Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning häraf och enär Köpings stad ej mäktade i väsendtligare mån bidraga till utförande af detta arbetsföretag, har motionären, med öfverlemnande af ritningar och andra ärendet tillhörande handlingar, anhållit, att Rikets Ständer antingen af förstnämnda belopp mätte bevilja staden ett lån af 33,333 R:dr 16 sk., räntefritt i 3:ne år, men sedermera mot 5 proc. årlig ränta, deraf 2:ne såsom amortering till dess lånet blefve till fullo guldet, samt anvisa återstoden af denna kostnads-summa såsom statsanslag utan återbetalnings—skyldighet, allt att under 3:ne års tid från och med 1834 i mån af behof utgå, emot ställande af nödige garantier både för lånet, arbetets utförande och framtida underhåll eller, i händelse erforderliga medel till beredande af denna högst ändamålsenliga utvidgning, icke af förhanden varande tillgångar och på uppgifvet sätt kunde anvisas, att Rikets Ständer måtte söka medverka til! framgång åt hans andra förslag, hvarigenom de nuvarande största olägenheterna skulle kunna undanrödjas, på ett sätt som vore förenligt med det allmännas oeftergifliga fordringar, och för sådant ändamål bidraga med Statsanslag, utan återbetalnings—skyldighet, till %:deiar af den i sistberörda förslag uppgifna kostnadssumma, 40,000 R:dr, och återstående tredjedelen deraf såsom lån, att under åren 1834 och 1853, mot ofvanomförmälda vilkor och garantier utbetalas. Erkännande vigten deraf, att åtgärder vidtagas för iståndsättande af ett vattendrag, der sannolikt inom kort en ganska liflig och för det allmänna gagnelig trafik skall uppkomma, har Utskottet ansett sig böra understödja motionärens sistnämnda förslag och hemställer derföre, Bill. till R. St.
Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, uppå advokatfiskals-embctets åtal emot Konungens befallningshafvande i Malmöhus län, som af ofvannämnde olagliga anledning uppehållit häktade och för förfalskningsbrott dömda q vinspersonen Sophia Charlotta Ilöckerls bestraffning, medelst utslag den 13 Februari sistlidne år, ogillat berörde åtgärd, såsom stridande emot sist åberopade lagsladgande, men, då den syntes tillkommit genom missförstånd om rätta tydningen af 1810 års Kongl. Förordning, förklarat annan påföljd derför icke äga rum, än att‘Landshöfdingen och Landssekreteraren förpiiglades ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Höckerls underhåll i häktet under olaga uppskofstiden med fjorton riksdaler tjuguåtta skillingar banko, och att Höckert, hvilkens vistelseort dåmera var okänd, ansågs berättigad att i behörig ordning emot Konungens befallningshafvande anställa talan om godtgörelse för det lidande, henne genom obehörigen fördröjda fängelsetiden tillskyndats, hvilket sednare mål likaledes, efter de af svaranderne anförda underdåniga besvär, kommit under Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. Uli detta mål har numera äfven Kongl. Majit, i Dess med Högsta Domstolen beslutade utslag af den 25 Februari innevarande år, Sig utlåtit och funnit skäl icke vara anfördt, som kunde verka till ändring i Hofrättens *) Inliämtas af Emhelsberättelsen för åren 1836 oell 1837, pag. 17 och 22. 12 R. St. Just. Ombuclsm. Enil .-Berättelse den 15 Nov. 1847. öfverkiagade utslag; hvarom, efter hvad Högsta Domstolens protokoll för nyssnämnde dag upplyser, de dervid närvarande Herrar Ju stiller åden Stråle, Engelhart, ISordenstolpe, Gref ve Carl Sparre, af Rolén och Schmidt sig förenat. Ibland anmärkningsmålen i samma Berättelse förekommer slutligen, pag. 48 och följande, det inför Kongl. Svea Hofrätt af advokatfiskals-embetet derstädes anställda åtal emot Polismästaren i Stockholm B. C.
