Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna förnyade tx-actat nu upphörde, var fråga, huruvida man borde återgå till allmänna tulltaxans bestämmelser och ingen reciprocitetsgrund äga rum i afseende på Svenska och Den 9 Junt. Finska handeln, eller huruvida man kunde anse förmånligt att ännu för någon kortare tidrymd bibehålla dessa reciprocitetsgrunder, dock med förhöjda afgifter. Dervid fästade man uppmärksamhet på den vigtiga omständighet, som erfarenheten ådagalagt och nu af en värd talare blifvit omnämnd, att under den period, då anstalterna mot cholera morbus försvårade införseln från alla utländska orter och hufvudsakligen från Finland, man likväl icke fann någon brist på sådana varor, som man förut fått från Finland. Detta har således icke blifvit lemnadt utur sigte, långt derifrån; och den provisoriska tariffen bär stämpel deraf, tyden visar i detta hänseende betydligen förhöjda afgifter. Om vid tractatens afslutande skulle möta svårigheter, vore detta icke att förundra sig öfver, emedan skillnaden emellan den förut varande tariffen och den nu föreslagna visar i allmänhet en betydlig förhöjning i den sednare, äfvensom att varor finnas i denna sednare, hvilkas tull dels öfverstiger den förutvarande halfva tullen i tulltaxan, dels den hela. Man kan icke neka, att det är en fråga af vigt, huruvida det må vara nyttigt alt nu öfvergå till tulltaxan i alla delar, d. v. s. till nära ett prohibitivsystem emot Finland, den egentliga debouchcen för Stockholms transitohandel, eller om, såsom Frih. v. Schulzenheim sagt, det Ur riktigare att gå gradationsvis till väga och dymedelst komma till samma mål. Mig har det förekommit, som vore det sednare icke blott i politiskt, utan äfven i financielt och mercantilt afseende riktigare och gagneligare. Under den tid, jag förvaltade Tullverket, och just till befordrande af transitohandeln med Finland, samt med afseende på hvad Tullstyrelsen var i tillfälle att med säkerhet bedöma i afseende på Finska handeln i Sverige, föreslog Tullstyrelsen och gillade K. M., att nederlagsrätten i Stockholm skulle få utsträckas äfven till upplag af i Sverige till införsel förbjudna varor.
KERSTIN (försöker beherska sig och vara vänlig). har ju inte sagt nå'nting farligt. För resten ä' Hur skulle jag kunna vara ledsen på er. Ni det ju ingenting alls... Det ä' bara jag, som ä' (Paus.) dum... Jag har så'n hufvudvärk i eftermiddag... (Mattson står och ser efter henne, tar ett bokmärke, som Kerstin suttit och lekt med, kysser det och lägger det i boken, som han sluter och lemnar på bordet. Går mot dörren till Dahlmans rum.) Nej, jag måste gå in... (Springer in till venster.) Nionde scenen. MATTSSON. DAHLMAN och SUNDIN från Dahlmans rum. Sedan FRU BERG. DAHLMAN. Ä' ni ensam här? Hvar har ni fruntimmerna? Fröken Kerstin gick just nu in. Jag skulle MATTSSON. bara lemna en bok till henne. (Helsar och går.) ­ 48 ­ DAHLMAN. där ha vi henne! Hvar ä' fru Berg, då? (Går emot fonden.) Se FRU BERG (från dörren till venster). SUNDIN. Jaså, Max ä' kvar ännu. Får man säga adjö åt fröken Kerstin? Hon lofvade att komma och helsa på oss på kontoret, men svek sitt löfte. FRU BERG. Men nu står jag verkligen i begrepp att gå. Hon gick nyss in till sig och stängde dörren, så hon håller visst på att klä sig för att gå bort. DAHLMAN. Jag tror knappt, hon ä' visibel nu heller. gärna ha stannat kvar. Men nu blir det väl för trist? SUNDIN. Om hon blifvit hemma i kväll, kunde du har tid... Jag ber om min helsning till fröken I öfvermorgon således. Åh, för all del, men farbror vet, att jag inte Kerstin. Adjö, Albertina! (Skakar hand med Dahlman.) DAHLMAN. (Sundin går.) ­ 49 ­ Tionde scenen. DAHLMAN. FRU BERG. FRU BERG. ner sig i fabriken nu igen! Herre Gud, har inte fabrikörn gått och smetat DAHLMAN. Hvad!
