Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad jag nu haft ärau andraga, anhåller jag, alt della Mern. måtte till Serskildta Ulsk. återremitteras, och hemlar ett ytterligare stöd för denna min anhållan af del förhållande, alt då denna fråga förl. gårdag var föremål för öfvei läggning inom Talmans-konklaven, dess samtlige medlemmar voro af den mening, jag nu haft äran framställa, hvilken jemväl redan blifvit af Borgareoch BondeSl :n gillad, it hy att dessa Stånd, såsom jag har mig bekant, under gårdagens plena återremitterat Mern. PresteSt., som ej i går hade sammankomst, har ännu icke afgjort frågan, roen all anledn. är för handen att detta Stånd jemväl gillar den åsigt, Talmans-konklavens ledamöter enhälligt uttalat. Jag förnyar min vördsamma anhållan om Hr Gr:ns o. Landlrms propos. på ålerremiss. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gahr.: Då saken lärer vara af gjord i Talmans-konklaven, hvilket jag icke kände, så torde det icke tjena lill något att i frågan yttra en motsatt åsigt, men jag anser mig likväl böra protestera emot den mening, som Gr. Lagerbjelke i första delen af sitt anförande uttryckt, nemi. att den beslutade skatten å utskänkning och utminutering af bränvin skulle vara en kommunal-afgift. Jag känner icke att vår Grundlag talar om kommunal-afgifter på annat sätt än den talar om alla andra afgifter, som R. St. sig åtaga, och således är skatten å bränvinsförsäljoing af samma natur sorn bevillningar i allmänhet.
Den 9 Augusti f. m. hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt tinder den tid, för hvilken tillståndsresolutionen är gällande”. När vi komma till den §, som handlar om förskotts-afgifterna, så blir del nödvändigt, för den händelse, att krogrörelse börjar drifvas, iunan det är bestämdt huru många kannor anses pä krogen kunna komma att försäljas, att bestämma det afgift förskottsvis skall erläggas för det minsta antal kannor, som får på krogen belöpa, hvarefter, sedan det blifvit bestämdt, för huru många kannor afgift skall erläggas, fyllnadeu uti det förskottsvis betalade beloppet skall erläggas. Delta hörer likväl icke hit, utan till den 18:de §:h, och då vi komma dit, blir tid nog att derom yttra sig. För narrande inskränker jag mig till att begära Hr Gr. o. Landtm:s propus, å det förslag jag nyss afgifvit. Frih. Raab, Adam Christian: Det skulle icke glädja någon högre än mig, om den lank eller förbränna, som i går frän samma häll bjöds oss, under natten kunnat undergå klarning och rening till en bättre och antagligare produkt, än den tarfliga, sorn då framräcktes, och jag erkänner att det af Gr. Lagerbjelke nu upplästa förslaget förekommer mig något bättre än det som i går var å bane. Jag vill icke begagna min rättighet att begära detta förslag på bordet, för att närmare få betänka saken, emedan sådant skulle förorsaka tidsutdrägt, men jag måste likväl göra ett par anmärku:r, önskande att de betänkligheter, som för mig framställt sig, måtte kunna undanrödjas. Gr. Lagerbjelkes förslag innehåller, gävidt jag kunnat upfatta detsamma, att näst sammanträdande Taxerings-kommité skall bestämma det kannetal bränvin, för hvilket skatt skall erläggas. Derefter säger Gr:n, att detta medförer den olägenheten, att den, som fått försäljningsrättighet, blir det första äret taxerad först efteråt, men att detta likväl endast detta år eger rum och icke sedermera.
