Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
MisigernmgS-Balkeu »itsatter straff för de Smenste Undersåtare, hwilka taga gafwo eller förläning af Främmande Herrssap, lata sig bruka såsom desi Sändebud, eller ga främmande Sändebud tillhanda i de ärendee som ga desi förrättning ann, saknas likwäl bestämd Lag, hmarefter de »nage dömmas, som utan Konungens samtycke söka eller emottaga tjenst hoS Främmande Magter; Och da äfwen sadant icke star att förenas med de förbindelser en hwar Undersåte äger i afseende pa sin Regering, och kan leda kill wadeliga följder för det Allmänna har Kongl. Maj:t i Nader föreslagit: * iw Att i 6:te K. af ofwanbcrörde Capitcl och Balk, ett tillägg ma göras, som innefattar ifragawarande förbrytelser, och att samma paragraf »närike således komma att lydar Tager någon gasms eller förläning af Främmande Herrskap, akt främja desi fördel mot Konungens och Rikets bästa, hasme sörwerkat lifwet och det han njutit. Täger eljest Konungens Embetsman gafwo ever förläning af Främmande Herrskap sch haswer ej förut ever straxt derefter gifwit dek Vihans. N;o 6-. till - »syo Den z Juli». tillkänna, och fatt Konungens lo/dertill, miste Ära och Embete, och hafwe färbrulit det han fatt bäfwer. Söker eller tager någon Swensk Undersate Nensi hos Främmande Herrskap, utan förut erhållit Kongl. MajttS i behörig ordning utfärdade tillstånd dertill, hafwe han för alltid förwcrkat den ratt och förman, som Swensk Undersate tillhörer, samt warde ansedd och behandlad såsom Utländsk Man. Med Krigsoch Sjö-folk, Arbetare wid Bruken och Bergwerken, samt Handtwerks-folk och Tjenstehjon, som olofligen ur Riket stg begiswa, och tjenst Utrikes an, taga, förhalles ester hwad Författningarne i hwarje händelse serskildt stadga; samt 2:0
Det ligger i menniskans sinne ett anlag, som nästan hos ingen enda förnekar sig: böjelsen för det underbara; och det är en afgjord sak, som säkert hvar och en någon gång i sin lefnad erfarit, att mörker och enslighet verka på vår inbillning med en alldeles oemotståndlig makt, och göra oss alltid benägna att tro på tillvaron af denna underfulla, dunkla och ofattliga verld, som menniskorna ömsom kallat himmel och ömsom helvete, om hvilken de gjort sig så olika föreställningar, men om hvars tillvaro vi likväl så ofta känna de bestämdaste aningar – denna verld, vid hvars skumma gränsor alla våra forskningar stranda, som gäckar de klyftigaste beräkningar, och varit mål för de spetsfundigaste förutsättningar, som okänd och hemlighetsfull med en sällsam tjusning drager oss till sig i det den på samma gång väcker vår fasa och vår nyfikenhet, och hvaraf vi likväl, omutligt, en gång skola bli medlemmar genom döden, denna förfärliga reception som vi alla måste genomgå. Månan sken klar och full och speglade sitt melankoliska ansigte i strömmens glittrande vågor och belyste de fuktiga brohvalfven och de nästan aflöfvade popplarne i strömparterrn. Jag stannade, lutade mig öfver bröstvärnet, betraktade de hvirflande vågorna – som jagade hvarandra liksom ifriga att, hvar i sin ordning, ett ögonblick känna månans kalla kyss på sina blekblå anleten, innan de försvunno, nedträngda i djupet af sitta rastlösa förföljare – och lyssnade till deras dofva brus, entonigt och sorgligt som en dödssång.