«Hvad angår mig er korrespondans,» likväl syntes det att den andras ord gjort verkan. «Du skall läsa den, jag läser ju hvarken tyska eller svenska.» «Nå, som du vill.» Men knappt hade Feodor genomögnat de få orden, förrän han bleknande slog sig för pannan med en förtviflan, som rörde den godsinnade vännen ända in i själen. «Och denna rena, oskyldiga själ kunde jag så misskänna,» utbrast han slutligen. «Ja ser du, det var det jag sade,» triumferade Schalinsky. «Men så lär mamsell Hedda väl spunnit tillsammans en nätt historia igen, kan jag tänka. När och hvar träffade du henne, och hvad sade hon?» — Fåfängt väntade han svar på sina frågor. Feodor var utom sig, han förbannade Hedda och sig sjelf, som satt tro till denna «orm,» som utomdess förledt honom till dårskaper. Äfven Schalinsky fick uppbära förebråelser, som genom sina tillställningar satt honom i beröring med Hedda; satt honom i nödvändighet att bruka en förställning, som gjorde honom ovärdig en sådan flickas kärlek, som Leonna var, m. m. Allvarsamt och med forskande blickar betraktades han under tiden af Schalinsky; när denne ändtligen engång fick ordet, yttrade han: «Förstår jag dig rätt, så har du begått något — hvad det nu äfven må vara — som du ej kan försvara inför ditt bättre vetande, ditt ädlare jag, och nu är du dålig nog, att kasta skulden på den första, du träffar. — Förlåt mig, ifall jag bedömt dig orätt!» Den unga, lifliga, till utseendet ofta lättsinniga Schalinsky hade ganska rätt bedömt sin äldre, hastigt uppbrusande, men sedan alltid uppriktigt ångrande vän. Fogden, en mångårig tjenare redan hos fru Igeldorf, framdrog under hemresan alla de tröstegrunder han förstod, när han såg sin unga fröken så sorgligt stämd, menade att «alla sjukdomar int' bär te döden,» och «hennes nåd ä int' så lastgambal än, att ho int' kan qvikna vä', fast dä ser illa ut» — o. m. d. Fadren kom emot Leonna redan på gården.
Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar H. F. Strömfelt. Pä Vällofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar E. G. Holm. Pä Högvörd. PrestStändets Ledamöters vägnar Joh. Olof Wallin. Pä Hederv. BondeStändets Ledamöters vägnar Per Jernström. A. J. Wahl stjerna. IJppläst hos Högloft. Ridd. och Ad. d. 3 Juni. — Högvörd. Prest-Ständet ' cl. 8 Vallofl. Borgare-Ståndet d. 15 __ Hederv. Bonde-Ståndet d. 8 — Vördsamt Memorial! .f~Ierr Assessorn Arosenius har ..uti afgifvet Menioril till Vällofl. Borgare-Ståndet begärt, det en Lag mätte föresläs, som stadgar, att persöner, hvilka skola i häkte Källas, antingen för undergående af sträfteller under afvaktar. af Öfvermätta Utslag, må, efter det de erhållit dom vid Stads-Rätt, genast varda från Stadens häkte till närmaste Kronohäkte förflyttade och der på pu bli - •loa Den 3 Juni. bliqne kostnad underhållne och vårdade; hvilken motion, jemte de af Heir Borgmästaren Kjellander, enligt hvad Vallöf]. Ståndets Protocoll för den 11 i denna månad utvisar, deremot gjorde anmärkningar, blifvit till Lag - Utskottets handläggning öfverlemnad, Utskottet kanner icke någon allmänt gällande författning till hinder déremot, att äfven de, som för begångna brott inom Städerna blifva häktade, ina, efter det ransakningen öfver dem är vorden vid Srads-Domstolen fulländad och slutligt Utslag i målet afsagdt, men desses qvarhallartde i sådant förvar längre tid i anseende till besvär eller underställning erfordras, behörigen förpassas och afskickas till Länets Kronohäkte; och Utskottet bär på sådan grund ansett sig icke aga anledning tillstyrka antagandet af förberörde utaf Herr Assessorn Arosenius föreslagna åtgärd. Hvilket dock varder Riksens Höglofl.
