Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad detta sednare mom. angår, afstyrker jag det således för min del, lika som jag afstyrker den delen af det första mom. i hans förslag, som afser tillämpningen af expropriationslagen, men den första delen af förslaget biträder jag. Hr Rosensvärd, Joli. Henr.: Jag har begärt ordet med anledn. af Hr Hjärnes yttrande. I likhet med honom har jag hitintills varit en tyst åhörare i denna fråga, men i olikhet med honom har mitt tålamod icke blifvit pröfvadl af några ledamöters bemödanden att försäkra Slaten om större garanti än som innehålles i StalsUtsk:s betänk. Det vore visserligen beqvämt för en segrande majoritet om minoriteten, en gång slagen, handlöst afstod från vidare strid, men jag har för mycket förtroende lill tolerancen och billigheten inom delta Stånd, för alt tro det majoriteten kunde känna otålighet öfver minoritetens bemödanden att åtminstone vinna något. Jag hemställer dessutom till Eder Mine Hrr, huru det möjligen hade gått, om de, hvilka önska jernvägen och nitälska för densamma, roen icke funne sig tillfredsställda af de vilkor sorn i betänk, finnas stipulerade, förenat sig med dem, hvilka röstat för afslag, om icke då möjligen hela frågan från början hade fallit. Må de derföre med tålamod fördraga de bemödanden, som göras för att vinna något mera för Statens säkerhet än som af Ulsk. blifvit tillstyrkt. Frih. Cederström: Jag godkänner, till hufvudsaklig del, Gr. Sparres anförande hvarmedelst deruti yrkades ett afslag, ehuru blott partiellt, å Gr. Lagerbjelkes förslag; men jag anhåller att R. o. Ad. ville taga i betraktande huruvida man icke äfven på den af Gr. Sparre ej afslagna delen af förslaget allt för väl kan tillämpa enahanda skäl som Gr. Sparre tillämpat på de öfrige, nemi. att allmänna lagens stadganden äro tillfyllestgörande, utan att några, om serskild misstro vittnande stipulationer må dertill behöfva fogas. För öfrigt tryggande mig vid Gr. Sparres bevisning, vill jag blott tillägga, att, dä Gr.
Men lilla isgumman hon stod nederst på rutan, hon förändrades aldrig och fanns alltid qvar på sin plats. „Det är isdrottningen“, tänkte Ina. Hvar morgon nickade Ina ett godmorgon åt sin gumma; middagstiden, då solen började kännas något varm, frågade hon henne litet oroligt, huru hon mådde, och om qvällen, när hon gick att lägga sig, sade hon: „godnatt du, ser du hur varmt och skönt jag har i min lilla säng, och du måste stå hela natten i kölden. Men se det har du för att du är drottning“. Men längre led det in på våren, och varmare blef solen, och redan hade gummans trädgård icke synts till på många dagar, men ännu qvarstod lilla gumman. Hon var fäst vid en fin rispa i glaset och smälte ej så lätt. Dock se, nu smalt en dag diademet från hennes panna och föll ned. „Hon är väl ej drottning numera“, tänkte Ina. Inom en liten stund föll lilla isgumman tillsammans, och af henne återstod endast en tår. Men en annan dylik låg äfven i Inas öga. Vinter efter vinter såg Ina dagligen på den fina rispan i glaset, om ej isgumman skulle återkomma dit, men hon syntes der ej mera. Endast hennes trädgårdar skimrade alla år i glänsande prakt. Hvad skall den gamla? Skall jag sjunga? Hvad skall jag sjunga? God natt, god natt, jag skall ej sjunga mera; jag skall somna. God natt! Hvarför skulle jag sjunga, för hvem skulle jag sjunga? Redan smyger ålderdomen ett och annat silfverstrå i mina lockar. Den gamla skall icke sjunga. Hvad är en gammal qvinna? Ett grand i ögat, en sticka för foten. Huru skall den gamla gifva glädje? Hon skall tiga, hon skall försvinna. Då när ingen blir henne varse, ger hon den bästa fröjden. Tyst, tyst, din lock blandas redan med silfverhår, göm dig, försvinn, att ingen behöfver se dig. God natt, god natt, jag vill sofva. Hvarför har äfven den gamla känslor, hvarför vill äfven hon lefva, hvarför vill hon titta utom sin dörr? Sof, sof, god natt, jag vill sofva. Tyst! Der inne ljuder gladt tal, der ljuder glädtigt skratt.
