Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära eller egendom, ware Riksens Ständers Justitico-Ombudsman Pligtig att wid Riks-Nätt den eller de felaktige under tilltal ställa samt till answar efter Lag befordra; och före alltid dä Justitico-OmbudSmanncn sjelf talan. 8 5. Dä Riksens Ständers Constitutions-Utskott, med anledning af Stats-Nädets Protocoll, enligt hwad Negerings-Formens k06 tz föreskrifwer, ställt nägon Stats-Rädcts Ledamot eller den i Eommandomäl Konungen rädgifwandc Embetsman under tilltal af Justitico-Ombudsmanncn, äligge honom likaledes att inför Niks-Rätten sjelf talan föra. 8 6. Jnstitice-Ombudsinanncu äger i andra fall än de i nästföregående twänne omnämnde, att an tingen sjelf eller genom sädane af honom behörigen bcfullmägtigade Ombud, som äro berättigade att förandra wid Domstolar tala, föra de actioner emot Domare, Embctsoch Tjenstemän, hwartill han 350 Expeditioner till Niks-StLnden. finnér sig föranläten. Justiticr-Ombudsmannen äge dock, innan Rättegång anställes, och der han sä nödigt pröfwar, att lemna den eller deni, hwilka äro i sräga att tilltalas, tillfälle att inom kort, af honom söreskriswcn tid, inkomma med de upplysningar, till hwilka de kunna anse sig befogade.
Maj meddelte yttrande, att det icke kunde sig befatta med 3tne ifrån Hedervlirda Bonde - Ståndet under den 25 i samma månad till Utskottet remitterade Memorial. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Almgvist. S. D. Tili Allmänna Besvärs-och OeconomieUtskottets, uti Memorial af den6 dennes gjorda anhållan, om tillåtelse att få låta beräkna ett o kadt - Den 8 Juni. kadt arfvode åt sin Cantzli - Betjening, lemnade Prest - Ståndet sitt bifall. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Almqvist. S. D. när Stats - Utskottets, den 29 sistlidne Maj på bordet lagda Memorial, med bifogade 4 särskildta Betänkanden, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition af den 1 föregående Mars, om Stats - Verkets tillstånd och behof, i hvad densamma rörer i:ta, 2idra, 6:te oclj 8:de Hufvud - Titlarne i Riks-Staten, nu å nyo föredrogs, blefvo Utskottets Betänkanden rörande J:ta och a:dra Hufvud - Titeln, i anseende till deremot gjorda anmärkningar, återremitterade, hvaremot de arne sistnämnde blefvo till alla delar godkände. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Ahnqvist. Utdrag af Vallöf. Borgare-Ståndets Protocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 8 Juni 2S/5. S. D.
Stockholm den 22 Januari J858. Bih. till R. St. Ank. till Eip.-Utsk. den 1 Febr. 1838, kl. 3 e. m. Memorial, med anmälan om Rihs-Ståndens beslut, i anledning af Utlåtandet M 70. Detta till Rikets Stander afgifna Utlåtande i fråga om sättet för användande af de medel, som, enligt Kongl. Majlis och Rikets Ständers beslut, skola, lill allmänna rörelsens underlättande, upplånas å utrikes ort, är, enligt Utskottet tillhandakomna Protokolls-utdrag, under den 20 nästlid ne Januari bifallet af Högloflige Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste-Ståndet och Välloflige Rorgare-Ståndet, äfvensom af Hedervärda Ronde-Ståndet, utom i hvad angar Utskottets framställningar i punkterna 4, 5 och 6, hvilka punkter, på grund af deremot gjorda an märkningar, blifvit af sistnämnda Riks-Stånd återremitterade; men då, i frågor af förevarande beskaffenhet, <3:ne Riks-Sländs sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut, kan Bonde-Ståndets omförmäida återremiss icke föranleda till någon åtgärd.
