Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla ifrån Konungen utgående Lxpeäliio. ner och befallningar , utom l Ooinm^näo-mål, stola, för at blifwa gällande, conera^jgneras af den Föredragande, som ware answarig, at de instämma med deröfwer förda ?rotoeoii. skulle den föredragande finna något Konungens beslut wara stridande emot denna Regeringsform, gore han i Stats-Rädet derom föreställning; Urkar Konungen ändock, at et fädant Beslut stal utfärdas, ware det dä den Föredragandes rättighet och pligt, at fin LomrLsiAnrnion oerä wägra, samt nedlägge han i följd deraf sit Lmbete, hwilket han icke ma återtaga förr än Riksens Ständer hans förhållande pröfwat och gillat. Emedlertid ware han wid sin lön och öfriga tjen» sten ätföljande inkomster bibehållen. Z. 39. Wil Konungen utrikes resa, meddele Han Stats-Rädet ir. t-ieno denna sin föresats och inhemte desi tankar deröfwer, pä sätt omtalar. Beslutw Konungen derefter sadan resa och den werksiätter, befatte fia ej med Rikets Styrelse eller utöfwe den Konungsliga manten, sä länge Han utrikes nästas, utan före StatsRädet , under sadan Konungens franwaro, Regeringen i Hans namn, med all ben ratt, sock denna Regerirgsform Konungen tillägger; dock 398 Den 2 Juni!. ina ej Stats Rådet någonsin Adeligt ständ och wärdihhet förläna eller til Grefligt och Frrberrligt ständ uphöja, eller Riddarewärdighet utdela; äfwensom alla lediga Syslvr endast tils widare lunna förwaltas af dem, som Stats Aädct dertil förordnar Huru förhällas stal, derest Konungen längre lid än Tolf Mänader ur Riket blifwer, derom warder i §. stadgadt. §. 40.
Så hasta, vandringsman, omgjorda dina länder, Begynn med detta år för Herran visa dig! Re’n Zions väktare, med kalkarna i händer, I virkadt purpursläp till jorden buga sig. Vid deras djupa suck, hvad glans i templet råder! Ett stråligt Jehovah från deras bröstduk går; Och under korsets fot, der altarbordet står, Dess duk utbreder sig i rosenröda våder. Träd in, du menighet, vid det basunadunder, Som, mellan dubbla chor af starka stämmors lopp, Än skallar Herrans lof, än ristar templets grunder, Och än de gyllne hvalf med bäfvan fyller opp. Böj dina trötta knän, och i en helig dvala, Med handen för din syn, i samvetslugn bekänn: Din Frälsare är född som menskoslägtets vän, Att med sitt dyra blod din syndaskuld betala”. Men likaså kan hänvisas till flera: t. ex. stycket ”Öfver Evangelium på Trettondedagen”, som skildrar de vise männens vandring och framkomst; äfvensom det nästföljande, eller betraktelsen ”på första Söndagen efter Trettondedagen”, som i stropher, af hvilka de tre mellersta derjemte utmärka sig genom sin versbyggnads egna och sinnrika välljud, framställer den glada verldsbetydelsen af Gudabarnets lära. Den, som af dem alla närmast och renast bär karakteren af psalm, är dock tvifvelsutan betraktelsen ”på Palm-Söndagen”. Väl kunna, vid sträng nagelfaring af förevarande Zions-dikter, äfven i de bästa anmärkas ojemnheter, – öfverhufvud brister af åtskillig art: men i dessa öfverglänsas de och nästan utplånas af det helas fägring. Största felet har i alla fall Sondén betecknat, när han säger 79, att äfven i ”Zions Högtid” yttrar sig ”här och der Bellmans målande snille, men icke alltid till fromma för den andakt, som genom dessa verser skulle väckas och lifvas.” Måhända låg orsaken innerst deri, att hans religiositet sväfvade på gränsen mellan Natur-religion och Bibel-Christendom.