Maj:t än vidare böra under förut stadgade vilkor fortfara och, i likhet med hvad förut egt rum, uppföras A allmänna indragningsstaten, alt derifrån lill nästa Riksdag utgå. De på denna hufvudtitel föreslagna tillökningar i anslag utgöra alltså, enligt 1, 2 och 5 punkterna, tillsammans R:dr 201,802: 4.— Transport 201,802: Kongl. Mnj:ts Nåd. Prop. till R. St. 1847. 9 Transport 201,802: 4.— sorn, lagde till nuvarande anslag för hufvudtiteln 811,100: gör en tolal-summa af E:dr 1,012,902: 4. — hvilken summa Kongl. Maj:t således föreslår att såsom anslag för Riks-statens A ndra hufvud litel lill ständiga utgifter uppföras. Derförulan äskar Kongl. Maj:t på de skäl, som utvecklas uli särskilda derom aflåtande skrifvelse:', följande för tillfälliga behof under denna hufvudlilel beräknade anslag, nemligen: a) för Lagberedningen från och med början af näslkommande år, till och med det år, då Riksdag näst derefter ånyo inträffar, årligen 12,000
Utdrag af Protokollet, hällct hos Bende. Ståndet wid Uttima Rlködagcn i Orebro den 7 September 1810. S. D. Oörcdroqs och bifölls Lag - Utskottets wid förra Plenum pä bordet lagde Memorial af den 16 Augusti med utlätande öfwer Rik' sens Ständers Iusiitiä-Ombudsmaus m. nu Herr Friherre L A. Man ner herms afgifna Embets berättelse. Or supra. Lx Urotocollo 6sbriel Öämavri. Utdrag af Protocsllet, hället hos Bom de-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 7 September »8iv, O S. D. vefter förnyad föredragning af Consti. tutions. Utskottets den z September pä bordet lagde Memorial af den Zi Augusti med bifo. gade förslag 1:0 Till Eds.Formulaire för Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen och 2:0 Titt Formulaire, hwarefter HyllningsEden den Högborne Furste och Herre Prins Johan Baptiste Julius, Swea Rikes Kron-Prins, af Riksens Ständer swärjas statt; god. Den 7 September. Z49 godkändes dessa Eds-Fcrmulairer, och biföll Ständli derjemte hwad Constitutions. utskottet hemställt ali till Haus Kongl. Majas Hof.Canz. lers Embete mätte öfwerleimms upprättande af Haus Kongl. Höghets Titulatur, sä wäl i afseende pä de redan af Riksens Ständer gillade och fastställda Handlingar, nemligen Wal. ° acton, Successions Ordmngcn och Hans Kongl; Höghets Keen-Pr.usens Försäkran, som de nu förestagne Ederne. I öfrigt skulle ExpeditionsUlstoltct anmodas att uppsätta den uuderdäniga skrifvelse, hwarigcnom alla dessa Handlingar till Kongl. Maj.t böra öfwerlemnas. Or se-pr». Lx ?rotocol!c> Oebijel Oelmavn.
/Ingående uraktlålenhel att påkalla åtgärder till bevarande af så väl liäntegifvares som lläntetagares räll. Genom Kongl. Majlis Nådiga Kungörelse den 11 Maj 1855, angående sättet för grundräntors och kronotiondes utgörande, stadgades, att räntor och tionde, såväl de Kronan behållna, som de till vissa ändamål indelde eller anslagne, skulle af ränlegif var - lxonsliluiions-Utsliottels Memorial N:o ii. 25 v;irno få lösas med penningar efter ett på föreskrifvet sätt bestämdt medelpris, utan rättighet för räntetagarne att något af dessa anslag lill leverering in natura uppsäga. Härifrån gjordes det undantag, ”att för dem af dåvarande embetsoch tjenstemän, ”hvilka, enligt fullmakter eller konstitutorial, äro i åtnjutande af så beskaffade löner, ”utan alt särskildt förbehåll om förändring blifvit i fullmakten eller konslilulorinlet eller ”annorledes gjordt, förändringen försl med deras afgång från einbelet eller (jonsten ”skulle träda i verkställighet, så vida de icke sjelfve, deröfver hurde, förklarade sig ”önska, att den derforinnan måtte försiggå.” Kungörelsen upplyser icke hvad med "sä beskaffade löner” borde rätteligen förstås; och då räntor och tionde äro på flerehanda sätt embetsoch tjenstemän på lön indelte, hafva vid kungörelsens tillämpning svårigheter möll, hvilka icke blifvit på ett tillfredsställande sätt halna. Af det öfver Ecklesiastik-ärenden i Slats-Rådel den 31 Maj 1856 förda protokoll har Konslilutions-Utskoltet inhemta!, huruledes Konsistorium i Götheborg, då räntor och tionde första gången skulle på det nya sättet utgöras, hade hos Kongl.
