Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer hade för sin del ej eller kunnat inse något hinder derför, att för dem, som icke vid universitetet undergått bergsexamen, en förberedande kurs vid Teknologiska Institutet kunde föreskrifvas såsom vilkor för inträde i bergsskolan, hvilket utan tvifvel skulle lända denna till synnerlig fördel, enär lärarne såmedelst blefve oförhindrade att egna sig åt sina hufvudämnen och läroverket på detta sätt bättre kornine i tillfälle att uppfylla sin egentliga bestämmelse, hvilken Rikets Ständer desto mindre kunde antaga vara någon annan, än att utgöra en tillämpningsskola för bergshandteringen, som skolans föreståndare uti sitt i frågan afgifna betänkande ansett elevernas praktiska öfningar, eller den del af undervisningen, som icke kunde bibringas i sjelfva skolan, vara företrädesvis angelägen och magtpåliggande för deras utbildning, samt att bergsskolan, antingen den förblefve i Fahlun eller förflyttades till Stockholm, icke syntes någonsin kunna nöjaktigt. uppfylla sin bestämmelse med mindre än att för densamma bereddes tillträde till ett passande och välbeläget jernbruk, der eleverna såväl under bergsskolekursen, som efter densamma kunde fä uppehålla sig, för att praktiskt studera grufbrytning, masmästeri, stångjernssmide, ståltillverkning, bergsmekanik, skogshushållning, m.m. Då emellertid Bruks-societetens gjorda erbjudande att bestrida alla kostnaderna för bergsskole-elevernas praktiska undervisning varit åtföljdt af det förklarande, att Societeten funnit sig icke böra antaga det väckta förslaget om inköpande af en för berörda ändamål särskildt afsedd bruksegendom, men bergsskolans föreståndare, som ansett sagda ändamål endast genom en sådan åtgärd kunna på ett fullt tillfredsställande sätt uppnäs, icke haft tillfälle att, sedan detta förklarande afgafs, sig härom yttra, saknade följaktligen Rikets Ständer kännedom, huruvida bemäide föreståndare, oaktadt, de sålunda förändrade förhållandena, fortfarande hyste den åsigt, att Bruks-societetens erbjudande, med ofvanberörda inskränkning, kunde Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition ,J\s' 83. 13 åt undervisningen beseda sii väsendtliga fördelar, att detsamma borde gälla såsom ett hufvudsaklig! skäl för skolans flyttning till Stockholm.
Erkännandet af underskriften eller skulden borde vara fordringsägarens enda skyldighet att styrka, hvarefter Domaren eller närmaste Executor, inom viss förelagd kortaste tid, ovilkorligen, utan vidare omgång skulle vara pligtig lemna den handräckning, fordrans innehafvare vöre berättigad till. Genom Riksens Ständers LagUtskotts sakkunnighet och patriotiska bemödande torde detta allmänna välfärdens kraf under påstående Riksmöte kunna utarbetas , samt blifva af Riksens Ständer och Konung stadgadt och antaget. Det synes ej tåla uppskof, tills den under arbete varande Lagboken hinner fulländas och antagas. Ehuru denna min framställning, af hos mig bristande Lagkännedom, saknar den uppställning, sorn torde erfordrats, lärer ämnets vigt förtjent*, att den till Höglofl. LagUtskot - Den 20 Miirs. 117 tet remitteras, hvarom jag hos Eders Excellence och Höglofl. Ridderskapet och Adeln öd* mjukast anhåller. Remitterades till Lagutskottet. Vidare upplöste Herr Reutersköld ett så lydande Ödmjukaste Memorial. Uti ett tidehvarf, så utmärkt af Barmhertighetens utöfning , och kanhända lika så mycket i behof af den , skulle det synas af vigt, att allmänna händer funnos allestädes utsträckte för att emottaga, vårda och till fördel och båtnad förvalta de offer, som den enskildta välgörenheten, efter förekomna anledningar, vore benägen att frambära åt sak* nadens och armodets barn. Det behof af uppfostran, undervisning och vård, hvaruti tnånge ättlingar ofta nog lemnäs af mindre bemedlade och tidigt bortryckte föräldrar, skulle, jag är öfvertygad derom, mången med hjertlig förnöjelse skynda att afhjelpa , om en inrättning funnes behörigen authoriserad, der han hade rätt att nedlägga sin gåfva, och vore förvissad att se den oryggligen använd efter hans ädla afsigt och väl uttänkta plan. Åt Höglofl. RiddarhusDirection, under hvars visa och ömsinta vård flere till Stipen - 11 s
