Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherren har nemligen yttrat, att jag ansett Ständernas inkräktning på Konungens makt farligare, än derest förhållandet vöre motsatt; men jag tror mig icke hafva sagt, att detta vore farligare, utan endast att sådant vore mer att ibefara. Med den öfvervigt, som genom RegeringsFortnen blifvit Riksens Ständer försäkrad, till följd af den återhållande kraft, de ega i den oinskränkta Beskattningsrätten, skulle de verkligen kunna vara i stånd, att, om de utan besinning fortgingo på denna väg, undergräfva Friheten och RegeringsFormens bestånd. ben 29 December e. ra. *79 Herr Hjerta: Äfven vid förra Riksdagen hörde jag samma sats framställas, som den Herr von Hartmansdorff nu yttrat i afseende å den ringa vinsten af Bevillningsmedlens directa Öfverlemnande till RiksgäldsContoret; men jag kan af allt detta icke blifva öfvertygad, att ju icke en ren vinst af 18 till 21 månaders ränta på hvarje års öfverskott derigenom tillflyter RiksgäldsContoiret; och denna enda omständighet är tillräckligt verkande till bifall å motionen. Det ar dessutom en stor fordel förRiksgäldsContoret, om Rikets gäld der skall skötas, att större summor der inoch utgå. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Friherre Anckarswärds ifrågavarande Motion, jemte de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf afgifne yttranden, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Ånyo föredrogs Grefve Frölichs, David, den i5 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående nytt förslag till Instruction för Rikets Ständers Revisorer, i hvad som rörer deras befattning med StatsVerket. Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Jag vill blott yttra, i anledning af det i förra 12* 180 Den 29 December e. m. Discussionen åberopade ordet ”allena ' i 4 §. RegeringsFormen, att i 70 §.
Detta allt har Utskottet haft under noga öfvervägande; Och ehuruväl Utskottet inser, att Sjö - AssUvancens tagande å Utrikes orter rnåste hafva en skadlig inflytelse bade på Sveriges Vexel-Cotirs och Handelsvåg, har Utskottet likväl trott sig icke finna skäl för tillstyrkande af bifall till ett Sjöförsäkrings-Cpntoirs inrä'tande för Statens räkning, enär hvarken någon säker och rigtig grund för ömsesides rättigheter och skyldigheter vid Contracters ingående och fullgörande skulle kunna läggas för en sådan inrättning, sorn den ifrågavarande, der allt beror på tillfälligheter oell oförutsedda händelser, hvilkas följder icke kunna beräknas, ej eller den fria och af alla föreskrifter vid förefallande tillfällen oberoende handlingsrättighet skulle kunna uppdragas de Personer, hvilka för Statens räkning kunde med Verket få befattning. Utskottet får imedlertid yttra den önskan, att, i stället för Statens deltagande uti SjöAssurance-Inrättningar, enskilte medborgare måtte uppmuntras att derom sig förena, i händelse de tune i Riket redan befintlige så beskaffade Inrättningar skulle finnas vara antingen otillräcklige för - 3,380 • Den 28 Juni. för ändamålet, eller ock för mycket aflägsna för alt kunna anlitas af Handlande och Skepps-Redare i Rikets nordligare provinser. Dock varder detta till Riksens Höglofl. Ständers närmare omprofvande vprdsamligen öfverlemnadt. Stockholm den 2x Juni 1S15 - Pi Höglofl. Ridd. och Pa Högvördiga PrestAdelns Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar - yl. Lantingshausen. Bryn. Hesselgren. 1’å Vällofliga BorgareStåndets Ledamöters vägnar yl. Fredin, På Hedervärda Bonde-' Ståndets Ledamöters vägnar Nils Mansson. M. M, Rosbeck. Uppläst hos samtliga lliks-Stånden den 28 Juni. Vördsamt Memoria! 1 Tim Riksens Högloll. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskott har Höglofl.
