Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
skedar, ströskedar, ragoutskedar, fiskspadar, tårtspadar, sparristänger, dekorationsnålar s. k. hateleit&amp;r, ostrongafflar, kräftknifvar och fruktknifvar (dessa båda slag af knifvar ha som bekant silfverblad liksom fiskknifvarna). I detta sammanhang må äfven nämnas några ord o m bordsknifvarna. Eskilstunaknifvarna äro de bästa på världsmarknaden, och göra vi oss onödig kostnad och omväg att taga dem från London, något som svenskar mer än en gång erfarit. Elfenbensskaft äro i alla afseenden att föredraga framför silfverskaft. Till sist nämna vi bröd-, ostoch smörknifvarna, drufsaxen, nötknäpparna och serveringsbrickorna och hoppas så, att vi ej må hafva glömt, åtminstone något väsentligt, af hvad till ett välförsedt hus hörer, • — • på den afdelning här är fråga om nämligen — och må generalmönstringen härmed vara af slutad. * Från Iduns läsekrets. Lek ej med kärleken! men med önskan att äga ett godt och till en del eget hem. Har hon råd till en bättre inackordering, så är ju allt godt och väl. På sina lediga stunder kan hon ju då få njuta af litet familjelif och måhända känna, att hon har en ersättning för föräldrahemmet. Men utan denna förutsättning blir hennes lif bra tomt och hon själf utan stöd. Om nu, som afses med förslaget, tolf unga flickor bilda eget hem och hvar för sig » draga ett strå till stacken » för att göra det så angenämt som möjligt både i yttre anordning och intellektuelt hänseende, synes det mig, som skulle ett sådant hem ha all möjlig förutsättning att blifva till trefnad och glädje, men äfven i ekonomiskt afseeude fördelaktigt — för hvarje dess medlem. Alla dess medlemmar träffas efter dagens mö- da, trötta och kanske modlösa, men just den känslan att få vända sina steg mot ett eget hem bör verka uppfriskande. Så delgifver man hvarandra sina iakttagelser, och är man ej alltför själfvisk, gläder det ovillkorligen, om man kan locka fram ett leende eller jämna ut en rynka på ett bekymradt ansikte.
Magasins-direktionen, och ej heller, i afseende å lefnadsålder och tjenstetid, ägda anspråk på pensionsrätt, någon löneersättning icke blifvit af Kongl. Maj:t hos Rikets Ständer föreslagen; samt slutligen, att Stats-kontoret icke bordt, emot Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift, låta anstå med Magasins-kontorets indragning och verkställigheten af verkets beslutöde förlindrade organisation, endast på det arfvodes-förmånen skulle fortfarande, utan all nytta för det allmänna, få bibehållas af klaganderne, af hvilka Forssberg kunnat anmäla sig till någon Kammarskrifvare-tjenst i Kongl. Stats-kontoret, så vida han icke funnit för sig förmånligare att fortfarande bibehålla 2:ne andra tjenster, nemligen en i Banken och en i Diskont-verket. Genom det ofvan anförda finnér Utskottet det vara ådagalagdt, att Ekman och Forssberg, såsom tillsatte på förordnanden med arfvoden tills vidare, icke äro i samma förhållande som ofvanbemälde Bille, m. (1. och att de ej ega grundadt anspråk på arfvodenas bibehållande; i följd hvaraf och då desse tjenstemän, efter deras entledigande avancerat, och för närvarande innehafva, den förre förordnande såsom Protokolls-sekreterare i Kongl. Landsförsvars-departementets kansli-expedition, och den sednare, eller Forssberg, två tjenster i Rikets Ständers Bank i andra graden, med åtföljande, icke obetydliga löner, Utskottet anser sig böra hemställa att motionen ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 22:o. Sedan Vaktbetjenten i Manufaktur-Diskont-Kontoret, Johan Erik Lindström, hos Kongl. Kommerse - Kollegium anhållit om afsked från samma befattning, äfvensom att något årligt understöd måtte honom för hans öfriga lifstid beredas, och bemälda Kollegium, under vitsordande att Lindström, som, född den 7 Mars 1797, blifvit antagen år 1822 till e. o. kammardräng hos allmänna Magasins - Direktionen och år 1829 till e. o.
