Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag 31 * 484 Den 3 i Maj f. m. delar icke denna åsigt, utan finner tvertom, att det är R. St:r ganska värdigt att i en fråga som denna, der opinionen varit så vacklande, en gång uttala en önskan inför K. M. Jag kan icke eller finna, att, för att uttala en sådan önskan, R. St:r behöfva ingå i någon närmare vetenskaplig forskning i ämnet. R. St:r uttala endast den önskan, att, enl. den hitintills vunna erfarenheten, de anse den nuvar:de lagstiftningen nyttig elier icke nyttig, och man anhåller derföre hos K. M., att Han, med de tillgångar Ilan eger att inhämta och rådfråga vetenskapen i detta ämne, måtte derom lagstifta. Alt kalla denna R. St.-rs önskan obehörig, synes mig orätt. Då jag således anser det vara R. St:r fullkomligt värdigt att i denna fråga uttrycka en önskan, anhåller jag att under några ögonblick få fästa mig vid detta Betänk., för att tillkännagifva min öfvertygelse om nyttan och lämpligheten af karantäns-anstalterna. Jag vill egentligen fästa mig vid de inrikes spärrningarne. Härvid måste man betrakta på ena sidan, huruvida de upfyllt sitt ändamål, och på den andra, huruvida detta ändamål blifvit upfyldt, och om de olägenheter, som deraf varit en följd, äro rättfärdigade. Att dessa inrikes-spärrningar icke upfyllt sitt ändamål, d. v. s. att skydda de spärrade komunerna mot smitta, är, såsom jag tror, numera uppenbart. Jag vet inom Sverige, åtminstone kan jag nu icke påminna mig flere, endast två städer, hvilka under farsoten lyckats undkomma den, nemi. Linköping och Upsala; men vid båda dessa spärrnings-linier inträffade icke eller ett enda sjukdomsfall, hvilket, eni. min åsigt, bevisar, att spärrningarne icke afhöllo sjukdomen från dessa städer, ty då hade väl något sjukdomsfall bordt inträffa vid de ulanföre dessa städer inrättade karantänshus. Dessutom ber jag att få visa ett annat exempel, nemi. att en af Uplands mindre städer nemi.
» Och så gick han tillbaka in i sitt rum. Men Maja hann knappt att lägga in duken i skänken, förrän han var ute igen. Denna gång såg han ännu blidare ut, och det skimrade till bakom glasögonen, när han frågade: » Är hon verkligen så barnslig vid sina år, att hon skalle sätta .värde på, om jag. » » Kan doktorn fråga så — om doktorn bara ville ge mig ett knappnåls bref, men som han köpt och lagt in med egna händer, så vore det bättre än en juvelbrosch som j a g köpt själf. » Maja vände ryggen till och lyfte oförmärkt upp en snibb af sitt hvita förkläde till ögonen. » Kan hon inte se mig i synen, människa, så kan hon gå ut till sina diskar så länge. Hennes rygg är då inte vacker alls. » Doktorn gick nu, på allvar, in till sig, satte sig i gungstolen samt lade fötterna upp på skrifbordet. Det var hans älsklingsställning, då han ville begrunda någonting, och att tänka — det var hans svaga sida. Han hade tänkt så mycket i sitt lif, att han nästan glömt bort att handla, och en kraftyttring åt det hållet var honom nu motbjudande. 1896 » En sådan inbilsk varelse — skulle jag gå ut och köpa julklappar åt min piga! » Han fick fatt i en af sina kära böcker samt började att ifrigt läsa däri. Men bokstäfverna gledo tillsammans i en stor klump midt på sidan, fingo sedan brådtom att breda ut sig igen och stapla upp sig, den ena på den andra, till dess de bildade en bestämd figur inför doktorns ögon. Och den figuren var han själf, men blek och aftärd, liggande på ett sjukläger; och gamla Maja stod bredvid med en kopp hafresoppa i handen och ett innerligt medlidande i sina små vattenblå ögon. » H m » — doktorn började att parlamentera med sina bättre känslor — » det var j u endast hennes skyldighet. » Han tog nu till boken igen och fick gen o m sin viljekraft bokstäfverna ordnade i rader, men det dröjde ej länge, innan hans hufvud sjönk på sned emot » konsolatören », och han glömde snart både Maja och hela den besvärliga världen för öfrigt i en ljuflig slummer.