I den kyliga, rena luften hördes ljud af hundskall oeh revolverskott många mil öfver fälten. Hanna var ute och härstädes lagrad sedan 1891. Vid un-] £. A. Nvdahl &amp; C :0 IDUN 260 ströfvade med en af kvinnorna, de gingo genom en liten skog och buro lefvande hönor under armarna, hvilka de köpt af bönder. Skrattande försökte de plocka röda bladgrenar till dekorering för vintern. En bedårande lifsstyrka brusade igenom ådrorna. Hanna måste skrika: A h o — o j! till hvilket den rätt på sak gående amerikanskan genast sade: hur i all världen är det fatt? — fast hon borde begripit det. Men strax därpå bleknade Hanna. Hon mådde inte bra, deh hennes följeslagerska påstod, att hon blifvit förgiftad af löfven. Det vore farligt att handskas med dem. De kastade bort, hvad de samlat, och gingo hastigt hem. Hanna blef inte bättre, och de började på allvar frukta förgiftning. Allehanda råd följdes, men då det ej syntes hjälpa, lofvade Hanna en morgon, när Nils gick, att hon skulle gå till doktorn under dagens lopp. Hon stod på verandan, när han med ovanlig fart vek om hörnet till tomten midtemot. Hon rörde sig ej — och då han kom riktigt nära, såg han i det dröjande dagsljuset, att hon var blek, och att ögonen lyste. Så rädd hade han icke varit på mången god dag, han slängde igen grinden och flög upp för trappstegen, andlös och med vidöppna ögon. » Hvad är det — är det farligt, Hanna? » Hon bara såg på honom. Så gingo de in genom dörren, in i rummet, bort till fönstret, där cypressernas mörka linier skönjdes långt, långt borta. Där tog hon hans ansikte mellan sina hänSamt ett annat litet djur, I-Jstigt nog till sin natur. Vatten, hvilket ej är stort, Men dess mera rikt på sälta. Hvad som växer vid din port. Hvad en hvalfisk mäktar välta. Hur sig kvinnan ut, må ' n tro, Som en klen diet måst ' föra? Hvarest bör man ha en bro, Om man ej vill krokväg göra?
Vid StatsUtsk:s Utlåt. M 61 torde följande böra anmärkas: Den 15 Mars e. m. 249 Om Just.-Ombudsmms Sekret:stjenst vore så aflönt, att han kunde använda ”sin hela lid och verksamhet” för denna tjenst; så saknades icke göromål att fullt ut sysselsätta honom, enl. hvad Utsk. haft tillfälle att af motionen inhemta. Men med nnvande aflöning låter det sig icke göra att finna en för tjenstens bestridande duglig man, som åtager sig att åt densamma egna hela sin verksamhet. Utsk. har rätt deruti, att detta kommer att fortfara, äfven hädanefter, så länge aflöningen icke förökas; och det är just derföre, som förbättring i lönevilkoren blifvit begärd. Menar åter Utsk., att äfven efter erhållandet af sådan förbättring större verksamhet af Sekreteraren ej vore att förvänta, så innebär yttandet ett tvifvelsmål mot étt blifvande tillbörligt bruk af den fördel, som är i fråga; och jag inser dock icke, att någon anledn. till ett sådant tvifvelsmål är gifven, enär man hvarken påstått eller lärer kunna påstå, att icke i tjensten all den verksamhet blifvit hittills använd, som med de varande löneförmånerna kunnat fordras. Den tillökning, som blifvit begärd, upgår ändock icke till det belopp, som vore tillräckligt för erhållande af en till tjenslen fullt skicklig man, med mindre honom lemnades någon ledighet till andra göromål, vare sig i publik tjenst eller för enskild räkning. Att han skulle använda sin tid uteslutande för den ifrågavande befattningen, kunde af honora således icke fordras, om det ej lyckats att finna en person, som innehade lön för annan publik tjenst, hvilken lön, efter afdrag af hvad en vikarie borde åtnjuta, lemnade ett temligen betydligt öfverskott, som ordinarie hrnehafvaren finge behålla.
