Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Synnerligen vek jag oroligt på förklädet, när min mor förklarade, att jag icke så envist borde fästa mig vid det nya göromålet att jag visade missnöje, om jag bortkallades, innan någon viss rad på rullen blifvit full – i det fallet, tillade hon, gjorde fliten mera ondt än godt, emedan det för qvinnan inom det husliga vore alldeles nödvändigt att lära sig hastigt flytta sin uppmärksamhet från det ena till det andra. Obeskrifligt lycklig var jag, då det från biblioteket i Uddevalla kom nya romaner, hvilka lästes högt om aftnarne. Enligt tidens sed fick jag likväl sparsamt höra på denna vådliga lektyr, och kom man till någon betänklig kärleksscen, ansågs jag alltid vara sömnig och ha suttit alltför länge uppe efter maten, hvilket hade till följd att jag i mitt eget hufvud afslutade scenen och ibland hela romanen. Kunde jag då andra förmiddagen, när min mor glömt nyckeln qvar i byrålådan, der boken förvarades till nästa afton, få kasta en förbjuden blick på de dyrbara bladen, var jag helt stolt, om jag i min teckning råkat på detsamma som stod att läsa på dessa sidor. Men denna triumf hade sina skarpa taggar, ty ångern öfver det orätta i min handling blåste oftast bort glädjen: jag ville genast flyga ut och omtala allt för min mor – men gunås, jag omtalade dock ingenting förrän långt efteråt. Det enda jag förmådde, och det tycktes mig ganska hjeltemodigt, var att stundom springa efter med den qvarglömda nyckeln; och om hennes blick då icke helt förströdd fallit på mig, skulle hemligheten lätt hafva varit tagen från mitt hjerta. Då jag fick komma upp på kontoret i öfra våningen – jag passade vanligen på efter postdags, då min brors pulpet stod ledig: en annan broder förestod nu husets affärer – krånglade jag mig alltid upp på den höga trebensstolen midt emot bokhållaren, som tyckte det vara roligt att se mig hållas vid pulpeten, fick så tag i papper och penna och började första kapitlet till min första skrifna roman. Men äfven denna glädje tog snart slut, ty då min bror Carl hittade en mängd ihoprullade lappar instuckna i remnorna på stolens gröna öfverdrag – alla börjande med ungefär samma fras:
Jag vill nu endast återföra i R. o. Adis minne huru det förhöll sig vid sisla riksdagen, nemi. att när af Bevilln.Utsk. skatten hade blifvit bestämd och beräknad för hela tiden, 38 Den 17 Ma r s f. m. så beslöts inora tre Stånd att den endast skulle blifva bestämd för 3 månader. BondeSt. ensamt beslöt att den skulle gälla för hela liden. Detta blef således föremål för votering i förstärkt Utsk., der det beslöts att den skulle gälla för 6 månader. Så framt ej ett bestämdt stadgande i detta hänseende finnes, så blifva controllerna nära nog omöjliga, derest vi ej vilja betala rätt hederliga resekostnader åt kronofogdarne och länsmännen för hvarje gång de skola resa oell försegla brännvinspannorna, och i alla fall kan man ej vara säker, då ej förseglingen kan ske på en gång, så att öfversigt kan erhållas, hvarefter det skulle uppläsas ifrån predikstolen, huru många som blott bränna en eller två månader. Allt detta skulle fordras, om någon contioll skulle kunna äga rum. Frih. Cederström: Man lian omöjligt uppgifva någon annan förnuftsgrund för att inskränka tiden för brännvinsbränningen till sex månader af året, än den, att man vill söka inskränka qvantileten af det brännvin, sorn tillverkas inom landet. JNAväl! oin jag antager denna premiss för beslutet att inskränka tiden, så må jag säga, att det bör förundra att man icke vill tillåta den till brännvinsbränning berättigade att anmäla sig för en kortare tid. Det vore i sanning märkvärdigt, om, då B. St. ansett nyttigt för landet att ej bränna mycket brännvin, och derföre beslutat tidens inskränkning till sex månader, de skulle vilja hindra individer att inskränka den till blott en månad. Man anför svfiiiglieten af controll såsom ett hinder deremot. Det har varit och måste allt framgent blifva brännvinsbrännarens skyldighet att betala kostnaden för brännvinspannornas försegling, och det med rätta, ty han vinner dock på att betala denna försegling i stället för att betala brännvinsbränningsafgiften för 5 månader, om han ej vill bränna mer än en.
