Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med det sista kunde skeptikern göra herr Tobiasson ursinnig; i sin förbittring tritte den gamle herrn p9 narren, knöt handen s 3 till siigaiides för nisan p3 hononi och sade, att han icke rar vird en pris snus. Men ingenting hjelpte. De foriforo att slitas om honom, de tvi. och han skulle velat ge allt hvad han egde bara för att i 3 ro. Han gick alltid med eii hemlig klinsla af att hrad han gaf i t en, det tog han i f r h en annan, och det var narren skuld i. Derför beslöt han att bryta nied denne; han ville helt enkelt resa i f r h honom och söka räddning hos skeptikern. Detta visa beslut satte han i wrket med en bridska, som om det g91t att rädda sig undan en jordbiifning. Han salde sitt hus, satte auktion p3 sina husgudar och köpte sig en IifrXntn. I l a n d kunde han icke stanna, ty hwrje medellös student rar en snara, ja öfver hufvud taget hvarje student, som befann sig i ~tillfAllig~ knipa. Och gatorna vinilade af dem. Till Stockholm kom han en ruskig decembermorgon, medan staden 136 och sof. Han njöt af att d11 s i g s3 friiiimande ut och kallt. H i r skulle han rara freilad. Hans böcker och hans niusik skulle bli hans verld. Studentshigen gaf han tusan; hir hade han stora operan. Och i hade herr l ' obiasson under sin jagt efter rum funnit en möblerad dublett, som rar olik alla andra dubletter han besett. Han hade endast anniórkt, att han skulle önska en schislong i sitt iunersta rum, och en schSslong anskaffades. \ ' 5rdinnaii var en vónlig menniska, fórskr9ckligt ridd, att herr Tobiasson skulle bli niissniijd och Hytta bort. I hans d9varaiidc -,
Jag blef rörd och glad att i honom finna en så upphöjd själ; och det var icke alls svårt att beröra den, då just vårt samtalsämne blef liksom en probersten för allvarliga intryck. Vi talade om det, som hela Sverige ännu talade om, och som så väl finska som danska och tyska tidningar då voro uppfylda med, nemligen Almqvists flykt; hans bref från Göteborg och sannfärdigheten eller icke sannfärdigheten af hans uppgift att litterära affärer förde honom till Tyskland. Detta var en afton, som icke ens i dess minsta detalj kunde glömmas. Jag satt i soffan med damer på ömse sidor, hvilka underhöllos än af den angenäme värden (hvilken hade svårt att förlåta min man, att han fått utöfva första värdskapet för Runeberg), än af »vandrande» herrar. Och jag hade midt emot mig på andra sidan bordet den finske skalden, bofast i den af Mellin framskjutna länstolen. Och att samtala med Runeberg, att ha Almqvist till ämne, det var märkvärdigt intressant. Jag skickade allt emellanåt en half tanke till Blanche, som ännu låg i Paris, och undrade hvad han skulle tänkt om han hört Runeberg yttra sig om den olycklige Almqvist. Det var med ett djup i känslan, ett undseende i tanken, en grannlagenhet i språket, som togo hela min sympati i anspråk. Just en sådan man, hvars blick förmådde intränga, åtminstone något så när, i de sjudubbla slöjor, hvaruti Almqvists andliga väsende var insvept, just han kunde vara mild och barmhertig inför ett sådant fenomen i mensklig gestalt. Och han var mild i sina djupsinniga yttranden. Han fattade huru jag kunde vara så åtkomlig för minnet af denna för sig sjelf så skuggrädda själ, för hvilken det ej var nog att vara fridlös på jorden, utan äfven i sitt innersta. »Jag förstår, jag förstår fullkomligt.» De orden upprepade Runeberg flera gånger. Men efter hand inträngde andra element i vår konversation, och sedan den blifvit öfverflyttad på allmän grund blef den mindre allvarlig; men heller icke af samma intresse. Vi hade också ömsesidigt andra konversationstillgångar, och jag var visst icke litet intresserad att återse och språka med professor Grafström, en man med det älskvärdaste väsende.
