk, fortsätter jag mitt yttrande mot tryckfrihetens missbruk, alltför gerna lemnande åt mina motståndare att ännu en gång trycka ner mig genom att, utan urskilning af den skillnad jag gjort emellan bruk och missbruk, kasta in mig på andra satser och framställa mig såsom talande mot tryckfriheten, då jag blott talar mot missbruket deraf. Skulle jag likväl för ett ögonblick kunna få hoppas, att denna distinction får gälla för något, skall jag ingå uti en närmare granskning af hvad Hr Cederschjöld yttrat. Hr Cederschjöld har sagt, att det vore oriktigt, om åklagaren ej skulle rubricera målet. Han har rätt deruti; men han har dervid förbisett det förhållande, som nu vidlåder vår juryinrättning.
Mitt Sverige är, och kronan skall bli min, se'n jag med frid och välstånd landet krönt. (Vändande sig till Scheel). Hur är det, Scheel? Har rådsförsamlingen uppsatt anklagelsen och domen re'n? SCHEEL (räcker honom tvänne papper). Här äro båda. HERTIGEN (ögnande i dem). Riksförrädare och dödsdom. (Återger honom skriften). Godt! det vill säga rätt och rätt skall ske! EN OFFICER (inträder och framräcker ett bref till hertigen). Ett sändebud från Polen upp vi snappat, som hade detta bref till Arvid Stålarm. HERTIGEN (emottager brefvet). Från Sigismund! Nu kan han gärna få det. (Officern går). Fångvaktare! Låt upp för Arvid Stålarm och gif åt honom detta. (Lämnar brefvet till fångvaktaren. Till Scheel). Kom, vi draga tillbaka oss. (Drager sig tillbaka med Scheel afsides). Femte scenen. De förra. Arvid Stålarm (från dörren till vänster). FÅNGVAKTAREN. Herr öfverste, kom ut. Jag har ett bref till er. (Lämnar det). STÅLARM. Från Sigismund! Som till en död! "Min käre Arvid Stålarm... Vi tacke dig för ... gärna ville vi ... har icke kunnat sända någon hjälp... Vi tvifle om ... mitt öga sömnlöst är för alt det blod, som fåfängt blifvit gjutit ... farväl, mitt Sverige Hällre håller jag den sanna läran och förlorar kronan ... förr'n för min skull norden sönderremnar ... jag i min oväns hand det lämnar ... må Gud omvända det ... kom hit till mig en tacksam kung i Polen väntar dig."... Det var det sista. Krossad såsom fader, med ära fläckad af mitt eget barn, besegrad, fången: Detta måttet rågat. (Betäcker sina ögon med brefvet och börjar vacklande återgå till sitt fängelse). HERTIGEN (med dödsdomen i handen).
De hade sökt klargöra det för de små, men dessa hade icke kunnat fatta det. Hvarför skulle de icke ha gran? De skulle vara tysta och snälla hela dagen, kunde de så icke få gran? Han hade hört det på morgonen, genom den tunna brädväggen, när han var i sin garderob. Hvilken jätte till gran! — mörk, tät och styf. »Hvad kostar den?» frågade han endast af nyfikenhet, ty han var en vetgirig gammal herre. »Femtio öre.» Hans häpnad var mållös. Var det ett pris? »Jag kan likså gerna sälja den till det som att släpa hem den igen», sade karlen. Men det var ju inte skapligt att sälja en sådan gran för femtio öre. Det var ju barbari, det var ju rena vanvettet. Hushållade man så med skogen här uppe? Karlen stod och såg så förväntningsfull ut; han höll mössan i handen. Här skulle det väl bli handel af. »Det har gått dåligt i dag. Så dåligt har det aldrig gått något år, derför säljer jag för vrakpris.» Karlen hade stått der med sina granar från tidigt på morgonen, han hade rest in till staden, den långa vägen, medan det ännu var mörkt, långt innan dagen började gry. Och nu sålde han en sådan gran för femtio öre! Herr Tobiasson såg ut som om han betänkte sig. Karlen med de förväntningsfulla ögonen stod och betraktade honom, angelägen att läsa hans tankar. Var det nu möjligt att säga sig ha frågat af nyfikenhet blott, och att gå sin väg? — se den höfligt påpassliga minen gå öfver i missräkning och groll! »Det är röfvareköp», sade karlen. »Bär hem den då, här är mitt kort.» »Och så får jag tjugufem öre för jag bär hem den.» Herr Tobiasson gaf honom sina sjuttiofem öre och gick vidare. Der, på hörnet, låg en blomsterbutik, liten och oansenlig, men med så vackra blommor. Herr Tobiasson kunde aldrig låta bli att se på dem, han var en blomstervän. Der inne stod en ung man och såg på, medan trädgårdsmästaren ordnade friska blommor i en korg, hvita, röda, mångbrokiga, och under blommorna låg det frukt — äpplen, päron och drufvor, — drufvor i stora, gröna klasar.
