Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Verk vara insatte samt till redovisning upptagne, emedan Utskottet ansett derigenom icke boidt kunna uppkomma något hinder för verkställighet af K. M:ts och R. St:rs blifvande gemensamma förord - TiIIs. Ridr i38,75o: 1826 1827 1828 ,* 7702. 28. 10. „ 7525: 37. io. „ 5897: 4 o. 7. 3 B. 3 34 Stats-Ut skottets nande om Summans fördelning; likväl och sora, i nu förevarande fråga om den serskilda förvaltning, hvarunder desse medel varit ställde, Utskottet inhämtat, att, allenast af Nådig Omtanka för H. K. H. Prinsessan Sophia Albertina i lifstiden, och i anseende till befunnen otillräcklighet af den för H. K, H. på Stat anslagne HofhållniugsSumma, K. M:t meddelat Dess Nåd. föreskrift, att, under tiden till R. St:rs Sammanträde, medlen skulle fruktbare göras, hvarigenom någon förlust för det allmänna destomindre ägt ruin, sora, i hvilken Kronans Cassa Summan blifvit insatt, afkastning deraf för StatsVerket hvarken varit att påräkna eller kunnat erhållas; alltså har Utskotlet, efter framställning af ofvannämnde förhållanden, funnit någon vidare anmälan till R. St:r i anledning af denna utaf K. M:t vidtagne disposition icke böra äga rum. Beträffande den af K. M:t i Nåder föreslagne fördelning af återstoden på LiqvidationsSumman; så befinnes, hvad angår Stockholms Stora Barnhusb fordran för mistad Ärlig Spannemåls-inkomst från Finnland, (beräknad i K. M:ts Nåd. Skrifvelse till sammanlagdt 51,869: 34. 8.), att, efter Nåd. framställning af K. NI:t, till R. St:r vid i8i5 års
Majit föreslår alltså i att af nyssnämnda medel en summa af högst Ett Flundra Tusen Riksdaler må från och med år 1854 under tiden för nästa Statsreglering få begagnas till undsättningar, utan återbetalningsskyldighet, åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfva förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgälda de undsättningsanslag, hvilka dem tilldelas; börande dock dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig att så använda desamma, att för dithörande fattiga och arbetslösa personer derigenom beredes sysselsättning och möjlighet att medelst eget arbete förtjena sitt uppehälle; att härofvan omförmälda tillgångar för öfrigt må användas endast till räntefria låneunderstöd med bestämda betalningsterminer och emot vederbörande större eller mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af Kongl. Majit godkänd säkerhet; att, så vidt omständigheterne medgifva, tillfällen för de behöfvande skola beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbetsföretag; samt att de för undsättningar vid inissvexter eller felslagna skördar afsedda medel må, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till Riksgälds-kontoret öf verlemnas, emot skyldighet för detta verk, att det sålunda emottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål, Kongl. Majit tillhandahålla. Ifongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbe vågen. Datum ut supra. OSCAR. C. O. Palmstjerna.- 4 Kongl. Moj:ls Nåd. Proposition, M 12. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:l Konungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 16 November 1853. Närvarande: Hans Excellens, Justitiso-Statsministern. Herr Gref vo Sparre, Hans Excellens. Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr^Friherre Stjerneld, Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fähraeus, Wallensteen, Gripenstedt,; Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe.
Han skylde sitt ansigte med händerna; och hopkrupen, liksom en hund, låg han på hällen och stirrade mellan fingrarne uppåt det rum, der all den kärlek låg gömd, hvaraf hans hjerta varit mäktigt. Då den första skära morgonstrålen steg upp vid horisonten, reste han sig, och dessa timmars tysta qval tycktes ha förvandlat honom från en menniska till en vålnad; men i det stela ansigtet låg nu ett bestämdt uttryck, som vittnade om ett fast beslut. Än en gång hopknäppande de magra händerna så hårdt att naglarne lemnade märken i skinnet, sträckte han dem öfver hufvudet; detta syntes vara en kraftansträngning, för att draga sig från den plats, der en hemlig makt qvarhöll honom. Denna makt måste likväl vika; och icke smygande, såsom han kommit, utan med upprätt hufvud och stadiga steg, gick han ned till bryggan, lossade båten och rodde tyst inåt öns andra sida, der han gick i land och insköt sin farkost bland säfven. ”Det är för bittida ännu,” mumlade han och såg på solen. ”Jag skall sätta mig här så länge och höra på hur vackert de sjunga i djupet.” Han lutade örat mot en af strandens stenar och lyssnade med spända sinnen, huru böljorna sakta sqvalpade deremot. Ljufligare musik fanns ej för den stackars Anton. Hela hans själ syntes njuta med fulla drag. ”Ack, jag kommer snart, jag kommer snart!” utbrast han med otålig liflighet. ”Då de derhemma tro att jag i häpenheten förlorat målet och derföre är dem oskadlig, då köper jag, genom att lossa på tungbandet, inträde till Neckens perlsal. Men nu fort i båten, det käns så underligt i mitt hufvud ... Hvad är det försmå svarta ting, som dyka upp derborta? Åhå, en hel rad smådjeflar, som vilja tråda dansen med galningen, som anklagar sin egen far! Bort, byke, vet ni inte hvem ni har för er Inte? Nå, då får jag säga er att jag är – Necken! Se så vackert! låt mig få vara ensam om båten!”
