Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
C. I. E. Wennberg. 34 — 266 — Koiiiiirittécns för salpeterärendena underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af salpeter-fondens förvaltning och räkenskaper för åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Till följd af' Eders Kongl. Maj:ts under den 10 nästlidne November Kommittéen för salpeter-ärendena meddelade nådiga befallning, att i anledning af de anmärkningar och framställningar, som i Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse förekomma, rörande salpeter-fondens förvaltning och räkenskaper för åren 1854 och 1855, afgifva underdånigt utlåtande, får Kommittéen härmedelst i underdånighet anföra följande: Revisorerne hafva först fastat uppmärksamhet dervid, att priset å utländsk, för Statens räkning införskrifven, salpeter, som år 1854 inköpts för 4 R:dr 20 sk. 9 r:st LM och 1855 för 3 R:dr 36 sk. 6 r:st LM, under den sednaste tiden så betydligt stigit, att för denna vara innevarande år måst betalas 6 R:dr 8 sk. per LSI, eller 8 sk. mera, än Kronans för inhemsk salpeter nu gällande inlösnings-pris; och hafva Revisorerne ansett detta förhållande innebära en ytterligare anledning att uppmuntra den för landets försvar så vigtiga salpeter-tillverkningen, som, oaktadt det förhöjda inlösnings-priset, likväl årligen minskats. Då priset å för Kronans räkning inköpt utländsk salpeter under åren 1850—■ 1857 vexlat emellan 3 R:dr 30 sk. och 4 R:dr 32 sk., ehuru England, hvarifrån salpetern införskrifvits, under de sednare åren var inveckladt i ett vidt omfattande krig, synes den prisstegring, som innevarande år inträffat, vara endast tillfällig och sannolikt föranledd af de uppstådda förvecklingarne i Ostindien, hvarifrån största delen af den till Europa ankommande salpetern hemtas.
BeviUn^Utskottets Betänkande No 7. 55 ner jag, fur min del, det föreslagna Bevillnings. afdraget olämpligt och obilligt,” ”Vördsamt anhåller jag att detta yttrande måtte, såsom min reservation, i Protocollet intagas, för att det Höglo!!, Utskottets Betänkande till de Eespective Biks-Stånden åtfölja.’’ Och yttrade sig Herrar Dillner, Svedelius och Lyth dela Herr Prosten Grapes åsigter L detta afseende. Herr Kyrkoherden Lyth: ”Jag måste anmärka orättvisan af stadgandet uti II Art, 2 §. Bevillnings-Förordningen, som upphöjer Uäns-Markegången till ovillkorlig norm för beräknandet af löne-inkomst i spanmål; äfvensom jag, till följd af de genom en värd Ledamot redan framställde och utaf mig gillade åsigter om frihet för Bevillnings-afdrag för sådane capitaler, som tillhöra fromma Stiftelser, reserverar mig mot Utskottets fattade beslut, med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om barmhertighets-inräitninears befrielse från Bevillning för dem tillhörige hus och jord.” Herr Prosten Nibelius••
Den som bifaller StatsUtsk:s i Utlåt:t N:o 42 afgifna förslag till löner för Sekretm och AdvokatPiskalen i Svea HofRätt, röstar Ja, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R, o. Ad. de emot förenämnde förslag gjorde anmärkmr föranleda' till detsammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 48. Nej — 23. Hr Bildt: Sedan R. o. Ad. godkänt K. M:s Propos. i hvad den rörer HofRättsPresidenternes löner och således afslagit StatsUtsk. -s förslag i nämnde hänseende, torde det vara nödigt att ändra siffrorna i de af Utsk. föreslagna slutsummorna, så att anslags-tillökningen för Svea HofRätt blifver 30,700 Rdr i st. f. 29,700 Rdr o. s. v. Likaledes har R. o. Ad. i f. m:s plenum förkastat hvad StatsUtsk. hemställt i Betänka N:o 41 under litt. e. och således torde Den 23 M ars e. m. ilen hänvisning till denna del af nämnde Betänk, som här förekommer, eller orden: »i öfverensstämmelse med det af Utsk. i dess Utlåt, N:o 41 i detta hänseende tillstyrkta allmänna stadgande» böra utgå. Jag anhåller derföre att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. till bifall å punkten med iakttagande af de förändringar deri, hvarom jag nu tagit mig friheten erinra. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att i öfverensstämmelse med de beslut lt. o. Ad. förut fattat och det särskildta yrkande Hr Bildt nu gjort, Utsk:s ifrågavande tillstyrkande måtte för att kunna af lt. o. Ad. bifallas, förändras såväl till siffrorne som i den del deri SlatsUtsk:s Utlåt. N:o 41 åberopas, samt att Hr Gr. o.