Län, bestående af 3:ne serskilde under Drottningholms Kungsgård lydande hemman, Vestergården, Mellangården och Nedergården, hvartdera om 3jf4 mantal, genom Färentuna Härads Syne-rätts den 27 Augusti sistlidet år gifne lagakraftvunne utslag, blifvit för åsidosatte byggnads-skyldigheter dömd arrende-rätten förlustig, och förklarats skyldig ej allenast alt ersätta’ den skada, Kronan kunde komma att vidkännas genom minskadt arrende under återstående arrende-tiden, utan äfven att till Kronan utgifva kostnaden för felande nybyggnader och reparationer, skattad lill 6,744 b:dr 22 sk. B:co, samt landtbrukaren Axel Odelberg, som för Grefve Taubes arrende-skyldigheter ingått i borgens-förbindelse, hos Kongl. Kammar-Collegium sökt och den 27 sisllidne November erhållit rättighet alt ifrågavarande arrende öfvertaga; så har bemälde Odelberg, uti en till Kongl. Majit i underdånighet ingifven skrift, som, jemte vederbörandes deröfver afgifne utlåtanden, blifvit till Stals-Ulskoltet i Nåder remitterad, med framställning af de betydliga kostnader, hvilka erfordras för att försätta egendomen till bruk och åbyggnader i laggildt skick, anhållit, alt honom mätte förunnas 20 till 3o. Stats-Ulskottets Utlåtande., N-0 82. 11 års förlängning af omförmälde arrende, räknadt från midfastan år 1846, då nu varande arrende tilländagår; och har sökanden derjemte, uti en till Kongl.
Kgl. Hof-Pred.,Prost och Kyrkoherde i Kyrkefalla och tillydande Församlingar. L. S. P. O. Gravander. Prost öfver Örebro Contrakt, Professor. L. S, O O L. P. Afzelius. Contracts-Prost och Kyrherde i Alingsas. L. S. H. O. Holmström. Dom-Prost i Strängnäs. L. S. Nils Kellström, Prost och Kyrkoherde i Wiby och Tångeråsa. L. &. Nils Åstrand. Prost och Kyrkoherde i Kräklinge. L. S. J. M. Svedelius. C. Forslind C:son. G. Hvasser. Th. Doctor, Contracts-Post och Prost och Kyrkoherde i Th. Lie., Prost och KyrkoKyrkoherde i Köping, L. N. O. Munktorp, herde i Stora Skedvi. L. S. L. S. L. S, Jon. Reinh. Fellenius. P. G. Svedelius. C. J. Heurlin.. Th. Doct., Dromprost i Westerås. Th. Cand., Contr. Prost o. Kyrkoh, i Mora,. Domprost i Wexiö,. L. S. L. S. L. S. Daniel Nordin. Samuel Gumelius. Abr. Zach. Pettersson. Theol. Candidat, ContractsKongl. Hof-Pred., Prost och. Contracts-Prost, Kyrkoh, i Lands-• Prost, Kyrkoherde i Wilstad.. Kyrkoherde i Svartorp. krona, Asmundtorp och Tofta. L. S. L. S. L. S. Carl S. Rönbeck. Gustaf Broomé. Sv. D. Nibelius. Th. Doct., Contr. Prost o. Kyrkoh.. Prost och Kyrkoherde i Vestra. Contr.