Då här icke är fråga om det hvilande förslaget lill närmare bestämmelser rör:de urtima riksdagar, så anser jag mig icke behöfva vidlyftigare besvara Hr Lefrens anförande, utan erinrar blott derom, att den vigtigare reform vi lyckats tillkämpa oss kanske på 3o år, nemi. myntregleringen, ganska beqvämt verkställdes under en lagtima riksdag, der R. St. hade motionsrätt äfven i andra ämnen. Min tanke har varit och är, att det bör tillhöra en Regering att för Representationen framlägga utarbetade förslag, eller åtminstone grunderna derför; men jag kan icke föreställa mig, att ju icke sådant skulle kunna låta sig göja lika väl vid en lagtima eller urtima riksdag, der äfven representanterne hafva rätt att framlägga sina förslag, sorn der de saknade fen sådan rätt. Det beror i alla fall förnämligast på proposmas beskaffenhet, om dessa skola gå igenom eller ej. Äro de icke nyttiga och goda, Öller hafva de det allmänna tänkesättet emot sig, så vinnerman icke mycket med att R. St. kallas till urtima riksdag; då förspilles endast liden med tal pro et contra, och resultatet deraf blir slutligen ingenting,- Är åter opinionerna benägna att bifalla de af Regeringen framlagda, förslag, så skulle jag tro; att. de gå‘ igenom , utan inskränkning af representanter 4 11. ' 6‘ 48a Den nG Mars f. ra. nes yttrandeoch motionsrätt. I öfrigt (inner jag intet skäl vara anförd t, som rubbat min öfvertygelse i denna sak, utan anhåller jag om propos., på det jag måtte få tillfälle att dertill svara nej. Gr. Spens: Jag har begärt ordet, endast i afseende på hvad Frih. boye yttrat, att det bort i Const.Utsk:s framställning äfven framläggas, hvad som i förstärkt Const.Utsk. är beslutadt om urtima riksdagar. Hvad Frih.
Jemte anmälan att Utskottet, på sätt hittills vanligt varit, kommer att granska Banko-Diskontverkets i Stockholm förvaltning och räkenskaper för det näslförflutna året, får Utskottet vördsamt hemställa att grunderna för val af Revisorer och Suppleanter i och för granskningen af nämnde verks förvaltning och räkenskaper för detta och följande år intill nästa Lagtima Riksdag måtte bestämmas och för Kongl. Maj:t i underdånighet uppgifvas, på det att två Revisorer för hvartdera Riks-Ståndet må blifva till ifrågavarande förrättning utsedde och kallade. Likaledes föreslår Utskottet: att, i och för granskningen af Låne-Kontorens räkenskaper och förvaltning för nästiidet och följande år intill nästa Riksdag, hvilka förrättningar taga sin början den 1 Mars, utom hvad angår Låne-Kontoret i Wisby, der revisions-förrättningen begynner den 1 Juni, en Revisor och en Suppleant af de särskilda RiksStånden måtte för hvartdera Låne-Kontoret, för hvarje år, utses. Stockholm den 12 Januari 1857. Bih. till B. Si. Jtiio Vi. Arik. till Exp.-Utsk. d. 17 Jan. 18S7, kl. l e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förhöjd pension åt enkan efter aflidne lian ko-1i a m erer aren A. A. Drake. Från Yällofl. Borgare-Ståndet har till Utskottets behandling blifvit remitterad en af Herr C. IV. Palander väckt motion, hvaruti uppmärksamhet lästas på den särdeles egna omständighet, alt Bokhållaren A. A. Drake, som den 21 December 1854 utnämndes till Kamererare i Rikets Ständers Bank, endast omkring en half limma innan utnämningen skedde med döden afgick, och att, som vid sådant förhållande samma utnämning förfallit, Styrelsen öfver Banko-statens Enkeoch Pupill-kassa ansett sig icke kunna tillägga
