Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror visserligen, alt flere Församlingar gifvas, der detta beräkningssätt skulle blifva lätt, och befordrande hastigheten vid rösternes hopsummering; men deremot linner jag det overkställbar! i andra Församlingar, t. ex. i den Församling, som för några få år sedan hos Kongl. Majrt anförde klagomål öfver ett förrättadt Prestval, dervid handlingarne, som granskades i Rikets Allmänna Ärenders Beredning, utvisade, altröster funnos i brutna tal, hvilka hade 6 siffror i både Täljare och Nämnare. Hvad Herr Cederschjölds förslag att reducera rösterne till enheter beträffar, så hemställer jag på samma grund, huru det skall låta sig göras, eller huru många tusendetals röster en stör - Den i5 Junii f. m. re Godsägare skall aflemna, der enheten måste motsvara ett bråk med 6 siffror i Täljare och Nämnare. Jag tror derföre det vara bäst, alt-förblifva vid det förra beräkningssättet. I 19 §. hafva Utskotten tilllagt Arrendatorer rättighet, att rösta för den jord de innehafva, så vida ej ägaren genom contracl sjelf förbehållit sig röslrättigheten. Jag kan ej inse någon nytta af denna förändring. För min del har jag ansett rösträttigheten från uråldriga lider vara förenad med ägande-rätten till jorden, och sådan, att den icke utan ägarens uttryckliga samtycke kan öfvergå till innehafvaren eller Arrendatoren. Jag finner så mycket mindre nödvändighet, alt skapa en ny Lag efter motsatt princip, som den endast skall tjena alt försvåra Contracters uppgörande, och mångdubbla de försigtighetsmått en Ägare 'nödgas iagttaga, utan att meli föra någon fördel, eller förekomma något missbruk, enär det icke lärer blifva svårare att använda konster vid Prestval, om jag så får uttrycka mig, ehvad Arrendatorn eller jordägaren innehar rösträttigheten. Jag gillar Herr Hjertås anmärkning att valen böra kunna ske på större Högtidsdagar. Menigheten är då talrikast församlad, och isynnerhet medför det beqvämlighet för de mera aflägset boende i vidsträckta Församlingar.
Detta oaktadt har seden att ge bestämda arrendekontrakter i senare tider aftagit hos Engelska Aristokratien 78, som isynnerhet är jordägare. Det är allmänt medgifvet – heter det i en Tidningsartikel, som vi begagna – att åboerna (the tenants) äro i England med få undantag insolventa, och att egendomsherren (the landlord) tager af dem hvad han kan få, hållande alltid restantierna öfver deras hufvuden, så att de endast ha valet emellan sitt fraktlösa bemödande och fattighuset. Likväl afskräcker en ruinerad generation af Farmers ej en annan att komma i stället. Hvaraf synes, att egendomsherren i sjelfva verket kan förelägga hvad vilkor han behagar; den enda hållhaken på hans godtycke blir slutligen hans fruktan för fattigtaxans tillökning. Frågar man honom, hvarföre arrendet (the Rent) skall vara dubbelt nu emot år 1793, då spannmålspriserna nu äro desamma som då; så svarar han, att han köpt till dubbelt högre pris än det af 1793, och har egendomen full af inteckningar, hvarföre att nedsätta arrendet vore för honom detsamma, som en konfiskation. Det är utan tvifvel hårdt, men ej hårdare än det missöde, som drabbar hvarje misslyckad spekulant 79. Bland hufvudskälen, att låta paktaren sitta på behaglig tid, är, isynnerhet sedan Parlamentsreformen utsträckt rösträttigheten, – att godtycket sätter jordägaren i stånd att så mycket säkrare verka på sina åboers röster vid Parlamentsvalen; och utgången af de sista valen (år 1837) och den öfvervigt Tories på landet då behöllo, visar verkan af detta medel. –Ett farligt medel! Ty det skall sätta den jordägande Aristokratien allt mer i ovänligt förhållande till sina underhafvande; liksom den redan står i ett fiendteligt till manufakturbefolkningen. De Engelska spannmålslagarna (the Cornlaws) äro det förnämsta stridsämnet dem emellan; och vi vilje derom i korthet meddela så mycket, som tjenar att förstå striden.