Mot det nu upplästa Betänkandet får jag reservera mig i följande delar: 1) Deremot, att, i framställningen af förhållandet med Malmö Discont, icke blifvit laggd en särskilt vigt på den här istockholm, sedan denna Disconts obestånd var uppdagadt, tillåtna invexlingen af dess 3-procentssedlar, äfven af dem, som ej voro till inlösen förfallne, och icke eller särskilt anmärkts de arne i detta ämne inom ett par dagar utgifne stridiga kungörelser; åtgärder, emot hvilka en värd Ledamot af Ridderskapet och Adeln Herr Hertzenhjelm framställt en särskilt anmärkning, som af ConstitutionsUtskottet äfven lemnats utan behörigt afseende. Dessa åtgärder tror jag ännu mera förtjent att anmärka, än DiscontDirectionens så långvariga bibehållande vid förvaltningen; tj Regeringen hade, oaktadt blott tvänne Stånd, Ridderskapet och Adeln nemligen samt PresteStåndet, vid sistlid - 416 Den 27 Maji. ne Riksdag i underdånighet anhållit öm den, till JustitiaeCanzlerens, sedermera En af Rikets Herrar, Herr Grefve Trolle Wachtmeisters handläggning remitterat undersökningen öfver Malmo DiscontDirections förhållande, hvilket denne Embetsman sedan förklarade ej gifva anledning till åta], och Regeringen tillförordnade ändå sedan för samma ändamål en särskilt Committé, hvilken i sin berättelse förklarade ryktena om Malmö DiscontDirections förhållande för falska, berömde räkenskapsmetboden, och förklarade eontrollen fullkomlig, samt godkände hypothekerna, ansåg det personliga ansvar, i hvilket Directionen ställt sig för Ståhles liypotheker, vara en tillräcklig säkerhet, samt föreslog, att alla hypotheker, som härefter godkändes, skulle ställas under samma Directions vård, tillstyrkte ännu 7 procents utdelning till Actieägarne o. s. v.; och ännu i December 1816 berömde Landshöfdingen i Malmö Län, hvilken sjelf varit Ledamot i denna Committé, Directionens förvaltning, och tillstyrkte dess bibehållande.
Att, till handelns skydd på de aflägsnaste liaf och flaggans visande samt till oroande af fiendens transporter, konvoyer och enskildta handelsfartyg, och äfven för att kunna företaga diversioner i den fiendtliga arméens rygg eller i dess eget land, likväl erfordras ett antal sjögående segeloch ångfartyg af mindre eerter, derom hafva aldrig några delade meningar funnits och deruti instämmer äfven jag. Dessa mindre, i synnerhet ångfartyg, kunna ändock, försedda med några grofva bombkanoner, ofta åstadkomma lika mycken ska - Den 11 Mars e. m. 199 da, som de större, enär verkan af bombernas explosioner är så öfvervägande den af all annan artilleri eld. Men nu säga motståndarne till skärgårdsflottan: all detta vapen ingenting förmår uträtta emot stora fartyg, hvilka med sin öfvervägande artilleri-eld förstöra dem och deras besättningar och, när de tillika liro försedde med ångmachiner, med sina väldiga skrof öfversegla dem. Detta skulle visserligen, uti några enstaka fall, kunna inträffa i synnerhet med en illa anförd skärgårdsflotta och är ett så mycket större skäl, att denna flotta icke bör lemnäs på vinst och förlust i händerna på oöfvad! befäl, som det ej bör kunna inträffa uti en skärgård, der man väljer sin ställning på ett med vapnets beskaffenhet öfverensstämmande sätt; och dervid skola vi äfven ihågkomma, alt fregatter och skepp ligga 18 å 24 fot djupt, då kanonsluparne ligga högst 5, att djupgående fartyg alltid äro besvärade af alt gä i vår krokiga och grundfulla skärgård, t. o. m. de utprickade segellederne, och således så mycket mera dä de icke lä gå dessa, utan skola på samma gäng manövrera, observera och undvika grunden, servera artilleriet och släcka elden efter de träffande och kreverande bomberne; det sednare, emedan bombkanoner placerade på kanonslupar åstadkomma lika förödande skott då de begagnas emot stora fartyg, som dä skepp med dylikt artilleri beskjuta andra skepp. Skillnaden emellan träffsäkerheten är likväl högst betydlig, härrörande både från de olika ligtningsmetoderna. och i synnerhet från skotlmålens olika storlek.