Ehuru icke egentligen tillhörande omfånget för denna underdåniga berättelse, må dock icke här förbigås att anmärka, det Kongl. Maj:t under den 21 Januari 1859 i Nåder förordnat, att en skogsskola för bildande af Skogvaktare skulle i Norrland anläggas, samt att, enligt Kongl. Brefvet den 24 Maj 1861, för denna skola blifvit inköpt skattehemmanet N:o 6 i Sillre by af Lidens socken i Medelpad om 6T\ mäl med en uppgifven ägovidd af 450 tunnland 29 kappland, för 5,000 R:dr Runt; att detta hemman, enligt sistnämnda Nådiga Bref, blifvit anvisadt till bohemman åt den vid skolan anställde lärare, med rättighet för honom att tillgodonjuta hemmanets afkastning och skyldighet att ansvara för alla detsamma åliggande skyldigheter och besvär; att å hemmanet uppföras nödiga skolbyggnader och anläggas trädoch plantskolor; att, enligt Kongl. *) Kongl. M<ij:ts Befallningshafvande har dessutom till extra Skogsuppsyningsman å Brämön antagit den der stationerade Fyrmästare den 17 December 1860. Tab. Litt. 15. Areal af en del skogar. Antal. Areal. Summa areal vid 1860 krs slut. Tunnland. Skogsskola. Skogseldar. Brefvet den 13 September 1861, en ytterligare öfverjägare inom länet skulle tillsättas, med aflöning till lika belopp som öfrige Öfverjägare, och att för samma skola anvisats att årligen utgå: Arfvode till Läraren och Skolföreståndare^ oberäknadt hans aflöning som Revierförvaltare... R:dr R:mt 1,000, hvarifrån dock afdrages boställsafkastningen; Arfvode för en Skogsrättare » 800, Stipendier åt 10 lärlingar ä 150 R:dr » 1,500, Underhåll af byggnader, inventarier och materiel » 150; att tillsvidare och intilldess skolan varder slutligen ordnad, utgå för år:
Dito * * * * * * i Omröstuings-resultat *11191111 Ytterligare förslag till voterings-pro position om Styrelse för allmänn arbeten Omröstnings-resultat ,9 * * * * * 1 1 }i) D. för allmänna byggnader , , 9 * * * * > 1 Svar på återremiss 9,9999*1*9 Voterings-propositioner ,9999919 Omröstnings-resultat 9,91,999 1 Dito Dito ,9i9 iiiyi i) E. för undervisnings-verket, vetenskapern och de sköna konsterne , , , > Svar på återremiss , , , , Voterings-propositioner Omröstnings-resultat ,,,9,9, k) F. för åtskillige allmänna och enskildta fö remal 9,999111*1*119111 111 Svar pä återremiss , , , , , , , , , • Voterings-propositioner ,,, , , Ansvarighet j som tillhör Embetsoch Tjenste manna-befattningarne inom Banken Ansvarighet s-lag j för Stats-Rädets Ledamöter, om ändring deruti 99 9*991 < r~~ 2.5 IN :o 10 ty — 5 5' T* ► .7" ts Utlåtande, Betänkande eller Memorial. Riks-Stånd eris Beslut Ridd. 0. Adelö. PresteStåndet. Borgareståndet. BondeStåndet. Ytterligare i ämnet , * * * , 1 1 1 9 * * Kongl. Maj:ts Nådiga Svar 9111*1 Ansvarighets-lag, för Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, förslag till ny redaction deraf , , , , , , > , , , * , , , Af Kongl. Mnj:t i Wäder antaget , , , om ändring i den gällande, i afseende å lyftningen af det s. k. stora Creditivet Ansvar s-be stämmelse för den Räknings-hafvare Banken, som utan föregången collationering assig nerar å sin rakning derstädes; se Depositionsräkning.
