Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kunde vara mycket att orda härom; men den, sora piquerar sig af att känna de Romerska häfderna, och huruledes verlds-triumphatorn utan alt blygas, efter det ärofulla kriget, med egna händer odlade sin jord, och förrättade de dermed förknippade arbeten, kan icke framkomma med denna sentens, utan att misstänkas för lusten att vilja demoralisera. Att bönderne i allmänhet icke anse skjutsskyldigheten för onerös, utan tvärtom, såsom en — åtminstone vissa årstiderpåräknad förtjenst, besannar erfarenheten. Äfven visar det sig derutinnan, att oaktadt Kongl. Maj:t redan, genom dess Befallningshafvande!! inom Länen, sökt åstadkomma en skjutsinrättning på entreprenad, sådant likväl'icke kunnat, utan på högst få ställen, tillvägabringasj emedan allmogen icke frivilligt velat afstå ifrån den henne tillhörande rättigheten atfc sjelf skjutsa. Detta utvisar åtminstone, att vanans magt, om man ock evident kunde bevisa skadligheten af nuvarande skjutssystem, likvist ännu segrat öfver det nyas antagande; samt att man icke så lätt kan öfvertyga», alt den, på en måhända eljest sysslolös dag, förtjenta Riksdalern icke är någon förtjenstj eller af något gagn att erhålla* 37 H. *5 Deri is A ii 5 in t i f. m. Om jag med Utskottet instämde uti förhöjningen af skjutslegan, skulle det endast vara af orsak , att derigenom snart nog komma till entreprenad-skjutsens inrättning, åtminstone på de mest besökte vägarne, hvilket jag för min del visserligen önskade. Men då jag tror mig inse, att hvar och en resande, som under sådane vilkor ämnade färdas en längre väg och sjelf ägde hästar, aldrig, om tiden medgåfve, skulle begagna den för högt uppdrifna Gästgifverieller Entreprenad-skjutsen, så blefve återstoden för jordbrukaren endast det onerösa, eller att blott i nödfall begagnas, utan att frivilligt, eller när tillfälle medgåfve, kunna skapa sig en inkomst, der andra tryta honom.
En talare före mig har redan anmärkt den omsorg, som Utsk. tydeligen ådagalagdt för alt lemna åt cmhctsmannahicrarchien den högsta möjliga inflytelse inom representationen, men dervid anser jag den stora orätvisan äfven vara begången, alt afskedstagne embetsman, som åtnjuta pensioner, blifvit uteslutne. Jag kan ej finna någon anledn. dertill; jag finnér det vara något hardt, att en afskedstagen embetsman, som har pension, men icke äger någon annan förmögenhetsqvalification, skall ifrån representationen uteslutas och blifva en slags parias inom samhället, då det åtminstone framställer sig för mig, som skulle en sådan person just förete resultalet af embetsmannaverksamhetens högre kunskaper, högre förmåga, högre erfarenhet och lyftning, hvilket allt han under sin tjenslebana uppsamlat, och således, långt ifrån att böra vara utesluten, äga ett stegradt anspråk att komma i betraktande för utöfningen af riksdagsmannakallet, särdeles som han bör vara i besittning af det oberoende, hvaraf den i tjenst varande embetsmannen sällan torde kunna berömma sig. Likaledes kan jig icke inse grunden, hvarföre Utsk. betagit ledamöterne af Konungens Statsråd, äfvensom Just.råder valrätt; jag finner skäl uti att Statsrådsledamöter icke äro valbara, då man i alla fall tilldelar dem rättigheten att bevista representationens öfveriäggningar; men ali betaga dem valrätt, dertill har jag ej kunnat utfinna något skäl. Enahanda är förhållandet med Högsta Domstolens ledamöter. För dem är det föregifvit, alt deras sysselsättning icke medgifva' alt deltaga i representationens förhandlingar. Så kan väl förhållandet möjligen varå; men jag tror det fallet icke eller kunna inträffa, att en så betydlig del af Högsta Domstolens medlemmar kunna komma i ifråga att väljas till ledamöter af riksförsamlingen, att Domstolen derigenom blefve overksam, ännu mindre inser jag skälet hvarföre de skulle förlora valrätt. Den röst - Den 10 Mars f m.