Jag vågar ytterligare föreslå, del något beslut i afseende å ingressen icke fattas förr än lagförslaget är genomgånget. I öfverensstämmelse härmed företogs nu först § I Hr Printzensköld: Efter den åsigt jag eger om en bestraffnings natur, sä bör den å ena sidan stå i jemförligt förhållande till beskaffenheten af det begångna brottet och å den andra vara så beskaffad, att Staten vid dess verkställande icke får vidkännas allt för stor kostnad. Den, som beträdes med första resan stöld, Den 12 Augusti e. m. 30!» straffas för tiel narrande med fängelse vid vatten och bröd och längsta fängelsetiden är 28 dygn. Således kan en förbrytare af detta slag, sedan laga dom blifvit fälld, icke hållas i fängelse längre tid än sorn erfordras för vattenoch brödstraffets undergående, hvilket straff ej får utsträckas öfver 28 dygn. Enl. förslaget deremot skulle en person, som stjäl 6 R:dr r:gds, d. v. s. 1 R:dr mera än det penningevärde, hvarför snatteri-bot ådömes, kunna dömas till icke mindre än 6 månaders straffarbete. Derigenom åtager sig Slaten att försörja denne person under hela denna långa tid, utan att han derunder gör Staten något gagn. Från juridisk synpunkt betraktadt och då man anser frihetsstraffet vara af en ganska svår beskaffenhet, finnér jag detta straff för första resan stöld i vissa fall vara alltför hardt, under det alt straffet i andra fall kan vara alltför lindrigt. Om vi antaga, att straffet, dervid en latitud från 2 till G månader eger rum, vanligen bestämmes till 4 månader, och antalet af brottslingar, som dömas för första resan stöld, antages utgöra 1,200 om året, hvilket antal ungefärligen motsvarar det i broltmäls-tabellerna uplagna, så få vi genom multiplikation af 1,200 med 4 en summa af 4,800 månader elier 400 år.
Idkar någon minuthandel med eller utskänkning af bränvin å annat ställe, än dertill uppgifvet är, eller tillåter den, som icke är till utskänkning berättigad, att, då han i parti eller genom minuthandel säljer bränvin, något af det sålda på försäljnings-stället förtäres, eller förbryter sig den, som till minuthandel med eller utskänkning af bränvin berättigad är, mot § 25 mom. 1 eller 2, § 27 mom. 2 eller 3, eller § 30; bote första gången från och med \5 till och med 30 Beotlin.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskoltets Utlåtande J\t 7. 5 R:dr, samt andra gången från 30 till och med 60 R:dr och vare dessutom andra gången sin minuthandelseller utskänknings-rätt förlustig. öfverträdes det förbud, som i § 25 morn. 3 gifvet är; vare bot första gången från och med 15 till och med 30 R:dr, andra gången från 30 till och med 60 R:dr samt tredje och följande gånger från 60 till och med 120 R:dr. Det medförda bränvinet vare derjemte förbrutet. Säljes dervid mindre än 15 kannor; ansvare förbrytaren tillika enligt § 40. § 46. Då förbrytelse skett mot § 34, vare tillika det till salu hållna bränvin underkastadt beslag och förbrutet. § 6‘I Utskottets förslag i § 61, att den nya förordningen skall lända till efterrättelse från och med månaden näst efter den, då förordningen blifvit kungjord, har blifvit återremitteradt af Borgare-ståndet, som ansett tiden derför böra bestämmas till den 1 Oktober 1858; men då samma förslag vunnit de öfriga Riks-ståndens bifall, lärer återremissen icke föranleda någon åtgärd. öfrige delar af betänkandet och författnings-forslaget hafva blifvit af samtlige Riks-stånden gillade. Stockholm den 3 Augusti 1857. Bih. till R. St. • :i . : • i :;>! nautin. STOCKHOLM, tryckt hos E Westrell, 1867.