Men deremot frågar jag å andra sidan, om det kan vara en för våra tider passande Lagstiftning, att det beror på stället, hvarest en person dör, huru stor del af arfvet tillkommer hvardera arfvingen, Detta är likväl 1111 förhållandet, då en person ärfves olika, allt efter som han dör i Stad eller på Landet. Jag hemställer, huru en sådan princip kan godkännas och gillas. Men i afseende på rättsfrågan anser jag öfverflödigt att ingå uti någon vidare deduction, och hvad de Politiska skälen beträffar, så tvekar jag icke att förklara, att der rättvisan är gifven, der måste de politiska skälen gifva vika. Jag anhåller på denna grund Den 21 Junii f. m. om bifall till Betänkandet, såsom en gärd åt tidens fordringar och grundsatsens rättsenlighet. I hela Europa är, såsom jag tror, den lika arfsrätten mellan son och dotter införd, och det skulle vara smärtsamt för min känsla, om Sverige vore det enda Land, der en så allmänt erkänd grundsats ej kunde göra sig gällande. Herr Tham: Jag förnyar det erkännande jag gjorde vid början af discussionen, att jag har föga hopp att vinna min önskan; men då min öfvertygelse är, att detta stadgande skulle medföra mycken skada för fäderneslandet, kan jag ej underlåta att yttra mig i frågan. Man har sagt, att denna sak livilar på rättsgrunder. Jag anser det vara falskt, ty jag frågar, hvilken rätt livilar på annat, än uppfyllande af skyldigheter. Hafva båda könen lika skyldigheter att uppfylla, så bör qvinnan ärfva lika med mannen, men kan han uppfylla den pligt, som hon ej kan uppfylla, så håller den sattsen ej profvet. Jag har hört upplysas, att BondeStåndet yrkat, det mannen skulle få lösningsrätt framför qvinnan. Det är det mest olämpliga, som kan göras. Om man ej vill bibehålla sonen vid dess större arfsrätt, så är detta ett afvikande från grundsatsen, och skadligt, emedan det skulle alstra disputer i hvarje bo. Då man ej kom öfverens om priset, i synnerhet om dottern vore omyndig, skulle det föranleda derhän, att man Den 11 J un i i f. ra. 77 i de flesta fall komme att gå till domstol.
Historien är ganska betecknande f&lt; ?r många dylika till den svenska konstens fromma stiftade inrättningar. För allmänheten äro de förstås bekväma att ha. Att köpa taflor faller just ingen in. Hvartill skulle det tjena? Det är ju både beqvämare och billigare att vara medlem af en konstförening och vinna en tafla på lotteriet till julen. Att man, om man vinner, får en tafla ur högen af de inköpta, det betyder mindre, hufvudsaken är att man är medlem af en för konsten gagnelig inrättning.Och dessa föreningar måste för att få så många vinster som möjligt att dela ut köpa så många taflor som möjligt till så ringa pris sam möjligt. Hvad kan man under stika förhållanden begära af de konstverk, som hamna i föreningens ego? Stockholms konstförening har, det måste ' likväl erkännas, på senaste åren börjat slå in på en bättre väg och köpa ett mindre antal konstverk, som då kunnat betalas bättre, i stället för att dela ut .sina penningar till idel småsaker. Men landets andra konstföreningar? Tänker man rätt på saken, så slutar man med att tro att föreningarna ej heller gagna allmänheten stort. Att de kunna] väcka håg för konsten I19S en eller annan ungdom i någon aflägsen landsbygd, det är godt och • väl, men huruvida * denna individ blir lyckligare, när han målar taflor än han skulle blifvit i något annat yrke, det är en oafgjord sak, liksom det också är vanskligt att påstå att han verkligen kommer att bli en duglig konstnär. Ty vi ha sett så många underbarn med afgjord håg för konsten, hvilka flyttade in på den banan blifvit allt annat än hvad de sjelfva och deras beskyddare haft skäl och haft rätt att hoppas. Detta alls icke. sagdt i afsigt att yttra ett ringaktande ord om konstnärsanlagen, som ju kunna visa sig utpreglade äfven hos barn, som aldrig sett en tafvelutställning. De verkliga anlagen få alltid tillfälle att visa sig. Bli de ej uppmärksammade eller g * å de under af brist på odling, — ja, det är en sak, som har intet att skaffa med det ämner vi här sysselsätta oss med. Om konstföreningarna ej äro till öfvervägande nytta for hvarken konstnärerna eller för allmänheten, hvem gagna de då?
