Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De bära dock samma gnista, äro samma element af ett högre väsende, som de chris/ne oell höra med någon mildhet behandlas, såsom varande likväl menniskor, födde i Sverige, skattande till Staten och underkastade lagarne. Inga Stater förkofras långsammare än de, der man infört tvång och kränkning af menskliga rättigheter. Men på andra sidan oceanen finnes ett land, som går framåt i rikedom, konster och industri, och äfven alla andre i frihet och fördragsamhet. Han yrkade återremiss och »il 1st yr k te beviljande af fullt medborgerliga rättigheter för Mosaiske trosbekännare.” 5 å 6 ledamöter af Hederv. BondeSt. talade i samma anda, och förre Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson ifrån Skåne reserverade sig emot voteringens utgång. Jude-emancipations-frågan har således vid denna riksdag gjort ett betydligt steg framåt inom samtlige de 3:oe ofrälse Stånden. Skulle den väl då vid denna riksdag göra ett steg åt motsatt håll inom H. R. o. Ad.? Serskildt tillåter jag mig slutligen anföra några ord utur den af Hr Prosten Qviding inom Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. afgifna reservation, hvilka äfvenledes uplästes af en talare inom Högv. PresteSt. och vunno derstädes varma sympalhier. Hr Prosten Qviding slutar nemi. sin reservation sålunda: ”Om jag i allmänhet måste antaga chrislendomens syfte vara, att lill sig vinna både Judar och hedningar, och den tillika uttalat sig som kärlekens religion, samt dermed tillkännagifvit och anvisat vägen för vinnandet af nämnde syfte, så måste jag alltid förkasta ett så kärlekslösl sätt att gå till väga, som det är, att uti ett isolerings och afsöndringstillstånd bibehålla den, som man för Christus vill vinna. Kärlekens art, är att förena, icke att söndra.” Med dessa citationer tror jag mig till en del bemött åtskilliga af de gjorda inkasten; och får jag i öfrigt fästa upmärksanrheten på följande:
Jungfrun som såg på sin käraste wid Ljus. Denna herrliga saga har vandrat vida omkring. Liknande förtäljningar anträffas hos följande folkslag: Hos Hos Hos Den gamla dikten »Friedrich von Schwaben», af okänd författare ifrån 14:de årh. (ett sjelfständigt sidostycke till den här längre ned omnämnda Partonopeus de Blois), är den äldsta hittills upptäckta form af denna saga i Tyskland. Se ~Neues Jahrbuch für deutsche Sprache &c.~ Berlin 1846, ss. 95-115, samt MASSMAN, ~Partonopeus und Melior~, Berlin 1847, ss. 131-2. B. Se GRIMM, ~Kinderund Haus-Märchen~, Th. II, N:o 127, ss. 228-235, »Der Eisenofen» [jfr. Th. III, ss. 218-221]. C. Se anf. bok, Th. III, ss. 257-8, »Die Laus». D. Se MÜLLENHOFF, ~Sagen Märchen und Lieder der Herzogthümer Schleswig Holstein und Lauenburg~. 8:vo. Kiel, 1845, N:o II, ss. 384-5, »Vom goldenen Klingel-Klangel». E. Se anf. bok, N:o III, ss. 385-8, »Der weisse Wolf». F. Se KUHN u. SCHWARTZ, ~Norddeutsche Sagen, Märchen und Gebräuche~, Leipzig 1848, ss. 347-352, »Die Seidenspinnerin». Hos Se G. A. CRAPELET, ~Partonopeus de Blois, publ. pour la prem. fois d’après le Ms. de la bibl. de l’Arsenal, avec trois facsimile~. 2 vol. 8:vo. Hos Hos APULEIUS † omkring år 160 e. Chr. föd., i hans ~Metamorphoses~.
