Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofrådinnans eller min närvaro sängen der Rosa låg, framför hvilken han, öfverväldigad af våldsamma känslor, ovilkorligt nedsjönk. I dylika omständigheter skulle då, efter en tid af knappa fyra veckor, dessa personer, hvilka under kärlekens yra, lyckliga och sälla, med de varmaste ömsesidiga trohetsförsäkringar sednast åtskilts, återfinna hvarandra. Gud! huru sönderslitande var ej denna anblick. "Min dyre Ludvig!" framsuckade ändteligen Rosa, sedan hon hunnit återhemta sig ifrån en lätt, ögonblickligt påkommen vanmakt, och räckte med huld vänlighet, den olycklige knäfallne, sin hand; den öfverlåtande saliga blicken fulländade hvad rösten hos den afmattade icke förmådde yttra. R. hade under den lidelsefullaste häftighet omfattat den matta handen, hvilken han nu krampaktigt pressade mot sitt bröst; "Rosa! himmelska Rosa!" hviskade hans skälfvande läppar, "värdigas du vcrkeligen ännu kalla mig inför din blick, vågar jag, den olycklige förrädarn af all sann och ren kärlek ännu nalkas dig! du förklarade engel! O! uppfyllos ej ditt bröst af den djupaste afsky till honom, som så grymt kränkt ditt hjertas frid. Rosa du evigt tillbedda! kan du, äger du verkeligen styrka, att utan gränslös smärta fördraga åsynen af den, hviken förstört ditt unga lif, och din lycka; af den som sjelf nu mera på hela den vida eländiga jorden icke finner någon fristad, der han kunde lugna sitt gnagande samvete; säg, o! säg, kan han, får han verkeligen öfverlemna sig till det saliga hopp, att ditt hjerta, icke allenast din skonsamma englagodhet, talar ur dina blickar?" På Rosas lätta vink hade han nu upphöjt sig och låg i ögnablicket härefter, omfattad af hennes mjella armar, nedböjd mot hennes bröst.
Vore här fråga om en helt ny representation, så skulle jag måhända anse förslaget böra mätas efter andra grunder, men alt inympa nyheter på den gamla, afstyrker jag. En sådan inympning var votering per Capita i Utskotten. Hvad, har man vunuit derpå? Utan tvifvel äro olägenheterna större, än fördelarne. Hans Ecccellence Herr Grefven och LandlMar skalken gjorde proposition lill bi - 2l8 Den 26 Februarii f. m. fall af den föreslagne redactionen af ett ^:de Mom. i 14 §- Riksdagsordningen. Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr Rosenquist begärde votering. Herr Rothlieb, Carl Fredrik, anhöll att få förena sig med Herr von Hartmansdorff, dock utan att yrka votering. Friherre Boije, Ludvig: Jag upträder icke med något anspråk att verka på den värde Ledamot, som begärt votering; men jag hemställer till honom sjelf, huruvida han anser granlagenheten bevarad genom yrkande af afslag på ett stadgande, hvaröfver BorgareStåndet, hvilket frågan egentligen rörer, ännu icke beslutat, och om han icke således skulle vilja afstå från sin begäran, så mycket heldre, som vid svaret på den framställde propositionen Ja hördes mycket starkare än Nej. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa till den värde Ledamoten, huruvida han ej skulle finna för godt, att frånträda sin begäran om votering. Grefve Frölich, David: Såsom altertift förslag, hvarigenom votering kunde undvikas, hemställer jag, om icke frågan kunde hvila, lill dess den blifvit afgjord i BorgareStåndet. Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag hemställer, om icke den värde Leda - Den 26 Februari i f. m. mot, sorn begärt votering, skulle vilja up~ skjuta dermed, till dess det genom en förnyad proposition blifvit utrönt, om icke pluralitetens mening genom ett bestämdare Ja eller Nej låter böra sig.
