Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del kan jag icke annat än på det högsta protestera emot att vilja hänföra under namn af passion allt som går ut på, att påstå Folkets rättigheter, och fordra besparingar i de allmänna medlens förvaltning; och jag anser mig skyldig att göra denna protest, emedan jag vet, huru man begagnar hvarje uttryck under en fördold censur på Tidrtingarne, för att förvilla Allmänhetens Opinioner, om deras afsigter, hvilka försvara dess bästa och våga att motstå magten. Det är så mycket vigtigare vid detta tillfälle, som vi äro i den svåra belägenhet, atl ingen Tidning vågar åtaga sig försvaret för våra åsigter och yttran 24 H. i3 Den ig Maji f. m. den, och vi således äro, så att säga, afstängde från möjligheten att tillrättavisa Allmänhetens omdömen, om Motiverne för vårt handlingssätt; en tillhörighet åt oss sjelfve, som plägar vara helig för hvarje ädel roinistere, men som hvarje dålig styrelse städse söker inbilla sig sjelf och andra, vara skadlig och förderflig. Försök skola likväl blifva gjorda, för att åtminstone se, burn vidt makten i detta fall vill sträcka sin inflytelse. Grefve Hornt Claés .Fredrik: Den siste Talaren har så fullkomligt uttryckt hvad jag tänker, att jag har föga att tillägga. Jag tror mig likväl skyldig upptaga ett och annat uttryck, som blifvit rigtadt emot mitt jemte hans anförande. Man har trott, alt vi nekat, det något af Kronans effecter, eller ens odugliga fartyg, skulle kunna försäljas. Detta har icke varit min mening. Jag har blott velat antyda, att Ständerna ovilkorligen borde medge en sådan försäljning. Jag har ansett det vara ganska oförsigtigt, om Ständerna förbise sådana förhållanden, att Kronans effecter och Försvarsverkets materiel såsom KrigsSkepp, eller Artilleri-train m. m. försäljas och bortslösas utan Ständernas medvetande eller begifvande. Jag har yttrat detta, emedan sådana tillfälligheter verkligen stundom inträffat i äldre tider, och derföre att man genom dylika falska speculåtioner i nö - Den 19 Maji f. m. ig5 dens stund lätteligen kan stå utan Krigsförråder.
Ofverbefälhafvarens för skarpskytte-förening skriftliga bevis, att han fortfarande såsom aktiv ledamot tillhör skarpskytte-korps. b) Guslaf Jahansson från Kronobergs län (N:o 312), hvilken föreslagit att bevärings-manskapets vapenöfningar måtte inskränkas till blott ett års möte, och detta icke utsträckas öfver de nu föreskrifna 26 vapenöfnings-dagarne; samt att friköpningsafgiftén från deltagande i vapenöfning måtte nedsättas från 100 till 60 R:dr. c) Håkan Nilsson från Kristianstads län (N:o 434), hvilken yrkat att bevärings-manskapets vapenöfningar inskränktes tili ett år, men med vilkorligt förlängd tid, sålunda att alla de, som, efter det de nu för första året föreskrifna exercisdagar tilländagått, ej kunde visa och med befälhafvarens intyg styrka att de tillvunnit sig färdighet i vapenöfningarne, borde genast samma år fortsätta exercisen under ytterligare lika tid, men de öfriga deremot finge hemförlofvas; genom hvilket stadgande den som tillhörde skarpskytte-korps och den som med honom vore lika skicklig i vapenöfning komine att njuta samma rätt, på samma gång som besparing bereddes Staten; och d) Lars Ersson från Södermanlands län (N:o 97), hvilken ansett besparing i kostnaderna för bevärings-öfningarne böra och kunna ske genom att uppmuntra, befrämja och understödja skarpskyttc-rörelsen, såsom varande nationel, fullt medveten af sin höga bestämmelse, samt framför allt frivillig; derföre motionären, utan att föreslå några vilkor, blott yrkat att Rikets Ständer måtte besluta det den nu stadgade bevärings-skyldigheten med två års vapenöfningar borde upphöra och förändras till likhet med hvad som i detta afseende egde rum för år 1856. Vid bedömandet af detta ämne får man ej förgäta att till utbildandet af dugliga soldater erfordras mer än blott öfningar vid marscher och vapenföring. Förutom de många andra till hans kall erforderliga egenskaper och färdigheter, måste soldaten framför allt lära sig att underordna sina enskilda känslor och böjelser, pligtens och disciplinens bud.