S. D. Föredrogs Stats-Utskottets Utlåtande, Nio 419, i anledning af Herrar Fullmägtiges i Riksgälds-Contoiret hos Utskottet gjorda hemställan, i afseende på kostnademe för den inteckning, som skall tagas i Götha Canal och dess egande fastigheter, till säkerhet för det vid innevarande Riksdag beviljade Byggnads låne-biträde; och blef nämnda Utlåtande af Preste-Ståndet, som vidblef sitt till Utskottets Memorial, Nio 388, lemnade bifall, afBlaget. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets Utlåtande, N:o 420, angående Herr JJjertas, G. A. j motion, att, till Hästafvelns Pröt,*Utdrag den g Mars 1830. 93' förbättrande, medel måtte fl under vissa vilkor lånas ur den i Riksgälds-Contoiret befintliga Hingstmedels-Cassan , fann Preste-Ståndet för godt atr, med frånträdande från sitt vid Utskottets Betänkande, N:o 337 , fattade beslut, ofvannämnde Utlåtande bifalla. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Banco-Utskottets Memorial: N:° 135, med förslag till första Artikeln i det blifvande Banco-Reglementet; N:o 136, med förslag till föreskrifter i Banco-Reglementet, angående Bankens lånerörelse i de delar, hvaröfver hos Rikets Ständer fullständigt blifvit beslutadt; Nto 140J med förslag till de i BancoReglementet blifvande stadganden i gemenskap med Bankens sedel-utgifning; N:o i41, med förslag till tredje Artikeln i det blifvande Banco-Reglementet, upptagande Tjenstegrader, grunder för Pensiotis-beräkningen, samt stadganden i afseende på god ord. ning inom Banco-Verket; N:o i43j med förslag til! föreskrifter, att intagas i Banco-Reglementet, angående Ban - g4 Prot.-Uidrag dtn g
Det är till ingenting annat än det nya lagförslagets antagande, som jag önskar att komma, men hvarifrån jag till någon del ser mig aflägsnad genom Utsk:s betänk., som för mig icke visar sig afse annat än alt uppskjuta frågan. Samme värde talare har yttrat, att man 176 Den 26 April e. m. vid behandlingen af denna fråga borde vara ytterst försigtig. Försigtighet är visserligen en ganska god regel, synnerligast i så maktpåliggande frågor som denna, men försigtighet sträckt utöfver en viss gräns, leder understundom till ett motsatt resultat. Samme talare har sagt, att ett fattigt folk bör låta andra experimentera. Detta öfverensstämmer helt och hållet med mina egna åsigter, och det är just derföre jag tror, altman borde mindre slösa med ord i detta fall, då andra länder redan hafva så tillräckligt experimenterat i denna sak, alt tiden för oss kan vara inne alt draga nytta deraf. Föröfrigt har den värde talaren jemväl här begått en inconseqvens emellan sin premiss och sin conclusion, då han förordat PresteSt:s beslut, som just vill anträda experimenternas bana. Den värde talaren bar yttrat, att han icke vill förkasta förslaget, utan endast uppskjuta det i likhet med PresleSt. Jag har icke någon rättighet att förundra mig öfver den värde talarens böjelse för uppskof. Han har för länge varit ledamot af ett regeringssystem, som gerna hade kunnat taga uppskof till sitt måtto, emedan det ajournerade snart sagdt alla reformer. Men jag för min del kan icke se någon fördel för samhället vid att uppskjuta saker, med hvilka man redan kommit så långt, alt en stadgad öfvertygelse borde vara vunnen. Då samme värde talare helt och hållet instämmer i PrcsteSt:s beslut och tillstyrker dess antagande, så måste jag laga mig friheten att något litet närmare undersöka ifrågavarande beslut. PresteSt. yttrar, ”att tiden under innevarande riksdag icke tillåtit Ståndet att ingå i granskning af grunderna för den nya lagen.” Delta yttrande förefaller mig besynnerligt, ty hvad är det som nu sker?