Denna motion hafva Ulskotten tagit i öfvervägande, och få, vid afgifvande af sitt utlåtande deröfver, först anmäla, alt, sedan Kongl. Majit öfver Rikets Ständers ofvanomförmälde skrifvelse infordrat Öfver-Posldirektörs-Embetets underdåniga utlåtande, bemälde Embete, i underdånig skrifvelse af den 23 Juni 1843, dels anfört: alt, från äldre lider, vissa hemman i Wäddö socken, indeldta i rotar, varit älagde att fortskaffa poster och resande från Grisslehamn öfver Ålands haf till Eckerön, emot en bestämd ersättning för hvarje resa, hvilken ersättning lid efter annan blifvit föi höjd; att dessa hemman dessutom åtnjutit frihet från fördubblingsbåtsmäns uppsättande, saint det år, hvarunder deras ordinarie båtsmän varit utcominenderade, en serskild ersättning, beräknad till ,':dei af vedergällningen för postföiingen; alt, genom Kongl. Brefvet den 5 April 1821, hemmanen blifvit, från och med October månad samma år och tills vidare, befriade från posters och resandes öfverförande med båtar, hvilka transporter alltsedan blifvit med Kronans manskap och bålar verkställda, dock under vilkor, att hemmanen, vid inträffande isföre, skulle besörja skjutsningen öfver hafvet, äfvensom framgent ansvara för underhållandet af de brooch andra byggnader vid Grisslehamn, som dem dittills ålegat; och att hemmanen, under de sednast förflutna tolf åren, endast tvänne vintrar varit besvärade med skjutsning öfver hafvet; dels ock, i afseende på byggnaderne vid Grisslehamns Postförvaltareboslälle, sorn från äldre tider (tillika varit och ännu vore gästgifvaregård, upplyst, att, sedan Postoch Värdshuset vid Gamla Grisslehamn år 1719 blifvit af Ryssarne uppbrändl, etl nytt sådant hus, på Kronans bekostnad, år 1722 derstädes blifvit uppfördi; alt när detta sedermera, vid slutet af år 1754, genom vådeld förstörts, etl nytt postoch värdshus, jemte tvänne flygelbj^ggnader af slen och nödiga uthus af träd blifvit, för Postverkets medel, uppbyggde Bih. lill R.
Stats-kontoret tillerkända rättigheter och fordringsanspråk, med hänsigt till det likaledes å mindre kredilivet anvisade byggnadslån af Fyratiofem tusen K:dr, hvilket Kongl. Majit, efter den, i början af sagde år, staden Amål öfvergångna eldsvåda, beviljat samma stad, blifvit, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid 1847 och 1848 års riksdag fattade beslut, på Riksgälds-kontoret öfverlåtna, så skall återbetalningen af detta lån verkställas till samma verk: börande, enligt de i högslberörde bref stadgade betalningsvilkor, årligen Sex procent inbetalas å primitiva kapitalet, dels såsom ränta efter Fyra för hundra om året och dels såsom afbetalning å kapitalskulden. §■ 39- Till iakttagande vid uppbörden af kapi t alofbetalningar och räntor å de enskilde tomtegare inom städerna Borås, Wenersborg, Wexiö och Amål tilldelade byggnadslån, skola årligen, särskilt för hvarje stad, i Riksgälds-kontoret upprättas och Kongl. Majlis Refallningsbafvande i länet, inom slutet af November månad, tillsändas fullständiga förteckningar å hvad, före samma års slut, bör af hvar och en läneinnehafvare erläggas. Dessa förteckningar komma att af Kongl. Majlis Befallningshafvande tillställas vederbörande Magistrater, hvilka det åligger att ifrågavarande medel, under enahanda redovisnings-ausvar, som för krono-uppbörden, kostnadsfritt för Riksgälds-kontoret, indrifva och till detta verk leverera. Derest det belopp, som, vid slutet af hvarje år, skall å ett byggnadslån inbetalas, före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgälds-kontoret inkommer, må denna inbetalning anses såsom verkställd inom behörig lid; hvadan, i sådant fall, den å kapital—afbetalnings-beloppet, sedan årets början, ytterligare upplupna ränta eftergifves.