» Omöjligt, min tös, blankt omöjligt, svarar fadern. » Badresan i somras och Elofs löjtnantsuniform ha gjort allt för stora hål i kassan och smågossarne måste ju ha nya vinterkostymer. » Fröken Elise skjuter ut med läpparna och ser ohyggligt sur ut. Och så kommer en ny salfva om flickorna Bing och flickorna Bång, som skulle få nya kappor, fastän deras voro då på långt när icke så fula som hennes, och deras pappa visst inte hade så stora inkomster som hennes. men, det förstås, när inte pappa och mamma ville så. så fick hon väl vill I P \ I U I I M U I N Idun, erhållas ett gratlsexemplar för hela den tid, under hvllken » Bonne mentet räcker. Äro de samlade abonnenterna färre än 5, torde prenumera sitta inne, ty att gå ut med den kappan det kunde då aldrig komma i fråga. inte så mycket för hennes egen skull, utan för hennes föräldrars. hon finge inte vara med på några skridskopartier eller något alls. eller ock skulle hon gå i höstkappan och ta 1. i. i. f vet af sig. » Fröken Elise sjönk med en långdragen snyftning ner i närmaste emma, alldeles som hon sett primadonnorna på » Dramatiskan » göra det. Det hela var utmärkt stilfullt, i all synnerhet sedan mamma skyndat till och Elise fått luta sitt hufvud mot sammetsuppslagen på hennes morgonrock. » Sä ja, så j a » tröstade mamma och strök med sin välformade hand öfver det brända håret » gråt då inte så förfärligt, barnet mitt. » » Ja — det ä ' nu inte så mycket för k-a-appan — den bry-y-y-r jag mig inte om mer; det ä ' bara för jag ser, att pappa och mamma inte hålla af sin lilla Elise, nej, inte ett d-u-ugg. » Pappa, som stått och sett tvähogsen ut, fattade nu posto på andra sidan.
För min del anser jag fattigdomen vara en af samhället iråkad sjukdom. I ett samhälle, hvars institutioner aro så beskaffade, alt en allmän helsa kan råda, der inträffar denna sjukdom ganska sällan. Der åter mångå anledntr till ohelsa finnas, der uppstår småningom denna sjukdom i samhället och blir den slutligen öfverhandtagande. Orsaken således till fattigdomen är ty värr mångfalldig uti ett samhälle, som icke är fullkomligt rätt ordnadt. Att nu ingå i detaljerna deraf, torde icke af mig fordras; men så mycket må jag dock säga, att icke duger del att hjelpa en sådan sjukdom genom för mycket reglementerande, utan man måste först undanrödja orsakerna, låta dem, som redan fått sjukdomen, möjligen af sig sjelfva botas, och för resten, då det är fråga om en lag, söka undanrödja anledntna till sjukdomen. Det kan visst sägas, att sedan sjukdomen uppnått en hög grad, måste man vara betänkt på kraftiga läkemedel att hämma den; och jag får då förklara, alt jag verkligen icke vet något kraftigare botemedel, än att hänvisa dertill, alt det är en christlig pligt, att så långt man förmår hjelpa de fattiga. Det är på den grund att så är, som jag också, redan i den förutnämnda frågan om communalförfattningnr och sockenstämma, haft äran förklara, alt socknarne till sin natur äro en mera moralisk än borgerlig sammansättning. De hafva afseende på reglerandet, vidmakthållandet och utförandet af de religiösa och moraliska grundsatser, sorn måste finnas inom hvarje samhälle. Örn man så anser socknarna, så måste man också låta dem vara i fred för regleringar, och endast i sådant fall kunna de fullgöra deras bestämmelse. Så fort man börjar stifta lagar för att bestämma huru moraliska och religiösa grundsatser skola verka, så förstör man dem i sin rot. Man upprycker roten, och någon verksamhet i den syftning man afselt uppstår icke. I alla lider har det visat sig, att i hvarje samhälle, huru sjukt del än må vara, finnes ett tillräckligt antal personer, som bispringa de verkligen nödlidande.
4 Art. at i83o års Banco-Reglemente, och dermed jemfört de beslut, Rikets Ständer i detta hänseende vid innevarande Riksdag fattat, får Utskottet vördsamt hemställa, att, i stället för §§ 4, 5, 6, 7, 14, i5 och 16, pag. 72—79 samt 84—91, måtte å lämpligt ställe i nu upprättande Reglemente införas följande föreskrifter: 1:0 Det belopp, 150,828 R:dr 18 sk. 5 r:st B:co, som ännu återstår af Bankens fordran hos Stats-Verket, härledande sig från i Piastrar meddelade förskott, i och för liqviden med f. d. Kongl. Familjen, kommer att af Riksgälds-Contoret liqvideras på det sätt, alt till Banken inbetalas före 1835 års utgång R:dr 66,666: 3a. — före 1836 års slut likaledes ... — 66,666: 32. och inom 1837 års förlopp öfrige — 17,498: 2. 5. allt Banco. 2:0 Sedan Banken år i83o af dess då hos Stats-Verket återstående fordran, 4,401,432 R:dr i3 sk. 2 r:st., för 18u8 års försträckte krigskostnader;, erhållit contant 1,432: 13: 2: samt Riksgälds-Contorets å Rikets Ständers vägnar till Banken eller ordres utfärdade förskrifrringar för öfrige 4 40O>0°0 R:dr Banco, kommer, enligt samma förskrifningars lydelse, att årligen ifrån och med 1835 af Riksgälds-Contoret, i afräkning å primitiva capitalet, inbetalas 2 procent, jemte ränta å 4 procent på hvad utaf skuiden, efter senast skedd capiial-afbetalning, återstår, under förbehåll, ej mindre att Riksgälds-Contoret derutöfver må göra större eller mindre afbetalningar å Bilt. till R. St.