N:o 12. 1734 d:o d:o d:o d:o N:o 13. 1739 d:o d:o d:o d:o N:o 14. 1741 d:o d:o d:o d:o N:o 16. 1743 d:o d:o d:o d:o N:o 18. 1747 d:o d:o d:o d:o N:o 19. 1747 d.o d:o d:o d:o N:o 20. 1756 d:o d:o d:o d:o N:o 21. 1762 d:o d:o d:o d:o N:o 22. 1766 d:o d:o d:o d:o N:o 23. 1770 d:o d:o d:o d:o N:o 28. 1772 d:o d:o d:o d:o Drottning Ulrika Eleo noras Adeliga Pri vilegier . af d. 21 Maj 1719. Ar åteckn. Inbundet i blått sammetsband på pergament med silfverkupa. 1719 års Regeringsform. d:o d:o N:o 3. På pergament i franskt band med vaxsigill i träkupa, titan lock. Den 13 November f. m. Lådan N:o 5. 1720 års Regeringsform. Är åteckn. På pergament — »inbunden, ej underskrifven. 1772 års d:o d:o d:o N:o 27. blått sammets band på pergament med silfKonung Guslaf III:s verkupa. (39 d. 3 Nov. 1778 utfärdalod.) de Riddarhusordning d:o d:o N:o 29. På pergament, blått sammetsband — silfverkupa (51j lod.) 1789 års Säkerhets-act. d:o d:o N:o30- På^ pergament, i blått sammetsband, med silfverkupa.
Tinder handläggningen af det åtal, AdvocatFiscalsEmbetet, i följd så väl häraf, sorn af Kulls derstädes gjorda enahanda angifvelse, emot Lagmannen Hoffman inför Kongl. HofRätten anställt, är af Kull ytterligare anmäldt, att Lagmannen skall af Allmoge tagit lika hög lösen, som af Ståndspersoner, der Allmogen endast bordt betala hälften så mycket, vid städslo-möten låtit af hvarje Rusthållare, som städjat, utlaga Två R:dr 12 sk. Banko utöfver lösen för städsmåls-beviset, samt äfven i andra fall beräknat origtig lösen och i flera uppgifna hänseenden tillskyndat Kronan förlust medelst underlåten chartering; hvarförutan dels förre ViceKronofog - ( 5 j den Å. P. Klein uti en till AdvocatFiscalsEmbetet inlemnad skrift, angifvit och med bilaggda expeditioner sökt styrka, att Lagmannen uppburit för hög lösen för tillsammans 193 utslag, dels numera aflidne f. d. Canzlisten i Kongl. Maj:ls Canzli A. U. Sjökrona, vid fullföljd af ett honom rörande skuldfordringsmål, anmärkt, att, ehuru den till stöd för krafvet åberopade handling kunnat å ett och samma ark med utslaget afskrifvas, sådant likväl icke iakttagits, utan serskild afskrift af berörde handling blifvit expeditionen bifogad och lösen derför utfordrad.
