Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Printzensköld har endast vidrört det fall, då en borgenär söker försätta en gäldenär i konkurstillstånd, och då är det otvifvelaktigt, att borgenären skall förskjuta medel till kostnadernas gäldande; men det finues äfven andra fall, på hvilka denna § kommer att ega tillämpning, såsom t. ex. då en person sjelf begär att blifva försatt i konkurstillstånd. Om uti en sådan cessionants bo det ej finnes så mycket, att kostnaderne för konkursen kunna dermed gäldas, men Staten ändock vill följa den grundsatsen, att rättvisa ej ens för fattigdom kan förvägras, så frågar jag hvem, utom Staten, är skyldig att umgälda dessa omkostnader? På grund af dessa skäl yrkar jag bifall å Utsk:ts förslag. Hr Printzensköld: Jag vill visserligen ej bestrida den D c n 14 .1111 i fi, m. 121 upgift. Gr. Sparre meddelat, att R. St,:rs Just.Ombudsm. i ämnet atgifvit en underd. hemställan till K. M.. men hvad jäg bestrider, det är riktigheten af den princip, att Staten, derföre att cessionanten ej eger tillgångar, skall träda emellan och betala lösen för stämning och kallelsebrefs utfärdande och mera sådant. Man framhåller visserligen den omständigheten, att om saken gäller en utfattig person, så skall rättvisa väl ej förvägras honom blott derföre att han är fattiga och, säger man, är under sådane förhållanden det icke billigt att Staten betalar dessa rättegångsomkostnader? Jag frågar Eder då, Mine Hrr! huru mycket skulle väl kunna antagas, att domaren, äfven om stämning utfärdades utan lösen åt i torftiga omständigheter varande personer, komme att under sådane förhållanden förlora. Den enda direkta förlusten vore lösen för källelsebrefyen, men domrarne hafva ju fribrefspost, och om det styrkes, att, i boet ej finnes några tillgångar, så kunde ju fribrefsposten få begagnas.
Kuskarne, som i början undrade, kände honom omsider allmänt; och körde honom, hvar och en efter som han tyckte sig ha tid eller vara skäligt i förhållande till summans storlek, gator opp och gator ned, – stundom ock en bit utom staden; tills de efter godtycke höllo hvar de funno lägligast för sig, och ropade: ”nu får inte Herrn åka längre”! hvarpå Lidner, med barnslig godmodighet, svarade ”ja så”! steg ur, betalade, och till fots anträdde den icke sällan långa hemfärden. – En hithörande anekdot, karakteristisk äfven för Thorild, har berättats mig af en man, som, sjelf Skald, är slägting till både Thorild och Lidner. En regnig höstafton kom den sistnämnde, som då bodde högst upp på Norr, till Thorild, som bodde på Söder. Han inträdde, genomvåt, ruskig, och svarade på vännens tillfrågan om hans befinnande: ”gif mig något att äta, och framförallt något att dricka”. Thorild, som i sin fattigdom ändå alltid var en ”rangerad karl”, gaf honom en torr skjorta, framtog ur ett väggskåp sitt lilla matförråd af kall fågel m. m., och skickade sin uppasserska efter öl och brännvin; väl vetande, hvilken gäst han hade att undfägna. Vid anblicken af allt detta blef Lidner högst upprymd, och började pläga sig; men plötsligt, emot sin vana tänkande på morgondagen, afbröt han och sade: ”låna mig nu pengar; ty hustru och barn svälta ihjäl, under det jag fullbordar ett verk, som skall göra min ära och lycka”. Thorild svarade: ”min kassa består nu af fyra plåtar; mer, än hälften, kan du ej billigtvis begära”! och gaf honom två, med tillsägelse: ”olycklig Du, om du inte har dem med dig till din hustru”! Mellertid tjocknade molnen mer och mer, och nya störtskurar bereddes. Lidner satt qvar i ro, nu halfrusig, och började improvisera ändlösa verser. Thorild, föga benägen att öfver natten härbergera den cyniske vännen, påminte honom att gå hem, så framt han ej ville ånyo genomblötas af hällregn.