Diskontens natur eller rätta dess utlåningssäll specielt för näringarne och jordbruket, men så är icke förhållandet; tvertom hafva meningar derom försports att, utan rubbning af den nu gällande formen, göra diskontlånen än mera lockande och långdragna. Tränger man något djupare in i de förhållanden, sorn vållat den med skäl öfverklagade så allmänna skuldsättningen i vårt land torde man snart finna att den till stor del vållats deraf, alt det lättfärdiga kaverings-systemet är det gällande; derförutan torde det ock härleda sig, till en del, deraf att kapital-intresset hos oss sällan under längre tid varit vederbörligen skyddadt. Det finnes ingen uppmuntran tili sparsamhet och samlande af penninge-kapital i ett land, hvarest myntvärdet ej är säkert; alla länders erfarenhet hafva visat, att under sådana omständigheter penningen har, så att säga, bränt den som haft honom på fickan. Detta så ofia inträffade osäkerhelsförhållande i vårt land genom de tidtals skedda myntförsämringar, har gifvit folklynnet en riktning till att icke gömma på penningen och detta har icke i betydlig nion kunnat ändras af den sista realisationens ännu så korta bestånd Från denna digression återgår jag till frågan om diskontens öfverlåtande ål Riksgälds-Kontoret och dess följder. Försäljer Banken Riksgälds-Kontorets obligationer inom Riket mot betalning i bahkosedlar, så uppstår stor svårighet, enär beloppet för Bankens serskildta utluningsgrenar äro bestämda att åter, då konjunkturen sådant medgifver, utsläppa sedlarne i rörelsen; emellertid är fixa tion af sedelstocken, om ej ovillkorligen, dock salt till ett åliggande för Banken.
Och när han om aftonen gjorde ett öfverslag af sina små lyckliga affärer för dagen, gned han förnöjd de grofva händerna och försäkrade sin hustru att om han flyttat till skärgården ett tiotal år förut, skulle han nu varit en svåra rik man. Naturligtvis höll patron Holmgren ett annat mera lämpligt tal för sina kunder, då de, med fiskkorgen på nacken eller armen, infunno sig att göra byteshandel. ”Aj, aj,” yttrade han, med en beklagande axelryckning, ”har du ingen större eller bättre fisk i dag? Det blir ej mycket af den der; jag kan ej ge mer än så eller så mycket” – vanligen det allra minsta. Men när de säljande äfven ville hafva någon fördel, när de beklagade huru ondt de slitit för att arbeta sig fram mellan isstyckena, huru deras hungriga barn hemma väntade deras återkomst, och de för själ och pina bådo patron för dessas skull öka på mjölnypan eller gifva ett par tobaksblad åt gamle farfar, några prisar snus åt gamla mormor, då utbrast den listige patron Holmgren i en klagan, ömkligare än sjelfva strandboernes: ”Ni ä’ ju alldeles obilliga, mina vänner, alldeles orimliga i er okunnighet! Gud vet att jag sjelf är en fattig man, med hustru och många barn! Jag ville gerna hjelpa; men tiderna äro förfärliga. Jag säljer mina varor till nedsatta priser, och skulle egentligen upphöra med hela handeln, hvarpå jag slutligen ruinerar mig, om det icke gjorde mig ondt om er. Nu ha ni likväl någon utväg; men flyttade jag bort, hvarpå jag ofta tänkt, finge ni erfara annat.” ”Gud välsigne patron, för mina fyra små! Var så god och lägg fyra potater till på kappen.” ”Fyra till, säger du! Nej tack, om jag så ökade på för hvar och en, som tigger för sina ungar, finge jag slutligen ganska litet att sälja. Ni skulle icke gifta er så mycket derute. Jag tror ni rätt som det är ha lika mycket ungar som fisk! Fattigt folk bör icke gifta sig; och det enda råd jag kan ge er är att låta alla era töser komma i tjenst åt staden eller till de rikare fisklägena.
