Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Del ligger dock, enligt Utskottets tanke, i sakens natur att då, såsom här förut blifvit nämndt, gästgifverierna vid förra Riksdagen bibehöllos vid sitt privilegium att få utskäuka bränvin, endast för att icke förnärmas uti en häfdvunnen rättighet, sä har samma privilegium upphört i och med detsamma gästgifveriets egare frånsagt sig bruk deraf och bör icke kunna återvinnas. Utskottet hemställer derföre, att Per Benjaminssons motion icke mätte vinna Rikets Ständers bifall. § 21 (22). Vid denna § har Utskottet IÖ reha fl till pröfning ett af Riksdagsfullmäktigen Gustaf Larsson frän Stockholms län uti hans förutnämnde motion framstäldt förslag, att innehafvare af utskänkningsrätl mätte få sig ålagdt att vid mantalsskrifningen uppgifva den distillator, af hvilken han inköper sitt bränvin, på det alt härigenom en billig fördelning at krono-utskyider och andra pålagor mätte kunna åstadkommas och Taxeringskommitté icke sakna behörig ledning vid bedömandet häraf. Men utom det a'tt en för - 12 {•'ammans. Be.villn.-, Lagsamt Allin. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Bet. N:o 4. pligtelse af flen beskaffenhet, motionären afsell, innebure ett onaturligt band på rättigheten att inköpa varan, der den, efter vexlande konjunkturer, erhölles med bästa fördel, skulle de äskade uppgifterna, till följd af svårigheten att kontrollera desammas riktighet, blifva ytterst opålitliga och således äfven föga gagnande. Utskottet har derföre ansett förslaget icke böra af Rikets Ständer bifallas. § 23 (2/1). I afseende på den uti § 23 af gällande förordning stadgade fördelning af de utgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, samt sättet lör samma a (gifters användande, har blifvit anmärkt och yrkadt, nemligen: l:o vid första momentet, af Herr E. G.
Om jag sett dej förr än Erik, då hade jag allt fått tycke för dej, det tror jag säkert. Men nu är det för sent; jag kan inte, jag kan inte! Jan (uppbrusande) Jaså, är det tacken för allt hvad vi gjort dej, Anna? Är det tacken åf ett barn, att skaffe far och mor bekymmer på gammeldagera? Är det tacken ... Anders (infaller hastigt) Nej, fader Jan, nu orkar jag inte höre er länger. Ni får inte lägga tvångsmål på Anna, när hon inte sjelf vill. Gud fader ska veta, att det blir fattigt för mej te lefva, när jag inte kan få henne; men blankt inte vill jag pocka mej te henne ändå. Anna. Anders, Anders, jag skäms för mej sjelf, att jag ska vara sådan imot dej Anders. Tal’ inte så, Anna. Vore det nå’n ann’, än Erik, som du tyckte om, då kunde det nock hände, att jag blef rasande; men honom unner jag gerne allt godt. Gud gifve bare, att det ginge väl för er, kära Anna. Anna (räcker honom handen, rörd) Du är den bästa menniska på jorden, Anders. Herre Gud, om jag kunde, om jag kunde, så ville jag så gerna. Anders. Tyst, tyst, kära du; nu ska’ vi aldrig tale om den der saken mer. Jag får foll försöke att berga mej. – Och inte ska jag öfverge er, husbonde och matmor, på gammeldagera, utan jag ska sköte torpe åt er så länge ni lefver; ja, det ska jag! (han vänder sig bort att dölja sin rörelse) Jan. Gud tröste oss! Du gråter, Anders; du blir aldrig glad mer! Anders (hemtar sig) Åh, det är ingenting, käre husbonde, det är ingenting. Nock är jag glad, ser ni inte det? – Hejsan! nu får jag lof bort på midsommersvaka och ta mej en sväng. Här ha vi stått och pratat så länge, att jag kommer för sent, om jag inte lägger bena på ryggen och ränner iväg, så det vischer i skogen. Kommer du med, Anna? Anna. Jag törs visst inte gå till Hult. Om fader Sven får se mej, så kör han kanske bort mej. Anders.
