Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
8 Redan 1856 väckte jag inom detta Högvördiga Stånd en motion om förändrad lag för förslags upprättande till Konsistoriela pastorater och sacellanier, åsyftande att, så vidt möjligt vore, hvarje församling skulle förses med duglige själasörjare, hvilket, enligt nu gällande befordringslagar, icke alltid låter sig göra. Då nemligen Kongl. Cirkulärbrefvet af den 21 Augusti 1786 i § 7 stadgar, att den skicklighet, som. skall utgöra grunden för befordran till de större pastoraten, utrönes af examina, disputationer, föreläsningar och utgifna skrifter, lika godt i hvilka vetenskaper, och den förtjenst, som skall utgöra befordringsskäl särdeles till mindre lägenheter, mätes mera efter tjensteårens mängd än efter tjenstgöringens beskaffenhet, så ligger häruti ingen borgen, att den dugligaste skall blifva föreslagen. Det ser ut, som hade man ansett de presterliga lågenheterna vara snarare en belöning för gjorda tjenster, än ett fält för lärarens och själasörjarens verksamhet, och derför varit mera betänkt på att genom lag skydda de sökandes rätt, än befordra församlingens gagn och bästa. Om en sådan åsigt i alla tider är origtig och skadlig, så är den det ännu mer i vår tid, då församlingen företrädesvis behöfver lif och kraft hos sina lärare. Det går ej längre an, att göra pastoraten och sacellanierna till pensionsanstalter för den verldsligt lärdomen eller den andeliga dåsigheten Men om man i allmänhet anser en förändring af befordringslagarne nödvändig, så är man dock icke ense om denna förändrings beskaffenhet. Mången yrkar församlingens rätt, att sjelf kalla och utse sina lärare. Men om ock denna rätt måste erkännas såsom giltig, så återstår dock alltid den frågan, om hvarje församling eger förmåga att den utöfva. Detta är sällan händelsen; ty åtminstone äro landsförsamlingar vanligen icke i tillfälle att känna ett större antal prester och således träffa det bästa val. Denna kännedom finnes deremot hos Konsistorierna och min motion gick derför ut på att inrymma åt dem en större frihet vid förslags upprättande.
Hr Hjerta har'synbarligen uti sin argumentation hållit sig omkring omöjligheten att kunna referera R. o. Ad:s yttranden. Detta omdöme synes gifva anledn. till den förmodan, att Hr Hjerta icke lemnat tillräcklig uppmärksamhet åt mitt förslag. Hvad angår de omdömen, som icke skulle vara af mig omtyckta, får jag förklara, att jag afsåg de omdömen, som inflyta i tidningar, men icke deras, som förekomma uti de yttranden, om hvilka omdömen i tidningarna fällas. Jag anser det vara oriktigt att fälla ett omdöme om något förhållande, sorn icke framställes på ett satt, att allmänheten sjelf kan pröfva i hvad mån omdömet är felaktigt eller ej. Om således min motion fått ett rum i tidningarna, skulle, som jag förmodar, allmänheten kunnat öfvertyga sig om, att det omdöme, som skulle jag i samma motion yttrat någon missbelåtenhet med det sätt hvarpå mina yttranden upptagas, vore mindre juste. Jag vill härmed icke förneka tidnings-redacteurer att fälla omdömen om mina eller andras motioner eller yttranden; utan påstår jag endast, att det bedömda förhållandet bör i den mån fullständigt framställas, att man må kunna se, huruvida omdömet qvadrerar med factum. I öfrigt må det vara riktigt anmärkt af Frih. Ridderstolpe att Den 14 Ma r a. an ja g begått en oförsigtighet, genom återtagandet af min motion, ehuru jag tror att saken lätt kan hjelpas; emedan jag blott förklarat, att jag icke vill envisas med att yrka remiss af min motion. Då motionen är lagd på bordet, är den Ståndets tillhörighet, och kan ingalunda förliknas med ett tillfälligt yttrande, som begäres på bordet. Jag har ingenting emot, att min motion, som tillhör R. o. Ad., icke remitteras; men om någon yrkar remiss deraf, sker del ej mot mitt samtycke. Frih. Gederström Anders: Jag får anmoda Hr Ridd.- Secret:n upplysa, huruvida det är möjligt att inom 8 dagar justera R. o. Ad:s protocoll. Är det möjligt, anhåller jag, alt Hr Hjertås förslag må få hvila på bordet. Skulle det ej låta sig göra, förfaller detsamma. Undert. Ridd.Secret.:
Sedan denna allmänna gång för ärenderne af grundlagen blifvit förutsatt, så har grundlagen i serskilta §§ bestämt hvilka ärenden hvarje serskildt Utsk. skall behandla; men det har dervid befunnits att vissa Utsk. behandla sådana ärenden, som lill följd af sin natur icke varit i RiksStm väckta innan de blifvit behandlade af Utskm och på det att dessa Den 10 Maj £. m. Ulsk. icke skola vara förhindrade och behandla dylika frågor, så har del varit nödvändigt att, på samma gång raan i allmänhet stadgat, att Uisk:n icke få väcka motioner eller behandla andra ärenden än de från Stånden remitterade, göra undantag för dem, som af Utsk:n måste handläggas utan alt de komma från RiksStm, och sådane ärenden äro Const.Utsk:s mål och Bank-frågor. Att detta är den rätta tolkningen af grundlagen, synes ytterligare deraf att man äfven tillagt sladganden om StatsUtsk., för sådan händelse alt K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof icke gått till RiksStm, utan till StatsUtsk. direkte. Det är gifvit att StatsUtsk. skulle i nyssnämnde fall icke ega rätt att öfver K. M:s nåd. propos. inkomma med utlåt, lill RiksS(:n så framt icke serskildt undantag' vore gjordt. Deremot vore det ingen rimlighet alt på grund af 37 § Riksd.Ordn. tillägga StatsUtsk. motionsrätt i allmänhet, då K. M:s nåd. propos. blifvit öfverlemnad till StatsUtsk. direkte och icke lill RiksStm. Man har visserligen anfört att BevillmsUtsk. äfven inkommer med sådana förslager, som icke blifvit väckta inom RiksStm. Delta är en sanning; men derföre att man glömt Bevilln.Utsk. i 2 mom. af 37 §. der Const.- och BankoUtskm äro undantagna, så bör väl deraf icke följa att grundlagsstiftaren velat gifva dessa Utsk. större maktfullkomlighet, än om Bevilln.Utsk äfven varit der uplaget såsom vederbort.
Beträffande först föringen, hvilken, enligt komiterades förslag, vid hvarje års början eller, sä snart kändt vore till hvad densamma under föregående året uppgått, borde af General-tullstyrelsen tillhandahållas pensionsinrättningen, hade korniterade yttrat, att, om föringen blefve använd till pensionering, hvilket redan genom Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut förklarats böra ske, i händelse en för hela riket gemensam pensionsinrättning för handelsflottans sjöfolk blefve organiserad, föringen sålunda skulle på ett fördelaktigare sätt än hittills komma de sjöfarande tillgodo. Kommers-kollegium hade, efter utredning af uppkomsten och beskaffenheten utaf ifrågavarande sjömännen tillerkända förmån, jemväl instämt i komitéens berörda tillstyrkande, så mycket hellre som de grunder och vilkor, hvilka i fråga om föringsmedlens utgående för närvarande tjenade till efterrättelse, i Kollegii tanke, vore mindre lämpliga; och af öfriga vederbörande, hvilka yttrat sig i ämnet, hade, med undantag blott af Sjömanshus-direktionen, skeppsredarne samt sjökapitenerne och kofferdi-skepparne i Göteborg — hvilka ansett föringen icke lämpligen böra sjöfolket fråntagas — alla antingen tillstyrkt eller icke framställt någon erinran emot föringsmedlens användande till pensionering af fartygsbefälhafvare och sjöfolk; dock hade Sjömanshus-direktionerna, skeppsredarne samt sjökapitenerne och kofferdiskepparne i Calmar, Westervik och Hernösand vid sitt tillstyrkande gjort det förbehåll, att föringsmedlen, efter fördelning emellan sjömanshusen, skulle af direktionerna för dessa inrättningar få till pensioneringens verkställande disponeras.