Ett ökadt antal Länsmän äfvensom all Krono-Betjeningens yttre aflöning föieslogs redan 1826, och i frågan om Län-Styrelsens förmanskap bär jag innevarande år gjort en underdånig framställning, sorn dock endast lärer .blifvit remitterad till Kongl. Kammar-Collegium. för att iakttagas vid -det förslag till nya Instrucfioner för Lånesta t S-E mbets män nen, som samma Kongl. Kollegium fått sig uppdraget ali utål beta. 1 full antagandet deraf är lika osäkert och aflägset, som hoppet om bättre a oning, 'qvarstå ock alla de gamla olägenheterna, som sätta hvarje Länsstyrelse otur tillfälle att verksamt befordra hvad som likväl räknas bland dess vigt,gaste och angelägnaste skyldigheter. För att tillvägabringa c ning oci reda inom Tullväsendet, som så länge utgjorde ett mål för allmänna hånlöjet, bär man erkänt nödvändigheten af betydligt ökad, val löna , verksam och val disciplinerad bevakningspersonal. Det har lyckats detta verks Styrelse, att tillvägabringa en reorganisation, hvars nyttiga inflytelse icke vidare är tvetydig; men ehuru denna detaille endast, rörer en en - __ 4'7- _ da bråneke af Uppbördsverket, synes allmänna opinionen ännu tveka om den lika vigtiga angelägenheten att uppnå samma mål i anseende till organisationen af den Styrelsepersonal, sorn1 utgör den egentliga Landt-Regeringen, som icke blott besörjer Rikets-väsentligaste uppbörds verk, utan äfven har att vårda allmänna ordningen ochsäkerheten, alla de förmåner, sorn utgöraSämhällslifvets Bestämmelse och ändamål..
Jag skulle i detta fall verkligen stanna i villrådighet, om icke Lån och Discont - »74 Dtn 5 Juli. f. m. rörelsen bo de 1 mnas åt Riksgäld -Contoiret; ty handhafvändet deraf i ett Verk} der oinskränkt hetnlighet anses nödvändig* synes mig medföra mänga betänkligheter. Grrfve Mörner, Adolph Göran: jag är långt ifrån alt misskänna afsigten hos de varda Herrar och A']hn, som yrkat publiciteten af Hankens Sedelstock, och amni mindre kan jag misstaga mig i detta fall; i afseende pä den Man, sota först väckt denna fiåga. Men då j.ig begagnar detta tillfälle alt förnya tittrycket af den gäld af aktning, sorn jag alltid åt honom egjiat, må det förlätas mig, oro jag med sams ilia taan c-J denna gång kan dela en lika öfvertygelse. Jag inser fullkomligen afsigten med den föreslagna publiciteten af Sedelstocken, att inför allmänna opinionen hafva en controll på Sedelstockens belopp, och att förekomma på en gång missbruk å den ena sidan och misstag å den andra. Men jag frågar, om icke detta steg, i sakernas närvarande ställning, skulle betaga Banken en del af sin verkningskraft och nationen med detsamma en del af dess tillT gångar i behofvets stund. Man har anfort Englands exempel, att Engelska Bankens utelöpande Sedelstock årligen uppgifves; men man har dervid icke gifvit akt uppå j alt England har en stor, en nästan outtöm* lig tillgång uti dess Lånsystem. Så läng#
Då han således har fullt ut lika mycket att göra som Den 28 Januari e. m. 189 öfrige officerare, hvarföre skall man då beskylla just honom för sysslolöshet? Att vistandet, bostad, mat och kläder rn. m. i Stockholm är dyrare än annorstädes, torde ej heller kunna bestridas! Dessutom torde det vara bekant för den, som känner till våra officerares lönevilkor i allmänhet, att de, som icke ega enskild förmögenhet, äro tvungna att emellan tjenstgöringen sysselsätta sig med saker helt och hållet främmande för militäryrket, för att dymedelst skaffa sig medel till bergning, ett förhållande okändt inom andra arméer och hvarpå åtminstone icke kunskaper i militär yrket vinnas — ett förhållande, som också eger rum vid Lifbev:s-rege:tet liksom vid andra rege:ten, så länge lönerna icke iiro större än hvad de nu äro eller tyckas komma att blifva. — Jag vill ej, liksom en annan ledamot af detta hus gjort, då fråga var om löneförhöjning för officerarne vid ett annat här i Stockholm förlagdt regette. ingå i en detaljerad beräkning af huru mycket en officer af Lifbev:s-rege:tet borde hafva i lön; men jag hemställer om det kan vara Hr Gr. Anckarsvärds mening att den löneförhöjning, Chefen för Landtf-.sDep:tet föreslagit för Lifbev:s-rege:tets officerare är öfverjlödigt tilltagen!