Ed en hjelm, Gillis: Jag, för min del, anser det vara högst nödvändigt, att släderne, åtminstone de större, må hafva en gemensam fattigvård. Uti Götheborg har denna ordning varit införd i alla tider; staden består af 4 församlingar, 3 stora och en liten, och det skulle göra en rubbning i bela dess ekonomi, om häri skulle ske någon förändring. Jag yrkar denna gemensamhet så mycket mera, som de personer, hvilka tillböra den ena eller andra församlingen, icke äro tvungne att bo hvar inom sin församlings territorium, utan kunna hafva sina bostäder hvar de behaga öfver hela staden, emedan församlingarne äro hvad man kallar fri-församlingar. Don i a Mars. 367 FIr von Ho hen lin n sen: Jag instämmer visserligen i hvad Hr von Hartmansdorff yttrat och i de skäl han anfört för nödvändigheten af en gemensam fattigvård i städer, der liera församlingar finnas, och der förhållandet är att de förmögnare personerne bo i enviss eller vissa församlingar, och de fattige, hvilkas arbete de förmögnare behöfva, bo i andra, är det de sednare, som draga förmån af de förres arbetsbiträde och äfven tungan af desses underhåll i afseende på fattigförsörjning; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, alt donationer och testamenten ofta förekomma lill förmän för någon viss församling, och desse lära icke genom allmän lag kunna förintas, utan måste fortfarande utgå till sina bestämda ändamål. Men det gifves ett annat medel för bildandet af denna gemensamhet, nemi. att föreskrifva att den fattigförsörjning, som skall utgå genom allmänna bidrag, skall gemensamt vårdas för hela staden och användas, utan att till gemensamma behof använda hvad som är anslaget till någon viss församling. 1 afseende på att flera pastorat å landet måtte sig förena om en fattigvård, så kan möjligtvis någonstädes ett sådant förhållande komma att äga rum, men detta strider då mot det allmänna folklynnet, som just åsyftar att, allt hvad möjligt är, kunna inskränka sig inom en trång krets. Vi hafva icke sockenstyrelser, som kunna en sådan fattigvård öfvertaga, ty den, som af li. o. Ad. blifvit beslutad, anser jag ej vara så qvalificerad.
Landshöfdingarne tillagde tillsyn öfver de resande; ty genom nämnde författning har den del af polisen, som angår pass och rättigheten att utfärda dem, blifvit öfver hela Länet tillagd Landshöfdingen, ehuru Magistraterne i Städerne utom ResidensStaden fått sig uppdragit, att under Landshöfdingens tillsyn utöfva denna rättighet, emedan den icke utan omgång och olägenhet för de passbehöfvande af Landshöfdingen sjelf kunde utöfvas. Då Utskotten således redan tagit de framställde skälen i beräkning, men detta oaktadt ej ansett dem föranleda till något annat beslut, än som innefattas i det afgifne Utlåtandet, skulle jag för min del tro, att återremiss ej kan leda till Den t6 Mars e. m. 3G9 till något förändradt resultat. Jag anhåller således om proposition till bifall å Utlåtandet. Herr Hjerta: Jag har icke blifvit öfvertygad af de svar Grefve Posse och Friherre Ehrenborgh nu meddelat. För mig synes det tydligt, att om 1812 års författning lågt hela polismakten rörande pass i Landshöfdingens händer, visar detta sig såsom en oformlighet redan derigenom, att det icke kunnat verkställas; enär man för de olägenheter, som för de passbehöfvande skulle uppkomma, genast sett sig nödsakad, att öfverlemna denna makt åt Magistraterne i alla Städer utom LandshöfdingeResidenset, emot blotta skyldigheten att aflemna månadtliga förteckningar på de utfärdade passen. Nu uppstår nära samma förhållande äfven i ResidensStaden. Ty, oaktadt hvad de värde Talarne deremot anfört, lärer det dock kunna antagas för gifvet, att olägenheter skola uppkomma genom behofvet att anskaffa särskildta betyg från Magistraten, innan pass kunna erhållas. Det är väl sannt, att de fleste kunna veta, när behofvet af sådane betyg inträffar, och således på förhand undanrödja det möjliga hindret för passets utfärdande; men i alla fall utgör föreskriften en omgång, som icke alltid aflöper utan olägenhet, och af mången icke kännes.