Vi ha nyss gifvit honom friheten och hvem tror ni han genast ber att få tala med? Jo, er, miss Harven. Nellys hjerta bultade häftigt. Det ryckte i hennes fint tecknade läppar och hennes ännu allt jemt på ryggen korsade händer. Liljornas Väktare stack in sitt svarta hufvud genom dörren och hans bländhvita tandrad blänkte. Han helsade med handen på hjertat och framsade på arabiska sitt ärende. – Miss Harven! – deklamerade Blumenbach öfversättande eunuckens ord med skämtsamt öfverdrifven pathos och en skymt af skadeglädje. – Inbrottstjufven Emin ibn el-Arabi låter helsa er, att det svider i hans hjerta att inte få säga er och er far farväl. Det var första gången på lång tid som Blumenbach uttalade Emins namn i Nellys närvaro. Nelly stod styf och rak midt på golfvet. Hennes ansigte var alldeles marmorblekt. Det spefulla i Blumenbachs ton harmade henne lika mycket som hans envisa tystnad beträffande Emin hittills gjort. Hon erfor ett våldsamt, oemotståndligt begär att öfvertyga både sin far och Blumenbach och sig sjelf, att »denne arab» numera endast var ett mål för hennes förakt. Hon svarade långsamt, med afsigtligt sjelfplågeri betonande hvart ord och mer likgiltigt högdraget än bittert: – Låt negern säga sin herre, att om han visade sig här, skulle konsulatets tjenare leda ut honom. Då Liljornas Väktare aflägsnat sig, bugade sig Blumenbach med orden: – Och nu, mitt herrskap, gå vi till bordet, som länge sedan är dukadt! Nelly talade icke mycket under måltiden. Hon åt nästan ingenting, utom litet frukt, men hon drack mer vin än hon brukade. Efter en stund måste Blumenbach mot vanan begära in en flaska till. Det var en sydländsk måltid med grönsaker, dadlar, bananer och torkade, stora, aflånga drufvor från Damaskus. Den kutryggiga, osköna lilla ölbuteljen, de nordiska måltidernas vanskapta hofnarr, hade här fått gifva plats åt den kvinligt täcka, kyskt halmomspunna fiaschetton med cypervin.
Maj:ts nådiga Skrifvelse med det af Kom mitterade afgifna underdåniga betänkande och förslag angående skjutsningsbesvärets ordnande; dels ock väckte motioner i samma ämne. 9. Betänkande, i anledning af väckt motion om antagande, öfver hela riket, af mantalet såsom enhet vid skatteberäkningen och om reducerande af mantalsbråken till decimalbråk. 10. Betänkande, i anledning af väckt motion om lindring i soldat-roteringen. 11. Betänkande, i anledning af väckte motioner, angående lättnader i rustnings skyldigheten, genom kavalleris afsittande och förvandlande till infanteri. 12. Betänkande, i anledning af väckte motioner om lindring i rustnings-skyIdig heten, genom Statens öfvertagande af munderingsoch utrednings-persedlars anskaffning och underhåll. 13. Betänkande, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet M 6, om be frielse för rotehållarne vid kavalleriet i Jemtland från skyldigheten så väl att bidraga till sadelmunderingens anskaffande och underhåll, som att underhålla ryttare-hästarne under marcherne emellan mötesoch mönstringsställena samt sqvadronernes samlingsplatser. 14. Betänkande, i anledning af väckt motion om rättighet för Westra Härad inom Jönköpings län, att, för underhållande af Sundsbro, uppbära roteringsfrihets-afgiften för hemmanet Hallsnäs inom Ramqvilla socken. 15. Betänkande, i anledning af väckt motion om rusthållares befriande från un derhållande af trossvagnar och från aflönande af trosskuskar. 16. Betänkande, i anledning af väckt motion om lindring i de båtsmans rotehål lare åliggande skyldigheter. 17. Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet JV2 3, i fråga om anläggande af en fyr å klippan Bonden, om anslag till fyrfartyg vid Sydostbrotten och vid Kallegrundet m. m. 18. Betänkande, i anledning af väckt motion om inrättande af en diligensförbin delse emellan Stockholm och Carlskrona utefter östra kusten. 19. Betänkande, i fråga om förändring af bestämmelserne i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl.