af dem kunna fordras sådan betal»ningsförbindelse eller borgen, som kan bevara rättighet till framtida »ersättning,.: VII) »Att spärrning af lius, såsom ledande till cn lika onyttig sein o»mensklig behandling, mätte strängeligen förbjudas, och de, som en »sådan företaga, samt dernäst samtliga menigheten åläggas att er»sätta de förluster och lidanden, som för de inneboende förorsakas, »äfvensom erlägga mansbot för de lif, som derigenom kunna spillas.- 6:o af Riksdag ^-fullmäktigen Anders JSilsson från Hallands län, hvilken, med fästadt afseende derpå, att, efter hvad erfarenheten visat, de spärrningsätgärder, som för att hindra kolera-farsotens spridande blifvit vidtagne af särskilda kommuner, synnerligast städernc, pä de fleste ställen stått i strid mot gällande författningar, och Sundhets-nämnderne ofta missbrukat den riem tilldelade magt, men dylika spärrnings-anstalter befunnits otjenliga, onyttiga och särdeles kostsamma, föreslagit, att, med bibehållande af karantäns-inrättningar mot utlandet, alla sådane anstalter, äfvensom spärrningar inrikes orter emellan mätte alldeles förbjudas. Ät hvad sålunda blifvit framstäldt, har Utskottet egnat den sofgfälligaste uppmärksamhet, hvarvid Utskottet jemväl tagit kännedom af ej mindre den i Norrige och Danmark gällande lagstiftning, rörande förevarande ämne, än äfven ett af kommitteradc från de fleste europeiska stater den 19 December 1851 i Paris uppgjordt förslag till allmän konvention för antagande af gemensamma sanitära föreskrifter, med afseende på internationela förhållanden. Då Utskottet nu går att i ämnet sig utlåta, kommer Utskottet först att Bilt. filt B. St. Brot. 1853 £f 1854. 8 Sami. 19 Haft. 2 10 Allm. Bese.- och Ekon.-Ufskotte/s Betänkande, X:n 85. framlägga sina åsigter, rörande hvar och en af de särskilda frågorna och sedermera i ett sammanhang göra de framställningar, hvilka deraf föranledas.
I afseende på föredragningen, tror jag mig visserligen hafva uppfattat Hr Frih. o. Landtmts mening vara den, att, i en I i g lie l med det sätt, hvarpå man förut plägat tillvägagå, föredraga detta betänk. punktvis, och hörja med litt. A. Dervid har jag alldeles intet alt anmärka, utan tror verkligen, alt det är den rätta föredragningsmetoden; men jag tager mig friheten hemställa, huruvida det icke borde, oaktadt ett sådant föredragningssätt, vara tillätet för den, som det önskade, ätt yttra sig generelt öfver hela betänk., och, utan att derigenom föranleda någon discussion, framställa sin egen åsigt ang:de resultaterna af det hela, och till hvilken grad man skulle finna sig föranlåten att vilja bestrida de anslag, hvilka SlalsUtsk. här föreslagit, och genom de deraf uppkommande besparingar komma till allmännare resultater. Jag hemställer således, huruvida icke det föredragningssätt, som Hr Frih. o. Landtm, föreslagit, och som jag anser vara ändamålsenligt och riktigt, skulle kunna medgifva en sådan generel öfversigt af det hela, såsom en inledning för den, som sedan kunde vilja göra några anmärkningar i detaljerna. Hr Frih. o. Landtm, upprepade den framställning Den 18 Mars. 39 lion nyss gjort, linder tillägg att emedlertid det visserligen, enligt Hr Landtm:? lanke, icke vore något, som hindrade deni of R. o. Ad:s ledamöter, hvilka hade för afsigt att yttra sig olver del liela, att först ingå i discnssion deröfver och att sedan företaga pröfningen af StatsUtskts särskildta förslag i deras detaljer. Gr. Frölich: Jag begagnar mig så mycket hellre af IIr Landlnr.s förklaring, att det står hvar och en öppet alt ingå i generel discnssion öfver ämnet, som jag hör det arrangement vara vidtaget, att vi ej hafva plenum på e. m. Jag anser' således denna förmiddag vara ämnad alt upptagas af några slags prolegoinena öfver det hela, innan vi komma till detaljerna.
