Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är också den verkliga grunden lill åtskilliga af de bestämmelser K. M:s Propos. innehålla, och hvaröfver man läst och hört så mycket klander och sorl. Utsk. har emellertid i mångå fall trott sig kunna gå längre än K. M. Så har t. ex. i afseende på: dels beskattningens belopp för husbehofsbränningen; dels maximum för de mindre, och minimum för de större brännerierna; dels skattens erläggande förskottsvis; dels tidsberäkningen, (enär någon öfvt rgångsperiod icke blifvit föreslagen); och slutligen i afseende å bränvinstillverkningens skiljande från jorden, Ulsk:s förslag åstadkommit långt större rubbningar än IL M:s Propos. Utsk. har i alla dessa afseenden, gått djerft och föga skonsamt tillväga, och ehuru äfven jag gerna vill erkänna, att jag hoppas resullalerna deraf en gång skola blifva goda, är det likväl säkert, att de olägenheter som för tillfället deraf skola upsla, komma alt blifva ganska tryckande för mången. Det må bero på R. St., som äro folkets målsmän, att underkasta sig detta; och, om de tro sig böra göra det, må de dä äfven åtaga sig ansvaret för de följder, som af denna stora brytning otvifvelaktig! upkomma. I afseende på den nu föredragna punkien, vill jag blott hafva yttrat den mening, att om R. St. behaga frångå K. M:s Propos. , som vidhåller den gamla bestämmelsen, att bränvinsbränningen skall vara förenad med jorden, hvilken bestämmelse jag icke tror att K M. ansåg vara af synnerlig vigt för saken, ulan lät qvarstå, blott för att ej onödigtvis upväcka motståndskrafter och såra intressen samt opinioner, utan att dermed något särdeles stort ändamål vunnes. Om, säger jag, man vill frångå denna grundsats, tillstyrker jag, att ett sådant tillägg till §. åtminstone måtte införas, som af åtskilliga ledamöter blifvit föreslagen, hvarigenom bränviusbränning med mindre redskap i städerna må förhindras att upkomma. ✓ Gr. Posse, Knut Axel:
Enligt Utskottets åsigt, är det således ingalunda behöfligt, att nu taga i beräkning eller anvisa några tillgångar för de lån, som under innevarande riksdag blifvit beviljade och anvisade till utgående emot ovilkorlig återbetalnings-skyIdighet samt föreskrifven räntas erläggande; och Utskottet anser derföre att från ofvan uppgifna skilnad mellan Riksgäldskontorets förestående utgifter och nu beräknade inkomster eller disponibla tillgångar kan och bör afdragas ett dessa lån ungefärligen motsvarande belopp af 800,000 R:dr. Vidare torde i afseende på det härefter återstående beloppet 5,955,959 R:dr 56 öre, jemväl böra erinras, att, då en stor del al de nu ifrågavarande statsanslagen, endast i den mån de för desammas erhållande stadgade vilkor varda uppfyllde, få utbekommas, med säkerhet kan antagas, att, lika litet under nu instundande som under föregående statsreglerings-perioder, alla de beviljade anslagssummorna kunna komma att med sitt hela belopp utbetalas; — anseende sig Utskottet till stöd för sin nu uttalade mening böra åberopa den detta utlåtande bifogade förteckning å de vid förflutna riksmöten anslagne och i Riksgälds-kontoret ännu innestående statsbidrag. — Denna förteckning utvisar nemligen att, oaktadt tid efter annan skedda afföringar af uppkomna besparingar å dylika anslag, de allt hittills outtagna och i räkenskaperna balanserade anslagssummorna beviljade och anvisade redan Slats-Utskottets Memorial M 219. 15 redan vid 1840 och 1841 års riksdags extra statsreglering utgöra 170,612 R:dr 95 öre. Utaf de vid sednast förflutna riksdag å Riksgälds-kontoret anvisade extra eller tillfälliga Statsutgifter innestå för närvarande, sedan de anslag, som numera icke kunna utbekommas, utan måste anses utgöra uppkomna och disponibla besparingar, blifvit afdragna, eli belopp af icke mindre än 2,120,254: 71.