Riksdags-Ordningen, berörde motion återlemna, till den åtgärd, Rikets Ständer finna med åberopade § öfverensstämmande. Ank. till Exp. Utsk. den 4 Sept. 1844, kl. 10 f. in. Memorial. Det är anledning till anmärkning emot Föredragande Stats-Rådet och Chefen för Finance-Departementet, hvarom remiss begäres till Constitutions-Utskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Stockholm den 3 September 1844. Memorial. Det är anledning till anmärkning emot f. d. Föredraganden för Handelsoch Finanee-Ärenden samt Föredragande Slals-Rådet och Chefen för Finance-Depar lemén let; hvarom remiss begäres lill Conslitulions-Utskoltet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Slockholm den 3 September 1844. M 18- Ank. till Exp. Utsk. den 4 Sept. 1844, kl. 10 f. m. Memorial. Det är anledning lill anmärkning emot Föredragande Stals-Rådet och Chefen lör Sjölörsvars-Dcpartementet, hvarom remiss begäres lill Constitulions-Ctskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola. Slockholm den 3 Seplember 1844. lith lill R. St. Prol. IMU 4 Sami. t Åfxl. 4 Haft. 2 STOCKHOLM, elmén & granbergs tryckeri, 1844. Stats-U(sfi. Ank. till Exp. Utsk. d. 11 Sept, kl. 11 f. m. Me mor ial. Från Bonde-Ståndet liar Stats-Utskottet erhållit remiss å Per Jönssons från Christianstads Län motion om rättighet för de härader, motionären representerar, att disponera den derifrån utgående curhus-afgiften, emot skyldighet att underhålla eget Lazarett; men sorn denna afgift icke ingår bland Statsverkets inkomster, utan är en serskild åtagen bevillning, får Utskottet, med stöd af 44 §• 3 morn.
Ni skall säga mig, att jag gör orätt i att tala om Pot-Boiiille, att jag ofrivilligt puffar för en förkastlig bok och att jag gjorde bättre, om jag vore stum derom, att tystnaden är ett fruktansvärdt vapen, att Zola ingenting högre åtrår än uppseende, till och med för priset af en upptuktelse af prima sort. För en fiende till Zola vore dessa skäl goda, men för en man, hvilkens penna är egnad åt pariserkröni-kan, äro de dåliga. Det är tid att hämnas Paris för Zolas smädelser. Detta är en högre hänsyn, som tager försteget för alla de andra; läte man Zola hållas, skulle främlingen göra sig en skön idé om parisarne. Idel smutsiga svin, efter hvad Zola påstår! Nej, säger jag, nej! Denna Zolas grymma förnedring, när han sjunker från en sådan höjd till Fot-Bouilles pöl, var att förutse; det var sakernas naturliga gång. När jag såg landthuset vid Médan höja sig ur jorden, när jag såg arbetarne klättra på ställningarna som kattor, när jag såg byggherrn beundra sig sjelf i sitt bygge, tänkte jag: det skall sannolikt ingenting ondt hända arbetarne, men husets herre skall kanske en vacker dag göra kullerbytta. Penningdjefvulen hade gripit artisten vid strupen; de digra vinsterna på VAssommoir hade småningom förvandlat skriftställaren till en spekulant; det tycktes mig, att han började skrifva sina böcker tvefaldt och att han i brädden af hvarje sida i sitt manuskript summerade hvad detta kunde komma att inbringa honom; han skref icke längre för de kännare, som ställa så högt i sin aktning la Conquéte de Tias sans, la Faute de Vabbé Mouret, Therése Raquin och denna Assommoir, så rik på sköna och lefvande taflor. Nu åter arbetade Zola för murarne,gipsarbetarne, målarne och takläggarne. Han erkände blott den kritik, som dömer efter exemplarens mängd; han mätte ett arbetes värde efter antalet upplagor och han skref Nanar som antyder förfallet, för att sluta med Pot-Bouille, som är fallets djup.