De svårigheter efterapningen eller förfalskningen af ett betyg, hvarå en del bokstäfver vore tryckta eller lithografierade, till en början medförde, skulle snart öfvervinnas. Denna svårighet blefve ock relativt ringare för somliga personer. En boktryckerielev, en lithograf, en bokbindarelärling, ja, hvar och en, som egde tillfälle att förskaffa sig några gjutna stilar, skulle lätteligen kunna åt sig eller åt en god vän tillverka den behöfliga etiketten till ett falskt betyg; då deremot sådant visserligen blefve svårare för torparen på den aflägsna landsbygden. Men böjelse för förfalskningsbrott förefinnes icke företrädesvis hos den klass af befolkningen, der nämnde svårigheter skulle blifva som störst; och motionärens förslag innebär fördenskull en emot denna klass utkastad misstanke, som erfarenheten lyckligtvis visar vara oförtjent. Då emellertid hvarje församling nödgades förskaffa sig sådana blanketter, sorn de ifrågaställa, skulle tillverkningen af dessa blanketter innan kort blifva allmän öfver hela riket, och i samma mån ökades lättheten att åtkomma en sådan. För förfalskaren vore det likgiltigt, hvilken församlings namn å densamma stöde tryckt. Papperet vore i allt fall för den, som ville åt sig sjelf skrifva ett prestbetyg, lika användbart; och dessa tecken till äkthet skulle ofta afleda de misstankar, som beskaffenheten af det handskrifna eljest merändels uppväcker. Men det är dessutom icke under formen af fullständigt diktade prestbetyg, som förfalskningen allmännare förekommer. Vida talrikare äro de fall, då antingen den brottslige tillegnat sig eller tillbytt sig en annans betyg, oell utgifvit det för sitt eget, eller ock det rätta prestbetyget blifvit förfalskadt medelst tillsättande, ändring eller utplånande af ord, bokstäfver eller siffror, och för dessa händelser tjenar det af motionären föreslagna försigtighetsmått till intet.
Cederströms yttrande oin obehöfligheten af alt utsträcka bötesbeloppet utöfver i a sk., derföre att den skam, sorn offentliga kungörandet om ådragna böter innefattade, vore tillräcklig för alt förmå den ordentlige att efterkomma föreskriften att betala ntskylderna vid uppbördsslämman. Med godkännande af den princip, Utsk. följt, och med modiiication i afseende på beloppet, utber jäg mig att fä anföra ett särdeles anmärkningsvärd! förhållande, som visar att det ej synes billigt, att böterna äro lika för alla. Inom Kronobergs län inbetaltes t835, då stämmoböter icke funnos, endast 19,98» r:dr; men deremot år 1837, då stämmoböterna åter antogos, 101,683 r:dr. (Delta talar för den nvtla stänunoböterna medföra, hvilket jag äfven hört talare här biträd 1.) Orsaken hvarföre ntskylderna de 2 sista åren, särdeles iB3g, inbetaltes till mindre belopp än förut, bär flöt icke från bristande förmåga hos allmogen, utan deraf, att de skallskyldige ansågo det beqvämligare och fördelaktigare att erlägga ett ringa bötesbelopp och låta skatterna alfordras dem i deras hemvist, än alt inställa sig vid uppbördsslämman. Sådant skall förhållandet alltid blifva, derest bötesbeloppet blir 12 sk. för alla, utan afseende på skattebeloppets storlek; men då lagen bör vara lika för alla, så bör äfven böterna rätta sig efter förmögenheten, emedan det belopp, som vore kännbart och verkande för den fattiga eller mindre förmögna, vore af ingen betydenhet för den rika eller förmögna. I öfrigt förenar jag mig med de talare, som yrkat återremiss på anförda skäl, och får blott tillägga, alt, enl. hvad jag med säkerhet känner, kronofogdarne gerna skulle eftergifva all andel i böterna för alt undgå det besvär och ansvar, som är förenadt med resternas indrifvande; hvarföre jag äfven, af skäl i öfrigt, som andie talare anfört, yrkar, alt fördelningen af böterna måtte blifva hädanefter som hittills. Hr von Hartmansdorff:
För staden Jönköpings, i följd af Rikets Ständers beslut vid 1828 — i83o årens Riksdag, erhållna låne-understöd af8,000 R:dr till utförande af stadens hamnbyggnad skall, inom hvarje års slut, jemte 5 procents ränta å det återstående capitalet, till Riksgälds-Contoret inbetalas 10 procent af lånets ursprungliga belopp, hvilket alltså, vid slutet af år 18_j4> bör vara lill fullo återbetaldt. 27 §• Sedan, enligt Rikets sist församlade Stäöders beslut, ett lån af 120,000 R;dr under nästlidne och innevarande år från Riksgälds-Contoret utgått till utgifter för Fyroch Båk-inrättningarnes förbättrande, så kommer det, lill ränta och amortissements-fond för delta lån, å Riis-Statens nuvarande Femte Hufvudtitel anvisade belopp äf 9,333 R'dr 16 sk. att till Contoret inbetalas under Januari månad hvarje år, intilldess hela lånet till både capital och ränta, den senare beräknad till 4| procent, blifvit godtgjordt. 28 > Rikets Ständer hafva medgifvit, att det till bildande och underhållande af en Pant-låne-inrättning bär i hufvudstaden, i f. d.
Det har aldrig någonsin uppstått tvifvel hos mig derom, att ju det är ett ömtåligt ämne, som nu afliandlas, ett ämne af den natur, att det måhända särdeles varsamt bör af statsmakterna behandlas. Det ligger i vår grundlag och lyckligtvis, såsom jag hoppas, i Svenska folkets lynne att hafva tolerance i allmänhet, och särdeles rörande en religionsutöfning. Jag tror, att hvarje förnärmelse af denna tolerance är vådlig. Derföre har jag inom Utskm varit af olika opinion med majoriteten, ej i sjelfva saken, men i formen. Jag trodde nemi. det vara vådligt, icke alt låta tolerancen göra sig gällande, men det var vådligt att genom 5 eller 6 rader i motiverna antyda det förhållande, som der finnes vidrördt, då Utskm yttrat att de ej af motionerna hafva anledning antaga att några vådor för Svenska kyrkan äro af härvarande främmande religionsförvandter med mer eller mindre skiljaktighet från den lutherska bekännelsen alt befara. Den aning, som jag haft, har, såsom jag nu förnim - Den 3 April f. m. mer, i vissa fall gå 11 i fullbordan, nemi. att just i denna uppställning fästes uppmärksamheten på ett ämne, som man ej velat afse, nemi. att i detta fall möjligheten för vådor voro för handen. Jag hade således trott, att Utsk:n bort underlåta att omtala huruvida vådor funnos eller ej. Om Utsk:n hade befarat några vådor, så hade det varit ett ovillkorligt åliggande för Utsktn alt ej låta skrämma sig af motionärens framställning af dessa vädur, utan tränga till djupet af saken, för att utröna om (lågan vore af den vådliga art, att Statens mellankomst bchöfdes eller ej. Man kan ej. efter min tanke, utan att fela emot en riklig conelusion, låta premisser föregå, som fästa uppmärksamheten på en våda, utan att sätta något correeliv deremot. I det andra mom. af Ulsktns moliver har jag äfven varit af olika tankar med Ulsktns pluralitet.