Grundlagen bestämmer huru dermed skall förfaras. Hvad åter de nu föreslagna grundlagsförändringarna beträffar, så skulle jag tillstyrka att R. o. Ad. ville låta dervid bero; ty detta hindrar icke kommande R. St. att upptaga dem till pröfning och förkasta hvad de finna oantagligt. Hr Gripenstedt, Jo h. A u g.: Jag anhåller att i korthet få förklara anledncn till det meni., som nu är under R. o. Ad:s öfverläggning, och äfven göra några anmärkn:r mot de framställningar, som här hafva blifvit gjorda. Det hade visserligen varit mycket lättare för Const.Utsk. att endast sysselsätta sig med det stora reformförslaget, som nu hvilar Den 11 Juni f. ni. '77 lill grundlagsenlig behandling vid nfista riksdag; men då Const.- Olsk. icke ansåg sig kunna smickra sig med någon visshet om dess antagande, så trodde det sig äfven böra söka att i möjligaste målto förbättra det gamla. Delta förhållande har haft den påföljd, att a:ne förslag måst komma att existera bredvid ' hvarandra. Det ena är det nya förslaget och det andra består af föreslagna och af R. St. bifallqa förändringar uti det gamla. Det är klart alt dessa båda förslag måste stå till hvarandra lili det förhållande, att om det ena antages, så förfaller det andra. Det är tydligt, alt om Gunst.Ulsk., utan att vidare yttra sig om saken, hade öfverlemna! ilen handlöst till nästkommande R. St., så hade det blifvit svårt, ja nästan omöjligt, för dem att reda dessa complicerade förslager, och Ut'k. har derföre velat gifva en ledning åt kommande R. St. och deras Coust.Ulsk.; men Utsk. äger icke ensamt rätt att föreskrifva dem huru de böra förfara, utan dertill fordras R. St:s bifall, hvilket bör inkomma uti riksdagsbeslutet, såsom den enda handling, hvarefter blifvande Ständer hafva att rätta sig. För detta ändamål har Const.- Ulsk. nu framställt det förhållande, som existerat emellan det nva representationsförslaget och de särskilda föreslagna grundlagsförändringarna.
Ridderffapets och Adelns tålamod, ffer det uti den säkra förhoppning att ingen af Eder mine Herrar stall anse den tid förlorad som anwändes för att bereda ett blidare öde för aktningswärde Medborgare, som under uppfyllande af sina lika ärofulla som mödosamma plikter mot Samhället, utan egit förwällande blifwit försatte uti en bekymmersam belägenhet. Detta inträffar med en del af f. d. Finsta Ar-, möens Officerare, hwilka oagtadt dem kemnade fördelqgtiga wilker om de qwarstannat inom ^ . Peras / 204 Den 20 September. deras inkräktade fosterbygd, heldre med Sweriges sällhet fästat sine förhoppningar och besiutadt att säsom frie Swenstar lefwa och dö. Riksens Högloft. Ständer, som under senast förflutna Riksmöte utc sine mänga wigtiga företag alltid med bekymmer möttes af Rikets medtagne tillgängar, sträckte äfwen en öm, och Riksens Ständer wärdig omtanka till återstoden af f. d. Finsta Armeen. De uppmanades härtill af Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition om underhäll för Befäl och Tjenstemän wid i fräga warande Armöe, af de för densamma allmänt rädande tänkesätt, af en klok PoliUque för kommande tider och af den gärd erkänstan ägde att fordra af medborgligheten. En kort beskrifning huru detta ärende blifwit, under senaste Riksmöte, behandladt och afgjordt, stall derät gifwa mera ljus; och huruwida följderna af Riksens Ständers ätgärd i detta ämne swarat emot dermed äsyftadt ändamäl, torde jag ock närmare böra utweckla. Konungens Nädiga Proposition blef till Stats-Utstottets närmare handläggning remitterad.
