Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 111, i anledn. af väckt motion om ett län för beredande af sunda och ändamålsenliga bostäder åt den arbetande klassen inom hufvudstaden. Äfvenledes föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af Frih. Cederström, Rud. m. 11. ledamöter, Revilln:sUtsk:s d. 23 dennes f. m. första gången pä bordet lagda betänk. N:o 4, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillnm samt föreskrifterne för deras tillämpning. Föredrogs LagUtslcs d. 23 dennes f. m. på bordet lagda betänk. N:o 21, i anledn. af väckt motion om stiftande af en lag, angille serskild nämnd för bestämmande af skadestånd i hvarjehanda fall. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Oaktadt jag saknar den erfarenhet och de studier, som egentligen tillhöra domaren, kan jag likväl icke annat än finna, att det förslag, som nu blifvit upläst, åsyftar, att vid underdomstolarne lemna utväg och tillfälle till sådana intriger, som man istället borde så mycket som möjligt är, förebygga, isynnerhet bland allmogen. I allmänhet är detta min åsigt, och jag kan utan att ingå i närmare pröfning af detaljerna i förslaget endast på detta skäl afstyrka detsamma och kommer att lägga mig emot dess antagande. Gr. Sparre, Erik: För det närvar, tillgår i de fall, då skadestånd, som domstol pröfvar part skyldig till annan utgifva, sålunda, att domstolen öfverlemna!' ät gode män, af hvilka parterna utse hvardera en och desse tillsammans den tredje, att bestämma skadans belopp. Utsk. har velat stadfästa denna sed genom lag, men har härvid, som ofta händer i lagstiftningsfrågor, stadgat så många formaliteter att jag fruktar, att Utsk. i st. f. att åstadkomma något godt, försämrar vårt rättegångsväsende. Förslaget är hemtadt från lagberedningens förslag till rättegångsbalk. I detta förslag antages att Häradsrätten skulle blifva permanent, d. v. s. hålla ett sammanträde i månaden.
Direclionen öfver Låne-Conloret i Götheborg, uti dess till Utskottet ingifne Berättelse, anmält, att sedan Hedervärda Bonde-Ståndets utsedde ledamot i Direclionen, Bengt Gudmundsson, den 8 Mars 1842, hos Direclionen anmält sitt behof, att så väl för enskilde angelägenheter, som sin helsås vårdande, erhålla tjenstledighet från Ledamolskapet i Directionen, samt derjemte tillkännagifva, att de af Hedervärda Bonde-Ståndet för honom utsedde suppleanter, Lars Rasmusson och Olof Benjaminsson, hvilka af Bengt Gudmundsson blifvit anmodade., att, i hans ställe, i Direclionens göromål deltaga, begge, enligt från dem företedde skrifvelser, förklarat sig, såsom aflägse boende, vara hindrade att sig för sagde ändamål infinna, hade Directionen, då Bengt Gudmundssons begärda tjenstledighet icke skäligen kunde förvägras, sett sig nödsakad, att hos Hedervärda Bonde-Ståndets Canzli-Diiedion inberätta förhållandet, för vidtagande af den åtgärd, Canzli-Directionen kunde finna erforderlig; med anledning hvaraf, och ehuru förlägenheten blifvit för den gången på det sätt afhjelpt, att Canzli-Directionen, såsom ytterligare suppleant för Bonde-ståndets ordinarie ledamot utsett Anders Svensson i Kallebäck, hvilken ock sedermera oafbrutet i Direclionens göromål deltagit, Directionen ansett sig böra fäsia uppmärksamheten på angelägenheten och nyttan deraf, att de suppleanter, som för Direclionens ledamöter valda utsedde, väljas bland personer, boende i Götheborg eller dess närmaste grannskap, på det att, viel inträffande förfall för någon af ledamöterne, dess suppleant må kunna, utan för lång tidsutdrägt och besvär, efter erhållen kallelse i Directionen inträda. Hvad i ofvanberörde hänseenden förekommit, har Utskottet velat för Rikets Ständer anmäla, till det afseende sådant kan anses förtjena, vid framdeles skeende val till ledamöter och suppleanter uti Directionerne öfver Låne-Contoren i Götheborg och Malmö. Anordningar utom Stat. §. 25.