Sg kostnader, helt och hållet gå i mistning af låne-biträden, till hvilka de i behörig ordning, i rätt tid och fullständigt documenterade, med stöd af gifna Författningar, sig anmält, och som, blott för bristande tillgångar, hittills ej kunnat till dem utassigneras; Z>) alt allt hvad vidare, från och med år 1829, är disponibelt å halfva beloppet af Capitol-afbetalningar på Odlings-Lån, i enligt Banco-Reglementet af år 1823, (pag. po) hunnit nedsättas till 3oo,ooo R:dr, samt sedermera alla härå inflytande Capital-afbetalningar, hvilka till det minsta kunna antagas utgöra från i5 tili 25,ooo R:dr om året, må åter utgå, såsom Lån, hufvudsakligen till hjelp och understöd åt personer, som, till följe af gällande skiftes-stadgan, nödsakas att från Byar och Hemman göra utflyttningar och på anvisad Utmark inrätta nya Bostäder, och för öfrigt till andra Odlings-Lån, der tillgången så skulle medgifva. (Reservationer härvid åtfölja'). Sådant under följande hufvudbestämmelser; - 6 o I>anco-Ut skot tets Betänkande N: o So. 1) att högsta Lånesumman blifver 2000 R:dr, i f;i11 utflyttning sker till oupptagna U(.mat ksegor ; trien derest betydligt af inegnr och odlad mark ingår i skiftet, må ej öfver iooo R:dr i Lån meddelas. 2) att räntan beräknas till 3 proc. årligen efter den method, sorn vidare genom det reglementariska kommer att bestämmas. Det liar visserligen inom Utskottet blifvit yrkadt, att räntan måtte förblifva 2 procent såsom hittills; tr eir då Utskottet ansett sig böra tillstyrka, alt Banken, efter denna Riksdag, må kunna upptaga Lån mot 3 procents ränta, har deraf ansetts vara en gifven följd, att inga medel borde från Banken mot lägre än denna ränta utlånas. (^Reservation rörande denna punkt åtföljer).
Hvad angår Olof Larssons hemställan, i afseende å kunskapsmåttet hos de Lärare, som skulle antagas uti de af honom föreslagne byskolor; så och med afseende å hvad Utskotten här ofvan under § 1 yltrat, samt enär, uti de mindre skolorne inom en församling, menigheterne sjelfve ega att utse Lärare, utan att dessa genomgått Seminarium; få Utskotten hemställa, att äfven detta förslag måtte få förfalla. § 7- Förändringar uti denna § äro yrkade: af Olaus Ericsson, som ansett det böra tillåtas församlingarne att sjelfve bestämma de kunskapsämnen utöfver religionsläran, som böra utgöra föremål för underv sningen i Folkskolan; af Lars Norrby och Conrad Rommin, som förmenat läraren i folkskolan böra vara törpligtad att meddela undervisning endast uti ”christendom, räkna och skrifva;” af Sven Jonsson, hvilken föreslagit, att minimum af lärjungarnes kunskapsmått vid utgåendet från skolan måtte bestämmas lill följande; l4 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 4°'- l:o Ren och flytande innanläsning af Svenska språket, Latinsk oeh Svensk stil; 2:o Religionskunskap och Biblisk Historia, till så stor del, som erfordras, för att börja Nattvardsläsningen; samt att för öfrigt det måtte få ankomma på föräldrarne sjelfve att låta bibringa sina barn högre kunskapsmått; af Pehr Mattsson, som, under åberopande af erhållet uppdrag, föreslagit följande tillägg till 7:de §: ”Uti vidsträckta församlingar uti de norra orterne må, då föräldrar eller andra vederbörande sådant åstunda, detta kunskapsmått i allmänhet anses för tillräckligt;” af Nils Pehrssonj hvilken trott, att det uti denna § stadgade minimum af kunskaper bör få i allmänhet gälla för alla barn utan undantag; samt af Olof Larsson, hvilken ansett läroämnena för den af honom föreslagna by-skolan böra utgöra: öfning och färdighet i handstil och rättskrifning, Quatuor-Species i räknekonsten, kännedom om mått och mål, öfning i sång efter psalmodicon, hvartill kunde läggas ett korrt sammandrag af Bibliska Historien, samt Fäderneslandets Historia och Geographie ; äfvensom Herr Prosten Doctor Gumcelius, i afseende på det bestämda kunskapsmåttet, förklarat någon minskning kunna ega rum för flickor, hvilka tills vidare torde böra befrias från ett eller annat läroämne, serdeles räkna.
