Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sådant förmedlingsförsök skulle nu, som vid mänga andra tillfällen är af erfarenheten ådagalagdt, lätteligen endast röna det öde att, pressadt mellan sköldarne af de från skilda håll anryckande motståndarne, kunna ingenting uträtta. Vid sådant förhållande torde det vara bättre att sluta sig till den åsigt, som stålens egen närmast. 1 främsta rummet böra vi se frågan ur rent Svensk synpunkt och tillse fäderneslandets fördel eller skada vid de, till en främmande nationalitets bästa, afgilne lagförslag. I detta hänseende anser jag mig, (då den jemförelsevis mindre betydliga utsträckning af Judarnes bosältningsfrihel, som af mig anses billig, icke lärer hafva utsigt att blifva antagen) — kunna biträda ett afslag å hela frågan; och skälen dertill bestå först i de politiska afseenden, jag vid sista Riksdagen anfört, nemi. att man måste taga i betraktande icke Judastammens på härkomst beroende nationalitet ensam, icke den mosaiske trosbekännelsen ensam, utan fasthäldre det innerliga samband, som emellan båda dessa förefinnes. Jag påstår, att sålänge detta kraftiga samband fortfarande äger rum, kunna Judarne aldrig amalgameras med något folk, inom hvars gränsor de vistas. Först då Judar öfvergålt till kristna läran och genom giftermål blifvit med kristna förenade, kan det folk, hvarmed Judar sålunda förenats, tillegna sig, hos eflerkommanderne, de värderika egenskaper af ordningssinne, ihärdighet och skarpsinne, som otvifvelaktigt utmärka den Judiska stammen. Mitt andra skäl är det af Utsk. upgifna, nemi. Judastammens öfvervägande skicklighet i handel och vandel, hvarigenom de verkligen kunna blifva förtryckande för oss Svenskar, enär vi äro mindre industriösa till lynnet än de, och blifva derföre lätteligen öfverflyglade af dem i detta hänseende. Öfver den år 1847 till K.
Vid Z.dje pankt en: l.‘o Dl det af Utskotten föreslagna stadgande, om bränvinspannas uppmätande till halsens öfversta kant eller lekande brädd, torde för många innehafvare af mindre pannor medföra nödvändighet att förändra sin panna; och det hittills varande stadgandet i detta afseende ej kan medföra någon olägenhet, beslöt Ståndet, att'panna md vara af fhvad form sorn helst, och att det i 18O0 ars Förf attning intagna stadgande, om sjelfva bränvinspannans uppmätning, skall bibehållas-, Fröt. Då både det af Utskotten afsedda underslef med ifyllningslucka på hallen och det af Utskotten icke omnämnda underslef att, genom ett på hatten eller pannan anbragt, högt uppstigande ifyllningsrör, i en låg och mycket vid panna med stor halt ifylla och afverka en större qvantitet mäsk, än sjelfva pannan rymmer, kan helt och hållet förekommas genom det stadgande, alt hattens hals ej får hafva större rymd, än som erfordras till kokrum eller förekommande af sä kallad spru tiving, beslöt Ståndet, att den del af hatten, sorn kallas hattens hals och lefmnes nedgående frän ängafdelningsröret i pannan, md, till sä stor höjd, som märkning deri skalle genom öfverst på halten anbragt lucka kunna ifyllas, icke innehålla mer än en tredjedel af sjelfva pannans rymd 3:o