En dylik gratifikation bar tillförene alltid varit gifven och då dessa vaktmästare, på sätt Hr von Hartmansdorff omnämnt, icke tillhöra banken utan endast diskont-verket, synes häruti ligga tillräckligt skäl att bifalla hvad BankoUtsk. i detta betänk, föreslagit. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla BankoUtskts förevar, mern. N:o 69, ropades ja jemte ett eller annat nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öfverröstat nej. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne RankoUtskts d. 12 och 13 dennes pä bordet lagda mern. N:o 70, ang:de en verkställd omröstning. Föredrogos StatsUtskrs i gårdagens plenum på bordet lagde mern.: N:o 257, med förslag till voterings-propos. i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rörtde ifrågasläldt statsanslag för ar méens pensions-kassa; och N:o 258, med förslag lill voterings-propos., i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rör.-de ifrågastäldt låne-bidrag till re paration af Linköpings domkyrka. De i dessa memorial föreslagna voterings-propostr blefvo af R. o. Ad. bifallne. Sedan härefter Bevilints-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsktns i gårdagens plenum på bordet lagda mern. N:o 10, i anledn. af RiksStms olika beslut, angtde grunderne och vilkoren för tillverkning af bränvin, blifvit föredraget, men på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., och Hr von Hohenhausen, Mich. Silv., ånyo bordlagdt, yttrade Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer vördsammast huruvida icke detta betänk, kunde sättas på listan näst efter det mål, som på Hr von Troils begäran blifvit flyttat främst på föredragms-listan till morgondagens plenum. Hr von Troil, Sam. Gust.:
Härvid stannade Ståndet i följande beslut: l:o Första punkten i Betänkandet, N:o 32, hvilken är vidhållen i Utlåtandet N:o 37, andra punkten i Betänkandet N:o 32, fjerde punkten i Betänkandet N:o 32, hvilken är vidhållen i Utlåtandet N:o 37, och Sjette punkten i Betänkandet N:o 32, godkändes. 2:o Med ogillande af Tredje och Femte punkterna i B.tänkandet N:o 32 beslöt Ståndet, a) att Riksgälds-Contoiret må ega att om kort-convolutens försäljning i Hufvudstaden och, genom Kongl. Majps Befallningshafvan le i de orter, der kortfabriker äro eller blifva inrättade, förordna, samt att frågan om provision för convolutens försäljning må förfalla, och b) alt Rikets Ständer må till Kongl. Maj:ts bepröfvande öfverlemna att, bestämma den tid för den blifvande författningens inträdande i verksamhet, och hvarinom redan stämplade kort böra omstämplas, som Kongl. Mij:t kan finna vara erfordeilig. 3:o Utskottets yttrande i Utlåtandet N:o 37, öfver gjord anmärkning, att be - Prot. Utdr. d. 3o Jan. 184*•
Den är upphäfven oell hade således ej hordt citeras. Morn. 2G. ”Tillämpning af de grunder, som för värdering af hemman brukas” &c. Detta confunderar; ty vid Hemman och Bruk aro högst olika grunder för taxeringen. På sätt enligt delta Moment tillgår vid PröfningsCommitteerne, torde äfven böra tillgå i Kongl. KammarRätten, hvilken Rätt torde höra revidera till ZifFran, men aldrig gifva Utslag i egen sak, utan i dess ställe anbefalla sine underordnade att anföra besvär, hvilka slutligen borde dragas under Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning, emedan Konungen och ingen annan borde döma i en tvist emel - Den 10 December f. m. Ian det sig sjelf beskattande folkets representanter och Kronans räkenskapsverk. Till bevis på att denna vördsamma anmärkning ej saknar anledning får jag anföra följande. Hvarefter Friherre Ridderstolpe uppläste följande: Lyckan att vara född i ett land, der ifrån Hedenhös folket ägt rätt att sig sjelf beskatta, ålägger mig att göra Rikets Ständer uppmärksamme å bibehållandet af deras värdighet, så väl emellanj som under Riksdagarne. I beskattningsväg föreställas Rikets Ständer emellan Riksdagarne af de Berednings-, Taxeringsoch Pröfnings Committeer, hvilka enligt gällande BevillningsStadga äro sammansatte, och hvilkas vitsord, grundadt på noggran localkännedom, skyddadt af ed, samvete och öfvertygelse, samt framkalladt af Landsmäns bevisade högaktning, hör af hvilket Statens Embetsverk, som hälst, bemötas med behörig consideraliou. Under sommaren 1826, då det lyckats mig att nedtvinga priset å säden, fann jag att i flere Socknar, det oagtadt, auctioner ägde rum, der Possessionater å auction med 3 å 4 månaders credit aflat Råg lill behöfvande för omkring 25 R:dr Riksgälds, tunnan.