Om likväl de omständigheter, på hvilka afträdandet grundades, icke bekräfta sig, eller, när föremålet afträddes, icke mera förefunnos, är afträdandet utan gällande kraft; men varder försäkradt föremål, sorn rätteligen afträdt är, sedan från uppbringning frigifvet, eller finnes det hafva undgått annan befarad olycka, må försäkringsgifvaren ändå ej undandraga sig att det afträdda föremålet emottaga och försäkringssumman gälda. Var ej hela värdet försäkradt, är försäkringstagaren skyldig att afträda endast så stor del af det lörsäkrade föremålet, sorn motsvarar försäkringssummans förhållande till försäkringsvärdet. § 273. I afträdande af fartyg är ej frakten inbegripen, såvidt den är förtjent förr, än fartyget afträddes. § 274. Försäkringstagare vare skyldig att, när fartyg eller gods efter § 268 afträdas, med embetsbetyg af Svensk konsul eller annan behörig myndighet å de orter, der ifrånjjfartyget eller godset sist afgått, och dit det bestämdt är, styrka om och när afsegling skett och att det ej till bestämmelseorten anländt; så ock, vid afträdande i allmänhet af försäkradt föremål, att lemna försäkringsgifvaren skriftlig uppgift å öfriga försäkringar, och å bodmerilån, som af försäkringstagaren eller med hans vetskap å de afträdda föremålen tecknade äro. Beträdes han att hafva något förtegat eller falskeligen uppgifvit; vare sin försäkringsrätt förlustig och återgälda till försäkringsgifvaren det han uppburit, med ränta derå, en half procent i månaden, tills återbetalning sker; straffes ock, der omständigheterna svårare äro, för bedrägeri efter allmän lag. § 27S. Har man slutit försäkring på viss tid och är den tilländalupen förr, än försäkringstagare efter § 268 eger rätt att de försäkrade föremålen afträda, vare han dock berättigad att dem enligt sagde § afträda, emot det han gäldar en tillskottspremie, svarande emot den tid, som förflutit från försäkringens slut och till dess rättigheten till afträdande vidtager. Om skadans betalning. § 276.
Den 21 September f. m. derjemte hyser det hopp, att myntbestämningsfrågan skall blifva på ett tillfredsställande sätt afgjord, utan de vilkor man derföre sökt utfästa, kan jag ej annat än tillstyrka afslag å Herr Hjertås framställning. Herr Rosenblad, Bernhard: Med Friherre Cederström kan jag ej instämma deruti, att det så kallade principbetänkandet endast bör läggas till handlingarne; ty jag tror, att detta Betänkande icke innehåller blott grundsatser och reflexioner, utan äfven vissa slutsatser innefattande preliminära beslut, sorn icke kunna förbigås, såsom Utskottets yttrande öfver de indelta Lönernas indragning och förvandling till contanta penningelöner i silfver, öfver beräkningsgrunden för den under penningelöner inbegripne Spannemålen m. m. Hvad åter Herr Hjertås förslag beträffar, så hade jag för min del visserligen önskat, att myntbestämningsfrågan varit afgjord, ej allenast innan regleringen af Statens utgifter företogs till afgörande, utan ock innan beräkningen af Statens Inkomsttitlar bestämdes; ty äfven på dessa har myntvärdet inflytande. Men då detta icke inträffat, då Utskottet sagt, att de föreslagne utgifterne äro nödvändige, och vid deras utförande antagit en Myntbestämningsgrund af 128 sk., återstår det endast, i händelse Ridderskapets och Adelns redan i likhet härmed fattade beslut icke af Den 21 September f. m. • 7 af de öfrige Stånden bifalles, att vi tillse, det beräkningsgrunden ej blifver högre, än vid förslagens uppgörande blifvit antaget, och att de löner, som blifvit föreslagne, och beviljas efter i 28 sk., ej må komma att utgå efter <56 sk.