Hvad deremot beträffar det förslag till en allmän föreskrift om ordningen för vissa oeconoiniska frågors behandling, som genom, den senare delen af Herr Friherre Ridderstolpes Motion åsyftas, hafva Utskotten, då genom to §. af Regerings-Formen är stadgadt: "att Ärendena skola tiil föredragning ”hos Konungen i Stats Rådet förekomma, se"dan nödiga upplysningar deröfver ifrån ”vederbörande Collegier och Embetsman blif”vit infordrade och inkommit,” ansett olämp. ligt tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet arihål'a om vederbörandes förständigande att iakttaga •hvad genom Grundlagen redan är uttryckligen, och i de bestämdaste ordalag, föreskrifvet. Utskotten, hvilka alltså funnit förevarande Motion, i ena fallet, till sitt yrkande grundlagsstridig, och i det andra, innehålla förslag till en iakttagelse, som genom 10 Regerings Formen redan är föreskrifven, hafva ansett sig icke kunna för densamma tillstyrka Rikets Häglof, Ständers bifall, Stockholm den 23 April 1829- 14 Statssamt Allm. Besa.o. ()ec.* Ank. lill Exp.-Utsk. d* 29 April 1829» Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förändring i de om Militiae-Boställens tillträdande gällande författningar. Fran Höglofl. Ridderskapet och Adeln har till Statssamt Allm. Besvärs och Oeconomie* Utskottens gemensamma handläggning blif. vit öfverlemnadt ett Memorial af Herr C. G. Freidenfelt, deruti han, med hemtad anledning af den uti Kongl. MajHs
Danmark skall Den 21 Mars. 499 \ jemte Sverige och Norge utgöra ett Skandinavien i medicinskt hänseende, utan jag tror ändamålet med de ifrågavarande motionerne snarare hafva varit att, medelst undanrödjande af vissa skrankor som nu äro emellan nationerna uppresta, söka åstadkomma en internationell samverkan i sådan riktning, att ömsesidig nytta deraf kan liemtas. Jag kan således ej betrakta förslaget såsom uteslutande Skandinaviskt, och anser derföre ej heller frågan om Danmarks upptagande i beslutet vara något sådant hufvudmoment i förslaget, som kan från detsamma skiljas och bör utgöra föremål för särskildt beslut. För min del skulle jag icke hafva hyst några betänkligheter att tillstyrka detta förslag, äfven om det omfattat andra nationer; men jag finner det rätt af Utslct att för närvarande endast hafva utsträckt likställigheten till de länder, med hvilka vi hafva gemensamhet i språk, seder och intressen, och af hvilka vi derföre kunna vänta mera betydande fördelar, såvida vi erbjuda dem en närmare förbindelse. När jag ser saken ur denna enkla synpunkt, finnér jag inga betänkligheter, utan endast fördelar vid att betrakta Danskar såsom vore de Norrmän i första hand, eller till och'med såsom vore de Svenskar. Om våra vestliga provinser kunna draga fördel af de Norska läkarnes verksamhet och insigter, hvarför skulle vi förneka våra sydliga provinser fördelen att kunna profitera af de Danska? För min del kan jag icke se saken ur någon annan synpunkt, än den jag nu omnämnt, och jag tror icke heller att den bör betraktas ur någon annan. Val är det möjligt, att frågan kan begagnas såsom en häfstång för mäktigare idéer; men hvarför skall man göra ett sådant bruk deraf, när man genom ett enkelt bifall kan ernå ett mål, som länder till ömsesidig nytta och fördel, men som möjligen skulle motverkas, om det ställdes i ett allt för nära sammanhang med de Skandinaviska idéerna. Jag kan omöjligen tro, att de Hrr, som äro motståndare till dessa idéer, skulle ur sådan synpunkt hysa någon allvarlig fruktan lör den framställning, Utsk:t i sitt Betänk. gjort.