För att afhjelpa detta föreslår Herr von Koch att Rikets Ständer mätte r. dels för sin del vidare besluta: alt såsom ersättning för den andel uti böter städerna, häraderna, de fattige samt allmänna barnhuset åtnjutit, — och hvilka i medeltal under de 10 åren 1839—1848, enligt från Kammar-rätten lemnade uppgifter, utgjorde 4,468 R:dr 42 sk. 2 r:st, — 16,031 Rdr 7 sk. 5 r:st — 23,359 R:dr 3 sk. 8 r.st samt 210 R:dr 18 sk. 8 rist, under det Sammans. Statsoch Lag-Utskottets betänkande Nio 43. 3 Kronans bötesandel utgjorde 45,049 R:dr 13 sk. 1 r:st., allt Banko; nu, sedan Kronans bötesmedel beräknas till 90,000 R:dr R:mt, eller ungefär en tredjedel högre än under nämnda decennium — följande belopp måtte en gång för alla bestämmas, nemligen för: städerna till
Ständer beträffande bötesbeloppen i denna § vidtagit de förändringar, förslaget utvisar. Expeditions-UtsJcotkts Förslag till underd. Då något särskildt ansvar för sabbatsbrott nu mera icke ifrågakommer, utan endast i 7 kap. 4 § Strafflagen år stadgadt, att om någon begår brott å sabbatstid, den omständigheten skall såsom försvårande anses, hafva Rikets Ständer funnit de i slutet af nu gällande 4 mom. i denna § förekommande ord: “utom det ansvar, som, enligt allmän lag, bör för sabbatsbrott ådömas“ böra ur författningen uteslutas. § 42. Sedan, jemlikt Kongl. Förordningen om utvidgad näringsfrihet den 18 Juni 1864, den, som vill idka handelsrörelse, eger derom endast göra anmälan, synes det icke vidare vara lämpligt att såsom staaff bibehålla handelsrättighetens förlust, enär det lärer vara en sålunda bestraffad obetaget att når som helst ånyo anmäla sig till handels idkande; på grund hvaraf jemväl 2 mom. af denna § blifvit ur författningen uteslutet. § 45. I sammanhang med den förhöjning af de uti 41 § bestämda böter, Rikets Ständer hår ofvan vidtagit, hafva Rikets Ständer, på förut anförda skål, ansett de i denna §:s 1 mom. förekommande böter böra i lika mån förhöjas. Deremot hafva Rikets Ständer funnit de förseelser, som omtalas så vål i 2:dra mom. af förevarande § som i 44 §, vara af lindrigare art ån de förut omförmålda, och på sådan grund ansett ansvaret i sistnämnda begge lagrum böra blifva oföråndradt. § 46. På de skål, som i fråga om 42 §:s 2 mom. blifvit anförda, böra äfven de i denna § förekommande orden: “och bafve tredje gången dessutom sin handelsrättighet förverkat “ ur förordningen utgå. O O § 58. Vid det förhållande, att icke uti alla städer stadsfullmågtige finnas, hafva Rikets Ständer ansett ordet stadsfullmågtige böra mot: “vederbörande kommunalmyndighet“ utbytas. Rikets Ständer framhärda etc.
St:r, så är det min öfvertygelse att StatsUtsk. velat och lyckats förknippa den med Satsregleringen. Det är pä grund deraf, som jag äfven pä de skäl, som i ett föregående plenum af Gr. Lagerbjelke blifvit framställda, vid det tillfället voterade för älerremiss på det att StatsUtsk. mätte komma till besinning af en mera grundlagsenlig och mera statsenlig behandling af frågan. Jag trodde nemi. att genom en sådan form, om den af R. o. Ad. beviljades de grundade skäl, som här anfördes emot StatsUlsk:s behandling af saken skulle föranleda Ulsk. att frångå hela denna inblandning af frågan om Statsregleringen, och att således hela hufvudfrågan för närvarande hade kommit att lagenligen förfalla. Jag beklagar att denna utväg icke blef vidtagen, men om R. o. Ad. med en annan öfvertygelse om det lagenliga i frågans behandling har med sitt ogillande förkastat denna utväg, så anser jag att StatsUtsk. ännu oegentligare förfarit, då Utsk. kommit till RiksStånden med den inbjudning, som nu är i fråga. Det är redan af Hr von Hartmansdorff och den siste värde talaren på ett ganska tillfredsställande sätt utredt, att StatsUtsk. i denna del origtigt förfarit, och om en ledamot af StatsUtsk. här på ett ridderligt sätt sökt försvara den position, i hvilken han, såsom Utsk:s ledamot ställt sig, så måste jag likväl upriktigt bekänna att denna position är så tournerad, att den blifvit alldeles omvänd, hvaremot jag anser att R. o. Ad:s position, om den var svag vid ett föregående tillfälle, nu likväl blifvit igenom StatsUtsk:s förfarande så ytterligt förstärkt, att jag icke anser R. o. Ad. kunna skäligen eller böra Den 3 Oktober. 557 frångå ett förut fattadt beslut. Jag anser således lika med Hr von Hartmansdorff att denna inbjudning bör läggas till handlingarne. Hr Bildt, Didrik Gillis: Fullkomligt instämmande i den första delen af den siste värde talarens yttrande, skiljer jag mig likväl ifrån honom uti den sista delen deraf.