För min del kan jag ej inse någon annan rättvis beräkningsgrund för rösträtt och prseslalions-skyldighet inom Corn - 3o Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JS:o 4. mnnerne, än relativt till oell i nion af det större eller mindre materiella intresse, som hos hrar och en röstberättigad finnes. Åll annan beräkningsgrund blir, enligt min åsigt, orättvis och olämplig. Örn än den större och förmögnare possessionaten eller fastighetsegare!! härigenom skulle vinna ett större inflytande inom Communen, så kan jag ej deraf inse någon våda eller orättvisa, enär lian alltid måste conlribuera, i proportion lill sina förmögenhets-omsländigheter. Och det må väl medgifvas, alt ju större materiel vinst och förlust, som man af ett förelag kan komma alt skörda eller vidkännas, ju stone ansträngningar använder man lör att bereda den afsedda vinsten eller afvärja den frugtade förlusten; ju ringare detta materiella intresse deremot är, ju likgiltigare behandlar man deremot ämnet, och ju ofullständigare och mindre tillfredsställande blifva merendels resultaten. Det blir således ej allenast orättvist och stridande emot de rättsgrunder, som hitintills i dylika frågor ansetts böra följas, det blir äfven absolut skadligt om denna af Utskotten antagna princip skulle göra s g gällande, ty Communernes angelägenheter skulle troligen i delta fall komma att vida sämre vårdas, än fallet annars torde blifva. Det är af dessa skäl, jag nödgas reservera mig emot Utskottens betänkande, i hvad detsamma rörer rösträtt vid Socknestämmor och andre än jord-egares och innehafvares deltagande deri. Antages, att bevillningen bör utgöra grund för rösträtt, så anser jag, att densamma bör beräknas efter hela bevillnings-beloppet enligt 2 Art. pro rata parle; men helst skulle jag likväl önska, att det gamla beräkningssättet efter mantal blir bibehållet, såsom från urminnes iagttäget och snart sagdt sammanväxt med hela vårt LagKameraloch hitintills varande Communal-väsende.
Nät - Den t4 Julli. r68r Aattegängs - grunderne för brott emot allmän vkdning, mäste Medes ännu, liksom andra CriminalLagar, bestämmas, sä snart de skola nägon alfwarfammare bestraffning utsätta. Del är af detze skäl, som Utskottet tror det tillhöra sig, att en författning i detta ämne föresiä. Wid desi sammanfattning, vch med uppmärksamhet pä de flere goda anstalter, som äro föreslagne uti en del af Bilagorne wid Kongl. Majus Nådiga Proposition, samt de kända följder af de pä gägra Orter i detta afseende redan widtagne ätgärder, har Utskottet ansedt emot fylleri och deraf följande vordningar de medel mäst werksamma, som i grunden motarbeta dylik osedlighet. Utskottet tror i detta fall den af flere Landshöfdingar gjorde anstalt med Ordningsmän, samt förslagen inrättning af Kyrko, Räd eller OrdningsDomstolar inom hwarje Socken eller större Byelag, synnerligen för uppsigten vch werkställigheten af Författningar, emot dryckenskap, wara de mäst werksamma anstalter. Det kan säkert förmodas, akt endast ansedde personer blifwa till dylike Uppsyningsmän walda, vch kunna Medes bättre än allmänna åklagare bade tillse och beifra oordninLak vch förseelser» I öfrigt är det UtskottetS tanka, att tillsyn och »verkställighet mera än författningens stränghet, stola Utrota fylleri vch osedlighet, samt återföra ordning och måttlighet i de Orter, der den i mer eller mindre mohn förswunnit. — Dylika anstalter bero efter Ut, stöttets omdöme, endast pä Styrelsen, men Domftolarne och Police - Magtcn böra understödjas af Författningar, som swara emot ändamälet. Med wördsamt öfwerlemnande af den strafflag t ämnet, hwilken här bifogas, får Utskottet alitsa li * ka >684 Den »4 Julii. ka vördsamt tillstyrka Riksens Högloft.