För uppasserskans öron gingo ej heller titlarna på de nya resenärerna förlorade. ”Hennes nåd och fröken ska höra af mig, när fartyget kommer!” sade riksdagsman, och nickade ett trohjertadt farväl, det mor och dotter besvarade genom att fryntligt framräcka sina händer. Och nu voro våra damer ensamma under afvaktan på sitt kaffe. Men så snart de erhållit detta, skulle de åter ut i staden för att förvandla de sista öfverlefvorna af den beskedliga Blackros – fru Emerentias f. d. enda kära ko – i shal, skor och flor åt Blenda ty ännu hade man hunnit blott till hufvudet. ”Se så, min flicka, nu äro vi gudskelof vid början!” yttrade fru Emerentia, under det hon upplockade och genomsåg ridikylens innehåll ”Jag undrar just hvad här bor mera för folk? Gaf du akt på den unge vackre mannen, som stod vid porten, då vi passerade?” ”och som såg på mig så mycket, att jag icke rätt kunde urskilja hurudan han var?” inföll Blenda öppenhjertigt. ”Ja, han riktigt åt upp dig med ögonen – men sådant förundrar mig ej: jag visste förut att du skulle bli sedd, bara du stack foten utom dörrarna. Om jag blott visste hvad han var för slags person Låt se nu om jag har alla mina don kammen pomadburken nålhuset knappnålsdynan Han såg riktigt förnäm ut, ehuru han var bra brunmuskig Åh, herre min gud – bandrullen, som jag så bestämdt behöfde, ligger i kappsäcken!” ”Jaså, mamma tyckte att han var så mörkhyad?” frågade Blenda nyfiket. ”Jag säger dig att jag har glömt bandrullen, och att jag måste ha den – du mins ju sjelf hvar mina band fattas, du lilla slarfva, som sytt så illa i dem Nå, jag vet hur jag gör: vi följas åt ut, och sedan vi köpt shalen, så springer jag ner till qvarteret, medan du tar ut skorna och floret derefter möter du mig vid högra ändan af torget.” Jungfruns ankomst med kaffet afbröt de förtroliga anordningarna.
Och på bordet lågde ytter 1 ire Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Yttrande, angående förändring uti Indelta infanteriets Beklädnads* sätt •; Och Fänri Bonde Ståndet för godt, ät b med godkännande af ej mindre den för Stats-Utskot* tets första yttrande i ämnet iagde hufvudgrund* att 1812 års Beklädnads - Författning, må, såsom stridande emot de i hvarje ort upprättade och. genom Regerings-Formert stadfästade Knekté-Contrakter, upphäfvas, än äfven dess i senare U11 å-i tandet gjorde Förslag, öm medels anslående till bestridande af kostnaderna vid Lif-nmnderingens anskaffande* i öfrigt afslå de af Utskottet framställde detaillerade projekter till reglering af Tn*i fanteriets beklädnad, alldenstund de skulle leda till rubbning i nämnde genom Begerings Formen försäkrade Contrakter, dem BondeStåndet anset böra tjena till ovillkorlig efterrättelse, och vid hvilka, sådane de för hvarje serskild Ort blifvit ingångne och afslulade , Ståndet förbehöll sig att orubbadt få varda bibehållet; Dock > skulle det vara de orter, som genom ingångne serskilde öfverenskommelser eller på annat sätt förbundit sig til! större skyldigheter* öppet att hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla sig att i Mihau« till Rikf-Si, fröt, 1817—1818* Sami, N:r C9, 70» 54G • Prot. Utdr. d. 2 Junii 1818^ st diet antaga de af Stats-Utskottet uppgifne och på förenatnde sätt i allmänhet afslagne grunder för Beklädnaders utgörande. S. D. Föredrogs å nyp Allmänna Besvärs, och Ekonomie-Utskottets sedan den 21 sisth Maji ?'