StatsContoret i underd. tillstyrkt Nådigt bifall, samt 1827 års Revisorer, med tillkännagifvande, att äldre förskotter, ända sedan år 1791, ännu fortforo att vara oredovista, uti samma Förslag instämt, har Utskottet, äfven för sin del inseende behofvet och nyttan af någon åtgärd härutinnan, skolat tillstyrka R. H. St:r: att hos K. M;t i undcrd. begära förenandet af sådane Nädiga föreskrifter med rättigheten, att af Statsmedlen undfå förskotter, hvarigenom icke allenast förskottstagarne ovilkorligen tillförbindas , att derföre afgifva redovisning sist ett år efter uppbärandet , vid äfventyr att, i annat fallj förskottets hela belopp hos dem varder ut kraf dt , utan allt afseende på hvad deraf kan hafva blifvit användt , utan ock det förvaltande Verk, inför hvilket förskottets redovisning bör verkställas j få sig ålaggdt, vid påföljd af egen ersättningsskyldighet, att öfver fullgörandet deraf hålla handy så vida icke K. M.-t, uppå skedd underd. anmälan, i något fall serskildt Betänkande n. 24g pröfvat godt i nåder medgifva utsträckning af redogörelsetiden utöfver nämnde termin. Med hänsigt till den fullständiga uppfattning af StatsVerkets tillstånd, sorn genom RiksBokslutet är åsyftad, har Utskottet funnit nödigt, att uti RiksHufvudBoken serskildt balanceras alla såda/ie förskotterj för hvilka redo ej blifvit gjord och sorn rätteligen intill dess, i synnerhet de emot framdeles ersättning utgångnej böra betraktas såsom tillgäng.
Upplysningens ljus spriddes — straffet försvann — utan all annan ersättning än trösten att hafva blifvit qvitt en förnedring. Men vi behöfva ej gå så långt tillbaka för att hemta exempel. Såsom bevis, att åtskilliga slaga straff, hvilka i Svensk lag varit stadgade, kunnat upphöra att tillämpas, utan att något annat blifvit satt i stället, åberopas: 1) De s. k. qvalificerade dödsstraffen; a) rådbråkning (enl. kap. 21, § 3 missgerningsbalken gällde ända till 1835) och b) stegling för man och qvinnas brännande å bål samt mistande af högra hand, hvilket allt borttogs 1841. 2) Spöstraffet (enl. en mängd lagrum, dels ovilkorligt, dels alternativt med motsvarande fängelse vid vatten och bröd, dels såsom förvandling af böter) blef till sin tillämpning så småningom inskränkt genom tid efter annan utkomna författningar, tilldess att det slutligen helt och hållet upphäfdes genom K. Förordningen af den 4:de Maj 1855. I dess ställe kom visserligen vattenoch brödstraffet, men detta fanns förut tillika med spö. 3) Skamstraff (med en stäfva i handen utanför tingsdörren, för den, som mjölkat annans ko, får eller get; med en tagelsvans för den, som af lefvande hästar stulit deras mahn eller svans, m. m. dyl.) upphäfdes i sammanhang med hela den föråldrade lagstiftningen i afseende på stöld genom K. Förordningen den 4:de Maj 1855. 4) Uppenbar kyrkoplikt. Detta straff, som fanns stadgadt såsom ett appendix till straffen för stölder, förbrytelser mot anförvanter, förseelser mot kyrkan o. s. v., upphäfdes genom nyssnämnde K. Förordning, utan att något annat sattes i stället.