Ånyo föredrogs BorgareSt:s den sisth Febr. på bordet lagda prot.utdr. af den 20 i samma månad, med inbjudning till R. o. Ad. alt med BorgareSt. sig förena i det af Ståndet beslutade bifall till 1 §:n af förslag till lag för enskilda banker, enligt Bancooch LagUtsktns utlåt. Gr. Frölich, David: Jag skall icke lala vidlyftigt för bibehållande af R. o. Ad:s förra beslut. Är det så att mine värde motståndare finna att Husets ledamöter, som nu äro uppe, nro af ett tillräckligt stort antal för att fatta ett annat beslut än sist, så kan jag icke sådant förvägra. Jag skulle ändock vilja hemställa, om det ej vore så godt att låta i vanlig ordning Utskm se, huruvida de kunna sammanjemka meningarna och då komma med inbjudning till de resp. MedStånden alt instämma i andra Stånds beslut. Att jag, för min del, icke återtager den tanke jag här haft äran yttra och förfäkta, det behöfver knappast sägas, lika så litet som att jag i följd deraf anhåller att R. o. Ad. måtte lägga denna inbjudning till handlingarna. Men delta är blott min enskilda opinion. D e n i Mars. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Under hela discussionen 0111 betänk. rör:de privatbanklagen har jag vid många tillfällen yttrat, alt jag ansåg nödvändigt och äfven hyste en förhoppning, att R. St. skulle antaga det förslag till 1 §, sorn Utsk:n framställt. Det var under en sådan förutsättning, som jag under loppet af discussionen frångick flera af de yrkanden, hvilka jag annars hade ansett mig förbunden att göra vid de öfriga §§:na, derest jag hade trott, att det af R. o. Ad. då antagna redaetionsförslag till 1 §:n skulle blifva det gällande.
Det skulle lätt kunna väcka betänkligheter vid att ingå i sådane bolag och således motverka deras uppkomst, om en delegare icke ser för sig någon tidpunkt, då han kan komma ifrån bolaget på annat sätt, än att sälja sin aktie med förlust. Uti denna § torde ock böra tilläggas, att den ort, hvarest styrelsen har sitt säte, är för bolagets hemvist att anse. 4§. Stadgandet i denna § synes vara blott reglementariskt och kunna utur lagen uteslutas. 5 §. Då föremålet för den lag, som nu är i fråga att stiftas, egentligen synes vara att bestämma rättsförhållanderue emellan bolaget och utom detsamma varande personer, synes behöflighelen af det i denna § föreslagna stadgande helt och hållet bero deruppå, huruvida man tillåter bolaget att i afhandlingar nyttja annan underskrift än den antagna ”firman,” och i följd deraf anser fordringsegares rätt böra betryggas genom reglementariska föreskrifter i afseende på delegares inbördes förhållande sins emellan. 6 §. Dervid kan enahanda anmärkning göras, som vid den föregående. 7 §• Vid denna § torde ej något väsedtligt vara att anmärka. 8 §. Om den vid 2 §. gjorda anmärkning i afseende på namnteckningen skulle godkännas, kunde stadgandet i denna § vara öfverflödigt. I annat fall åter, torde införandet af orden: ”aktie-bolag,” eller allmänt aktiebolag uti handlingen icke medföra någon större upplysning, huruvida någon ansvarförbindelse eger rum för dem, hvilkas namn finnas å handlingen eller icke. Den, som känner lagen om aktie-bolag, för honom behöfves icke denna upplysning och för den okunnige blifver det ändock lika oklart, hvad som är hans lagliga rätt. Kongl. Maj.ts Nåd. Det torde alltid blifva svårt, om icke omöjligt, att genom regiementariska föreskrifter i afseende på förvaltningen af bolagets tillgångar eller bokföringssättet, söka bereda bolagets fordringsegare säkerhet för full betalning af deras fordringar. Den enda möjligen verkställbara föreskrift i delta hänseende vore det stadgande, att delegarne i bolaget äro personligen ansvarige derför att tillgångarne fullt motsvara skulderne, men genom ett sådant stadgande komme den åsyftade friheten från annan betalningsskyldighet än med aktiens belopp att försvinna, och ändamålet med lagen att förfelas. 10 §.