Följande §§. af samma Capitel ändras sålunda: 1 s. Expeditions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelsej N.-ö l40' i §. 1 punkten. Hvar, som från Uuder-Rålt vädjar, ställe för sig två löftesmän, som borga, begge för en och en för begge, för kostnad och skada, den han kan skyldig kännas att gälda; tage deras skrift derå och lagge den vid sin inlaga i Rådstufvu-Rätten, Lagmans-Rälten eller Hof-Rätten in. Nu kan så etc. till §:ns slut. 2 §. Förste Under-Rätts dom, deremot vädjadt är, gånge i verkställighet, såsom i 3 Cap. 5 §:n Utsöknings-Balken, och med vilkor, som i 4 §:n här nedan sägs, der den, som vunnit, sådan verkställighet äskar. Häfver den, som vädjat, i båda Under-Rätterne tappat; eller i växeloch sjörälts-sak i Häradseller Rådstufvu-Rätt; eller i Rå dstufvu-Rätt i den stad, der Kämners-Rätt är, men saken ändå till Rådstufvu-Rätten, såsom första Domstol, hört; då gifve han omant ut hvad dömdt är, och sätte det hos Konungens Befallningshafvande, eller i taka händer. Äro Under-Rätternes domar i något skiljagtige; gifve ej mer ut, än det, som de äro ense i. Utsöknings-Balken. 3 Cap. 5 §:n. Häfver någor vunnit hos första Under-Rätt; går saken ej öfver Trehunde daler, eller dess värde; eller är den tappande, enligt 12 Cap. 3 §:n Rättegångs-Balken, tredskovis dömd; eller har han utan jäf och invändning hos Rätten, vederpartens anspråk godkänt; och varder emot Under-Rättens dom vädjadt; njute ändå den vinnande utmätning, och ställe borgen för det han om händer får, eller låte godset sättas i cjvarslad.
Staden Oscarshamn har icke såsom andra städer fått sig anslagne flere hemman och lägenheter till sitt underhåll; icke heller begär den någon jord af Staten, ty den har köpt den jord, staden står uppå, af enskild person. Den begär endast — och det på billiga och rättvisa grunder — understöd för att bygga ett skolhus. Och vill man vara rättvis mot detta samhälle så skall man finna, att det till Staten lemnat så stora inkomster, att det begärda anslaget är endast en liten del af hvad nämnda samhälle till statskassan aflemnat. Till Strengnäs beviljade majoriteten af Stats-Utskottet 136,000 R:dr R:mt för att uppbygga ett skolhus; ehuru, efter alla trovärdiga mäns utsago, del i Strengnäs skall finnas ett skolhus för dubbelt så många lärjungar, som någonsin der kunna begära inträde. Om något afseende göres på hvilken af städerna Strengnäs eller Oscarshamn, som genom tullintrader lemnar största inkomsten till staten, så tror jag, att utslaget i detta afseende skall utfalla till Oscarshamns fördel. Före 1856 var Oscarshamn endast en köping, och dess tullintrader ingingo således till Calmar tullkammare; nu inhemtas af Kommers-kollegii berättelse, att staden Oscarshamn för år 1856 aflemnat till statskassan för utoch införselstull 12.293 R:dr Slats-Utshottets Utlåtande M 123 (Fortsättning). 73 R:drR:mt; för år 1857 inoch utförselstull 16,416 R:dr samma mynt. Att Oscarshamn lemnat till Staten en lika stor summa för åren 1858 och 1859 är påtagligt. Men i samma berättelse finner man icke att staden Strengnäs tjenat in ett öre till statskassan. På dessa anförda grunder anhålles, det Rikets Höglofl. Ständer täcktes bevilja den begärda summan, 30,000 R:dr R:mt, till skolbyggnad i staden Oscarshamn» Af Riksdags-fullmägtigen C. J. Svensén: »Emot det af Höglofl.