H ~ e m nf Lzegerne sknl nu lades tilbage paa Stuen i den Anledning? Overlegen Iran ikke godt u n d r ~ r e nogen af dem, - da fdder hans Blik paa Sygeplejersken. Hun har jo saa ofte set, hvorledes det gjfires, og linn kan jo ligesaa godt gjorc det som en af Legerne, - og bun sku1 jo dog blire p a Stuen! Saa siger Overlegen hende Besked, og dermed er atter et lille Plus lagt ti1 Plejerskernes Xrbejde! Naar nu alle disse s h a a Arbejder efterhaanden overdrages Plejerskerne, hvad Under da, at det tilsidst bliver for meget? Lad os ganske zrligt og frejdigt indromme, ' at Sygepleje, saaledes som den nu fordres udfort paa Hospitnlerne, el: for anst.ramgende, der maa findes pea Raad. Men det er nu let nok at sigb: rDer maa findes paa Rand !. Hvem skal finde paa disse gode Raacl? Skal det v i re Hospitalernes nd~ninistrative Mgncliglleder? Nej, deres Opgave er det at sorge for, at Plejerskerne sae vidt muligt faa hver sit Vmelse, at deres Kost forbeclres, at deres Lon og Pensionsforhold svare til, 11vacl andre k~nnne tjene, der have bragt lignende Offer for at skaffe sig Uddannelse. Men det kan ikke ventes, at Administrationen s l d lromme med yderligere Forslag ti1 ~orbedrin,: i Plejerskernes Kaar.
Af sådane anledningar anse Utskotten sig böra vidhålla det förslag, som Utskotten meddelat i afseende å beloppet af lönerne för de lärare, som i de blifvande Navigations-skolornc anställas; viljande Utskotten härvid tillika begagna tillfället att ej allenast fästa Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet på den stora nytta och de betyrd 1 iga fördelar, som en utvidgad sjöfart medförer för ett land, med Sveriges läge, samt på de tillfällen till förtjenst och bergning, som den erbjuder åt en mängd af personer, som eljest tilläfventyrs skulle sakna tillfälle till bergning, utan äfven yttra sin öfvertygelse, alt de medel, som å navigalions-undervisningen användas, skola i rikt mått eisättas al den nytta, densamma kommer att medföra. Enär de elemenlar-kunskaper, som äro nödige för sjömän, som ej tillböra befälet i Handels-flottan, kunna inhemtas, dels uti Folk-skolorne, dels uti Apologist-skolorne, hafva Utskotten ansett sig icke böra tillstyrka inrättandet af sådane lägre Skolor för sjömäns bildande, som blifvit föreslagne, samt hemställa, af sådan anledning, att de derom gjorda framställningar icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Beträffande antalet af Navigations-skolor, som Utskotten tillstyrkt, och de förslag, som blifvit väckte derom, att sådane Skolor mätte inrättas Slatssamt Allm. Bese.- och Elon.-Utskottens Utlåtande, N:o 86.