M:s omedelbara afgörande hänskjuta alla tvister ronde skattläggning, vägdelningar, skjutsningsbesvär, anläggning af qvarnar, sågar, skogsregleringar och hvad sorn helst, som dagligen förekommer hos K. befrde och fullföljes till colhne, dervid icke sällan 20- å 30-tals af besvär kunna inkomma i ett enda mål. Det skulle blifva en besynnerlig sak för K. M., om till Hans direkta afgörande öfverlemnades sådana frågor, synnerligen som de sällan komma i utredt skick ifrån landh.-embetena. Borttåg först alla de olika beskattningsgrunderna inom Sverige och hela det kamerala förhållandet, bortskaffa detta pä rättsväg och lemna tillfälle på detta sätt åt dem som vilja, alt skaffa sig samma rättigheter, som frälsesälerierna Den 24 Mars. 349 åtnjuta, ali tillköpa sig sådan rätt, så ali de sora nu innehafva dera kan tilldelas full ersättning för den högre bevillning dessa sedan för sin jord lika med all annan nödgas erlägga och låt statens alla afgifier ingå i ren bevillning, dä landshut icke blifver annat än en öfveruppsyningsman öfver hela länets uppbörd och polis, samt redovisare för kronans medel, men icke har behof af alt uppträda såsom domare, hvarken i afseende pä rätts-förhållanden eller tvister man och man emellan, om vägdelningar och annat, då, men också först då, kan det blifva möjligt att man kan handtera landlunes tillgöranden i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad som med magistratens tillgörande nu är vanligt, nemi. alt deras mål gå direkt lill K. JVJ. En värd talare härtill slut yttrat några ord, ronde arbetets organisation, hemtade ifrån hvad Hr von Hartmansdorff derom framställt, såsom följd af att colhne skulle komma att indragas. Den värde talaren har ansett såsom föjd deraf, att man skulle bestämma en tid för arbetet äfvensom betalningen derför; men den värde talaren yttrade aldrig ett ord om hvad arbete som skulle ske på den bestämda liden, och detta är likväl nödvändigt.