Väl hade så kallade pensioner, genom enskildes bemödanden, inrättats, och, bland dessa, den IVatlinska skolan här i bni vudstaden, som redan verkat mycket godt idelina väg, men dessa enskilda inrättningar vore dels otillräckliga och dels saknades der vanligen en genomtänkt plan för undervisningen och en allvarlig sammanhållning Slaksamt Allra. Besa.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, 1V:o 68. deraf, äfvensom desse enskilda undervisnings-anstaller icke i längden kunde gifva den föresyn, som behöfdes för fr mili mmers-u lider visn ingen i allmänhet. Lärare ombyttes och dermed förändrades ofta gruliderne för undervisningen; livilket ock desto lättare inträffade, sorn det vore nästan fullkomlig brist på lämplige läroböcker för flickskolan. Erfarenheten ådagalade ock, att frunlimmers-undervisningen i de fleste pensioner tagit en skef riktning; så t. ex. borttoge ett alltför träget studium af Fransyska språket samt musiköfningar mycket af den lid, hvilken borde offras åt kunskaper, sorn mera bilda förståndet och hjertat. Men då fj v innan är en medlem af samhället, då hon arbetar för dess båtnad med lika ansträngning sora. mannen, då hon tryckes af samhällets bördor, vågar vid dess faror och drabbas af dess olyckor, i lika nion som mannen, borde också samhället skänka enahanda omvårdnad åt den uppväxande medborgarinnan, som det egnar sina unga medborgare, så att lika barn finge njuta lika räll. Den undervisning, som kan påräknas i föräldrahemmet vore cj tillräcklig, ulan skolans medverkan, ty många mödrar förslode ej alt uppfostra barn, och många, som kunde gifva en sedlig utveckling af barnens anlag, kunde dock ej åstadkomma någon intellectuel förkofran. Mången moder vöre ock af Härden så bortryckt, af sjukdom så utmattad, af fattigdom så betryckt och af göromål så öfverhopad, att hon saknade lust eller kraft eller tid för det mödosamma värfvet.
Ekon.Utsk. af mig öfvcrlemnade, tillika med H. R. o. Ad:s prot. vid J840 och 1847 årens riksdagar, i hvad desamma röra Jude-emancipationen, äfvensom Israelitiska katechesen samt skrifter af M. C. Pontin och H. Wergeland, såsom uplysande frågans ställning uti alla dessa detaljer, så inom som utom Sverige (hvilka skrifter äfvenledes blifvit aflemnade på samtlige RiksStåndens klubbar), så har med ett ord en snart sagdt hel litteratur, jemte motionen, hänskjutits till det Ulsk., frågan grundlagsenlig! tillhörer. Äfven ifrån Vällofl. BorgareSt. har H. Allm. Besv.-o. Ekon.- Utsk. fått emottaga den af Hr C. Fr. Waern J:or ånyo uptagna, af honom vid sisth riksdag i ämnet väckta och utförligt motiverade motion, deruti sig då förenat Hrr Lagergren, E. G. Lindström, Den 19 Mars f. m. r Eriksson, Bergman och Berg m. fl. (se N:o 76 i bilagorna till BorgareSt:s prot. vid nämnde riksdag). Skälig anledn. torde således hafva förefunnits lill' den, ej allenast billiga förmodan, utan äfven säkra förväntan, att ifrån H. Allm. Besv.- o, Ekon.Utsk. nu skulle inkomma ett betänk., deruti frågan, i allo utredd, skulle hafva funnit en slutlig och, i enlighet med denna uplysta tids fordringar, nöjaktig lösning. Jag frågar: har detta endast uti ringaste mån inträffat? Tvärtom! Utsk. har invecklat, icke utvecklat densamma; och RiksSt:n äro försatta uti den obehagliga ställning, att icke kunna, hvarken med ja eller nej, besvara framställningen om detta betänka, på sätt Riksd.Ordms 49 § 3 mom. föreskrifver, ”antagande eller förkastande utan förändring;” så framt man ej vill advokatoriskt afklippa och, medelst att ej gifva något bestämdt svar, afslå de inom 2:ne RiksSt. väckta motionerna. Högv.