Men om arrendatoren, då han aflemnar StarbyKungsgård, får vissa års fri besittning deraf eller icke, så borde det likväl vara stadgadt, huru förhållas bör med alja af honom verkställde byggnader, som äro ganska betydliga; ty de utgöras af 8 torp och 3 odlingar, och jag tror det skulle blifva ganska obehagligt för pn blifvande arrendator, att nödgas inlösa dem. Derföre bade jag önskat, alt något sådant beslut kunnat tagas, att i den ersättning, som Ständerna bevilja, äfven mätte blifva intaget denna fråga, på det man mätte slippa ifrån alla framtida dispuler om den saken, och borde väl Ständerna vid detta tillfälle ihogkomma den rättvisa, som den beslutande magtägande är skyldig den, hvilken måste låta sig nöja med beslutet, hurudant det må blifva. Herr von HartmansdorffAugust: Eu värd Ledamot har sagt, att StatsUtsköttet icke gjort afseende på Linnefabriken i Wadstena; att Arendatoren underhållit denna utöfver sin skyldighet, och att man derföre borde hålla honom särskild räkning. Men sid. 76 i StatsUtskottets Utlåtande slår: 268 Dea i3 Julli e. m. ”Genom det med Kongl. Maj:t och Kronan ”sedermera år 1801 ingångna nya arrende"contract om Kungsgårdens innehafvande, "i hvars 15:de punkt skyldigheten att underhålla Fabriken jemväl är vorden Arrendatorer! föreskrifven, har väl någon ersätt"ning derförer och för de kostnader, som "på Kungsgården kunde nedläggas, icke an”norlunda blifvit Arrendatorn medgifven, ”än i det fall, att han skulle, i följd af ”Högstsalig H. Maj:t Drottning Hedvig Eliasabeth Charlottas giftermåls-contract, korndia att frånträda Arrendecontraetet inom ”Arrendetidens slut.” Derest StatsUtskottet icke sagt annat, än hvad sora är enligt med rätta förhållandet, så är det tydligt, att Arrendatorer! åtagit sig underhålla fabriken utan annan ersättning, än för arrendets frånträdande innan arrendetidens slut.
Boye afstår från sin begäran om votering, har jag ingenting deremot; men annars mäste jag protestera mot alla förslag att nu votera om annan propos. än den, hvaröfver votering blifvit begärd. 53 § Riksd.Ordn. säger tydligen: Begäres af en eller flera votering, och han eller de ej vilja derifrån afstå, då skall v o te ri n gspr opos: n, jemte tydlig contrapropos., genast författas, justeras och a lisl ås, samt voteringen strax t derefter för sig gå. Några tillägg till den redan framställda propostn kunna således icke ske, utan votering deröfver måste genast för sig gå, så framt icke Frih. Boye afstår från sin begäran, i hvilken händelse Hr Gr. o. Landtnäs förklaring, att den framställda propos. blifvit bifallen, kominer att förblifva gällande. Frih. Boye: Hå jag redan förut förklarat, att jag icke liar något emot sista morn., synes jag icke böra misstänkas för att hafva en begäran om votering deröfver i bakhåll. Jag anhåller att få veta, huruvida den propos., som af Hr Gr. o. Landtm, nu sednast blifvit ansedd som bifallen, var tagen ur Utsk:s betänk., i hvilken händelse jag anhåller om propos. på mitt förslag såsom ett tillägg till 3:dje mom. af y:de punkten i Utsk:s betänk.; och skall det af Ståndets svar på en sådan framställning få bero, om jag fullföljer min begäran om votering eller icke. Frih. Palmstjerna: Att, såsom Frih. Boye nu sednast begärt, Hr Gr. o. Landtm., sedan den redan framställda propos. ansetts hafva blifvit med öfvervägande ja besvarad, nu skulle framställa en propos. i samma ämne af annat innehåll, är rakt stridande emot Riksd.Ordn:s föreskrift, och jag nödgas således bestrida ett sådant förfarande. Hr Rosenblad: Mig synes, att Frih.