Den del af grundfonden, hvarom i 1 mom. af denna §i förmäles, bör i Landtränteriet eller annat säkert förvaringsrum nedläggas uti kassakista med särskilda lås, dertill en eller flere af direktioriens ledamöter och ett af Wår Befallningshafvande utsedt allmänt ombud håfve hvar sin nyckel. §. 7. Förrän enskild Bank må öppnas och träda i verksamhet, skall inför Wår Befallningshafvande styrkas: n) att, på sätt lagen för enskilda Banker stadgar, så väl det af Oss utfärdade tillståndsbrefvet, som ock bolagsreglorna, blifvit i hufvudskrift förevisade för Rådhusrätten 1 den stad, der Bankens hufvudkontor är beläget och i rättens inteckningsprotokoll intagne, samt att rätten låtit i allmänna tidningarne införa kungörelse om det ingångna bolaget; 6) att uppgift på delegarne i bolaget blifvit till samma Rätt aflemnad och uti dess inteckningsprotokoll intagen, samt i allmänna tidningarne kungjord; cj att till Banken blifvit inbetald minst hälften af det i Rikets mynt uti bolagsreglorna bestämda tillskott, äfvensom att handlingar, af bolaget efter pröfning godkände, äro till Banken aflemnade såsom säkerhet för inbetalning af återstoden å samma tillskott inom ett år derefter: öfver fullgörande hvaraf Wår Befallningshafvande äge hålla tillsyn; d) att de hypotheker, som, enligt nästföregående §., skola utgöra säkerhet för den öfriga delen af grundfonden, blifvit af bolaget i föreskrifven ordning godkände och till Banken inlemnade. §. 8. Mom. 1. Enskild Banks tryckta eller graverade kredilsedlar eller andra löpande förbindelser, hvarå ränta icke är utfäst, skola vara ställde till innehafvaren alt vid anfordran inlösas och må ej lyda å mindre belopp än 6 R:dr 32 sk. B:ko, motsvarande 2 R:dr 24 sk. silfver; Mom. 2. Enskild Banks förbindelse, hvarå ränta är utfäst, må icke lyda å mindre belopp än 333 R:dr 16 sk. B:ko. Kongl. Majus Nåd.
När delta mål, ang:de anslag för den K. theateins behof, i sitt förra skick af R. o. Ad. behandlades, anförde jag utförligen allt hvad min 6- åriga före nu, endast för att i allo föiena mig med Frih. Jacob Cederström. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag anhåller alt få veta, om det är något Const.Utsk:s betänk., som här är i fråga. Det har undfallit mig, om förhållandet så är, och jag förstår icke på hvad grund eljest Coust.Utsk. kan komma att på något vis inblandas uti ifrågavar. betänkande. Det är likväl möjligt, alt jag misstagit mig i min förmodan. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Såvida jag kunnat fatta af föredragningen , så är här hvarken fråga om något Const.Utsk:s meni. eller några anslag till den K. theatern. Jag anhåller alt få besvara de anrnärkn:r, hvilka såsom en eftersats blifvit gjorda emot detta StatsUtsk.-s betänkande. 1 en mellanmening får jag äran tillkännagifva, att jag icke varit närvar, när betänk. N:o 4>* uppsattes och beslöts, och att jag således icke deltagit i någon remiss till Consl.- Utsk. Huruvida jag ämnat eller velat göra det, eller om jag bort göra det, är ej föremål hvarken för mitt försvar eller mitt klander i frågan om betänk. N:o Zp'- Let har endast blifvit anmärkt, såsom jag tyckt, af Frih. Cederström, att det är StatsUtskls skyldighet att i5 gånger i rad svara på samma framställning. Hvad som behöfdes när den sisla framställningen gjordes, var förmodligen för Slatscontoret ett liehof äfven under loppet af hela förra året. Det var ett behof, eller också icke ett behof, att Slatscontorets personal behöfde förökning med förbättrade lönevillkor, och samma förhållande som då äger förmodligen äfven nu rum; men detta iir efter min öfvertygelse ovillkorligen samma fråga, som förut varit handlagd.