Jag begär inte så mycket – bara litet – bara så mycket att inte något annat alltid står emellan och är närmare – bara det har jag längtat efter i hela mitt lif – att vara den första hos en annan människa. – Låt mig bara en gång visa dig, hvad jag kan vara när man vill riktigt hålla af mig. Stackars Alice är inte så utan resurser ändå. – Se riktigt på mig Är jag vacker? Ja, när man älskar mig, är jag vacker – inte eljes. Är jag god? Ja, när man håller af mig, är jag godheten själf. Är jag osjälfvisk? Å, jag kan vara så osjälfvisk, att hvarje min tanke kan uppgå i en annan. » Så rörande och inträngande kunde den firade, berömda fru Kovalevsky bedja och tigga om den hängifvenhet som det aldrig blef hennes lott att äga. Hon blef aldrig den första, den enda för en annan människa, hur lidelsefullt hon än åtrådde det och hur stora förutsättningar hon än ägde för att vinna och fängsla. Och Alices önskan om att dela Karls lifsgärning, hennes förbittring då han af yttre hänsyn drar sig tillbaka från henne, hennes hänsynslösa fordran att sätta allt åt sidan för det enda viktiga, att blifva trogen sitt innersta jag, sitt lefnadskall och sin kärlek – det är allt Sonja själf, helt och hållet hon. Och när Alice i det andra dramat våldsamt bryter med det förflutna, när hon offrar rikedom och samhällsställning för att lefva på en vindskammare med Karl och arbeta tillsammans med honom – då är det åter Sonja sådan hon drömde sig själf, om den lyckan skulle mött henne att ha ett sådant val. Och jag tviflar inte på att om hon själf skrifvit de scener som skildra hennes och Karls lycka under detta samlif, skulle de fått en långt varmare och mer personlig färg än som nu är fallet. Alices dröm om folkets palats på Herrhamra, om den stora arbetar-associationen, hennes yttranden: »tänk hur annorlunda det vore, om vi alla hade fått lika uppfostran, lika lefnadsvanor – om vi alla vore som en enda stor kamratkrets» – allt detta är Sonjas egna drömmar, egna ord.
Hvad nu angar beslutet i birra hänseendet, eller i afseende å anslagets belopp och tiden för dess utgörande, så och då Rikets Ständer redan, genom bifil till Stats-utskottels utlåtande N:o i8-b beslutat, att anslaget skall utgå med 3oo,ooo Rdr årligen under innevarande år och så länge denna Riksdags Bevillnings-förordning kommer alt tillämpas, anser Bevillningsutskottet sig, i följd så väl häraf sorn af sjelfva frågans beskaffenhet, icke tillkomma att öfver Bonde-ståndets nu fattade beslut i dessa hänseenden afgifva yttrande. Beträffande åter sättet för anslagets utgörande, så har Bonde-ståndet derom, hvad angår anslaget för innevarande år, icke meddelat något bes lut, och beträffande de följande årens anslag, väl godkänt Utskottets förslag i fråga om utgörandet af så •-tor del utaf anslaget, som, efter Bonde-ståndets ofyanberörda beslut, skulle komma all utgå, rnen deremot icke meddelat Beviltnings-Ulshotlels Memorial, A’:o 35. 3 yttrande, huru Stersläende delen af samina anslag skall utgöras; och ser Utskottet sig häraf föranlåtet hemställa, alt, derest Bonde-ståndet icke skulle vilja, lika med öfriga Stånden, helt och hållet godkänna Utskottets ofvannämnde förslag, Bonde-ståndet åtminstone, jemlikt 71 § R. F., måtte bestämma, efter hvilken annan grund än den af Utskottet uppgifna, de för innevarande år anslagna 3oo,ooo Bdr, äfvensom den del af samma anslag, om hvars utgörande under följande åren Bonde-ståndet nu icke beslutat, må utgå. Stockholm den i3 Oktober 1848. STOCKHOLM, £ d. Scholtze! Bevillnings-UlskoUelS Memorial, JV? 56. 1 Ank. till Exp. Utsk. d. 17 Okt., kl. 7 e. m. JfS 36.