Men om man utsträcker detta förbud till sådana varor', hvilkas till - Den 70 .Tuli /. tit Verkning endast genom mor.opolisk afsättning kan uppdrifvas, blir följden otvifvelaktigt densamma som hittills inträffat, nämligen dels att sådana varor lurendrägas, hvilket omöjligen kan förekommas, så länge de icke till Rikets consumtion eller ock lill sa mycket lägre pris här tillverkas; dels att Capitaler och arbetsstyrka ledas ifrån jordbruket och de mest nyttiga inhemska näringar till de Manufactitrer och Fabriker, som äro lönande genom monopoliska fördelar. Utskottet har, såsom mig synes, i detta ämne bort fästa mera afseende på de obestridcdiga skäl, som Herr Lagmannen Silfversparre anfört emot prohihitiva Systemet. Utskottet hade då icke misskännt det af alla upplysta utlänningar antagna axiom, att frihet och täflan är hufvudvilkoret för lifvande af handel och näringar. I afseende på Utskottets. yttrande om vår utrikes handel får j:ig erinra, att Ridderskapet och Adeln redan godkhnnt den Sanna grundsatsen, att sjöfart och den så kallade activa handeln icke böra till inhemska näringars saknad af arbetsstyrka och företag uppmuntras, då Ridderskapet och Adeln nyligen beslutit productPlacatets hvilandeintill dess attinhemska produclionen stigit så mycket, att detåter bör upphäfvas, hvilken tidpunkt, om den ock någonsin skulle inträffa, åtmindstone är ganska aflägsen. 862 Den 20 Juli. f. m. Det skulle således vara en up'pen* bar motsägelse om Riddetskapet och Adeln nu gillade Särskildta Utskottets yttrande på 50 och 51 sidorna af Betänkandet, icke allenast att de författningar, som nu finnäs till förmån för vår handelsställning, äro nyttiga, utan ock att våra handelsföretag böra ännu mera utvidgas till Levanten och America. Detta tillstyrkande ar ock» på sätt jag förut anmärkt, stridande mot Utskottets förutgående 'egna premisser.
Då Éxpeditions-Utskottcts Förslag lill underd. Dä vederbörande Tullkammares pass för fartyg och bålar böra, hädanefter såsom hittills, förses med stämpel till samma belopp, som för certifikater, hvarmed i nämnda författning menas vederbörande myndigheters betyg öfver båtars och fartygs last; men sädaue betyg icke vidare utlärdas, hafva Rikets Ständer ansett rubriken certifikater böra ur författningen uteslutas. För fastebref liar stämpeln blifvit bestämd till 15 öre för hvarje fulla 100 R:dr, hvarigenom således fastebref, då summan understiger 100 R:dr, äro frie. 1 fråga om slämpelafgiften för kontrakler bar framställning blifvit gjord om upphäfvande af den i 12 mom. af nu gällande författning (pag. 43) meddelade föreskrift, alt alla arrendeoch hyreskontrakteti städerna och på landet skola årligen vid mantalsskrifningarne uppvisas och, om de icke äro skrifna på eller belagde med stämpladt papper, dermed förses; och är till stöd för delta yrkande hufvudsakligen anfördt, att ifrågavarande beskattning vore mer än skäligt betungande. Då nemligen till kontrakler mellan enskilda personer kontrahenlerne skulle beslå stämpelpapper lill hälften hvardera, drabbade denna beskattning arrendatorn eller hyresmannen tyngre i samma mån, som han hade att erlägga ett högt arrende eller en stor hyra. Beträffande åter husoch jordegare, så vore det obilligt att ålägga dem en ytterligare beskattning för samma egendom, för hvilken de genom deu årliga bevillningen beskattades. Härtill komme svårigheten för vederbörande tjensteman att kontrollera, det alla kontrakler vid mantalsskrifningarne uppvisades. Det hände nemligen ej sällan, att den tjensteman, som, förlätlningarne likmätigt, efterfrågade arrendekontrakterna, erhöile det svar, att något skriftligt kontrakt ej vore upprältadt; hvarvid han, då motsatsen ej vore bevislig, måste låta bero, under det de jordegare och arrendatorer, som samvetsgrann! hörsammade lagens bud, blefvo ganska känbarl beskattade.