Memorial till Rikets Ständer, med öfverlemnande af skrifvelseförslaget N:o 2.53. Jemte det Expedilions-Uiskotlet härhos öfverlemna)- uppsatt förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren i835, i83y och 1839 afgifne Berättelser om samma år verkställd granskning af Stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren i832, i833, i834, i835, i836 och >837, får Utskottet vördsamt anmäla, att, ehuru den af Stats-Utskotlet, i dess Utlåtande Nio 76, §. 57, föreslagna och af Rikets Ständer bifallna underdåniga anhållan hos Kongl. Majit, att den CanzliRådet Lagerheim, i egenskap af f. d. General-Consui i Algier, tillagda expectance-lön af 1000 R:dr Hamb. Banco, må med detta år upphöra, naturligtvis afser sistförflutne ar, då nämnde Utlåtande uppsattes och af Rikets Ständer afgjordes, har Expeditions-Utskotlet likväl, då Rikets Ständers ifrågavarande underdåniga anhållan först innevarande år till Kongl. Majit ingår, ansett sig uti skrifvelse-förslaget böra bibehålla uttrycket detta år, enär Utskottet förmodat Rikets Ständers mening icke hafva varit, att den åtgärd, hvarom Rikets Ständer i berörde hänseende beslutat hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, skall ega rum retroaclivt. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af erhållne äterremisser af skrifvelse-förslaget JS:o 2/p5.
Från Hederv. Bende-Ståndet. 8. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 38, i anledning af väckt motion om förklaring af Kongl. Förordningen den 10 Juni 1811, angående straffet för olofligt innehafvande af dyrk; samt N:o 41, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, med förslag till ändring i Kongl. Förordningen den 20 November 1815 om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof. S. D. Efter skedd föredragning återremitterades, med dervid gjorda anmärkningar, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 18, i anledning af väckt motion om förnyelse af stadgandet i 52 § af Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 29 Juni 1752, angående rättighet för allmogen att till rikets städer få till försäljning afföra den afvel och de varor, dess hemman af sig kasta; hvaremot Ståndet biföll samma Utskotts Betänkande, N:o 19, i anledning af väckta frågor om ändringar och tillägg i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 samt Kongl. Kammar-kollegii derpå grundade Kungörelse den 29 i samma månad, rörande besiftnings-rätt till krono-hemman. Bih. till R. St. Föredrogs och bifölls i sin helhet Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 212, i anledning dels af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslag för hospitalernas förbättrande, dels af väckte motioner angående inrättande af ett hospital för hufvudstaden; hvarjemte Ståndet, efter föredragning af samma Utskotts nedannämnde Memorial och Utlåtanden, stadnade i följande beslut: Memorial: N:o 213, med förslag till voterings-proposition i anledning af Kiks-ståndens skiljaktiga beslut rörande Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling af kronans rätt till dana-arf efter närings-idkerskan Johanna Emilia Hollander; Godkändes.
Jag tillåter mig allenast att utur doktor Sandbergs reservation upptaga hurusom han lagt vigt derpå, ”att hos nästan alla nationer af Germaniskt ursprung igenfinner man uti deras räknesystemer mera sällan talen 5 och 10, men vanligen, jemte Indelningen, talen 3, 6 och 12 likasom hos oss”. Doktor Sandberg har jemväl fästat sig vid det förhållande, hvartill man skulle komma genom antagande af Utsk:s system. Han yttrar nemi.: ”Det system, som H. Utsk. förordat, tyckes icke vara ett af de lyckligaste. För att kunna betala (i sk. r:gds fordras deraf 3 slvcken mynt, det ena af 10 penningar om 4 sk. !)| rist. r:gds, det andra af 2 penningar om liff rist. ngds och det 3:dje på { penning om 2'H st. Med alla dessa bråk får man ihop 6 sk. ngds. För att kunna liqvidera 18 sk. ngds fordras samma 3:ne stycken kopparmynt med sina bråk jemte ett silfvermynt af ridr specie. Om icke Ständerne blifva ense om något enklare och med nuvar. vanliga penningevärden lättare jemförligt räknesystem, synes det mig vara bättre att behålla det man har och hvarvid man är van.” Gr. Cronhjelm har, till stöd för decimalsystemets införande här i landet, åberopat att det vöre antaget i Finland och att man derifrån icke försport något missnöje med besagde system. Jag tror denna omständighet vara mindre bevisande i afseende på våra förhållanden. Det är en känd sak, att Ryska Regeringen, sorn beherrskar Finland, äger all ål sine innevånare, der sä lämpligt befinnes, anvisa en vistelseort, som, i anseende till dess aflägsenhet, jemte klimat och lokal förhållanden lärer vara mindre angenäm. Under sådane omständigheter låter ett missnöje, äfven om det lill högre eller lägre grad samt med eller utan fog i verkligheten har tillvaro, sig icke förmärka; det är förklarligt nog. Att af tystnaden slu - Den 4 Mars f. m. 35 ta till belåtenhet, torde alltså ej lemna säkert resultat.