Gör förordnad giftoman det för egen nytta eller annan sådan orsak: bote femtio daler och rätte upp all skada och kostnad.» Hvarjemte Presteoch Bonde-Stånden, för sin del, beslutat den förklaring, »dels att Giftermåls-Balkens 1 Kap. 3 och 4 §<§ samt 6 Kap. 3 § komma att upphäfvas och ur lagen utgå»; och »dels att igenom ofvanberörda förslag till ändring och upphäfvande af nämnda <§§ i Giftermåls-Balken ej sker någon ändring i hvad lagen uti samma Balks 2 Kap. 40 §, 3 Kap. 10 § samt 6 Kap. 4 och 2 §§ stadgar»; och hafva väl sistbemälda två Stånd tillika yttrat sig angående den stridighet, som i 29:de punkten af Ridderskapet och Adelns privilegier må finnas emot Ståndens nyssnämnda beslut; men då genom Ridderskapet och Adelns afslag å Utskottets Betänkande den väckta frågan om förändring af nämnda punkt, såsom varande af privilegii-natur, jemlikt 114 § Regeringsformen, förfallit, lärer Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i denna del icke kunna tili någon vidare åtgärd föranleda. Beträffande åter ärendet i öfrigt; så enär genom Preste-, Borgareoch BondeStåndens beslut, som alla åsyfta ändring i stadgandena angående giftomannarätt, frågan derom torde hafva kommit i det skick, att den icke kan förfalla, samt af de fattade skiljaktiga besluten, Presteoch Bonde-Ståndens synes mest egnadt att sammanjemka de olika meningarne, får Utskottet vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet att, med frångående, hvartdera Ståndet af sitt redan fattade beslut, förena sig med de två öf riga Riks-Stånden om deras ofvanomförmälda beslut.
Samvetsfrihet utgör grundämnet i denna lära; och det är härutinnan, som jag föga kan vänta, att mina motståndare skola bevilja mig den fördragsamhet, hvarförutan allt ordande om religionsfrihet synes mig meningslöst. Vore denna frihet ej nöjaktig, med mindre ali norm för en bekännelse afskaffades; då kunde jag icke påstå, att Sverige ägde en fullständig samvetsfrihet; ty den som finnes, är begränsad af en läronorm, hvars ölverskridande är strängt förbudet. Men tillämpningen af denna norm i de antagna läroböckerna är sådan, att friheten inom dess område är den största, som någonsin lärer kunna förenas med antagandet af någon viss för ett helt folk gällande religionsutöfning. Den begränsning, hvilken ej får öfverskridas, ligger uti den för alla christna bekännelser gemensamma urkunden, Guds uppenbarade heliga Ord eller gamla och nya Testamentets profetiska och apostoliska skrifter; men den lärobygnad, som frän dessa är hämtad och uti svenska församlingen gällande, erkänner också ingen annan trosgrund eller regel, hvarefter alla läror och lärare skola dömas, än detta Guds heliga Ord allena. Sjelfva läroböckerne frånsäga sig uttryckligen allt vitsord härutinnan, och förklara sig endast utgöra bevis, huru det Gudomliga Ordet blifvit af då lefvande lärare lörstådt, men ingalunda gälla såsom regel eller rättesnöre, hvarefter uppkommande trosfrågor böra afgöras. Att det heliga Ordet skulle för all framtid så förstås, och de derifrån hämtade lärosatser oförändrade förblifva sådane, som de i läroböckerna en gång voro aflättade, har således aldrig varit deras författares mening: och af de bestämda ordalagen i sjelfva bekännelsen uppkommer den oundvikliga slutföljd, att ingen må såsom irrlärig antastas för hvilken afvikelse som helst från deras föreställningssätt, så framt han icke öfvertygas att dermed hafva afvikit från detta heliga Ord, som ensamt äger afgörande myndighet i alla frågor om lärans renhet. — (Se utdragen ur Symboliska Böckerna i min embetsberättelse för år 1849.)