Engström, som tillstyrkt Grufve-Rättens och GrufveTings-Rältens vid Stora Kopparberget upphörande, helst dessa domstolar medförde onödiga kostnader för grufve-egarne; 7:0 Herr J. Jacobi_, hvilken yrkat upphäfvande af alla serskilda domstolar, utom krigs-domstolarne, genom hvilken åtgärd enkelhet oehs skyndsamhet i lagskipningen skulle vinnas; samt från Hedervärda B ondeStåndet af 8:0 Johannes Christoffersson från Kronobergs Län, som gjort framställning om upphörandet af Bergs-Tings-Rätterne, såsom i flere afseenden olämpliga domstolar; och hafva många af Ståndets ledamöter med motionären sig förenat. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda förekommit, och anser, i likhet med hvad här ofvan blifvit anfördt, att många och väsendtliga fördelar skulle vinnas genom den ifrågavarande domstols-indragningen,. 8 Lag-Utskottets Utlåtande, N.O 60. hvilken, efter Utskottets tanka, äfven bör omfatta de Academiska domslolarne samt Grufve-Rälten och Grufve-Tings-Rätten vid Stora Kopparberget, hemställande alltså Utskottet: att Rikets nu församlade Ständer måtte hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, dels om Nådigt bifall till Rikets Ständers of vanberör de underdåniga skrifvelser, sä vidt sådant bifall ännu icke följt, dels ock, att ej mindre de Academiska domstolarne, än Gruf ve-Rätten och Grufve-Tings-Rätten vid Stora Kopparberget äfven måtte af skaffas, samt deras domsrätt åt vederbörande allmänna under-domstolar uppdragas. Då underdånig begäran i allmänhet blifvit gjord, att Kongl. Maj:t täcktes bestämma de för omförmälde indragningar erforderliga åtgärder och reglementariska föreskrifter, lära de af åtskilliga motionärer serskildt framställda yrkanden, angående förändrad organisation af Bergmästare-tjensterne och utarbetande af stadgar för disciplinen vid universiteten, böra anses redan besvarade. Stockholm den 12 Juni 1840.
Hon försäkrade honom heligt, att det alldeles icke skulle vara henne olägligt; han gjorde henne tvärtom en utomordentlig glädje; hon hade redan ställt i ordning för honom. – Sådant var äfven förhållandet; ty hon hade sålt sin sista dyrbarhet, sin guldsnusdosa, för att förse sitt lilla hushåll till den outsägligt älskade sonens hemkomst. Frans kunde icke emotstå de hjertliga, bevekande bönerna; han packade tillsamman sina böcker, sina papper, sina noter och sin fiol, jemte den betydligt hopsmälta garderoben, reste till Malmö, och kom händelsevis hem på samma skuta, med hvilken han afrest, – ack, under huru olika utsigter! Men sådan är lifvets vanliga gång; i dag fröjd och lugn, i morgon smärta och storm, – en evig vexling! Huru skildra fru Mannerstedts förtjusning, när den höge, välvexte, tjuguårige ynglingen sprang trappan uppföre i de moderliga armarne, hvilkas häftiga darrning knappt tillät henne sluta dem omkring den återkomne! Ack, det var en fest, der englarne kunnat vara gäster! Det ena lilla rummet, det största och bästa, var upputsadt, för att emottaga Frans; det förnämsta, som ännu fanns qvar, var der hopsamladt, och allt så trefligt, ordningsfullt och snyggt. Stum tryckte Frans den moderliga handen till sina läppar, och himlen bodde i hans själ; ty det utgjorde en salighet, att vara så älskad. Frans visste alltför väl, att de många uppmärksamheter, den lilla kammaren förenade, kostat hans goda mor stora uppoffringar; derföre var honom också allt så heligt och dyrbart. Tre månader, ljufva och lyckliga, förflöto under anspråkslösa njutningar i ett stilla familjelif. Frans arbetade flitigt, som vanligt; men hans tid förflöt likväl angenämt, under lustvandringar i den vänliga, välbekanta trakten, jemte besök hos sina gamla och kära vänner, hvilka, – det måste vi serskildt nämna till deras heder, emedan de deruti skiljde sig från vänner i allmänhet, – icke kände någon skilnad mellan fordom och nu, utan öfverhopade unga Mannerstedt med täta bjudningar.