Samma drag hterfunno vi i flera af de gotland-. ska landtkyrkor vi sedan sago, och det ar, fastan ej estetiskt tilltalande, likväl af stort historiskt intresse. Det talar om ett vaket och för intryck mottagligt folk, som ej lät sig nöja ined de gamla, för trånga blifna forineriia, d&amp; det en gång fått blick för djarfvare och friare; men det talar ock om en utveckling, som våldsamt afbrutits, innan den nått sin fulländning, o111 storhet som försvunnit och glans som slocknat. Mellan saftiga ängar, förbi Barlingbo station och kyrka, dar vi gjorde ett kort Besök, gick färden vidare mot Dalliem. Redan från Follingbo torngluggar hade vi sett den smärta spiran sticka upp bland träden, och nu kom den närinare och närmare vid livarje krök af vä- gen, tills vi tydligen kunde urskilja de Iiöga spetsbågiga ljusöppningarna. h d t l i g e n svängde vi upp till kyrkogkrdsporten och hade hela kyrkan framför oss, vacker ocli djarf i proportionerna, på en gång imponerande och fin. Bortom en åker åt vester till låg stiigan, där nyckeln skulle finnas. Mor själf koin ut, då vi knackade på, och lämnade sina liusliga sysslor för att bli vår ciceron. Hon var fryntlig ocli spr %ksani ocli iinderliöll oss ined roliga historier på akta gotländska; men sh snart hon öppnat kyrkporten var det ingen, soin ansträngde sig att förstå henne längre. Här var mycket att se. Blicken gled genast mellan de fyra smarta pelarna upp mot den grupp af målade fönster, soin afslutade perspektivet. Än iner intresserade oss dock korstolarne i gotik, med deras rikt skulpterade bladornament. Dein kunde man ej se sig mätt på. Tornet lockade oemotståndligt oss alla, utom artisten, soin fastnat för en portal igen och inte gaf sig tid att komina med. Det bar af uppför trappan i södra torninuren, en sådan dar smal, mörk, slingrande trappa med höga, ojämna steg, som inan trefvar sig upp för med en viss förvantningsfiill rysning.
4^ sådan den blifvit af R.iksdags-Fullmägtige ffamsläld, är alldeles outredd och icke uti skick att kunna af Riksens Häglof!. Ständer piöiVas, utan vederbörande, sorn förmena sig ega skäl lil! klagan öfver o» vigtig tillämpning af de för Såg» och Mjölqvarnars skattläggning gällande för» fattningar, synas böra hänvisas att hos Kongl, Maj;t i underdånighet deruti söka lättelse, samt någon lindring uti skatt» läggningsgrunderne lill minskning i Stats» Verkets inkomster, sä mycket mindre lä» rcr kunna vid denna Riksdag ifrågakom» pia, sorn derpå till en del h vilar den be» räkning öfver Stats-Verkets Inkomster intill nästa Riksdag, hvilken Riksens Hög» lodige Ständer bifallit; kunna Utskotten ej finna, att förevarande Motion förän» leder till någon åtgärd af Riksens Ständer, Hvilket Utskotten få till vidare pröf» ning yördsamligen hemställa. Stockholm den 20 September iga3, 44 Stats-Utskottets B e t ä n k a n d e n, N:o 511. Ankom eea 7 0:t. 1823- Riksens Höglo Q. Ständers Statssaint Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, rörande Krono-Skogarne, samt öfver åtskilige dermed gemenskap ägande motioner. Enti gt ankomne Protocolls-Utdrag hafva samtetige Respective Riks-Stånden dels till Stats-Utskottets enskilda åtgärd, och dels till gemensam handläggning med Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottet öfverlemnadt följande: Kongl. Majrts Nådiga proposition till Rikets Ständer, angående Krono-Skogarne i Riket; Gifven Stockholms Slott den 19 Februarii iSaö.