Nämnde betänkande, hvari Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer icke måtte, med bifall till en af Herr Norin i detta ämne väckt motion, till Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, med anhållan, att en undersökning om behofvet af fyr-anläggningar å berörde ställen måtte ske, och sedermera de åtgärder, hvartill omständigheterna kunde föranleda, i dessa afseenden vidtagas, har blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, men af de 5:ne öfriga Riks-Stånden återremitterad!, hufvudsakligast på grund af gjord anmärkning, att, då den begärda undersökningen icke blefve förknippad med några större kostnader, och det ändamål, hvarför den ifrågasatts, vore af stor vigt för sjöfartens betryggande, Utskottet icke bort afstyrka densamma, hvarförutan, hvad serskildt beträffade den af Utskottet åbe - 8 Allm, lie sv.- och Ekon.-b Lskottets Memorial, jS:o 71, ropade uppgift derom, att skäret Skomakaren eller Simpnäs klubb Vöre för fyranläggning mindre tjenlig, inom dö 5:ne Riks-stfinden anmärkts, att sådant icke vore med rälta förhållandet öfverensstämmande, hvilket inom det Hederv. Bondeståndet blifvit af riksdags-fullrnäktigen Matts Persson ytterligare bestyrkt genom ett af åtskillige närboende personer undertecknadt intygande, att en fyr-anläggning derstädes kan verkställas utan serdeles stora kostnader. Hvad sålunda anmärkt blifvit har Utskottet i noggrannt öfvervägande tagit, men deraf icke kunnat hemta anledning alt frångå hvad Utskottet i sitt betänkande N:o 17 vördsamt anfört och hemställt i afseende pä förslaget om vidtagande af undersökning och förberedande åtgärder för en fyr-anläggning å Agön, utan får detsamma vidhålla, så mycket heldre, som nästan alla emot betänkandet rigtade anmärkningar hufvudsakligen gällt den 2:dra punkten deraf, eller Utskottets afstyrkande, angående ifrågastäldt behof af en ledfyr å skäret Skomakaren.
Lagerbjelke har fästat sig vid allt, som kan leda till bevis om möjligheten, att göra den af Gr:n föreslagna förändring i Utsk:s betänk., oell hvilken afviker från PresteSt:s beslut, men Gr:n har icke fästat sig vid en annan omständighet, som Hr von Hartmansdorff anfört, och som synes mig vara af väsendtlig vigt, nemi. att, om R. o. Ad. fattar ett beslut, som afviker från PresteSt:s, vi derigenom möjligen skulle erhålla 3:ne särskildta beslut i samma fråga, hvarigenom saken blir invecklad och möjligen icke kan utredas vid denna riksdag. Om nu icke Gr:n kan förneka att det beslut PresteSt. fattat är ganska ändamålsenligt, så synes mig, att man, med afseende på tidsförhållandet, hellre bör förena sig med PresteSt. i dess tillgörande, än antaga ordalag, som möjligen kunna äga företräde framför den af PresteSt. uppställda redaktm, roen hvarom också tvifvelsmål hos en och anuan möjligen kunna uppstå. Det exempel, Gr:n anfört till stöd för sin sats, är, enl. min åsigt, icke fullkomligt adaeqvat, ty Grm har erkänt, alt den kyrkoherden tillkommande lön bör utgå icke ensamt i natura-praestationer, utan jemväl till någon del i penningar, och då det är gifvet, att presten, lika väl som alla andra menniskor, behöfver andra varor än spannmål och följaktligen äfven penningar till deras uppköpande, kan han, så vida lönen ensamt ulgår i natura-persedlar, icke erhålla penningar med mindre än han mäste ombesörja persedlarnes försäljning, hvilket åter medför besvär, men som dock kan undvikas om någon del af lönen utsattes i kontanta penningar. Då det sålunda leder till lättnad i omsorgerna för underhållet af hans hushåll, om lönen bestämmes i enlighet med PresteShs beslut, tror jag, att man med allt skäl bör uti detta beslut sig förena. Uppå härefter af Gr. Lagerbjelke gjord förfrågan, huruvida underrättelse erhållits om Borgareoch BondeShns i ämnet fattade beslut, tillkännagaf underl.