Det här förut omnämnde behandlingssätt att tillegna sig andre personers firma, och att uppå det förtroende dessa ägt , afkamma andras egendom, utgör visserligen ett straffbart bedrägeri; Men, då alla så beskaffade händelser icke1 kunna i Lagen uppräknas och Domaren härutinnan har tillräcklig ledning af den allmänna föreskrift, sorn i början af 5 §. meddelas, anser Utskottet öfverflödigt, att förenämnde exempel varder infördt. Deremot tror Utskottet, att, i likhet med hvad förut i 4 §. 1 och 2 Mom. af 1798 års Conéours-Stadga varit föreskrifvit, i 5 §. såsom ett Lag-Utskottets Betänkanden. 571 bedrägligt förhållande bör anmärkas, otn Gäldenäreri efter Cessioneri förskingrar Boets egendom. Detta ville Utskottet hafva uttryckt genom ett tillägg, som kunde intagas efter orden: kungjord var, och blefve så lydande: ”eller har Gäldenär, sedan han sjelf begärt jä sin egendom afträda, eller dertill tvungen blifvit, något af egendomen, JBorgenarerne lill förfång, pantsatt, försålt eller annorledes förskingrat: eller har Gäldenär rymt” SCc. Stadgandet i 7 §., art orri vårdslös Gäldenär inför Katten styrkte att lian sine Borgenärer till fullo förnöjt, skulle han från allt vidare ansvar befrias, är till riktigheten hestrid?. </Vntingen vore Gäldenärens handling brottslig eller icke brottslig. Hade Lagstiftaren utur goda skäl ansett ett vårdslöst förfarande med andras egendom, hvarigenom densamma dem beröfvas, såsom ett missbruk af förtroende; hade Iian i frågor, som härom yppades, stadgat ovilkorl-rg mellankomst af allmän åklagare; och hade han ändtligen å brottet lågt en urbota bestraffning; så borde det finnas betänkligt, att för hvilka bevekelsegrunder som helst låta Lagens verkställighet ankomma på enskilte personers välbehag. Det blefve då ej mera Statens rätt, som af åklagaren bevakades. Hans befattning finge icke annat föremål, än att genom straffhotet tvinga Gäldenären till öfverenskommelse med sina borgenärer.
För det närvarande skola vi emellertid blott sysselsätta oss med Nanny, som drömmande sitter vid källan, der hon badat sina fötter. Ehuru den milda Juni-aftonen icke hade med sig någon kyla, drog likväl den unga flickan huttrande sin späda kropp tillsammans. Det var en inre rysning som genomilade nerverna, och ändock visste hon ingenting som kunde göra henne smärta. Men hon hade nyss sett sin svägerska den starka, goda och förståndiga Magda dölja och aftorka hemliga tårar, och den stackars sensitivan emottog straxt intryck, ty hon visste att, om Magda gret, det icke skedde utan orsak. Se här de tankar som sväfvade för Nannys själ, begåfvad med en dunkel poesi: "Hvarföre är allt i verlden så olika?" En del blommor äro så enkla och små, att man trampar ned dem, om man ej noga ser sig före. Andra åter växa högt öfver gräset, hafva lysande färger och stora kronor ... dessa äro de rika. De små blommorna, de som lätt trampas ned, äro de fattiga. "Så är det äfven med fåglarna de råda också den ene öfver den andre och med menniskorna... Vi höra till de fattiga bland dem, och der borta" (hon vände de milda, sorgsna ögonen mot en aflägsen punkt), "der bo de rika ... de äro herrskap ... men herrskapet ser icke oss, och bönderna och fiskrarne säga: 'Gudbevars, inte kunna våra barn vara gelikar med mamsell Nanny!'" "Mamsell, mamsell", upprepade hon efter ett par ögonblicks tystnad, "det är ju ett hån att kalla mig så ... och Magda hette helt visst också hellre kära mor än fru. "Ack, att vara fattig, är ej det värsta men att icke ega någon like... åh, det är mycket, mycket bittrare!" Nanny satt ännu med blicken riktad på den aflägsna punkten ett herrgårdstak, som höjde sig öfver kullarna då hennes öra hastigt träffades af ett buller från sidan.