Här rusade hvar och en för sig, skrikande, trängande, skuffande, knuffande ned för stentrapporne, och man hörde oupphörligt Olles röst, som skrålade den ena visstumpen efter den andra, och när han i trappan fick se att Elin gick bredvid Gunnar, skrek han med full hals: – Ja så, du Gunnar! Ja nu kan du sjonga din käraste visa: Eli’ ä’ mi’ söckerdöcka! Lena ä’ mi’ svarta so! Eli’ ä’ mi’ lilla klöcka! Lena ä’ mi’ mjölkeko! – Ha! ha! ha! va’ ke ho’ så, di’ visa? Jag tycker jag vill minnas något så’nt der bortåt, ha! ha! ha! – Hvad jag gerna skulle hugga’n på truten, om jag bara vore’n så nära – sade Gunnar inom tänderne; men Elin som hörde det, svarade sakta: – Åh Gunnar! J ska’ intet bry er om honom, han ä’ ju alldeles plakater. När hela det upprymda bröllopslaget hunnit in i den såkallade «gästestugan», som äfven nu utgjorde deras matsal, då uppstod åter en stor väsendtlig skillnad mellan denna samling och en dylik af «bildade» personer, ty, i stället att herrarne då artigt dragit i hvar sin stol åt hvar sin dame, under idelig konversation och kurtis, uppstod hos denna larmande och obetydligt nyktra hop några minuters fullkomlig tystnad och sans, hvar och en stod med sammanknäppta händer och sänkt hufvud: man läste till bords, man tackade Gud för den mat man skulle få, då vi «bildade» knappt gifva oss tid att tacka för den vi redan fått, troligen emedan vi sällan besinna hur svår den är att få, och hur omöjlig förutan Guds bistånd; «voilà la difference». Men nu var bröllopsdagen slut.
Söndagen den 25 Augusti sisth år inträffade nemligen, till följd af den hela dagen fortfarande, förfärligt häftiga nederbörden, ett vatluflöde, dervid nämnde elfs vattenmassa, sedan den inom en timma stigit 12 å 13 fot i lodrätt höjd, utskar jorden på sidan af bruksdammen och banade sig en ny väg samt bortförde ett större nybygdt kolhus, en jernbod med deruti befintliga inventarier jemte stångoch tackjern samt spik, ett sliphus, en smedja med t vänne stångjernshärdar, samt 5 spikoch en knipphammare, 2:ne biåsverk, ett annat, 6 alnar öfver elfvens vanliga höjd beläget, kolhus, samt nedanföre liggande damm och qvarnar, hvilka alla byggnader helt och hållet förstördes. Den Herr Fitinghoff, genom denna olyckshändelse, tillskyndade förlust uppskattades vid den kort derefter å stället anställda besigtning väl endast till 23,700 R:dr; men som den härvid upptagna förlusten sedermera ökades genom en deraf föranledd, brådstörtad, executiv försäljning af hans lösa egendom, så och med tillägg af dels de fortfarande kostnaderne för bruksfolkets underhåll m. m., och dels de utgifna förskotten å kol-leve - Bih. till IL St. Brot. 1845. 4 Sami. 1 AJd. 2 Band. 15 Haft. 1 2 St-ats-Utskottets Utlåtande, N:o 227. rancer samt arbeten, kunde hela förlusten för honom, utan öfverdrift, beräknas till 60,000 R:dr. Samme bruksegare hade dessutom ej långt förut fått vidkännas en annan ganska kännbar förlust genom den vårtiden 1843 inträffade eldsvåda, som förstörde brukets kolförråd och föranledde bruksrörelsens afstannande under 8 månaders tid.