Herr klunk sk sxokevlkölck, vsiersigrci, conkormersste sig med Friherre Ällvertcilölst rörande den af honom ofwan förestagne förändring, pä ben grund ali 2 Z af SäkerhetS ^cian stadgas, det lika undersätare böra njuta lika rätt. Hans kxcellence Herr Grefwe» och Landt-Marstalkcn gjorde proposition til bifall af 1 § i projeoiet, blott med de förändringar, ak Kongl. Förordningen af den 8 klars 1770 ej derigenom mätte til sin wcrkan förringas samt at barn och fosterbarn mätte wid 18 är wara frie at sig sjelfwe försörja. SwaradeS Ja blandat med nägra fä Nej. Herr Grefwen och Landt-Marstalkcn trodde ej at Votering behöfde företaga-, när allenast z eller 4 ne) hördcS. Friherre ve Geer, Lsrl. praxis har warit, at Votering stedt sä snart 2;ne Ledamöter dea samm» östat. Friherre Gjert», Gans, begärte at det mätte i krotocoliet anteknaS, at han beswarat denna proposition med Nej. Friherre 8rikverkcsi<ölst, Istils, likaledes - tlplästcS 2 H af projekt. 48 4 Herr Ltestt, foksn .^xsl, ästundade af häruti nägon närmare förklaring mätte göras pä Närings, Jdkarcs answarighct och beskydd för det arbetsfolk dan sysselsätter. I denna § »ämnes först pä et ställe närin, gar som allenast wissa ärStldcr kunna drifwaS; och i stiltet af samma klomsnt stadgas, at om nägon söker stydba flere, än dem som med wcrkcligt arbete af honom sy» slosättaS, stall han för hwarje öfwcrlopps-p rlon plikta 6 R:d. ss. Mänga närmgar äro af den beskaffenhet, at arbeten wid dem icke oupbörligcn kunna begagnas.
Under förhoppning att Rikets Ständer behjerta denna lilla kapellförsamlings behof af bidrag ifrån Statens sida, i här antydda afseenden, anhåller jag om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott. Stockholm den 26 November 1862. P. Östman, från Wester-Norrlands län. Af P. Östman från Wester-Norrlands lån, om ändring i Kongl. Förordningen den 30 November 1855, angående expeditionslösen. Då det är lagstiftarens både rättighet och skyldighet att bestämma den lösen, som hvar och en auktoritet eger alt uppbära för sina handlingar af hvad namn och beskaffenhet som helst, hvilka till allmänheten blifva expedierade, är det ock lika angeläget, alt samma lagstiftare ser till att den som har behof af att från embetsverk och domstolar utlösa expeditioner, icke ålägges en obillig afgift för handlingar, som skola tjena honom till efterrättelse; och då Kongl. Majrts förnyade nådiga Förordning, angående expeditionslösen af den 30 November 1855, så allmänt inom de borgerliga samhällena blifvit såsom högst obillig ansedd, och jag derjemte blifvit af mine kommittenter dertill uppmanad, i jemnbredd med min öfvertygelse om nu gällande expeditionstaxas obillighet, får jag vördsamt föreslå : det mätte Rikets Högloflige nu församlade Ständer besluta, att den i Kongl. Maj:ts .nådiga Förordning, angående expeditionslösen, af den 50 November 1855 bestämda expeditionslösen måtte med 25 procent nedsättas och skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan om dess nådiga bifall härtill, blifva i vanlig ordning expedierad. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamligen. Stockholm den 26 November 1862. P. Östman, från Wester-Norrlands län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af P. östman från Wester-Norrlands lån, om ändring i Handels-Ordningen den 22 December 1846, i fråga om det afstånd från stad, hvarinom salubod ä landet må anläggas.