Jag tror att, om principen skall discuteras, detta bör ske nu, emedan, i händelse den ej vinner bifall utan återremitteras, så kommer det icke i fråga att behandla de öfriga momme. Hr af Klint:. I det prot., sorn åtföljde K. M:s Propos., har Chefen för LandtförsvarsDepart., såsom mig synes, ganska tydligt uttalat sin åsigt, att kommendants-beställningarne icke böra vara tjenster på stat, utan betraktas som kommenderingar. Denna åsigt har Utsk. icke ansett sig kunna dela. Yigten af ifrågav:de beställningar, som af ingen är bestridd, synes ej heller hafva undgått Utsk:s upmärksamhet, då det säger att täta ombyten af personer på dessa platser skulle mera skada än gagna. Jag vågar dock försäkra att StatsUtsk. missförstått den K. Propos A, äfvensom det yttrande Depart:sChefen afgifvit, om det tror att ifrågav:de förslag framställts af sådan orsak. Det har aldrig kunnat vara någons mening att framkomma med ett förslag sådant som det ifrågav:de endast för att få tillfälle att byta om personer; ändamålet med förslaget har helt enkelt varit att se till, att för Regeringen beredes möjlighet att pä dessa platser anställa de lämpligaste och mest passande personer Detta kan icke verkställas, om beställningarne såsom hittills upföras med arfvoden på stat. Genom att gifva de till Kommendanter utsedde personer traktamenten, enl. resereghtet, sättes Styrelsen i tillfälle att lättare få passande personer, hvilket under nuv:de förhållanden visat sig omöjligt på annat sätt, än att K. M. måst kringgå författmn, och detta kan efter min tanka icke vara öfvensstämmande med god ordning. Det enda sättet att förekomma detta är, att det till K. M. öfverlåtes att dertill kommendera dem han anser tjenliga, med åtnjutande af de i resereghtet föreskrifna traktamenten, ty ingen lärer kunna mot sin vilja utnämnas till sådan plats, och det vore dessutom väl hårdt att tvinga någon flytta till en aflägsen, möjligen dyr ort med den aflöning som nu bestås.
Alla menniskor hade börjat springa, allt hvad de kunde, som om det regnat eld och svafvel ned från himmelen, och i samma ögonblick blef det så tyst som om deras fötter icke vidrörde marken eller som om det icke längre funnes något ljud till i verlden; – de svunno hän i fjerran som svart rök och krympte samman till små punkter, en i hvart af de fyra väderstrecken; – så blef hela rymden i ett blink svart som natt, men den var tillika beströdd med ett oändligt tal små fosforglimmande prickar, och kring hvar och en af dessa formade sig efter hand ett anlete, en kvinnas anlete, hennes anlete med sitt leende; – de myllrade fram i myriader, dessa leende ansigten, tills de lupo samman till ett enda jätteansigte, hvilket fylde hela verldsrummet med sitt grymt och omättligt vällustiga leende. Han hade blifvit stående midt på gatan med slutna ögon och sammanbitna tänder och slående omkring sig med armarne. Några passerande togo hand om den vansinnige. Vi suto ett stort sällskap, vid middagstiden en dag i den allra första sommaren, utanför restauranten i en af bersåerna på trottoaren ut mot torget, man hade nyss, för första gången på året, flyttat ut borden och sofforna och krukplantorna, allt det kyliga och bleka i försommaren höll på att försvinna, himlen hade redan högsommarens varmblå färgton, solljuset välde ned öfver staden i varm ymnighet, osynliga insekter fylde luften med sitt surr, stenarne hettade och markiserna voro nerfälda för butikernas fönster. Samtalet gled fram genom det ena apropos’et och hoppade så tvärt öfver i det andra, för att sedan på samma sätt glida fram genom detta, eller förlorade sig i de enstaka orden eller tystnaden, liksom ån i sanden, der den mynnar ut i hafvet. En herre gick förbi och utbytte helsning med en af sällskapet, samtalet slog ned på honom och väfde sig kring honom liksom spindeln spinner sitt nät kring flugan, det var en allbekant hemlighet att han utöfvade osedlighet af det otillåtna slaget, och så voro vi snart inne på detta delikata kapitel i dess stora allmänhet.