Dst skulle visserligen tor Revisoreröe varit tillfredsställande, om de, i hvarje det3i!!e kunnat utreda förhållandet i hela sin vidd; men jag vågar hemställa till hvar och en ibland Eler mine Herrar, om det ligger inom möjlighetens gräns, att inora den korta tiderymd, af 90 dagar, hinna, med den utveckling som af Friherre Anckarsvärd äskås genomgå följande vidt omfattande verk, nemligen: Statsverkets, Bankens, RiksgäldsContoirets. Assistartcens, FilialDisconternes, Magazinslnrättningens, Halloch ManufaclurDisconternes StrömrensningsComitéens, ChartteSigillatae, Allmänna MedelsFörvaltnings och SaltpetterCommitterades alla räkenskaper och administrationsgrunder. Enligt anmärkarens tanka borde Revisorerne lemnat Rikets Ständer underrättelse, huruvida MagazinsDirectionen till bevakande af Verkets fördel och det allmännas derunder beroende rätt, gjort behörige föreställningar vid de liqvidationssätt, sorn varit anbelaldte. Enär Directionen ännu saknar någon instruction sam dertill berättigar, lärer det väl svårligen varja 778 Den 24 Februarii, förenligt med rigtiga styrelseprinciper, att ett verk, som är under Kongl. Maj:t egen höga styrelse, skulle äga, att hos Konungen göra framställningar emot Dess i StatsRådet fattade beslut och i sådane förhållanden hafva Revisorerne icke kunnat anse något anmärkningsvärdt, att de förmodade framställningarne ute. blifvit. Revisorerne hafva yttrat det Directionen vitsordat nyttan och fördelen af inköpet utaf Eldqvarnen, men Herr Friherren anser, att då en Ledamot varit af annan tanka, sådant bordt till Rikets Ständer anmälas. Det är pluralitetens tanka, hvilken utgör Directionens, och omen Ledamot i frågan, varit af en mer eller mindre skiljaktig mening, har jag förmodat att en s^ ringa omständighet icke för Rikets Ständer skulle vara af någon synnerlig nytta att känna, eller förtjena att anmärkas, såsom en uragtlåtenhet af Revisorerne.
Ilpx - Den 27 Zebruarli. 1389 Uplästes Slats-Utstoltets ullätande angäende första Classen, bestäende af säoane Lägenheter, hwaraf arrendet blifwic af Riksens Stander eller pä deras åtgärd siuiit, och hwaraf arrendetiden annu ej ri» ändalupit; hivarwid Ukstoktet tillstyr t, att dessa Arrendens innehafware stuile njuta stna Arrende Conlracier till godo. Herr Grefrven och La>;dtmarstcrlken gjorde hära prvpopilvn till bifall haulken med Ja beswarades. Uplästes Stats-UtckottckS utlakande rörande andra Classen , hvartill Ulstotlet hänförr sädane Kungsgärdar, hwarä Arrende-rättigheren rilllommit genom framfarne Konungars enstildta förordnanden; och öfwer hwit as dispo ition ante olika meningar innom Utstötte! upstät, i det en del förestagit, art ArrendeJnnehafivarne kunde tillätas fä begagna den äterstaendeConlractstideu emot Arrendets erläggande i Spannemäl, räknad efter det äretS Markegång, da penninge ran an bestämdes, eller Arrende rättigheten bcwiljades, fä akt Kronan såmedelst abid koinme i åtnjutande af en emot gän bara priset i det närmaste swarande afkastning; hwaremot ater en del Ledamöter anfelt en sadan beräkningsgrund för Kronan icke medföra nägon synnerlig tillökad inkomst, man tillstyrkl, att den Kongsgärdarne Åsane G undränta säsom stödjande sig pä veras med tillydande Henunans och Lägenheters genom ordentlig staktläggning, efter hwarje orts underwisning
J anledning af hvad här anfördt blifvit , vill jag pundvis upptaga hvad jag uti Utskottens Betänkande tyckt mig vara olagligt och allsintet ledande till det åsyftade ändamålet, nemligen : återförandet af ordning och säkerhet i PenningeVerket; lto Att Assignationerne skola njuta bättre Ränta, än TreprOcentsSedlarne j jag anser deremot TreprocentsSedlarne äga mera rätt, än Assignationerna; TreprocentsSedlames Innehafvare' hafva i allt handlat enligt Lag; Innehafvarena af Assignationerne deremot åtminstone oförsigtigt. Assignationen ar en Invisning pä Banquen ; vid uppvisandet hade den blifvit infriad, om man man i rattan tid infunnit sigj den det icke gjort, har sig sjelf att skylla för förlusten j det är just genom Innehafvarenas beqvämbg4i het att göra dem couranta, och derigenom 144 Den 17 Martil, e. m'. undvika besväret med växling i Banquen, som all den oreda Disconterne vållat, leder siD upprinnelse, derigenom lemnades tillfälle åt mindre redliga Förvaltare att sätta så stor Summa i Rörelsen, som behagades, utan att ens iakt. taga rigtig bokföring. 2:0 Att Malmö Discont skall med Götha Canal amalgameras, hvarigenom händer att Borgenärerne i CanalDisconten skola göra förlust derföre att den skall minskas för dem i Malmö.
