Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ransakningen om det föregifna brottet inledes af en enskild, genom injurieåtalet till hämdlust retad person, som får tillvälla sig det väsentliga af en offentlig åklagares funktioner, men icke har dennes tjenstepligt att noga utforska sanningen och för sådant ändamål jemväl föra vaksam uppsigt, att icke till den anklagades skada i ransakningen sker från vittnens sida det farliga brott, hvarom lagförslagets 13:de Kapitel handlar, utan deremot finner denne enskilde åklagare för sig önskvärdt att kunna till men för den angifne vanställa alla förhållanden; och han har visst icke eller den officiela åklagarens önskan att fortskynda undersökningen, utan fasthellre har han i dess fördröjande, hvilket kan ske genom åberopande af vittnen, för hvilkas hörande möter långvarigt hinder, en utväg att för sig aflägsna verkställigheten af det straff han förutser sig hafva uti injuriemålet att vänta. Under sådan tidsutdrägt skulle den angifne både i offentliga och enskilta lifvet kunna finna sig i svår ställning, ju mera hans verksamhet och välgång förutsätta åtnjutandet af en icke ifrågaställd heder. Inför Domstolen, der anklagelsens art måste fordra hans personliga närvaro, behöflig åtminstone under de mot honom påkallade vittnesförhören, har han vid hvarje möte med äreskändaren att befara nya förolämpningar. För allt detta lidande vinner han genom domslutet svårligen en tillfredsställande upprättelse emot angriparen, möjligen en person, hvilken sjelf icke haft något anseende att äfventyra på denna onda 35 anläggning, utan varit legd och förledd af försigtigare .äreskändare, som håller sig undangömd.
Det löper en gångstig efter stranden, och den följer han, tills alarne bukta af inåt den lilla trånga viken mot norr, och där ställer han sig på ett gammalt gungbräde och utstöter en sakta h visslin g. Det var då för märkvärdigt! Här inne i viken är det ju icke vår ännu. Det är kallt, och snön ligger inne bland buskarne, och så denna lilla insjö, där isen är körbar — han for ju där senast i går kväll — och den höga stranden midt emot, där snön öfverallt glindrar fram mellan furorna och tycks skratta åt den afskalade stranden på solsidan. Men då ha de ju rätt, som påstå, att den nordiska våren är bara humbug! Han kom att tänka på trädgården, på drifbänkarne, solgasset, sorlet i marken och blef tveksam. Tstl Det var visst kyrkklockorna. Det var ju söndag och redan kyrkdags — nå, han hade börjat sin gudstjänst litet tidigare. Så blåste lokomotivet och arbetade sig stö- nande uppför backen vid stationshuset, och det blef tyst igen, och en långdragen susning drog igenom skogen. Han kände sig vek till sinnet och hörde upp att hvissla. Han hade en väldig aptit till frukosten. » Det är våren, » sade värden, » den tror jag vi ta oss en halfva på. » Efter frukosten voro alla naturfånerier som bortblåsta, och han visade ett sådant intresse för lifvets sunda, praktiska verklighet, han resonnerade så med hela sin själ om kainit och tomasfosfat, om smör, mjölk och margarin, att hans vän, jordbrukaren, betraktade honom med stora ögon. Den fina stadsherren skulle belönas, en cigarr stacks i hans mun, och han fördes upp till ladugården.