Gransken Häfderna, ransaken tideböckerna; står icke på hvarje utaf deras blad från de sednare århundradena denna makts jemna framåtskridande tecknad? Jag säger på hvarje blad, ty väl finnas många utaf dessa, hvilka för den ytliga läsaren endast framställa perioder af stillastående, att icke säga tillbakaskridande, uti denna utvecklingsprocess; men tränger man från bokstafven till andan, skall man snart inse, att, äfven under dessa tider, denna stilla och obemärkt på djupet af samhällena fortgår, och att de endast äro liksom hvilopunkter för samhällena efter genomgångna brytningar, under hvilka de ifrån sig sofra de dårskaper och öfverdrifter, hvilka striderna alstrat, mogna det rätta och tidsenliga, hvilka de tillkämpat sig, och låta della rota sig till frambringande utaf nya skördar. Så fortgår utvecklingen, och afdrager man då perioder af febertillstånd, och derpå följande mattighet och skenbar domning, som stundom inträda, och betraktar samhällena före och efter dessa, vid de tider då deras pulsar slå friskt och regelbundet, torde ingen kunna neka, alt denna utveckling, oaflåteligen framskridande, framstår såsom en oförryckelig lag, af Guds eget finger för menskligheten tecknad. Då så är, då massan utaf nationen allt mera stiger uti politisk betydenhet, då dess anspråk på politiska rättigheter med hvarje dag starkare höjas, och den framtid redan skymtar, då dessa anspråk icke kunna tillbakavisas, frågar jag, om icke Slatsldokheten bjuder, att förr än denna tidpunkt inträder, söka så mycket möjligt är hos denna massa inplanta det politiska förstånd, som be - 480 Den 17 April. handlingen af samhällets angelägenheter kräfver, och att med Statens interessen och beslående former, sammankedja dess sympatliier och interessen?
Dessa af Utskottets förslag oberoende och ej förimledda ändringar och tillägg i Grundlagarna måste derföre anses såsom nya förslag, hvilka ej må, emot 8i §. Regerings-Formen i Ståndens Plena väckas; och Utskottet kan alltså nu icke Grundlags-enligen desamma lill behandling upptaga. För öfrigt får Utskottet fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Ridderskapet och Adeln ej uppgifvit den dag af årét, å hvilken de Lagtima Riksdagarne skulle inträffa, så att, äfven Om Utskottet kunnat återreinissen upptaga, Utskottet derfid skulle hafva varit Conslitutions-Utskottets Memorial, N:o ap. 3 i saknad af nödig ledning; oell befarar Utskottel derjemte, att en bestämmelse, i afseende på dagen, kommer vid nästa Riksdag, — på samma sätt, som vid den nu pågående i enahanda fråga egt rum, —- att, i anseende till yppade olika meningar om den bestämda dagens lämplighet, endast leda till hela förslagets förkastande och såmedelst för ännu flera år uppskjuta möjligheten att genom Grund lags-ändring vinna en allmänt nödig och nyttig ansedd förkortning af mellantiden emellan Riksdagarne. Vidkommande sist Preste-Ståndets gemensamma tanka, så enär Ståndet icke gjort någon anmärkning emot den föreslagna ändringen i 49 §• Regerings-Forinen och 2 §. Riksdags-Ordningen, hvadan Ståndet måste anses hafva densamma till Grundlags-enlig behandling antagit, får, med hänsigt till Ståndets, såsom ett slags villkor uttryckta mening, att Utskottet borde inkomma med förslag till sådane Grundlags-ändringar, genom hvilka Riksdagarne må kunna till bestämd tid inskränkas, Utskottet hemställa, oan icke, sedan Ståndet, genom bifall i väsendtlig måtto lill Utskottets fördag, uti Memorialet N;o i4, rörande tiden för Riksdags fortfarande, synes de facto hafva berörde villkor frånträdt, Ståndet jemväl skulle finna för godt att formligen låta detsamma förfalla.