O», 1708 Herr vyg Wsläso» Larl 8i» ZismunlZ, Rykkmästare. , A fwenledes ÄfwenledsT upbrötos Herrar OleAorarnss af Mosta Elatzen Wa! tll Ledamot k lUnco-Utskottet efter Ofverste Kammar-Junkaren Grefwe O-bian OerflSn och befanns dcrkii utsedd friherre Or O-rr, Ondsrt, .Landshösduige; samt ril Ledamot i OLLonomis-Urstottet efter lVlHoeon Grefwe van Harmansson ,-^.hwattil war utnämns Grefwe ftrskfrus, Lor6:2 Hof Marskalk. ^ , Sedan Andra och Tredje ClastenS Herrar Oi 5ko» rors antal uu war cym^Ierteraär, anmodade Herr Grefwen och Landt-Marskalken beha Herrar OleLWrrr at L eftermiddag klockan 4 sammanträda tiutwe.ftande af Ledamöter uti Oeconomieoch RiddarhuS-Uck^ otten uci ve derstädes lediga blesna rum, nämlige!,: I förstnämnda Utskott efter Herr kruli, Fuilmäg' lg F>'herre Oljsrrs, Oreckric, Herr lVIajor Wil!°br»nc! och Herr Ryttmästare, ljungfältoch i dec ftdnare eft r H >c M-st,ren Lock, Herr O) s w er st e01 e u r - -u, i 10 stsör och Herr von (christiersson, Fullmagtig Herr Ofmerste LerKenstrLls; Hwarjamte Hans OxLellencs p-nxonoraös Högloflige Ridderskapet och ?loel>, at l in.w» gon, innan Utskotten begynna sit arbeie, samla? r plena klockan half io förmiddagen endast til desta Wais 'avbrytande. Ridderskapet och ?ldcln ätffilldcs kl. iv. In stäem krorocnlli 6.
Är ditt deltagande för mig verkligen så stort? IDA. Är det inte sant? BIRGER (betraktar henne med ett ironiskt löje). Nej. IDA. Åh, – det föll en sten från mitt bröst! BIRGER. Du tyckte då inte, att du kunde gjort det, om jag varit en ruinerad man? Tack! Och se här belöningen för ditt ädelmod. (Drar förlofningsringen af och räcker henne den.) SIRI (kikar in genom den runda glasrutan på sidodörren.) IDA (innan hon tar ringen). Du vill det sjelf. BIRGER. Ja, jag vill det. (Blir Siri varse och håller på att skratta, men låtsar om ingenting.) IDA. Och du gör det utan saknad? BIRGER. Utan den ringaste saknad. IDA. Nu, morbror, nu hör du det sjelf; och nu är du väl inte ond på mig längre? SIRI (håller på att falla, griper tag i dörren, som går upp. Hon kommer hufvudstupa in i rummet. De öfriga se förvånade på henne. Hon sparkar hastigt undan en pall och tillsluter dörren.) Jag – jag skulle be farbror så mycket Jag skulle be om förlåtelse, det har blifvit så litet skrifvet i dag. HÄRADSHÖFDINGEN. Kära barn, inte behöfver du komma flygande endast för att säga mig det! Jag är väl ingen sådan buse? SIRI (hemtande sig). Nej, men men det är skam, att det blifvit så litet gjordt. Det var bara det jag ville säga farbror, så att i morgon HÄRADSHÖFDINGEN. Hä, hä, hä! Det skall ett sådant yrväder till, som du, för att komma och säga mig det såhär dags! Sof du i lugn för den saken. BIRGER. Jag borde för resten taga det helt och hållet på mig. Det var jag, som formligen tvang den lille renskrifvaren att hålla mig sällskap. (Under de sista orden ha Ida och häradshöfdingen börjat tala helt lågt med hvarandra. Hon håller honom ifrigt i pelsuppslaget, till hälften bortvänd. De stå vid dörren, i begrepp att gå ut. Birger och Siri ha närmat sig rampen.) BIRGER (sakta, till Siri).