Hr Rosenblads förslag lyder sålunda: ”Att R. o. Ad. måtte besluta att lill slutligt afgörande företaga StatsUtsk:s utlåCn Nös 52 och 212, ronde passevolance-afgiftens eftergifvande och ett motsvarande anslags uppförande på riksstaten, samt BondeStåndets i sammanhang dermed gjorda inbjudning, så snart R. St:s beslut rörtde öfriga på ordin, riksstatens ulgifts-tillar förekommande poster blifvit definitivt bestämda.” Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. på bifall å delta förslag, hvilket besvarades med ja. Gr. Horn: Sedan jag nu fått höra propos:n och beslutet öfver Hr Rosenblads framställning, nödgas jag protestera 12 H. 10 7 4 Den i5 Augusti f. m. deremot, emedan något lie]t annat är det att företaga frågan, sedan It. o. Ad. pröfvat utgifls-tillarna, eller sedan Ständerne afgjort statsreglertn. Hr Westfelt, Nils, förenade sig med Gr. Horn. Jag får i det yttersta bestrida, att det fattade beslutet tillkommit genom surprise. Det kan icke så kallas, när en ledamot uppträder och högt, med Hr Rosenblads starka stämma, uppläser ett förslag, begär Hr Frih. o. Landtnäs propos derå, och, när en annan ledamot sedermera förklarar att han icke rätt fattat förslaget utan anhåller alt det åter måtte uppläsas, denna uppläsning för andra gången verkställes. Jag hemställer om det derefter fattade beslutet kan sägas hafva tillkommit par surprise. Hvad för öfrigt behandlingen af frågan beträffar, så förmenar jag, att de herrar, sorn anse den hafva varit oJnglig, derutinnan hafva orätt, såvida som frågan, sedan hon första gången var bordlagd, af Hr von Hartmansdorff redan för längre tid tillbaka begärdes blifva hvilande att icke föredragas Ständerna förrän utgifterna under tredje hufvudtiteln voro pröfvade. Vid andra föredragningen af densamma, blef detta R. o. Ad:s beslut modifieradt, och är det nu i dag för tredje gången, som beslutet blifvit ändradt.
Man säger att ett dylikt statsskulds-system skulle vara särdeles lämpligt, derföre att det ifrågavarande företaget vore ett industrielt, och man har jemfört det med de lån som blifvit af HypotheksFöreningarne uptagne; men man glömmer att dessa sednare äro fonderade på produktionen och att de personer som erhållit dem derigenom förstorat sin produktion, så att de icke blott betala lånet utan äfven derutöfver åtnjutit inkomst. Men så är icke förhållandet med ifrågavide statslån, ty det företag, för hvilket detta afses, skall troligen icke komma att betala en enda proc. å detsamma. Jag får således för att sammanfatta mig, föreslå, och anhåller om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. derå att intet Jernvägs-system skall på Statens bekostnad företagas under andra vilkor än att kommunerna der Jernvägen framgår kostnadsfritt tillsläppa den erforderliga jorden samt upbygga stationshus. 0.2 Den 9 Janl e. m. Hr Cederschiöld: Som jag tror mig hafva funnit tydliga tecken till den önskan bland E. o. Adis Hrr ledamöter att snart få intaga sin middag och att discussionen för denna gång således måtte varda afslutad, anser jag grannlagenheten böra ålägga åtminstone mig att icke lägga något hinder i vägen för denna önskans upfyIlande, hvadan jag för närvarande afstår från ordet. Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande att ytterligare åtskilliga talare hade anmält sig och i anseende till den redan långt framskridna tiden framstäld propos., upskjöts öfverläggningen till e. m:s plenum samt åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. nära 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Tisdagen den 9 Juni 1857. Plenum kl. 6 e. m. Just. pleni-prot. för d. 4 sisth Maj. Portsattes pröfningen af StatsUtskis Utlåt. N:o 62, angide föreslagna jernvägs-stamliniers utförande och dertill erforderliga medels anvisande.