Lidande: farlig sjukdom; såradt: fara för mannen, om en qwinna drömmer det; och för en far eller älskare, om en flicka har en sådan dröm; förloradt: förestående död. #Hjordar.# Wakta, för de rika: skymf och skada; för de fattiga: winst och anseende. #Hjul.# Ostadighet. #Honing.# Nöje och lycka. #Hopp.# Olycka. #Hoppa.# Förföljelser. #Hor.# Begånget under drömmen: wanära eller sorg. #Horn.# På en annans hufwud: fara för den drömmande; på sitt eget: makt. Ett wilddjurs horn betyder wrede och högmod. #Horoskop.# Ställa sitt: liflig oro. #Hosta.# Obetänksamhet. #Hufwudbonad.# Elegant: lycka; wårdslösad: wanära. #Huggorm.# Brott af en man eller bedrägeri af en qwinna; seger åt den som dödar honom; sjukdom eller fängelse, om han wrider eller räcker ut sig. #Hund.# Trohetens symbol; sofwer han: war utan fruktan; springer han eller skäller: tag er till wara för er sjelf eller edra anhöriga; murrar han mot er: förtal på eder räkning; slåß han med en annan hund: akta er för försåt; med en katt: träta; är han tillsammans med en hynda: lösa kärleksförbindelser. #Hunger.# Lida af: företagsamhet krönt med framgång; tillfredsställa den: waraktig lycka. #Hungersnöd.# Omätliga förluster. #Hwaßbuk.# Husliga trätor. #Hwila.# Förestående fattigdom. #Hwitt.# Wara klädd i: stor glädje. #Hyfwel.# Strängt, men lönande arbete, som man kommer att företaga. #Hår.# Swart, kort och krusigt: olycka; glänsande: nya wänskapsförbindelser; blondt: obehagliga förolämpningar; faller det ner, förlorar ni en wän; kan man icke kamma det, förestår en lång proceß och mödosamma arbeten; är det hwitt: hushålla med edra penningar, ty de räcka icke länge.
Ständerna att en gång göra slut på denna tvistefråga. Det vore således önskligt, om något beslut vid detta tillfälle fattades, hvarigenom man kundefå visshet om att vid nästa riksdag slippa höra talas om detta na snart i 50 år under hvarje riksdag diskuterade ämne. Jag för min del anser Utsk:t ganska väl hafva motiverat sitt tillstyrkande i detta afs:de, och får jag på grund deraf anhålla, att Betänk:t måtte af det Högloft. Ståndet bifallas. Gr. Sparre: Den omständighet, att frågan om de Halländska kyrkohemmanet så långt jag minnes tillbaka, vid hvarje riksmöte alltid återkommit och utgjort föremål för Ständernas öfverläggningar, utan att man egentligen kunnat komma till något resultat i ämnet, har föranledt mig att nu åt denna fråga egna en 240 Den 16 Oktober. iner omfattande granskning, i den akt och mening att kunna inför det Högloft. Ståndet redogöra för de åsrgter, jag i ämnet hyser. Alltsedan år 1815 har denna fråga hvilat på bordet för representationen. Den började då genom en framställning af presterskapet, med anledning deraf att kyrkohemmanen i Halland understundom af K. M:ts Belhde i länet skola blifvit ansedda såsom vanliga kronohemman och dels underkastade skattevärdering, dels ock af kronobetjeningen bortstadda. Presterskapet ansåg kyrkan ega uteslutande rätt till dessa hemman. På denna underd. framställning afgaf K. M:t genom nådigt bref af den 22 Maj 1819 det förklarande, att sådane hemman, till hvilka kyrkorna innehade städselrätt, icke kunde till skatte försäljas eller kyrkorna från städselrätten skiljas, så framt icke visas kunde, att kyrkorna en sådan dispositionsrätt sedan Danska tiden obehörigen sig tillegnat. För att således bringa något ljus i frågan, måste man gå än längre tillbaka i tiden. Det är naturligt att dessa hemman måste grunda sig på något afträdande vid Roeskildska fredsslutet, hvarigenom Halland, som vi veta, öfvergick till Svenska jorden. Huruvida hemmanen då voro af kyrkoeller krono-natur, är det första som bör utredas.