Rätt öfoer solig sjö gick färden, seglen soälde för förlig bris, blå i dyning vaggande fjärden, grandet glänste i solhvitt glis. Fiskarns stuga borta på näset lyste ur skogen i ljusröd prakt och dårnedanföre på gråset glittrade lärft på bleke lagdt. Själf oid rodret, du kursen ledde — tyst jag i fören satt och såg huru din unga byst sig tedde fritt mot en fond af sol och våg. Leende låg i nobla dragen, sprudlade ut ur mörkblå blick — var som af ljusa, oårliga dagen hela dess soliga glans den fick. Emil Kléen. — * Falska etiketter. ex. — » Eljes ä r d e t j u förstås mera modernt i Marstrand — vårt gamla stamhåll ». Emy, (Jsfricl. Skiss för I d u n af Gerda Meyerson. (Slut från föreg. n:r.) u p p k ö p. frisk. Pd runäresa. Uppsnappade och afskrifna af Georg Nordensvan. Till de goda nyheterna. honom med att uppträda i bländhvit jaquette, från henne. den och önskade det så innerligt. M e n liten modist! D e t ä r b e - dagens högsta mod i Paris — de kunna stek, salade och vin. Hela Longj a g sett. Yvette Guilbert lär j u vara inkarnaj e r n a. Men hennes tjusningsförmåga förstår j a g inte. Men det k a n j a g inte hjälpa numera. F ö r s t en afdelning kyrassierer — de båda främsta m e d karbiner på armen — i kort galopp. Så presidentens öppna vagn. Så inkommo t v å damer, klädda i svart siden, och en gamm a l herre. " Jungfrun. " (Forts.) * U r notisboken. Två bekanta porträttmålarinnor, fru Hildgard Thorell och fröken Elisabeth AVarling, h a nyligen fullbordat hvar sitt n y a arbete, den förra ett större porträtt af drottningen och den senare ett porträtt af borgmästare von Stockenström, hvilket är ämnadt a t t upphängas i magistratens sessionsrum i Helsingborgs n y a och ståtliga rådhus.
E n större dysterhet, än den som hvilade öfver hans ansigte, då han nästan maskinmessigt tog oss i hand, har jag aldrig sett. Han rörde sig på ett tafatt, franvarande sätt, ända till dess han uppfattade namnet Chicago, då han lifvades och bad oss sitta ned. ni aren från Chicago)), sade han, ha icke blifvit besudlade af Washingtons dy då.n Derefter fragade han små,- saker om staden, liksom man frågar om en kar hemtrakt. När vi bertittade att vi hörde till Sanitary Commission, och att vi kommit till hononi för att få ett ord af uppmuntran och stimulus svarade han sorgset och rätt fram: " Jag har ingen iippniiintran att ge. Harens tillstand ar långt ifrån lofvande, och folket vet det Likaväl som jag.3 Det blef en djup och smärtsam tystnad. " Saken ärn, fortsatte han efter en paus, ') att folket icke förstår, att vi iiro i krig med södern. De hafva icke beslutit sig för att kämpa ut striden. De ha fått i sitt hufvud att saken skall afgöras genom nagon slags strategi. - Det är just ordet: strategi. General. Mc Clellan tror att han skall slå rebellerna genom operationsplaner, och armén tror detsamma. De ha-fva ingen idé om att segren m&amp;ste vinnas genom hhrd, iharclig kamp och s&amp; lange denna förblindelse varar kan ingenting vinnas. " Vi försökte motsäga honom genom att påminna om hur tappert armen och flottan hade kämpat vid Fort Henry, Donelson, New Orleans, och huru ärofullt den hade segrat. " Jag sager er akt 1iatione.n 7$ar icke förstatt att vi ha krign, upprepade han med stor bestämdhet, " De tro att det finns en kungsväg till freden, och att general Mc Clellan skall finna den. Armén har icke den öfvertygelsen, att vi äro inne i ett bland de fruktansvärdaste krig som utkämpats p&amp; jorden och som måste k&amp;mpas igenom tum för tum, och inte officerariie heller. På er hemväg skall ni finna järnvägar, byar, stader öfversvammade af soldater p % permission, tätt som blåbär.