Uppå härefter framställd propos. beslöts att hvarje punkt i detta utlåt, skulle serskildt företagas (ill pröfning och afgörande. Usta punkten, ang:dc anslag lill anskaffning af redskaps-, rid-, stalloch anspans-ptrsedlar för I2ti och 2'iU fältbatterierne. Hr Stiernsvärd: För anskaffande af ifrågavar. persedlar har Konungen äskat 48,000 r:dr, men StatsUtsk. endast tillstyrkt 22,000 r:dr, hvilket sednare belopp jag ansett böra inskränkas till 20,000 r:dr enl. hvad det af mig i betänk, åberopade anförande utvisar. Jag tror nemi. att man ännu icke kommit till säker öfvertygelse om hvilken materiel, som är den fördelaktigaste, då fråga är om tillverkning deraf i massa, hvarpå jag som exempel torde få anföra en sak. Inom Fransyska arméen gäller den grundsats, alt i första rummel se på ändamåls-enligheten och på utseendet i det andra och der göras inga anspaunseller remtygs-persedlar af smorläder, emedan den feta smörjan anses skadlig för lädret, utan af ijusbrunt, som smörjes först då när det utlemnas i bruk. Derom gjorde jag redan 1845 framställning till Chefen för Landtförsvars-deparhtet då försöket gjordes med bajonet-baljor; och delta exempel torde vara nog för att visa, det vi först måste vara ense om många saker, innan större tillverkningar af effekter hos oss företagas. Våra tillgångar medgifva icke att göra dyrbara rön utan böra vi, utan att säras af egenkärleken, taga efter hvad erfarenheten hos andra visat vara bäst. Ett annat exempel kan anföras med de filtar som begagnas under sadlarne : i st. f. dem anskaffades annat underlag, men snart nog fann man detsamma icke blott nog dyrt, utan hästarne blefvo ömma, hvarefter man återtog filtarne.
I anledning af den tredje wid 102 §- sar Utskottcl tillstyrka det projecterade tillägget i §:n efter orden: i tjmst warande presidenten: ssulle si! hända att sa mänga af Rlks Rättens Ledamöter äro af kaga förfall eller iäf hindrade att läggningar och beslut, art de öfrige ej utgöra Tols, ätigge dä Ordföranden art i stället till Ledamor i Ri?o,Rätten kalla den Embetsman inom samma werk som är näst i ordning efter den hindrade, eller ock, om detta med de inilikaira Ledamöter inträffar, den äldste General eller Amiral, som af jäf eller förfall ej hindras. De öfrige frän Högloft. Ridderskapek och Adeln inkomne påminnelser, fär Utstotttt här nedanföre upkaga och i tomhet beswara. Md 4 §. anmärkes: atl Lonungen blifrvit lämnad rättighet att urwälja sitt GtatoRäd utan närmare bestämmande hwilka personer dertill mä kunna antagas, Swar; Den 2i December. Srvar: Den som skal! ka q a råd synes äswen böra wälja rädgtswarc. Scaks, Radens erforderliga qualification är i §:n pä det tydligaste bestämd. §. 6. Zltt Oeconomkska arcnderne, hwilka nu blifwit fördelade pä L meral och Liuanre Departcmenlcn kundlämpligast bestridas af en enda Stats. Gcceelecare. Swar: Regerings ärendcrna fordra ett redigt behandlande och en oafbruten gäng. Utstokkel förmodar desta ändamål stola säkrast winnås genom göromälens fördelning och att ingen bland Slars Secreterarne lä» rer sakna tillräckeliga ämnen för st» »verksamhet. §. ro Atc en 2ll!mäna Ärenders Bered» ning skulle kunna umbäras. Swar:
N:o 92, i frågan om Indelnings jemkning och lindring i Båtsmanshållet inom Blekinge Län, S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 24. sistlidne October, under N:o i6r, afgifna och, den 2 dennes e. na., på bordet lagda Utlåtande, angående yrkad oföränderlighet i föreskrifterna om Husbehofs Brännvinsbränningen. S. D. Hå nu å nyo föredrogs Stats-, Beyilluings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch g4 Trot. Utdrag elen 18 Nov. 1829. Oeconornie-Utskottens, den 29 sistlidne September, under N:o 78, afgifna och, den 19 derpåföljde October e. m., på bordet lagda Betänkande, rörande Kongl. Majtts Nådiga Proposition, angående förändrade grunder för Legooch Salu-Sågars samt Valkoch Stampverks beskattning, sä väl sorn angående flera inom RiksStånden, om Mjöloch Sågqvarnar samt deras beskattning, väckta motioner; blef samma Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskotten återremitteradt. S. D.