]N:o 131, i anledning af erhållen återremiss af betänkandet N:o 107, angående väckt fråga om ersättning af allmänna medel till vittnen i brottmål lades till handlingarne; N;o 132, i anledning af väckt motion om öfverflyttning till domaremakten af pröfningen och afgörande! af så kallade äldre kronofordringar samt om bestämmande af en praescription, inom hvilken alla sådane fordringsanspråk skola göras gällande: bifölls. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D Föredrogs ånyo Bancooch Lag-Utskottens memorial IV:o 7, med förslag till sammanjemkning af Riks-Slåndens skiljagliga beslut öfver Utskottens memorial N:o 3, angående omröstningar i Förstärkt Utskott olver Lagen för enskilde Banker: 944 Prot.-Utdrag, den 18 Maj iS.fö. Ståndet antog inbjudningen att instämma i den mening, att omröstning öfver omförmälda Lagförslag må ske uti Förstärkt Banco-Utskolt. S. D. Föredrogos ånyo och godkändes Banco-Utskottets memorial och utlåtande:
Må ingen derföre tro, att jag önskar hålla de påalluderade personerna undan skärskådning. Den förste bland dem, som kunnat menas, kan ej annat än vinna vid ljusaste dag. Jag önskar intet högre, än att i alla tänkbara anklagelsefall ställa mig bredvid honom och n ed min heder ovilkorligen borga för hans ädla förhållande. Jag yttrar detta oförtäckt, ty inom detta hus tror ingen, att jag så talar, emedan han är mägtig; och skulle utom detta hus en så ovärdig misstanke uppstå, berättigar mig min långa vandel att förakta misstänkaren och hans omdöme. Men oss tillkommer i intet fall ringaste vidrörande af något bland Konungens enskilda förhållanden. Om denna heliga gräns öfverskrides, i hvilken som helst af Europas monarkiska och representativa stater, skola vid första ord af en sådan disen s s i o n ropen till ordning skalla från alla sidor och opinioner. Mätte vi aldrig så förgå oss, alt Riddarhuset blifver en klubb. Gr. von Fersen, Hans: I hufvudfrågorna får jag förena mig i hvad Grefvarna Horn och Posse på förmiddagen yttrat. Men det var icke i sådant ändamål, jag hegärde ordet, utan mera i anledning af det ämne, som sista delen af Gr. Löwenhjelms yttrande afsåg, och jag ber att få till prot. nedlägga min reservation deremot, att Hr Gr. o. Landtm, tillåtit att, i strid med 3, 28 och 90 §§. RegF., slika yttranden, som Hr Dalman nu tillåtit sig, här fått afgifvas. Jag kan väl föreställa mig obehaget af att nödgas afbryta en talare; men jag tror, att grundlagens bud i af mig anmärkta fall äro klara, samt att kraft till deras tillämpning är behöflig och. ej bor åsidosättas. Ilr Tham: Jag hade visserligen ej ämnat upptaga R. o. Ad:s tid med ett ytterligare anförande; men jag är skyldig att, i anseende till Gr. Löwenhjelms emot mitt förra yttrande gjorda anmärkning, söka rättfärdiga mig. Hr Gr. har sagt, att våra Svenska lagar äro hemtade från Tyskland. Jag vågar motsäga detta.
Statskontoret utfärdade formulär för kronomagasins-räkenskapers upprättande, deruti brödunderhållet till kronobageriet affördes, skulle bevisa rättigheten, till åtnjutande af sådant brod, icke eller försenade afseende, då éit räkenskapsfonnulär, författadt endast till ledning och rättelse vid magasinsoch bageriräkenskapens likstämmiga upprättande, blott uppgåfve den ordning, sorn för hvarje vid serskilda magaziner och bagerier förekommande uppbörd eller utgift borde följas, men alldeles icke bestämde beloppet, som skulle debiteras eiler krediteras: ansåge departementet, att kronobagaren Strömberg, som alltifrån 1832 till och med 1842 uti sina liqvider öfver förbakningen vid Christianstads kronobageri för sig och gesällen tillgodoberäknaf och Irån de förbakade qvantiteterne aldragit 72 lispund mjukt bröd årligen, icke kunde undgå att i (örsta rummet ersätta Kongl. Maj:t och Kronan de för ofvanberörde år emot stat och författningar orätt afförde sammanräknade 792 lispund mjukt bröd, med värde, efter Christianstads, läns för hvartdera af dessa år gällande markegång, af tillsammans 571 i:dr 32 sk banko; hvilket belopp borde uti länets ränteri lefvereras för Statsverkets räkning, under litel: »Allmänna iVJ agasins-kontorets ob-ervationsmedel “