Vid ånyo skedd föredragning af Konstitutions-Utskottets Memorial, 32 16, med förslag till ändring i åtskilliga grundlags-stadganden, för att bringa dessa till öfverensstämmelse med Strafflags—förslaget, antogos sagda förslag alt hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, Frän Vallofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Konstitutions-Utskottets Memorial, 32 16, med förslag till ändring i åtskilliga grundlagsstadganden, för att bringa dessa lill öfverensstämmelse med Strafflags-förslaget. Omförmälda grundlagsändringsförslag antogos att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. S. I). Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Statsoch Lag-Utskoltets Betänkande, 32 43, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende på böters fördelning och om bötesmedlens användande. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets Memorial, 32 55, i anledning af erhållen återremiss af åtskilliga punkter i Memorialet 32 44, med förslag till förändrade föreskrifter i Irsta, 2:dra och 3:dje artiklarne af Banko-reglementet. God/fändes. utom hvad angår Utskottets, sid. 16, sist gjorda meddelande, hvilket lades till handlingarne; och Utlåtande 32 56, i anledning af erhållen återremiss å åtskilliga delar af Betänkandet 32 45. lii fö lis. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Memorial, 32 154, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Utlåtandet 32 150, i fråga om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader. Voteringspropositionen, äfvensom Utskottets förslag, sid. 3, godkändes; hvaremot inbjudningen, sid. 1, och det slutliga meddelandet, sid. 3, lades lill handlingarne. Utlåtande, 32 155, i anledning af väckt motion, angående förändring i vil koren för ett till förbättring och utvidgning af Helsingborgs hamn beviljadt lån. 624 Prot.-Utdrag den 30 September 1863.
Men det är icke blott vår egen historiska ståndpunkt, som, för att organiskt utvecklas, kräfver stånds-författningens upplösning. Hvarken Adel, Presteeller Borgare-St. äro ursprungligen Svenska politiska begrepp; och hafva vi icke under fordna tiders större isolering kunnat hindra att de blifvit från främmande länder införda till oss, så lärer deras upphörande der icke kunna blifva utan ett historiskt samband med våra förhållanden. Fn annan fråga är, om klassvals-principen, med utelemnande af det historiska betraktelse-sättet, har theoertiska eller praktiska företräden framför de samfälda valen. Icke kunna dessa företräden, på sätt reservanterne af Preste-St. förmena, ligga deruti, att klassvals-principen »i oinskränktaste mening, utan vilkor af census eller andra positiva qvalifikationer, lemnar vägen öppen för de hittills orepresenterade att vinna inträde i representationen.» Huru vill man väl särskilja klasserna utan positiva qvalifikationer? Det är just på mängden af behöfliga positiva qvalifikationer, som försöken till praktiska klassvals förslag stranda. Och om man icke är nöjd med endast en omskrifning af ord, så lärer man ock svårligen kunna vid klassvals-principens tillämpning undvika census. Om t. ex. större jordegare skulle utgöra en från de mindre skild klass, så måste Den 18 Meri f. m. 213 gränsen uppdragas genom en census, äfven om denna kallas mantal; och om besutenhet fortfarande skulle utgöra en qvalifikation för de mindre jordegarne, så är detta ingenting annat än en census. Annu svårare torde det blifva att genom klassval »i oinskränktaste mening lemna vägen öppen för de orepresenterade. » — Hållbarare skäl, än reservanternes, för klassvalen, synas mig kunna sökas i den åsigten, att de olika intressena böra representeras, dels för att bereda representationen en mångsidigare sakkunskap, och dels för att skydda det ena intresset emot det andras intrång. Men i båda dessa afseenden motsvara klassvalen endast i ringa mån sitt syftemål. Representanternas antal kan icke göras så stort, att man hos dem kan påräkna speciell sakkunskap i alla ämnen. Arendernas utredning tillhör också lämpligare regeringen, än representationen.