L z län, helst af följaktig beskaffenhet, synes således wara den enda palitligq grundläggning, och wore denna en gäng giswen, skulle föga swärig, hek sig för regeringen förete, atk uppå någre kunnige granskares förstag utfärda en instruction för flera befullmägtigade pa en gäng till statistikens upfatkande öfwer hela riket, äfwensom derefter för länsstyrelserna gtt denna kännedom ärligen underhålles, En wist, kanhända af rubbade interesten» men wida mer af lättsinnighet, af oförstånd, och af förkolnad känsla gs egen medborgerlig wärdig, het alstrad ton, att föga något sä owist finnes, som icke Riksens Ständer kunna besluta, har ofta föranledt till den orättwisa, att lemna aldeles obemärkt alt det af dem framdrifna i stort nyttiga, som deras omsider bestämda tjllwaxelse förutan, sannolikt hade stannat inom nägra indjviduers wanmägtiga tanke. En förteckning deröfwer skulle lätt kunna upgöras, och icke befara art förmörkas genom upställningen af alt der utaf Riksens Ständer beflutna, som med iner eller mindre skäl skulle förtjena alt klandras. Pä den skulle äfwen igenfinnas samtelige Riks-Srandens wid flutet af 1809 och 1810 ärs riksdag, i anledning af gjord motion af Herr Aubiteuren kelrr liömZ och deröfwer af Oecononnä-Utskottet, under den ro Mars ?8ro, af^ifwit betänkande, beflutna rch framförda - Ten l Junil - da iinderdäniga önskan, attHansKongl. Majit, i händelse der af H rr l(.öni§ gjerde förstag om en pe»- sous bcfullmagtigande u.l uptagande af en statistik osmer riket grille anses antagligt och nödiga medel till detta ändamål ku:,de utfinnas, Hanö Majtt niaktt läckas de härtill nödige åtgärder anbefalla.
Plenum kl. 10 f. m. Efter uppläsning af 18 § Ridd.Ordn. och 71 § Riksd.Ordn., företog H. R. o. Ad. val af Bänkman, och blefvo dertill utsedde af /ista Bänkm:s-Afd. N:o 25. Gr. Wachtmeister, Hans Gabriel Trolle, med 8 röster, och N:o 35. Gr. Gyldenstolpe, Adolf Fredrik Nils, med 15 röster; s:dra Bänkm:s-Afd. N:o 78. Gr. Hård, Fullm. Gr. Löwenhjelm, Carl Axel, med 1 1 röster, och N:o 115. Gr. Lagerbjelke, Gustaf, med 11 röster. 3:dje Bänkm:s-Afd. N:o 120. Gr. Liljecrantz, Gustaf Fredrik, med 10 röster, och N:o 3. Frih. Gyllenstjerna af Lundholm, Fullm. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel, med 11 röster. i]:dc Bänkm:s-Afd. N:o 44. Frih. Wrede till Elimä, Fabian, efter lottning med N:o 119. Frih. Lybecker, Fullm. Hr Pereswelhoff Morath, Anders Wilhelm, och N:o 145. Frih. Stjernstedt, Jakob Theoder, hvilka alla undfått 7 röster hvardera; samt N:o 139. Frih. von Duben, Fullm. Hr Reuterskjöld, Adam Didrik, som erhållit 8 röster. 5:te Bänkm:s-Afd. N:o 158. Frih. von Essen, Fredrik Ulrik, med 13 röster, och N:o 211. Frih. Cederström, Rudolf, med 11 röster. 6:te Bänkm:s-Afd. N:o 255. Frih. Falkenberg, Conrad Gabriel, med 10 röster, och N:o 275. Frih.