Jag anhåller attfå fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att den fråga, som nu utgör föremål för Ridderskapefs och Adelns pröfning, endast och allenast angår beloppet af den summa, sorn bör till ManufacturLånefonderne anslås; i hvilket fall man har att välja mellan 400,000 R.dr, som Statsoch BancoLJtskotten gemensamt föreslagit, eller 500,000 R:dr, såsom StatsUtskottet särskildt till* styrkt. I afseende åter å de särskilte Manufacturiernes rätt till låneunderstöd, hafva Utskotten pag. 9 i Betänkandet uttryckeligen tillkänoagifvit, att detta ämne lomme ait beftåm - SS® Den o Jun ii J. m. mas uti de reglementarijke förejkrifterne, hvilka, genom ders granfnning underjtållde. Ett sådant Betänkande är ock, enligt hvad här blifvit upplyst, af StafsUtakottet afgifvit, och när det till pröfning förekommer, är ju både tid och tillfälle att föreslå de ändringar i MrnufacturDiscontens Reglemente, sorn kunna anses «ööig*. Friherre Boie: För min del har jag ingen tifig emot, ttt Friherre Cederströms Motion uppskjutei; men jag anhåller att få göra rätt åt Motionens vigt och skälighet. Ingen ttnka synes mig felaktigare än den, att utesluta någon Manufactur-idoghet från rätt att sjuts det allmänna biträdet till godo, som bör tillhöra all sådan idoghet: och jag ksn ej neka, att mig synes, det frågan härom rörer gruoderne, och således visserligen också kan afgöras nu, utan att uppskjutas till Rcglemeötarbeslutet. Friherre Cederftröm' Jag skulle visst icke hafva något emot, att pröfningen af mitt tillägg uppskjöfs, tills det reglementariska förekom, så vida icke ManufacturDigcontens Reg* lemente bestämdt stadgade, att endast vissa Manufacturvaror få belänas.
Björk, hvilken helsade R. o. Ad. med ett så lydande tal: Högvälborne Herr Grefve och Landtmarskalk, En af Rikets Herrar! Höglofl. Ridderskap och Adell Vid början af ett nytt Riksmöte är det för PresteSt. en sann tillfredsställelse att med uttryck af högaktning och förtroende bringa Höglofl. R. o. Ad. sin helsning. Har man ännu ett hjerta för sin fosterjord, är man tacksamt fästad vid dess minnen och motser man med något hopp sitt lands förkofran för den kommande tiden, i anslutning till den utveckling, som de förflutna åldrarne gifvit oss, dS kan man i sanning icke med likgiltighet uppträda i den riddaresal, der Rikets första Stånd är samladt, der män skådar ättlingarne af de ädle, hvilkas sköldemärken från alla håll möta med erinringar om flydda tidskiften. Man känner sig då ock manad, att med varmt sinne tillönska dem, som för närvarande skola på detta rum öfverlägga om vårt lands angelägenheter, en lycklig fortgång i frejdade fäders fotspår, ehvad det gäller omsorg om fäderneslandets yttre försvar, för hvilket hugstora ättefäder offrat lif och blod, eller vårdandet af landets inre styrelse, förvaltning och hushållning, enl. föredömet af dem, hvilka i fredliga idrotter användt sitt snille och nedlagt sina mödor samt dermed åt sitt namn förvärfvat att upptagas bland Rikets Riddersmäns och af efterkommande bäras med ära. Af Sverigei ära är detta hus framgent en minnesvård; de som här rådpläga, äro ock kallade att vara denna äras främsta målsmän; men huru nära är icke densamma förknippad med den evangeliska tro, hvars upprätthållande och befordran närmast åligger Sveriges PresteSt. De hafva känt och erkänt detta, de stora Konungar, hvilka grundlagt och utbildat vår närvarande samhällsordning, men ej endast de sjelfva, utan ock de män, som stått vid deras sida och varit dem behjelpliga att värna och stödja ett älskadt fosterland, att ordna och befästa dess samfundsskick, att åt dess förkofran bereda trygghet och utveckling.
Uti de delar af Länet, hvarest åkerbruket är i mesta flor, nemligen på slätlbyggden af Dahlsland och uti tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfvervigten; men på norra och vestra Dahl samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds härad, håller boskapsskötseln snarare jemnvigt med åkerbruket och lemnar, utöfver husbehofvet, mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu. 13 På Dahlsland äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakligen naturliga och öfver hufvud svarande emot åkern, samt har den couperade delen af landet i synnerhet förmånen af godt oell tillräckligt sommarbete. Angskulturen försummas dessutom icke, och användes dervid merendels klöfveroch thimotei-utsäde; men, äfven utan utsådda frön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andra tjenliga foderslag, när igenläggningen sker elier väl häfdad åker. Inom Westergöthland är ängsodlingen mindre utbredd, och föga använd uti de södra trakterna, som likväl delvis hafva goda fodertillgångar från naturliga ängar: tillräckligt sommarbete finnes der nästan allmänt. Hornboskapen på Dahlsland är i allmänhet af litet, men godt, inhemskt slag, som tilltager i godhet med ängs-kulturens utvidgande. ULi Westergöthland, der boskapskreaturen oftare inköpas från andra orter, äro slagen mera blandade och sins emellan skiljaktiga, likväl i allmänhet icke stora, fastän stundom ganska goda. Till racens förädling eller fortplantning af bättre racer, har i intetdera af landskapen något blifvit tillgjordt, annorlunda än såsom undantag af jordbruk andé ståndspersoner, hvilka mellanåt förskaffat sig större och bättre stamrace från andra orter. Oxar användas vid jordbruket och vid kortare körslor i alla delar af Länet samt på några ställen jemväl lill mera långväga forslingar. Endastunder höst-, vinter-och vårmånaderne, eller så länge marken är frusen eller betäckt af snö och utan bele, nyttjas i allmänhet stallfodring för boskapskreaturen.