I>ksj:t täelete8 skläts Nädig ?ropo8ition till Kiliet8 8tänder, stt det sn8ls^ sk i,5oo Il:dr, livillcet vid 8i8tkörklutns kil(8- dsA pä vi88s villior k>eviljsde8 ät OrtllOpedi8lls In8titutet, mätte, 8edsn detts In8titut nu uti sllmänns lllsden tillleännstzikvit 8itt uppllörsnde, kä ökver11^tts8 pä 0^mns8ti8lea Lentrs1-In8titutet, oell snvänds8 pä köljsnde 8ätt, nemligen: lill under8töd kör 8llo11ärsre oell 8eminsri8ter, 80m, ekter inllemtsde t1leoreti8lls oell prseti8lls 8tudier vid Lentrsl-in8titutet, sllsAAs olkentli^s 54 prof pä erforderlig kuu.skali i den pcedagogiska och lien militära o vili na . stiken R.dr 3oo: lill Ökverläraren vid (lentral-institutet kör tillökade göromål vid ungdomens handledning „ 200: lill 3:ne nya, i practisk Oymnastik kunnige, lärare, L 3oo R:dr hvardera , <)oo: "lillskog sov appareljens, venens, m. m., underhäll saint expenser „ 100: — —- tillstöka R:co R:«lr i,5oo: Departements-Obeken ansäg sig böra i unilerdänigbet tillstyika, att Rnngl. Naj:t kör närvarande as Rikets 8tänder endast mätte äska en tillökning i Ltats-anslaget sur Oymnastiska Lentral-Institutet as 5oo R:d>-, nemi. 200 till löneförhöjning ät Ökver-Däraren, och 3oo R:dr till lön sör en ytterligare Därare i practisk gymnastik. Rongl.
Hvad tänkte han, där han, tjusad af den vackra taflan och fängslad af sången, stod orörlig? Fåvitska fråga, den ingen nu kan besvara! Han hade under sin promenad från villan icke märkt, att den objudne gästen följde honom på afstånd, att han nu stannat ett stycke ifrån honom och med spändt intresse betraktade hans ansikte, och icke heller varseblef han, att gossen fortfor att följa efter, ända till dess mannen uppnått sitt hem och gick in genom grinden, som förde till malmgården på Ladugårdslandet. Blanche’s malmgård. Trädgårdsmästaren hade vid soluppgången börjat att syssla i malmgårdens trädgård, då grindarna öppnades och en gosse om 14 à 15 år inträdde. Han aftog den slitna mössan och frågade: “Var god och säg mig, när man kan få tala vid herr Blanche?“ “Icke kan det ske förr än klockan tio. Det är icke länge sedan herr auditören kom hem, skall jag säga.“ “Hvem vet det bättre än jag, som var med på kalaset,“ svarade gossen stolt leende och tillade: “som jag bor långt härifrån, stannar jag väl och väntar, till dess klockan blir tio.“ Trädgårdsmästaren betraktade ynglingen med en mönstrande blick, men fann troligen icke något misstänkt i hans yttre, utan nickade sitt samtycke och gick ifrån honom. Gossen lade sig på en bänk i närheten af boningshuset med mössan till hufvudkudde och insomnade snart. Ungdomens sömn är djup, och ynglingen sof tungt. När klockan i Ladugårdslands kyrka klämtade de första slagen af tio, flög ynglingen upp, ruskade på sig, ref med alla fingrarna några tag genom sitt lurfviga hår, for med handen öfver jackan och mössan och ämnade därefter begifva sig upp till byggningen, då han helt plötsligt såg upp och befann sig ansikte mot ansikte med en herre i nattrock. Gossen blottade sitt hufvud, och en varm rodnad betäckte hans ansikte. “Hvad, min gosse, jag tror, du har sofvit här!“ utlät sig herrn i nattrocken. “Ja, det har jag och drömt om Engelbrekt och hans dalkarlar.“ Den snillrike författaren till skådespelet smålog. Oskar Stenberg och trädgårdsmästaren.