Utskottet bar i det föregående redan antydt några fördelar af en vidsträcktare befrielse från stämpladt papper för handlingar, hvilka ingifvas till sådane embelsmyntligheler, sorn vanligen utgöra första instans för ärendens behandling. Till de sålunda anförda torde ytterligare kunna räknas, att den äfven minst bemedlade rättsökande befrias från hvarje på förhand lagdt hinder för hans talans utförande. Och dermed torde ett väsentligt syfte med Herr Henschens nu förnyade motion kunna anses ernädt. Att utsträcka friheten ända derhän, att äfven ernbetsverkens beslut öfver enskildes ansökningar eller tvister, och än mera alt handlingar, hvarigenom någon väckt talan fullföljdes till högre instans, skulle fritagas frän stämpel-afgift, synes deremot hvarken nödigt eller nyttigt. Men icke heller torde den endast för stats-inkomstens skull tillkomna afgiflen böra af det skäl, som Grefve Taube för sitt förslag anfört, höjas utöfver hvad, enligt antagne grunder för algifts-beloppens bestämmande, i allmänhet eger rum. För oskäliga rättegångar finnas straff bestämda; oberäknadi den kostnadsersättning. hvartill en förfördelad part eger rätt. Såsom beskaltnings-grund blifver förutsättningen om orältrådighel alltid äfventyrlig och måhända Staten icke värdig. Utskottet, sorn således icke i någon måu kan gilla Grefve Taubes ofvanomförmälda förslag om betydligt förhöjda afgifter å en del rättegångs-skrifter och icke heller Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 8. 7 anser sig böra understödja Herr Henschens motion om afgifls-(riliet för dylika handlingar i vidsträcktare målto, än hvad angar sådane handlingar, hvilka ingifvas till de under första afdelningen upptagne embetsverk och myndigheter, tillstyrker alltså, i nära öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag, ali sistnämnde handlingar, i allmänhet och der de icke enligt särskilda föreskrifter äro stämpel-afgilt underkastade], mätte från dylik afgift befrias.
Beskattningen inom Länet, som, enligt hvad uti förut afgifne underdåniga Berättelser blifvit omförmäldt, är ganska hög och ojemn, har under sistforflutne fem åren varit i jemnt stigande. Vid jemförelse af de härvid i underdånighet bifogade Tabeller, och de som förut 19 blifvit i underdånighet aflemnade, visar det sig att Statsbidragen från landet, oberäknadt Städernas, emellan åren 1827 och 1833 ökat sig med 20,000, nu ytterligare med 58,000 R:dr, eller emellan 11 och 12,000 R:dr årligen, så alt de nu för landet allenast utgöra 553,681 R:dr /p sk. 8 r:st. Banco. Denna betydliga förhöjning af landets Statsbidrag, som allenast till en mindre del härleder sig från ökad folkmängd och deraf ökade personella utskylder, är en följd af, dels ett genom högre Hammarskattspris och taxerad vinst af Bruken och Bergverken inom Länet jemte tillökte Smiden uppkommet högre fastighetsvärde, och i följd deraf högre Bevillning och Hammarskatt, dels af en i allmänhet vid tillämpningen af i835 års BevillningsFörordning ökad Bevillning, dels nya Skattläggningar och ett i allmänhet högre Markegångspris med deraf föranledd högre kostnad för Rustning och Rotering, Clereci-statens underhåll, m. m., dels ock af den betydliga tillökningen uti Faltigpersonalen, hvarigenom afgifterne för de fattiges försörjande årligen stigit med 11 å 1200 R:dr B:co, och hvaraf det olyckliga förhållandet styrkes, att, under det Statsbidragen från Länet ökas, välståndet inom detsamma minskas. Kostnad för Rustning och Rotering. Denna skattebörda är, i afseende å dess belopp och ojemnhet, uti förut afgifne Berättelser beskrifven, hvadan, under åberopande deraf, det torde vara tillräckligt att här endast tillägga, att, i anledning af Kongl.