Jag instämmer derföre med Hr Sandströmer. Frih. Cederström: Jag anser mig skyldig rätta ett uttryck af Hr Printzensköld som sagt att kammarcolhm skulle höras öfver sökt skatterätt till kronohemman å Oland och att skälet vore, att kammarcolhm ägde pröfva, huruvida det behöfde användas till bohemman. Dermed förhåller det sig så, att det Konungabref hvarpå han syftat, icke innehåller annat än att åboer af kronohemman på Öland som icke hafva barn icke må få lill skatte lösa hemmanen förr än samtlige kronolänsman med flere tjenstemän på ön blifvit med bohemman försedde. Hr von Hartmansdorff: Om det förhåller sig så, som Hr Gripenstedt nyss sade, eller att Staten bör, när collisior upp - Den 7 September f. m. 27 slår mellan hans och individens fördel, se mera på den sednares än sitt eget hästa; så synes det mig som borde konungens rådgifvare föreslå alla skatters efterskänkande. Detta vore det enklaste, men jag tror icke att det för samhället vore det nyttigaste. Gr. Sparre: Det yttrande som här blifvit fäldt, att II. St., såsom varande Statens målsmän, äfven böra anses såsom målsmän för individerna är sä märkvärdigt, alt det ej bör lemnäs oanmärkt. Den värde talaren, som fällt detta förflugna yttrande har sammanblandat frågan om äganderätt och beskattning. Det är ur förstnämnde synpunkt, som han här yttrat att R. St. icke kunna göra medgifvanden på individernes vägnar, att R. St. icke kunna efterskänka individens äganderätt. Jag lemnar osagdt huruvida denna sats må äga tillämplighet på nu ifrågavaride förhållande, men i och för sig sjelf är satsen otvifvelaktigt riktig, och ur denna synpunkt kunna Ständerna på intet sätt gälla såsom målsmän för individerna, eller efterskänka dessas äganderätt. I fråga åter om beskattning, likasom i fråga om lagstiftning föra visserligen R. St. Statens och således sammanfattningen af individernes talan, men att af detta skäl benämna Ständerna individernes målsmän i eganderättsfrågor, röjer i sanning föga begrepp i statsi ältsligt hänseende. Hr Gripenstedt:
Jag skulle gerna tro att sådant härrörde af liflrg handel ; genom köpmannens lyckliga ställning vannt Landtmannen och Näringsidkaren afsättning för deras producter och tillverkningar, förlust eller känning af penningens lägre och vahrornas högre värde förmärktes endast af Capitabsten och penningelöntagaren, desse höjde sin rosi emot Götha Canal och Köpmännen oell , dårande en del Jordbrukare att deruti instämma verkade detta rop må hända det olyckeliga 1815 års Prohibitifsysteme, som kraftigt bidrog att 'örstöra handeln, Och köpmännens fall m dförde Jordbrukarens hvilken glömmande, att mm ej våldsamt lösrycker en af kroppens lemmar utan att de andra äfven aftyna, dyrt fick pligta för sin medverkan att störta de handlanda. Min öfvertygelse är det åtminstone att af en härigenom och icke ensamt genom myntets fal-r Jande värde, bereddes den mängd Baaquerouter hvarmed Götheborg och flera af Rikets för - Dm Xl April f. in* Ut blomstrande stader hemsöktes; oaktadt tiliTäckelig kännedom om Malmö Disconts elaka ställning och med fulla bevis, att dess Direciion ej fullgjprdt sin skyldighet, behandlades den skonsamt af 1815 åis Ständer, Directionens oredlighet blef mer och mer känd men ändå skyddades den i det längsta och lätteligen skulle man kunnat tro att afsigten var att i Malmö Disconts fall äfven indraga de andfa båda FilialDisconternas; detta lyckades åtminstone fullkomligt.