Att jag hyser förkärlek för den stängsellag, som vi nu ega, må ursägtas mig af det skäl, att jag, såsom ordförande i Kalmar läns hushållnings-sällskap vid den tidpunkt, då stängselfrågan var utstäld till hushållnings-sällskapernes hörande, deltog i utarbetandet af det utlåtande, som sedermera blef klaven till denna författning. 1 likhet med Frih. Sprengtporten, anser jag att det vore ganska olyckligt, om, i alla de olika delarne i vårt land, vi skulle få olika författningar i vår ekonomiska lagstiftning; men jag kan ej finna det ändamålsenliga i det tillägg, han förslagit, i afseende å betesrätten. Det synes mig som skulle gemensamt begagnande af betesrätt lämpligast vara föremål för öfverenskommelser inom större eller mindre kommuner. 170 Den 16 Mari. En annan fråga är, om stängselfrågan kan anses tillhöra den ekonomiska lagstiftningen. Vi se här att det är det sammansatta Lagoch Ekon.-Utsk:t, som lemnat förslaget, och stängsel-författningarne hafva, så långt jag minnes tillbaka, blifvit som civil lagstiftning behandlade af detta Sammansatta Utsk. Jag önskar för min del alslag. Gr. Sparre, Erik: En bland de för Sverige egendomliga institutioner, som vi med den största omsorg måste bevara, är den om den ekonomiska lagstiftningens öfverlemnande i Konungens hand. Jag är öfvertygad om, att grundlagens stiftare, som, lika väl som hvar och en annan, insågo vigten af att representationen skulle ega delaktighet i lagstiftningen, just med afseende å Sveriges vidsträckta läge och omöjligheten att i hänsigt till de olika klimatiska förhållandena kunna stifta en för alla gemensam lag, öfverlemnade åt Konungen denna makt. Just derigenom kan denna lagstiftning modifieras efter orternas olika behof. Långt ifrån att detta förslag skulle åstadkomma de fordna landskaps-lagarnes olikhet, är jag tvertom öfvertygad, att det skulle medföra en, med afseende på natur och behof, nödvändig modifikation i den för alla gemensamma lagen. Jag tror mig icke vidare behöfva orda om omöjligheten att göra en för Norrbotten och Skåne gemensam stängsellag. En talare har yttrat, att han trodde någon stängsellag icke finnas i några andra länder än i Sverige, Norige och Danmark.
Slutligen, och dä jag af Utskottets betänkande inhämtat, att Utländska stulden blifvit utsläckt, och en del deraf till Swensta Handlandes förmän blifwit förnyad, och jag har mig bekant, art detta stedt i följd af irenne riksständs beslut, torde det tillätas mig i protocollet fä sörwara den tanke, att detta far - 374 Den 24 Julli farliga präjudicat, att tre Riksstånd medgifwas kunna belasta riket med ny gäld och disponera om dest medel, icke synes mig wara öfverensstämmande med regerings kagarnes ändamäl och ordalydelse, och hade jag rrodt, att den enskifta tillfredsställelsen at! sjelf fä göra skuld, om man sjelf skall betala den, äfwen stuile sä sträcka sig lill riksständen: deremot torde imvändas, att de i 75 Riksdagsordningen, för alla fyra riksståndens sammanstämmande beslut uptagne tz. h., icke innehålla något »örbehall i afseende pä läns »plågande, eller »'gifter af statens medel. Men om jag ock skulle medgifva, att tre ständs beslut borde medföra förbindelse till utgifter, till anslag inom de i regerings laqarne föreskrifne hufwudartiklar. synes mig dock icke derjemte kunna ledas den mindre rimeliga folio deraf, att, ehuru fyra ständs sammanstämmande ovilkorligen fordras/ att bewilja ränka pä en ötagen skuld, skulle likmal tre ständ allena kunna förbinda li l ätagande af sjelfwa skulden, som lik»val innefattar grunden för skyldigheten till räntan.