Ständer att bestämma, huruvida de finna en ytterligare revision nödig, eller ej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum konnne klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. Herr Lefren: Af samma öfvertygelse med Friherre af Nordin, att en granskning genom Rikets Ständers Revisorer skulle vara af föga värde och gagn, önskar jag likväl, alt man icke uppskjöt yttra sig öfver prin - 46 Den 12 October f. m. cipfrågan. Kommande Ständer kunna möjligen bortglömma den utredning närvarande Statsutskott lem nät deröfver, och derföre anser jag det nödigt för delägarnes säkerhet i framtiden, att Rikets Ständer nu uttrycka den tanka, att de icke vilja sträcka sin granskningsrätt längre, än till de medel, som ägas af Staten. Sjelfva granskningen tror jag skall blifva mycket enkel. CassaStyrelsen kommer att för Revisorerne framlägga ett halft ark papper. Pä ena sidan står den summa Styrelsen utgifvit under den tid, för hvilken granskning skall äga rum; å andra sidan står beloppet af Statens bidrag, med tillhörande verificationer. Det hela är genomsedt på mindre än två minuter, och resultatet, som man finnér, är att Armeen af egne medel betalt f af det årliga Pensionsbeloppet. Vill man åter bryta räkenskaperna i två delar, så kan detta lätt ske, och Armeens Fullmäktige torde snart sjelfve komma att anbefalla detta, på det Staten icke måtte, som ordspråket lyder, lägga yantarne på deras egendom. Således önskar jag blott, att man, af aktning för enskild rätt, ville bestämdt uttrycka, att granskningen icke kommer att utsträckas till enskilda medel. Friherre af Nordin: Det vill synas mig som Herr Lefren söker en garantie för alla framtida tillgrepp af Armeens Cassa-fonder genom den revision han önskar, oaktadt Herr Den 12 October f. m. 47 Lefren medgifver, att denna Cassa är samlad genom Armeens egne tillskott. Så länge ägande-rätten liar någon helgd i detta land, tror jag icke, att någon skall våga tillerkänna sig dessa medel, och jag beklagar den stund samhällsskicket skulle blifva så upplöst, att detta kunde komma i fråga.
Widkommande fluteligcn ^:dje punkten, hwaruti yrkas det Skänske och Blekingska Prästerskapet mätte fä till godo njuta dags-wcrkcn af Torpare och Husmän i allmänhet uti hwarjc Församling, pä samma grunder som utstakas uti Kongl. Majtts i serskilda twistcmäl för Glimäckra och OtkerrM samt Farhults och Jonstorps Församlingar den Junii 1807 samt lo Aug. 1808 mcddeldte Nädiga Resolutioner; nemligen att de Husmän och Torpare som innchafwa öppen jord ifrän och med 4 Tunneland till och med ett helt, skola pä egen kost utgöra till deras Kyrkoherde twännc dagswerkcn om äret, de som äga öfwer ett Tunneland, till och med 2:ne och dcrutbfwer likaledes ä egen kost tvid Prästegården Fyra OagSwerken ärligen, hwilka sä framt Kyrkoherden äskar, deras utgörande in naturs, böra utgä till hälften om Wären och hälften om Hösten; men i annat fall efter ärligt MarkegängspriS, Kyrkoherden ersättas, samt de Husmän och Torpare som ej innehafwa ' Tunneland öppen jord, till Kyrkoherden ärligen utgöra ett Oagswerke om Hösten; sä aldenstund roid denna Riksdag, Bonde - Ständet yr^ kat och Präste - Ständet mcdgifwit, att Conventionerna angäende Tionden och öfrige Pastoralier mä allmänt uprättaS emellan Pastorer och Församlingar enligt hwad i wista orter af Riket redan finnes wara fastställa, tror Utskottet at genom sädane Conventioner hwilka bäst kunna lämpas efter Localen och öfriga omständigheter, inom hwarje ort serskildt, denna af Prästerskapet i Lunds Stift yttrade Beswärs - punkt, kominer at förfalla.