/till Stadsrådet/ Lilla Eugenie ­ hon är så liflig och barnslig. /de gå/ 4de Scen Gurli sedan Statsrådet Gurli. /hvardagsklädd och med en lång, hängande fläta, kommer smygande från barnkammaren, ser spejande inåt rummet och då hon finner det tomt, smyger hon sig fram till fonddörren, ställer sig bakom portieren och ser nyfiket ut i salen/ Statsrådet. /kommer lifligt in/. Gurli. /skriker till och springer framåt i rummet/. Statsrådet. /leende/ Hvad nu då? Ligger inte du och sofver? Hvad är det här för upptåg? Gurli. Åh, jag blev så rädd. Jag såg inte att det var pappa. Statsrådet. Men hvad gör du här? Gurli. Jag ville bara se litet på dansen... Det är så roligt så. Statsrådet. /skrattar och klappar henne på kinden/ Stackars unge, du ville allt gerna vara med, du. Nå, trösta dig, nästa år blir det din tur. Laga dig nu bara undan innan någon kommer. Hör, hvar är mamma? Gurli. /som åter smugit sig till fonddörren/ Mamma är i barnkammaren. Statsrådet. /knackar på dörren till venster, skjuter upp den och talar inåt barnkammaren/ Maria! hvar är du då, Maria? Kom hit lite! 5te Scen De förra. Statsrådinnan. Statsrådinnan. /svarar inifrån/ Jag kan inte komma just nu. Lilla Evald gråter och skriker så jag har inga händer med honom. Statsrådet. /som under hela samtalet talar ytterst fort och otåligt/ Hvad går det åt pojken då? Statsrådinnan. /som förut/ Lille Evald har varit mycket olydig och stygg. Han gråter för att han inte får hvad han vill. Statsrådet. Men så ge honom då för allt i verlden allt vad han vill. Hur kan man gå och ställa till sådana scener när huset är fullt af fremmande! Det är just trefligt när man första gången ser societeten här ­ blamera sig till den grad! tag upp den olydiga pojken ur sängen och stäng in honom i sängkammargarderoben ­ derifrån hörs han inte. - Hvabefalls? Dina principer! Men mot mina principer strider det att värdinnan försvinner så der när man har fremmande. Om
Vidare och dels i öfverensstämmelse med det beslut, som vid beräkningen af Statsverkets inkomster blifvit angående inkomsttiteln Ordinarie räntan fa 11 ad t, dels med anledning af Kongl. Maj.ts uti dess nådiga Proposition framställda begäran, får Utskottet tillstyrka, c) att Rikets Ständer ville medgifva att de under nyssberörda anslag till »befrämjande i allmänhet af slöjderna» uppförda indelta räntor, till upptaget belopp af 1,450 U:dr, mätte från Riks staten uteslutas. Uti en hos Rorgare-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion (JV3 287) har Herr P. II. Hesselgren, med hvilken Herrar Lovén och Lindeström, häruti sig förenat, anfört hurusom, sedan ett antal industriidkare och andra för den inhemska industriens bästa nitälskande personer i Stockholm vid tiden för sednaste verldsexposilion i London förenat sig om en inbjudning till samlande af penningebidrag, för att genom utskickade ombud vid sagda verldsexposition förvärfva prof å rudimaterier, adresser å tillverkare, priskuranter, modeller och ritningar å machiner och verktyg m. m. för grundandet i Stockholm af en teknisk samling, uti hvilken svenska industriidkare så väl i Stockholm som i landsorten kunde taga kännedom, bland annat, om de orter hvarest och af hvilka personer dylika den svenska industriens behofsartiklar kunde erhållas i första hand, till bil ligaste pris och af bästa beskaffenhet Det lyckades såväl för komiterade för denna samlings grundande att samla penningebidrag, som ock för de af komiterade befullmägtigade vetenskapsmän att vid Londoner-expositionen göra en ganska rikhaltig samling af för ändamålet lämpliga expositionsartiklar, af hvilka en del redan hit anländt och vore under uppställning och det öfriga väntades anlända. Men med dessa åtgärder till grundandet af den till öfverlemnande åt Svenska Slöjdföreningen bestämda samlingen hade också de insamlade penningarne åtgått och de komiterade saknade nu medel såväl för bekostandet af tillämnade vidare uppköp af artiklar, som till framtida hushyra för samlingen och arfvode till dess värd och förevisning för allmänheten.