Den redovisning tor 8tat8-Didn!ngens inbomsler oob u leiber, som förvaltaren eller ansvarige utgifvaren deras är 1841 sramlade, ntvisacle nemligen, att Didningen, dels genom inböp ak eget Dobtr^eberi, dels i anseende till insbränbt antal proenumeranter, m. m.. iräbat en sbnld as embring 21,500 !l:dr lbeo, till lavars godtgörande, sedan stal s-anslaget med är 1841 uppbört, nägon annan tillgäng iebe bonde puräbnas, än sörsäljnings-summan sor 8tats-Didningens trveberi oeb öfrige esseeter, dä ealenlerad till ett belopp al' embring 5,000 lbclr, oeb Kongl. IV1aj:t, som i öfrigt ansäg en uteblilven eller lind röjd gocltgörelse till btats-Didningens sordringsegare iebe bonna stä tillsammans med statens värdigbet, sörordnade, med anledning bäras, onder den '7 December 1841: 1:o att en fullständig utredning öfver Didningens tillgängar oeb sbul<ler vid samma ärs sint, grundad pä bebörigen gransbade redogtirelser, sbulle as dertill utsedde eommitterade upprättas; 2:o att desse eommitterade jenrväl sbulle ega att, emot asgisvande redovisning inför Kongl, 4Iaj:t, i söresbrisven ordning föranstalta ej mindre om försäljning as Didningens elseeter oeb indrifvande as dess fordringar, än älven om sbuldernas likviderande till det belopp, de linnas basva för 'tidningens utgisvande, enligt fastställd plan, tillbommit; oeb 3:o att den för sistberörde ändamäl erforderliga summa sbulle as Kongl.
Såsom ofvan är sagdt, anser kommissionen nödigt att 5 öfverkontrollörer tillsättas* på samma sätt, som vid mäskebeskattningen, med 600 Spd. årlig lön samt skjutsersättning för -1 -1/2 häst, hvilket för hvarje kontrollör kan på sin höjd uppgå till 200 Spd. om året, och således inalles 800 Spd, för hvardera, eller 4,000 Spd, för samtlige. Summan af utgifterna för kontrollen kommer då att bestiga sig till 5J,900 Spd. eller i rund summa 52,000 Spd. årligen. Detta kan väl i och för sig anses såsom ett betydligt belopp, men de betänkligheter, som man kunde från detta stora belopp hemta mot införande af produktbeskattningen, torde enligt kommissionens förmodan helt oeh hållet försvinna vid betraktande af de synnerligen väsendtliga fördelar, som man, såsom förut är utredt, kommer att uppnå derigenom, hvaribland blott må nämnas den betydliga förökning i inkomster, som statskassan erhåller (ifrån 150,000 eller 150,000 Spd, till 700,000 Spd.) äfvensom en besparing i nationalförmögenheten af omkring 60,000 Spd. om året. Att kontrollväsendet kommer att medföra sina olägenheter, erkännes visserligen, men å andra sidan måste också medges, att desamma ingalunda äro så stora, att dt höra afskräcka ifrån detta beskattningssätt. Norska Kommiss. Iietänk. ang. Bränvin sbränning en. 55 III. Beskattning af pannerymden. För den händelse, att man ej skulle vilja bestämma sig för produktbeskattningen (mäskbeskattningen förmodligen ' ännu mindre), sä återstår väl ingenting annat, än att qvarhålla sig vid pannebeskattningen med alla dess brister, så vida man ej föredrogeatt göra bränvinsbränningen alldeles fri, hvilket kommissionen likväl ej vågar föreslå, oaktadt många röster höjt sig derföre. Änskönt kommissionen redan i det föregående omförmält de brister, som vidlåda pannebeskattningen, vill kommissionen likväl, för att hafva allt samladt på ett ställe, här i korthet upprepa följande:
Jag antager för mitt handlingssätt icke någon annan grund, än att efter min bästa öfvertygelse befordra hvad jag tror vara gagneligt för fäderneslandets sanna väl. Jag hoppas, att i vårt sträfvande i denna del ingen skiljaktighet finnes, och att således Hr Dalman icke heller har några andra syftemål. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Med anledn. af hvad Gr. Spens yttrat, ville jag blott erinra, alt såsom jag fattat den talares yttrande, sorn han åberopat, nemi. Hr von Hartinansdorffs, så var det ingalunda meningen att få Gr. Spens’s reservation anlagen såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke emot Const.Utsk:s förslag, utan Hr von Hartmansdorff hegärde endast uppläsning af reservationen, med förbehållen rätt att sedermera yttra sig; hvarefter, sedan denna uppläsning skett. Hr von Hartmansdorff, ehuru på samma skäl, som Gr. Spens anfört, likväl yrkade den alldeles skiljaktiga propos. att R. o. Ad. måtte anse Gonst.Utskts förslag olämpligt. I denna tanke får äfven jag mig förena, ty att ett Utsk. skulle få det uppdrag alt i sådana vigtiga frågor med R. St:s rätt besluta, anser jag vara en ganska vådlig bana. Hr Rosenblad, Bernh : I öfverensstämmelse med hvad jag yttrade då frågan förevar ang:de antagande per gcclamationem af det nya förslaget till allmän criminal-lag, då jag yttrade min betänklighet att afsäga den af Sveriges R. St. i 8 sekler innehafda rätt att sjelfve besluta öfver de Jagar, som de och deras efterkommande skola efterlefva, och uppdraga åt några få personer att verkställa förändrin“ gar deruti, får jag äfven nu förklara det, om jag också skulle konnna att räknas till den dass, som en värd leda - D c ii a December f. m. 79 mot ansett såsom en tort att tillhöra, eller dem, som skulle anse för en betänklighet att alltför hastigt antaga en förändring i nu gällande Ingar. Jag medgifver visserligen, att det nya lagförslaget, på vanligt sätt behandladt, svårligen kan blifva af R.
Pa Banco-Commissariens i besia mäl anförde beswar, hade Kongl. Swea Hof-Näkt, genom Utslag äkerförwist dem till Direktionen, att nogare urrcdas och omsiändeligare afgöraS, men hwilka i frägan om Direcklvnens Domsrätt, den Banco-Commjsarien genom underdäuiga beswär hos Kongl. Majit sökt be. siri - Deli 7 December. 44* strida, ännu ffola bero pä Dest Högsta Domstols afgörande. Plterkigare hade Banco - Commissarien, mi ett Mål angående dalansö wid Conroircts Auctions-Kammarc, swan den händelsen inträffat, ar: en pa Auction försåld Wagn, lirur sitt förwaringsrum förkommir, blifwik af D-rectioncn iö, klarad skyldig, akr crsärra Conroiret denna förlust med 78 R:dr 20 fk. R. G. S> af det skal, att han, genom sin estertätenhrt i tillsynen öfwer BekjeningenS E-nbcrs skyldigheter, wallat att förlusten as wagnen cj bliswir i tid lipläckt och af Waktmästaren, som haft wärdén om förwaringsrummek godkgord; i hwilkct wa! sedan der bliswir af Kongl. HvfRätteu aterförwist, och i följe deraf hos Direcljonen närmare undersökt. Dircctione» fm,nit skäl alt salunda förändra sikt förra bestut, alt Auckionö-Kamimrerarcii Vi^IlLin anseltS böra ersätta summan för wagnen, samt att, i händelse af bristande hos honom, Directionen wille särskildt utlära sig om Banco-Commissariens answarighet. Slutligen sidan i malek om Auctions-Kammaren Balanccr