Slutligen får jag anmäla min öfvertygelse, att det nu af Utskottet utarbetade förslaget icke kommer alt för nationen medföra de fördelar, man trott deraf vara alt förvänta, och alt de af Utskottet i Memorialen N:is 38 och 6S afgifna förslagen med åtskilliga modificationer, hvilka tiden nu icke medgifver mig att utveckla, skulle, enligt min åsigt, närmast uppfylla nationens önskningar och behof i afseende på Representationens förändring.” Af Hans Jansson: ”Jag liar deltagit i Utskottets öfverläggningar om Sämmanjemknings-förslaget till National-representationens ombildning på arne Kamrar, icke derföre, att min åsigt ändrat sig, i afseende på företrädet af ett tvåkammar-system, framför det i Utskottets Memorial JN:o 38 föreslagna enkammar-systemet,. ut *n derföre, att jag trott mig vara skyldig fästa afseende på de 3:ne resp. Riks-Ståndens fordringar, sorn äskat ett förslag af Utskottet, byggdt. på tvåkammar-principen. Jag har trott, och tror ännu, alt det af Utskottet nu afgifna förslag till National-representationens sammanträde på 2:ne kamrar föranleder lill långsamhet och in Teckling af ärendenas behandling och afgörande, då deremot det först afgifna förslaget synes mig bereda mera enkelhet och fortgång derutinnan, äfvensom i sjelfva valsättet af folkombuden. Jag anhåller derföre reservationsvis få gifva tillkänna, alt jag, i enlighet med hvad Bonde-Ståndet i sina gemensamma tankar förklarat, anser enkammar-systemet, organiseradt, på sätt Utskottet i K:o 38 föreslagit, vara det ändamålsenligasle, men; hvad Utskottet L Jior till ConstiliUions-Utskolteis Memorial, N.-o 85. förevarande Memorial föreslår, rörande röstberäkningen för jordvärde och: inkomst, gillar jag, och i den händelse en möjligen skeende voteiing i Förstärkt Utskott skulle bestämma enkammar-systemet, ville jag önska, att den i detta Memorial föreslagne röstberäkning äfven då må göra sig gällande.
Utlåtande öfver Hr Friherre Wrangels, Henning, motion om införskrifning från England, för Statens räkning, af en Cylindrisk Boktryckare-Präss. (R:g:s-A.) Högh Ridd.och Adeln har, medelst ProtocollsUtdrag af den 3o Mars, till Utskottet remitterat en af Hr Frih. Wrangel, Henning, hos bemäldte RiksStånd gjord motion, hvari Hr Friherren, i afseende på tryckningen af RiksStåndens Protocoll och Bihanget dertill, föreslagit, ^2 Stats-Utskottets att tili nästa Riksdag anstalt måtte göras, att från England förskaffa en Cylindrisk Boktryckare-präss af den nyaste uppfinning, hvarigenom, efter motionärens yttrande, skall vinnas en otrolig fortgång i tryckning och lättnad i arbete för den, som har correcturen om hand. Utskottet känner väl icke inrättningen af den uti: motionen omförmälde Boktryckare-Prässen, men vill derföre icke betvifla motionärens uppgift, att ju, genom användande af en så beskaffad tryckpräss, den så kallade afdragningen eller sjelfva trycknings-åtgärden skulle kunna fortskyndas, ehuru Utskottet icke kan inse, att, i afseende på correcturet, någon lättnad jemväl skulle kunna åstadkommas. Förhållandet härmed må likväl vara hvilket som helst, så anser Utskottet dock införskaffningen af förbättrade Boktryckare-prässar böra, såsom en förStaten främmande åtgärd, öfverlemnas åt den enskilda speculationen och omtankan; på grund hvaraf Utskottet finnér sig icke kunna tillstyrka bifall till den ifrågavarande motionen. Utlåtande, i anledning af yrkad indragning utaf de i K.
Olyckan torde vid delLa tillfälle, såsom •vid andra, vara god till något; och jag förmodar delta goda komma alt hestå uti en för Svenska Folket vunnen fullkomlig öfvertygelse om Rikets Ständers oförmåga och oskicklighet, alt, under dess närvarande sammansättning, främja eller tillvägabringa landets hästa uti något fall. Under en sådan öfvertygelse, hvilken i dag hos mig vunnit höjden af sin styrka, mätte det finnas helt naturligt, alt jag icke mera anser mig skicklig att deltaga i öfverläggningar, hvilkas resultater visa sig blifva det mest oförsynta åsidosättande af Grundlagens föreskrifter, och endast åsyfta en uppenbar kränkning af enskildtas rättigheter. Jag är den förste, mine Herrar, alt inse vanmakten af den protest mot Edert beslut, hvilken jag här har äran afgifva; men Representant, blott på den, i min mening, otillräckliga anledningen af min födsel, finner jag mig lika så väl som andra icke, i anseende till utöfningen af denna min Representationsrätt, bunden af något annat än min fria vilja och af min öfvertygelse om den nytta jag tror mig kunna åstadkomma; och min oförmåga, att försvara sanning, rättvisa, billighet, och for4 7 It. ii* 164 Den 26 O c t o b e r e. in. dringnrne ifrå/i Statsmanna-klokheten, har i dag inom detta rum blifvit ådagalagd genom majoritetens voteringsröster. Huruvida jag blifvit öfvertygad genom bättre skäl, derom tillkommer omdömet allmänheten; men då jag anser det beslut, som i dag här blifvit fattadt, så nära förenadt med begreppet om ärans föreskrifter, i anseende till aktningen för tredje mans rätt, finner jag mig ej längre böra deltaga i öfverlägguingar, hvilkas resultater tillvägabringas af en majoritet, hvars grundsatser äro så himmelsvidt skiljda ifrån mina.