D e n i 7 November e. m. denna samma församling, hvars fattigvårdstyrelse må äga , att med tjenlig» föreställningar förehålla den tiggande sin vanart, och i händelse han deraf icke rättas, utan vidare kringstryker, gifva derest det barn är detsamma lämplig aga , men om det är äldre person , kunna anmäla honom hos Konungens Befallnings-hafvande, sorn då, efter omständigheternes föranledande, må döma fattighjonet till En högst Trenne Månaders arbete å Tuckteller Arbets-hus, hvilket straff må kunna, vid förnyad förbrytelse, fördubblas. 5:e Att då, efter den förändring 3:je och 4-'de §§ i 5:te Art: undergått, ingen egentelig straffbestämmälse återstod för Fat • tigvårdsstyrelsen eller Magistraten att tilllämpa å fattighjon, och Konungens Befallningshafvande icke eller kunde döma till arbete, utan på fattigsvårds styrelsens anmälan 6 och 8 §§ borde, såsom öfverflödige, helt och hållit utgå. G:o Att i 6 Art. 2 § orden: ”dock skola alla dylika Reglementen och öfverensko mm elser 0 v i 1 k o r 1 i g e n u nderssällas etc. borde sålunda förändras: ”dock må alla dylika Rlegenienten och öfver en skom m e 1 ser, elär så åstundas, underställas etc.” Den 11 N o v e tfa b e r e, m. 79 Uti hvilka beslut de öfrige lUks-Slanden blifvit inbjudne att sig med Preste-Ståndet förena.
I sådant fall ber jag den värde talaren upgifva, när den åberopade motionen här väcktes. Hr Rosenblad, Bernh.: Då jag anmälde mig log jag för afgjordt att Hr Printzensköld, innan han afgaf sitt förra yttrande, hade gjort sig väl underrättad om den motion, emot hvilkens uptagande till pröfning han protesterade. Han förmälde ali en dylik motion som den i delta utlåt, behandlade blifvit här på Riddarhuset väckt men vägrad remiss. Gr. Lagerbjelke har val satt denna upgift i tvifvel, men om än så skulle förhålla sig, ser jag intet hinder för R. o. Ad. att, detta oaktadt, företaga ifråg:de utlåt, lill afgörande. Om än motion af sådant innehåll blifvit härstädes väckt men nekad remiss, men en dylik motion hos ett annat Riks-Slånd afgifvils samt remitterats lill vederbörligt Utsk. och detta Disk., såsom dess ovilkorliga skyldighet är, till Stånden inkommit med utlåt, öfver den remitterade motionen, så måste R. o. Ad. uplaga detta utlåt, till afgörande, ty hvarken R. o. Ad. eller något annat Stånd har rättighet att kontrollera, huruvida de öfriga Stånden eller deras Talmän vid remiss af motioner lagligen förfara eller icke. Jag hemställer lill hvars och ens eget omdöme, hvart det skulle taga vägen, om det ena Ståndet, vid behandlingen af en från Utsk. inkommen fråga, skulle företaga sig att undersöka, huruvida det andra Ståndet gått lagligt tillväga vid den remiss som föranledt Utsk:s betänk. En sådan granskningsrätt vore ju en orimlighet, aldeles stridande emot vår grundlags både bokstaf och anda, samt skulle helt och hållet tillintetgöra möjligheten af alla riksdagsförhandlingar. Härmed torde det vara tillräckligen bevisl, att llr Printzensköld saknat all grundlagsenlig anledning att protestera emot det nu föredragne utlål:s företagande till afgörande och att R. o. Ad. är oförhindrad att öfver sjelfva frågan, på sätt dera bäst synes, besluta. Hr Printzensköld:
Stånd som helst, till hvilka Tingslaget har mesta förtroendet; dessa Ledamöter böra i besluten hvar och en för sig äga en röst; Häradshöfdingen eller Justitiarien ehvad man må nämna honom, bör likasom vid KrigsRåtterne, vara ansvarig att Lagen rätt tolkas och tillämpas, hvarföre han ock i besluten bör äga två röster. En sådan väl organiserad Nämnd bör vid i:sta och andra Råttegångs-dagarne af hvarje Ting, endast befatta sig med, att söka genom förlikning förmå parterne att från Rättegång afstå , hvaraf följden ovillkorligen skulle blifva, en betydlig minskning af de Rättegångsmål som till Häradsrätten blifvit ingifne att utageras; samt äfven, att inga särskilta förliknings-domstolar behöfva tillsättas vid Underråtterne. — På samma sått bör ock Kåmnersråtterne organiseras; I följe häraf, bör således i:sta och 3;dje §§, i Råttegångs-Balkens i:sta Capitel förändras. Den 5 Marlit, 4i5 Följande tillåggningar i allmänna Lagen, anser jag äfven nödvåndige, till vinnande af en förbättrad lagskipning. 1) Att alla urbota brottmål böra till undvikande ef tidsutdrägt, genom personlig inställelse muntligen inför Dornstolarne utageras, så vida den klagande parten sådant åskar, (Högsta
Det tillhör Utsk., att då det anser någon ledamot af StatsRådet i dess rådslag om allmänna mått oell steg icke hafva iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, sådant anmäla hos R. St.-r. Detta stadgande innehåller ingenting som antyder att Utsk. skall ingå i anmälande af speciella ärenden, än mindre derom göra någon berättelse till R. St:r; hos desse få ej ens nämnas enskilde personers mål. Eöljden af ett sådant förfarande, som det sålunda vedertagne, är att, fastän speciella anmärkmr blifvit gjorda, och R. St:r den ena Riksdagen efter den andra ansett tillämpning af 107:de §;n ej böra ifrågakomma, påföljande Riksdags Const.- Utsk. likväl uptagit samma anmärkn. Mången har derigenom kunnat förledas att tro sådant vara ett axiom i statsrätten, som endast är en oriktig tolkning af Grundlagen. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, anförde dels mundtligen dels skriftligen: I anledn. af Const.Utsk:s nu föredragna Mern. anhåller jag att få yttra några ord. Det är möjligt att jag dervid kommer att blifva något vidlyftig; men detta är en omständighet, som torde vara föranledd af de anmärkmrs beskaffenhet, hvilka i Mern. förekomma, och jag får derföre på förhand anhålla om R. o. Ad:s öfverseende. Den 18 J uli. 381 I afs. på Usta punkten liar Ilr Gr. Sparre redan så vidlyftigt yttrat sig, att jag anser ingenting i den delen vara att tillägga. I den andra punkten ang:de tillåtelse för utlänning, som cj erhållit svensk medborgare-rätt, att besitta fast egendom i ltiket, liar Utsk. visserligen rigtat sin anmärkn. endast emot föredraganden, H. Ex. Hr Gr.
Dies clen 24 Naj 1838, tor Kxeeutions-kogclen i Karlskrona som liar uppsigt okver cle i Läcllmsliäktet clerstäcles körv^aracle länskangar, 100 L:clr, oell kör Kängvaktmästaren clerstäcles 66 L.clr 32 sk., jemte lmsll^re-ersättning 12 L:clr, samt enligt Longi. Naj:ts Läcliga Li ek äen 21 September 1839, tor kängknekten i Kngelliolms Ilisie 106 L:clr 32 sk., döra pä stat upptagas, i stället att såsom Iiittills ak anslaget pä ättomle liut vucl-titeln kör kängars värcl oell 011- clerliäll utgå. e) att clen, genom Longi. i>laj:ts Lacliga Lrek elen 23 lion 1838 oell ilen 15 .kummi 1839, 8lott8-l?reclikanteil ä LVaxliolms kittning akkörrlierörcle anslag tillagcle lunek kokning 200 Lalr kor kel allmän gculstjenst tor kängarne skall inom kastningen Ii vinge 8önclag körrättas, lior pä stat uppköras. /) att, utökver elet ak Länunar-Koi legium oell 8tats-Kontoret lieräknake antal ak 479 Länsmän, lön kor lilancl cl essa ieke inliegripne 8 Länsmän lior upptagas, nemligen enligt Kongl. Naj:ts Lacliga Lrek elen 7 8eptemlier 1836, kor 1 i -Vsele, 1 i Lveksele, oell 1 i 8ors6le Lappmark ak LVesterliOttens Län, 1 i Kölinge 8oeken ak .lemtlancls Län oell 1 i Vrviclsjaurs Lappmark akLorrliottens