»Wie von unsichtbaren Geistern gepeitscht, gehen die Sonnenpferde der Zeit mit unsers Schicksals leichtem Wagen durch; und uns bleibt nichts, als, muthig gefasst, die Zügel festzuhalten und bald rechts, bald links, vom Steine hier, vom Sturze da, die Räder abzulenken. Wohin es geht, wer weiss es? Erinnert er sich doch kaum, woher er kam!» Och i sanning: hvarthän än den unge Goethe väntat att solspannet skulle länka färden – icke hade det varit till den plats, dit det i och genom novemberresan till Weimar 1775 förde honom: som en regerande furstes främste rådgifvare. Men en gång kommen på denna plats, sökte Goethe motsvara den afundade utmärkelsen genom ifrig verksamhet på alla de mångfaldiga områden, som så småningom lades under hans öfverinseende. Goethe fann under denna, alltjämt ökade, arbetsbörda, olägenheten af att bo utanför staden men kunde dock ej förmå sig att lämna Gartenhaus förr än efter långt besinnande. Slutligen meddelar dock hertiginnan Amalia Goethes mor, att dennas älskade Hätschelhanz ändtligen i nåder resolverat sig att hyra ett hus i staden, att hon, hertiginnan, ämnar skaffa honom nya möbler, emedan han är så hübsch, fein und gut, och att fru Aja skall vara så vänlig att skicka prof på möbelsitser för detta ändamål. Huset vid Frauenplan, nu Goetheplatz, hvilket Goethe först som hyresgäst och sedan som ägare bebodde – från juni 1782 till sin död 1832, således nära femtio år – hade vid inflyttningen ej sitt nuvarande utseende. Karl August lät bygga om det, medan Goethe var borta under den franska kampanjen, och det var endast småningom Goethe hade råd att skaffa de samlingar och ge huset den utstyrsel, som syntes dåtidens Weimar »palatslik». Elden hade förstört slottet i Weimar, innan Goethe kom dit, men det reste sig på nytt under hans öfverinseende.
Författningarne erhållit en alldeles ny och främmande tydning, helst något grundadt skäl icke förefunnes, hvarföre det afskiljda läget, eller inberäknandet i ett emellan flere personer deladt hemman, skulle medföra en ganska betydlig skilnad i utskylder. Obilligheten, alt innehafvare af ett för sig sjelft skattlagdt sextondedels hemman erlade lika med hvartdera af arne sammanslagne halfva mantal, behÖfde icke någon bevisning; och med ordning och rättvisa vore icke heller förenligt, att företrädet i lönevilkor skulle, i vissa fall, vara gifvet åt en kyr - SiatsUtskottets Utlåtande A \o fi3. 5 lans tjenare, framför en h; t s förman och församlingens ordinarie Lärare. Men dä ofvanäberopade Kongl. Förordning stadgar, att Klockare skola aflöna? med en kappe råg, en kappe korn samt en kappe hafra, och Kyrkovaktare med en kanna säd af matlaget, skulle således, vid tillämpningen af samma Kongl. Förordning, Comministern, på grund af senare Författningar, i många fall få åtnöjas med mindre än hvad Klockaren, och någon gång hvad Kyrkoväktaren kunde lagligen fordra.