Brefvet den 27 Aug. 1817, indragne, förut Consistorii - Notarien i Götheborg bestådde hushyra 6. ■— samt Scholae-Staternes i Wadstena och Calmar penninge-Löner, nu förvandlade till indeld Spannemål och utgörande • • * . • 255: - 58i,553: 45. 4. 382,733: 45. 4. 288: 24. Underdåniga Skrifvelser. lSg Då Summan å denna HufvudTitel uti 1818 års Riks-Stat utgjorde . 21,168: 41. 1. Ellfver den nu , . , . 405,614: 14. 5. Femte Hufr 'ud~ Titeln, för de fria Kansterne, Lön-tillökning för Secreteraren vid VitterhetsHistoriasoch AntiqvitetsAcademien *69:24. Nytt anslag för Musicaliska A« cademien 1,500; Dito för Riks-Museum, dertill goo R:d förut utgått af Extra Utgifts-medlen , , . , i,5oo: —• —> S:a 5,26g: 24. — Härtill komma: Utom Stat, till Musicaliska A-'* cademien förut utgångne NumerLotteri - medel 2oo: Cours förhöjningå de under fria kon. sternes AcademieStat upptagne 2000 R;d Hamb. Banco 3,000: —-—■ 3,300- . Summa R:dr 6,469:24.— 1818 års 5:10 Hufvud-Titels Summa 20,018: Summa vid denna Stats-reglering 26,487:24.— l i0 Underdåniga Skrivelser. ■ Sjette HufvudTiteln, för milda Stiftelser.
Denna komité, måste alltså såsom motionären sjelf tyckes förutsätta, ega andra med aflöning försedde personer till sitt biträde. Men för dessa biträdande erfordras enligt Utskottets öfvertygelse helt andra egenskaper än hos vanliga renskrifvare. Det hufvudsakliga arbetet i och för granskning och komplettering af Adelns genealogier från Konung Gustaf I:s dagar skulle nemligen bestå uti genomgåendet af riksregistaturen med flera officiella källor och de derifrån hemtade uppgifternas jemnföraude med de å Ätternas stamtaftor befintliga biografiska anteckningar. Af komitéens ledamöter kunde ett så ihärdigt och mödosamt arbete i dess detaljer desto mindre fordras, som det icke torde kunna verkställas på annat ställe än uppe i Riksarkivet, hvarifrån dylika handlingar icke utlånas. Således föreställer sig Utskottet att komitéens andel i arbetet borde inskränkas till att välja och öfverenskomma med skickliga biträden, öfvervaka verkställigheten samt slutligen ordna de%spridda detaljerna till ett helt. Fördenskull måste komitéens arbetsbiträden oundgängligen utgöras af personer med sådana studier, att de ifrågakomna forskningsarbetena kunde åt dem anförtros. Utan en lämplig och tillräcklig ersättning skulle dylika arbetsbiträden svårligen erhållas, helst Kongl. Riksarkivets egna tjenstemän, hvilka eljest kunde i detta hänseende anlitas, äro på förmiddagarne fullt upptagna af tjenstegöromål, och således åt ett dylikt arbete endast kunde egna eftermiddagarne. Och då aflöningen för skicklige personer icke kunde bestämmas allt för låg, torde en ganska betydlig utgift derigenom komma att, möjligen under flera år, drabba Riddarhuskassan, hvarå i allt fall vid innevarande Riksdag rätt ansenliga utgifter blifvit anvista och troligen ytterligare komma att anvisas. Men äfven förutsatt, att denna kassa kunde utan olägenhet bc - Riddarhus-Utskottets Utlåtande N:o 13. 3 strida nödiga utgifter för den dryga men dock lättaste delen af den föreslagna granskningen af Ättartaflorne från Gustaf