KRONOFOGDEN. EN POSSESSIONAT. LÄNSMANNEN. PASTORN. EN TJÄNSTEFLICKA. EN DRÄNG. _______ Första akten. med enkla, gammaldags möbler, pärlfärgade karmstolar, en och ett fönster. Det är halfskumt, endast ett ljus brinner i den. Fru Segerstedt kommer in från dörren till vänster (På Sätra gård kvällen innan julaftonen. En landtlig sal lång soffa, ett piano, en stor gungstol. Till höger tamburdörr kronan och diskuterande röster höras bakom den stängda fonmed en krontändare, skall till och tända flera ljus, men smyger sig vid ljudet af rösterna närmare fonddörren och lyss hastigt retirerar ut samma väg hon kommit. Nästa ögonblick slås fonddörrarna upp af General von Brinck, som häftigt kommer in i salen följd af Häradshöfding tils en hand på den andra sidan tager i dörrvredet, då hon Vahrman med en penna i handen. Dörren blir på gafvel till generalens arbetsrum, hvilket är starkt upplyst af en lampa på skrifbordet och ljus på den öppnade byråklaffen. En mängd papper spridda öfveralt på golf och stolar. Lådor med handlingar utdragna i byrån). (slår upp sin korta militärrock) GENERALEN. Uff då, det bli r för varmt därinne! (fortsätter diskussionen) VAHRMAN. Den sak en borde bror tänka öfver mer än en gång... GENERALEN. Det är inte värdt vi talar om det vidare. VAHRMAN. Hvarför har bro r då kallat på mig som juridis k rådgifvare? GENERALEN. För att ordna mina aff ärer, vet jag . För att lagenligt insätta en fideikommissarie till Sätra efter mig. Saken är ju klar. Det f ins bara en arfvinge, som kan komma i fråga enl igt fideikommiss-stadgarna, och det är min bro rson. När jag tecknat mi tt namn under handlingarna, ha vi dem undan. J ag vill h a fred för julen, min gaml e bror. VAHRMAN. Saken är inte alldeles så klar som bror föreställer sig .
Vi äta nämligen i hvardagslag helst spisbröd; någon gång köpes en limpa. Likaså köper j * .g sällan s. k. smörgåsmat, enär mina penningar ej räcka till riktigt fin och god så- dan, och tarfliga korfsorter och dylikt tycka vi ej om, utan föredraga varm mat såsom varande mer närande. Men till all stekmat använder jag godt smör, endast till stekt sill och sillbullar flottyr. Hafrevälling på mjölk dricka vi hvar morgon. Till frukost äta vi 1 ägg hvar jämte smör och salt kött (har alltid salt kött hemma att skära utaf till smörgås, mest af bringa, sam är billigare än benfritt kött; men tjock bringa samt af prima slag är den). Kaffe med dopp af hembakadt bröd eller skorpor, som jag själf bakar. Någon gång stekt sill och potatis, ibland varma kotletter, köttbullar, strömming eller annan stekt fisk eller någon omelett. Till kvällarne ha vi smörgås och i allmänhet gröt af omvexlande slag. Så t. ex. köper jag till en vecka följande: 2 kilo kalf 2: 20 Lägg ._ ._ 1: — Kabiljo 0: 60 Gryn 0: 25 Kaffe och bitsocker _ 1: — Smör 2: — Kotlett 0: 60 Färs t 0: 70 Ägg - 1: — Strömming 0: 25 Rötter och kryddor 0: 40 10: — Fördeladt sålunda: Söndag: Kalfstek, potatispuré; buljong m. klimp. Måndag: Kabiljo; mannagrynsvälling. Tisdag: Köttpudding, turska bönor; semla o. mjölk eller sagosoppa. Onsdag: Frikasé på kalf; afredd buljong. Torsdag: Kabiljopudding; ölsoppa. Fredag: Kotletter med potatis; risgryns vallin g. Lördag: Kabiljopudding; köttsoppa. Veckan därpå köper jag t. ex.: 2 kilo salt oxbringa Färs Färsk bringa Fläsk Ärtor Nypon Gös ii. Måndag: Köttbullar m. makaroner; risgryns välling. Tisdag: Kotletter m. potatis; tisdagssoppa (på spad). Onsdag: Pepparrotskött o. soppa. Torsdag: Ärter, fläsk o. plättar.