Att, med bibehållande af det yttre penala eller brottslingens offentliga framställande i Kyrkan eller Vapenhuset (så framt detta nya eller förökta straff för en redan offentligt afstraffad brottsling skulle finnas för ändamålet tjenande och nödigt) den Presterliga åtgärden, medelst absolution i Kyrkan, sorn jag anser i de flesta fäll blott verka syndarens förhärdelse och föga uppbyggelse, må alldeles upphöra; men med vilkor endast, att delinqventen efter uts-tåndet straff och sin frihets återfående skall antydas och uppmuntras, att söka Prester - 3sS Lag-Utskottets Betänk anden'. skåpet, för att, efter erhållna föreställningar samt betygande af ånger och förbättrad sinnesförfattning, blifva i Christna Församlingen åter upptagen, och för att, sedan denna dess frivilliga återgång till Christendomen blifvis från Predikstolen Församlingen tillkännagifven, den Heliga NattVard#n jemväl åter kunna få begagna. Ehuru också härmed icke allt möjligt och tänkbart missbruk kan vara undanröjd t, förmodar jag sålunda Eagens kraf, Religionens afsigt och Ghristelig ordning närmast vara förenade och uppfyldte. Så snart offentlig absolution i Kyrkan yrkas, underställer jag vördsamt, om icke saken i det hela blir densamma sam förr.’’ Äf Herr Prosten, Lector Fellenius ■■ ”Vid förevarande fråga om Kyrkoplikt, kan jag, för min del, icke tillstyrka någon annan ändring dervid, än hvad kan pröfvas nödigt, för att, efter det eljest väl författare Memorialets uttryck, pag. 12, återföra den till hvad den i början varit, en religieus jörbältrings-anstalt. Jag är också i detta afseende af den tanka, att ingen annan ändring kan tillåtas elier för Religions - helgd och Samhälls-ordning vidtagas. Het är Läraren i Församlingen af den Heliga Stiftaren gifven en makt, att i rätt ordning förlåta och behålla synder. Het är en Christelig Församlings ratt, lika urgammal med Stiftarens Lärjungars första Församlingar, att ifrån sig utesluta förbrytare eller i Församlingens gemenskap åter upptaga ångrande och bättring lofvande.
Den kontroll öfver landtmäteriförattningarne i länet, som, enligt hvad ofvan är nämdt, skulle af landtmäteri-direktörerne utöfvas, borde omfatta granskningen af de öfrige landtmätarnes i länet alla åtgärder, med skyldighet att, om de af landtmäteridirektören godkändes, med landtmätarne för dem ansvara, endast med undantag för åtgärder, som verkställts ute på marken, för hvilka landtmäteri-direktören ej borde ansvara, utan för så vidt de, såsom föremål för klander och granskaing på stället, af honom blifvit godkända. Landtmäteri-direktören skulle således ovilkorligen granska landtmätarnes dagböcker, hvilka, i hvad beträffade arbetsdagarne å förrättningsstället, alltid borde vara bestyrkte af någon dertill utsedd person inom skifteslaget, D«n 16 Maj, 37!» arbetsförteckningar, renovationer, uträkningar, delningar och arfvodesräkningar, samt tillse, huru landtmätarne dervid tillämpade gällande författningar; men mätningar, egograderingar, värderingar af byggnader, skog och dylikt samt utställningar skulle af landtmäteri-direktören granskas, endast så vida han kallades till stället. Som en följd häraf ålåge honom vaka öfver att landtmätarne skyndsamt och ordentligt handlade dem uppdragna göromål, och, om det tarfvades, tillstyrka landshöfdingen att förelägga tid och vitén, eller anbefalla åtal vid domstolar, eller och rapportera försumligheten til! öfver-direktören vid landtmäteriet, allt efter omständigheterna » Dessa äro de egentliga hufvudgrunder, hvarpå min motion stöder sig och åt hvilka Utsk:t lemnar den utredninrig, Betänk:t innebär. Innan jag går vidare, ber jag att ur öfverdirektörs-embe tets vid landtmäteriet berättelse för år 1861 lemna några upp lysningar.