Det är blott när pannerymden upgår till 40, 50 eller 60 k:r, som den nu föreslagna begränsning torde vara nödvändig. För öfrigt ber jag alt få fästa upmärksamheten derpå, att 2:ne Stånd redan bifallit detta Betänk, och alt det vid sådant förhållande är föga troligt alt Ulsk., till följd af en återremiss från R. o. Ad. af denna punkt, skall frånträda sitt af 2:ne Stånd redan godkända beslut, hvilket beslut jemväl torde vara grundadi på en noggrann kännedom af det tekniska i denna fråga. På grund häraf tillstyrker jag bifall till denna §. Hr Gripenstedt: Till svar å den anmärkn. Frih. af Ugglas gjort derom, att de mindre pannornas begränsning till deras vidd vore af mindre vigt, sedan skatten blifvit förhöjd till 16 sk. per 542 I) e n 27 April e. m. k:a, än om skallen, på sätt K. M. föreslagit, blifvit fastställd till 12 sk. k:n, får jag förklara, alt detta beror helt och hållet uppå den synpunkt, hvarifrån man betraktar frågan. Då skattebeloppet är höjdt till 1(5 sk., är det nemi. klari, att vinsten af en tillställning, sådan som den nu ifrågasatta, hvarigenom den beräknade tillverkningen kan öfverskridas, blifver betydligare, än om skatten endast utgjorde 12 sk. Om således något korrektiv skall finnas emot försöket att updrifva pannornas afvelAningsförmåga utöfver den antagna beräkningen, så torde della korrektiv snarare böra vidtagas, då det gäller en större summa, än dä fråga endast är om en mindre. I afseende på Hr von flartmansdorffs begäran om återremiss får jag förklara, alt jag icke för min del bar något alt deremot invända, och detta sä mycket mindre, som min mening så lill vida afviker från-Flili. Raäbs förslag, att jag anser det pannans diameter ej bör tillåtas vara större än 5 gånger pannans höjd. Frih. Raab:
Att den räntevinst och Statens garanti, som nu åtnjutes af utländska mäklare eller fordringsegare för jernvägsbyggnader, efter detta kommer hela samhället Bih. till R. St. N-.o 134. till godo, och det är icke pä annan säkerhet, sora de utländska länen erhållits. 2:o. Att jernvägslånefonden har samma lätthet som priviatbankerna, att genom ömsesidigt utbyte af hvarandras sedlar hålla dem i omlopp. 3:o. Att privatbankernas lånerörelse härigenom, utan de afbrott, som nu vålla så mycket enskildt lidande, kan mera jemnt bedrifvas. 4:o Att privatbankernas bemödande, att uppfånga hvarandras sedlar, som föranledt vexlingskontors inrättande inom hvarandras naturliga område och verksamhet, kan till deras och allmänhetens belåtenhet upphöra. 5:o. Ätt likaledes det nu brukliga utbytet emellan privatbanker, som ömsesidigt fördröjer omloppet af deras sedlar och åtkomligheten af rörelsekapitalet, kari försakas, då ett hastigare och kostnadsfriare utbyte med Riksgälds-kontoret är öppet. 6:o. Att ett större belopp Riksbankens sedlar, som nu måste qvarhållas i kassa kistan hos privatbankerna, cirkulera i allmänna rörelsen, då Riksgälds-kontorets sedlar kunna och böra godkännas såsom Riksmynt i inneliggande kassan. Privatbankernas vedersakare, om sådane ännu finnas, torde möjligen anse alltför mycken lättnad på förenämnda sätt beredd åt privatbankernas förvaltning; men dels måste det vara i elt lands intresse, som har ett alltför inskränkt rörelsekapital, att utan omgångar och afbrott befordra dess cirkulation, dels äro fördelarne fullkomligt ömsesidiga för privatbankerna och den föreslagna lånefonden, och de äro säkerligen aldrastörst på allmänhetens och de lånsökandes sida.