Deremot förekommer en förlust för Staten af 16 sk. per Ca; ty forsel-löu kan icke af Staten erhållas, emedan Staten på sina behållna räntor icke äger att en sådan forsel-lön uppbära, eller skall man inrätta en särskild cathegori för de till statsverket öfvei låtna räntor emot dem, sorn förut äro statsverket behållna — det lärer ej vara StatsUtskrs mening. — Gr. Frölich har sagt, att räntegifvai ne skulle äga fördel deraf att, efter Sta!sUtsk:s förslag, Riksg.cont. komme att förskjuta första årets contanta behof mot ersättning vid vänteårets slut. Den värde Grefven har förmodligen menat räntelagai ne, sorn denna fördel skulle tillkomma, genom att de lingö sina löner qvartalsvis, men icke räntegifvarne, som den 25 Februari, vid afradsdag, äro skyldige att sina räntor liqvidera och måste på dagen sälja sin spanrnål. Jag trodde i sanning, att de föregrde öfverläggningarne skulle hafva så fullständigt ntredt förhållandet i detta ämne, att all vidaie utveckling deraf varit öfverflödig och tror del ännu. Jag anhåller derföre, med afseende å hvad jag anfört, om afslag å mom. lil. a. Den 4 November c. tn. Gr. Mörner, Carl: Otvifvelaktig! vore det för alla stater oell corpsen fördelaktigt alt i contant få uppbära sina löner, om dessa kunde sättas i öfverensstämmelse med livad de verkligen borde vara och med livad de nu möjligen äro, såvida mai krgången i landet är rättvis oell mellan räntetagare och räntegifvare billigheten följes å ömse sidor; men jag fruktar, att den utväg Utsk. föreslagit medför alla de olägenheter, som Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström framställt. Ibland annat torde varn gifvet, att då alla kronoskattehemman och den kronotionde, som till regementernas aflöning är anslagen, indrages lill Stuten, skola regementena och boslälls-directionerna få vidkännas mycken föi lust.
Bankens soliditet, och vissheten att på dagen erhålla räntan, måste verka till ett sådant förtroende. Bland Låneutvägar för Jordbrukare kundeBergttiati, efter sin åsigt, ej gilla någon annan, än att för dem öppnades tillgång att erhålla Fastighets-Lån emot låg ränta och med lindrig Capitalafbetalning för året. Jordbruket förmådde icke bära Lån i vanlig Discontväg, 12 Banco-TJuk:s Betänkande, N:o 91. såsom bärande för hög ränta och förenade med andra kostnader, samt hade för stora oell för täta Cupilalafbetalningar; hvadan de icke eller blifvit egentligen för Jordbruket införda och afsedda. Månge af Hedervärda Ståndets Ledamöter hafva förklarat sig häruti instämma; hvaremot betänkligheter vid Förslaget, i vissa delar, blifvit framställde af Änders Danielsson från Elfsborgs Län, Lars Andersson från Skaraborgs Län, Nils Strindlund från Vester-Norrlands Län och Eric Andersson från Vestmanlands Län, deruti äfven åtskilliga bland Ståndets öfriga Ledamöter sig förenat. Uti de sakrika och upplysande yttranden, som öfver detta ämne blifvit BancoUtskottet från respective Riks-Stånden meddelade, hafva så väl de förmodade fördelarne, som de befarade olägenheterna af förslagets antagande blifvit utvecklade och från alla sidor betraktade, med deri skarpsinnighet, fullständighet och sakkännedom, att föga eller intet nytt återstår att från Utskottets sida tillägga. Utskottet torde alltså här kunna inskränka sig att blott i korthet antyda dess åsigter, dels rörande sjelfva den föreslagna anstalten, till sina möjliga följder för Banken och för den beslutade realisationens bestånd, om vid verkställigheten skulle följas de grunder, som af Motionairerna blifvit lagde, och Banco-Vtskn Betänkande, N:o 91. i3 dels angående den af Herr Grefve Schwerin yrkade allmänna salis: penningars upplåning genom Ilanco-Sty reisen, likmätigt Banco-Ordningens 14 §-jför att , efter denna Styrelses egna fria pröfning j i utlåningsväg göras frugtbara.
Då härefter endast 165 slafvar återstodo att friköpa och guvernören å ön hos Kongl. Maj:t anmälde, att ett obestämdt uppskof med desses frigörande kunde föranleda till icke allenast ökade ersättnings-anspråk hos slafegarne, utan äfven billig oro hos de qvarvarande slafvarne, jemte ett spändt förhållande emellan de förre och de sednare, ansåg Kongl. Maj:t åtgärderna för lifegenskapens afskaffande å ön desto heldre böra utan afbrott fullföljas, som ett lika iakttagande af allas rätt sådant fordrade; och Kongl. Maj:t, som tillika inhemtade, att handelsoch sjöfartsfonden kunde utan olägenhet anlitas om ytterligare förskott för berörda ändamål inom den dertill förslagsvis beräknade kostnadssumma, beslöt på grund häraf och sedan framställning jemväl blifvit gjord om afsättande af slafvarnes egna bidrag till en understödsfond för i behof stadde, till arbete oförmögne, frigjorde slafvar, att å handelsoch sjöfartsfonden anvisa nödiga medel ej mindre till de återstående slafvarnes Bi/t. till R. St. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, N:o 82. friköpande, än för att tillvägabringa användandet på nyssomförmälda sätt af slafvarnes egna tillskott. Efter det sålunda en ytterligare summa af 17,200 spanska daler blifvit, i och för merberörda angelägenhets afslutande, af handelsoch sjöfarts-fondens tillgångar ställd till guvernörs-embetets disposition, med föreskrift tillika att, medelst å ön utfärdad allmän kungörelse, bestämma en preskriptionstid af högst en månad, inom hvilken alla slafvar, som utöfver det redan uppgifna återstående antalet, 165 st., möjligen kunde finnas å ön, borde till värdering och friköpande anmälas, har, efter utbetald ersättning till egarne för nyssnämnda 165 slafvar och sedan den utsatta preskriptionstiden med den 9 Oktober förlidet år gått till ända, utan att någon vidare anmälan om slafvars friköpande egt rum, slafveriet å Sfi Barthelemy, genom samma dag, i Kongl.
Skånska Hypotlieks föreningens 42,000: — 42,000: — Smålands och Hallands dito 42,750: • b) genom lån till åtskilliga Verk och Inrättningar samt enskilde personer, emot hypothek af obligationer eljer andra säkerhetshandlingar samt 5 procents ränta, 3,368,800. — 48: 37. och 6 dito. — 2,089,000: — 3 454 005- II ii III cforil lillkar. hvaraf, tor tills vidare förräntade medel, vid 1857 års slut 39,472 R:dr 78 öre, och vid 1858 års slut 74,809: 54 83,665: 20. Kontant behållning; å Riksgälds-kontorets räkning N:o 1 i Rikets Ständers Bank (för Kontorets inkomster och utgifter) 314,627: 49. Utaf behållningen å samma verks räkning N:o 2 i dito (för Tyska jernvägslånet och utbetalningar till Statens jernvägs-anläggningar) — (Detta, ränteoch amortissements-fonden för 1855 års jernvägslån tillhörande, belopp är till förstnämnde banko-räkning öfverflyttadt i början af år 1859.) Inom linien upptagne tillgångar: vid vid 1857 års slut. 1858 års slut. Rikets Ständers hus, beräknadt efter den derför af Riksgälds-konto ret betalda köpesumma, 49,500: — 49,500: — (Det bokförda värdet häraf är upptaget inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag. ) Riksgälds-kontorets egendom, f. d. Hessenstein ska huset kallad, 90,000; — 90,000: — (Dito dito, enligt dito vid 1856—1858 års riksdag.)
Och då varupriset blir lägre, är det ju gifvet att konsumenten kan köpa större qvantiteter än förut. Det är således positift gifvet att afsättningen skall betydligt underlättas genom jernvägarne. Om jag ännu lemnat några antnärkmr obesvarade, ber jag att under loppet af diskussionen framdeles få upptaga dem till besvarande. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad., då tiden redan vore långt framskriden samt åtskillige talare anmält sig till afgifvande af yttranden i detta ämne, behagade uppskjuta öfverlägguingen till eftermiddagens plenum. Ropades ja. An - Den 29 Juli f. m. 321 Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n in' komne mera., utlåt:n och betänkm, nemi. från Constitutions-Utskottet: N:o 31, med utlåt, i anledn. af talmannens i BorgareSt. vägran att meddela propos. uti en om införselsförbud uppkom* men fråga; Stats-Ut'skottet: N:o 266, i anledn. af återremiss å mern.
Emot berörda räkenskap har hos Revisorerne icke förekommit något att erinra. Kongl. Serafimer-ordens-gillet. (Allmänna hospitalsoch barnhus-fonden.) Denna räkenskap, hvilken blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, upptager inkomster och utgifter sålunda: D ebet. Balans från år 1857: Hyres-medel och tomtören 236: 71. Kollektoch armbösse-medel 1,430: 86. Arfsoch qvarlåtenskaps-medel 3,980: 76. Balans till år 1859: Öfver-levereringar och skulder Summa Credit. Balans från år 1857. Ofver-levereringar och skulder Afskrifning: Spanmål och proviant 39,488: 37. (Röunowska testaments-fondcn.) Af räkenskapen, hvilken i Kongl. Kammar-rätten granskats utan anmärkning, inbemtas följande förhållande: Debet. Balans från år 1857: Credit. Utgifter: Ett års stipendium till en studerande 75: — Ränte-medel till Kongl. Serafimer-lasarettet 825: — Arfvode för redogörelsen 25: — 925: Balans till år 1859: Icke heller å Revisorernes sida har emot dessa räkenskaper förekommit något att erinra. 27 — 210 — Kongl. Lazaretts-direktionen. Denna räkenskap, granskad i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, visar förhållandet med inkomster och utgifter sålunda: Deb et. Balans från år 1857: Inom linien bokfördt. Uppbörd: Stats-anslag — 24,000: — Befordrings-afgifter •••• — 1,720: 35. Biljardoch kortstämplings-afgift — 1,793: 62. Tolags-medel — 8,250: - Bötes-medel — 2,040: 59. Afgift från Kongl. Theatern — 280: 50. Burskapsoch societets-afgifter — 75: 80. Balans till år 1859: Skulder 43,588: 30.
Sa lange man icke annorlunda, an gistningswis känner denna behållning, är det icke möjeligc at bestämma huruwida något biträde deraf til Riksgäldsfedlarnas inlösen, är at tilga; är det följakteligen icke heller möjeligt at stadga sina tankar om sättet at afhjelpa de olyckliga werkningarna af desta Sedlars ostadiga, men ouphörligen fallande warde. Jag wägar tro, at den allmänna nyttan sällan fordrat, ac gusns tilstand skulle wara en hemlighet för lunonen; men om äsiven de tysthets eder, hwarmcd man fa sorgfälligt omgärdat detta wigtiga Werk, förut kunnat äga någon grund, äro de dock, ester min öfwertygelle, i Rikets närwarande ställning högst skadliga. At Lsngusr, kan nar som häldst inlösa sina nu utelöpande sedlar, är den enda någorlunda wista kundskap man äger om dest tilstand. Om öfwerskottcts belopp äro gistningarna pä fiera millioner Riksdaler skilljaktiga, och pä hwardcra är någon plan til statsskuldens afbetalning grundad. Til hwilken af desta planer skall dä Allmänheten sätta sin förtröstan? Ar den dä mera skyldig at blindt tro deras upgift, som förmodligen ganska riktigt pastä, at kan, k^uens förmögenhet icke pä långt när sivarar emot Riksgäldösedlarnas belopp, än deras, som anse den wida öst werstiga detsamma? Ur den skyldig at med tålighet höra åtskilliga olika förslag til en Stats-banguerouts, grundade pä en pästadd kännedom af Languens otilräckeliga förmåga? Ur den skyldig at under sit lidande icke efterfråga botemedlen, icke anse sig berättigad at erhålla någon uplysning derom? Jag har wagat nämna Allmänheten i den öfwertygelsen, at man i wara dagar icke med nog sorgfällighet kan warda dest rättigheter och inrsrsslsn.
Böcker för 1817 och 1818 förda med ordning och redighet, II s 6. Om tiden då dessa Böcker böra eller kunna vara färdiga, II s i4o'—146. Kongl. Hufvudbok för 1820, ej till fullo i KamruarRätten reviderad, II s 527. • — persedlar, om rättighet att med penningar lösa Kronans; Motioner, remitt. till Statsoch Ekon. Utskotten, II s 1209, 1236. Utskottens Utlåtande, IV 5. s 8i3 — 816, bif. af Adeln, ix 3. s 98, af BorgareStåndet, ix 3. s 108, af BondeStåndet, IX 3. s i33. Ränteriförskotter, utredning af, IV 1.S202, 203. Räntor, om utgörande af Statens ordinarie, i Skåne, Blekinge och BohusLän; StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 947 — 959, återrem. af Adeln, IX s 296, bif. af PresteStåndet, ix s 299, af BorgareStåndet, . IX s 3oi, återrem. af BondeStåndet, IX s 3oi. Ytterligare Utlåtande, IV 4- s 119 — 260 i 25, lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 739, bif. af BondeStåndet, IX s 794» lagdt till Handlingarne af BorgareStåndet, IX s 832. Underd. Skrifvelse, X 1. s 791—802. RättegångsBalkeu, om förklaring och ändring af 12 Cap. 2 §. LagUtskottets Betänkande, VII 1. s 100—102, bif. af Adeln, IX. s 168, af BondeStåndet, IX s 177, af PresteStåndet, IX s i85, af BorgareStåndet, IX s 190. Underd.
Som den genom 1849 års organisation antagna princip, att göromålens utförande sattes i beroende af tillräckligt antal extra ordinarie tjenstemän, redan visat olägenheter, hvilka gjort sig allt mera kännbara i den mån fordringarne stegrats vid 24 Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition JVJ 105. Universiteten på kunskaper och hos individerna på godtgörelse, åtminstone något motsvarande den tid, de använda i förbidan på en osäker och aflägsen befordran, anser Kollegium äfventyrligt alt, för vinnande af någon obetydlig nedsättning i aflönings-statens belopp, alltför mycket påräkna biträde af extra ordinarie tjenstemän, helst desse nu mera än förr kunna vinna tidigare utkomst vid åtskilliga industriela inrättningar. Emot Komitéens förslag att de mål, som genast kunde afgöras utan föregående beredning, alltid skulle oftare, än vid ordinarie sammanträde, föredragas och afgöras, har Kollegium anmärkt, att bifall härtill skulle leda till dagliga sammanträden för afgörande af en mängd obetydliga eller ej brådskande ärenden och derigenom till ständiga hinder och afbrott i föredragandernes trägna göromål, samt till oreda och förvecklingar vid expeditioner af bref, anordningar och assignationer å Banken. Mål, som fordra skyndsam expedition, kunna i allt fall, såsom nu tillgår, vid extra sammanträde till afgörande genast förekomma Hvad slutligen beträffar
Ifrån hvilket beslut Ledamöterna af Borga-’ xe-Standet voro skiijaktige, och ansago, att i de Socknar, der Hushålls-Comitéer finnas inrättade., den som ville anställa svedjande borde anmäla sig hos Sockne Comitéen, hvilken, efter hållen syn, ägde föreskrifva om och i hvad mån det finge tillåtas, på sätt Borgmästaren Jiolm uppgifvit i ett Memorial, som ännu hvilar oafgjordt hos Allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottet, Ut Supra. Ex Protocollo A. J. Wahlsrjerna.. Upp - Den l.g Juni, Uppläst hos Höglofl, Ridd» och Åd. d. 19 Juni, Högvörd. Prest-Ståndet dr 20 Vällofl. Borgare-Ståndet d. 19 — »-«- — Heder v. Bonde-Ståndet d. 19 — Vördsamt Memorial!
N:o 120, ang:de föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och fortsättning, brooch hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag, m. fl. dylika föremål. lista—Gite punkterna. Utskits hemställanden biföllos. 7:de punkten. Hr Hjärne, Harald: På sätt af förevide Utlåt, in hemtas, har StatsUtskit hemställt att de af Hr Staaff och ltiksdagsfullmäktigen Hedström väckte motioner angide beviljande af nödige medel till en väganläggning från Sollefteå genom Jemtland till Norige, icke må till någon åtgärd föranleda. Såsom skäl härför har Utskit andragit, att de redan år 1858 påbörjade undersokningarne ronde ifrågavide väganläggning ännu icke blifvit afslutade. Man kan visserligen anföra en sådan omständighet såsom ett slags skäl att afstyrka anslag; men detta skäl är endast skenbart och bortfaller vid närmare skärskådande. Jag är öfvertygad, att Utskit, om det funnit för godt att skaffa sig mer detaljerade underrättelser i denna fråga, icke skulle ansett ett sådant skäl vara tillräckligt, för att afstyrka ett så vigtigt anslag. Ifrågavide farled är nemi. af den svåra beskaffenhet att man derstädes icke kan använda annat åkdon än kärra. Stycktals måste man färdas sjöledes i båt. Vill man således komma fram i den riktningen, Den 2/ Juni e. m. mäste man följaktligen flera gånger ombyta sätt att färdas. Under de 30—40 år, som denna farväg varit mig bekant, har likväl trafiken derstädes, oaktadt de många svårigheterna, varit temligen liflig. Förhållandet är nemligen att alla, som komma från trakterna norr om Hernösand och ämna sig till Jemtland, måste antingen frakta sig denna väg eller ock resa till Sundsvall samt derifrån stora landsvägen framåt. För de resenärer, som äro från trakten af Sollefteå och Nylands lastageplats, samt från landet ofvan om Angermannaelfven, medför dock den sistnämnde bättre och större vägen en tillökning i väglängd af icke mindre lin 10 k 12 mil. Denna trakt kring Ångermanriaelfven och Sollefteå är en ganska rikt befolkad trakt.
Men — för att fullfölja min ofvan gjorda liknelse — på samma sätt som den enskilde icke nedlägger sitt förlag utan beräkning på framtida vinst, och hans företag, om det icke gifver sådan, är oklokt och måste öfvergifvas, på samma sätt bör Staten icke heller göra sin upofFring, utan att af den emotse en framtida vinst. Och denna vinst består för henne deruti, att ifrågav:de industris produkt erhålles för billigare pris än då den ifrån utlandet, fördyrad genom transporten, måste införskrifvas. Förlags-skyddet bör derföre i mån af industriens tillväxande styrka inom kortare tid nedsättas och kunna försvinna. Der så ej kan ske, har Staten handlat obetänkt, är upoffringen gagnlös, och kan ej på bekostnad af nationalvälståndet fortsättas. Men härvidlag bör man betänka att uti detta sednare fall för de enskilda kapitaler, som uti denna industri blifvit nedlagda, följer ruin. Staten bör derföre på det noggrannaste tillse att den icke genom sitt åtgörande inlockar dessa kapital uti industriföretag, som ej för landet äro naturliga. Och väl är att bemärka att alla icke äro det. Jag riktar dessa ord till dem, hvilka, lika med Hr Printzensköld, äflas att hos oss framkalla hvarje art af industri. Försöket skall icke lyckas, äfven om Statens välstånd för detsamma upoffrades. Och detta är sannerligen icke heller att beklaga. Det ligger nemi. en, visserligen ofta förbisedd, men dock stor välgerning och en djup tanke förborgad deruti, att egendomliga naturförhållanden uti särskilda länder framkalla olika industri. Den beröring dem emellan till tvungne utbyten, som derigenom framkallas, alstrar äfven de idéernas och kunskapernas utbyten, hvilka mäktigare än något annat, näst religionen, befrämja civilisationens framsteg. Ett motsatt förhållande åter, en hvarje lands sjelftillräcklighet, skulle medföra en barbari befordrande isolering. Må man derföre icke våldföra försynens vägar. Ät arbetsam omtanka ger hvarje land föda nog Jag nämnde nyss såsom ett desideratum, att förlagsskyddet. inom kortare tid bör kunna uphöra, på det att genom sänkning af pris å vara denna prisskillnad må komma tillfredsställandet af andra behof till godo.
Hamilton, Hugo: Då Hr Ribbing i sista eftermiddags plenum väckte denna sin motion, voro ganska få af R. o. Ad:s ledamöter ännu uppkomna, och detta var hufvudsakligen grunden, hvarföre jag begärde densamma på bordet; jag hade dertill äfven eLt annat motiv, som jag anhåller att nu få utveckla. Jag anser nemi., att en deputation, som härifrån afgår, för att frambära Ståndets svar på någon framställning från ett annat Stånd, ej kan, efter min åsigt, i detta svar uttrycka något annat, än det som Ståndet beslutat, oell det i sådana ordalag som detta beslut till prof. blifvit fattadt. •—- Jag har hört, att till dato praxis aldrig varit, att ett beslut, innehållande afslag eller läggande till handlingarna af en inom ett annat Stånd vackt fråga, blifvit detsamma tillkännagifvet genom någon deputation; och mig synes, att en sådan deputation ej ens skulle vara särdeles kärkommen, då dess ändamål endast vore att öfverlemna 4^8 D e ii 29 Februari f. m. ett så naket svar. Ur Ribbing liar i ett särskildt förslag låtit oss få höra, luiru han ville hafva ett sådant svar affattadt, neli jag (einnar åt detta förslag all den aktning det föi tjenar; men innan detta förslag kan komina under pröfning, måste Siandet försl afgöra, 0111 dess heslut skall och får tillkänriagifvas på annat salt än genom ett prot.utdr. Skulle Ståndet finna, att svaret fick innehålla något annat; så måste det återlemna» öppet åt. den, som skall anföra deputationen, att frambära hvad han anser med sin känsla mest öfverensstämmande, likväl alltid med bibehållen skyldighet att först underkasta sig Ståndets pröfning deruti. — Något af Ståndet a priori gillad! förslag kan således ej heller i det fallet antagas.