Maj:ts gjorda framställningar, dels afgifna motioner om statsbidrag för nedan uppgifna hamnbyggnader samt andra arbeten för sjöfartens underlättande och befrämjande, hafva Rikets Ständer, emot de för sådana bidrag enligt ofta åberopade § 140, stadgade allmänna åligganden och förbehåll samt betalningsvilkor, beviljat följande särskilda anslagsoch låne-summor; vid hvilkas skeende utbetalning härvid tillämpliga och i samma § meddelade föreskrifter böra iakttagas, nemligen: l:o för byggandet af hamn vid staden Grenna, ett statsbidrag åt samma stad af Sjutiofem tusen R:dr, hvaraf halfva beloppet eller 37,500 R:dr såsom lån och halfva beloppet i egenskap af anslag utan återbetalnings-skyldighet; 2:o till förbättring och utvidgning af Helsingborgs hamn, ett lån af Tvåhundratretio tusen R:dr till nämnde stad ; 3:o för hamnbyggnad vid staden Amål, ett statsbidrag åt denna stad af Sexton tusen R:dr, af hvilket statsbidrag hälften eller 8,000 R:dr kommer att utgå i egenskap af lån och hälften såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet; 4:o för fortsättning af hamnoch Icanal-anläggningen vid Carlstad, ett ytterligare lån till sistnämnde stad af Sjutio tusen R:dr; 5:o för hamns byggande vid staden Haparanda, ett lån af Femtiofyra tusen R:dr till denna stad; 6:o för uppmuddring af segelledm mellan staden Piteå och lastageplatsen Löfholmen, samt anläggning af en lastbrygga vid nämnde stad, ett lån till denna stad af Tjugesex tusen R:dr; 7:0 för Rottne-åns upprensning och fullbordandet af den påbörjade jetee-byggnaden vid inloppet till nämnde å, ett lån till Ronneby köping af Tio tusen R:dr; och 8:o för bortsprängande af undervattensklippan Röda berget i Göta eif vid Hanklon, ett anslag utan återbetalnings-skyldighet af Fyratio tusen R:dr.
Jag anhåller således om återremiss och hemställer om icke Utskottet torde böra anmodas öfverväga Anders Danielssons motion, i sammanhang med den som i enahanda ämne blifvit gjord af Friherre Mannerheim. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande. (Se Bilagan N;o 3.) Den 6 Junti e, ni. Herr Ankarsvärd, August: Jag finner mig till hufvudsaken förekommen af Grefve Gyllenborg, och förenar mig med honom. Hvad BeklädnadsDirectioners användande beträffar, tror jag ej, att de uträtta något , emedan de icke kunna taga befattning med de mindre persedlarne, och hvad de större beträffar, hafva de tillförene alltid blifvit anskaffade genom Djrectioner af Sqvadrons-fullmägtige, så att någre ytterligare Directioner i detta afseende icke beliöfvas. Men i alla fall anser jag som en hufvudsak, och sorn en förberedande anstalt, i fall Beklädnads-Directioner för Cavalleriet skola bildas, att RusthåUarne i amnel horas, huruvida de godvilligt önska deruti ingå* Till de anmärkningar Friherre Björnstjerna gjort, får jag, engående bruket af vallmar, tillägga, att ett allmännare nyttjande deraf vid trouppens beklädnad skulle göra ett väsendteligt godt, i afseende på husfliten, emedan allmogen derigenom mera uppmuntrades att sysselsätta sig med förfärdigande af vallmar. Den mötesberäkning Friherre Björnstjerna framställt, lemnar jag i sitt värde ; det kan väl vara, att förhållandet är sådant, ingen är i tillfälle att bättre känna det, än Generalen; men för alla slår calculen icke lika lyckligt ut, och jag tror ej, att det skulle vara svårt* att taga fram Nummer, som varit med vid alla commende-* ringar, Och då äro dessa möfen ganska tryckande.