Som nu med de där franska talesätten han hai trumfat i mig, för att jag skall slå bönderna med häpnad, dä de köpa biljätter af mig! Och den där historien om Italien sedan! Den har han nu kört med om alla sina sångflickor, och ingen af dem har någonsin kommit längre än till Köbenhavn på sin höjd. Min idé är att kunna få komma till Stockholm och gå igenom akademien, och dit ska jag också nästa år — så vida det inte är s-lut med min röst då, och det vore då inte underligt, så som han har gnott och filat på den i vinter. Och frun skall se det De voro nu framme vid prästgården. Elsa bad sin gäst sitta ned ett ögonblick på verandan, medan hon gick och talade litet vid sin man. Kyrkoherden gick af och an i sitt rum med sin vanliga lördagsmin. Då Elsa kom in, nickade han med ett förströdt småleende och räckte henne handen. Hon berättade litet om konserten och underrättade honom, att hon på eget beråd tagit fröken Rosalba med sig hem öfver natten; hon tyckte, att det varit hennes plikt som prästfru att ta hand om en stackars liten värnlös flicka. Harald gillade allt. Han hade ätit kväll ensam vid åttatiden, ty han hade ej väntat henne hem så snart, och ville helst slippa gå ut och tala med den främmande. I morgon bittida önskade han få in kaffe på sitt rum; på söndagsmorgnarne ville han aldrig distraheras med att samtala om världeliga saker. Han lofvade, att fröken Rosalba skulle få skjuts till stationen klockan nio; han skulle säkert ha lofvat hvad som helst, blott för att få vara i fred med sina tankar. Elsa kysste honom och ämnade gå. » Glöm inte bort, » sade han, då hon redan var i dörren, » att du vid lämpligt tillfälle sä- ger den unga sångerskan något allvarligt, väckande eller stärkande ord, som hon sedan kan ha att begrunda ute i världsvimlet. Du förstår hvad jag menar. En fin, tänkande kvinna som du, har alltid godt om sådana ord, då det gäller en yngre, obefästad systersjäl, som behöfver handledning. Bara en liten sentens eller en allvarlig tankevändning helt åpropos.
För att hafva rösträtt lika med ett hemman erfordrades 40 R:drs bevillning. Om man antager, att då för tiden ett hemman i medeltal var taxeradt till 9,000 R:dr (efter beräkningen att hemmanstaxering nu är 3| gång högre än då), så utgjorde, efter den dåvarande bevillningen af 2 R:dr pr mille, medel bevillningen pr hemman öfver hela riket 18 R:dr, d. v. s. att således i fråga om rösträtt på sockenstämma äfvensom i fråga om deraf beroende k o m m unal-utskylder löntagarens och rörelse-idkarens 40 É:drs bevillning motsvarade hemmansegarens 18 R:drs bevillning, eller, med andra ord, att den sednare för samma bevillning hade dubbelt så stora kommunalutskylder, som de förra. Deruti låg rättvisa och billighet, både derföre att hemmansegarens skatt till Staten blott till ringa del utgår efter bevillning, hvadan hans utskylder till kommunen böra till en del beräknas efter hans andra onera, och derföre att han såsom egare af den fasta jorden och således mera intresserad i kommunal-angelägenheternas framtid bör vidkännas en högre andel i kommunalskatterna, äfvensom ega högre rösträtt vid kommunalfrågornas behandling. Under antagande af riktigheten i detta resonnemang och billigheten i denna grundsats, skulle således den förändring i nu gällande författning vidtagas, att då man för fastighetsegaren antager fyrken till 10 öre, samma fyrk för alla andra skulle beräknas till 20 öre. Derigenom inträder åtminstone den jemkning, att inspektoren med 1,800 R:drs lön vid en till 100,000 R:dr taxerad egendom, under det han nu får 150 fyrk, då hans herre får 300, skulle vinna den nedsättningen, att han får endast 75 fyrk, då hans herre får bibehålla sina 300. Rättvisan af ett sådant förhållande lärer väl knappast af någon kunna bestridas. Och dessutom hvilken lättnad vid beräkningen af kommunal-utskylderna emot det nuvarande invecklade.