Vid handläggningen af detta ämne , hafva Biksens Ständer funnit Tabell-Kottimissionens Utlåtande innefatta fullständig uppgift af hvad de bifogade Tabellerne vidlyftigt innehålla, samt vara i flera hänseenden Upplysande, hvarför ock Biksens Ständer beslutit, att detsamma bör till trye»- ket befordras för att ej mindre bland Biksens Ständer utdelas än ock hållas Allmänheten mot betalning tillhanda; Och anhålla Riksens Ständer i underdånighet, att Eder Kongl. Majit i Nåder, täcktes anbefalla vederbörande, som besörja Piiksdags-utgifterne , att af den dertill anslagne Summa utbetala för ifrågavarande Tryckningskostnads bestridande Sjuttifem R:dr Banko, hvartill deri skall belöpa sig för en Upplaga af 1000 Exemplar. Men, då Tabellernes tryckning, efter hvad Biksens Ständer inhämtat, skulle fordra en tid af \ 484 Underdåniga Skrifvelser. minst ett år, och medföra en kostnad omkring 3000 R:dr Banko, anse Riksens Ständer denna tryckning böra undvikas* Beträffande Tabell-Kommissionens hemställan om någon serskild fond för framtiden till Trycknings-kostnad för både Qvinqvenniioch årliga iMortalitetsoch NativitetsTabell-Sammandragen, medgifva icke Statens tillgångar ett så betydligt Anslag, sorn härtill skulle behöfvas; Och, emedan på Stat nu bestås till Tryckningskostnad och Expenser i och för Kommissionens arbete en årlig Summa äf 480 B:dr Banko, förmoda Riksens Ständer denna Summa lemna erforderlig tillgång för tryckning af en sådan på uppgjorde Tabeller grundad Berättelse, som den Kommissionen nu afgifvit. I afseende åtet på de för riästä qvin. qvenniutti och sedermera framgent af Kongl. Tabell-Kommissionen föreslagne ändringar och förbättringar uti Tabellernes inrättande, linnä Riksens Ständer dem hufvudsakligen uppgifne uti a:ne Förslag 1 1.
Bancosedlarne och grunderne för deras växling och utbyte, samt om en på upplåningar grundad discontering för den större rörelsen, stå i samband, har Utskottet, genast vid början af deras arbeten, egnat sin uppmärksamhet och granskning åt desse vigtiga delar af Banco-Verkets förvaltning, och skulle, till uppfyllande af den Utskottet, i sist åberopade mom. af Instructionen, ålagde skyldighet, visserligen icke hafva underlåtit, att, långt för detta, opåmint hafva afgifvit sitt Utlåtande öfver Fullmägtiges omförmälde åtgärder, derest icke, vid granskning deraf, omständigheter förekommit af den beskaffenhet, att Utskottet, för stadgandet af dess omdöme, föranlåtits från Banco-Fullmägtige infordra åtskillige upplysningar, som föranledt uppskof; men sedan Utskottet omsider under denne dag fått från Banco-Fullmägtige emottaga den förklaring, under hvars afvaktan Utskottet hittills måst uppskjuta slutliga pröfningen af Banco-Fullmägtiges åtgärder i desse delar af förvaltningen, hoppas Utskottet, att, inom den utsatte tiden af åtta dagar, kunna till Rikets Höglofl. Ständer med sitt Utlåtande häröfver ingå. Deremot nödsakas Utskottet vördsamt anmäla, att, enär den i senare mom. af ofvanberörde 4 §• Bihang till R. St. Prot. 1834- 6'.te Samt, i:sta Afä, 8 :äe Håjlet. a Banco-Utslottets Memorial iV:o n. uti Banco-Utskottets Instruction föreskrifae granskning utaf de afgående
På Borgare-Ståndets viignar: Cr. F. Aslcer, n. v. Talman. På Bonde-Slåndets viignar: TV. Strindlund, n. v. Talman. 4 StatsFer kels Ordinarie Inkomster. Ordinarie Ränta: Hrad af denna ränta är anvisadt till åtskilliga Stater, Verk od) Inrättningar, förslagsvis beräknadt belopp af Den öfriga delen inflyter till Stats-Verket direkte och upptages till utföres här till ett 2,685,000: — 1,912,000: — Arrende-Medel af Kungsgårdar och andra Kronolägenheter Tiondeoch Hammar skatts-jern: 37,500 Centner Tackjern å 2 R:dr 10,000 Centner Stångjern ä 7 R:dr 50 ö 75,000: — Kavalleri-Regementenas Häst-vacance-spanmål: Vid Lif-Regementet för 500 N:r » f. d. Östgötha Kavalleri för 1,000 N:r » f. d. Westgötha Dragoner för 1,000 N:r » Smålands Dragoner för 500 N:r . 23,625 kubikfot 47.250 » 47.250 » . 22,050 » Ständiga Rote-vacance-afgifter vid Skånska Infanteri-Regementena: för 385 T Vacance-afgifter af nyroteracl jord Rote-vacance-afgift af Utsockne Frälsehemman i Halland Cr Transport Inkomster. Mil. Penningar. Indelta Räntor enligt markegång på förslag. S i a u m å I. Summa Riksmynt. Inr elt p 1 förslag. Oindelt. Mått. Värde å li R:dr kubikfoten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kubikfoten. R:dr. ö. R:dr. Ö. Kubikfot. k. R:dr. ö. Kubikfot. k. R:dr. ö.