Sålunda skulle i Norrköping, Malmö, Carlskrona, Gefle och Uddevalla erläggas af handlande från 25 till 300 och af fabrikörer, handtverkare samt andre borgare från 10 till 180 d:r. Ilandtverksgesäller och lärodrängar skulle i allmänhet erlägga 1 d:r. Hvar och en, som, utan att idka borgerlig eller annan beskattningsbar näring, egde fastighet i stad eller annan känd förmögenhet, skulle af taxeringsmännen på ed och samvete taxeras till afgift efter de omständigheter, hvaruti han sig befunne. Hemmans-innehafvare på landet, utom allmogen, skulle för rättigheten att tillverka bränvin erlägga 8 d:r för hvarje helt mantal. För samma rättighet, eller »husbehofsbränningsfriheten», skulle hvarje helt hemmans åbo utaf allmogen betala 10 d:r, åboen å 1- hemman 8 samt å i hemman 5 d:r o. s v. Torpare och gatuhusman, med tillfälle till utsäde, skulle erlägga 1 j, och, utan sådant tillfälle, 1 d:r. För drängar på landet samt allmogens hemmavarande söner af mer än 18 år skulle betalas 1 d:r; men för enskildes betjening af bättre vilkor skulle erläggas lika bevillning, som för kronans löntagare, eller 2 procent af innehafvande löner. Bruksegare skulle betala 100 d:r för hvarje skeppid hammarskatt och efter samma beräkningsgrund för frälsesmide För bergsmanshamrar skulle afgiften endast utgå efter 50 d:r skeppundet utaf hammarskatten. Ej mindre kronobetjeningen än Bergsfogden borde, efter skedd liqvidation, hvarje år, för taxeringen under det följande året, uppgifva, om smidestillverkningen vid något bruk öfverstigit det taxerade beloppet. 4fgiften för koiningsfrihet på rekognitionsskogar höjdes till 16 öre för hvarje stig. För åtskilliga verk och manufaklurinrättningar skulle erläggas vissa bestämda belopp. Den högsta bevillnirgsafgiften, eller 1000 d:r, var stadgad för Dylta svafveloch rödfärgsbruk.
N.o 17• liar Hedervärda Bonde-Slåndet remitterat RiksdagsFuIlmägtigens från Södermanlands Llän Pehr Anderssons Memorial, deruti han, till lindring för Allmogen i vissa intill Staden Thorshälla gränsande Härader, uti den skyldighet, dem blifvit ålagd att, uti Staden Westerås, och således utom Södermanlands Län, leverera deras Afradsoch Krono-Tionde-Spannmål, föreslagit, att en MagazinsByggnad matte uppföras i Thorshälla för emottagande af berörde Spannmål från Österoch Wester - Rekarnes Härader, hvarinom skola finnas Räntegifvare,som hafva 9 ä 10 mils väg till Läns-Magazinen i Nyköping och Mariefred; och då numera icke eller, såsom tillförene, vore dessa Häraders Innevånare tillåtet, att aflemna deras Afradsoch Krono. Tionde-Spannmål i Thorshälla , Ovicksund eller vid Sundbyholm, derifrån den sjöledes blifvit afförd till något af KronoMagazinerne, vore behofvet af ett Magazin uti Thorshälla så mycket större, helst om tillika i beräkning toges, ‘att, då undsättnings spannmål under missväxt-år blefve för merberörde Häraders Innevånare beviljad, denna välgörande anstalt icke kunde blifva fullkomligt ändamålsenlig, enär de undsättningstagare, som blott erhölle en half eller högst en hel Tunna sig anvisad, i anseende till den långväga och kostsamma transporten, skulle finna sig nödsakade att från dess afhemtning afstå; uti hvilket StatsSamt Allm. BeSv.o Oec - Utslt. Utl.N'.o 17. 17 hvilket yttrande RiksdagsFullmägtigen för Åkers Härad Anders Andersson sig jemväl förenat. Utskotten, som för behandlingen af denna fråga gjort sig underrättade, att Kronans behållna Afrads* och Tionde Spannmål, utaf Österoch WestBr-Rekarnes Härader, utgör årligen endast 2,574 Tunnor, anse sig icke böra tillstyrka, att Stats-Verket, för étt så obetydligt