St. meddelad, och detta på af depart:s-chefen anfördt skäl, alt lönerne, särdeles inom militie-staten, redan nu för de Heste tjenstemän skola vara otillräcklige, och att hvad som blifvit anmärkt vid frågan om förvandling af statens behållna räntor till penningar, äfven vore gällande i afseende ä tjenstemäns löner. Således här åter en ifrån Regerings-makten utgången tanke, att den indelte löntagaren genom varuvärdenas stigande, och thy åtföljande markegångar, möjligen skulle komma att vinna på räntegifvarnes bekostnad. Således ett förnyadt bevis å ömhet för löntagaren, under motsvarande likgiltighet för räntegifvaren, hvars olyckliga belägenhet genom räntornas uppsägande under missvextår alldeles icke varit på något vis undanskymd, men likväl utan alt vid föredragningen förSpörjes att man ens försökt kunna göra den gällande. Jag anhåller på grund häraf att StatsUtsk. måtte för deras del ånyo besluta de indelta räntornes indragning till statsverket, och vederbör, embetsmäns aflönande med kontant på sätt och med de iakttagelser comiterades beslut innefattar. Det skäl som häremot äfven blifvit anfördt, nemi. ätt statsverket till en början skulle finna sig utur ståndsatt, att qvartaliter utbetala de kontanta lönebeloppen, synes snart undanröjdt vid öfvervägande af comiterades förslag till uppbördsstämmornes inrättande på 2:ne terminer, hvarigenom nödige medel ofelbart skulle komma att inflyta och torde riksg.kont. äfven under alla händelser kunna förses med utvägar alt afhjelpa olägenheterne af detta inkast. när - Den S Januari. 49 Då markegångssältningarne redan utgöra ett undt, som under närvarande skat tesystem icke kunnat undvikas, vill det synas, som dess olägenheter åtminstone icke borde förökas; och hvilket likväl ofelbart skulle blifva händelsen om K. M:s nåd. propos. i delta hänseende skulle af R. St. biträdas.
Anslaget är ett Statsanslag, såsom en talare bär förmodat, och upgår lill 46 900 r:dr b:co. Det begagnas vanligeh fullt ut, serdeles i rikets vestliga landskap. Denna tillgäng, tillsammans med den, som Banken lemnar, är icke stor emot de lånemedel, som hällas andra låntagare tillhanda. Flere talare ht£jp här redan sagt, att summan är sä obetydlig, att om man lager benne ifrån de lånbehöfvande, så kan det vara dem likgiltigt. Snarare borde man säga, att om denna summa undandrages fastighetsbelåningen, eller rättare: om man icke ökar henne med delta belopp, så betyder det föga. Då är det bättre att låta en hvar åtnjuta hvad han redan har. Det torde också böra tagas i betraktande, att de ifrågavar. lånen äro, så att säga, understöd för efterkommande. De äro utvägar att hjelpa dens barn, som har gjort skiftet; ty vanligen får han sätta lill en del af sin förmögenhet på företaget. Mig synes således att inga väsentliga skäl blifvit anförda för den föreslagna förändringen. Den ringa omständighet sorn man åberopat eller att reglementeringen för dessa låns ingifvande, är vidlyftig, synes mig icke vara af större vigt än att om BankoUtsk:s ledamöter finna detta vara en brist, så kunna de afhjelpa henne. Det kostar mindre tid än att omskrifva hela lånereglementet. Om de låta stadgandet vara oförändrad!, så slippa de alldeles från saken. Jag hemställer således att R. o. Ad. mätte ogilla den föreslagna förändringen. Hr Rosenblad, Bernh.: Uti första delen af frågan, nemi. upbörande af lån för skiften och odlingar instämmer jag med Hr Akerman och anhåller att få uptaga några af de skäl för dessa låns bibehållande, som ilen siste värde talaren här anfört. Han har sagt att man icke kan bedöma bemödandet att göra vår Banks lånerörelse allt lämpligare efter andra Bankers rörelse, emedan vår Bank är en barmhertighetsinrättqing för fattiga.