U. 224. A. 264. E. 344- Armeens, Indelta, civilstat, om rättighet till ersättning för accorder åt. XIII. B. 28. A. 32. XVI. U. i38. A. i58. — Indelta, vapenöfningar, om anslag till. Se Passevolancen. — organisation. Se Försvarssystem. —• PensionsCassa, om ytterligare anslag för; om dispositionen af Accords-reglerings-anslaget och ora belåningsrätt å Accordsfondens obligationer. I. n5. R. 13r. — PensionsCassa, angående verkställd granskning af. Se Revision. Artilleriets Capitaine!’ med lägre lön, om löneförhöjni ng för. II. 23!. III. R. 256. Artilleri-Hästar, om begagnande af, i stället för Kronoskjuts, till forsling af Kronans spannemålsoch mjölförråd för vissa Garnisons-orters behof. VI. B. g4- Å. 4*1- t X. B. 3g5. XI. A. m. E. 281. Åsa socknemän, om understöd till, för lidna förluster genom inträffad liagelskada. XVII. A. fao. B. 512. XVIII. E. 3. Askersunds stad, om rättighet för, att hålla en marknad. V. B. 8. A. 18. Assignationer. Se Invisningar. AssistanceContoiret, Berättelser om förrättad revision af. Se Revisorer, Revision. AssistanceContoirets hus, om utbyte af emot f. d. Hessensteinska huset. Se Hessensteinska. — Tjenstemän, ora något årligt understöd för. B. ( »7 ) B. Bank, Rikets Ständers, om inbjudning till enskilte aetieägare att deruti deltaga. III. 271. IV. R. 220. IX. B. 206. A. 353. Banken, om afskrifning af en dess äldre fordran hos RiksgäldsContoret.
Sedan kommitterade vidare afgifvit. yttrande, dels »angående de obliga»tioner, som vid nu förestående upplåning skola utgifvas», dels v angående »emottagande i kronouppbörden och inlösen vid landtränterierna af förfallna »räntekuponer för ifrågavarande obligationer» öfverlemnades slutligen förslag till obligationernas lydelse. Efter tagen kännedom om kommitterades utlåtande, företogo Fullmägtige ärendet till öfverläggning, dervid enhälligt den åsigt uttalades, att den vid inhemska låns upptagande af Riksgälds-kontoret förut begagnade, så kallade subskriptions-methoden, eller beredande af tillfälle för hvarje hugad långifvare att anteckna sig för och genast erhålla uppgifvet antal obligationer, icke, utan förbiseende af de i kommitterades yttrande omförmälda särskilda förhållanden, kunde iakttagas vid den upplåning, hvarom nu vore fråga, samt att, genom infordrande af anbud å hela lånet eller vissa betydligare delar deraf, kännedom vunnes om det pris eller den ränta, hvaremot penninge-associationer eller stö'rre kapitalister önskade emottaga ouppsägbara Svenska stats-obligationer. Med gillande af hvad kommitterade sålunda i detta afseende föreslagit, beslöto Fullmägtige, att genom kungörelse i allmänna tidningarne tillkännagifva, att hugade inhemske långifvare egde före den 15 derpåföijande Mars till Fullmägtige inlemna förseglade anbud å öfvertagande af hela eller något visst betydligare belopp af sagde lån; och borde i anbuden, hvilka komme att inför Fullmägtige nyssberörda dag öppnas, uppgifvas: a) de särskilda vilkor hvaremot vederbörande ville öfvertaga den erbjudna lånesumman motsvarande obligationer med ofvan åberopade (4£ procents) ränta samt för öfrigt stadgade betalningsvilkor; b) de terminer, vid hvilka vissa uppgifna belopp utaf denna lånesumma skulle sednast vara till Riksgälds-kontoret inbetalda; dock finge inbetalnings-termi nerna icke utsträckas längre än till 1862 års utgång; c) erbjuden säkerhet för anbudets fullgörande. 30 Slals-UlthoUets Utlåtande N:o Si.