Man måsäga, 0111 man så vill, att man tycker Zola gått för långt i framdragande af vissa detaljer. Det är en mening i denna anmärkning. Men det är väl ej detsamma som att måla i grått ». Icke ens mot Gervaise i » l ’ Assommoir&gt; torde man med fog kunna rikta denna anmärkning. Hur skulle det gä t. ex. med lady Macbeth, om man ej hade rätt att framdraga nattsidorna i den menskliga karaktären? Man må komma i håg, när man talar om Zola, hvilken oftast far uppbära dennå beskyllning, att han skrifvit en bok, sådan som » la faute de 1 ’ abbé Mouret ». Och den är väl åtminstone tillräckligt mättad med färg. Jag kommer nu till en detalj, som det verkligen är mig obehagligt att vidröra, men som dock ej gema kan fortigas. För någon tid tillbaka öfverraskades nämligen allmänheten af den underrättelsen, att ett stycke, författad t af Frans Hedberg, kalladt Sängkant marmägen, skulle uppföras på södra teatern. Och öfverraskningen låg deri, att man sade stvcket vara skrifvet i den s. k. nva skolans manér. Bland V % anhängarne till denna skola började man naturligtvis tala om, att Frans Hedberg, påverkad af en ny tids ¿i6er, inträdt i ett nvtt skede af sin författarverksamhet, och hvar man väntade med spänning att fa se, huru försöket skulle atlöpa. Man kom upp på teatern, och första akten gick förbi under en ohyggligt förstämd tystnad. Under den andra böljade man med en känsla af illabefinnande att betrakta hvarandra. Ty hvad var det, man tick se? Det var ett försök i det nvare dramats stil. I sa måtto hade rvktet * * talat sant. Hvad ryktet deremot icke omtalat, men livad som bär visade sig vara ett sorgligt sakförhållande, det var, att försöket var icke blott klumpigt och svagt i utförandet, utan innehöll pinsamma och omotiveradt raa ställen, till hvilka man fåfängt skall söka ett motstycke hos någon af dem, hvilka enligt hr H: s utsago måla grått i grått.
Balans frän föregående året: Uppbörd: Credit. Afskrifning ar: Lefvereringar: — Balans till påföljande året: Revisorerne hafva icke funnit något att härvid erinra. — 229 — Expensmedels-räkningiariie för nedan upptagna verk äro granskade, dervid utgifterna befunnits hafva uppgått till följande belopp: år 1848. år 1849. Kongl. Revisorerne hafva icke funnit något att erinra vid dessa räkningar, med undantag af Kongl. Ecklesiastik-departementets, vid granskningen hvaraf förekommit, att, till uppköp af kartor och böcker för Kongl. Riksarkivets räkning, 96 R:dr 24 sk. blifvit är 1848 och 77 li:dr 21 sk. år 1849 utbetalda. Det synes Revisorerne, att ifrågavarande utgifter icke bordt drabba expensmedlen. Bäkenskaperna för kolonien S:t Barthelemy äro granskade i Kongl. Kammarrätten för båda åren utan anmärkning och utvisa följande förhållande: Debet* år 1S4S. år t§49. Balans från föregående året: Spanska Spanska Daler. Cent. Daler. Cent. — 230 — Inkomster : Balans från föregående året: Utgifter: Aflöning till koloniens embetsoch tjenstemän 5,410. — 5,410. Balans till påföljande året:
Något annat förslag kan harwid ej uprgifwas, än ett afpasiadt biträde af Riksens Ständers Banque, hwars tillgängar för sä mängfaldiga andra behof under denna tiden mäst tillikas. Huru widstrackt kan, som redan sagt är, lika litet bestämmas, som nu i förhand behofwet, under owe enhet af de Krigförande Magternes applicakivn af deras ömsesideS antagne Krigssysteme. Dock hindrar det icke, att ju sädane föreskrifter kunna lemnäs, som i anseende lill grunderne, sättet och wilko; ei för belöningen ifrän Banqucn, lunna i möjligaste matto blisch» swarande emot ändamäler. För - Den 5 Zebruarii. i?l Föranledd af desie stöl, wägar jag således Högwälborne Herr Gckfwens och Landtmarffalkens, samt Höglofl. Ridderffapets och Adelns mogna bepröfwande ödmjukast hemställa, om icke uli Jnstruckionen för Fullmaglige i Riksens Ständers Banque mätte iakttagas. i:o Akt tvid en inträffad hämmad export af Jern eller widett antingen deraf, eller af andre olycklige händelser inträffande sa bejLaffadt wanpris pä Jernet, att anbuden icke utan Bruks Jokarnes uppen, bara förlust wid beräknandet af ett sinligt och efter förhällandet med de medelmåttige Bruken, uträknadt tillwerkningsoris, kunna antagas, Banco-FullmSgtige ma anmodas och tillförbindas, med nogaste omsorg tillse det BeläningS-Summan malle bewiljas till det oafkorkade belopp, som med Banquens säkerhet wid sieende försäljning, möjeligen kan sta att förenäs 2:0 Atl Jnteresiet till Banquen förblifmer såsom tillförene för veu lid, som till winnande af rådrum till utsieppning hiitils warit beräknad; men om under fortfarande hinder, att afyttra Jernet pä de platser, der det hittils funnit afsättning, utskeppningen deraf genom ett uppkommit wanpris, icke utan bade
Björnstjerna anfört, nemi. att de hafva fördel af de mindre valeurerne jemförelsevis emot Riksbanken; ty centralcassan i Köpenhamn utgifver alldeles icke några sedlar, Den 23 April e. m. 57 hvaremot Riksbanken nlgifver sedlar på en riksbankdaler, Nar nu det oaktadt en sådan bank kan existera, och exislerar med mycken fördel samt anses mycket nyttig för handel och dea allmanna rörelsen, så ser jag icke någon obsolut omöjlighet, att icke detsamma skulle kunna inträffa äfven här i landet, då man ger de Svenska privat hankerne den tillökning i deras rättigheter, alt de icke allenast få utgifva egna sedlar, utan äfven sträcka della ned till beloppet af 6 r:dr 32 sk. b:co. Frih. Raab har påstått, att man icke anfort någonting till bevis för småsedlarnes skadlighet, .lag har aldrig sagt, alt dessa sedlar äro i och för sig sjelfva skadliga. De kunna tverlom vara ganska nyttiga all, hafva; men jag påstår, att för rörelsen i landet vore det. menligt, om dessa smärre sedlar utträngde det verkliga myntet, och för denna sals torde icke någon vidare bevisning här behöfva att anföras. Vi hafva redau hört allt för mycket yttras derdm, när för några dagar sedan öfverläggning här förevar om eli förslag, att privatbankens sedlar skulle lä emollagas i upphörd, lill förekommande af de stora olägeuhelerne af deras spridande i Norrland. Jag är föröfrigt öfvertygad, att Frih. Raab ingalunda bär talat för privalhankerne af något enskildt vinstbegär; men jag hemställer å andra sidan lill Frih:n, huruvida det icke kunde vara lämpligt att afstå från det så ofta upprepade uttrycket, alt de som lala emot privat hankerne endast göra det af afund emot aclieägarnes stora vinster.