Sockenmagasiner finnas i de flesta socknar och äga en ganska betydlig tillgång på spamnål, men på senare tider hafva flera magasiner blifvit på det sätt upplöste, att spanmålen å offentlig auktion försålts och af köpeskillingen bildats ett kapital, deraf räntan användes till samma ändamål, hvartill inkomsten af spanmålsmagasinet förut disponerats. Tab. Litt. B. Offentliga sjukvårdsanstalternas utgifter. Vid Lasarettet i Nyköping. Vid Kurhuset i Nyköping. Vid Kurhuset i Eskilstuna. Sparbanker. Fattigvård. Städerne: Nyköping. Tab. V:o 12. Sparbanker finnas 8 stycken inom länet, nemligen Eskilstuna, Nyköpings och Trosa städers, Wingåkers sockens, Forssjö bruks, Strengnäs stads, samt Oppunda och Willåttinge häraders. Af dessa har Oppunda härads sparbank sig ålagdt såsom ett hufvudsakligt ändamål att emottaga och förvalta omyndige personers kontanta tillgångar inom en viss begränsning. Bilagde tabell N:o 12 innehåller en summarisk redogörelse för summan af insatte och uttagne belopp. Tab \T:o 13. Fattigvården. Denna angelägenhet kräfver fortfarande både tid och omtanka hos dem, som inom försavnlingarne hafva sig uppdraget att handhafva dit hörande ärenden. Genom ökad erfarenhet och vana vid behandling af frågor utaf förevarande beskaffenhet liar förvaltningen emellertid vunnit alltmera stadga och enhet. Klagan af fattighjon öfver sockennämnds åtgärder är ytterst sällsynt, och tvister fattigvårdssamhällen emellan förekomma vanligen endast i de fall, då antingen någon person, för hvilken behof af fattigunderstöd uppstått, lyckats att derförinnan längre tid och ofta under flera år uppehålla sig på särskilda orter, utan att låta sig mantalsskrifvas, eller sådane förhållanden, som i 16 § af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853 omförmälas, dertill föranleda.
Förodrogs ånyo och lades till handlingarne Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 24 sisth Februari och 3 dennes bordlagde Mern. N:o 57, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 38, ang:de väckt motion om återinförande af tullstämpling å varor, som från utrikes ort inkomma. Den J 7 Mar» ». m. 459 Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 28 sistl. Februari och 5 dennes bordlagda Betänk. N:o 25, i ani. af väckt motion om suspension af dödsstraffets tillämpning under viss tid. Hr Olivecrona, Knut: Då R. St:r för snart tre år till baka till pröfning förehade förslag till ny, allmän strafflag, var jag en af dem, som då uttalade den åsigt, att dödsstraffet, såsom icke varande vidare nödvändigt för det allmänna rättstillståndets upprätthållande i Sverige, skulle ur den nya lagen utså. Samma åsigt vann då endast bifall inom ett af Riks-Stånden, nemligen Bonde-Ståndet. Under den tid, som sedan dess förflutit, har jag mer och mer öfvertänkt och begrundat frågan om dödsstraffets borttagande ur den Svenska allmänna strafflagen, men icke funnit skäl att i ringaste mån förändra min mening; tvärtom, ju mera jag forskat i ämnet, desto fastare har min öfvertygelse blifvit att detta straff måste, såsom i allo ändamåisvidrigt, förkastas. Efter måttet af mina -ringa krafter, har jag ock sökt lemna ett bidrag till den stora frågans utredande och belysande. Huruvida jag derutinnan i någon mån kunnat lyckas, tillhör icke mig att bedöma.