Uti underdåniga besvär öfver detta utslag har jag anmärkt, att om det af Hofrätten anförda skäl skulle gälla, och det dessutom vore klart, att Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs län i saken ej begått något fel*); följden blefve, att fångens lidande genom 36 dagars olagligt häkte ej kunde läggas någon myndighet till last, hvilket säkerligen icke vore förenligt med den förfördelades lagliga anspråk på upprättelse och skadestånd för sitt lidande. Nu hade det förekommit mig ostridigt, att den begäran om handräckning till verkställighet af ett utslag, som af Konungens Befallningshafvande i ett län till Konungens Befallningshafvande i ett annat län atlätes, lagligen kunde och borde af den senare betraktas såsom tillkommen ') Klart och ostridigt är, att om samma lära blifvit följd i Skaraborgs, som i Elfsborgs län, den sakfällde då skulle kommit att äfven undergå straffet, ehuru ban var af Hofrätten derifrån befriad. — 81 — efter behörig pröfning, huruvida samma verkställighet borde äga rum; hvaraf följde, att när sådan begäran skedde hos Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs län, någon dylik pröfning icke der kunde anses behöflig, samt att alltså den handräckning, hvilken der omedelbarligen ägde rum, ej kunde såsom felaktig anses; och det hade endast varit genom Konungens Befallningshafvandes i Skaraborgs län omtanka, som det slutligen yppats, att utslaget icke vore verkställbar^ På denna grund och med åberopande af den i handlingarna befintliga närmare utredning af förhållandet, har jag i underdånighet fullföljt de påståenden, som i Hofrätten blifvit gjorda. Kongl. Maj:ts nådiga Utslag i målet har ännu icke fallit.
Kostnadsförslaget uppinge en summa af något öfver 45,000 R:dr, och stadens andel i kostnaden skulle uppgå till 25,000 R:dr. Men alldenstund Oscarshamn sedan 1850, då staden undfick sina privilegier, på byggnader och allmänna arbeten nedlagdt öfver 100,000 R:dr och för närvarande saknade utväg att utan understöd anskaffa den till fullbordandet af dess till murar och tak uppförda läroverksbyggnad erforderliga summan, 25.000 R:dr, har Stats-Utskottct» Utlåtande i\;o 139. (Fortsättning.) 27 motionären föreslagit, att Rikets Ständer för fullbordande af eiementarläroverksbyggnaden i Oscarshamn måtte åt staden anvisa ett ytterligare understöd af 10,000 Riksdaler. Med hänsyn tili det vid sednaste riksdag beviljade anslag af 20,000 R:dr, hvilket medgafs Oscarshamn såsom bidrag till uppförande af en ny läroverksbyggnad under förutsättning att staden skulle tillskjuta återstoden i den härför behöflig» kostnaden, anser Utskottet, att studen bör uppfylla det vilkor, under hvilket förevarande anslag beviljades och emottogs, hvarföre Utskottet hemställer, alt denna motion må af Rikets Ständer lemnäs utan ålit afseende. 119:o. Till uppförande af en ny läroverksbyggnad i Malmo, på sätt till Kongl. Maj:t iugifna handlingar, ritningar och kostnadsförslag närmare upplysa, har Herr G. Hedman uti eu inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 219) anhållit, det täcktes Rikets Ständer anslå eu summa af 150,000 R:dr.