Riksdagsåret äfven skulle fortfara med de extra anslagen, skulle en förskräcklig oreda och ett faseligt bekymmer uppstå, i händelse en stöt, hvarmed lärer menas statsbrist, påkomme, enär man nu utsopat alla möjliga medel. Om någon brist i tillgångarne skulle uppkomma, så behöfver man lorst göra lån, eller hvad han föreslagit att göra, onödigtvis, när man har penningar, som emellertid skulle ligga ofruktbara. Ilan har äfven omtalat, aLt man skulle behöfva de ännu odisponerade medlen till Realisationen, men Ridderskapet och Adeln lärer icke hafva förglömt, att endast en viss summa årligen är anslagen till realisationen, och alt således de ännu odisponerade medlen ej kunna komma Realisationen lill godo, antingen de anslås lill den extra Slatsreglejingen, eller icke. Den 28 December f. m. 4[ Herr Rosenblad, Bernhard: Jag tillhörde den majoritet, sorn ansåg lån vara fördelaktigast, men hvilken sedan blef minoritet inom Utskotten. Då jag likväl nu tänker derpå, att följderna af en återremiss möjligen kunde blifva, att Utlåtandet förändrades till den grad, att ett annat system, motstridande alla förut fattade beslut, antoges, hemställer jag, om icke, enär vinsten af en återremiss möjligen kunde sätta allt på spel, derigenom att Riksdagen kunde slutas innan Utlåtandet återkomme, det vore bättre, att nu genast bifalla berörde Utlåtande. Herr Cederschjöld: Jag bar blifvit missförstådd af tvenne Talare, som trott, det min mening kunde vara, att anslag ej borde räcka längre än till dess Rikets Ständer sammanträda. Alla anslag skola fortfara, intill dess nya Ständer beslutat en ny Statsreglering enligt 61 §. RegeringsFormen. Nu är bela skilnaden emellan Reservanterne och mig, att de. taga för afgjordt, att någon ny Statsreglering ej skall fastställas förrän i835; och jag åter föreställer mig, att en sådan skall ske 1834i emedan jag ej kan annat förmoda, än att Rikets Ständer skola sammanträda år i833, såsom RegeringsFormen och Riksdagsordningen bestämdt föreskrifva.
2: o Att en av Kollegiet priviligierad manufakturist äger rättighet att åstadkomma alla slags tillverkningar i den hantering varpå Kollegiet utfärdat tillstånd. 3: o Den större arbetsfrihet som nu förunnas blivande manufakturister och personer som är utbildade hos dem, skall gälla även redan antagna manufakturister och deras arbetare. De kommer då att vara underkastade samma utskylder till Kronan och staden som de under skrå lydande mästarna. Stockholm den 6 november C af KLINTBERG Kungörelse angående gelbgjutares och klockgjutares arbetsfrihet. Stockholm den 6 november 1821 Kongl Maj: t har prövat att det är skäligt med jämkning mellan gelbgjutares och klockgjutares arbetsfrihet. Hädanefter får gelbgjutare utom vad de hittills tillverkat även förfärdiga allt vad klockgjutarna tillverkar utom kyrkklockor. Klockgjutare får tillverka allt som gelbgjutarna tillverkar. Stockholm den 6 november 1821 C af KLINTBERG Kungörelse angående Medico-legala attester av de till fältläkarecorpsen hörande ordinarie läkare. Stockholm den 14 november 1821. Att då enligt Kongl Brev 1758 och 1784, ämbetsbetyg utfärdade av provinsial medici och stadsfysici gäller utan att de beedigas inför domstol om de är försedda med så lydande slutmening: " vilket jag härmed inte allenast på min ämbetsed intygar, utan också med denna edliga förpliktelse, så sant mig Gud hjälper till liv och själ, bekräftar ". Sundhets Kollegiet hemställer att alla vid fältläkarcorpsen anställda ordinarie läkare, om de är kirurgie magistrar, bör äga lika vitsord och vara fria från skyldighet att inställa sig i domstol för att beediga sina i medici legala mål utfärdade attester. Stockholm 14 november 1821 CARL JOHAN Kungörelse angående Rätter Överdomstol i de av Sjötullrätt och Överdirektörsämbetet vid Tullverket, avgjorda mål.
M 169, i anledning of motion, angående revision af nya Trollhätte kanalbolags räkenskaper samt Statens bidrag till kanalbyggnaden och utredande af Statens andel i bolagets inkomster, m. m.; återremitterades till Utskottet, som skulle meddelas den i ämnet hållna öfverläggning medelst utdrog af protokollet; JV2 172, i anledning of Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående inrättandet af en pensionsanstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segeleller ångfartyg, äfvensom machinister och eldare å sistnämnda slags fartyg; afslogs; och M 173, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anvisande af anslag till betäckande af kostnaderna för Sveriges deltagande dels i 1862 års allmänna industrioch konstexposition i London, dels ock i den för landtbruksalster och redskap innevarande års sommar anordnade internationela utställning i Hamburg; bifölls. S. D. Föredrogos Stats-Utskotlets nedonnämnda Utlåtanden: M 175, angående ersättning för sådana af Kongl. Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgifter, för hvilka statsanslag ej blifvit of Rikets Ständer beviljade, bifölls; 67S Prof.-Utdrag den 21 Oktober 1863.