Det vill synas, som om man upfattat mitt yttrande så, som skulle jag hafva klandrat, att Ministrar åtnjuta tjenstledighet, och i anledn. deraf får jag förklara, att detta alldeles icke varit min mening, och allraminst har jag 410 Den 24 Mars. syftat på den Minister, hvilken här yttrat sig och för sin begärda tjenstledighet haft så fullkomligt giltiga skäl, men jag sade, att om Chargés d’Affaires icke kunna upfylla de fordringar, man har på en Minister, det förundrade mig att man icke genast, vid tjenstlediglietens beviljande, skickade annan person, som hade de erforderliga egenskaperna. Hr Hjerta: I anledning af Hr Tornerhjelms yttrande an håller jag att få erinra, att jag förra gången alldeles icke föreslog, att en Minister-plats skulle förvandlas till plats för en Chargé d’Affaires. Jag ansåg blott, att vissa omständigheter i Utsk:s Betänk, borde föranleda lill en ålerremiss, och i sammanhang dermed an'förde jag det öfriga. För öfrigt vill jag genmäla det svar, man lemnat på min anmärkn. emot Utsk:s yttrande: »att Sverige under sednast förflutna åren intagit en förändrad och i politiskt hänseende mera betydande plats inom Europeiska statsförbundet.» Frih. Tersmeden har lagt vigt på, att det är en sak om hvilken alla äro ense. Jag vill icke bestrida att detta icke är en tanke, som allmänheten hyser, eller att en förändring inträdt i vår politiska ställning, men jag får fästa upmärksamheten derpå, att detta är åtminstone icke något officielt erkändt förhållande, enär UtrikesMinistern, i cirkulärer till främmande makter, förklarat, att någon förändring icke ägt rum i vår politiska ställning. Om man likväl vill antaga, att ställningen är förändrad, så bör man val i alla fall vara ense om, att denna förändring skall bidraga till vårt betryggande, och att således icke Furst Metternichs yttrande om November-traktaten må kunna äga någon tillämplighet. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att i afseende på denna punkt blifvit yrkadt dels bifall, dels af Gr.
Landtm, yttrade, att, då votering blifvit begärd af såväl Frih. Raab, som af Hr von Hartmansdorff och Hr Hjerta, fråga upstode om kontra-proposms innehåll, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa, om R. o. Ad. ausåge, ali återremiss borde ingå såsom kontra-propos. vid den blifvande voteringen. Härvid ropades Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. till kontra-propos. antoge Frih. Raabs förslag, samt, efter det svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som anser, att vid äskad votering om bifall lill 1 :sta punkten af de i StatsUtsk:s Utlåt. M 273 föreslagne stadganden, till kontra-propos. bör antagas Frih. Raabs förslag, hvarenligt närande punkt bör erhålla följande lydelse: ”Med hänsigt lill ifrågakommande jernvägsanläggningar inom Sverige, antages och faslställes den grund sats, att alla stambanor hädanefter anläggas och utföras genom Statens försorg, samt att sålunda anlagda stambanor, med allt hvad dertill hörer, komma att stå under Statens tillsyn och förvaltning,” röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages till kontra-propos. Hr von Hartmansdorffs yrkande, att de emot ifrågavar:de punkt gjorde anmärkn:r må föranleda till återremiss. ' Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 46. Nej — 26. Härefter justerades följande voter:s-propos. i hufvndsaken: Den som bifaller l:sta punkten af de i StatsUlsk:s Utlåt.
Stockholms stads drätsel-kommission aktier och publika papper utlåningen på namn och reverser diskonteringen och utlåningen genom handelsoch näringsdi skonten Kassa-kreditiv åt enskilde 600,000: 300,000: 800,000: 400,000: 600,000: — 300,000: 500,000: 9,000,000: 3,500,000: 50,000: 500.000: 8,000,000: 3,000,000 1,850,000 Summa 27,680.000: 27,680,000 Af förestående jemförelse visar det sig, att laneoch kreditiv-rörelsen på det hela skulle, enligt Utskottets förslag, komma att uppgå till enahanda summa, som för berörda ändamål vid sednaste riksdag fastställdes; och enär Utskottet ansett sig icke böra afgifva något förslag, hvarigenom nämnda summa blefve öfverskriden, har, såsom fond i och för kassa-kredi - Hanka-Utskottets Betänkande, N:o 42. 47 tiv-rörelsen endast uppförts ett belopp af 1,850,000 r:dr banko, ehuru det ar sannolikt, att, i händelse kassa-kreditiven komme att allmännare begagnas, omförniälda fond ej blifver för ändamålet tillräcklig. Afdelningen 5 utaf Banko-reglementets 6:te artikel innehåller föreskrifterna om sättet för fyllande af privat-bankernas sedel-utgifning, i fall en eller /lera af dem skulle innan nästa riksdag indraga deras rörelse, för att vid oktroj-tidens slut upphöra. Som den för nuvarande privat-banker meddelade oktroj-tid icke före nästa riksdag löper till ända, samt det ej eller är anledning förmoda, alt någondera af berörda banker skall före nämnda tid upphöra; så tillstyrker Utskottet, att omförmälde föreskrifter 78:o måtte från Banko-reglementet få uteslutas. Stockholm den 27 Mars 1848.