Alltså stiger han uppför trappan till Gabels hus, öppnar dörren, går igenom ett par öde rum, där spillror af möbler och sönderslaget glas ännu vittna om syndafloden den 17 januari, och finner ändtligen den han söker. I det innersta lilla rummet mot gården sitter Esther Gabel och spinner. Hon vänder ryggen mot den inträdande och tycks icke ha hört hans steg. Spinnrockens hjul surrar och snurrar, och hennes afmagrade, hopsjunkna gestalt i den svarta klädningen vajar som ett rö för hvarje trampning. Till höger om henne står en liten, sönderslagen vagga. Prosten lägger sin hand på hennes skuldra, och hon reser sig förskrämd, stirrar på den främmande mannen med sina mörka ögon under de halfslutna ögonlocken, viker ett steg tillbaka och stammar någonting, som han icke uppfattar. Hennes ansikte är blekt och infallet, dragen synas härjade af smärta, och blicken är skygg. – Esther Gabel – säger prosten högtidligt – jag har ett ärende till dig, en hälsning att framföra från en, som snart skall dö. Hon förändrar icke en min och blir icke blekare än hon var. Hon lyfter blott sin vänstra hand, men handen stannar när den kommit halfvägs upp mot hjärtat, och hon segnar till marken som ett rö för tyngden af en korp. Vakthafvande officern trampar, huttrande i morgonkylan, af och an på fängelsets golf, fyra steg fram och fyra steg tillbaka. Klockan är öfver åtta, och han längtar efter aflösningen. Han är trött af nattens oro. Han har icke fått sofva för arrestanten, som vridit sig på bädden under djupa suckar och jämrat sig i halfslummer. Ibland for han i vädret med ett ryck, så att länkarna skramlade, allt som oftast ropade han ett namn – Esther! – Och hans tänder skuro mot hvarandra, som om han lidit svåra plågor. Ännu kastar han sig oroligt och andas tungt. Nyss slog han upp ögonen, men slöt dem strax med en skälfning i dragen, som om det vållat honom smärta att återfå medvetandet. Han sofver nog icke. Nej, han blundar blott. Han känner sig sjuk men fattar icke hvari det onda består.
I fråga om annat vatten-verk ma ej eller, i det fall Jordegare, emot betingad ersättning, förbundit sig att af det samma tåla uppdämning å sin jord, påstående öm dess rifning, ändring eller flyttning, eller öppnandet af ny vat. lenledning derföre, kunna väckas under den tid, som för den ingångne öfverenskommelsens bestånd blifvit utsatt, eller, om .en sådan tid icke finnes bestämd, så länge jorden, hvara uppdämningen sker , är i den persons hand, »om öfverenskommelsen med egaren af vatten-verket slutat. Äro ater flere delegare i den genom uppdämning lidande jorden, och hafva de ej alle i öfverenskommelsen ingått, ege densamma ej någon förbindande kraft, till hinder för den Jordegare, i ofvannämnde måtto, tillsgde ratt. 588 Förslag'. §. 3* Kan uppdämningj hvartill vattenverksegarej såsom i föregående §. sågs, lagligen berättigad är, afhjelpas dermed, att verket ändras eller ilyttes, eller att för vattnet ny ledning öppnas 5 och kan en sådan ändring, flyttning eller vattenledning, utan verkets försämring för framtiden, göras, då må vatten-verket ändras eller flyttasi eller vattenledning anläggas. Kan åter uppdämningen ej afhjelpas, utan att vatten-verket alldeles utrifves, eller ock så ändras, att dess värde för framtiden deraf minskas; och finnes den skada, uppdämningen gör, så stor, att värdet af den jord, som ej brukas'kan, eller af den förbättring, jorden vinna kunde, om vättnet aftappades, uppgår till dubbelt emot vattenverkets fulla värde, om det skall alldeles utrifvas, eller till dubbelt emot värdet af den del, som genom försämring borrtgår, om det skall ändras; då må ock den ändring, flyttning, eller vattenledning, som för jordens bruk nödig finnes, verkställas, eller verket alldeles utrifvas.