Å dessa parker, äfven - 8 sorn å Härads-allmänningarne, visa sig, genom skogens återväxt och möjligheten af en starkare afverkning, de mest ömkliga resultater af trakthuggningsmethodens införande; oell hafva de i Kongl. Förordningen den 1 Augusti 1805 anbefallde Allmännings-ransakningar blifvit af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förrättade å dessa skogar åren 1813, 1814, 1822, 1830, 1837 och innevarande år. Från Krono-pärkerne äro under åren 1838—1842 på offentliga auktioner försålda 3,200 famnar virke för Skogsplanterings-kassans räkning, mot en betalning af 4,057 R:dr 38 sk. 11 r:st. Banko, och från Härads-allmänningarne under hvartdera af dessa år, till skoglösa hemmans understöd, utsynad t ett belopp af 2,239 famnar virke. Dannemora Grufvebolag eger ock 3:ne dem donerade större skogstrakter i Rasbokihls, Morkarla, Tegelsmora och Films socknar, om tillhopa 0,482 tunnlands vidd, hvarmed ganska omtänksamt hushållas, i hvilket afseende bör i underdånighet nämnas, att, bland 94 boningsoch uthus, som under dessa 5 år blifvit på grufdrängstorp uppförda, endast 10 äro uppförda af träd, men de öfriga 84 af kalkbruk efter Rydinska raethoden, som pröfvals vara både skogbesparande och ändamålsenligt god. Bränntorf finnes att tillgå i Upsala-Näs, Järlåsa, Rasbo och Funbo socknar samt å Fanna egor vid Enköping, men begagnas föga eller icke. Taktäckning af tegel och papper blifver mera och mera allmän. Det fordna slängselsätlet bibehålies af allmänheten, ehuru försök skett alt införa ett nytt och bättre efter Assessoren m. m. Romans uppfinning, föresyn deruti blifvit lemnad och flere personer i detta stängselssätt inöfvats.
Dä nn werkan as en förutsagd, men ej genast företagen oealillnion sig sä förhäller, som anfördk är, kan ej något twifwclsmäl wara öfrigt om nödwändigheten af en snar och utan widare upstof företagen rea., lilation, pä hwab sätt den sig vek med förrnänligare werkan emot förenämnda olägenheter hätdst göra läter, samt at all tidö förlust uti dess werkställande bör sä mycket sorgMLgare und,vikas, som, under det at de samma olägenheter, hwilka inan afhjelpa söker, stundeligen öka sig genom realisationens utdrägt, medlen och utwägarna ti! dest werkställande deremot mindflas och förtäras. Det torde förekomma mindre sammanhängande och lil äfwentyrö dristigt at förestå en snar och skyndsam realisation under en anmäld Rikets mindre förinäga bertil nu än tilförene. Men om Rikets enda och sanAxldiga hjelp uti dest Myntoch kinance»verk, beror af et redbart mynts anskaffande, ju förr dest häldre utr Rikets rörelse och en widare utdrägt dermed gör swärigheten större, men trlgängarna mindre för en framdeles realisation, innefattar detta förstas ej annat, än «r tryckande nödiyändishet, at M 6?s - Riksens Ständers nu påstående Sammankomst, samla alla krafter och upsöka alla medel för at rädda Riket genom ea snar och skyndsam hjelp. « L I all händelse och i afseende pä ea rea'ilarion b is .»er det således högst angeläge-, at RiAbusl ällningen förbättras, om annars en realisation skall klifva möjelig och för Riket nyttig; 1y i a a NiN, som enjkilld Hushållning, reZlerar Hushållningen calisus drygsel och tilrätkelighct, hwilkeN man fasa ngt w ntar, sä linge icke HuSHMningen är sä sialld, at ätminöstone utgift och inkomst bara sig emot hwarannan.