Yid första på. seendet kunde väl några frågor anses vara enkla och utan sammanhang med andra, så80m frågorne om giftorätt och syskons cirf$~ lO LagZJtskottets Eetiånhande. N:o 74. ratt, hvilka egentligen syntes bero af folkets och dess representanters egna åsigter ; men vid närmare granskning funnos afven dessa till någon del bero på utvecklingen af läran om skillnaden emellan arfveoch aflingejord samt egarens dermed åtföljande rättigheter, och syntes för öfrigt , sedan detta föregått, vara af den föga invecklade beskaffenhet , att de kunde afgöras vid samma tillfälle, som Lagens öfrige påbud. Nationen linge emedlertid tillräckligt rådrum att betänka sig och stadga sitt omdöme. Och hvad anginge Herr Friherre Boyes Motion , så, i fall det vore med Grund-Lagen förenligt, att ett Ilikets Ständers LagUtskott vore i verksamhet emellan Riksdagarne , skulle Haris Excellence inse Herr Friherrens förslag derom leda till mycken tidsförkortning vid den granskning , som förmodligen förestår nästkommande Ständer , och vara så mycket ändamålsenligare, som detta Utskott då finge tillräckligt utrymme att, med uteslutande af andra öfverläggningar , kunna med full sakkännedom afgifva sitt Utlåtande och få tillfälle att skaffa sig de ytterligare upplysningar, sorn för det stora ändamålet kunde anses nödige; men kunde åter detta Utskott betraktas endast såsom en Comité, med Kongl. Majus Nådiga bifall satt af Ständerne , så uppfyllde det åtminstone icke afsigren med det Lag-Utskott, som, enligt Kegerings-For - Lag-Utskottets Betänkande N:o 74. 11' men \ vid hvarje Riksdag skall valjas af dé Riksdagsman , hvilka då sig infunnit ; d) Herr August vern Hartmansdorff: att det dröjsmål, som egt rum med nya lagens antagande torde , så vidt det berott pä Styrelsen, ej böra anses annorlunda, än som ett bevis på Styrelsens omvårdnad för folket. Det vore ett misstag, att en ny lags utarbetande blifvit beslutadt.
Sådana äro: 24 kap, 1 § i Kijrkolage.n som bjuder, att »Biskoparne skola gifva gram akt »uppå, alt de prester, som äro under deras vårdnad, Guds ord klart, rent och oför »falskadt sina åhörare jöreställa; Kongl. Cirkulärbrefvet den 21 Augusti 1786, deruti Kongl. Majit anbefaller Biskopar och Consistorier, att ingalunda tillåta »alt preslernas straffbarhet må åstad»komma förargelse, som länder Riket lill skada och Ståndet lill vanheder, utan bör »så snart en prestman varder känd och angifven för embetsfel eller oordentlighet, »Consistorium i orten, hvarest den angifne vistas, igenom Prosten häröfver anställa »vederbörlig undersökning» o. s. v.; samt Kongl. Res. på Presterskapets besvär den 20 November 1786, deruti Kongl. Majit förklarar dess »nådiga vilja och befallning vara att vederbörande hafva den »strängaste uppmärksamhet deruppå, att »alla i Svenska församlingen vigde och för»ordnade prester såväl som de, hvilka vid särskilda tillfällen kunna tillåtas all försmälta predikoembetet, måge föra ordet, klart, tydeligt och enligt med den heliga Skrift »och de för Svenska församlingen antagne symboliska böcker.» Och slutligen tillägger Kongl. Förordningen den 23 Oktober I 860, till begreppet om utspridande af villfarande lära den bestämning, att utspridandet skett till annans förledande. Icke i något af dessa stycken hade anmärkning emot Hallin förekommit, så vidt man får döma efter hvad handlingarne i detta mål lägga i dagen, och icke destomindre har Domkapitlet med honom anstalt förhör, förelagt honom besinningstid och slutligen dömt honom embetet förlustig. Utslaget i målet är ock anmärkningsvärdt, till sin motivering.