En mängd §§ af Regerings-formen åberopas icke blott, men anföras ordagrannt, och framträda såsom i slutna kolonner, ty anfallet gäller Departementschefen lör Landtförs varet, som skall erinras om och svara för den hos honom och inom hans Departement anmärkta underlåtenhet, hvilken der ”utgör nästan en allmän regel”, att icke föredraga och till protokollet afgifva förslag för tillsättandet af de beställningar, hvilka i memorialet uppräknas. Att exempel icke saknas på enahanda förhållande inom ett och annat Departement medgifver Utskottet, men för att skipa full rättvisa hade ock varit nödigt tillse i hvad förhållande antalet af de tjenster, som falla under föredragningen genom Landtförsvars-departementet, står till dem af enahanda beskaffenhet, hvilka höra till andra Departementer, der den anmälda underlåtenheten kunnat ega rum, och likväl vara med förhållandet i verkligheten öfverensstämmande innan den, med hänsigt till Landtförsvars-departementet, billigtvis rubricerades som vana eller regel. En blick på beskaffenheten af do befordringsmål, som Utskottet uppräknar, torde gifva vid handen, att Utskottet fordrar af föredraganden mera än hvad det alltid står i hans magt eller skön att fullgöra, utan att likväl i något hänseende brista i fullgörandet af sina konstitutionel» skyldigheter. Alla de uppräknade bcställningarne eller deremot svarande och högre charger inom arméen, hvilka höra till de så kallade ”förtroerule-sysslor", om hvilka 35 § Kcgerings-formcn handlar, och hvarifrån Konungen kan innehafvaren entlediga, när han pröfvar rikets tjenst det fordra, och om hvilket beslut Konungen kungör Stats-rådet, samma beställningar kunna ock omedelbarligen i Stats-rådet af Konungen tillsättas, utan att hvarken Föredraganden eller Stats-rådets öfrige Ledamöter derom hafva någon kännedom förr än utnämningen skett.
När icke destomindre klagan, på sätt motionen innehåller, deröfver fortfarande är blifven förd och Utskottet för sin del icke kunnat undgå att finna, det en bölessumma till så stort belopp, som rotehållarne. enligt hvad exempelvis blifvit uppgifvet och styrkt, måst år 1842 utgifva, varit alltför dryg i förhållande lill den åtalade försummelsen, samt härutaf äfven dragit den slutsats, alt anledning till den begärda förändringen kan vara för handen, så har Utskottet ansett sig böra vördsamt hemställa, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes anbefalla företagandet af en undersökning, till utrönande, huruvida de uti Kongl, förord - 8 Allm. Besv. och Ekon.-L'lsk:s Betänkande, N:o 85. ningen den 2():de Februari 1696 föreskrifna rotering»- liqvidations-mölen kunna umbäras eller undergå någon förändring, och att Kongl Maj:t derefter behagade vidtaga de åtgärder, som i sådant afseende kunna anses tjenliga. Slockholm den 9 Maj 1848. Häremot anfördes följande reservationer: 1:0 af Herr Oxehufvud'. ' Jemte det jag anser ifrågavarande ärende vara af allt för enskild beskaffenhet, för alt böra af Rikets Ständer upptagas och handläggas, enär rotehållare i Norrbotten är obetaget att omedelbarligen hos Kongl. Maj:t söka vinna den förändring eller lättelse uti sättet för liqviders uppgörande med deras soldater, som de kunna anse behofvet påkalla, finnér jag, för min del, den af Utskottet föreslagna skrifvekes innehåli icke vara med motionärens syftemål fullt öfverensstämmande.