Utskottet har i öfrigt blott återfört prescriptionstiden för frånvarande arfvinge till io år, och Utskottet har härvid hämtat hufvudsakligaste anledningen derifrån, att prescriptionstiden för andra fordrings-anspråk blifvit nedsatt från 20 till io år. Utskottets ändamål har således varit att sätta Lagen i harmoni med sig sjelf. I flera Länder är prescriptionen för arfvinge inskränkt till 5 år, i andra till 4, och LagCommitteen har äfven i sitt förslag till ny CivilLag tillstyrkt en prescription af endast \ år, så att Utskottet ingalunda kan sägas hafva gått för långt, då det antagit io år. För min del hyser jag den öfvertygelse, att om en person icke inom io år gör sina arfsanspråk gällande, är det föga sannolikt, att han skall göra det inom 20 år. Jag kan derföre ej inse någon grund för Herr Ribbings mening; men skulle denna af Ridderskapets och Adelns pluralitet gillas, finner jag ingen vinst af en återremiss. Det naturligaste blir i sådant fall att afslå Betänkandet, då den gamla §. kommer att oförändrad qvarstå. Jag Den 12 Junii e. ra. får derföre anhålla om proposition till bifall eller afslag å Utskottets Betänkande. Herr Ribbing: Med den underordnade frågan, sorn den siste värde Talaren omnämnt, huruvida Utskottets förslag i afseende på fjermare arfvinges rätt till lyftning, emot borgen, är ett fullkomligt återgifvande af den gamla §:n, vill jag icke uppehålla mig, då denna fråga kan vara likgilltig, i händelse Ridderskapet och Adeln finner skäl att taga min hufvudsakliga anmärkning i öfvervägande. Jag har icke nu Lagboken till hands, så att jag kan citera ordalagen, men de innefatta ganska säkert, att det ligger å Domarens vårdnad, att arfvet bevaras åt den frånvarande arfvingen. Samma värde Talare, som gifvit mig anledning att yttra detta, har sagt, att om arfvet icke inom io år blef kändt för arfvingen, skulle det troligen ej heller blifva det inom 20 år.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. 65 l) till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, intagna i hosföljande protokolls-utdrag öfver Ecklesiastik-ärenden den 11 Februari, den 6 Augusti och den 14 Oktober innevarande år: att det årliga understödet af 1,200 R:dr för anskaffande af teckningar utaf inhemska vexler till arbetet »Sveriges Flora» och för utgifvande af teckningar utaf Zoologiska föremål må äfven under nästa statsregleringsperiod utgå; att under samma tid må fortfara det årliga understödet, 2,250 R:dr årligen, till Sekreteraren Anders Magnus Strinnholm för utgifvande af »Svenska Folkets Historia» ; att Konsertmästaren August Berwald må uppföras till 750 R:drs pension, från afskedstagande!; att, likaledes med beräkning från afskedstagande!, pensioner må tillerkännas Läkaren å Kurhuset i Borgholm Doktor Johan Lidén med 750 R:dr och ProvincialLäkaren på Gottland Doktor Anders André med 1,500 R:dr, samt att Professoren Carl Guslaf Mosanders Enka, Hulda Philippine Forsström, må berättigas till årlig pension af 600 R:dr. Då Riksmarkegångs-priset för åren 1857, 1858 och 1859 utgör i medeltal 14 R:dr 77 öre för en tunna spanmål, hälften råg och hälften korn, eller 4 R:dr 27 öre utöfver det värde, hvartill spanmålen vid statsregleringen under 1840—1841 års riksdag beräknades, äro, jemlikt då stadgade grunder, de, som före vidtagandet af berörda statsreglering tillträdt och ännu bibehålla löner med derunder beräknad spanmål, försäkrade om tillgodonjutande af en lönefyllnad, som torde af Rikets Ständer bestämmas efter nämnde pris-skillnad å spanmålen, 4 R:dr 27 öre för tunnan, till utgående af Allmänna Indragnings-staten.
Borddukar, Hvita Varor, TrikBvaror, Flanell, Morgonrockstyger, Underkjolar och Kjoltyger. * o fver och pris7cw * anter fi) .anli: o.. K. M. LUNDBERGS - Bosättningsmagasin. N: o 7 Storkym * kobm .. 2n~een N: o Y STOCKHOLM. far ved och to&amp; Vedslöseri omöjligt. Ugoarne icke belagdá med nbgon lera, steka och. grgdda utomordentligt jemnt, vii1 och fort. Inga ~briinnpl8tm~ att förnya. De yppersta iittyg fïhn hela laudet. Kunna .sesi verksamhet och profvas d Ingeniör ED AD WIMANS ' Utstallning och Försiiljning,. Aug. Magnusson. - (etablerad 1860). 46 48 Vesterianggatan 46 48 Försälj~iingslokaler: ne&amp;a botten, im, tvd och t r e tr. upp STOCKHOLM. I Största lager i Norden Kulörta o, Svar ta Y llekladningstyger Kulörta och Svarta Sidentyger Bomulls-Tvattkladningstyger Schalar och Resfiltar m. m. ' O ~ S ~ era! PY Genom direkta förbindelser med inoch utlandets förnämsta fabrikanter ' kan jag erbjuda ofvannamda artiklar bättre och billigare an nhgon annan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genom reqvisition af profver och varor lätt blifva öfvertygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa artiklar. ' a Profver på begaran,kv~~ \ fit~n6161 h \ \ ml \ a.Te \ eto \ l0 .. kostnadsfritt. R ' ks-re~efon,26 " ' mo re / .fon hars drottning, Drömmars drottning Slzmrar $2 6ädd '. A f bleknad lager, Sofver $8 brzma, Torhh&amp;da btad, Hv@r tal@ På vissnade Kransar. - Ty Elise Hwasser Var en f ö r sig. Lzt; et hon Zefde Var hennnes eget.