St, med tystnad emottaga ett sådant förslag, blir annan, an att vi skola anses hafva tacite efterskänkt vår lag* stiftningsrätt i detta fall, så har jag ansett min skyldighet Vara att lästa Representationens uppmärksamhet derpå. Vill Representationen efterskänka denha rättighet, så kan jag åt* minstone icke anse den likgiltig, utan vill för min enskilda del hafva förklarat, att jag både bort och velat deremot protestera. Jag tror, att det skall vara både Representatio* nen och LagUtsk. värdigt att instämma i denna protest. Frih, Åkerhjelm, Gust. Fredr.! Jag hade trott, att föremålet för öfverläggningen vid fråga om remiss till LagUtsk. af K. M.‘s förevar, nåd, propos. skulle inskränkt sig inom sjelfva ömhet, och jag hade således trott, att de anmärkntr, som tilläfventyrs dervid kunde göras, skulle grunda sig på förslagets delar, och att de värda anmärkarne ville Sätta LagUtsk. i tillfälle att taga i betraktande, huruvida den nåd, proposrn till alla delar uppfyllde ändamålet, eller om något dervid vöre atl anmärka. Så har vanligtvis tillgått med propos:r och motioner, som remitterats till Utskotts behandling, och derpå vinner ärendet i afseende på det be* 2.2 H, 20 x54 Den 14 Maj. slut, hvartill det föranleder. Har hafva egentligen blifvit framställda annjärknrr emot sjelfva principfrågan, lim livida nemi. den del af vexelstadgan, som rörer vexelfördrag emellan Sverige och utrikes orter samt i 11. Sirs förslag var upptagen, kunde skiljas från detta förslag på den grund, att det icke hörer till den civila, utan till den occonotniska lagstiftningen. Här har äfven blifvit anmärkt, att denna anmärkn. skulle vara ett skäl för LagUtsk. att på ett annat sätt upptaga frågan. Jag får häremot förklara, att beträffande motive/na för dentiä princip, äro visserligen på rikssalen upplästa K. M:s nåd. åsigter-och grunder för frågan.
Då jag i hufvudfrågan förut stridt tillsammans med Gr. Hamilton, önskar jag äfven nu, i likhet med honom, att inbjudningen måtte bordläggas. Frih. Alströmer, Oscar: Jag anhåller att få upplysning om huru R. o. Ad:s beslut i förra plenum affattades rörande dessa båda inbjudningar. 1 anledning häraf upplyste undertecknad, att sedan Borgare-St:s ifrågav:de inbjudning i sednaste plenum föredragits och begärts på bordet, hade R. o. Ad., uppå Frill, af Ugglas’ förslag, beslutat, att samma inbjudning skulle uppföras främst å föredragningslistan till nästkommande plenum, samt att, då BondeSt:s inbjudning i samma ämne sedermera förekom oell begärdes för andra gången på bordet, Ståndet, uppå framställning af Gr. Liljencrants, lättat det beslut, att Bonde-St:s inbjudning skulle företagas till afgörande i sammanhang med inbjudningen från Borgare-St. Frih. Alströmer: Vid sådant förhållande torde val svårligen någon bordläggning nu kunna ega rum, då ingen begärde bordläggning af Borgare-St:s inbjudning. Den 22 Maj f. m. 435 Frih. Raab: För min del anser jag Gr. Hamilton fullt berättigad att begära bordläggning; men då detta kunde se ut som om man väntade en förstärkning, som skulle komma hit särskildt för denna fråga, så hemställer jag, om ej Hr Gr:n ville afstå från sitt yrkande. Hr von Knorring: Ehuru jag icke delar Frih. Raabs åsigt, torde det rättaste vara att öfverlemna denna tvistefråga till Hr Gr. o. Landtm., och vågar jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, behagade tillkännagifva, hvilket behandlingssätt härvidlag är det rätta.