Om nu em beväringsyngling, som betalt vakansafgift, dör efter första årets förlopp, eller genom inträde i _ Arméen befrias från beväringsskyldigheten, så har han erlagt 100 rdr, ehuru han de facto för den då gångna tiden endast bort betala 20 rdr, således fått betala 80 rdr utöfver hvad han borde. Rättelse i denna orättvisa bör således ega rum. Hvad befrielsebeloppet angår, anser jag, att det borde bestämmas till enahanda summa, för att årligen utgå, som nya ordinarie roteringen nu erlägger i vakans-afgift. Hvad vidare beträffar fredsuniformoringen, så har jag icke tillräckligt noga genomsett den K. Proposm, för att kunna bestämdt påstå, att deruti något förekommer rörande denna sak; men då Frih. Raab fört denna fråga på tal. Vili jag i korthet yttra mig derom. Jag anser, att den mest ändamålslösa utgiften, som beväringsmanskapet föranledes, sker till följd af den dyrbara, utan ändadamål varande, fredsmunderingen. Uti denna ligger en bestämd misshushållning med statsmedlen och som blef ännu större genom sisth Riksdags beslut, sorn anslog medel till dubbelt af beväringsmunderingen, i st. f. en, som förut bestods. Beväringsynglingen kan aldrig utslita en mundering, långt mindre 2 me, hvilket gifver mig anledn. påyrka, hvad jag vid förlidne riksdagar föreslagit, nemi. att bevärinKsbeklädnaden i fred skulle, utom öfrige nödige plagg, reduceras till 1 blus, att pådraga öfver de egna kläderna. På detta sätt tror jag, att en större del af utgifterna skulle försvinna. Jag vill härmed icke hafva sagt, att icke medel böra anslås till beväringens beklädande under fred, men endast för att bilda ett reservförråd för kriget, samt att inga andra persedlar under fredstid böra tillverkas i fullständigt skick, än sådane, som utan svårighet kunna förvaras, utan att förstöras, och som, i händelse af krig, icke utan svårighet med nödig skyndsamhet kunna anskaffas.
"Att så val skattskyldige, som ”Kronans Ombud äga, att öfver Taxerings”åtgärder anföra besvär hos Kongl. Kam”marRätten, som då äfven må äga att bestämma den förändrade Taxeringssumma, ”hvartill besvären kunna föranleda.” Såsom Ridderskapet och Adeln förnummit, har Herr af Billbergh yrkat, att KammarRälten måtte äga bestämma det belopp, som af vederbörande borde betalas, sedan den skattskyldige sjelf, eller Kronans anmärkare besvärat sig öfver TaxeringsComiteernas åtgärder. Om icke KammarRälten bibehöile denna rätt, skulle man icke så Den t Augusti. noga erfara de oriktigheter Bevillningsförordningen innehåller, emedan man icke hade det oriktiga lill sitt qvantitativa belopp, eller verkan på de skattskyldigas bördor, i ziffra bestämdt. Andra punkten af Herr af Billberghs reservation torde jemväl få uppläsas, emedan jag äfven deri vill med honom instämma. Den lyder sålunda: ”Att ÖfverRevisionens granskningsåt”gärd i taxeringsfrågor bör inskränka sig ”dertill, att efterse, att Författningens grunder blifvit på alla ställen lika tillämpade, ”och, der annorledes skulle befinnas, befordra rättelse, antingen den verkar till ”Kronans eller den Skattskyldiges fördel.” Skillnaden emellan Utskottets förslag och Herr af Billberghs består deruti, att Utskottet anser ingen anmärkning vid Hemmanstaxeringen böra äga rum, så framt icke taxeringsvärdet är ringare än Hemmans minimivärdet. Herr af Billbergh åter anser, alt om detta icke blifvit underskridet, men betydliga olikheter emellan de serskilda Länen yppa sig, KammarRätten dock måtte äga anmärka sådant. Då man hos oss öfverhufvud, och med rätta, yrkar, alt skatterne böra så jemnt fördelas som möjligt, hör det äfven till saken, att när minimivärdena icke kunnat så riktigt bestämmas för hvarje Län, KammarRätten bör äga Den i Augusti. göra sådana anmärkningar dervid, att dessa värden blifva rättade till öfverensstämmelse med hvarannan.