Den, som godkänner Stats-Utskoltets hemställan, alt anslaget till vatten-aftappningar eller andre förberedande åtgärder för större odlingsföretag inom de delar af Riket, som icke uti ett föregående stadgande serskildt om förmälas, må såsom lån, emot ränta celi återbetalning, i serskild bestämd ordning, utgå till de enskilde menigheter eller corporationer, som förbinda sig, att sjelfve bestrida hälften af den på företaget belöpande kostnad, under förbehåll alt, der serskilda omständigheter kunna påkalla en annan ordning för Statsbidragets utgående, Kongl. Majit må ega att anvisa en mindre del af dessa medel äfven såsom anslag, utan återbetalnings-skyldighet, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, 6 Stats-UtsJcoltels Utlåtande, N:o 522. 0:sta Alternativet) anlages Ridderskapels och Adelns samt PresteSlåndets beslut. (aldra Alternativet) antages Bonde-Ståndets belut. 3:o i, 6, 9, ia, i4, 25, 26, 32 och 33 punkterne hafva jemväl med här förut omnämnde yrkande blifvit af Bonde-Ståndet återremitterade ; men då i berörde punkter förekommande propositioner redan blifvit af de öfriga 3:ne Riks-Stånden godkände och således, jemlikt ^5 §. Riksdags-Ordningen, äro afgjorde finner Utskottet någon vidare åtgärd å dess sida icke kunna ega rum. t 4:o Slutligen får Utskottet anmäla, att sedan vid votering uti Förstärkt Stats-Utskolt öfver den uti 28 punkten föreslagna proposition, Borgareoch Bonde-Ståndens beslut) blifvit godkände, frågan om det uti 29 punkten omförmälde anslag, jemlikt Utskottets i denna senare ponkt gjorde, af samtlige Riks-Stånden godkände hemställan, förfallit, hvadan ytterligar e åtgärd dervid å Utskottets sida ej erfordras. Stockholm den 6
Jag har redan förklarat, att denna s. k. vägledning är en fullkomlig missledning från sä väl taxertsmähnens ed, som öfriga taxerings-föreskrifter, och den måste af livar och en finnas numera vata åtminstone alldeles onödig och så mycket iner olämplig, som vi alla veta, att taxerts-värden icke kunna anses såsom saluvärden, utan endast såsom jemförelse-värden; hvarföre man också, om t. ex. en fjerdedel af ett till 8,ooo r:dr taxeradt hemman, hvaraf 4 personer ägde hvar sin fjerdedel, blefve försåld för 3,ooo, hade alltför orätt att uppskatta denna fjerdedel, äfvensom hvardera af de öfriga delarna till 3,ooo r:dr, så att taxerts-värdet å hela hemmanet blefve 12,000 r:dr; ty i sådant fall borde afven å alla andra dermed jemförliga hemman taxerrs-vardet förhöjas. På dessa grunder får jag vördsamt föreslå, att 64 §:n och nyssnämnde del af 66 §:n måtte ur hevilla.-förordn. uteslutas. Lades på bordet. Frih. Rålamb, Claes, anförde skriftligen: Då med hvarje år antalet af arrestanter inom samtliga länshäktena betydligen tilltagit, så har derigenom icke allenast ett ökadt ansvar uppkommit för de personer, åt hvilka fångbevakningen Rufvudsakligast är anförtrodd, utan det ock blifvit en nödvändighet att stadga vissa reglementariska föreskrifter, hvarigenom vederbör, embetsmyndigheter måtte kunna controllela och med deras närmare uppmärksamhet följa förhållandet med hvarje arrestant. I enlighet med denna åsigt hafva de från hvarje häkte afgående fånglistor blifvit uppställda; men då denna förändring, så nyttig och ändamålsenlig den än må vara, gifvit dessa listor en långt vidsträcktare omfattning, än de från början ägt, bör man ej alldeles förbise den ökade svårighet, som härigenom uppkommit för personer med den föga bildning, som i allmänhet finnes hos dem, hvilka såsom fångvaktmästare anställas, att sjelfva uppfylla denna del af deras tjänsteåliggande.
J>å föröfrigt, enligt motionärens tanke, billigheten synes fordra, att säleri-innehafvare och Ståndspersoner på landet icke mer än andra hemmansegare må vara befriade från skyldigheten alt åtaga sig fjerdingsmannatjensler, eller ock sätta andra personer s sitt ställe, så har han derjemte anhållit, att, till vinnande s 'Alim, Besv.- och Ekon.-UlskoUels Betänkandej N.-o 77. af rättelse häruti, Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med en underdånig skrifvelse i ämnet; 2:o af Riksdagsfulimägtigen Jöns Jönsson från Christianstads Län, som öfverklagat, att Kronobetjeningen, icke blott inom hans hemort, utan äfven i åtskilliga andra Län, under åberopande af ett ”Plakat” från sextonhundradetalet, på sednare tider tillåtit sig det oskick, att den, i stället för att låta fjerdingsmanstjensten bytas om emellan de serskilda hemmanen inom socknarne, efter godtfinnande utsett till fjerdingsman hemmansegare och åboer; och har motionären, i anledning deraf, ansett sig böra hos Rikets Ständer anhålla, det de för sin del täcktes besluta och hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att den rättighet, hvarå Kronobetjeningen sålunda gör anspråk, måLte upphöra, och allmogens skyldighet att bestrida fjerdingsmannatjensten så ordnas, att detta besvär får turvis utgöras af samtlige socknens invånare ”nummer efter nummer,” samt der någon by eller hemmansdel finnes så aflägsen, att innehafvarne deraf sjelfve icke lämpligen kunna till fjerdingsman indelas, de då må ega rättighet att, efter aftal med närmare boende, låta sitt åliggande i detta hänseende för lega verkställas.
Drätselärender ej skulle få mycket att göra , då vi besinna , huru stor del Riksens Ständer hafva i dessa ärenders behandling: hvilken till och med är så betydlig, att det icke en gång tillkommer Föredraganden , att för Riksens Ständer framlägga en Financeplan. Herr von Hartmansdorff''. Jag å'r visserligen af den mening, att ju mera man förenar ärenderne under en och samma Föredragande; desto mera öfverensstämmelse skall kunna vinnas i deras behandling. Delta är ock orsaken, hvarföre under goda envålds-Regeringar Statsförvaltningen merendels är bättre och mera systematisk än eljest. Men enväldet har, såsom man erfarit , äfven sina olägenheter. Man vet, att tinder Carl XI:s envälde här i Sverige, förenade Fabian Wrede under 7 år, i sin person f Presidents-erobeten , nemligen i KammarCollegium , Stats-Contoiret, Kammar-Revisionen , Commerceoch Bergs-Collegierne. Jag tror likväl icke, att det vore skäl förnya dylika förhållanden; ty ingen menniskas tid synes medgifva att sköta så mycket med den sakkännedom och drift, att ju icke någondera förvaltningsgrenen blefve lidande. ^Carl XI, som hade en stor förkärlek för Drätselverket, begag - 32 Den 1 December f. m. nade sin envåldsmagt tili att under detsamma lägga näringarnes värd , dem till ringa båtnad. Det är nemligen naturligt, att den, som städse tillitas att skaffa penningar för dagen eller Drätsel-Förvaltaren , ofta skali föranledas att för dagen pressa näringarne, utan att lemna dem tid, till att förkofra sig i längden: Erhålla Näringarne deremot en egen vårdare, som betraktar dem i stort, och söker, för kommande större vinst , afböja, att ej för ögonblicket uttages allt hvad tagas kan , så bör man hoppas , att både enskildt och allmän förmögenhet skall säkrare t ill vexa.
Jag har begärt ordet med anleda, af tvenne talares önskan att gå in på Utsk:ts förslag att intaga jordbrukare bland 11. o. Ad., men att icke göra någon annan förändring i representationssättet bland Adeln sjelf. Mot detta förslag har jag begärt ordet, dertöre att genom intagande af nya medlemmar inom ett Stånd måste också tillställas så att dessa inedlemipar kunna sammansmälta med det gamla elementet, så att begge blifva ett gemensamt helt. Det är gifvet att, om också desse jordegare, som skulle få representationsrätt bland Adeln, stå på samma bildningsgrad sora R. o. Ad., komma de att med R. o. Ad. sammansmälta, såvida man gör deras organisation så lika Adelns som möjligt. Men om man ställer så till att desse jordegare representeras genom val och till ett visst antal, men R. o. Ad. deremot äro sjelfskrifne, är det fara värdt att stor skiljaktighet dera emellan kommer att upstå. Således, om desse föreslagne ledamöter skulle blifva en organisk del af R. o. Ad., måste man så ställa till atl det finnes någon del af R. o. Ad„ hvilken, om äfven sjelfskrifvenhet till en del bör bibehållas, likväl väljes. Frågan, på sätt Utsk:t framställt den, är af en ganska vigtig beskaffenhet och af behofvet påkallad, såsom utgången från en ganska riktig grundsats. Deilöre är det nödvändigt att man söker att utarbeta densamma, för att erhålla ett lyckligt resultat. Jag anhåller derföre att frågan må hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hr von Koch: Som jag icke funnit något understöd förden del af mitt förslag, som alser en förändrad organisation af R. o. Ad., har jag ani. att förmoda, att det är f. n. för tidigt att framkomma med ett sådant förslag. Det är också möjligt att man icke utan stora förändringar i Riddarh.Ordmn kan vidtaga dessa förändringar i afseende pä R. o. Ad:ns representationsrätt. En talare har yttrat, att det icke skulle gå au att insläppa bland R. o. Ad. en vald klass af större jordegare.
Ty, säga hvad man vill, så förblifver det likväl en orubblig sanning, att förbrytaren vida mer rädes för den offentliga skymfen än för sjelfva det affliktiva straffet. Hvari ligger då skälet för 1854 års lagstiftare att borttaga ett skamstraff, som under mera än 100 år befunnits ganska lämplig!? Ar det för alt befria den brottslige från den blygsel, som brotfets offentliggörande måste hos honom framkalla, så tror jag, att LagUtsk. snarare lyckats att befrämja detta slags brott än att motverka detsamma. Ty säkert är, att just den skam, som dessa förbrytare måste vidkännas, derigenom att de offentligen utställas med, för att så säga, sinnebilden af deras skamfulla gerning i handen, gör, att dessa slags förbrytelser åro jemförelsevis med öfriga brott ganska sällsynta. För min del hyser jag den fasta öfvertygelse, att man icke så hals öfver hufvud bör borttaga alla de straff-arter, som innebära ett medel att förmå de brottslige att blygas för deras gerningar, utan att man väl kan låta dessa qvarstå, då man icke försport någon klagan öfver deras olämplighet, utan tvertom funnit bestraffningens lämplighet af erfarenheten bekräftad. Jag kan således icke godkänna nu föredragne § i dess närvaride skick, utan yrkar, att den måtte återremitteras, ehuru jag förutser, att nain åsigt icke kommer att göra sig gällande hos R. o. Adis majoritet. Frih. Hermelin: De anmärkmr, som den siste värde talaren gjort i afseende å borttagande af skamstraffen, torde till en del förfalla, enär, om jag icke misstager mig, dessa straff redan förnt' äro förminskade eller uphäfde. Om det är nyttigt att bibehålla skamstraff eller icke, derom vill jag nu icke yttra mig; utan orsaken, hvarföre jag anhållit om ordet, är, alt jag ansett mig böra underställa R. o.
Det visade sig således tydligt, att R. o. Ad. updrog en bestämd skiljolinie emellan båda dessa uttryck, och dä StatsUtsk. nu erkänt riktigheten af denna begreppsskillnad, mäste det vara en pligt för hvar och en, som gillat del införda stadgandet örn banans afträdande uti ”fullgod! skick”, ali efterse, det berörde stadgande i verkligheten får någon påföljd. Detta kan endast vinnas på det sätt, att jernvägsbolaget för upfyllandet af denna dess förbindelse ställer godkänd säkerhet. Den säkerhet, sorn ansetts ligga deruti, att Staten eger all innehålla den ärliga utdelningen å aklierne, gäller endast hanans underhållande uti ändamålsenligt skick, men om, oaktadt bolaget under hela den bestämda tiden hållit banan uti klanderfrill och fullt begagneligt skick, banan elter denna tids förlopp befinnes vara nära nog utsliten, kan Staten väl, på grund af nyss fattade beslut, göra anspråk pä alt hanan skall afträdas uti hällre skick än det dä såsom ändamålsenligt befintliga, eller, med ett ord, uti fnllgodl skick, men om ingen säkerhet blifvit ställd i afseende på bolagets förpligtelse ali efterkomma della Statens anspråk, kan bolaget säga: ”Vi tycka alt banan befinner sig uti fullgodi skick, och om Staten icke linner detsamma, sä kunna vi sådant icke hjelpa. Hvad vill då Staten göra? Taga banan? Den skulle ju i alla händelser tillfalla Staten. Taga den innestäende utdelningen ? Det finnes kanske ingen, eller åtminstone en högst obetydlig utdelning att få. Om fördenskull intet blifver stadgadt angående bolagets skyldighet alt ställa säkerhet för hanans öfverlemnande till Stalén uti fullgodt skick, blifver denna sista föreskrift endast en tom fras, hvilken icke bereder Staten någon annan säkerhet än den bolaget godvilligt vill lemna. Härigenom torde det vara fulleligen bevisadt, alt för Statens säkerhet i detta fall erfordras icke allenast insättandet af orden: ”uti fullgodt skick”, utan äfven ett stadgande ang:de bolagets skyldighet att för denna dess åtagna förbindelse ställa af K. M. godkänd säkerhet, och att förutan ett sådant stadgande det förra stadgandet är af noll och intet värde.