En Skogvaktare tror §ig nu vanligen hafva uppfyllt allt hvad honom åligger, då han 2 å 3 gånger i veckan åtföljt .rålinien af den Skog, som tillhör hans vakt, för att efterse om någon åverkan är begången : träffar det så lyck.' ligt, att förbrytaren kan upptäckas, stämmer han till Tinget. Om likväl slutet blir sådant,’ att sedan saken vid flere Ting blifvit pröfvad, förbrytaren blir frikänd, torde kanske Skogvaktaren ledsna vid att anklaga sådana förbrytelser, som medför honom kostnad, tidspillan och rotar det hat, hvilket söker och ofta finner tillfälle att emot hela Staten utbrista. Det är tydligt, att de som vilja åtkomma Skog, och dessa äro rätt manga skola hata allt hvad sorn ligger dem i vägen; men som Skogens Den 12 December c. m. vard icke allenast består uti att förekomma åverkan, utan uti mångå andra delar, som äro af lika mycken vigt och betydenhet, men obände för värdaren; så kan man deraf lätt inse nödvändigheten af nija föreskrifter, och det är på dessas uppgörande jag å nyo yrkar. Med. alla de fel och ofullkomligheter som SkogsUetjeningen vill påbördas , blir det dock en sanning, att på de orter der skogsbrist öfverklagas, eå finnas KronoSkogama skäligen bibehållna, då deremot de enskilta Skogarna, under ett tygellöst sjelfsvåld, oftare försvunnit och förvandlat sig till kala Bergsbackar. Fin« nes Skogen till en och annan Egendom bibehållen, 6a har det ej skett utan att ägarea antingen sjelf gifvit sig mödan att vara Skogsvaktare, eller ock hållit sig en sådan; och med alla missbruk, som i sednare fallet skulle kun-» na förefalla, har dock nyttan varit synbar i jemförelse med de Skogar, som under enskilta ägande rätten befunnits, antingen i samhäfd, eller utan annan tillsyn och omtanka, än den som yttrar sig genom farhågan att sjelf använda hvad man annars fruktår att andra skola taga ifrån en Man försökte för några år sedan att öfverlemna allmänna Skogarnes vård åt KronoBetjeningen, mea huru gick det?
Marianne drog sina andetag djupare än förut, och för sitt lif skulle hon icke velat se upp. Denna röst, denna röst! Så är det att höra en välkänd melodi, utan att minnas hvar man har den ifrån. »Ha, ha, ha! Hvad jag skulle skratta om jag träffade på någon lika sentimental som jag sjelf!» – Han kastade hufvudet tillbaka och skrattade med det tysta skratt, som var hans vanliga. »Jag har en stor faiblesse för solfjädrar», – han slog upp den med en öfvad rörelse och såg ned på den, – »solfjädern är egentligen det enda jag afundas qvinnorna. I en karls hand tar den sig aldrig ut; det är som med armband: man blir en narr ... Tack... Det är obegripligt hur mycken intelligens som kan gömmas i en solfjäder; nästan mera än i ett hufvud – ibland.» Han lemnade solfjädern tillbaka med en artig bugning men med en sarkasm kring de nervösa mungiporna. »Känn sådan egendomlig mjukhet», – han strök med sin hand i luften som om han ännu känt den glida fram öfver fjäderklädnaden, »det påminner mig om någon som jag aldrig skall se mer. Jag tycker att jag hör ett par mjuka skor emot mattan. – Han tillslöt ögonen. – »Om ett år skall jag kanske minnas denna qväll på samma sätt; jag menar med något af en stämning, som nu ligger i sin puppa, och som först när verkligheten icke mer fins till får sina vingar. Då skall jag minnas det här lilla boet. – Han såg mig omkring. »Egentligen är det vackert i qväll. Är det inte?» »Mycket vackert.» Marianne talade entonigt och såg ned på sin solfjäder. Detta skygga tillbakadragna uttryck gaf någonting barnsligt ungt åt hennes outvecklade drag; hon var nästan vacker nu, då hon led af att känna sig ful. »Du borde gifta om dig, Pål», sade Börje, »det är ju länge sen din hustru dog, och det är inte nyttigt för dig att gå så der som en enstöring.» »Jag är inte anlagd för erotik just nu.» Det var en torr försmädlighet, som icke ens vårdade sig om att vara spetsig, endast liknöjd.