Härvid har jag trott mig böra nämna att det förslag till Betänkande, hvarmed Utskottens sammansatta Beredning till Utskotten inkommit, hufvudsakligen ligger till grund för denna reservation. Med anledning af det beslut Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, i afseende på ofvanstående FörfattningsFörslag, fattat, har Olof Olsson från Wermland, uti ingifven motion, yrkat att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att samma förslag under innevarande Riksdag å nyo måtte Rikets. Ständer till granskning föreläggas, hvarjemte föns f onsson från Christianstads Län, under erkännande af behofvet utaf förändrade stadganden i ämnet, yrkat, att en ny på billighet och rättvisa grundad Författning måtte vid denna Riksdag utarbetas samt till Kongl. Majits Nådiga sanciion öfverlemnas. Då Förslag till ny Stängsel-Förordning i följd af Kongl. Majrts Nådiga Proposition hos Rikets Ständer nu till pröfning förekommer, anser jag något utlåtande öfver ofvannämnde motioner icke erfordras, utan öfvergår till granskning af de principer, hvarpå berörde förslag hvilar, dervid jag, i öfverensstämmelse med Botvid jonssons derom gjorde erinran, jemväl tagit kännedom om de framställningar, som vid förra Riksdagen i ämnet blifvit gjorde. Berörde hufvudgrunder äro: Först: att den eger vitsord, som stänga vill i fastställd eller eljest god« känd rågång, så ock i gränser inom skifteslag, der Storskifte, Enskifte eller 12 Lag-, samt Allm.
Den 3 Janl. bort något åt kära anförvant!ter, må söka att förvärfva, men huru många äro icke i den ställning, eller sakna den förmåga, att de kunna förkofra sig?. Bör denna omständighet betaga honom rättigheten att göra-någon disposition för hustru och barn? Den som äger en jord, på hvilken han nedlagt svett och jnöda, bekymmer och förhoppningar, manne icke hans första tanke är den: på hvem skall min jord efter min död öfvergå? Det är naturligt att jag önskar, att sdet system jag infört, den jord jag bildat, icke måtte styckas mellan mina barn, utan att jag vill gifva densamma åt det af dem, sorn jag anser bäst i tillfälle att sköta den och utlösa sina syskon. — Man har sagt, att denna lag skulle innebära ett tillbakagående. Ja väl, om man fäster sig vid afiinge-jorden. Men den rfrihet som hittills varit i detta fall medgifven, har icke blifvit på det sätt begagnad, att man beröfvat sina barn sin qvarlåtenskap; eller hvem har sett exempel på, att någon gifvit mera än hälften af den egendom från sina barn? Hvartill tjenar då medgifvande! af större frihet, än någon kan antagas vilja begagna. Jag är för min del' öfvertygad om, att en förändring i testamentslagen måtte göras, och icke. kunde göras annorlunda än den nu föreslagne, och jag tviflar på att Hr Carleson sjelf, som sagt att den innebär ett tillbakagående, skulle vilja tillstyrka en fullständig testameiltsfrihet. Ingenstädes i hela . Europa med undantag af England, der förhållanderne äro egendomliga, har man gått så långt som här. De flesta stater hafva följt Frankrikes exempel, och medgifvit rättighet att disponera hälften om man har ett barn, ^ om man har 2 barn o. s. v. Jag är af den öfvertygelse att testaments-friheten, som vid flera Riksdagar varit påkallad, och för hvilka R. o. Ad. vid sednaste Riksdag uttalat en bestämd opinion, nu skall med glädje mottagas af nationen, och jag anhåller om bifall till den af Utsk. föreslagna lagen. Hr Dalman:
En talare har i afs. på Hr Ridderstnds anmärkn. yttrat, att han icke kunnat annat än högeligen ogilla, att de protir, som nämnde anmärkn. afsåg, blifvit med anledn. deraf reqvirerade; det är likväl ingen hemlighet, att dessa prot:r reqvirerades genast efter det Utsk. sammanträdt, och således utan all anledn. af Hr Ridderstads anmärkn., ehuru denna anmärkn. gällde just samma fråga, som innehölls i dessa prot., och till följd deraf uptogs i förevrde Betänk. Samme talare har ytterligare beklagat sig deröfver, att Utsk. framställt en mängd fakta, hvaraf man kunnat draga många slutsatser. Mig vill det dock synas som om R. St:r blifvit bättre i tillfälle att bedöma frågan, då Utsk., genom att framlägga alla fakta, velat bereda Ständerna utväg att, icke på grund af Utsk:s auktoritet, utan på grund af egen sakkännedom fatta sitt beslut. Att man ur samma faktiska upgifter kan, allt efter de olika åsigter man hyser, komma till olika resultater, kan väl icke förnekas; men i allt fall lärer det dock vara bättre att ernå dessa resultater till följd af egen erfarenhet, än på grund af en auktoritet. Slutligen och i allmänhet har man påstått att Utsk:s anmärknir gälla nog obetydliga ämnen. För mig synes det likväl, som om frågor, de der röra uraktlåten efterlefnad af Grundlagens bud vid befordringsärender; obetänkt insläppande af jordegare; huruvida beskattning blifvit i olaglig väg lagd på omyndiga; huruvida en författning blifvit så oöfverlagdt utgifven, att den måst återtagas; huruvida räntetagares och räntegifvares rättigheter blifvit tillräckligt afsedde; huruvida de unionella rättigheterna och skyldigheterna blifvit opartiskt behandlade, — dessa ämnen synas mig icke vara obetydliga. Eli anmärkn., som jag dock vill medgifva vara riktig är den, att det hade varit önskvärdt, om Utsk; kunnat upstnlla sitt Betänk, på annat sätt, än nu skett.
endast k~mde f~rinedlas genom pennan, llagot, som alltid lätt frmkallar missförstånd. Den skriftväxling, som följde däraf utgjorde, s&amp; .att saga, les faux fraiss i redaktionsarbetet, och yar både tidsödande samt mången gång mindre behaglig. Till svårigheterna koin äfven den, att Soplzie,. sedan en artikel redan var uppsatt på tryckeriet, önskade så många förändringar och tillägg däri, att ombrytning mhste ske, .hvi&amp;et väckte missnoje Iios v&amp;r gamle sättare, som d&amp; yttrade: %fröken tänker oni så måaga ghnger !D Då, enligt Sophies önskan, med 8: de. h g. tryckningssorten återflyttades till Stockholm och redaktionen själf öfvertog förlaget, anshg jag tillfället lämpligt att utträda ur redaktionen. P&amp; enträgna böner, så väl af ~ o p h i e som af våra närmaste, förmåddes jag dock att sttång&amp; mitt beslut, och kvarstannade som medredalitris under de +v&amp; följande årgångarne. Men, som de reda11 antydda.stötestenarne likväl ej kunde undanrödjas, lämnade jag med 9: de årgångens slut redaktionen för att endast kvarstå såsom tillfällig medarbetare. Det förstås lätt, att ett, ' sådant steg äfven för mig kändes ganska @ ikostande, t y tidskriften var ju ähen mila andes barn, och hade jag då anat min 1869 skedda flyttning till Stockholm, torde det ej Iiafva blifvit taget. Så som förhåJlandena nu gestaltat sig, a n s Q jag, att Sophie, som fick den drygaste andelen af arhetet, ilfl-en borde äga bestämmanderätten. Förändringen gick så q - c k e t l attart darigenom, a t t tillståndsbeviset for tidskriftens irtgifwmde, p i min bestamda begäran, uttagits endast i Sophies namn - jag hade liksom en förkänsla af, att hon. slntligeii s l d l e bli den enbart styrande. Ned 10: de arg.