L det viel bvarje liqvid ater8täenc1e capital oell clet öfriga 3N868 8ä80in akbetalning, intillde88 liela eapitalet, jemte ränta, 8alunda blifvit till kullo betald; doeb med rättigbet kor Direetionen att, om den 8a ?liulle ön8ba, kä ä eapitalet göra 8törre asbetalningar, än de nu nämnda. Kongl. Naj:t körblikver Kibet8 8tänder med all Kongl. Näd ocb ^nne8t Ltäd86 välbevägen. O/, /m. //te/eveg 0/ /'voZooo/ZeZ o/nev 6,d'e7-./>e»e/e»^, /eee//eZ e»/ö> //u»^ Me/, t /io«ee»ge» e d/oZv-/»eee/eZ ee />/oe/7eo/»ev Kott e/e» sd dee/e Närvarande: Ilan8 Kxcellenee du8titia?-8tat8-Nini8tern Herr Driberre 6^-//e?r^eker/, Han8 Kxeellenee 8tat8-Nini8tern kor Dtrili68 Xrendena Herr Driberre //eve / 8tat8-Käden: /d?/e, veee.i, Driborre d/eee/ no» //o/^Zee»^ MeeeZ/ee. Lo»A/> .4/-?/'^ ^ TV^o ^2. Idilieiie v/x>?? Drikerre 4Vo/v/e?r/4r/^^ ^///-uez-^/oZ/ie ^
Dä jag hyser den öfvertygelsen , att inga Statsutgifter återskänka det allmänna en rikare ersätning, än de, hvilka hafva bildningen till föremål, kan jag, för min del, ej gilla den sparsamhst, som föranledt de förenade Utskotten att af - Bil. till Stats1. Oec.-ZJtsh. Bet. N:o ut. 7 styrka det af Kongl. Maj:t äskade, jemförelsevis obetydliga anslag till det i csconorniskt och militairiskt afseende lika vigtig» ändamålet af Navigations-Scholors inrättande. Härmed förenade sig Herr Prosten Hvasser. Af Herr Professor Gravander: Min Re servation emot Högloflige Utskottens Betänkande vill jag uppfatta under 2.'ne HufvudMoment, och i dem tillika förklara mina tänkesätt öfver ifrågavarande vigtiga ämne. 1 :o Hvilka Navigations-Stholor nu b5ra inratlas , och hvarest de jorst skola anldggas, är redan genom Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition afgjordt, der det heter: 'Att åtminstone till "en början 5 Allmänna Navigations-Scholor må "inrättas." Minimi - antalet är härigenom bestämdt, och dristar jag icke ingå på Betänkandet att inskränka dessä Scholor till 3. Härtill kommer, att Kongl. Majit vidare föreslår, att "Handlande och Skepps-Redare borde höras öf"ver inrättandet och beskostandet af dylika Scho* lor i andra Stapelstäder.’* Detta förslag är i sitt syfte och sin omfattning ett nytt uttryck af Kongl. Maj:ts aldrig hvilanda omtanka för Fäderneslandets väl, ganska betydligt beroende af förbättrad Sjöfart och vidgad Handel. Vissa Arrondissementer med en viss mängd af Skepp och Sjömän borde hafva hvar sin Navigationsskola. Norrland, med en kuststräcka af öfver S Bil. till Statss. Oee.-Utsh Bet. $T:o i i ii go mil norr om Gefle, anser jag, för Landets exporter och handel, behöfva en dylik. Nyttan oth behofvet af dessa Scholor äro ingen tvifvel underkastade.