Majit fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att beslut härom ulan någon större tidsutdrägt blefve fatladt, på del att förutnämnda provisoriska kautionerings-åtgärder må, så snart som möjligt, upphöra att i afseende ä Sverige ega tillämplighet; äfvensom E. K. Majit för Rikets Ständer omförmäla alt den ränleliqvid, som, enligt traktatens Ijdelse, den 1 sistlidne Juli bord t ega rum, blifvit af den under Kongl. Utrikes Departementets förvaltning stående konsulsfonden förskottsvis erlagd emot ersättning från de medel, hvilka af Rikets Ständer för nu framställda behof kunna komma att anslås. Rikets Ständer hafva till pröfning förehaft E. K. Maj:ts omförmälda nådiga Pro [tosilion och dervid icke kunnat undgå att inse de kännbara olägenheter, som bibehålandet af ifrågavarande tull måste för Svenska handeln och sjöfarten medföra. Rikets Ständer hafva ock erlaril, att, på sätt i den nådiga Propositionen finnes omförmäldt, den offentliga meningen, särdeles efter det Sundska tullen år 1857 blifvit afskaffad, lurf)e(lilians-Utskottats Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 21. 43 ifrigt uttalat sig mot bibehållande af förstberörda tull, hvilken, huru betydande lindringar deruti an blifvit gjorda, dock alltid är för handeln i hög grad tryckande samt dessutom står i strid med nutidens åsigter rörande de internationela förbindelserna, och hvars klarerande i allt fall är förenadt med formaliteter af beskaffenhet att utgöra eli väsendtligt hinder för handelns fria och obehindrade gång. Rikets Ständer hafva derför funnit sig böra, på sätt E. K. Majit äskat, godkänna de förbindelser, E. K. Majit genom ifrågavarande traktat Sig och Riket iklädt. Beträffande derefter frågan, huruvida den genom oftaberörda traktat
Ehuru jag erkänner Herr Cederschjölds goda mening och nödvändigheten af försigtighetsmått emot missbruk, kan jag likväl ej tillstyrka hans förslag, emedan de här ifrågavarande skuldförbindelserne äro ett slags växlar, och hafva naturen deraf. Jag vill såsom exempel anföra, att det finnas få större handlande i Ystad eller hvilken landsort som hälst, som icke hafva något Handelshus här i Stockkolm, med hvilket de stå i förbindelse och på hvilket de gifva invisningar, samt tvärtom. Det skall således ofta inträffa, att de begge Handelshusen på samma gång utgifva invisningar på hvarandra, af hvilka den ena är fullkomligt lika god med den andra. Men om man nu skulle inskränka lånerätten inom den trånga gräns, att ehuru maximum ej vöre uppnådt, den ena invisningen ej fick belånas derföre, att den andra redan vore belånad, så skulle en dylik inskränkning tillbakahålla och hämma Den 7 December c. ro. 267 liela rörelsen. Säkerheten måste ligga i omdömet hos Banco-Styrelsen, som lätt igenkänner circulationsväxlarne, eller hvad man vill kalla dem. Att definiera dem är öfverflödigt, och det bör vara tillräckligt, att Banco-Styrelsen i Instructionen uppmanas att för dem taga sig till vara. För att emedlertid förekomma den farhåga, hvilken äfven jag bekänner mig hysa för circulationsväxlarnes användande till liqvid af äldre lån, skulle det måhända vara nödvändigt att förbjuda deras antagande såsom hypothek vid sista terminen af ett meddeladt äldre lån på samma namn, ehuru jag inser olägenheterne äfven af ett sådant stadgande. Det utgör dock en medelväg, och jag anhåller derföre om uppläsning ånyo af det förslag, jag på förmiddagen uppgaf, och hvilket jag då lät förfalla, men å hvars slut jag nu vördsamt yrkar proposition. Herr Cederschjöld: Jag har redan på förmiddagen gjort erinringar emot Herr Rosenblads förslag och sökt visa, att ändamålet dermed icke vinnes; ty det kunde hända, alt Banken ginge helt och hållet miste om sin betalning, i händelse man, genom bifall till Herr Rosenblads förslag, nekade låntagarens vänner att liqvidera lånet genom omsättning på sina namn.