„Ha, förtrollerska, engel, hexa“, ropade mannen i sängen, „och icke ett ord åt mig, utan endast detta fördjeflade, sockerströdda nidingsprat åt dig Rosina. Ja, jag kan väl förstå, att du ställer fint till för att lemna mig här i uselheten. Det kan också vara detsamma. Ack, och ett sådant möte efter tre år! Men hon är qvinna. Tre år, hvilken evighet för en qvinna! Hvilket elände, och jag trodde dock henne vara af bättre metall än de andra! Ha, jag har lidit för mycket, min kraft bröts, då fosterlandet dog. Se, jag kan ju ej bära detta slag“. Han lutade anletet i händerna och gret som ett barn. Rosina satt tyst vid sitt barns vagga och vyssade sakta. Slutligen steg hon upp, gick fram till mannens bädd, jemkade den till ett beqvämt läger och strök med sina mjuka varma händer sakta och smekande utefter hans lockar, och det tycktes, som om han deraf känt ett omedvetet välbehag. Småningom rundades i Rosinas öga en tår, som långsamt rullade utför kinden och föll på en ros, hvilken stod i ett vattenglas vid mannens hufvudgärd. Hastigt flög den lilla fogeln till och plockade upp tåren med sin näbb och flög bort. Och fogeln flög, och frun följde, och hon undrade hvad detta skulle bli af, men fann sig snart åter hos trollqvinnan, som gaf henne en liten dosa, sägande: „Lemna detta smycke åt er dotter, och lär henne att bära det rätt; det är det skönaste en qvinna kan bära: smycket heter ödmjukhet“. Och den stolta frun ryckte upp dosans lock, och derinne låg en enda diamant af den renaste och skönaste klarhet. Det var Rosinas tår. Men vredgad kastade frun både dosa och smycke så, att de trillade långt bort, och vändande sig hånfullt från den dåraktiga trollqvinnan hastade hon ut för att söka ett bättre smycke åt sin dotter. Men diamanten, Rosinas tår, den blef qvar, och den finns väl således än i Suomilandet. Suomis döttrar, låtom oss söka den! Allt huru man tar det.
Detta Utskott IIufvud-Titlar, hvilka uti Riksens Ständers senast uppgjorde c. §:n 31. l:a Momentet. Bevillnings-Utskottet skall bestå af Fyratioåtta Ledamöter, valde ifrån serskilda och, så vidt möjligt är, ifrån alla Rikets provinser. Detta Utskott åligge att opåmint vid hvarje Lagtima Riksdag 5fc. §:n 32. Banco-Utskottet, som utgöres af Trettiosex Ledamöter, skall öfverse Bankens Styrelse och tillstånd samt gifva föreskrifter om dess förvaltning, enligt den serskildta Instruction, som af Riksens Ständer vid hvarje Lagtima Riksdag <Sfc. §:n 33. 2:a Momentet. Lag-Utskottet tillkomme ock att granska Justitiae-Ombudsmannens vid hvarje Lagtima Riksdag fifc. §:n 63. l:a Momentet. Till följe af Regerings-Formens 96 §, skola Riksens Ständer, vid hvarje Lagtima Riksdag §'c. §:n 63. 4:e Momentet. Electorerne böra vid samma tillfälle, då Justitiae-Ombudsmannen utses, och på enahanda sätt, välja en man af de egenskaper, som hos denne Embetsman erfordras, för att honom efterträda, i fall han innan nästföljande Lagtima Riksdag, skulle med döden afgå. I händelse §'c. §.n 64. Vid hvarje Lagtima Riksdag §’c. §:n 65. Till Tryckfrihetens vård skola Riksens Ständer, vid hvarje Lagtima Riksdag <Sfc. Conslilutioiis-Utskotlets Memorial > N.-o 27. 7 §:n 66. Riksens Ständer välje, vid hvarje Lagtima Riksdag', genom slutna sedlar, hvart Stånd för sig, samfäldt och ej medelst Electorer, sina BancoFullmägtige, Tre af hvarje Stånd, hörande valet förrättas så tidigt, att desse Fullmägtige må kunna, medan Riksens Ständer ännu äro församlade, sin befattning tillträda.