Deras förmåga att verka blifver större, det är sant, och såvida förökas deras magt; men jag hemställer, om Nationens anspråk, att ärenderne blifva väl i4 H. 4 5o Den a3 Februari i f. m. beredda, besluten veil verkställda, bättre uppfyllas nu, då den ansvarige föredraganden icke äger den ringaste inflytelse på verkställigheten, ej en gång kan besluta omen postväskas anskaffande. Det är sagt, att Ministrarne skulle komma i händerna på sine Commis; men jag hemställer, om icke andra länders exempel visa motsatsen, såsom England och Frankrike. Eller kan man välsäga, alt en Canning, en Martignae, och hvad de flere heta, lågo i Commiers liander. Snarare är under motsatta förhållandet möjligt, att inflytelsen på de vigligaste ärendernes afgörande folie i händerne på andra, än de Constilulionelt ansvarige Rådgifvarne. Jag kan ej dela den tanka, att någon vådlig följd kan upkomma deraf, att Chefen för JustiliasDepartementet benämnes JustitiasCanzler och är föredragande i Juslitiasärender, som ej angå nåd i brottmål; ty han är visserligen Chef för Åklagaremagten, men är sjelf icke åklagare inför Domstolen. I alla fall vore det, i min tanka, mindre principenligt, att åt Presidenten i Högsta Domstolen anförtro Justitisemålens föredragning i StatsRådet. — Hvad origtigheten beträffar af 2:ne alternativa förslag till ändring af samma Grundlagsstadganden, får jag endast erinra, att vi nu verkligen hafva två olika förslag till ändring i 56 §. RegeringsFormen. Jag kan ej frånträda mitt förslag, alt frågan bör Den 23'Februarii f. m. ytterligare hvila till nästa Riksdag, och jag förnyar min anhållan om proposition derpå. Herr HjertaGustaf: Alltsedan 1809 års Riksdag hafva Rikets Ständer önskat förenklande af administrationen inom landet. Äfven vid sistlidne Riksdag var detta föremål för ett serskildt Utskotts behandling. Det skulle vara ganska sorgligt, om desse bemödanden nu skulle tillintetgöras genom afslag å ifrågavarande Grundlagsförslag.
Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit och med afseende å hvad så väl Kammar-kollegium som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Östergöthlands län anfört, har Kongl. Maj:t nu i nåder föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del medgifva, att bolaget för hamnbyggnaden vid Wadstena må, utan afgift, få för hamnanläggningen disponera ej mindre den kronan tillhöriga, å förutnämnde karta upptagna jord af tillsammans 3 tunnland 15-2- kappland, än ock de å norra och vestra sidorna af Wadstena slottsgrafvar löpande vägar, emot förbindelse för bolaget att anlägga ny väg till Wadstena stad söder om slottet, samt med vilkor, att å den mark, som sålunda kan blifva upplåten, icke någon byggnad utan Kongl. Maj:ts särskilda nådiga tillstånd må uppföras; och har Kongl Maj:t i sammanhang härmed gifvit Rikets Ständer tillkänna, att, beträffande frågan om tillåtelse för Wadstena hamnbyggnads-bolag att, i händelse af bifall härtill, tillträda den del af ofvanomförmälda mark, som tillhör Starby kungsladugård, utan hinder deraf, att denna kronoegendom för närvarande linnes utarrenderad, Kongl. Maj:t, enär arrendatorn, Krigs-kommissarien Lallerstedt, genom särskild försäkran förbundit sig alt för sin arrendetid utan ersättning afstå den för hamnbyggnaden afsedda, kungsladugården tillhöriga mark, samt pröfningen af de vilkor, han nu velat vid uppfyllandet deraf fästa, icke på Kongl. Maj:t ankomne, funnit berör - Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 122. 21 da fråga icke föranleda till annan åtgärd, än att Kongl. Majit nådigst förklarat, att det ankommer på bolaget, att i berörde hänseende begagna den rätt, ofvannämnde försäkran kan för detsamma medföra.