En af pigorna, som varit uppe och bakat om natten, hade efter en våldsam strid med den lede frestaren sjunkit ihop och sof med slutna ögon och oroligt samvete, hvilket kom henne att fara upp alltemellanåt, hvarefter striden blef ny och resultatet det gamla: att hon öfvermannades af sin dåliga natur. Men hon var det enda svarta fåret; de andra voro mera uthvilade och hade följaktligen större herravälde öfver sig sjelfva. De sofvo med öppna ögon liksom det gamla Göta lejon. Kandidaten var för mycket gentleman att ens med en min antyda, hur odräglig han fann hela tillställningen; men det roade honom att sitta och iakttaga kusinen, som icke kunde dölja sin otålighet. Han kunde märka den på hela hennes hållning, hennes ansigtsuttryck, hennes nervösa sätt att flytta händerna och byta ställning hvarannan minut. Sjelf afskydde han allt hvad dogmer hette – högerns såväl som vensterns, de liberala, de socialistiska och de ortodoxa – och han hade inympat sitt åskådningssätt på henne. I detta mottagliga sinne såg han sina egna åsigter växa upp så friskt och så naivt som han knappast trott det möjligt, och vid deras ensamma tankeutbyten satt han ofta och lyssnade med hemlig njutning till den skära och fina klang de fingo i hennes mun. Det var något så omedelbart och så hjertegodt; och som hon trodde! För detta rena sinne, som lifvet ännu icke kommit åt att fläcka, representerade dessa åsigter allt hvad det fans stort och vackert och ädelt och värdt att lefva för. Det var den fullständigaste frånvaro af hvarje system; men sjelfva den ologiska regellösheten förtjuste honom. Han höll verkligen af sin kusin, kanske var de just derför han aldrig kom sig för att kurtisera henne. Det var en lugn och trygg tillgifvenhet; deras förhållande var så naturligt och så enkelt, det föreföll dem båda som kunde det icke vara annorlunda. Han såg på henne. Hon satt något hopsjunken, som hon brukade sitta när hon var missnöjd; hennes min visade, hur uttråkad hon var, och som på trots hade hon icke knäppt sina händer samman. Vid hennes sida satt den andra – Hulda! – han kunde icke ens tänka på hennes namn utan en försmädlig liten grimace.
Tillmäskningsarbetet får ej förrättas i något annat käril, än arti ilen dertill uppgifne förmäskaren. Ali inmäskning eller så kallad tillsättning i andra käril än de stämplade, för bränvinsbränning anmälde, mäskekaren, eller flere inmäskningar i dessa kar, än vederbörligen anmäldt är, vare förbjuden. All utvidgning till rymd af de stämplade mäskekaren, utan vederbörlig anmälan, vare också förbjuden. Det. vare jemväl förbjudet alt genom beläggning af lösa kransar eller annorledes tillfälligt öka mäskekarens höjd för att under jäsningen hindra mäsken att rinna öfver. Mäsk må väl, om den under jäsningen vill rinna öfver karets bräddar, flyttas uti det i nummerordning nästföljande, lill inmäskning anmäldte, mäskekar, men ej, lill jäsning under längre eller kortare tid, i något annat större eller mindre käril bevaras. Det vare förbjudet att till bränneriet föra, der bevara eller der afverka mäsk, förbränna eller lank, som icke blifvit beredd i de uti bränneriet varande, dertill behörigen uppgifne, käril och redskap. I 35. Mom. i. Uti de intill bränneriet belägna hus, byggnader eller källare, som på något sätt äro med bränneriet förenade, får icke finnas något kar eller käril, tjenlig! att inrymma mäsk under dess jäsningstid. Mom. 9. Ej eller får någon underjordisk eller annan osynlig gjord gång eller rörledning från annat äfven aflägse hus, tjenligt att derstädes hafva mäsk under jäsningstiden, föra lill bränneriet Hör litt Beviltn.-, Lagsami Allm. Bes v. och Ekon.-Ulshottens Uttänkande, Piro i. 15 8 36. Moni. i. Tillmäskning uti dertill stämplade mäskekar får icke ske i annan nummerordning eller på andra dagar, än vederbörligen anmäldt är, äfven om det anmäldta antalet inmäskningar ej skulle dermed öfverskridas.