Privatbankerna hafva i min tanka, i viss mån, brutit det falska system för pcnningerörelsen, som varit rådande i Sverige, som, under sken af att gynna jordbrukaren, lågt våra andra näringar i bojor, hämmat Statens industriella utveckling, nedsänkt nationen i stående skulder, undergräft den enskilda cred i ten, och förlamat lagstiftningen derför. Betraktar man de privata bankernas rörelseformer, så finner man der hvarken faslighetsutlåningen eller de långsträckta disconllånen med 5 halfårs omsättningar, som utgöra Riksbankens hufvudsak, men de hafva genom creditivrörelsen öppnat en utväg för affärsmän att iakttaga punktlighet i liqvider, berättigat hvarje fordringsägare att göra anspråk på ordning, och salt lagstiftaren i tillfälle att kunna införa strängare creditlagar, som under fordna förhållanden skulle blifvit utan all verkan. Genom discontutlåning på kortare lider, nemi. 4 månader utan omsättning, såsom uti några af bankerna brukas, (ty alla hafva icke ännu öfvergålt från det gamla falska vanliga discontsyslemet) hafva dessa banker framkallat det i Sverige ovanliga förhållandet, att lånetillgångarne varit tillräckliga lill alla för dagen beviljade lån, under det att villkoret af hastig återbetalning utgjort en garanti, alt medlen, åtminstone endast undantagsvis, kunnat användas till osäkra speculationer, egendomsköp eller cousumtion, utan endast till verkliga behof, eller till återförening af creditens tillfälligtvis brustna kedja. Man hörer ofta privatbankerna anklagas derföre, alt denna rörliga och stränga låneform ej vore passande och fördelaktig för landtmannen, men just häruti ligger i min tanka det största berömmet, det första beviset för hvad här blifvit yttradt — det andra ligger i den omtänksamhet, hvarmed de under sednare åren minskat sin utlåning. De verka i annan indircctare väg till producenternas fördel. Controllen emot creditsvstemels öfverdrift ligger dels uti sjelfva dessa låneformer, dels uti directionernas kännedom, icke allenast om låntagarens säkerhet, karakter och verksamhet, ulan äfven om ortens rörelse, behof och creditbruk.
1J9 dragen skugga af samma kropp, dels i synnerhet, när Penningen, egentligen ämnad att göra tjenst vid utbyte af Producter, nu mera påkallades, alt mäta sjelfva Fastigheterne eller GrundFörmögenheten: — då hade man icke vågat sig så långt. För hvarje Egendom med 1 ,ooo R:d afkastning fordras exempelvis en sådan Summa, alt mäta dess Product: men när sjelfva detina Egendom, till Köp eller Inteckning, kommer i fråga, påfordrar den 20,000 K:d af numerairen, för att i liqviden matas Må man då eftersinna, huru mycken Fast Egengom, som de sednare åren genom Köp, Salu oell Förpantning blifvit satt i eirculationc och man skall icke så mycket förundra sig öfver orsaken, att på en oell samma gång höra klagan öfver brist på Penningar och klagan ofver den massa af Penningar., sorn blifvit i rörelse bragt; hvarförutan den omständighet måste anmärkas, att, vid uppjagade Varu-pris, citculationen af samma qvantitet Producter fordrar en större Penninge-stock, än förut. Penningar äro bevis öfver redan verkstäldt arbete och deraf vunnen Product, som är behållen, om icke alltid för den förste arbetaren eller producenten, dock för det hela eller Samhållet. De föreställa således förmögenhet, och rikedom. Guld och Silfver utmärka dem på ett reelt, Papper på ett artificielt sätt; meri i båda fallen är verkan enahanda. Stats-Papper eller Skuld-Sedlar hade, i anseende till utgifvaren, skolat utmärka Gäld och Fattigdom, Statens verkliga tillstånd, i den stund då operaiionen skedde. Men när, i stället för sådane Skuld-Sedlar, utgåfvos representativer, hvilka gällde såsom mynt , tillskapade detta en lgo Statso eli Banko-Utskottens Betankaennl alldeles motsatt föreställning, således äfven en motsatt verkan , särdeles som förvillelsen endast småningon skingras, och första stunden , då ett pappers-mynt sättes i omlopp , icke är den , då det mest förlorar.