Sedelstocken, som hlifwer en följd deraf, att Banken nödgaS uppfylla sine ätagne förbi.delser, att än ytterligare försträcka bwad till krigsstulldenS flutnga liqviderande erfordras, sä enär Banco.Utstottet bestämdt förklarat, att följderne af Annuitets Läne-systemets werkstätlande äro ännu men, sigure, och fördenstull detsamma alldeles afstyrkt, har Stats. Utstottet bordt hwika derwid och anse Banken utan fara kunna, meddela de bewil jade Läne. biträden. Desiutom har Stats. Utstottet icke äsidosatt det wisieriigen nyttiga ändamälet att minsta Bankens förskott, emedan Stats Utstottet just i det afseendet tillstyrkt, att Riksgälds-Contoi. ret mä upptaga Län pä korrt wisi betalnings, tid, hwaraf Stats-Utstottet förmodar mycken framgäng kunna wäntas till berörde ändamäls befrämjande. Beträffande sedan Herr Profetzoren Doctor Almqwists tanka,.«att Utländuingar icke stola i Annuitets. Länen, deltaga för andre Fonder, än deras hos inhemste ägande fordringar, och att de säledes icke komma att genom AnnuitetsLänen utdragastörre belopp af räntor, än de, af 8 Den ri October. af enskillte i allt fall skulle uppbära, sä kan Stats-Utskottet icke frängä sin farhäga, att Utländniugen icke blott för nämde stags Fonder utan äfwen genom wida större, dem han ge. nom Weplar läter indraga pä sig, finner sin räkning wid, att hellre här placera sine pennin, gar mot 7 procent, än att ätnöia sig med Z ända till endast s; procent, som pä främmande orter i synnerhet i Holland utgör wänlig ränta; och i denna händelse blefwe ju följden, att in. ländsk skuld, titt Rikets stora förderf, blefwe förwandlad till Utländsk, i stället att afsigten borde wara twerlom.
Hvad blef af syrenerna jag stälde på ditt bord! De doftade så starkt att jag måste taga undan dem! Detta hufvud, som kan bära så stora tankar, låter oroa sig af små blommor! Stackars Olof! Du skall icke hindra mig, mitt barn! Du älskar mig icke, Olof! OLOF (skjuter henne ifrån sig.) CHRISTINA (stiger upp och smeker Olof). CHRISTINA. OLOF. Hur kan du säga så, mitt kära lilla barn! Du älskar mig icke högst; du håller mera af ditt arbete än af mig! O hvad jag hatar dessa papper (Kysser papperen). De få veta alla dina tankar; på dem tröttnar aldrig ditt öga att hvila; endast de kunna sätta din själ i brand... OLOF (ler). Och du ler åt mig! O jag blir så liten bredvid dig, Olof! Jag skall endast syssla med dessa småting som du kastar ut genom fönstret Hvarför ler du? Om du visste huru jag afundas dessa smutsiga räkningar, dem jag hatar långt högre än du! Dem skänker du dina kyssar, då dina läppar endast ha förebråelser åt mig! (Kysser Christina.) Grif oss något vin att dricka, min vän! OLOF. CHRISTINA. CHRISTINA. OLOF. Nu är du min Olof! Tack! Nu är jag din Olof! Den andre Olof får du aldrig! Kan jag då aldrig ega dig hel och hållen! Det gör jag icke sjelf! Sjung för mig, Christina, sjung för Guds skull! CHRISTINA (har gått till venstra dörren och talat utåt). CHRISTINA. OLOF. OLOF CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA OLOF. CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. OLOF. Din skål, min flicka, tag lutan och sjung, Så göres mig icke min möda tung! Ej någonsin förr så om sång du bad! Hvad skall jag sjunga då ej du är glad? Om trogen kärlek, förstår du, flicka! Och är jag ej glad, välan, låt mig dricka, Ty kärlek är glädje, och glädje är rus! Sjung du om foglar, om bäckars brus, Om riddarborgar och troll och drakar, Om prinsessekärlek, som allt försakar
Sammetsband; se Band. Sandarak; tuilbeliandlas lika med Gummi. Sandel; se Färger. Sassafras, hänföres under Apoteksvaror. Satin; se Väfnader. 27 Tull värde. Banko. Qvantitet för tullberäkningen, Införselstullen. Bauko. U:dr sk. rist Saxar: B: dr sk. r:st 5 * öfverskärare* 1 lisp. - 12 — 3 andra slag * Segel: införselstullen bestämmes efter den å väfnaden, hvaraf de bestå, med tillägg af 10 procent. Senap: 1 skålp. 36 (5 —- 1 skålp. — 6 24 — malen 1 skålp. 4 — 3 O * Serpentinsten s arbetad * Siktduk, af metall, tullbehandlas så- som det ämne, arbetadt, hvaraf duken är förfärdigad. Silfver : 1 lisp. 16 f 16 —_ * arbetadt, förgyldt eller oförgyldt . 1 lod — 6 — 16 bok-, äkta och oäkta 1 lod 2 — 2 — musiv-, målare-, pudereller unsen1 lod 12 — 13 16 — Silke, färgadt Skomakare-arbeten : 1 skålp. 1 — 10 af siden af annan väfnad, karduans-, färgade 1 skålp. 2 24 5 16 Ulli» eiler lackerade skinn • • • 1 skålp. 1 16 — 3 andra slag ... 1 skålp. 36 Schellack ; se Gummi. Segel, bergane frän främmande förolyckade fartyg; se Inventarier. Segelduk; se Väfnader, linneoch hamp-. Sejlergarn ; se Garn, hamp-, segeloch bind-, Senelsblad, liänföres under Apoteksvaror. Shawlar och shawletter; se Väfnader. Sidentyg; se Väfnader. Siktar) se Slöjdevaror, ej specificerade. Siktduk, af annat än metall; se Väfnader. Silfverglitt; se Glete. Sill ; se Fisk. Sjökort; se Kartor. Skedvatten; se Salpetersyra.
Såsom skäl härtill får anföras, att Carlskrona aldrig tillförene erhållit några statsmedel till skolhusbyggnaden; att en större utvidgning af skol-lokalen eller också uppförandet af ett nytt skolhus jemte det nu befintliga är alldeles nödvändigt, för att inrymma det alltjemt vexande lärjungeantalet, och att staden ej ännu betalt den skuld, den redan måst åsamka sig för ombyggandet af det äldre skolhuset. Emedan jag sjelf har den äran vara Inspector-Scholse för högre elementarläroverket i Carlskrona, är jag så mycket bättre i tillfälle att vitsorda otillräckligheten af det nu befintliga läroverkshuset, hvilket beräknades att inrymma 150 gossar och nu begagnas af 269. Man nödsakas ej allenast använda samlingssalen till lektionsrum, samt genom omkastning af lektions-tiderna meddela undervisning i sång, musik, ritning och läsning i ett och samma rum, utan, hvad värre är: man ser ingen möjlighet att inrymma flere lärjungar, än de redan befintliga. Det hade varit lätt nog att anskaffa en ståtlig ritning med kostnadsförslag för ett nytt storartadt skolhus, vare sig att det ansetts böra beräknas till ett, två eller tre hundra tusen Riksdalers kostnad; men i stället att sålunda framställa anspråk på Statens frikostighet, tror jag det vara lämpligare, att rätta utvidgningen eller nybyggnaden efter det anslag, Ständerne anse sig kunna rättvisligen tilldela Carlskrona, på det nämnda stad må ske lika rätt med andra städer, som hafva högre elementarläroverk, hvarvid jag icke en gång vill till jemförelse framställa de rika anslag, som vid föregående riksdagar tillfallit somliga städer, utan endast vördsamt föreslå: att om Rikets Ständer finna sig föranlåtna vid denna riksdag lemna något anslag, utan återbetalningsskyldighet, till nybyggnad eller utvidgning af någon högre elementarläroverksbyggnad i riket, då äfven måtte till Carlskrona högre elementarläroverksbyggnad anslås af Statens medel, utan återbetalningsskyldighet, ett lika stort belopp som det högsta någon annan stad erhåller för dylikt ändamål. Remiss till vederbörligt Utskott begäres vördsamt. Stockholm den 14 November 1865. G. C. Witt. 176 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Indragnings-staten för Kommendanten och Direktören vid straffoch arbetsfängelset på Långholmen, Majoren m. m. Frans August Tellander; 2:o i fråga om förändrad grund för utgörande af fjerdingsmans aflöning; 3:o ang:de anslag till fortsättande af storskiftesoch afvittrings-förrättningarne i rikets norra län under år 1867; 4:0 ang:de pension å Allm. Indragnings-staten vid afskedstagande för styresmannen vid afvittringsverket i Vesterbottens län, förste Landtmätaren derstädes m. m.
Några sömniga dankar brunno på ett af fönstren och ur den oformliga spiseln kastade en väldig brasa sitt matta sken öfver det kvistiga furugolfvet, på hvilket eleverna enligt tidens sed sutto under lektionerna. Bord och bänkar voro nämligen bannlysta från skolsalarna. Från angränsande rum spordes ett högljudt svammel. Alphabeticas elever bjödo här till att efter bästa förmåga inplugga i sig vetandets första grunder. De leddes däri af en instructor eller auditor, såsom de mera försigkomna eleverna i denna sin egenskap af lärare benämdes. Det gick trögt, men färlan, som hängde hotfull på väggen, lifvade intresset och sporrade fliten, då dessa ville tryta. Detta var för öfrigt ett redskap, som i medeltiden rätt ofta kom till användning vid hvarjehanda förseelser både från djäknars och underlärares sida. Den unge lärarens tålamod synes dock ej låta störa sig af första motgång. Men någon gång tillkännager likväl en och annan min i hans anlete en tydlig missbelåtenhet med sina disciplers tröga uppfattningsförmåga. Vi igenkänna i honom en för oss gammal bekant: Arvid Kurck, nu elev å grammatica. Vid medeltidens slut utgjordes eleverna vid Åbo katedralskola ännu för det mesta af allmogesöner. Men någon gång sände också de högre uppsatta, t.o.m. adeln, sina söner hit för att uppfostras till mottagare af höga kyrkliga värdigheter. Samma mål synes jämväl hafva föresväfvat Arvid Kurck vid hans inträde i nämda skola. Men också andra orsaker drefvo honom härtill. De uppskakande händelserna på Laukko hade otvifvelaktigt så berört den känslige gossen, att han för alltid beslutit att afsäga sig familjelifvet och ingå i det andliga ståndet. Af samma skäl uppkallade han sig ej häller, såsom vid denna tidpunkt annars var vanligt, efter sin fader Arvid Klasson Kurck, utan helt enkelt Arvid Kurck. Klasserna i Åbo katedralskola voro till antalet fyra, nämligen rhetorica, grammatica, donatistica och alphabetica eller elementaria. Rektor var ende ordinarie läraren. Han erhöll sin aflöning af kyrkan, olika vid olika skolor. Så omnämnas rectores beneficiati och rectores non beneficiati.
Det gäller att rädda såväl de hermelinsbrämade sammetsmantlarne som dalkarlarnes och » bussarnes » mera enkla utstyrsel undan mått och mal och all annan farlighet. Jag kan i förtroende tala om, att enligt doktorns egen försäkran, det, tack vare fröken M. och hennes medhjälparinnor, råder en mönstergill ordning i Skansens klädkammare. Och när doktorn är belåten, kan man minsann vara säker på, att vederbörande med heder sköta sitt uppdrag. Han nöjer sig aldrig med halfmesyrer. *] YEidson \ iriarsår \ a Fröken Millrath föddes å sina morföräldrars i Botkyrka socken belägna egendom Biksten, där drottning Kristina hade ett af sina många jaktslott. Föräldrarne voro löjtnanten v i d Helsinge regemente Karl Gustaf Millrath och dennes maka, Hanna Cederstrand. Fädernehemmet var egendomen Bastaborg å Ekerön. Men redan vid två års ålder förlorade fröken Millrath sin far. Hennes mor flyttade då till Stockholm, där hon sedermera ingick nytt äktenskap med nuvarande sekreteraren i medicinalstyrelsen, A. Holmberg, och fröken M. har sedan alltjämt haft sitt hem i Stockholm. Sin skolundervisning erhöll hon dels i Ahlinska skolan, dels vid fröken Anna Sandströms läroverk. Efter slutad skolkurs genomgick hon två » seminarieringar » i Lyceum för flickor. G U landet, till landet, till skogen och ängen och landtliga svängen och källornas våg! Öch tankarne flykte, och högt stige sången! fyll rikligen fången med blomster och blad! JMnd rosor bland lö / ven, att midsommarkransen kring stången i glansen blir glindrande glad! IDUN 1898 påskina, ett nödvändigt ondt. Det orsakas icke endast, icke ens i hufvudsak af bristande penningemedel. Till den kommunala fattigvården användes numera årligen öfver 12,000,000 kr. Ä n mer: erfarenheten visar, att utgiftsposterna på detta konto i de kommuner, som äga en rationel fattigvård, i allmänhet icke äro högre än i de flesta öfriga. * Det är således i det allmänt tillämpade systemet, som felet främst är att söka.
Utsk:n ansågo sig likväl icke böra gå så långt, utan, för att icke på förhand ingripa i någons rätt, stannade Utsktn vid den enkla begäran alt saken måtte lagligen utredas, på det att en så långvarig stridsfråga måtte hå ett länge önskadt slut, och deruti hafva Ulsk:n gjort endast hvad de funnit rätt och billighet fordra; ty det må till och med vara söm man sagt, alt ett bifall till Utsktns förslag mera skulle vära till Skada än gagn för de sökande, så bör saken likväl en gång blifva definitivt utredd. Utsk:n kunde derföre ej vara döfva för en begäran, sam af en riksdagsman för ett stort antal committenter vid flera på hvarandra följande riksdagar blifvit framställd. Att ingå till Konungen med lind. anhållan endast om utredning äf förhållandet, måtte väl ej kunna sägas vara en kränkning af kyrkornas rätt; ty hafva dessa rätt till hemmanen, så blifva de äfven utan allt tvifvel betryggade dervid, och derigenom befriade för nya recriminalioner i samma sak, hvil - 16 H. 24 Den 5 November e. m, ka annars utan tvifvel skola ånyo väckas vid hvarje kommande riksdag. Hr Grubbe! Efter hvad som af föreg-de talare blifvit anfördt, har jag ganska litet alt tillägga, isynnerhet som jag gerna erkänner, att jag icke har den speciella kännedom på långt när af ämnet, som synnerligasl de tvänne förste talarne utvecklat. Emedlertid, och då det möjligtvis kan komma att tillhöra mig att laga någon befattning med denna båga, ifall den föreslagna skrifvelsen till Konungen komme att afgå, så må det tillåtas mig att få yttra några få ord. I hufvudsaken förenar jag mig med de tvänne förste talarne, Hr von Hartmansdorff och Frih.
Di rectionen vid hvarje års slut bör insändas fullständig berättelse orri hvad som blifvit vid byggnaden tillgjordt, samt då kan återstå för dess fullbordande efter den af Eders Kongl Majits'fastställda plan. Hvilket allt Riksens Ständer härmedelst i underdånighet velat Eders Kgl. Maj:t tillkännagifva. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allemådigste Konung ! Eders Kongl. Majus under - Den 11 Juli. losi underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Kidd. och Adelns vägnar Carl Mörner, h. t. Landtm. På Borgare Ståndets vägrtar JI. Schwan, h. t. Talman. På Prest-Ståndets vägnar J. A, Lindblom, n, v. Talman. På Éonde-Ståndets .vägnar Lars Olssen, n. v. Talman. Uppläst den i i Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung ! Då Eiksens Ständer ifrån deras Stats-Utslcott emottagit den anmälan, det räkenskaperna utvisa, att Löfås Silfververks-tionde, såsom en Stats»Verkets ordinarie inkomst, är beräknatj till 20 E:dr om året, icke till detta belopp influtit, och det genom anställda noggranna undersökningar blifvit upplyst , att Grufvedriften vid Löfås icke lönar sig, utan hittills medfört en ganska betydande årlig förlust för Eders Kongl. Maj:t och Kronan i de stora friheter och förmåner, som, på Stats-Verkets bekostnad, disponenten af detta Verk åtnjuter , hafva Eiksens Ständer ansett Eders Kongl. Maj:ts och Kronans höga rätt samt Statens förmon fordra, att detta Verk nu nedlägges, och de dertill nu anslagna förläningar och friheter till Stats-Verket indragas.
Förmyndares answar och skyldighet att upprat, ta allan stada synas böra mätas icke elter ett äsatk, utan fast mera efter ett genom försäljning uppkom, mande wa-de. Hwad beträffar Jord och fask Gods synes dermed instämma förordnandet i Ärfva Balken Cap. 22 §. z samt i JordaBalkenCap. 4 §. 8, och om lös Egendom heter det i ÄrfdaBalk. Cap. 22 §. 4, att den bör föryttras och pennin, garne förräntas. Att det i '8oz ars ChartL'Sigil!atw Förordvina för Domare införde förbud emot ett närmare efterseende af en Boupptecknings innehall än huru wida - Den 2z April. sz wida den wore med behörig Charta belagd, möjligtwis af Ominne influtit, synes sa mycket mera wara en alldeles förwagad supposition, som detta förbud fast mera tillkommit af öfwerlagd sorgfällighet att instämma med Lagens bade bokstaf och syftning; och för öfrigt är alldeles enahanda med det som finnes stadgadt, icke blott i 1748 ars Chartre-Sigist lats? Förordning, utan ock i 19 §. af den af Riksens Ständer föreslagne och under d. 27 Septemb. i8' c» utfärdade; hwaraf synes följa att wid alla defia tillfällen en och samma grund blifwit följd. Enahanda grundsats synes ock Lagstiftaren hafwa följdt wid stadgandet af z Procents afgift till Justitie, Statens aflöning af behållen summa Jnventarii. Om meningen warit är 1752, att införa ett annat skydd till bewarande af Kongl. Majus och Kronans rätt, än det hwilket enligt ars Lag beror af gode och redlige Mäns bästa förstånd, hade en sä betydlig förändring wiflerligen klart blifwit uttryckt. Det gifwes icke något annat sätt att förändra en Lag, än att bestämdt stadga en ny och förklara den förra för upphäfwen.