Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskrs mening bar visserligen icke varit att för sådana summor, som anslås till odlingsföretag, någon ersättning skulle komma 1' fråga alt meddelas för inträffande oförvållade olyckshändelser. Jag hemställer derföre, om ej här borde tilläggas, att endast för sådana till sitt belopp af Ständerna bestämda directa anslag, som på arbeten användas, må ersättning för oförvållade olyckshändelser äga rum, men icke för sådana anslag, som äro öfverlemnade till K. M. att alternativt utgå antingen i form af lån eller anslag. Jag tror att det borde bestämdt uttrvckas, att ersättning för så beskaffade olyckshändelser endast skulle komma i fråga för sådana företag, för hvilka Sländerne fastställt till beloppet bestämda anslag. I öfrigt, och ehuru jag visserligen lill sin grund billigar att det vöre nyttigt och viii ali sysslolöse personer kunde användas vid sådana företag, kan jag dock ej instämma i RorgnreSlrs mening i detta fall, emedan jag befarar alt ett sådant stadgande skulle blifva ett band på corporationer och menigheter att icke fritt få använda den arbetskraft de anse vara tjenligast, synnerligast som anslagen blifvit så lågt beräknade sorn möjligt, oell att ett sådant tvång skulle lägga hinder i vägen för företagets fullbordande. Hr Rosenblad: Jag har ingenting emot det tillägg, Frih. Sprengtporten föreslagit, utan instämmer i den af honom begärda proposition. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om han icke orätt fattat Frih. Sprengtportens mening, hade den varit, att på 5 inden skulle utgå orden ”för arbeten, hvilka genom directa anslag och icke medelst lån af Staten 54o Den ag Mars c. ra. understödjas,” och i stället införas följande: till sådana arbetsföretag, för hvilka R. St. bevilja ett till beloppet bestämdt anslag. Hr Lagerheim: Jag kari ej finna att vinsten vore särdeles stor af den förändring, som Frih. Sprengtporten föreslagit i Utskrs rednction, ty der står redan förut skiljdt mellan directa anslag och lån. Jag tillstyrker således antagande oförändradt af Utsk:s förslag. Frih. Sprengtporten: Jag ber alt blott med ett exempel få illustrera min åsigt.
Bittida om morgonen drucko vi kaffe och började sedan hifva våra båda ankaren, som under det allt fortfarande starka vädret var ett tungt och svårt arbete, hvarvid äfven jag mödade ut mig alldeles. Efter långt arbete och sedan vi en gång till och med misslyckats, då vi skulle till segels, kommo vi dock slutligen lyckligt ut förbi fästningarne vid Abydos, genom det trånga strömhålet, och seglade framåt med den yppersta SV vind, men i anseende till de starka byarne med små segel, passerade Lampsacos, hvars läge tycktes vara utomordentligt vackert, och den betydligare staden Galipoli gent emot på Europeiska sidan. Men äfven i dag var luften så disig och tjock att jag ej kunde se stort af de herrliga stränderna. Nu började vinden småningom mojna ut, dock gingo vi allt med temmeligen god fart in åt Marmora-sjön. Så hade jag nu fått göra den länge efterlängtade färden genom Dardanellerna, säkert den skönaste passage man i verlden kan göra. Stränderna, ehuru numera på denna årstid ej spridande den doftande blomsterånga, som resande och min kapten så mycket prisat, voro ännu gröna och vackra med de herrligaste bäckgenomflutna dälder mellan mildt sluttande höjder, bekrönta här och der, ehuru ej så mycket jag skulle önskat, af trän, bland hvilka isynnerhet cypresserna mest behaga mig inskjutande smalare vikar och mera öppna bayer fästningar, städer, byar, uppodlade och ändå mera ouppodlade fält till allt detta en oändlig mängd af alla möjliga sorts fartyg, från de största skepp och örlogsmän till de minsta nätta Grekoch Turk-båtarne, som gå på sundets mörkblåa vatten. Detta sammanlagdt ger en mångfald och ett sceneri, hvars like man säkert ingen annorstädes har. Mig var väderleken ogynsam, i thy att luften nästan alltid var tjock och mörk, dock tyckte jag detta vara det skönaste jag sett, ehuru i smånätthet och landtligt behag nästan ej att jemföras med Seinens stränder.