Uti häröfver infordradt utlåtande har Konvoj-kommissariatet, jemte vitsordande att Riksgälds-kontorets ifrågavarande kapitalskuld nu utgjorde Nittio Tusen Riksdaler, i underdånighet yttrat, att då den minskning i handelsoch sjöfartsfondens årliga inkomster under åren 1863—1868, som afskrifning eller eftergift af Riksgäldskontorets berörda skuld komme att förorsaka, enligt uppgjord approximativ beräkning icke vore af den betydenhet, att, under de för fonden numera inträdda gynsammare förhållanden, denna derigenom skulle sättas ur stånd att fullgöra de densamma åliggande årliga utbetalningar, Konvoj-kommissariatet, med afseende jemväl derå att den om Stadetullens upphörande afslutade traktat onekligen afsåge ett för Sveriges sjöfart vigtigt ändamål, funne sig böra tillstyrka bifall till Rikets Ständers framställning, hvarvid Konvoj-kommissariatet dock till Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande öfverlem - Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse N:o 97. 19 nät, huruvida det icke skulle leda till minsta omgång, om Riksgälds-kontorets hela återstående skuld till Handelsoch Sjöfartsfonden finge, inberäknadt den från 1863 års början upplupna ränta, på en gång ur fondens räkenskaper afskrifvas, hvaremot hela liqviden af Sveriges ifrågavarande skuld till Kongl. Hannoveranska Regeringen kunde ensamt af Riksgälds-kontoret ombesörjas, utan att Konvoy-kommissariatet deruti toge någon del. Kongl.
Hedan vid sista Riksdagen omtalades nödvändigheten att bygga nytt hus åt RiksArkivets samlingar, toen frågan upskjöts och vi stå nu på samma punkt. Möjligen kunna Statens tillgångar vara mycket medtagna, meri man har likväl beviljat medel till ändamål af mindre vigt än det fö revande, och derföre anhåller jag att en viss summa måtte ställas till K. Hr Fåhraeus: Till undvikande af flere propos:v instämmer jag med siste talaren. Hr Cederschiöld, Gustaf: Ehuru åtskilliga af mig frarn stälda frågor blifvit af män med speciel kunskap i före v: de ämne besvarade dermed, att det vore onödigt att besvara dem, anser jag det dock icke vara af ringa vigt att veta mängden af de handlingar sorn finnas, på det man må kunna bestämma utrymmet. En ledamot af 11. o. Ad. har fästat min upmärksamhet på beliofvet af ett byggnadsföretag sorn står i nära sammanhang med IliksArkivet, och det är Bibiiot.heket, som nu har för ringa utrymme. Meningen liar varit att Hytta det till NationalMuseum, mendet är olämpligt, och således får man snart bygga ett hus för Bibiio!heket som icke kan förenas med IliksArkivet. Det vore serdeles lämpligt om Bibliotheket och RiksArkivet funnes isamma hus, emedan deskatterna hafva att slags slägtskap med hvarandra, och detta innebär en ny och genomgripande plan för byggnadsföretaget. Mina iemnade uplysningar i det hänseendet voro grundade på special-kännedom, och om de innefattade något humoristiskt, var det utan min förskyllan och värdighet. Det är något löjligt att vilja sanda handlingar endast för att begrafva dem under erkännande att de äro af intet värde. Då jag trodde mig finna, att fråga vore om eu förändrad plan för byggnaden af RiksArkivets hus, hade jag ämnat föreslå en underd. skrifvelse med hemställan i det afs:det, men då så många dylika skrifvelser redan äro beslutade finner jag någon ytterligare tillökning åtminstone uti förev:de fall obehöflig. Jag anhåller om bifall till Betänk. Frih. Klinkowström: