Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nog syntes det ändå att han var öfvad i konsten; ty fortare än tanken kom stenen under hans starka händer i lika godt skick, som den varit, och det alldeles som barnlek, medan han låtsade se efter huru det stod till med faderns benskada. Under tiden gjorde de väl sina öfverenskommelser, kan jag tänka, ty ett tu tre vardt det så illa med gamle-far, att han genast skulle hem. Jag lät dem hållas och hade genast uppgjort en plan för mig. Kaptenen, en högmodig bjesse, hvilken i början behandlade mig liksom jag varit bara knaster emot honom, hade jag ett litet horn i sidan till, och beslöt att pudra honom lika godt, som han ville pudra mig.” ”Jag bjöd honom att tillbringa natten på tulljakten, emedan jag ville uppskjuta fortsättningen af mitt göromål till morgonen. Med detta förslag syntes både gubben och kaptenen belåtna; men medan mågen och svärfadern hviskade sinsemellan, fick jag i mörkret Mårten afsides och lät honom hastigt förstå, det jag trodde att de under natten ernade sig tillbaka, och att han, medan jag höll kaptenen vid friskt mod och gamle Simon på samma sätt sökte insöfva kaptenens folk, skulle knipa undan packorna och till tecken att det lyckats släppa Kastor ned i ruffen.” ”Sådant spratt var just i Mårtens smak. Vi hunno ej vidare uppgöra saken, men jag visste det han var att lita på; och nu kan mor tro jag slog mig lös på att hålla tal med kaptenen, och det var lust att höra, huru vi sökte narra hvarandra. Slutligen blef han så säker på att han genom sin nedlåtande artighet hade mig i fällan, att han i all vänskap bjöd mig till frukost följande morgon. Jag tackade, bevars, och modet växte inom mig, när jag fick se nosen på Kastor sticka in genom ruffdörrn; ty se då var allt bestäldt och godset i sin fullkomliga säkerhet. Men på morgonen fick jag en ännu bättre förlustelse, då jag erfor af Mårten att han, på eget bevåg, fyllt med sand bastmattorna, som varit omkring packorna, och att dessa falska packor verkligen under natten blifvit bortförda af Haraldson.
När han kom åt, och ingen mer än han var inne i boden, hände det, att han på ett och annat tog en litet större avance, än hvad Jönsson behöfde veta om. Eller också hände det, att någon vara hade blifvit skadad, så att han plötsligen behöfde sälja den billigare. Och Karl Johan tog vara på dessa små inkomster. Ty han hade gjort sig ett särskildt ordspråk, som lydde så, att den, som inte tar vara på en knappnål, får aldrig en silfverskål. Det sade han fromt och andäktigt, som om det hade varit ett stycke ur historien om Jakob. Men när Karl Johan på det viset genom flit, sparsamhet och omtanke äfven utom sin lön hade lyckats att lägga af en liten sparpenning, så gjorde han sig en annan affär, hvilken var ännu mera vinstgifvande. Ty om det var en fattig torpare eller fiskare, som inte kunde få kredit hos Jönsson, då var Karl Johan genast färdig och erbjöd sig att hjälpa honom. Han lade ut pängarna för köpet, så att varorna blefvo betalda. Men sedan tog han likvid själf, och det fans folk, som påstodo, att han tog ända till två och tre procent i månaden för besväret. Och när han det gjorde, tänkte han på Jakob, som barkade käpparna och lade dem framför nöten. Sin gamla mor såg han inte ofta till. Af alla dem, som ibland hjälpte henne, var det ingen, inför hvilken mor Lena hade så svårt att antaga en lidande uppsyn, som inför sin son. Ty en gång hade hon nog försökt. Men det hade slagit illa ut. Hon kom in i boden en måndagsmorgon, när den var tom, och Karl Johan stod ensam bakom disken. Mor Lena hälsade och satte sig på en stol, som stod vid dörren. – Håhåjaja, sade mor Lena och suckade. Karl Johan låtsade om ingenting, han stod och redde ut en bundt segelgarn, och när han trodde, att gumman tittade bort, kastade han en snabb blick på hennes ansigte. Hon satt i samma ställning, som hon förr i världen brukat sitta vid dörren i herrskapsrummena, när han stod vid hennes knä och höll mössan i handen.
4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 2 Höft. 2 10 S/a/si)[sköttel* Utlåtande, N:o 109. afsédda medel, få sig beviljad ersättning dels för omförmälde utgift af 687 ndr 13 sk. 4 r:st, dels för den större röst-räkne-macliin, han åtagit sig att förfärdiga, med ett belopp, icke öfverstigande 500 r:dr, dels ock en belöning för uppfinningen med likaledes 500 r:dr. Som det inom lliks-stånden och dess Utskott nu begagnade omröstningssätt icke visat sig medföra någon större omgång eller tidsutdrägt Aud votelingarne, samt ifrågavarande, af professor Nycander uppfunna röst-räkne-macliin^ hvilken, äfven om i allmänhet någon vinst i tid genom densammas användande kan beredas, likväl, i händelse den kommer i olag, måste förorsaka afbrott i omröstnmgarne, icke kan af Rikets Ständer begagnas, så länge Grundlagens föreskrifter i afseende å sättet för voteringarne qvarstå oförändrade, anser Utskottet. sorn ej har sig bekant att, på sätt motionären antydt, genom nuvarande omröstnings-sätt ingrepp skett i de voterandes frihet, anledning icke förekomma, att någon ersättning för de med röst-räkne-machinens förfärdigande förenade utgifter professor Nycander af allmänna medel tillägges, likasom Utskottet, då machinen icke heller annars kan blifva af allmän nytta, saknar skäl att, någon belöning för den gjorda uppfinningen tillstyrka. Utskottet får derföre till hvad motionären så i ena, som andra afseendet föreslagit, afstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 28 April 1854. Reservation: al hr Bildt. !)■ G.: -Det beslut Ståts-Utskottet i donna fråga fattat, har jag icke kunnat biträda. Jag hade nemligen föreställt mig. att då professor
Utlåtande i anledning af väckt motion om förhöjning i dagtraktamente m. m. för Gottlands National-Beväring. (.0. A.) Stats-Utskottet har frän Hedervärda Bondeståndet erhåflit remiss å en af Riksdagsfullmäktige» Ingemund Odin från Gottlands län inom bemälda riksstånd väckt motion, i i hvilken Jacob Lindbxj ifrån samma län instämt, hvaruti, jemte förmälan hurusom den del af manskapet b'and Gottlands National-Beväring, hvilken bildade Jägarestyrkan och sam tillsammans med Wisby bevärings-ariilleri vanligtvis uppginge till omkring 4000 man, ander den lid af 6 dagar, inoch utryckningsdagarne oberäknade, då denna trupp till vapenöfning kompanieller bataljonsvis årligen vore sammandragen, i traktamente endast erhölIe8sk. för hvarje af dessa dagar eller11 R:dr för hela mötet, hvaremot beväringeu på fasta landet, utom 4 sk. såsom beklädnadspennrngar, åtnjöto 12 sk. i underhåll per dag, motionären, till afhjelpande af detta missförhållande och då lefnadskosfnaden ej vore billigare på Gottland än i Sveriges öfriga provinser, anhållit, att Gottlands nationalbevärings vapenskyldiga manskap och underbefäl utan lön måtte vid uppfordran till vapenöfningar hädanefter få, i dagtraktamente, tobaks-och beklädnadspenningar, åtnjuta lika rätt med beväringsskyldige på fasta landet; till hvilken begärans bifallande skälig anledning så mycket heldre förefunnes, som, utan anledning af den vid national-beväringens stiftande ingångna konvention, jägarestyrkan numera anlagt uniform och sammandroges ifrån sina kompani-exer•is-platser, ehuru dessa båda omständigheter icke äro i konventionen föreskrifna.
Då förslag till allmän Civiloch Criminal-Lag är utarbetadt och Utskottet delar med hela Nationen den förhoppning, att den slutliga pröfningen deraf icke må länge fördröjas, anser Utskottet, till följd häraf, att en samling och revision af äldre Författningar i; denna del af Lagskipningen icke vore lämplig, då man icke kan förese någon möjlighet, alt ett sådant arbete skulle medhinnas på kortare tid, än sora erfordras för det nya Lagförslagets pröfning, och det derefter sannolikt skulle finnas utan ail nytta. Hvad åter beträffar Lagstiftningen i Camera!-, Ekonomioch Politiemäl, anser Utskottet, att, då denna Lagstiftning: till följd af föremålens beskaffenhet, måste vara underkastad en ofta återkommande förändring, för att lämpas efter olika förhållanden under serskildta tider, kan en samling, af äldre föreskrifter derom icke blifva gagnelig, i förhållande till deri kostnad och möda, som derå mäste användas, och i anseende till mångfalden af föreskri!terne och de serskilda ställen derifrån de skulle framletas, kunde man föga hoppas, att samlingen skulle blifva så fullständig, alt den alltid Allm. Bes i\- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 85. 5 vöre atl anse för tillförlitlig', så mycket mindre, sorn man svårligen kunde bestämma någon viss tid, hvarifrån den borde taga sin början. Deremot anser Utskottet det vara angeläget och väsendtligen leda till det med motionerne åsyftade ändamålet, att, då Författningar i omförmäldta ämnen utfärdas, de icke inskränkas till de delar, hvarom förändrade föreskrifter eller förklaringar meddelas, utan tillika fullständigt upptaga ännu bibehållna stadganden i de ämnen, hvarom de handla, på det man i en enda Författning må igenfinna allt, hvad i hvarje ämne är stadgadt och vid tillämpningen undgå den ofta lidödande forskningen efter spridda Lagbud och jemväl äfventyret att icke alltid fullkomligt lyckas i denna forskning. Utskottet kan icke instämma i förslaget att åt en serskild Comité uppdraga tillsynen å redactionen af utkommande Författningar.
För b. 1 16 filtar öfriga nyss uppräknade, sådane färgade, sora tullbehandlas lika med hvita af samma slag, samt i allmänhet alla tyger i finhet öfver 80 trådar på tum1 skålp. 16 5 16 men i ränningen 1 4 — 5 16 andia slag shawlar, shawletter och andra dukar : fasonerade, större eller mindre, samt tryckta af 7 q varters fyrkant och deröfver, fransarne 1 skålp. För b. 4 16 oberäknade släta, af färgadt garn, större och mindre, samt tryckta, under 7 qvarters fyrkant, frani skålp. För b. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:0 lii. 507 Tullvflrde. Qvantitet Införsebtull. Banko. för tullBanko. beräkningen. B:dr sk r.st Väfnader: bomulls-, med blandning till större eller mindre del af lin eller hampa: U:dr sk. r:«t 4 — ■— damast 1 skålp. —.— 36 2 — dräll 1 skålp. — 24 _ andra slag tullbehandlas såsom lika beskaffade tyger af bomull allena. ylle: alngods: 3 bov 1 skålp. För b. kasimir, hvitt, gult och rödt af 6 •— högst 6 qvarters bredd 1 skålp. 1 24 flanell: af kamulls ränning och kard3 ulls inslag, färgad eller af större bredd än 6 1 qvarter 1 skålp. För b. 3 all annan 1 skålp. —•— 36 2 filtar och mattor ... 1 skålp. 24 2 24 — fris, frisad, doffel och kalmuck 1 skålp. 32 kläde, dråp, halfkläde, vadmal, ratin och korderoy; äfvensom kasimir af andra än nyss uppräknade färger, eller af större bredd, än 6 qvarter 6 — •— 1 skålp. För b. 5 36 flaggduk oell qvinette 1 skålp.
I $. i SeglationsOrdningen samt Kongl. Majtts nådiga Kungörelse den 22 December löt 8» är i allmäuhet stadgadt, att handel på Utrikes Orter samt varors införande derifrån åter till Sverige icke är tillåtet uti öppna båtar eller mindre däckade Fartyg, under femton Lästers drägtighet j uti hvil. ket stadgande Kongl. Majit, genom nådig Kungörelse den 14 Junii if>22 , funnit skäligt göra den förändring, alt alla till för. tultning tillåtne varor må med fartyg, under femton Läster, under föreskrifven controll, lills vidare från Danske hamnar till Sverige införas; men hvilken förmån hufvudsakligen kan begagnas af Städerne Malmö, Landskrona och Helsingborg, hvilka uppå Dannemark underhålla handel med båtar och smärre däckade Fartyg; hvaremot LngUtskotttts Bcttinhandtn, 333 Chris';lanstad , som saknar sådan haran, som är gagnbar för större Fartyg, varit nödsakad att för detta localhinder inskränka sig till begagnande endast af smärre Fartyg, under femton Läster, hvilkas utrikes resor vanligen varit stålide på Preussiska och Ryska hamnar vid Östersjön, men högst sällan till Danska Öarne, och således af SeglationsQrdningens ofvan åberopade stadgande fält vidkännas en högst känbar inskränkning i sin handel, till förlust icke blott för de Handlande inom Staden, men afven för hela Orten deromkring, enär de fleste nödvän» dighets-artiklar, hvilka från Utrikes ort till consumtion i Riket införas, nu måste från de Städer, hvilka med privilegierade Fartyg af större Lästetal äro försedde, afhemtas och dervid passera andra och tredje handen innan .desamma, till betydligt ökadt pris, kunna consumenterne tillhandahållas. Till förekommande af denna käcbara olägenhet och då hvarje Svensk Medborgare, emot utgörande af lika förbindelser, bör vara i åtnjutande af enahanda skydd till sine i naturlig och borgerlig
Brandstoclsföreningen för Westernorrlands län erhöll den 17 Oktober 1843 af Kongl. Maj:t i nåder fastställdt Reglemente, och dess verksamhet börjades med Maj månad påföljande året; föreningen har under sin tillvaro njutit det allmänna förtroende denna välgörande inrättning förtjenar, hvilket tydligen synes deraf, att, då ansvarighetssumman vid 1845 års slut var 3,959,040 R:dr Banko, den under de påföljande åren stigit till mer än dubbla beloppet. Beklagas måste dock, att en och annan socken varit nog kortsynt att låta förleda sig till inrättande af sockenbrandförsäbingsanstalter, detta icke af brist på förtroende till den allmänna, utan snarare af blåst på förmåga att bedöma de i de missnöjdes tanka hårda, men efter alla tänkandes omdöme rättvisa och nyttiga föreskrifter om hvad som måste iakttagas för vinnande och bibehållande af försäkringsrätt, samt förekommande af eldfara. Huru ansvarighetssumman under qvinqvenniet ökats och huru obetydlig afgiften varit, visar nedanstående uppgift: , , Afgift per 1,000 R:dr Ansvurighetssumma. f el ■ ■■ i , ö at försäkringsvärdet. Maj det ena till samma dag det påföljande året, till exempel det sista i qvinqvenniet från och med den 1 Maj 1860 till den 1 Maj 1861. Under qvinqvenniet hafva visserligen några betydliga eldsvådor inträffat, men dock icke så vidsträckta, att licia kommuner blifvit husvilla.
För mig blir allting relativt, jag betraktar hvarje teori från olika sidor, men alltid i ett bestämdt förhållande till den eller den individen eller en så och så beskaffad situation. Skulle jag uppträda som moralfilosof vore detta en förfärligt stor brist hos mig, men jag har icke till uppgift att predika för min tid utan att afbilda den. Jag har den mest passionerade kärlek till kött och blod. Hvad skall jag med dogmer! Min sympati för allt det menskligt är gör att jag så lätt förledes att se med dens ögon jag talar med, jag kommer in i hans tankegång; naturligtvis allra mest om det är en menniska jag håller af. Det är icke falskhet mot de frånvarande. Det är icke osjelfständighet heller riktigt, ty jag kan ju ibland stå ensam mot en öfvermakt, det har jag ju gjort här (i Hörby) ända tills de sista åren; men då gäller det inte allmänna satser, det gäller handlingar, det gäller lefvande lifvet sjelft. Jag vill heller inte bli gjuten efter vissa menniskoformer, jag har så fullt upp att studera de lefvande menniskorna hvar för sig, som individer, jag skrifver icke på tendens, jag kan icke ställa upp mina etiska principer till ett system, jag vill icke, det tillkommer icke mig; vill man få fram ett sådant system ur mina yttranden, som de förfluget kunna komma samtalsvis (och jag samtalar aldrig så lätt som i bref) så skall det systemet icke vara värdt tio öre. Jag har både meningar och grundsatser, men de äro liksom för privatbruk. Jag handlar efter dem och efter min natur, men jag känner icke något lifligt begär att inympa dem på andra. Allt annat uppslukas af min törst efter att kunna fatta den personlighet, som jag talar med. Jag vill hemta och icke ge. Min natur är så inrättad. Jag behöfver stoff, stoff, stoff! Jag behöfver mångfald, skiftningar, lif. Så fort det gäller att kämpa för eller emot en abstrakt idé, är jag fullkomligt värdelös. Som partiman är jag oduglig. Jag tycker att nästan hvarenda menniska har rätt, från sin synpunkt sedt; och så ryckes jag med och ser det från den synpunkten så länge jag är inne i den menniskans tankegång. Det är icke vankelmod.
Majit, hvilken slutligen skulle afgöra alla dessa frågor, skulle blifva så öfverhopade af i allmänhet ganska vidlyftiga och invecklade mål, hvilka till en stor del under sådan form icke kunde leda till det afsedda ändamålet, alt tiden derigenom skulle borttagas för andra angelägenheter. Ifall on så allmän omreglering af socknarna, som här synes afses, en gång skulle komma att ske, bör den omfatta icke allenast de ecclesiastika, utan äfven de administrativa förhållandena, icke allenast alltför stora pastoraters delning, utan ock alltför små pastoraters sammanslående, förhållandena med prebenden, förhållandena inom socknarne, der ofta vissa hemman och till och med delar af hemman i eeelesiastikt hänseende höra til) en socken och i administrativt och juridiskt afseende till en annan o. s. v. 22 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 46. Då jag icke anser tiden vara inne för en sådan allmän reglering, då åtskilliga pastorater redan på begäran af deras medlemmar blifvit delade, och då medlemmarne af hvarje pastorat ega samma rättighet att, om de önska dess delning, hos Konsistorium eller Kongl. Majit begära de undersökningar, som för en sådan fråg3s utredning erfordras, samt, om de leda till vänlig öfverenskommelse, att underställa frågan Kongl. Maj:ts slutliga afgörande, har jag icke ansett den af Utskottet föreslagna underdåniga anhållan vara af behofvet påkallad, utan för min del trott, alt Utskottets tillstyrkande till Rikets Sländer borde blifva, ntt motionen icke måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Häruti förenade sig Herr Hedenstjerna, J. O. W. HT:o 46. Anis. till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, dels om åtgärders vidtagande för beredande af tryggad åbo-rätt lill Stomhemman samt Annexoch Mens al-hemman, och dels om föreskrifters meddelande i afseende på bortstädjande af sistnämnde slags hemman.
På ena sidan synes väl underställning af Under-Rätts utslag i brottmål hufvudsakligen vara nödig, i ändamål att förekomma, det en för grofvare brott anklagad varder straffad oskyldigt eller svårare, än lag bestämmer, hvaraf åter skulle följa, att, då den tilltalade blifvit från ansvar befriad, på åklagaren borde kunna ankomma att, genom besvär draga målet under högre Rätts pröfning; men å andra sidan fordrar samhällsmedlemmarnes gemensamma säkerhet, att, när brott af omförmälde beskaffenhet är begånget, den skyldige, så vidt möjligt är, icke varder strafflös; och i belragtande förnäm - i Lag-Utskottets Betänkande, 2V:o 66, ligast af den ringa lagkunskap, som nu förefinnes bos åklagare viii UnderDomstolarne, samt det ofullkomliga skick, hvari denna del af rättegångsväsendet sig befinner, och hvilket i förslaget till ny brottmålslag sökt afIijelpas, medelst ett på utbildandet af det accusatoriska i rättegången mera grundadt sätt att handlägga brottmål, anser Utskottet, att, för tillfredsställande af det anspråk, sorn det allmänna i ofvanberörde afseende eger, ej vore tillbörligen sörjdt, om, på sätt motionärens förslag åsyftar, vid Under-Rätts frikännelse-dom-1 mål, eler svårare brott åtalas, skulle, utan ovilkorlig pröfning af Öfverdomaren, få förblifva. Åf sådan anledning kan Utskottet ej understödja motionen, utan hemställer vördsamt, att densamma mätte lemnäs utan afseende Stockholm den 15 Juni 1840, N:o Ö6. Ant. till Exp. Utsi:, den 18 Juni, kl. 10 f. m» Betänkande, i anledning af vacht fråga om förtydligande af 1 Cap. 2 § Strajf-Balhen och Kongl. Brefvet den 25 September 1777o.
Om den värde talaren toge kännedom af delta förhållande, så skulle han måhända förändra sin öfvertygelse både om det tillräckligt afskräckande uti vår nuvarande strafflag och om den större grymheten uti det nu föreslagna straffsystemet. Det faktiska förhållandet är nu, alt mången, som icke begått mera än ett snatteri, i sjelfva verket blir en lifstidsfånge. Föga mera torde behöfvas för att bevisa, alt ett ordnande af det redan alltför långt utsträckta fängelsesystem, sorn finnes i Sverige, är af behofvet oundgängligen påkalladt. Hvad i öfrigt blifvit anfördi om den större nyttan att använda de medel, Slaten äger, lill skolors anläggande, i stället för att bygga fängelser, sä har väl denna jemförelse del största fel, som någon jemförelse kan hafva, nemi. att jemföra saker af alldeles olika slag. Huru fattigt det Svenska folket än må vara, sä tror jag likväl, att det icke är så utfattigt, alt det icke kan bestrida begge dessa utgifter, hvilka, hvar för Cl O' Den 26 April e. m. 161 sig, äro sfi högst angelägna; också har redan vid denna riksdag genom 4 Stånds beslut blifvit beredda jag vågar säga rikliga tillgångar för folkundervisningens befrämjande. Således ser jag icke hvad skäl man har att. nu vidare tala om denna sak och alt framställa ett behof, hvilket redan erhållit medel lill sin fyllnad, såsom skäl att neka medel till ett annat ändamål, som icke är mindre maktpåliggande. En annan värd talare, Hr von Hartmansdorff, har icke gått så långt i sitt motstånd emot förslaget, som den nyssnämdc. Han har yrkat, att frågan skulle uppskjutas till en annan riksdag, men de skäl som derför blifvit anförde, förekomma mig, jag säger det öppet, i sanning så svaga, att jag icke finner luiru de i någon mån skulle kunna vederlägga de högst talande skäl, som af flera ledamöter inom Huset, så väl som af Ulsk. blifvit framställda.
I anledning häraf får, hvad först angår anmälan, att åtskillige, enligt Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden bifallne anslag, som Stats-Utskottet förut beräknat till upptagande å RiksStaten, sedermera ansetts böra ifrån Riksgälds-Conloret utgå, Utskottet anföra, att, sedan det numera blifvit upplyst, att Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 229, angående Navigations-skolorne, innehåller, att de derför beviljade anslag komme att anvisas å nuvarande prde Hufvud-Titeln, dessa anslag, i öfverensstämmelse dermed, blifvit å Stat upptagne, hvaremot hvad Bih, till R. St, Pnot, 1840 och 1841, "i Sami, I AJd. 3 Band, 38 Haft, 1 2 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 548. vidkommer anslagen till Lärare-Seminarier och stipendier för Elever derstädes, tillsammans . i5,5oo: — Skeppsbyggeri-Institut 6,666: 3a. Ullsorterings-anstaller 2,000: —. Utskottet, vid de förhållanden, att Crediliv-anslaget för folkundervisningen är anvisadt å Riksgälds-Contoret, alt Credilivet för Ull-Disconlen jemväl derifrån utgår, samt att anslagen till Skeppsbyggeri-Institut äro bestämde för 6 år och således för sådan tid, att de icke lämpligen kunna å RiksStaten uppföras, vidhåller sin hemställan, att berörde anslag måtte directe å Riksgälds-Contoret få anvisas. Beträffande den af en ledamot uti Bonde-Ståndet gjorde erinran, att några medel till ersättning åt Rotehållare inom Norroch Westerbottens
I samma ögonblick blir själen ren från ali syndbefläckelse, ren från all orättfärdighet.” Följande äro praktiska bevis på huru Wesleys efterträdare uppfattat det föregående. Pag. 1. ”Herr S. (Sterem) lefde i sina gerningars anda, undervisande hvarjom och enora i all visdom, på det att han måtte kunna framställa hvar och en såsom fullkomlig (perfect) för Jesus Christus.” Pag. 343. Utdrag af en kort berättelse om Catharina M y I e s. ”1 April månad kom Hr Thomas Williams och besökte Limerik. Vid hans andra tal, uppenbarade vår Herre tvänne saker för henne, 1:0 att hon var en syndig hjelplös synderska; 2:0 att hon endast kunde blifva fräisad genom vår Hen e Jesus Christus. Hon åhörde hans gudstjenst hvarje afton och morgon under bar himmel. Kort tid derefter föreslog han församlingen att förena sig i ett samfund, alla de som åhugades fly från den tillstundande vreden. Men hon D c n ay April e. ni. 433 lion kände sig ännu ovärdig och tordes ej begagna sig af den erbjudna nåden. Men sedan lion fick böra, huruledes lian lärde deni, sorn uppgåfvo sina namn, vägen till Gud, blef lion ledsen, alt lion ej låtit skrifva upp sig, oell beslöt att göra del, 0111 linn förnyade anbudet.” ”Den andra gången lian inbjöd trötta syndare, var den — Hennes öfvertygelse om sitt syndiga tillstånd var djup. Herren visade benne, att bennes hjerta var öfver all måtta bedrägligt oell förtvifladt — desperatly — syndigt. Esomoftast, när lion kom hem ifrån predikan, trodde lion, att jorden skulle remna oell uppsluka benne, oell att Gud endast handlade rättvist alt göra så. Hon fortfor i denna sinnesstämning för någon tid, alltid åhörande gudstjensten morgon och afton, och i hemlig bön sex till sju gånger om dagen.