M:t i Nåder fastställt de villkor, hvarmed ”Städernes Embetsoch Tjenstemän böra ega rätt, att ”blifva delägare uti PensionsCassan, del endast på de”ras hörande må ankomma, huruvida de åstunda i ”denna Inrättning deltaga.” Uti InterimsDirectionens öfver Civil-Statens Pcnsionslnrättning under den 27 Oetober 1826 afgifne underd. allmänna Betänkande med bifogadt Förslag lill Reglemente, har, till besvarande af Slädernes tillika med flera andra Tjenstemäns yrkanden om delaktighet i Inrättningen, Directionen i underdrhet yttrat: ”Att om Inrättningen vore aldeles enskild och endast beräknad på Delägarenas bidrag, skulle den erinran, som uti de insände Skrifterne blifvit framställd derom, att det för Inrättningen vore fördelaktigt, att Delägarnes antal blefve så vidsträckt, som möjligt, onekligen vara riklig, men, enligt hvad Directionen ofvanföre i underd:het ådagalaggt, utgöra Delägarnes avgifter en obetydlig del af Inrättningens Tillgångar, i jemförelse med de af Staten lemnade bidrag.” Vid bestämmandet af desse senare, har man otvifvelaktig! tagit i beräkning det antal af Delägare, sorn, enligt den uppgjorda planen, var calculeradt, att i Inrättningen deltaga. För detta antal ansågos de af Staten begärda tillskott till räck I i "e , men icke för ett stone; och att utan tillökning i StatsAnslagen, öka antalet af Delägare, skulle följaktligen vara, alt blottställa hela 4io Stats-Utskottets Inrättningen för vådan af en tidigare eller senare undergång. Utom detta allmänna och väsendtliga skäl emot den ifrågavarande tillökningen i Delägarenas antal, förekomma äfven serskildta, hemtade från det egna förhållandet med hvar och en af förrbemälde TjenstemannaCorpser.
Herr P. G. Cederschiöld har, i fråga om häklande för brott emot 5 Cap. 1 § Missgernings-Balken, sökt göra den sals gällande, att ett injurieinål aldrig skulle vara tillräckligen uppdagad t, för alt medföra häktande å färsk gerning eller innan domaren pröfvat målet. Häremot torde Utskottet endast behöfva erinra, att lagen, som i 1 Cap. 2 § Straff-Bal ken stadgar, att häktande genast bör följa på urbota brott, dervid icke gör någon skillnad mellan brott, begångna genom ord eller genom handling, samt att, om brottet är af urbota egenskap, denna är lika uppenbar i det förra, sorn i det senare fallet; hvaraf lärer följa, att sistnämnde lagrum älven skall tillämpas uti injuriemål, och att, hvad dessa mål i allmänhet beträffar, häk — i Lag-Utskottets Betänkande, N\o 127. 17 häktande i dem ieke bör, mera än i andra mål, uppskjutas till dess i saken blifvit döindt. Den at Utskottet föreslagne författning innehåller hvarken mer eller mindre, än förbud att i häkte inmana en för brott emot 5 Gap. 1 § Misygernings-Balken anklagad person innan Kongl. Maj:t förklarat undersökningen böra tortgå. Allt, som bort förordnas, är derigenom uttryckt, och något hellof ali, genom de nt Herr Palmcrantz och Herr R. T. Cederschiöld föreslagna tillägg, underrätta domaren om hans behörighet att, efter emottagandet af Kongl. Majtls Nådiga beslut, pröfva, huruvida den tilltalade må häktas eller ej, är ingalunda för handen. Att uti de af Utskottet föreslagne uttryck i förlattningen lägga en sådan mening, sorn nyssbemälde ledamöter ifrågasatt, vöre en uppenbar misstydning, som Utskottet icke anser vara hos någon Domstol att befara. Som Utskottet, i följd af hvad nu blifvit anfördt, ej finnér skäl att göra någon ändring i dess redan afgifna förslag, varder Betänkandet i dess förra skick vördsamligen ålerlemuadt till de respeclive Riks-Ståud, som detsamma återremitterat.