Sedermera och wid stadgandet af det yttrande som i sadank hänseende kommer att blifva föremålet fbk 5Z2 ' Den :6 September. för tilkommande Riksens Ständers pröfning, har Utskottet fattat den bfwcrtygelse att StatS - Rädcts nio Ledamöter äro Konungens beständiga rädgifware, förscdde med wcrkcliga Embeten upförda pä Rikets Stat och upsatte i ett efter wigtcn af deras kall lämpadt anseende: att kännedom af RegeringsÄrcnderne och enhet i principer tvid deras behandlande aro frugker af erfarenheten, och en längre tids handläggning: att förwärfwandct af det allmännas förtroende, sä nödigt för sambandets bibehållande emellan Konungen och Nationen, icke är ögonblickets werk. Det är onekligen i Konungens magt att ifrän Stats-RädS-Embcket lika som frän andra förtrocndctjenster entlediga; men det är sannolikt akt dä det ej kan betagas Nationen att med Zs § slutmening täll rättesnöre bcdömma huruwida Rikets tjenst sadant fordrat, Konungen lärer taga i alfwarligt öfwerwägande de följder och det upsccnde, hwartill skulle föranleda uköfwandet af denna höga rätt, utan skäl och säledcs i form af missbruk emot personer, ägare af Nationens förtroende och aktning. Iemförclscn wisar snart skillnaden emellan wcr, kcliga Stats-Räds Ledamöter och sädanc hwilka blott pä behaglig rid och sä tilsägandes för tilfället deras Embeten förestä: olägenheten af ett permanent StatsRäds möjliga urartande till en ombytlig Conscille; mädan af brist pä anseende hos Stats-Rädct ivid de tilfällcn af Regerings - magtens, enligt zy, 40, 41 och 42 §§ Laglikmätige uköfwande, dä dek samma more sammansatt eller blandat af andre än wcrkcliga StatsRädS-Embcten innchafwande Personer.
R:dr, hade i dess ställe redan vid slutet af arbets-året 182.5 graverat CanalVerkets ArbetsCassa med en kostnadssumma af R:dr 84^33: 1 sk. 7 r:st., samt, enligt uppgjorde beräkningar, förmodades komma att medtaga omkring 200,000 R:dr i ett för allt; oc/i Fullmägtige i öfrigt då vunnit full visshet derom, att de af Rikets Ständer vid sista Riksdag, i enlighet med CanalDirectionens beräkningar, till fullt belopp medgifna anslag för Canal-arbetets fortsättning och ändtliga fullbordande, ingalunda blefvo tillräcklige, utan en brist af minst 3 cl 400,000 R:dr derå slutligen komme att uppstå; så meddelade BancoFullmägtige i Skrifvelse till Götha CanalDirection den 3o Martii 1826, det bestämda förklarande, att af RyggnadsCassans medel något vidare ej finge till Verkstads-anläggningen användas. Ridderskapet och Adeln torde häraf finna, att redan 1826 i Mars månad, eller för nära 3 år sedan, var den öfvertygelse stadgad, att det af 1823 års Ständer be stämde biträde åt Canalen ej kunde räcka till. Jag hemställer, huruvida icke nödig omtanka för Bolaget och aktning för Rikets Ständer hade fordrat, att Bolaget hos Kongl. Maj:t i underdånighet fästat uppmärksamheten på ett sådant förhållande till Den 26 Mars f. m. 91 utverkande af förändring i arbetsplanen, så att Bolaget kunnat fortsätta arbetet åtminstone så långt utöfver denna Riksdag, att Rikets Ständer fått pröfva hufvudsaken, utan att det såsom ett vilkor hade behöft föreläggas dem, att verket borde hufvudstupa upphäfvas. Jag hemställer, om ej orden i 1823 års Riksdagsbeslut, hvarigenom Rikets Ständer uttrycka deras mening, att detta vore det yttersta, som Bolaget hade att förvänta, om icke dessa ord förtjenat någon aktning eller något afseende. Det måtte förlåtas mig, om jag, såsom representant, såsom ett af Folkets ombud, yrkar på denna aktning.