Detta är de gamlas tröst; det är därför de falla så sakta och stilla, därför att de veta, huru det nya lifvet, som skall spira fram, den unga kraften, som skall arbeta, blifvit grundlagd af dem, har utgått från dem, så att det är de gamlas lif, som går igen i de ungas. Och blir detta skönare, rikare än de gamlas, så beror detta ju på, att de blad, som nu falla, tillfört stam och grenar så mycket mera näring, att de, i sin ordning, kunna gifva de blad, som skola komma, mera saf och saft och lif än förr. Detta veta kanske ej de unga blad, som nu drömma i knoppen, och om de veta det eller senare blifva upplysta därom, glömma de helst bort, att deras unga mod, deras öfverströmmande lifslust äro ett arf från de gamla — de gula, förvissnade blad, som i höstens hvita dimma sakta falla af .. De glömma — de vilja måhända glömma — att de hafva en tacksamhetsskuld till något förflutet. Men det borde de icke, ty deras öde blir ock fullbordadt — nästa gång, när löfven falla. Mathilda Lang / et. Min princip är, att om jag finner en sak träda emellan mig och min plikt, hugger jag den af, med rötter och grenar. Att göra slut på den med ens, det är enda sättet. Commodore Ooodenorigh. Den, som har alla rikedomar. ett förnöjsamt sinne, äger Hinduiskt ordspråk. iamrerns änka. Af Elin Ameen. et var en julafton sådan den bör vara i norden, med stark frost, klingande slädföre och tusentals stjärnor gnistrande från en molnfri himmel. Kamrer Salbom gick i halfmörkret af och an i sin våning. EU par lyktor från gatan lyste tillräckligt för att kunna vägleda honom på hans vandring genom de fyra rum, som utgjorde hans våning. Han hade som vanligt ätit sin middag på källaren, men mot vanan tog han inte nu sin eftermiddagslur. Det var i alla fall julafton, och denna dag för ju alltid det underliga med sig, att man kommer i en särskild stämning, olik alla andra stämningar under året.
St:r beviljas, skola vid inträffande ledighet tillsättas endast på förordnande.» Månne derunder skall inbegripas alla sådana tjenster, till hvilka K. M. äskat löneförhöjning, men hvilken icke blifvit i sin helhet beviljad, eller sådana till hvilka icke alls någon förhöjning blifvit lemnad. Jag anhåller derföre vördsamt om propos. på återremiss af denna punkt. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att i afseende på detta mom. blifvit yrkadt, dels af Erih. Sprengtporten m. fl. ledamöter återremiss och dels af Hr Hjärne afslag, anmälde sig och yttrade Hr Hjärne: Då alla ledamöter utom jag yrkat återremiss och ett Stånd dessutom återremitterat frågan, anhåller jag att få förena mig med dem. Propos. till bifall å förevrde mom. blef nu framställd och besvarad med Nej, och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot detsamma gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, blef denna propos. med Ja besvarad. Mom, lill. e. Hr Printzensköld: Jag hemställer till StatsUtsk. huruvida denna punkt är af behofvet påkallad. Kan väl StatsUtsk. eller kunna väl R. St:r nu på förhand afgöra hvilka tjenster som skola komma att indragas eller icke? Skall icke en sådan anordning komma att bero på den närmare undersökning af förhållanderne vid regleringen af hvarje embetsverk för sig; och låter det icke tänka sig att de tjenster, som tilläfventyrs nu blifvit i K. Propos. afsedde till indragning, komma att befinnas oundgängligen behöflige och följaktligen böra bibehållas? Således tyckes det mig, att man icke bör tala om förhållanden, de der äro så ovissa som det ifrågav:de: om den eller den tjensten kan vara afsedd till indragning eller icke, samt då omständigheterne möjligen befinnas vara sådana att hvad äom nu har ansetts kunna ske, det kommer att framdeles anses omöjligt.