Att föreslå ett Tullsystem, som vinner allmänt gillande, är ett fåfängt försök, minst uti ett land som Sverige, der så många olikartade interessen och behof framställa lika många olikartade åsigter och fordringar. Näringars bedrifvande med utländska Den ig Junii e. m. råämnen äro hos oss mera artificiela anstalter, än i mångå andra Länder, genom vårt aflägsna läge från dessa ämnens productionsort och från de Länder, der den större och allmännare byteshandeln bedrifves. Denna omständighet, i förening med den, att vi endast medelst ett mindre antal inhemske, dels råämnen, dels förädlade, kunna deltaga i denna handel, och att vår ringa befolkning gör varuafsättningen inom landet mindre betydlig än för större handels-speculationers befrämjande är nödig, gör hvarje steg betänkligt, som förer oss från föreningen af ett skyddsoch frihets-system i afseende på handel och näringar. Inom gränsen af denna förening synes mig det ifrågavarande Tullsystemet sig befinna, och ingen kan högre än jag önska, att, om det antages , resultatet måtte rättvisa det välmenande i uppsåtet, och som jag tror det riktiga i åsigten. Herr Skogman, Carl Davidj anförde skriftligen: Det synes mig öfverflödigt, att här ingå i en fullständig pröfning af de stridiga meningarne, mera skil jäktige i ord än isak, huruvida det skydd emot utländsk medtäflan, som för inhemska slöjder och näringar åsyftas, bör tillvägabringas genom införselsoch utförselsförbud, eller genom höga tullafgifter. Denna fråga har oskiljaktigt sammanhang med deLagstifningsåtgär - 33o Den 19 Junii e. m der i ekonomisk väg, som bero af Kongl. Majit, att efter inre och yttre, ständigt omvexlande, förhållanden vidtaga.
Men äfven mången bra karl, och desse utgöra bestämt mängden, taga, efter uttjent kapitulationstid, afsked, ty det är för dem ej svårt att skaffa sig en bättre utkomst än den de kunna hoppas få i Kronans tjenst. Vid ett par värfvade Regiten i södra Sverige har man dessutom som princip stadgat, att icke värfva rekryter på längre tid, för att icke lägga hinder i vägen för deras framtida utkomst; kapilulalionstiden är merendels blott 3 och rekapitulationstiden ytterligare'3 är. Ett vackert afsked från berörde regiten anses i Småland och Skåne som den bästa orlofssedel och som en god rekommendation till annan lämplig tjenst. Om en sådan afskedad soldat tager lega och erhåller ett rum i beväringens leder, tror jag att så väl befäl som kamrater deraf ej skola hafva annat än heder och ett mera fördelaktigt än skadligt inflytande. Af dessa på egen erfarenhet grundade skäl instämmer jag i Gr. Liljencrantz’s yttrande och hoppas alt denna förändring i nu gällande beväringsstadga icke måtte införas. Frih. Raab, Adam Christian: Jag vill endast säga nå - D en 4 Januari f. m. 57 gra ord med anledning af det under disrussionen fällda yttrandet, att beväringspligten vore förhatlig. Denna föreställning anser jag icke vara riktig, och som den kastar en oförtjent skugga på Svenska nationen, vill jag i min mån söka motverka densammas allmänna spridande. Jag anser beväringsskyldigheten vara en af fäderneslandets vackraste institutioner, för hvarje år mera värderik i den mån den sammanvuxit med folkets vanor och föreställning om sin pligt. Om den, i början af sin tillvaro, af mången var fruktad, är den det ej numera. Förhatlig halden aldrig varit. I min hemort har jag sett beväringsmanskapet utan några yttringar af fruktan eller missnöje, utan tvertom med ganska gladt mod, tåga till exercisplatsen.