Il6 Den ^ Julii f. ml förslag; endast Fysiologiska kunskaper skulle af Presterne inhämtas, emedan dertill fordras en föregående kännedom uti Anatomien, hvilket allt icke skulle kunna genom ett så litet understöd vinnas och ändå icke medföra någon egentelig praktisk nytta* Att vara så okunnig, som man nu i allmänhet är, om sin egen kropp i dess friska tillstånd och om dess bibehållande vid hälsan, synes mig verkeligen vara en icke ringa ofullkomlighet uti hvad man kallar en bildad och gagnelig uppfostran, men denna allmänna Anthropologiska kännedom är icke ensamt nödig och nyttig för Prester, den är det för alla i hvad stånd och yrke som hälst, och man har att hoppas, att de, som hafva sig uppdragit att vårda uppfostringsverket, upplyst skola inse detta och finna utvägar till afhjelpande af denna brist, helst början redan blifvit gjord med inhämtande af NaturalHistoriens grunder äfven vid de lägre Läroverken. För min del anser jag, att sättet för användandet af de qvarblifvande Medico Theo» logiske Stipendii-medlen borde öfverlämnäs åt Kongl. Maj:ts vishet , att efter vederbörande sakkunniges hörande deruti vidtaga tjenliga åt, gärder; men i händelse det pröfvas nödvändigt att närmare utstaka detta användande, anser jag äfven, att den så kallade Politia mtdica, eller kännedom om hvad som kan bidraga till hälsans bibehållande, till alla för densamma skadliga inflytelsers sflägsnande och farsoters förekommande och hämmande m. ni., utgör Den 7 Julii e, m. det ämne till hvars inhämtande blifvande Frei ster skulle hädanefter roed mycken nytta begagna detta lilla understöd.
Det skulle naturligtvis fordra alltför mycken plats och dessutom en sakkunnighet, som vi ej äro i besittning af, att här ingå i krigshändelsernas detaljer; vi skola derför endast anföra författarens allmänna betraktelser angående situationen, sådan denna ter sig för den militäriskt bildade krigshistorikem. » För Norges vidkommande », säger han med afseende .å försvarsplanen, » var sättet att föra försvarskriget gifvet i härens styrka och i naturförhållandena. En fienden underlägsen här kan aldrig segra utan genom att begagna offensiven, och ett klippland såsom de delar af Norge, hvarom här talas, kan öfver hufvud taget alls icke försvaras defensivt. Det erbjuder inga positioner, hvilka egna sig för detta ändamål; angriparen skall öfverallt finna dolda vägar, å hvilka han kan närmat sig en position af någon utsträckning; försvararen, som afvaktar ett angrepp, blir alltid öfver-raskad och slagen. Endast genom att vika för fiendens massangrepp, men kasta sig öfver hvarje skild fiendtlig afdelning, så ofta dessa spridt sig eller förvillat sig i dalarna, kunde fördelen af terrängens beskaffenhet bli ä norrmännens sida. Denna åsigt, som hade funnit uttryck i Seier-stedts försvarsplan, medförde, att fienden måste få lof att tränga ett stycke in i landet, innan försvaret kunde utveckla sin kraft. Det var till och med sannolikt att Kristiania * * På den tiden en liten obetydlig stad på endast 20,000 invånare.kunde komma i fiendens händer; men derigenom skulle ingenting vara förloradt, då konungen, folket och hären höllo ut. Endast en mycket liten del af Norge skulle vara i svenskames makt och nordvest om Kristiania skulle snart den jemnvigt vara uppnådd, som måste försäkra norrmännen om seger. Naturligtvis uteslöt ej denna krigsmetod att fienden genast vid gränsen mötte ett hårdnackadt motstånd o. s. v. » Författaren berättar dernäst om de framgångar och de motgångar den svenska hären hade, innan norrmännen drogo sina trupper inom sin egentliga försvarsiinie, nämligen bakom Giommens elf.