För att afböja de svå-, righeter, hvilka således i bägge fallen skulle motverka eiler uppskjuta den lindring Jemtland genast behöfver, hafva Utskotten fördenskull ansett sig desto hellre böra tillstyrka jemkningens inskränkning till likhet med de hårdast roterade Länen, som Motionairerne sjelfve ej mera begärt. Hvad tidpunkten för denna lindrings åtnjutande beträffar, så, enär skyldigheten för Jemtlands Regemente att, likasom andra indelta Soldater, gå utom Länets gräns, redan vidtagit, så synes äfven förmonen af rotejemkningeu böra Rotehållarne tillgodokomma, utan den ovissa väntan på Afvittringsverkets fullbordan, hvilken ännu kan möjligen vara nog aflägsen. Men som den nya roteringens rättvisa och noggranna utförande fordrar tid, ej mindre till jemfö» 24 Stats-samt Allm. Btsv o.Oec.* i tsk itl.N-.oj^- veise med hemmanens godhet, grundräntor och öfriga utskyfeler i andra Län, än lill regleringen emellan hemmanen inom Jemtland, och då Rotehållarne derstädes enhälligt öfverenskomma om den provisoriska jämkningens antagande under 8 år, räknade från början af 1828; s'å synes den nya roteringen kunna under deras förlopp lämpligen verkställas och den provisoriska regleringen dermed upphöra. Hvad slutligen de nya hemman angår, som framgent kunna genom afvittringarne i Jemtland tillkomma, så lärer reed dem bö. ra iakttagas samma förfarande som med nyhemman i andra orter, att de öka den gamla roteringen i samma raon, som de blifva skattlagda, Om förläggande af någon värfvad styrka i Jemtland, i händelse den för landets försvar ansåges erforderlig, hafva Utskotten, enär detta rörer ett på Konungens b,efäl öfver Krigsmagten beroende mål, icke ansett sig böra uti något yttrande ingå.
Linderbergs i Sundsvall bref af d. 24 junii blifvit upplyst derom, att en ny klocka som skulle få et accorderande samljud med den brukbara klockan härstädes, borde väga 3 skepps-pund eller dubbelt med den som då skulle blifva lill-klockan samt, att nya klockan då skulle komma att kosta, utom skjutsen, 900 r.d:r b:co, äfvensom att Linderberg icke vill betala mer än 18 sk:r 8 r:st. b:co pundet för malmen i den gamla klockan, då ock 2 lispund per skeppspund borde afgå i afbränning. Församlingen, efter någon öfverläggning, fann, att man skulle åsamka kyrko-cassan en betydlig skuld, om 8-900 r.d:r nu skulle afgifvas och de flesta af socknemännen vore för närvarande, alldeles oförmögna, i avseende till varande penningbrist, att göra något sammanskott och för klockans anskaffande samt endteligen i betraktande deraf att man utan synderlig olägenhet kan tills vidare, hjelpa sig med en klocka, beslöts enhälligt, att med afta nämnde klockas anskaffande skulle hafva anstånd till framdeles och till dess bättre år inträffade, då såväl den ene som den andre hade bättre råd och lägenhet, att sammanskjuta medel dertill. In fidem protocolli N. S. Edlund 80 Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga d. 7 oktober 1838. § 1. Ehuru för några år sedan blef beslutadt, att de som hade lån utur kyrko-cassan härstädes icke skulle betala mer än 5 procents ränta, dock, såvida nämnda cassa, å dess upptagna lån, måste erlägga räntan efter 6 procent, ansågs rättvist och beslöts nu enhälligt, att kyrko-cassans gäldenärer från och med den 1 sistl. maji borde erlägga räntan efter sex procent. § 2.
Jag kan icke eller finna ett sådant förhållande i ringaste måtto eftersträfvansvärdt; och i följd häraf har det icke synts mig godt alt, vid bestämmande af gränsen mellan den närmare och fjärmare slägten, uppdraga den på mindre afstånd, än der den i vår hittills gällandelag finnes ställd. För att åskådliggöra huru djupt det af Utskottets pluralitet godkända förslag ingriper i förut rådande begrepp om skyldskap inom hördén, vill jag, under förutsättning af förslagets antagande till lag, framställa såsom exempel ett säkerligen, med ringare afvikelse!- i detaljer, ofta återkommande fall. En arfvejords-egare dör samt efletdemnar en son och en sonson, hvilken sednares fäder är död. Arfvejorden kan ej väl delas och går alltså till lottning. Kort efter lotlningen säljes jorden af den nye egaren till oskyld man och den, som i lottdragningen förlorade, har ingen bördsrätt, oaktadt det vä! icke borde belviflas, alt hos honom skulle finnas kärlek till den ifrågavarande jorden och det så mycket ostridigare i händelse det varit den aflidnes son, som sålunda gått i mistning af fadrens arfvejord. Går man åter i den andra af mig ofvan antydda riktning att från bördsanspråk afskilja sådan jord, hvilken icke fallit i ari efter någon af hördemannens förfäder, sker ingen inkräktning på sjelfva grunden för bördsrätten, utan den vederfares rättvisa under det utväxter derifrån afskäras. I sådan syftning framlägges följande förslag lill författning angående börd af jord å landet: “Ej vare annan arfvejord å landet börd underkastad, än den man ärft efter skyldeman i rätt uppstigande led eller efter skyldeman å sidan inom börden, der samma jord i arf kommit från skyldeman i rätt uppstigande led, af hvilken man sjelf härstammar. Är jord i börd löst eller har någon genom köp eller annorledes af skyldeman åtkommit jord, hvartill han eljest bördsrätt hade, vare del lika ansedt, som hade jorden i arf gått till honom, som den så löste eller åtkom.