Konungens * * Mistel - Den 2 Octcber. 340 wistelse-ort, antag Ridderskaret och Adeln sedan samma fräga blifwit till särskilta Utffottet hänqvist, detta utlätandc säsom endast notinLm mcddeladt. Upplästes Lag-Utffottets Memorial af förledne gärdag, hwaruti, i anledning af Herr iaizeström8 Memorial, i afseende pä f. d. Konungens wistelse-ort, Utskottet förklarar, sig icke tillhöra att någon del af detta mäl till pröfning widare upptaga, än att hemställa om icke detsamma, säscin af Ministeriel egenskap, kunde i underdänighet öfwerlännäs till Hans Kongl. Maj:t, som torde i Räder efter Hemliga Utskottets hörande, derwid täckas foga de kraftiga anstalter som ämnets wigt fordrar och till det sökta hufwudsakliga ändamälets winnande säkrast föranleda kan. Ridderskapct och Adeln ansäg detta utlätande böra hwila till desi det Särskilta Utskottets utlätande inkommit. Upplästes Stats-Utskottets Memorial af sörlcdne gärdag, i anledning af Borgmästaren gjorda prkande om upphäfwaude af den pröfningsrätt i frågor cm eftergift i ballancecch crsättningsmäl, hwilken Riksens Ständer wid sisiledne Riksdag sig förbehällit; samt desi hemställande om icke besia benädningsfrägor böra af Konungen ensamt behandlas. Med hwilken motion Stats-Utskottet, som sunnit densamma derpä stödd, att den pröfning i berörde mätto Riksens Ständer sig förbebällit, wore Constitutions-stridig, ansett sig ej kunna taga befattning. Ladcs pä bordet.
Afven jag anhåller att få förena mig med dem, som önska att frågan om ingressen först måtte afgöras och är jag af den tanke, alt densamma bör förändras sålunda, alt ordet lag utbytes emot ordet författning. Gr. Lagerbjelke har åberopat hvad flera talare förut anfört, eller att en Prival-banks lag nödvändigt måste innehålla stadganden af såväl ekonomisk som civil lagstiftnings natur. Vid sådant förhållande tror jag att man i afseende å ingressens lydelse bör någorlunda rälta sig efter det förut brukliga förfarningssättet, hvilket erhållit en slags helgd deraf, att del, af K. M. vidtaget, blifvit af R. St. godkändt. Vid utfärdandet af 1846 års lag för enskilda banker förklarade nemi. K. M. uttryckligen, att han, med ogillande af R. St:s förslag, att lagen skulle erhålla civil-lags natur, på grund af sin ekonomiska lagstiftningsrätt ensam företagit saken till pröfning och afgörande ; och då R. St. icke funnit skäl att deremot göra någon anm., så är det ju ett oförnekligt faktum, att Privat-bankslagen är af ekonomisk natur. Gr. Lagerbjelke har visserligen erinrat derom, att delta Regeringens förfarande föranledde lill en anm. från Konst.Utsk., men då denna icke af R. St. godkändes, så måste densamma, enljgt mitt förmenande, betraktas såsom alla öfriga anm.-frågor, som med mera eller mindre skäl af Konst.Utsk. väckas, men af dess principaler, R. St., ogillas. Det förvånar mig att Gr. Lagerbjelke vid detta tillfälle vill gifva mera vitsord åt hvad 1848 år riksdags Konst.Utsk. beslutat än ål detta Utsk:s beslut vid nu pågående riksdag, emot hvilka beslut Gr. Lagerbjelke anmält sin reservation. Jag tror alt dessa Utsk:s till Ständerna afgifna anm:r äro ungefärligen af samma hall, och derföre tror jag alt man ganska väl kan ingå på den af K. M. yttrade åsigt, att ifråg:de mål är af ekonomisk beskaffenhet.