Huru denna rätt sedermera blifvit af dem och deras efterkommande begagnad, har jag mig icke annorlunda bekant, än att efter lång tids förlopp, då ett ombud för Tripps arfvingar antagit åbo på ett af de i Himble härad belägna, i Trippiska köpet inbegripna s. k. frälse städjehemman eller sådana, sorn med jordäganderätt voro försålda, nemligen \ mtl Blixtorp N:o 6, en till förra åboen å detta hemman närskyld person till Häradsrätten instämt Trippiska ombudet jemte den af honom antagna åboen, med påstående att framför denne blifva förklarad berättigad till åboskapet; hvaraf således visar sig, att Tripps arfvingar, icke afstått från begagnande af deras fordna rätt till åboars antagande, och man äfven skulle kunna sluta, att sådant antagande vanligen blifvit af åboarne lemnadt oklandradt, eller tilläfventyrs väckt klander endast i de fall, då afgångna åboars afkomlingar och skyldeman blifvit förbigångne. Himble Häradsrätt hade sjelf nu mera förgätit den åborätt, som år 1791 blifvit af samma domstol fastställd, och hvari någon ändring af öfriga domstolar icke var gjord; och nu dömdes hos Häradsrätten den 26 Juni 1840, att då de af Drottning Christina den 26 April 1653 till Handlanden Adrian Tripp upplåtna hemman och lägenheter, enligt öfverlåtelsebrefvets innehåll, blifvit, med Kongl. Majit och Kronan förbehållen rätt till återliisen, under full frälsemannarätt tillegnade bemälte Tripp och hans arfvingar, i följd hvaraf de i senare tider utkomna författningar om kronohemman icke vore i afseende på de sålunda upplåtna hemrpan tillämpliga, samt Tripps arfvingar ostridigt borde anses lika berättigade som öfriga ägare af frälsehemman i allmänhet, att efter eget godtfinnande antaga åboar å sina hemman; funne Häradsrätten käranden hafva saknat skäl lör sitt stämningspåstående, hvilket derföre ogillades. Detta domslut fastställdes af Lagmansrält och Hofrätt.
Genom frakt och transitohandel samt vissa afgifters erläggande i silfver skulla vexelcoursen falla; genom sitt läge skulla ■Gothland blifva en depot för östra Europas samt till och med Asiatiska staternas handelsvaror; genom grannskapet med Götha canal borde alla Svenska producter kunna erhållas, och det vore till förmodande, att Ostoch Vestindiska varor finge en betydlig upplagsort i Götheborg, för att passera canals vägen förbi Söderköping till Östersjön, hvarigenom undvikes Sundska tullen och de dryga umgälderne i Cattegat, till en oberäknelig förmån för Sveriges statsintrader och allmänna välmågan. Det egentligen practiska anser författaren sig ej tillständigt att utveckla, då detta af en vis Konung och upplysta Ständer säkrast kan uppfattas och bedömas. Slutligen upptagas och vederläggas de tvänne allmänt kända inkasten; först att Gothland, förseddt med porto franco och derigenom uppdrifvet till välmagt, skulla endast uppägga eröfringslystnadeu; och för 103Q Benj, och, &m-. Betänka ytfelt. (let andrei\ ätt lättheten till insmygande af förbjudna och tnUförsnillade varor, på kusterne af Sveriges fasta land, skulle genom en sådan frihet förstoras, gist göres den framställningen, att, i oförmodad händelse af porto franco frihetens afslag, försök åtminstone på vissa år måtte göras med dan-, na ö, till införande af friare handelsprinci-. per, hvarigenom saken skulle sättas uti er-^ farenhetens klara ljus, från Vällojl.. Borgar^S^åndet. 2:0 Herr Ellinger, Johan, framställer han* deln såsom en af de säkraste hufvudkäUorna tili statens bestånd och trefnad, hvarföre ock hvarje väl bildad stat, så snart dess inre och yttre förhållanden lemnat henne frihet att tänka på sin förkofran, först fästat sin uppmärksamhet på denna del af mänskliga industrien.
Efter flere års vistande i Indien, dit denne Trasenberg, af böjelse för äfventyr och äfven i hopp at förvärfva förmögenhet, begifvit sig, hade han ändteligen, vid en annalkande ålder, och med en af mödor försvagad hälsa, börjat längta til sit fädernesland, för at der använda sin förmögenhet i en egendoms-handel. – At Hof-Junkaren och Friherrinnan emottogo en rik bror och slägtinge med återseendets hela glädje är ganska naturligt, och han, som med så mycken värma omfamnat den gamla Mamsell Snut, njöt med den fullaste känsla den länge saknade sällheten, at omges af anhöriga, och at återse sin fädernebygd. Länge varade likväl icke denna ömsesidiga glädje, endast tvänne dagar, och Lars Trasenberg var för altid borta. En obetydlig opasslighet, en liten diarrhé och händelsevis upkastning, härrörande af en liten förkylning, hindrade honom första aftonen at deltaga i soupéen och njuta något af Friherrinnans delicata sparris, hvarföre hon af en olycklig omvårdnad efterskickade närmaste Läkaren StadsPhysicus Assessor Trög, och detta knäckte honom alldeles. Denne, en i öfrigt lärd man, och i stort rop at icke vara Charlatan, emedan han på alla ställen uprepade det sanna men utnötta yttrandet, at man ej kan säga om Läkarevetenskapen gjort mer godt än ondt i verlden, – tog litet miste om sjukdomen, den han kallade Cholera, och kurerade innom dygnet ihjäl Herr Lars Trasenberg, hvars död han sedan såg varit oundvikelig.