Jag tror, att ett meddelande i denna syftning skulle vara tillräckligt för att skingra den tveksamhet, som nu förefinnes och alltid mäste förefinnas, då det är fråga om att bevilja en så stor summa, som den nu begärda, utan ringaste kännedom om dess framtida användande. Man kan hysa ett fullkomligt förtroende till Regeringens goda vilja, men likväl befara det Regeringen i ett eller annat hänseende kan begå politiska misstag, och del kan aldrig vara skadligt, hvarken för Regeringen eller för nationen, att på förhand veta, all Regeringens tilltänkta handlingssätt öfverensslämmer med nationens önskningar. Jag slutar med alt förklara, det jag finner, alt Regeringens behof af medel till rustningar, som ej beslå uti truppsammandragningar, ganska väl kan tillfredsställas på det sätt Ilr Dalman upgifvit, nemi. att Regeringen får anticipatiousvis lyfta de medel, som äro för försvarsverkets inståndsättande under nästa statsregleringsperiod anvisade. Jag anser denna utväg icke vara otjenlig, ty det lärer i allt fall icke kunna förnekas, att det är en ganska ovanlig företeelse och stridande emot den coutume, som blifvit följd vid de föregående riksdagarne, att det s. k. lilla kreditivet göres större än det stora och att Regeringen skall sättas i tillfälle att disponera en så stor summa utan Ständernas sammankallande. Jag förenar mig i detta afseende med Hr Dalman och anhåller, lika med honom, om återremiss af Utlåt. Frih. Cederström, Rud.: Med afseende på detta ärendes lika grannlaga sora vigtiga beskaffenhet, och med någon kännedom af det hos R. o. Ad. rådande tänkesätt, hade jag förmodat, att förevar:de StalsUtsk:s Utlåt, föga skulle bland oss röna något motstånd. Emedlertid hafva inkast blifvit framställda, hvilka grundal sig dels på formella betänkligheter, dels på sparsamhetsanda, dels ock uppå en, om jag så får uttrycka mig, nog långt sträckt, politisk vetgirighet.
Uti det under N:o 21 till Rikets Ständer afgifna utlåtande, i anledning af väckt motion, att fastighets-lån, som på complette lånehandlingar i Banken beviljats, måtte utgå, äfven i händelse låntagaren skulle aflidit, förr än länet hunnit utfalla, eller Banken åtminstone tillförbindas att ersätta kostnaderne för lånehandlingarnes anskaffande, har Utskottet hemställt, att nämnde motion icke må till någon åtgärd föranleda. Detta utlåtande har väl, enligt protocolls-utdrag af den i3 dennes, blifvitåterremitteradt af Bonde-Ståndet; men som de öfrige 3:ne Riks-Stånden, jemlikt Utskottet tillhandakomne protocolls-utdrag, bifallit ofvanberorde hemställan; har Utskottet, med anledning af föreskriften i 49 §• 3 mom. Riksdags-Ordningen, skolat sådant härigenom anmäla. Stockholm den a5 November 18 44* Ank. till Exp. Utsk. d, 30 Nov. kl. 1 e. tn. Betänkande, med hemställan om löneförhöjning ät nuvarande Kamereraren i Gassa-Af delningen G. IV. Schätzercrantz. Sedan inom Banco-styrelsen en ledamot hemställt, att då Ivamereraretjensten uti Bankens Gassa-Afdelning vöre en bland de trägnaste och mest magtpåliggande inom Verket samt, i följd deraf, uteslöte för innehafvaren möjligheten att kunna bestrida någon syssla utom Banken, fullmägtige måtte hos Utskottet tillstyrka, att det för berörde Kamereraretjenst utgående arfvoII1 hang till R. st.