Samma år hafva 20 nya ordinarie Rotar tillkommit, oberäknade de hemman, som blifvit roterade i stället för Comministersoch Länsmansboställen samt sådane hemman, hvilkas ägor bortgått genom Götha kanal. Extra roterade äro 384 ^iela nummer, hvarförutom hemmanslotter och lägenheter, som icke kunnat i rotar sammansättas, taxerats till 209 daler 8 öre, motsvarande något mer än 8 rotar. Likasom förr underhålles i Länet: Af Lif-Regementets Husar-Corps . 125 man. Af Vestgötha Regemente, afsuttet Cavallen, hvarföre hästvacance afgift erlägges 791 „ Af Vestgötha-Dahls Regemente 300 „ och hela Skaraborgs Regemente 1,200 „ Summa 2,416 man Rotarnes och Rusthållens kostnader för detta manskaps underhall b1 räknas sålunda: Vid Lif-Regementets Husar-Corps. Boställsafkastningen Den årliga brukning som tillkommer rusthållet Underhåll af hus och hägnad 6 lass ved Sommarbete för 2 kor och 2 får Trosspassevolance och mötesafgift Husarens beklädnad och defekter å sadelmunderingen Hästens inköp beräknad efter 200 R:dr, deraf TV Hästens årliga underhåll Husarens årliga lön - Andel i legan Vestgötha Regemente. Efter markegången per medium , Soldatens beklädnad jemte munderingsper sedlarne Hästvacance-afgift 7J t:a Spannemål Trosspassevolance Afgår Rusthållsoch Augmentsräntorne Återstå för hvarje Rusthåll Efter medium af markegången, beklädnadsbidraget inberäknadt, 55 R:dr g sk. 7 r:st. för hvarje nummer och således för tillsammans 15oo nummer . — När man härtill lagger båtsmansvacancen för Städerne „ 500: 22. 8. så utgör rustningsoch roteringskostnaden för Länet R:dr 134,018: 42.
I häröfver afgilvet utlåtande har Under-styrelsen anfört, att, ehuru, vid öfvervägande af Johanssons anhållan, det förekomme att Johansson ännu icke uppnått den lefnadsoch tjensteålder, att han vore till pensions erhållande berättigad, äfvensom att han, efter hvad Under-styrelsen hade sig bekant, blifvit anställd såsom Vaktmästare vid Stockholms Rörs, hvarmed sådana vilkor syntes vara förenade, att han, så länge denna anställning forlfore, icke borde sakna nödtorftig utkomst, likväl och enär Johansson, jemlikt det åberopade läkarebetyget, icke utan fara för ytterligare försämring i sitt sjukdomstillstånd kunnat fortfara med tjenstgöringen i Bankoverket, och, om han det gjort, antagligen deraf skolat följa, att han, efter tidtals åtnjuten tjenstledighet på Bankens bekostnad, omsider blifvit af sjuklighet helt och hållet urståndsalt alt gagna Verket, i hvilket fall han, på grund af 2 mom. uti 58 § af Banko-reglementet, egt rätt att undfå ända till |:delar af sin då iunehafvaude lön i pension, Under-styrelsen, i betraktande jemväl deraf, all Johansson under den lid af 21 år, han i Verket tjenstgjort, städse ådagalagt ett särdeles godt uppförande, ansåge sig böra till Fullmägtiges bepröfvande öfverlemna, huruvida icke, med stöd af ofvannämnda § i Reglementet, åt Johansson, under hans återstående lifstid, kunde förunnas en årlig pension af åtminstone 100 R:dr Runt, motsvarande J:del af den lägre vaktmästare-lönen; och hafva Fullmägtige, med fästadt afseende å del fördelaktiga vitsord, som Under-styrelsen, angående sökandens tjenstgöring i Banken, honom meddelat, och dä ofvanåberopade mom. 2 af Reglementets 58 § stadgade, att, derest någon af vaklbetjeningen, före uppnådda, för pensions åtnjutande i Reglementet föreskrifna lefnadsoch tjensteår, skulle finnas af sjuklighet urståndsalt eller eljest oförmögen att längre gagna Verket, Fullrnägltge egde att, efter noggrann pröfning af omständigheterna i hvarje särskildt fall, honom pä pensionsslat förflytta, med bibehållande under hans öfriga lifstid af en årlig pension, motsvarande högst två tredjedelar af lönen och i öfrigt lämpad efter den afgåendes tjenstetid inom Verket och under tjenstgöringen derstädes ådagalagda förhållande samt större eller mindre förmåga att kunna till sin bergning sjelf bidraga,— i anledning af sökandens ofvannämnda anhållan och på grund af det företedda läkarebetyget, hos Utskottet tillstyrkt, att sökanden under sin återstående lifstid måtte tillerkännas en årlig pension af 100 R:dr Runt,
Jag hade föreställt mig att med bibehållande af prydligheten, hvartill jag räknar, att detta rum icke förvandlas till en kyrka, af hvilken det erhåller utseende, om bänkar med ryggstöd här anbringas, man bör tillse, att de, som här samlas, kunna obehindradt komma från den ena till den andra bänken. Det har blifvit anmärkt att man understundom flyttar sig från en bänk till en annan för att kunna höra en ledamot sorn är lågmäld när han yttrar sig; och deruti ligger en icke ringa fördel; men huru blir sådant möjligt, om bänkarne förses med ryggstöd? Oaktadt den förskräckliga tortur våra nuv:de bänkar enligt Gr. Sparres utsago medföra, fortfar jag således att yrka bifall till Utskis Betänk. Jag hade likväl helst sett, att hela saken fått förfalla, men för att gå motsidans önskningar till mötes, vill jag medgifva att bänkarne må flyttas mera åtskiljda från hvarandra och derjemte förses med stoppning. 11 r Ehrenhoff: Då Gr. Sparre försvarat sin sats medelst åberopande af de kroppsliga lidanden han erfarit af dessa bänkar, vill jag försvara min genom framhållande af det moraliska lidande jag och många med mig skola tillskyndas, om de bänkar, Grin förordat, här anbringas, hvarigenom man blir inklämd och nödgas under flera timmar höra långa och tråkiga föredrag. Hr Blomstedt, Christian Jakob: Jag har inom Utsk. förfäcktat de åsigter Hr Ehrenhoff uttalat, och då genom bänkar försedde med ryggstöd utrymmet högst väsendtligt inskränkes, anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk. Hr Prytz, Lars Adolf: Till de skäl, som här blifvit framställda för bifall till Utskis Betänk., vill jag lägga, att enligt Ståndets förra beslut skulle jemte större beqvämlighet nödigt utrymme i salen beredas.
Majlts hepröfvande att vidtaga den indragning i Bergs-kollegii tjenstemaona-personal, som, i följd af då beslutad nedsättning i anslagssumman, kunde blifva nödig och utan olägenhet läte sig verkställas,” att ”Eders Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverket, 1859. 11 Kongl. Majit täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition om den förändrade reglering af Bergslags-staterna, som af omständigheterna kunde påkallas.” Likväl, om Bergs-kollegium och Bergslags-staterna, med iakttagande af möjlig förenkling, konna ordnas inom totalbeloppet af de för nämnde embetsverk redan tillgängliga aflöningsanslag, är Eders Kongl. Maj:t, med stöd, bland annat, af 45 § i 182B års Riksdagsbeslut, i tillfälle att befordra en sådan reglering till verkställighet, oberoende af de beslut, som Rikets Ständer, hvilka derom uti propositionen angåande Statsverkets tillstånd och behof böra erhålla behörigt meddelande, komma att fatta i de särskilda med det normala ordnandet af berörda embetsverk icke ovilkorligt samband egande frågor, hvilka Eders Majit i sammanhang med detta ärende kan finna godt att till Rikets Ständers pröfning hänskjuta. På grund häraf, och då regleringen af Bergslags-staterne i orterne, hvartill vederbörande nu afgifvit förslag, står i nära sammanhang med frågan om Bergs-Ofverstyrelsens organisation, hemställer jag underdånigst, att denna fråga nu jemväl måtte till afgörande företagas. När den 28 September 1847 förslag till Bergs-kollegii reorganisation till Eders Maj.-ts Nådiga pröfning anmäldes, yttrades inom Stats-rådet vissa, ehuru icke öfvervägande, betänkligheter emot den kollegiala formens afskaffande. Frågan derom rönte sedermera inom särskilda afdelningar af representationen icke ringa motsägelse, hvilken ock, ehuru indirekt, uttrycktes i Rikets Ständers den 20 Oktober 1848 till Eders Majit aflåtna svar.
~ &amp; nYo ntgif ven i urval. Andra boken. Mknga af dem, soin för ' längesedan trampet ut barnskorna, miniias nog Iivilken glädje det var, då inan einottog ett numn~er af Onkel Adan~s Linnea. Man tyckte nästan, att det var soin att få e t t till en sjalf adresseradt bref. Onkel Adani var på 60-70 talet de svenska barnens farbror och viiii. Han gladde sig åt deras framsteg i skönskrifning, och man gjorde Iionom en stor glädje genom att sända, lionoi~i siii fotografi. De nu lefvande sveiiska barnen veta knappast, hvem han var. Utgifvaren af Onkel Adains Linnea liar likväl tyckt, att de borde f % lära kanna den gamle onkeln genoni lians skrifter och liar * därför iitgifvit d m i urval. Vi niarka genast, att Onkel Adam ej belott velat roa sina små vänner, utan ock lära de111 iiigot. Han. bjuder dein på. vackra poetiska sagor såsoin » Ungsvanen » m. fl., meii lgter dein ocksh veta ii&amp;got om t. e %. Runeberg och Per Brahe. Och s&amp; koniiuer han med friska verklighetsbilder såsom P Lycksalighetens öa, och s&amp; M e r han en gaininal kyrkoiiktare berätta dem Sigurd Joysalafares historia. A t t. naturllran lag Onkel Adam varmt oin hjärtat ' inärka vi tydligt; lian ger sina liisare skildringar ur b %de vaxtoch cljurlifvet. Kanske äro desSa skildringar icke nyheter för vår tids barn, soin sjiilfva i skolan studera naturlära och ' liafva roliga böcker i ' natiirkiiunighet, inen goda gamla bekantskaper kan inan ju förnya. Hvad vi särskildt vardera hos ILinnea ar, att där finnas koiniska och Iiumoristiska bitar, s %soin ~Hobergsgiibbeiir&gt;, » Plättar och gröt, a Själfsvåldiga barn unga^: ^ in. fl.
För att kunna förena dessa håda aligganden, blifver det för sty - 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JV2 66. reisen ofta nära nog en nödvändighet att offentligen förut tillkännagifva, det anbud i berörda hänseende, enskildt eller å särskildt utlyst sammanträde, emottagas af styrelsen, som det derefter tillkommer att pröfva, hvilket af de gjorda anbuden lemnar församlingen bästa säkerheten, att de barns uppfostran, hvilka utackorderas, varder behörigen handhafd mot den skäligen minsta ersättning, som under sådant vilkor kan betingas. Sker så, synes hvarken lagen vara öfverträdd, eller känslan för det passande anses sårad; sker annorlunda, innebär det en lagöfverttädelse, som då torde böra och kunna i laga ordning beifras. Utkottet får derföre vördsamt hemställa, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 29 Januari 1863. Ank till Betänkande, i anledning af väckta motioner angående ändringar och /tillägg i nu gällande stadganden om fattigvården i riket. Inom Hedervärda Bonde-Ståndet hafva uti detta ämne blifvit väckta, samt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade följande motioner, nemligen: af O. J. L. Lönnberg från Östergötland (motionen M 90), som föreslagit, att Rikets Ständer måtte, i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att, med ändring af §§ 14 och 23 i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 13 Juli 1853, angående fattigvården i riket, skattskrifning ä tjenstgöringsorten må för manskap af värfvade arméen och flottan samt handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder gälla till bestämmande af deras försörjningsort: samt att Rikets Ständer i sammanhang dermed måtte anslå en tillräcklig summa för sådan fattigförsörjning att användas efter Kongl.