Staden ansvarar ock för hållskjuts under en tredjedel af året, samt erlägger, i detta afseende, till den antagne entreprenören 196 Riksdaler, 16 skillingar banko årligen. ‘23 Det åligger mig slutligen att i underdånighet anmärka, att, ehuru långsamt denna lilla stad uppreser sig utur det förfall, hvaruti den störtades genom 1799 års svåra eldsvåda, är likväl dess förkofran numera synbar. Flera nya byggnader hafva under de sednare åren blifvit uppförda, de gamla gatorna försedda med ny och god stensättning, gamla förfallna byggnader undanröjda och nya gator öppnade, samt, till beredande af hufvudgatans fortsättning i rak utsträckning öfver ån, en ny jernhvalfbro deröfver anlagd, för hvilket ändamål stadens högt ålderstigne förre borgmästare, II. W. Carlson, skänkt en bidragssumma af 8,000 R:dr banko, med vilkor att 6 procents årlig ränta derför erlägges under hans och tvänne hans äldre slägtingars lifstid. Upsala Lands-Kansli den 30 December 1848. R. VON KRjEMER. J. Adolf Carlson. Jo il Kiel lin. > i j N Tabell filt* Landet s n o in Tpsala Län, för åren 1843-1847. Hemmantal. förbehållne och fo kättla ed åbo dess räkning utar - hafva besittningsrä Kungsoch Kungs-ladugårdar . - • Derunder lydande eller Kronan särskildt renderade eller disponerade hemman D:o andra lägenheter, såsom Stallängar m Fisken Frälse-Säterier Säteri-Rusthåll Rå- och Rörs-hemman Frälse-hemman Frälse-Skatte-hemman Krono-hemman Krono-Nybyggen med frihetsår Krono-Rusthåll Krono-Skatte-hemman „ särskildt under bruk Krono-Skatte-Rusthåll Krono-Augments-hemman Krono-Skatte-Augments-hemma Militie-boställen Civile boställen Ecklesiastike boställen .
– Nå väl, – sade Lennartson belåten, förde sin arm under min och satte sig i jemn marsch utåt gatan; – för ett halft år sedan bodde jag, som jag sagt, i huset midt emot detta gamla näste, som fallit dig så i smaken – och då hörde jag hvarje qväll de mest hemska och besynnerliga ljud derifrån och såg underbara och förfärliga gestalter sväfva förbi fenstren, – fortfor han med tillgjord och komisk högtidlighet i tonen. – Lemna mig, – sade jag förargad, – jag har ju sagt dig att jag icke är i lynne att skämta nu; gå din väg, ty jag ser mycket väl att du vet ingenting. – Åh nej, vänta, – sade han, qvarhållande min arm; – jag skall låta bli att gyckla, efter du är så surmulen i dag, och verkligen tala om för dig hvad jag hört om detta hus, eller rättare om dess egare. – Nå så börja då en gång – sade jag otålig. – Men du lofvar då, att se’n komma med på Arnolds sexa? – Ja, om din historia är sann. – Sann! hur fan vill du att jag skall kunna veta det? Jag berättar dig hvad ryktet, det vill säga grannskapets sqvallerkäringar, säga och hvad hvarje gatunge i hela qvarteret kan upprepa för dig. – Det var i sanning bra tillförlitligt. – Du bryr dig kanske icke om att höra det? – Åhjo, låt gå blott – Man säger att egaren till detta hus bor der sjelf – helt allena. – Nå deruti ligger icke just något märkvärdigt. – Visst icke, i fall han ej vore död för flera år sedan. – Död! han är då begrafven der? – Åhnej; jag har på Tyska kyrkogården sett hans grafsten, och den åtminstone försäkrar att han ligger der i lugn och ro. – Har du då också sett honom lefvande i detta hus! – Nej, det kan jag just icke försäkra, men nog har jag flera gånger sett en lång fantastisk skepnad om qvällarne stå vid fensterna, och denna skepnad har, sanningen att säga, väl kunnat gifva anledning till ryktet, ty den liknade verkligen bra mycket ett upprest lik i sin svepning