Fröja skulle alla tursarne velat ega; men ingen dristade att närma sig henne. Den älste af Grepparne sökte göra sig behaglig för hennes ögon, men hon tycktes icke veta om hans närvaro. Det smeknamn, hvarmed tursarne sins emellan benämde Fröja, var Syr (»grisen»), namnet på ett djur, som i deras tycke var det behagligaste af alla och mönstret af skönhet och prydlighet. Om de dagar alfbröderna tillbragte i detta lag kan i korthet sägas, att de önskat dem vara färre. Från morgon till afton vilda dryckeslag, ohöfviska sånger uppstämda af skällande och tjutande röster, öfverfall, slagsmål och dråp. Jättarne hade tydligen föresatt sig, att Svipdag och Ull icke skulle komma lefvande därifrån. Den älste Grepp, som tyckt sig finna, att den tysta Fröjas blick ofta hvilade på Svipdag, blef svartsjuk och sökte lönnmörda denne, men vardt i försöket nedhuggen af Ull, som sörjde mer för broderns än sin egen säkerhet. Grepps bröder ropade på hämd; Fröj sade då, att Grepp var fallen på sina gärningar, och att de, som ville taga hans gästers lif, skulle göra det i ärlig strid. Nu följde utmaning på utmaning och tvekamp på tvekamp. Svipdag var uppfinningsrik i att välja gynnsamma vilkor för striden, och bröderna förstodo att ömsesidigt skydda hvarandra och på samma gång gemensamt angripa. Det var som om Egil i dem tvefaldigats, och då härtill kom deras i Ivaldesönernas smedja hamrade vapens ofantliga öfverlägsenhet, så är det ej att undra, att de vunno ständig seger. De trolöse jättarne kunde ej häller öfverraska dem i sömnen, ty den ene brodern höll vapenvakt öfver den andres slummer. Under allt detta försummade Svipdag intet för sin plans bästa. Att få ett hemligt samtal med Fröja var svårt och skulle tjenat till intet, emedan hon knappt syntes fatta hvad man sade till henne. Fröj åter undvek samtal eller afklippte dem, innan Svipdag kommit till sak.
Men om det blefve en rättighet för dylika objudne gäster att öfvertaga befälets göromål sä snart de behagade sig derom anmäla, med tillkännagivande att framdeles länka blifva officerare, hvartill de nu ville förvärfva sig skicklighet, huru skulle det gå med ordning, lydnad och skick hos truppen under sådane ovana ledare? Rätt dåligt, fruktar jag. Och hur skulle det ordinarie befälet kunna svara för disciplinen, om de sjelfve kunde hvarje stund åsidoskjutas af herrar dilettanter? Förmodligen upstode mycken förvirring och obelåtenhet häraf. På samma sätt skulle det gå i ben 2f> Juli. 439 skolorna, om de ordinarie lärarne vidundervisningen skulle finna sig undanträngda af hvilken improviserad gentleman som helst; och jag tror, att stor missbelåtenhet och rättvis ovilja måste hos dem upstå, i händelse skolans alumner skola utgöra lärospån för alla rön och försök af omogna lärare-ämnen och skolan blifva experimentalfält i st. f. att vara fält för en regelbunden och ordnad verksamhet. Det förra är tyvärr likväl hvad Prof. Carlsson föreslagit. Han önskar nemi.: ”att de personer, som ämnade söka lärareplatser vid elementar-läroverken, ej allenast genomgingo en serskild kurs, under ledning af universitets-läraren, i de vetenskapsgrenar, hvilka de gjorde till ämne för sitt studium, men ock att de vid den i universitetsstaden befintliga katedralskola praktiskt inhämtade de allmänna grunderne för undervisningens melhodiska behandling, under tillsyn och ledning af läroverkets rektor med biträde af dertill förordnade lärare, öfver hvilka hägge kurser betyg borde meddelas, hvilka skulle åtfölja ansökningar lill lärareplatser”. Således är det gifvet, att Prof. Carlssons mening icke kan vara, att de blifvande lärarne skola blott såsom Auskultanter afhöra undervisningen, utan de skola jemväl sjelfva personligen ingripa i densamma. Att sådan är verkliga meningen, har visat sig fullkomligen tydligt genom den diskussion, som i ämnet blifvit förd uti det Stånd, motionären tillhör och der han sjelf egt tillfälle närmare utveckla sin afsigt med besagda motion.
Representationon stadnat vid deciamationer. Den uppsats i tidskriften Mimer, hvilken Iir Cederschjöld här upptagit, har likväl, enligt hvad R. o. Ad. förnummit af vederläggningen, sökt att gå i botten med saken; ty eljest hade väl en så detaillerad recension af klandret varit öfverflödig. Mig förundrar det likväl, att den värde ledamoten icke förut öfverlemnat sina argumenter åt publiciteten, ulan sparat dem, för att i ett obevakadt ögonblick kunna inverka på dem, hvilka ej tänkt sig in i ämnet. Det fullkomliga finues ej i menskligheten, och vi kunna således ej heller hoppas något fullkomligt af en förändrad representationsform; men hvad nationen fordrar af sina representanter, är icke blott, att de ej skola vara fala för corruption, att de skola envist kunna ropa nej till Regeringens förslag, utan desslikes att samhället skall gå framåt i sin lagstiftning, i sina institutioner. Man fordrar, med ett ord, att något positivt godt skall uträttas; och när blef väl något sådant uträttadt genom de fyra RiksSttn? Om vi blott hemta exemplen från innevar. riksdag, hvilken likväl torde komma att spela en rol såsom en bland de minst förderfliga för landet, hafva vi icke sett en Regeringens propos. om afskaffande af de tysta förmånsrätterna, hvars nytta ej kan jäfvas af någon upplyst medborgare, afslagen i trenne RiksSt. Visar icke, detta enda exempel, att Ständerna, i följd af sin sammansättning, äro så beskaffade, att de ej kunna röra sig i den spher af fördomsfrihet och upplysning, hvari den nya tiden lefver och framgår? Man bade sagt, att man gjorde illa, då man icke mera riktade sitt klander emot jfersonerna och mindre emot formerna. Jag är visserligen icke bland dem, som synnerligen prisa vår Regerings förstånd och duglighet; men jag betviflar mycket, att någon Regeringspersonal i Sverige kan organiseras, som, under vår nuvar. representativa sammansättning, kan uträtta allt det goda, den borde, eller ens taga något kraftfullt steg inom gebitet af de särskilda Ståndens privilegier och interessen.
RICHARD (efter någon tystnad, andra). hvarunder de betrakta hvar Vill du inte stiga fram och sätta dig! TORSTEN. Tack. sätter sig.) (Lägger ifrån sig sin hatt, kommer fram och RICHARD (skrattar). fordringsägare. Jag kände väl på mig, att det var en Men du kommer en smula olägligt för tillfället. TORSTEN. Jag skall inte upptaga dig länge. RICHARD. igen, inom år och dag, som det står i roÅh, jag ber. (Sätter sig.) Ja, så råkas vi då 167 manerna. Jag hoppas året varit dig lyckosamt? TORSTEN. Hur har det varit för dig? RICHARD. i går. Jo tack, jag roar mig, som du visst såg TORSTEN. Ja, jag såg det. RICHARD. som min ärade redaktör och morbror här samhet tillåter mig. Och på mellanstunderna roar jag publiken, kan ge dig bättre upplysning om än min blygGROT (som inkommit, stannar Rudberg, hm det var då oväntadt generad, då han får se Torsten). (Går fram och hälsar på honom.) Är det mig du söker? TORSTEN. Nej, det är Richard. GROT. borde själf ha låtit höra af mig, men oförutsedda omständigheter Jaså, jäg tänkte möjligen, att jag 168 TORSTEN. Inga ursäkter, de behöfvas inte GROT. oförutsedda omständigheter jag vill inte Jo, de behöfvas visst, men, som sagdt, dölja, att resultatet inte alldeles motsvarat mina förväntningar. Min idé var för ny, för ovanlig, och som allt nytt möttes den i början med en viss misstro af publiken. RICHARD. alla läger, men blef i stället utan i alla. Det Morbror hade tänkt fiska prenumeranter i befann sig, att hans idé hade två sidor, som de flesta saker här i världen, och med sin vanliga behändighet fick han upp baksidan. GROT. kan väl vända sig ännu en gång. Säg med min vanliga tur. Men bladet RICHARD. sin enda gud, om den skall bönhöra en. Du går inte. Du är en äfventyrare med kälkmed dig. Betviflas. Man måste göra slumpen till
D i man har för sig ett konkret fall i liket, komma alltid mer eller mindre en mängd speciella, endnst till detta fall hörande omstandi heter med, som ej kunna undgS att leda uppmarksamheten bort fr&amp; den allmänna frikan. Här visar sic detta vara fallet i o \ .anligt hög grad. Om vi emellertid hittills ei velat klandra förf .. endast randa oss emot slutsatser, dem en eller .annan kunnat vilja ' draga ur hennes framstiillning, s i måste vi dock till sist, med allt erkänninde af arbetets fortjenster. den ofta fina karaktersteckningen och det stundom t. o. m. fingslande frainstiillningssitttet, mot detsamma rikta n i 5 3 anmirkningar. Man kan ej neka, att scener förekoinnia der, dem mer an en läsare icke i pryderiets, men i den sunda smakens namn trifvelsutan helst skulle velat se derifrh uteslutna, helst de hvarken tyckas behöfliga för handlingens fortghg eller för karaktersteckningen. Skildringen af den döfstumma, hektiska Kellys erotiska kitnslolif t. ex. lär v91 p i hvarje normal Iiisare göra ett rent af vidrigt intryck, och dock finna vi intet i berattelsens fortghg grundadt skal, hvarföre vi skola nödgas underkasta oss obehaget att derom f3 en s i detaljerad kännedom, l i a s i litet som om detaljerna ai hennes sista sjukdom. Tag bort Nelly, och allt gar i alla fall sin jemna ging, de öfriga personerna visa sig det oaktadt alldeles som nu. Samma anmakning galler i viss man IN Krabb, som t. o. m. var nära att bringa ett sådant dygdemönster som hjelten sjelf $ fall. I dlinitnhet tyckas, med fa undantag, bipersonerna rara tecknade med s i liten sympati som möjligt, eller riittare rara gjorda SS föga sympatiska som möjligt, de gro i sjelfva verket med f5 nndantagen utvald samling förkrympta personligheter. Denna omstandighet skyler oRa t. o. m. 213 Iiuhudpersonernas stora niordiska brister.
Han har dock någon lön, som gör det möjligt, att till tjensten 1’å en någorlunda hederlig karl, då det deremot kan sättas i fråga, huruvida det är möjligt att få en sådan till LandsFiskal. Jag känner exempel på en LandsFiskal, som låtit i kyrkorna oförsynt kungöra, att personer, sora vilja hos honom angifva brott, icke skulle blifva uptäckta. Friherre Ridderstolpe: I anledning af hvad Ilerr Tham nyss yttrat, vill jag blott nämna, att då jag svarar för ^ af Sverige, och i den delen finnas LandsFiskaler, bör jag upplysa Herr Tham, attén af dessa LandsFiskaler är Brukspatron; för den ansvarar jag, att han är hederlig karl. Herr Rergenschjöld: I anledning af den kungörelse Herr Tham åberopat, får jag äran yttra, alt om Herr Tham behagar låta berörde kungörelse komma till min kunskap, skall rättelse icke uteblifva. Herr af Malmborgj Abraham: Jag vill icke öka discussionens vidlyftighet, utan anser mig endast böra i korthet upplysa, att jag, under de 48 är jag förestått Domareämbetet uti tvenne större Domsagor, funnit LandsFiskals tjenslerne hafva varit mera skadliga, än nyttiga, för det med deras inrättande åsyftade ändamål; hvarföre jag instämmer uti hvad Herr Tham anfört om deras afskaffande, och anhåller Pen 16 Februari i e. m. 9' således öm proposition till bifall på Utskottets Betänkande. Herr von Hartmansdorff> August: Det är icke underligt, att den, som behöfver begagna LandsFiskalerna, såsom sina biträden, skall finna beqvämligt, att hafva dem spridda i alla delar af riket. Men det är icke nog, att betragta dessa tjenstemäns ställning ofvanefter, utan man måste äfven se till, huru den visar sig nedifrån.
Hr Gr:n har nemi. sagt, att StalsUtsk. i främsta rummet hade bordt tillse huru de redan beviljade anslagen blifvit använda och att Ulsk. hade bordt granska räkenskaperna för att utröna huruvida de anslag, som tillhöra flottans underhäll och nybyggnad, blifvit å sin vederbörande titel använde. Detta innefattar en gransknings-åtgärd, som tillhör R. St.rs Revisorer och icke har kunnat egentligen komma under StatsUtsk:s behandling. Då nu K. M. föreslagit en ökad aflöning för Marin-Reg:let, så har StalsUtsk. dervid endast ansett sig böra tillse huruvida den föreslagna förhöjningen vore nödvändig och lämplig. Detta har Utsk. på anlörda skäl funnit, äfvensom med anledn. af hvad derom finnes uti den Nåd. Propos. yttradt, och jag tror att som Gr:n icke ingått i något klander häraf, så är det öfverflödigt att vidare besvara hans yttrande, hvarföre jag slutar med en vördsam anhållan om bifall till denna punkt af Utsk:s Betänk. Hr Liljehöök, Carl Berthild: Det är med ledsnad jag upträder emot Gr. von Platen, emedan jag vet att hans åsigter icke härleda sig ifrån några bi-afsigter, men jag kan dock icke undgå att göra anmärkn:r emot några af hans yttranden. Hvad först angår hans klander emot StatsUtsk. så anser jag det vara aldeles obefogadt, emedan detta Utsk. icke är någon Stats-revision utan endast har att handlägga de Kongl. Propos:r och enskildla motioner, som blifvit dit remitterade; men Stats-revisionen deremot tillkommer det att granska huruvida de medel som äro anslagne hafva blifvit använde på det sätt R. St. förordnat. Åtskilliga af Hr Grms yttranden här gälde den plan, som af 154 Den 19 April f. m. nuvaride Depart:ts-Chefen blifvit för K. M. framlagd, på hvilken äfven den till R. St. aflåtna Nåd. Propos. grundar sig.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets Utlåtande, behagade i och för fortsättningen af det utaf Herr Cederschjöld påbegynte utgifvandet af äldre RiksdagsHandlingar Den 12 October f. in. 27 från och med Riksdagen år 1719 lill år 1772, anslå 1,000 R:dr B:co. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Hans Excellence Herr Grefve Fleming: Då jag finnér så mycket motstånd å ena sidan, och så många röster synas bifalla den sednast framställde propositionen, hvarigenom en del af det ifrågavarande anslaget skulle användas för fortsättningen af Herr Cederschjölds påbörjade utgifning af RiksdagsHandlingar, samt jag är öfvertygad, att i Ridderskapets och Adelns arch i v finnas en mängd Handlingar af det största intresse, och hvilka skola sprida mycken upplysning öfver den så kallade frihetstiden, hvilka Handlingar på detta sätt kunna blifva mera kände, så skulle jag åtminstone för mindel finna en tröst mot den ringa benägenhet, den förra delen af min motion här rönt, deri, att en del af anslaget användes till uppmuntran åt Herr Cederschjöld, och det så mycket mer, som jag förmodar att den tidspillan en votering skulle medföra, på detta sätt lättast undvikes. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af honom sist framställde proposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln bifölls. Herr von Hartmansdorff':
Hvad som utaf lånebiträdet icke är lyftadt inom 1831 års slut, får icke derefter från Riksgäldskontoret utgifvas. 3:o Innan några penningar från RiksgäldsContoiret utbetalas, hör till Contoiret vara aflemnad en af Stadens Äldste, efter uppdrag af Borgerskapet, undertecknad Förskrifning å länesumman, hvarigenom de, i Stadens namn och på dess vägnar, förbinda sig, en för alla och alla för én, ansvara för lånets återbetalning, jemte Fem (5) procents löpande årlig ränta, på sätt nästföljande moment närmare innehåller; 4-'o Å hvarje serskild post, som i afräkning uttages, beräknas räntan från den dag, under hvilken penningarne utassigneras i RrgsContoiret, och kommer all sålunda upplupen ränta att på en gång liqvideras ett år efter den dag, då hela länesumman blifvit lyftad. — De derefter förfallande räntor betalas inom hvarje års slut; och kommer på enahanda sätt, som nyss nämndt är, att förhållas med Capital-afbetalningar, när tiden för deras erläggande inträffar; 5:o Under de första Tio åren, att räkna från och med i83o till och med i83g, göres icke någon afbetalning å Capitalet, men inom 1840 års slut och allt sedermera å samma tid de påföljande Tio åren, inbeta - ( 36 ) Jas årligen å primitiva Capitalet Tio procent, så att hela Capitalet inom 1849 års slut är inbetaldt; 6:0 Allt hvad, som bör inbetalas, skall insändas omedelbarligen från Stadens Äldste till Commissarierne i RiksgäldsContoiret. B) De utaf hela den beviljade lånesttmman återstående Sextio Tusen (60,000) R:dr utlånas åt enskilde emot Fem proctts ränta och följande vilkor: 1:0 Alla , som vilja erhålla lån utaf den anslagne summan, böra ovilkorligen å de afbrände tomterne uppföra sådane byggnader, som uti K.