Jag får således anhålla om propos. på Utsk:s första punkt, dock med reservation deraf, att skilnaden skall iakttagas för anslagen till de öfriga delarna af Riket. Hr Lagerhjelm: Jag finner icke någon hufvudsaklig skilnad emellan StatsUtsk:s förslag i 1 punkten och hvad som sedan i afseende på de södra länen finnes föreslaget, emedan det äfven för de södra delarna af Riket skulle komina - Den 39 Mars f. ~m; 48i ma alt bero på K. M. att öfverlemna dessa bidrag, som bär äro i fråga, utan någon återbetalningsskyldighet. Det synes mig på de skäl, som af en värd talare Frih. Boye blifvit framställda, att det ej är anledn. att göra den inskränkning för vissa orter, som Utskis förslag likväl synes åsyfta. Då deremot de öfriga orterna, i södra delen af Riket, kunna gifva skäl till återbetalning, så lärer det väl ej kunna komma att försummas, då detta anslag ställes lill K. M:s disposition, hvarföre jag nu ej tvekar att instämma i PresteStts förslag. Att deremot antaga 1 punkten af Utskrs förslag, utan att dervid reservera för R. o. Ad. rättigheten att besluta om det tillägg, som PresteSt. gjort, anser jag ej lämpligt, då det synes mig, som öfre delen af Wermland har fullt ut samma skäl att behandlas lika med de norra orterna, som de norra orterna sjelfva. Jag tror således, att bifall till 1 punkten endast bör lemnäs, med den reservation, att R. o. Ad. sedermera kommer att beslula om det tillägg, som PresteSt:s beslut i detta ämne innefattar.
Kanske skulle då i framtiden mindre vi lärt att kontrollera och behärska marmortrapporna bli färre, men badrummen flere, oss själfva, i samma mån misslyckas vi att panelningar och dekorationer ersättas af barnkambehärska andra, till godt eller ondt. mare, rika på sol och ljus. Ett tredje för kvinnan " naturligt arbetsfält är slutligen det, på hvilket hon en gång i vår historia — i storhetstiden — visat sig så duglig, nämligen landtbruket. Detta är nu i sin helhet visserligen ett ytterst komplicerad t och bekymmersamt yrke, men det finnes detaljer däri, som synnerligen lämpa sig för kvinnans arbetsförmåga, så- som trädgårdsskötsel, eventuelt i förbindelse med bigård, hushållsskola, konvalescenthem m. m. Ofvan anförda förslag till för kvinnorna naturliga arbetsområden skulle kunna mångfaldigas, men dessa ansåg fröken Key vara de mest närliggande. De ha det gemensamt, att de ej kunna öka de artificiella behofven, utan vore verkliga arbetsinsatser på familjens område. Den gifta kvinnan bör så vidt möjligt af stå från att söka fylla en arbetsuppgift utåt. Att ekonomiskt och sanitärt sköta sitt hus, att fysiskt och psykiskt vårda sina barn och med ett ord göra hvarje moment i hemmets tillvaro så ljust, så varmt som möjligt — det kräfver för visso alla en kvinnas själsoch hjärtekrafter! * Kvinnobanor. fSoni en komplettering till sitt föredrag om » Missbrukad kvinnokraft » — af hvilket vi i förra numret meddelade ett utförligare prof stycke — höll fröken Ellen Key här om aftonen en andra föreläsning » Om naturliga arbetsområden för kvinnan », denna gång inom » Sällskapet för ett natur enligt lefnadssätt » och inför en högeligen intresserad publik, som dock till mer än olidlig trängsel fyllde den alltför knappa lokalen. Som föreläsarinnau redan i sitt första föredrag betonade, anser hon moderligheten vara den kvinnliga naturens kärna och egendomligaste väsen. Det är därför ock företrädesvis de krafter, som stå i förbindelse med denna moderlighet, kvinnorna böra söka utveckla och finna användning för vid valet Nervösa " trummare ' '. För Idun af d:r H-UffO f Toll.
Det har ingen fara – tvertom kanske – mycken nytta; ty för den glade måste väl nämligen ett bistert, misslynt ansigte hos andra att se på, vara af minst samma nytta, som blåntottens afbrännande för Påfven, som för de kalasande Egyptierna det kringburna liket! Fastän Hennes Nåd ser på ljusen, märker hon ej att vekarna börja bli ganska långa. Gertrud tar af dem. Hennes Nåd märker icke det heller. ”Men gunåda oss, hva må blifva här åf!” utropar slutligen Gertrud. ”Sitta ute gråta å förkyla sej, sitta inne si i ljusena å inte äta. Hennes Nåd – Nådi Frun lilla!” Hennes Nåd, väckt ur sina drömmar af Gertruds höga rop, ser upp på henne. Gertrud himlar sig och gör några så besynnerliga grimasjer, att Hennes Nåd måste le. Genast ser Gertrud åter onådig ut och Hennes Nåd säger i undskyllande ton: ”Åh kära du, med mig är ingen fara. Jag kom bara derute att tänka på hur det går till i verlden – derborta är ju Oles med sina sju barn och snart det åttonde, och här sitter jag.” ”Hm, Hm,” hostar Gertrud. En stark rodnad flyger öfver Fru Wahls ansigte, – gamla misstankar att Gertrud i sitt sällskap finner sin Fru hafva full ersättning för alla barn i verlden, vakna – något varmt ord tycks sväfva på Fruns ännu rosenröda läppar – men i stället att unna Gertrud den mycket värderade vederqvickelsen af ett litet gnabb, börjar hon äta, rätt ordentligt i förtreten. ”Hm, Hm,” hostar Gertrud ännu ett par gånger, utmanande. Sedan hon märkt det förgäfves sker, fortfar hon; ”Kånde just tro såent ett slut på dä der utesittandet – sitta inne, tänka på Sali Patron, sitta ute, gråta ätter Herr Gösta. Hennes Nåd allti sej liker. Men Herr Gösta – ack! den beskedlige Herr Gösta – Sali Patron i ära helt annorlesare än Ludvig – sedesamer, stilla tåliger å han eländiger – fara som ett schu påhittiger å skratta folk mitt åpp i ansigtet.
Machinisten har således en ganska magtpåliggande och ansvarsfull tjenstebefattning, hvadan årslönen, deruti inbegripen godtgörelse för en af honom atlönad eldare, icke lärer kunna beräknas lägre än 1,200 Riksdaler, hvilket belopp Styrelsen får i underdånighet föreslå. De begge Portvakterne hafva alt bevaka hvar sin vid skiljda gator belägna port, som skall öppnas för hvarje lärjunge eller annan till inträde berättigad person samt deremellan hållas stängd, hvarförutom dem åligger renhållning af trappor, förstugor och gård, m. m. Då till portvakter företrädesvis böra antagas så dana, hvilka äro kunnige i något handtverk, som uti portvaktarerummet kan skötas, så är sannolikt, att till dessa befattningar kunna erhållas pålitliga personer, som, jemte förmånen af fri bostad, ljus och ved, åtnöja sig med en för hvarje till 300 Riksdaler om året beräknad aflöning. Förutom aflöning till tjenstemän, lärare och betjening förekomma åtskilliga andra utgiftsposter, nemligen: Gaslysning. Arliga kostnaden för gaslysning i skolan har hittills med 245 lysapparater, hvardera årligen konsumerande omkring 1,400 kubikfot gas, och sålunda med en kostnad per apparat af vid pass 10 Riksdaler om året, i medeltal uppgått till 2,450 Riksdaler. Enär den areal, som i den nya lokalen bör sam tidigt upplysas, blir öfver fyra gånger så stor, som den närvarande, och sålunda omkring 1,000 lysapparater, med en årlig kostnad af 10 Riksdaler hvardera, kommer att samtidigt anlitas, lärer lysningskostnaden ej kunna upptagas till lägre belopp än 10,000 Riksdaler. Brännmaterialier. Till ångmachiner och varm-ugnarne kommer att användas stenkol och cokes. Det låter sig icke göra att på förhand med någon till förlitlighet beräkna åtgången deraf, men enligt uppgifter, som Styrelsen förskaffat sig, lärer årliga kostnaden för nämnda brännmaterialier jemte ved böra upptagas till 7,000 Riksdaler. Vattenförbrukning.