Det lärer således vara alldeles omöjligt, alt de äfven skulle kunna medhinna att exercera Lifbevär:s-reg:tet, som uppgår till nära 1,200 man. Ej heller lärer det vara möjligt att framflytta tiden för någotdera af dessa reg:ters möten, emedan uti Juli månad den vigtigaste tiden för landtmannen inträffar; men om också Utsk. skulle finna något sätt för dessa reg:ters befäl, att kunna medhinna exerceringen af Lifbevär:s-reg:tet; så uppstår deraf en kostnad af circa 2,5oo r:dr. Då denna summa afdrages från Lifbevär:sreg:tets stat, så qvarstår det endast i6,3oo r:dr; och jag frågar, om det är skäl att för denna summa indraga ett öfvadt befäl, för att uti behofvets stund öfverlemna kärnan af Stockholms ungdom åt ett sammanrafsadt och oöfvadt. Jag skulle snarare hafva önskat, att Utsk. föreslagit, alt 5o å 60 n:r af Uplands och Södermanlands regrten skulle anslås till stam för Lifbevär:s-reg:tet; detta hade, i min tanke, varit ändamålsenligt och icke kostat Staten något. Utsk. har äfven föreslagit, att Lifbevär:s-reg:tets befäl skall indragas, i mån af afgång, och således i och med det6 H. 60 4/4 Den 9 Maj f. m. samma föreslagit den hårda och våldsamma åtgärden, att en hel officers-corps skulle fråntagas möjlighet och rättighet att avancera längre än till enpitaiues-graden. Jag anhåller om återremiss af Utskts betänk., samt att mitt nu afgifna yttrande måtte få till Utsk. medfölja. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm:
Sådant är visst möjligt, och till och med troligt, eftersom Hr Gr:n föreslagit dem — framtiden får visa i hvad mån de ena ega företräde framför de andra — men vid detta tillfälle framställer sig ett eget förhållande, nemligen att Hr Gr:n vill, att monitorerne skola bemannas med fullt sjöbildade personer, pansarbåtarne, Ljungstedts N:o 1, deremot med endast till någon del sjöbildade skärgårds-artillerister, och likväl skola dessa båtar uppfylla samma ändamål som monitorerne, nemi. slåss i skärgården och kunna gå utomskärs, och meningen torde väl icke vara, att de skola löpa ut endast i fredstid och i vackert väder, utan att de äfven under örlog skola gå utomskärs, då anfall möjligtvis kan vara att befara. Då detta torde vara obestridligt, frågar jag, hvilken orsaken är, att monitorerne, men icke pansarbåtarne, skola förses med välbefarna sjöofficerare. Hr Gr:n torde kanske gifva till svar, att monitorerne äro sjögåenrie fartyg, men att detta icke är förhållandet med »Ljungstedts N:o 1». Så vidt jag vet, är dock monitorn icke någon egentlig sjöbåt, utan ett pansarbatteri, som kan föras öfver öppna, stormiga farvatten. Jag har aldrig hört, att en Don 8 >ovembcr. 39 monitor agerat i öppen sjö, eiler kryssat på hafvet för att uppsöka fiendens skepp, och på en monitor beror allt så mycket att machineriet gör sin fullständiga tjenst, att man ännu icke vågat låta monitorer utan eskort af andra fartyg besegla håfven; — och bästa beviset på, att jag har rätt, är att Hr Gr:n sjelf gifvit befallning, att ångkorvetten »Orädd» skall från Norrköping till Stockholm eskortera vår första monitor, till och med ehuru ej något egentligt Imf är att passera. Både monitorn och Ljungstedts N:o 1 skola besegla samma vatten, slåss i samma skärgårdar, i allt ega samma sjötjensteåligganden, men dock föras af olika bildadt befäl.