Då man redan nu af hvar man, utan någon samhälls-anstalt, när kursen ej är noterad öfver 96 eller 10O Skill:r, får 2| lod silfver eller en SpecieRiksdaler för en två-riksdalers banko-sedel, och.det under samma tid då i vårt, på men. niskor och egodelar jemnförelsevis så litet rika, land, icke mindre än 15 å 20,000,000 lod verkligt och användbart Silfver ligga, lika de i sjöbotten förlorade ankar, skilda från all mtnnisko-gemenskap, allt användande, all nyttig ränte-gifning, samt nödvändigt, på ett skadligt sätt, öka Silfrets dyrhet, likt alla andra undanhållningar från Rörelsen, Kornjudens t. ex.; så böra väl dessa ofvanför värderade Landtegendomar ännu mera hädanefter vara fullt varda den motsvarande summan i Silfver, nemligen, 160 Millioner flinthårda SpecieRiksdalrar, sedan Bankens Silfver, efter de på Godset liggande Drakarnes, Villabegreppens, fullbordade bane, får återigen till förnuftiga ändamål komma fram, vidröras och i Rörelsen nyttjas. Meningen är derföre på intet vis att bortslösa det, alldramindst att förskingra det yndan Riksens Ständers lyckliga Egendoms-rätt till denna reela fond, sorn är i Ridd. och Ad. Prat. Maj. högsta måtto god och lugn att hafva, och med fördomsren, vettig och försigtig förvaltning kan hederligt hjelpa till att skjuta framåt vid det hvarf, som vi alltid böra tänka såsom vårt syftemål, att, så långt vi förmå och så långt vi hinna, omskapa vårt Svea Land till ett ÄnglaLand.
Inom staden finnas en mindre bomullsfabrik, ett kattunstryckeri, en spegelfabrik och en tapetfabrik, af hvilka endast den sistnämnde är af någon betydenhet, och utgör vid densamma tillverkningsvärdet omkring 52,000 R:dr Banko årligen. Den sys selsätter 50 arbetare. Stadens folkmängd är ytterligare minskad till 1,299 personer. Hufvudsakliga orsaken härtill är fortfarande att den handelsbetjening, som varit af stadens handlande använd vid resehandelns bedrifvande, utflyttat från staden för att idka den hemmansbrukande allmogen på landet tillkommande gårdfarihandel för egen räkning. Stadens allmänna skola förestås af rektor eller skollärare, som tillika är komminister. Dessutom finnes en folkskola, förenad med söndagsoch handtverksskola. För helsovården lönar staden egen läkare och är dessutom extra provincialläkare här stationerad. e) Åmål har, likasom Wenersborg, godt läge för trafik och grundar sitt bestånd hufvudsakligen på handel och sjöfart jemte handtverkerier och jordbruk. ■ Staden är indelad i 250 hela tomter, och besitter 210 tunnland åker, 60 tunnland äng och 570 tunnland skog och utmark, eller tillsammans 587 tunnland af donerade 1 mantal Byn ä norra och 1 mantal Stommen å södra sidan om den å, som kröker sig genom staden och utfaller i Wenern. Staden erhöll sine privilegier den I April 1643, och blef 3:ne gånger inom 36 år efter sin grundläggning af Danskarne förhärjad, nemligen 1645, 1676 och 1679. Efter sista eldsvådan den 17 Januari 1846 har den afbrunna stadsdelen blifvit ånyo på ett prydligare sätt bebyggd. Handeln består uti minutrörelse med vanliga köpmannavaror, deraf förlaget tages från Göteborg, och sjöfarten har till föremål dels detta förlags transporterande, samt dels fraktresor med jernoch trävaror för Dalsland och Wermlands bruksägares räkning. Underdånig ansökan om anslag till hamnbyggnad är pä nådig pröfning beroende; men ett väckt förslag att medelst kanal och jernväg sammanbinda staden med sjön Stora