Gör man gäckeri af gudstjensten; straffes med böter eller fängelse i högst sex mänader. 3 §. Idkar någon å söneller högtidsdag emellan klockan sex om morgonen och klockan nio om aftonen handtverk eller annat arbete som uppskof tåla kan; straffes med böter, högst tjugu Riksdaler, utan det sker till egen eller annans nödtorft. Lag samma vare, om kramlåda eller annan dylik bod å sådan sabbatstid till salu öppnas. 4 §. Begår någon brott å sabbatstid; varde den omständighet såsom försvårande ansedd. 8 Kap. Om förräderi; sä ock om andra för Rikets säkerhet menliga brott. 1 §. Hvar som, i uppsåt: 1. att lägga Sverige eller Norge under främmande makt, eller från något af dessa riken söndra en dertill hörande del eller besittning; eller 2. att bryta rikenas förening, eller med våldsamma medel upphäfva eller ändra den emellan rikena stadgade föreningsform, eller någon af deras grundlagar; eller 3. att Konungen lif eller frihet beröfva oller honom från thronen uttränga; eller 4. att Thronföljare oller annan Prins, som till thronen arfvinge är, lifvet beröfva eller någon af dem från thronföljden utestänga; gör uppror eller annan gerning, den der innefattar uppsåtets fullbordan eller försök dertill; en sådan förrädare miste lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid. Yar faran ringa; då skall till straffarbete från och med sex till osh med tio år dömas. 2 §. Har stämpling till förräderi, som i 1 § sagdt är, blifvit gjord, utan att förräderiet till försök kommit; då skall anstiftare af stämplingen dömas till straffarbete från och med sex till och med tio år, eller, der faran ringa var, från och med två till och med sex år. Deltagare i sådan stämpling varde dömd till straffarbete i högst sex år. 3 §. Har någon, muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, uppmanat till förräderi, som i 1 § sagdt är; dömes, när uppmaningen ingen straffbar verkan hade, till straffarbete i högst sex år.
Om nemligen qvarlåtenskap en består för det mesta eller helt och hållet af förvärfvad egendom, gifver det ifrågavarande förslaget åt bröstarfvingarna ovilkorlig rätt till hälften af sådan egendom, då det för det närvarande beror på egarens godtycke om han deraf vill lemna dem något eller intet. Men äfven denna fördel, så stor den än må synas, är ej så mycket värd att den bör köpas med uppoffring af bröstarfvingarnes ovilkorliga rätt till fadrens jord eller af de tvenne förstnämnde Qch hos oss dyrbara och häfdvunna principerna. Dessutom strider Utskottets förslag helt och hållet emot våra nu gällande arfslagar. Dessa äro nemligen Lag-Utskottets Betänkande N:o 13. 47 nemligen byggda på den grundsats, att, då blodsbandets rätt till förmån för bröstarfvingarna verkligen inträder och blifver gällande, denna rätt ej då får inskränkas af något annat, så att den blott skulle gälla till hälften eller till någon del. Sålunda skola, efter våra lagar, barn, då arfsrätt för dem kommer i fråga, ärfva hela qvarlåtenskapen efter sina föräldrar och ej blott någon del deraf. I motsats häremot har Utskottet låtit blodsbandets rätt verkligen inträda till förmån för bröstarfvihgarna, men förklarat att denna rätt ej får gälla för mera än halfva qvarlåtenskapen. Detta intrång på blodsbandets rätt skall, om det inkommer i våra lagar, utan tvifvel äfven göra sig gällande i andra fall, än det nu nämnda, och dermed har man ingalunda gagnat utan tvärtom på det högsta skadat bröstarfvingarna. Slutligen har Utskottet genom sitt förslag äfven åsyftat fördelen att bevara arfvej orden från sönderstyckning och lättare förena den uti en af bröstarfvingarnes hand, hvarvid Utskottet förutsatt att egaren till sådan jord i de flesta fall skulle åt en af bröstarfvingarna testamentera all den arfvejord, som han, enligt förslaget, egde rätt att bortgifva.
Att vidare, i afseende på de Cassa-Crediliv, sora afBanco» Styrelsen beviljas, följande stadganden må gälla: a) för alla gemensamt: att, innan någon lyftning af Cassa-Crediliv till större eller mindre del får ega rum, skall den, som sådant Crediliv erhållit, för hela det beviljade Credilivets belopp hafva till Banken aflemnat fullgod och af Banco-Styrelsen antagen säkerhet; att första folium af den löpande räkningen erhålles utan folii-aFgift, men för hvarje af de öfrige erlägges a Brdr Banco; alt för de å Creditivet dragne summor beräknas Banken 5 proc. till godo tills betalning sker; att utassigneringar och afbetalningar få, i mon af behof och lägenhet, verkställas å tal af jemna 100 Rrdr; alt alla å Crediliven dragne assignalioner skola med görligaste första Banken aviseras samt deras belopp inberäknas uti Banco-Sedelslocken, så snart sådan avis ankommit; samt i öfrigt b) för Hypotheks föreningar : att, om kommande Rikets Ständer skulle besluta upphörandet af de Cassa-Crediliv, som åt Hypolheks-föreningar beviljas, det åligger den Hypolheks-inrättning, som Crediliv erhållit, alt, 6 månader efter erhållen del af Rikets Ständers berörde beslut, hafva sin skuld lill Banken inbetalt; alt Banco-Styrelsen, i händelse densamma finner Bankens egen ställning sådant fordra, eger att, äfven emellan Riksdagarne, Crediliven uppsäga, med påföljd, att skulden då senast inom 9 månader derefter skall varda till Banken litjviderad; att Cassa-Crediliven ej få begagnas såsom slående lån; alt,derest Banco-Slyrelsen,af det sätt, hvarpå desse Creditiv begagnas, funne anledning dertill, att desamma af någon Hypotheks-förening begagnas såsom stående lån, Banco-Stvrelsen skall deröfver infordra förklaring af den Hypotheks-förening, emot hvilken sådan anledning förekommit, samt derly*. till R. St. Prot>834- 6 Sami. t Afd. 12 M/fe Häftet.
Riksens Ständers Herrar Revisorer hafva deremot i denna fråga hufvudsakligen hyst enahanda öfvertygelse med Bankens Cotnmissarier , och i anledning häraf ansett de Allmänna Stadgande vara af nöden, att ingen Egendom, för hvars obehindrade disposition och försäljning till Inteckningshafvares förnöjande , någre serskilde vilkor finnas föreskrifna , må af Banken belänas; såsom hvarigenom Verket säkrast kunde undvika att blifva inveckladt uti tvetydiga och långvariga rättegångar: sådant likväl utan retroactif verkan i afseende på en och annan Egendom af omförmälde beskaffenhet, hvarå Lån redan från Banken utgått. Banko-Utskottet har ej underlåtit, att vid detta ämne fästa den uppmärksamhet, som Bankens säkerhet å ena, och Lån-sökandens tillständiga rätt å andra sidan ansetts påfordra. De vilkor och förbehåll, sorn vid meddelade Nådiga tillåtelser till Fidei-Coiniss - Egendomars intecknande, vanligen blifvit bifogade, angå lili en del vården af sjelfva Egendomen oell bibehållande eller anskaffande af nödige Inventarier, ecli röra i så måtto engentligen Fidei - 104 Banko Utskottets Betänkanden. Kommissarien och dess medarfvingar eller rättsinnehafvare. Samma förhållande ar afven med de föreskrifter, sorn anga skyldigheten att genom viss årlin afbetalning å den inteckande LåneStirnman , befria egendomen från dess ådragne gravation : enar tillika, och i sammanhang dermed utiryckeligen finnes stadgadt, att ett sådant förbehåll, såsom endast fin bindande ä GäldenärmS sida, icke gör tideon inskränkning uti den ovilkorliga Inteckningsoch Betalnings-rntt Fordringsägaren enligt J rict njuter• Men hvad åter angar ett uti Kongl, Majus meiornnätnnde Nådiga Tillstånds-Resolutioner vanligen intagit förbehåll: Atr, i, händelse
Hade hon förstått, hvad jag måste göra, och hvad detta kostade mig, hade hon åtminstone tegat. Nu förstod hon blott, hvad som varit, men intet af det som var. Och därför uttalade hon dessa ord, hvilka refvo i mig som hvassa sylar. De värkte inom mig som en hemlig böld, och fri som jag kände mig, grubblade jag under deras inverkan på möjligheten att trotsa allt och rymma bort till någon liten tysk småstad, där jag fritt kunde börja mitt ensamma lif på nytt. Men märk nu, hur ödet ledde mig, hur allt skulle sammansvärja sig för att öka mitt elände. Just då, när jag som lifligast kände förbannelsen att till ingen nytta vara kedjad fast vid en kvinna, hvilken för hvarje dag visade sig för mig som allt mera ordinär, allt mindre lik den bild af en människa, hvilken jag nu blott allt för väl visste, att jag skapat mig själf, då kom hon en dag med glädjestrålande ögon och berättade mig, att vår lycka skulle bli fullständig, och att vi skulle få ett barn. Hur denna höst gick och efter den vintern, det kan jag ej säga dig. Det är ju så, att den ene skall böta med sitt lidande för den andres lycka. Det är ju så, att den, som ej förstår att söka och finna lyckan, går den förbi, och han skall endast kunna se, huru andra taga däraf med fulla händer. Förut hade jag emellertid lyckats att lägga band på mig, och det hade ofta förvånat mig, att Gertrud ingenting syntes märka af min förändrade sinnesstämning. När man offrar för mycket, ser du, så märker man det till sist själf, och naturen, som är sund, säger stopp för offervilligheten. Men den, för hvilken man offrat, märker ingenting. Hon bara tager emot, tager med fulla händer och drömmer ej om, att hennes rikedom gör en annan fattig. Detta var, hvad Gertrud gjorde med mig. Jag såg hennes lycka växa med hvarje dag, som gick, och jag tänkte på, hur allt kunde hafva varit, om hon blott med ett ord hade sagt mig, att jag icke var så ensam om mitt lidande, som jag trodde. Men hon tänkte aldrig ditåt. Hon trodde, att allt för mig var, som det skulle vara, endast därför att hon var lycklig.
Äfven om dessa stundom till och med kunnat tyckas fördärfliga, ha de dess bättre dock afsiktligt eller oafsiktligt merendels inrymt ett kämpande mot ett ännu större fördärf, ett hyckleri eller en fördom. Äfven när detta icke kan gälla, visar det sig att summan af till och med så själfviska konstnärers lif som Goethes och Byrons icke blifvit till skada utan till fromma. Det må ifrågasättas om vi icke med benämningen snille instinktivt mena en intellektuell begåfning hvilken – om också stundom på långa omvägar – medför ett allmänt gagnande och höjande. Eller nämn ett stort snille från renässansen, medeltiden eller forntiden, hvilket, om än länge skenbart fördärfbringande, icke dock till sist visat sig vara en nödvändig och därför nyttig länk i kedjan! Ett sådant snille har aldrig funnits och kan aldrig komma att uppstå. Hvarje snillrik tanke måste gifvetvis i åtminstone något afseende skjuta framom hvad som förut yttrats i ämnet och därmed gagna. På så sätt är också Tolstoys afhandling, ehuru i det mesta hvarken riktad med något nytt eller lärorikt, i några punkter snillrik och därför till hälsosam och tuktande nytta. Dock bestyrker hans filosofi allt för mycket subjektivismens oförmåga att med sanningens måttfullhet röra sig på vidtfamnande och allmänna fält, där ett lugnt och objektivt tänkande ser vida klarare. I sammanhang därmed väcker också hans skrift den aningen, att subjektivismen vid detta laget redan skjutit bort sina bästa pilar och att filosofien snart torde se sig nödd att återgå till en mera generaliserande och objektiv metod, så framt hon vill bli hörd och trodd. De latinska folken skola icke förstå Tolstoy, knappast tyskarna, men till oss skandinaver talar han som till själsförvanter. Med en profets allvar drifver han månglarna ur templet och hans gissel träffar rätt ofta den flärd, tomhet, själfbeundran och narraktighet, som här och hvar öfvar sin lindans inom konsten. Han rycker masken från tillgjordheten, efterapningen och effektsökeriet och visar ihåligheten i låga ämnen, rafflande skildringar och spännande intriger.
Äro inom ett utmål flere jordegare med laga skillnad sig emellan, njuten de jordegare-andelen, hvar inom sitt område, så framt fyndigheten är derstädes från dagen åtkomlig; och bafve i thy fall den ene ej rätt lill andel i det arbete, som sker å den andres grund, ehvad denne vill deruti deltaga eller icke, utan vare endast berättigad att af den eller dem, som arbetet der drifva, bekomma ersättning för sin andel i dtt byggnader, och annat, som dervid användes, hvilken ersättning, i händelse af tvist, skall bestämmas på sätt i 13 § sagdt är. Kommer åter, under eftersättande af en fyndighet, som på djupet ligger, eller medelst fält-ort, arbete från den ene jordegarens område in på den andres, njute den, å hvars grund anbrott från dagen icke skett, rätt till deltagande endast för %-del, och öfriga %-delar tillhöra den eller dem, som orten förut drifvit, derest ej den nye jordegaren gör på sin bekostnad fyndigheten från egen grund åtkomlig. § 23. Eftersätter grufegare, med den rätt honom enligt 33 § tillkommer, en på djupet liggande fyndighet medelst fält-ort utom sitt utmåls gräns, håfve angränsande jordegare eller utmåls-innehafvare rätt att likaledes för half jordegare-andel, eller 'A-del, uti arbetet inom sitt område deltaga med den eller dem, som orten förut drifvit; och vare lag samma för hvarje jordegare eller utmåls-innehafvare, på hvars område slikt arbete under dess fortsättning inkomma kan. § 24. I de fall, som i 22 och 23 §§ sagde äro, skall den, på hvars område ett grufarbete först efter utmåls-läggningen inkommer, hafva öppet att anmäla sig till begagnande af sin jordegare-andel sednast inom sex månader, sedan arbetet på hans grund inkommit och han derom blifvit underrättad af grufegaren, hvilken det åligger att sådan underrättelse meddela, vid påföljd att till den, som jordegareandelen tillkommer, hafva förverkat allt hvad inom dennes område han dessförinnan sig tillgodogjort. % 23.
Icke många minuter har man varit där, förrän man undrande frågar sig själf: hvad är det som gör detta hotell så olikt alla andra — hvarifrån kommer denna trefnad, denna nobless, som i de minsta detaljer hvilar äfver allt, denna stämning af hem, som genast slår emot den besökande? Svaret är lätt gifvet af den, som är invigd i hotellets förhållanden: det är en fint bildad, intelligent kvinna, som är husmoder på stället, och det är hon, som ger det dess prägel af trefnad och elegans. Då Saltsjöbadens hotell för fem år sedan grundades, var det naturligtvis icke brist på sökande till husmodersplatsen därstädes. Ingen af dessa sökande blef emellertid antagen; banktirektör Knut Wallenberg, som var spiritus rector i företaget, hade redan gjort sitt val, och det har visat sig, att det var en finkänslig slagruta som vägledde honom, då han anmodade fröken Aurore Ingelotz, en gammal vän till hans familj, att bli hotellets föreståndarinna. Fröken Ingelotz öfvervägde länge, innan hon antog detta svåra och ansvarsfulla uppdrag, men hon har sedan aldrig ångrat det beslut hon fattade. Aurore Ingelotz är yngsta dottern till öfverstelöjtnanten Berndt Ludv. Reinh. Ingelotz och hans maka Hilda Cecilia Klingspor. Både på fädernet och mödernet härstammar frö- ken Ingelotz från gamla förnäma adelssläkter, af hvilka de manliga medlemmarne, enligt förgångna tiders sed, mest ägnat sig åt adelns favorityrke, krigstjänsten. Hvad de kvinnliga medlemmarne beträffar, förmodar jag att deras tid upptogs på samma sätt som öfriga adelsdamers det vill säga med att sköta hem och barn, visthus och förrådskammare, sömma sina dräkter till hoffesterna, ibland syssla med politiska frågor o. s. v. Säkerligen hade fröken Ingelotz stammödrar blifvit mycket förvånade, o m någon sagt dem, att en af deras kvinnliga ättlingar skulle komma att bli hotellföreståndarinna, utan att hon därigenom förlorade något i anseende och värdighet. Så ha tiderna förändrats till det bättre; ingen Metta Lillie — den högvälborna fröken i Ellen Fries ' » Ur svenska adeln
På grund af de skäl, som blifvit framställda i den upplästa reservationen, hemställer jag vördsamt, antingen att ifrägavar. betänk. måtte afslås, eller ock att R. o. Ad. mätte detsamma återremittera, på del att Ulsk. mä komma i tillfälle alt från det föreslagna beslutet afskilja den sednare delen af sitt förslag. Del heter nemi.: ”tillstyrka R. St. att hos K. M. i tind. anhålla, det K. SI. täcktes antingen i nåder låta utfärda ett särskildt reglemente till bestämmande af kyrkoherdars åligganden, i afseende pä underhållandet af den del utaf ecclesiastika boställens åbyggnad, som af församlingarne beslås, öfverensstämmande med grunderne i ofvananförde nåd. reglementen,eller ock meddela den förklaring, att samma reglementen böra, i hvad de röra boställsinnehafvarnes skyldighet att husen värda och underhålla, jemväl ä ecclesiastika boställen tillämpas.” Uti båda dessa alternativ utgår Ulsk. från den mening, att de reglementen, som för närvarande gälla, dels för Kronans hus och byggnader, dels för militära boställen, mä varda tillämpade på de ecclesiastika. Delta är efter min tanka icke lämpligt. Antingen bade Ulsk-.n icke bort i detta fall framställa någon anhållan, eller ock bade de boil inskränka benne till ali bos Konungen begära utfärdande af ett reglemente i berörde hänseende, men ulan att omtala de ifrågavarande grunderne. Anser man en önskan, som ej är närmare bestämd, icke bör framställas, då må hela saken förfalla, meri anser man det obestämda tillräckligt, dä bör den delen af frågan skiljas från det öfriga Detta torde lämpligen böra ske inom Ulsk-.n, pä det all framställningen mä hafva all den fullständighet och all den riktighet i formen, som vederbör. Det är derföre jag icke vill på detta turn föreslå antagandet af en annan ordalydelse, utan som jag hemställer att återremiss mätte beviljas.