Då, på sätt Utskottet föreslagit, de utgifter, sorn hittills varit bestridd* af Handelsoch Sjöfarts-fonden, skulle komma att å Stat uppföras, måsta deraf oundvikligen följa, alt de till denna fond inflytande algifter skola såsom en Stats-Verkets inkomst upptagas och beräknas; och enär KonungaRiket Norriges bidrag till ofvanberörde utgifter årligen inlevereras med en viss bestämd summa, hvars fördelning emellan de serskilda behofven icke kan verkställas, anser Utskottet det vara omöjligt att beräkna samma bidrag annorlunda, än såsom en det Svenska Stats-Verkets inkomst till bidrog i kostnaden för de gemensamma utgifterne, i följd hvaraf och då det* sätt, hvarpå Norriges bidrag till de nu ifrågavarande, för båda Rikena gemensamma utgifter, till vinnande af nödig redighet uti Sveriges Riks-stat upptagas, endast innefattar en räkenskapsfråga, hvilken säkerligen, vid sådant förhållande, måste för Norrige vara lika likgiltig, som det skulle vara fös Sverige, huru Norrige tilläfventyrs kunde finna nödigt att uti dess räkenskaper uppföra kostnader af dylik beskaffenhet, finner Utskottet sig böra dess förra yttrande vidblifva. 12:0
Söker jag nu en tillämpning af dessa grundsatser pä förhanden varande förhållanden och en sådan tillämpning, som ej mer än hvad yttersta nödtvång fordrar, medför ändring i det bestående, så ser jag mig nödgad, att med tystnad förbigå de s. k. patronela lägenheterna, af det skäl, att ehuru jus natus, enligt min tanke, i våra dagar utgör en anachronism. jag dock ej funnit något lagligt sätt för dess upphäfvande, sä länge patroni ej sjelfva i församlingens hand vilja lemna sin rätt. Hvad dernäst de regala pastoraterna angår, så och då förslag till ändring i bestämmelserna för att söka och vinna befordran såsom pastor, dessa rätteligen torde vara att betrakta såsom förslag till ändring af 30 § Regeringsformen, bestämmes deraf sättet för afgifvande af motion i sagda afseende, Återstå de konsistoriela pastoraterna och komministraturerna. Just derföre att vid dessa tillsättningen af lärare och själasörjare i högre grad bibehållit sin ursprungliga form, ligger ock ett dennas fullständigare återförande tili dess ursprungliga betydelse nära för handen. Men då Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet för dess del såsom tillfyllestgörande ansett och tillstyrkt Doktor Emanuelsons motion i ämnet, anser jag mig, redan af detta skäl, för det närvarande böra inskränka mig till dess återupptagande. Dermed äro icke borttagna det tillfälle och företräde till befordran, som genom nu gällande befordringslagar vid förslags upprättande till nyssnämnda lägenheter äro den högre tjensteåldern tillförsäkrade. Men å andra sidan är ej heller nyssnämnda företrädesrätt utsträckt ända derhän, att endast åldern, utan skyldighet att ingå i fri täflan, skulle vara afgörande, hvarigenom företrädesrättigheten i sjelfva verket förvandlas till ett privilegium för den underlägsna förmågan, att, endast derföre att den är gammal, vid befordran gå före dugligheten. Och på sådant sätt äro ock, åtminstone i någon mån, församlingens behof liksom domkapitlets rätt och intresse, att på praktiskt sätt kunna komma detta behof till möte, tillgodosedda
Början året nåft efter bet, nnber ijtoiifet malet [fett. 2. Ii tanbe!, f)ioartid i fråga om Mföbagömannatoal äfroen räfnaö be ftäber, font ide I; a floa egen juriöbiftion, odj föjnngar, utfeö för Ijioarje bomfaga en 9vi!öbagö Somfaga meb ftörre folfmängb än fpratiotufen lo arbe bod af konungen, fåloibt ffe fan Ijäraböioiö, inbetab i tioå loaifretfar, forn ioäijad)toarbera en dtiföbagöman. 3. 3 ^loarje ftab, forn eger en folfmängb af tiotufen elier mer, utfeö en dtifsbagöman för ^loarje fullt tal af tiotufen. Öfriga ftäber meb egen juriöbiftion [fota förfta gången af äbonungen, od) berefter inoart tionbe år af hammaren, orb* naö, fåloibt ffe fan länSioiS, i färffilba loaifretfar, font f)ioarbera utfe en dlifö* bagöman, od) ffali ^loarje fåbait loaifretö inneijåda en folfmängb af ntinft fe^tufen od) f)ögft toiftufen. § 14. SSairätt tttifommer inom ben fommutt, ber B au Bofatt är, en ijtoar i fotnmu* nenö admänna angelägenheter röftBerättigab man, ^tvtffen antingen eger eder meb 3tifSbagS*33eftut 1866.
Att sä widt möjeligt är ingen konskriberad ma emot sin wilja trugas akt göra tjenst som Batsman eller till sjös, är en önssan som Utssottet anmäler, dä det är en erkänd sak, att böjelsen till en betydlig del bestämmer dugligheten till tjenstgöring pä detta element. Erfarenheten af mängfalldiga missbruk har föranledt den önssan, att i allmänhet Författningarne rörande Läkares undersökningar om perfoners skicklighet till krigstjenst, mätte skärpas; Och dä Kongl. Maj:t§ Nädiga Reglemente utan twifwel härom mnehäller bestämda Författningar, har Utssottet trott sig bära deribland utbedja sig det stadgande, vtl sjuk-attestcr ej mätte gälla, utan ifall synbara lyten och äkommor äro för handen, hwilka göra den framställda personen »dugelig till all Kronans tjenst. Skulle det inträffa, att nägra af de utssrifne undergått ert wanhederligt straff, eller wore känd för wanfrägd och liderlighet, är det en önssan Utssottet anhäller mätte till Kongl. Maj:t afgifwas, akt en sadan person ej mätte ställas i led med de öfrige §7? Den ,z Juni! öfrige n k skrifne, utan en Korps Slrbetsmanffap id rattas med särstild Uniform och Besa!, der ffdaoe konffriberade döra insattas. I toije häraf bör icke eiler någon för lega antagas, som ar wanfragda! och undergått wanhcdcrligt straff. För att säkra Häröswer ma kunna hallas uppsigt, önskas således, att legnlngen matte häist ske inom samma Socke! .elier. Harad eller Stad, der den utstrisne tages La man kan erhålla riktig reda pa den lcgdas frägl pa en Ort der han ar noga kand. När siuteligen Utskottet i sina utlåtanden öfwe detta amne trott sig hasrva, elter sin bästa förmåga beredt en billig willighet att inaa i Kongl. Mahl» Nådiga afsigker, och uppfyllt
Enskilde skogarne anlitas deremot allt för mycket, så alt allmogen snart nog torde komma att sakna påräknad inkomst af skogen, hvilken den å flere orter, såsom å Wermdön och i flere socknar af Sotholms Härad, hittills haft. Uppstegrade priser å skogseffecter i hufvudstaden, till någon del en följd af den stora qvantitet ved, sorn för ångfartygen erfordras, samt lättheten att genom skogens tiUitande göra en ögonblicklig vinst har, i förening med den hos allmogen vanliga sorglöshet för kommande dagar, varit orsaken till denna misshushållning. Det vanliga skogsödande hägnadssättet och bränvinsbränningen medtaga äfven mycken skog. Bergsrörelse drifves inom Länet medelst grufbrytning, tackjernsblåsning, stångjerns tillverkning, stålbränning och manufactur-smide. Vid Utö jerngrufvor, som för närvarande bearbetas med omkring 100 personer, har grufbrytningen under de sednare åren blifvit något utvidgad, tre nya vattenuppfordringsverk, hvilka drifvas med ångkraft, byggde och en railväg anlagd. Genom grufvornas tilltagande djup och det ökade vattentilloppet har arbetet blifvit försvåradt. En del af malmen säljes, men det mesta fördelas emellan Gruf-Intressenlerne och användes af dem sjelfva vid egna masugnar. Herrängs jerngrufvor i Häfverö socken bearbetas med omkring 60 personer, och der hrytas årligen 16,500 Skepp, malm, hvilken, likasom den som brytes i jerngrufvorne vid Wigelsbo i Wahlö socken, Roddarne i Hökhufvud socken och vid kyrkoherde-bostället i Börstil, samt uti flere smärre grufvor 9 grufvor af mindre betydenhet inom Wahlö socken, tillgodogöres vid masugnar och bruk i Norrland. Uti en gammal jerngrufva, belägen å Jerna socken-allrnänning, företogs ånyo grufbrytning för omkring nio år sedan.
Det säkra är, att pappa sjelf, nu som vanligt, blifvit framskjuten på scenen och nästan trugad att spela sin lumpna, dubbla och skenheliga roll. Rådet stod på sig som riktiga karlar. Hvarken konungens dundrande anföranden till protokollet, eller kronprinsens ordprål, som kallas vältalighet, eller drottningens lock och pock uträttade någonting; och när slutligen kungen förklarade sig nedlägga spiran tills Riksens Ständer gjort slag i saken, och kronprinsen återfordrat namnstämpeln samt förbjudit användandet af fadrens namn i utgående handlingar, svarade gubben Kalling, med romersk hållning, att ehvad kungen lefver eller dör, bevistar senatens öfverläggningar eller icke, så finnes dock alltid ett verksamt Råd och gällande regeringslagar, hvarefter det har att rätta sig, på det Sveriges rike intet ögonblick må kunna sakna styrelse, rättvisa och skydd. – «Det var ett svar, sådant det höfves en svensk senator.« – «Och mera värdt än en hel säck full af kronprinsens klingande ordkram. Men hvad hjelper förnuft och lagar mot lidelser och ränker. Kungen låtsade fullkomligt allvar med sin afsägelse, och kronprinsen for omkring i embetsverken och kungjorde detta, tillika med förbudet att under tiden begagna Adolf Fredriks namn, samt tillkännagaf orsaken vara Rådets vägran att sammankalla Riksens Ständer. Saken var synbarligen redan förut aftalad med vederbörande; och samtlige embetsverken förklarade sig, utan vidare omsvep, overksamme och upphörde med sina göromål, intilldess konungen återtagit spiran eller riksdag blifvit sammankallad.« – «Hvilken blind och straffvärd oförsynthet!« – «Belönad med loford och tacksägelser af dem, som näpsa bort. Embetsverkens pligtförgätna uppförande satte senaten i nödvändighet att förordna om riksdag. Dermed var den kungliga farcen slut, kungen intog ånyo, på vanligt sätt, sin thron och embetsverken återtogo sina sysslor. De arme Råden blefvo offer för sin fosterländska ståndaktighet. Hattarna fingo, understödde af hofvets ränker, åter luft.
Tumba Pappersbruk hämta sina ressourcer, UJ tan känsla af förbindelse att vidtaga några utvägar, hvarigenom verkan af detta Pappers-system kunde i längden förebyggas, så ser jag deruti en grundläggning till framtida olyckor för mitt Fädernesland, vida vådligare än krig och missväxt och hungersnöd och pest; ty dessa hafva en öfvergång uch verka ofta en moralisk förbättring; men det förra är beständigt och angriper Samhällsbandet i des.s innersta knutar. Då Höglofl. sammansatte Utskotten icke behagat lemna någon uppmärksamhet åt detta mitt anförande, så anhåller jag, att det må åtfölja Betänkandet till de Respective Riks-Srånden. Att jag icke vid det förra Betänkandet gjort denn® anmärkning, har skett af den orsak, att jag väntat, det någon annan af Respective Riks - 1174 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. Ståndens Herrar Ledamöter skulle fästat sig vid en omständighet, som alltid legat så tydlig för mina ögqn; och äfven deraf, att jag ej velat genom en så brydsam fråga,” händelse den skulle blifvit ämne för en öfverläggning, ännu längre fördröja tiden med afgöranftet af en sak, hvarpå Allmänheten med otålighet väntar. Detta ämne kun sedermera serskilt företagas, om Respective Riks Stånden så täckas förordna Herr Landshöfdingen Friherre Cederström •• ”Med åberopande af hvad jag enskildt yttrat vid Högloft. Utskottens förra Betänkande, rörande Disconternes reglering, samt vid frågan ' om myntvärdets upprätthållande, får jag begära, att äfven nu vid Utskottens nu afgifvandö
Raab: Skulle man vilja förbjuda en embetsman att bränna på sin jord, så är ingenting lättare än att kringgå ett sådant förbud. Han behöfver ju blott sälja en liten del af jorden, hvarest sedan ett bränneri kan utan fara anläggas, för att tillgodogöra egendomens produkter. Någon otydlighet tror jag ej kan förefinnas, om man uppmärksamt genomläser motiverna, och jag anhåller derföre om enkelt bifall. Hr von Koch: Jag har redan förut förklarat, att jag helst ville borttaga alla undantagsstadganden. Då sådant emellertid icke låter sig göra vid denna riksdag, är åtminstone nödigt, att lagen blir tydlig, så att man må veta hvad som är tillåtet eller icke. Att tankarne härom äro ganska olika, torde vara en känd sak, och det är derföre jag fortfarande vågar anhålla om återremiss. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels att R. o. Ad. skulle, med ogillande af motiveringen, bifalla det slut, hvartill Utsk:t kommit, och dels att förev:de hemställan måtte till lltsk:t återremitteras; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och, då dertill svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Paragrafens text. Godkändes, § 2. Utsk:ts hemställan. Hr Reutersvärd, Patrik: Denna § har i Utsk:ts förslag blifvit så till vida förändrad, att terminerna, som förut voro 5 med 30 dagar i hvarje, numera skola blifva 10 med 15 dagar i hvardera. Utsk:t föranleddes härtill af en motion i Bonde-St., som åsyftade att den som vill bränna på hösten, skulle kunna få börja den 1 November eller den 1 December. Dock gjordes tillika den bestämmelse, att 6 terminer skulle vara den längsta och 2 den kortaste tid man finge anmäla sig för.
tet dä till tidens winnanve mätte wara tillätit, att ritan serstfld anmäla,! af en flik skiljaktighet, fä företaga sadane frågor till afgörande uki det förstärkta Stats - Ukffotiet, i enlighet med 69 §> Negeringsformen och 3O §. Niksdags-Lrdningen. Friherre Klannsrdeim, I.rlrs Dä jag i gär nyttjade min Riksdagsmanna-rätt att lagga deus na fräga pä bordet, skedde sädant för att inhämta up-> lysning om hwad Riksdags - Ordningen till äfwentyrs häröfwcr kunde stadga. ZO §. af Riksdags-Ordningen innehåller endast följande föreskrift i afseende pä sädane frägor: fLrfare Utskottet, förstärkt till det antal Ledamöter, som Regeringsformens 69 §. föreskris» wer, dermed pä det sätt npsinämnde Luis K. §. (ncms ligen 69 och 71 §. §. Regeringsformen) utstaka; och Riksdags-Ordningen stadgar ej något förbud för Riks, sens Ständer, att om dem sä godt sones tilläta det förstärkta Stats-Utskottet, att omedelbarligen anställa votering öfwer sädane frågor. Enar jag säkedcs uti StstsUtflottcts hemställan icke stnncr något stridande emot Grundlagen, hemställer jag om icke, dä Riksdags» arenderne nu synas fordra ett styndesamt flut» denna hemställan kunde af Ridderstapet och Adeln bifallas. Grefwe Ds la Darstis, flacod. Uti forewarands fräga kan jag i§e mara af samma tanka som Friherre - Den 14 Äprik, 8oZ herre Msnveib-im yttrat.
Jämte detta lif i frihet idkade hon för enskilda lärarinnor med framgång sina bokliga studier, tills dessa en dag hastigt afbrötos af en ganska allvarsam anledning, då den unga fröken från skolrummet kallades in till fadern, som meddelade henne att kaptenen och adjutanten hos kronprinsen, sedermera konung Oscar I, friherre Karl Sparre, anhållit om hennes hand och afvaktade hennes svar. På det humoristiska sätt, som var egendomligt för henne, berättade hon ännu på gamla dagar om detta afbrott i läxläsningen och huru hon därvid just hunnit till kapitlet om västfaliska freden, tilläggande: » Nu var det slut med läxläsningen, hvarför jag ej heller kommit längre i svenska historien än till nämnda fredsslut. » Detta var dock ingalunda fallet, ty fä- derneslandets historia utgjorde under hela hennes lif ett älsklingsstudium för henne, och äfven sedan hennes ögon blifvit svaga af ålder, lät hon sig gärna föreläsas Fryxells och Starbäcks berättelser ur svenska historien. Och gällde det händelser eller årtal i dessa, hade hon när som helst kunnat stå examen. Utan att mycket förstå innebörden af de nya plikter hon iklädde sig, firade den sextonåriga flickan sitt bröllop och erhöll i hemgift det kära barndomshemmet Röfors där makarne bosatte sig och förde ett öppet hus för gäster från när och fjärran. Den unga husfruns lätthet att sätta sig Bilda din brud, så förädlar hon dig; med den barnsliga dockan Älskaren leker en stund, mannen o c h tänkaren leds. G. G. von Brinkman. in i alla förhållanden gjorde henne till en lika älskvärd värdinna som god och omtyckt husmoder för godsets många underhafvande, under det trenne egna små barn efter hand togo hennes omsorger i anspråk. Tunga moln lägrade sig dock snart öfver hemmet genom mannens långvariga sjuklighet, och årliga badresor höllo makarne långa tider borta från den egna härden, tills den unga friherrinnan vid några och tjugu år satt som änka ensam kvar vid den. Härmed började ett nytt skede i hennes lif. Den gamla frihetslusten vaknade åter.