Om motnämnde 199,640 R:dr 55 d 5 sälcdes utföres säsom en Contoires fordran Sedan den summa af 4)7,865 R:dr r? st. 5 r:st. som uppä 1811 ärs Bewillni: intill Mars mänads flut influtit, blifwit afdragen ä de till Banken är 1811 S 282,1)4. 20, 569,126: 12, 199,640: )5, 500,000: — er, atta « Statsbrist-Summa för 1811 Till Defensions-weriet dito llmortiffements-Fond, crediterad Nakling med Banken sä Bewillningen för 1812 är förstjult första qwartalets afbetalning till Banken för först:äckningar till Kriget Beimlln ngeoch Kkigsgards-iern pä Stockholms Wäg »6,050 Skepp. 18 Lisp. 5; Marker efter Hammarffalts-pis ilo,))): 41, 8 Dito pä Wägarne i Otterne 7,555 Sepp. 10 Lisp. ?§ Marker - 50,570: 5, 11 Wärdet af Kopparen i de utelöpande Rante-polletterne Behållning pä Räkningen öfwer Reaisations-Obllgationerne s »65,515: — Förstolt kill Riksens Ständers Bank ,ppä Förmögenhets-afgiften, anmälts nu t ll afstrifning 10,482: 40, Uppä Förskottet till Hamnarnes stängning för Engelffa Fartyg samt till Riksdags sörwaltningens Inwisnin mpling itoiret Hus N:o ) pä Riddarholmen ör Asfisiance-Contoirets
Hvad dernäst slutligen 3:dje frågan, rörande inqvarteringen i Stock - '6 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse N:o holin angår; så enär härom, genom senare Författningar, blifvit regleradt ined afseende å här förekommande locala omständigheter och förhållanden, hvaribland i främsta rummet uppstegrade pris å hyror och andra behof, samt sedermera någre sådane förändringar härutinnan icke inträffat, som nu skäligen kunna föranleda till en annan ordnings införande i denna del, anser Kongl. Majit, att för det närvarande vid härom gällande stadganden bör förblifva. Och finnér Kongl. Majit för öfrigt, att, ehvad reglering, i afseende på inqvarteringens utgörande samt rättigheten till dess åtnjutande, nu må kunna i allmänhet träffas, sådant dock icke bör leda lill minskning i den rätt, som nuvarande inqvarterings-tagare, i följd af förut gifne stadganden samt träffade öfverenskommelse!- eller contract, innehafva. Alla till detta mål hörande handlingar låter Kongl. Majit nu till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. G. Grip. Utdrag af Proiocollct öfver Krigs-Årenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet ä Stockholms Slott den 21 Junii 1804, Närvarande: Ilans Excellence Justiliae-Stats-Minislern Herr Grefve Rosenblad} Stats-Råden : Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke} Herr Grefve Adelsvärd} Friherre Åkerhjelm, Stats-Secreteraren Grip, Såsom förhinder för följande Stats-Rådets Ledamöter att i Slnts-Rådet uppkomma anmäldes, att Hans Excellence Ståts-Ministern för Utrikes Kongl. Majlis Nådiga.
Maj:ts knädrga Proposition till Riksens Ständer, om en allmän pasievolance-inrättning för Indelta Infanteri. Rcgementernas linderhällande wid molen set? marcher; Gkfwen Orebro Slott den 22 Maji ,8ir. ^e flere^ olägenheter, som äro ostiljaktige fran ket sätt hwarä indelta Infanteri, Regement» me wik de, ras möten, marcher och nig nu underhållas, hofwa icke kunnat undfalla Kongl. Masts Nädiaa uppmärksamhet. Enligt Knekte, Contracten aro Rot»hallarne skyl-ige, icke allenast att wid förbe» 5rde tillfällen utrusta stna Soldater med matfack och sa kallade drickcspenningar, utan ock att tilt mcttsplatferne deni framforsta. Osta hafwa klagomål blifwil anfördn i desta afseenden. Soldaten har unde, stundom för wida sträckt sina anspråk och astwungit en willig M tehällare tillskott som öfwerstigit, om icke hans förmåga, dock alltid de ingangna öswerenskommelserne. Flera dagar alga för de mera aflägsne Rotehållare att till inötesplatserne framskaffa sine Soldater, hwarwld, utom det, att, da inanskapet ar lemnavt utan ali uppsigt oordningar icke kunna förckommas, en mängdkarl och hästoagswerken, som wid annot förhalioado kuntc sv »ras eller anwändas till gagnas de ändamål, alldeles ga förlorade. För akt afhjelpa desta olägenheter afsiöt KonglMast med Nolhällarne wid f d. Finska Nesemen' ternr Den 22 Majk. zdf ferne den öfwerenskommelse, att de emot wista persedlars erläggande in natura eiler ock deras wärds efter markegängspns, skulle wara befriade frän asta afgifter och trillkott i och för manskapets underhall wid de wanliga mötenada Kongl. Marst deremot broge försorg att detsamma pä Dest och Krono-?
I afseende på■ löneinkomsterne inom 3:dje tjenslegraden bär blifvit ytIradl, dels att vid deras bestämmande någon jemnkning kunnat och bordt ega rum, hvarigenom de äldre inom graden vunnit någon förhöjning i aflöningen, och dels att det för Bokhållaren vid guldoch silfver-pant-belåljjngen uppförda arfvode å Supplementar-Stat vore öfverflödigt. Vid upprättandet af den nya Aflönings-Staten, har Utskottet ansett med rättvisa och billighet förenligt, att de högre löneförmonerne inom denna tjenstegrad tillkomme, utan afseende på ålder, de personer, sorn utöfvade de besvärligare tjenste-befaltningarne; och Utskottet, sorn fortfarande hyser denna åsigt, kan sålunda ej biträda ett förslag, sorn afser antingen att Bereda högre löner åt de äldre tjenstemännen inom 3:dje graden på de tjenstemäns bekostnad, hvilka sköta de trägnare göromålen, eller ock att inom denna tjenstegrad bilda flere lönegrader, hvarigenom för befattningar, som, i afseende på göromålens antal och beskaffenhet, äro enahanda, lönevilkoren skulle blifva olika och ensamt bero på ålder i tjensten. Beträffande åter det yrkande, att arfvodet för Bokhållaren vid Guldoch Silfver-Pant-belåningen borde indragas, får Utskottet, jemte åberopande af hvad Utskottet bär ofvan yttrat, angående den förmodade minskningen; af de göromål, sorn tillböra den Commissarie, hvilken bär närmaste befattningen med berörde belåning, endast nämna , att omförmälde Bokhållaresyssla är ibland de besvärligaste inom hela 3:dje tjenstegraden.. En Ledamot inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln har ansett, att den för Stereotyperingsoch Tryckeri-föreståndaren C A.
Sån, för fjTOilfa ©dlbendr icfe af* lemnar någon förbindelfe, utan beremot ffelf af Q3anfen erhåller ett bernil eller få fallab pantfebel. $. 62» ^D?eb .^ongl. ffl)aj:fS 9?ådiga bifall ImfTOe ^i öfTOenlebeS befTutit, att .ftongl. .^ungörelfen af ben 7 december 1787, fjTOarigenom flabgaS, att ben, forn flrift* elfer mimtcligen eller genom trycf faller obe^orioa ocf) TOrånga om* bomen öfwer be af konungen TOibfaane författningar, flail TOara förfallen till bet i s. <£ap. r. §. l3)iifjgerningS*33alFen utfatta flraff, nu mera uppfjört att mara gdllanbe, 5. 6j. fibare fjafroe (3Bi, meb .^ongl. fD?a/:té Nådiga bifall, fattat bet beflut, att, meb ändring af ^ongl. förordningen ben 10 Qtpril 1810, angåenbe lag* fart meb förpantad, fa fl egenbom, nar pantegaren ef dr till namn eller TOi* flelfeort fdnb, ocfl TOifltib till egendomen^ inldfen ef dr i pantbrefmet befldmb, ben i berdrbe förordning foreflrifna fungdrelfe om tillämnad lagfart med by* lif egendom, dädanefter ef beljdfmer i hamburger tidningen infora^, §. 64.
Maj:t anmälas, att förenämnde tillåtelse inåtte upphöra; anseendes Utskottet ändamålet böra med mesta säkerhet vinnas, om det Finge bero af Beslagarens eget val, att bestämma, huruvida det anhållna godset antingen * borde föryttras på allmän Au - D*n £ Juli. e, m* Gtion här i Riket med ▼ilkor af export * under iakttagande af de försigtighetsmått, som äro föreskrefoe i 1799 års Kongl. Förordning emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, eller ock genom Tullstyrelsens försorg .afsändas till utländsk ort, för att der genom Svensk Consuls eiler Handels-Agenta försorg försäljas, 9.6:o Fran Särskildta Utskottet af den 50 Juni, i anledning af till Utskottet re* initierade Memorial af Herr Stabeck , örn nagra orsaker till vår ofördelaktiga oeconomiska ställning; af Herr Häradshöfdingen Barthelsson om en Akerbruks-DisGont m. m.; af Riksdagsmannen Johan Rongberg om ett Jordbruks Contoir; af Riksdags* mannen Elie Persson om förbud mot införsel och förbrukning af utländska öfverflödavaror; af Bengt Svensson om upphjjelpan-. tle af myntvärdet m, m.j och förmäler Utskottet sig redan öfver dessa ämnen hafv«i utlåtande afgifvil uti sitt
Större delen af de ledsamma och olvcksbringande förhållanden, hvilka jag nu flyktigt vidrört, ega, såsom jag antydc, sin första uprinnelse i den omständigheten, att Noriges medgilna, sjelfstäudiga ställning inom unionen ej blef fullkomligt konseqvent och praktiskt genomförd genast vid dess stiftande. Den andra af de två omständigheter, genom hvilkas uraktlåtenhet unionens utveckling väsendtligen hämmats, är den, att man försummade inrätta en unions represen ta tion. Unionen fick en gemensam Konung, i vissa fall en gemensam llegering, men icke någon institution, genom hvilken också folken kunnat föras tillsammans, i hvilken de kunnat förena sig såsom ett lefvande helt. Unionen hade erhållit ett hufvud, men den erhöll intet hjerta. Ty huru unionelt sinnad, huru uplyst och välsinnad Den 17 Mars e. tn. 235 en Regering öfver två olika folk än månde vara, ligger det doek i. sakens natur att, ora de unionella angelägenheterna endast oell allenast förekomma i och genom Regeringen, tolken, såsom sådana, ej kunna synnerligen närma sig hvarandra. I en unions representation deremot skulle de håda nationerna sjelfva träffat samman, öga mot öga, hand i hand; der hade fördomarna, misstroendet, rangsjukan, isoleringssjukan nödgats gifva vika för den beständiga beröringen, de oundvikliga förklaringarna, den lagliga rätten, den gemensamma nyttan. I unionsrepresentationen skulle offentligen blifvit behandlade alla sådana lörsiag, som afsågo unionens utveckling, de skulle der debatterats, blifvit belysta från alla sidor, antagits eller förkastats, allt på ett fullkomligen lagligt och regelmässigt sätt. Det förkastade förslaget skulle, om någon ansett det nyttigt, kunnat återuptagas när som helst, för att slutligen bana sig väg och segra. Unionsangelägenheterna skulle derigenom erhållit en kontinuitet, hvilken inga af Regeringen tillsatta koinmitéer förmå åstadkomma; — det hela hade blifvit en sann organism med ohämmad verksamhet, i stället för att det nu varit ett lappverk, som med nöd hållit samman.
Du är ändå en krona, min lille Axel. En sådan kanalje! Malin, sätt dig bredvid honom. Och drick nu ert kaffe. AXEL. Moster nu är hon min! PATRONENS RÖST klagande. Här börjar bli alldeles förbannadt hett. Är det inte färdigt snart? MONIKA. Herre min Gud, patronen! Men vänta litet. Herr Allén, se på dem. Kyss henne, Axel! Stig in herr patron, stig in! PATRONEN stiger in. Nå det var då för väl en gång. Hvad vill det här säga? MONIKA. Bäste patron Holm, nu ha så många sett det, så nu går det aldrig an att de inte bli förlofvade. AXEL. Herr patron var öfvertygad...! Tyst då, Axel. PATRONEN. Malin hvad tänker du på? MALIN i hans famn. Ja, ser pappa, det är så, att jag har friat till Axel. PATRONEN. Nå flicka, nå...? MALIN. Nå? Ja, inte fick jag korgen, inte! PATRONEN. Näsperla! Tycker herrskapet att det är som sig bör att så här genom öfverraskning...? AXEL. Herr patron, det är jag som är öfverraskad. Jag skulle aldrig, aldrig ha' vågat... PATRONEN. De äro ju så unga, båda två! På vakt PERSONERNA: DAHLMAN, fabrikör. KERSTIN, hans dotter. FRU BERG, husförestånderska hos Dahlmans. MAX SUNDIN, hennes kusin, ingeniör. MATTSSON, verkmästare på Dahlmans fabrik, halt. KAROLINA, trotjenarinna hos Dahlmans. _________ Första akten. Salong hos Dahlmans. I fonden portierprydd dörröppning till matsalen, där man ser en del af ett dukadt middagsbord, nyss öfvergifvet af bordsgästerna. Till höger närmast fonden dörr till tamburen. Längre fram kakelugn och fantasimöbler. Närmast scenen dörr till Dahlmans rum. Till venster närmast fonden dörr till de inre rummen. Längre fram bokskåp, atenienn, väggur. Närmast scenen soffa med bord och bekväma stolar.
Ilärförutan har hr IVallenberg, jemte det han instämt med dem, som äskat bifall till hr Schwans motion, förnyat sitt förslag om särskildt bestämmelse i afseende å embetsoch tjenstemäns bevillning, för den händelse att landet skulle råka i krig, i hvilket hänseende hr Björck åter ansett lämpligare, att såsom krigsgärd bestämma en särskild bevillning att utgå efter samma grunder, som den allmänna. Utskottet, som redan uttalat sin åsigt om rättvisan och billigheten af den utaf hr Schwan föreslagna lindring i embetsoch tjenstemäns samt betjentes löne-bevillning, har funnit hinder för en sådan lindring möta endast från betänkligheten, att under nuvarande förhållanden göra någon hufvudsaklig ändring uti den hittills gällande fördelning af bevillningen mellan de särskilda medborgareklasserna, eller åstadkomma någon känbarare minskning uti statens skattc-tillgångar. Då emellertid denna, af Utskottet hysta, betänklighet skäligen bör vika för den inom tre Riks-stånd uttalade önskan om nedsättning af ifrågavarande bevillning, så finnér Utskottet sig uppmanadt, att, med frånträdande af sitt förra utlåtande, och i öfverensstämmelse med den åsigt, som inom nämnde Riks-stånd företrädesvis gjort sig gällande, hemställa, att bevillningen af embetsoch tjenstemäns samt betjentes löner m. m. måtte, såsom hr Schwan i sin motion föreslagit, nedsättas till en tredjedel af hvad derför nu är stadgadt; samt att, i följd deraf, 2 § 1 mom. i Bevillnings-förordningen må, efter orden: »andra sådana lägenheter erlägga», erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: 4 BecithnngsUtskottets Utlåtande, N:o 21. k Af alla löner, som Öfverstiga 200 till och med 300 r:dr b:ko en afgift af 32 sk. b:k<v :?