Tuoni dottren Gafs ej ens att hoppas döden“. Men från vestern kommo skaror af folk öfver hafvet, de härjade med eld och svärd, förstörde gudarnes altaren och lunder; och som en man stodo Suomis ynglingar opp och i spetsen för dem stod Kalmatars älskling. Men mäktigt frambrusade främlingarnes flod emot Suomis skaror, och längre och längre trängde främlingarne fram, och Suomis ynglingar störtade som tallar för yxan, ty deras gudars makt var krossad och Den Starke stred för främlingarne. Kalmatars yngling stod ännu ensam bland en fallen skara, men nu flög en pil, bevingad, i ynglingens hjerta. Han föll, svärdens klang tystnade, stridsfältet lemnades. Men vid den fallnes sida stod Kalmatar; dödens flicka kunde icke lifva den fallne. Se, då stod der en hög gestalt i natten. Högt bar han sitt kraftfulla hufvud, från hvilket i rika vågor nedföll de hvita lockarnes flod. Sakta sväfvade mantelns rika veck för den nattliga vinden, alfvar thronade på den höga pannan, men mild, ehuru allvarsam, syntes den skönt formade munnen öfver det rika skägget. Fram gick Kalmatar emot den höge och sade: „Fader, se ynglingen, Suomis stolthet! Skall Tuoni få äga honom, skall han föras till det öde Manala. Skola maskarne föröda denna kropp, den skaparn gjort så fast som berget, så skön som dagens sken?“ „Jungfru“ sade den höge, „du är en Manala dotter!“ „Fader“ svarade jungfrun ödmjukt sänkande sitt hufvud, „mitt hem var i Manala, men din sång gaf mig i kärleken ett skönare hem. En gång förr har du återgett honom lifvet med din sång, den alltförmående; Fader foga ord vid ord, låt ej Suomis yngling föras till mörka Manala“. Den gamles blick höjdes då han sade: „Tuoni jungfru, äfven min makt viker för den starkare. Den gamle går bort. Sök honom som är starkare än sången, ty han är kärleken; starkare än den som vet ord, ty han är ordet“.
Det är icke i dag första gängen, utan jag har många ganger hört den bedrägliga sats framställas, alt det är för ömkeligt, att den eller den personens son har blifvit läsare och kan icke längre gilla sin egen fader; ja! det är mycket bedröfligt, men för min del kan jag icke finna annat, än att om någon har en med Gud och hans vägar obekant far, så är det ganska lyckligt både för samhället och fadren, om han genom sonens upmaning kommer på en bättre väg. Den högste af alla auktoriteter, Kristus sjelf, säger härom: ”J skolén icke tro, att jag är kommen att stifta frid uppå jorden, ty jag är kommen alt göra sonen skiljaktig emot fadren och doltren emot modren och sona-huslrun emot sin svära” etc. Så säger Kristus, och denna auktoritet torde något mera betyda än deras, som beklaga den olyckan, att en medlem utaf en familj blifvit läsare. Det alvida bättre inom en familj, att några lefva om äfven några äro döda, ty det är ju att hoppas, att de som lefva skola väcka upp lill lif dem som äro döde, och detta är således icke alt beklaga, utan att fröjda sig öfver. För att nu i denna del framställa ett förslag, så anhåller jag för min del, att R. o. Ad. ville antaga de 3 första §§:ne af Utsk:s förslag, men återremittera de öfriga, på det att dels, på sätt jag haft äran nämna, ett annat sätt för böternas förvandling måtte af Utsk. föreslås, oeh dels att, der så kan finnas nödigt, samma polisstadganden, som för borgerliga sammankomster måtte tillämpas. Detta måtte väl vara alldeles tillräckligt, och all på de andliga sammankomsterna tillämpa strängare straffbestämmelser synes mig vara en högst olämplig försigtighet. Innan jag slutar, kan jag icke undgå att fästa upmärksamheten derpå, att om något folk i det nya Testamentets tider skall kunna anses vara framför andra af den AUsmäktige benådadt, så är det Svenska folket. Delta folk, till antalet ringa och med ringa materiella krafter, upkallades likväl af Gud att strida för ljuset, sanningen och samvetsfriheten.
Intet arbete kan sägas vara framstående och få äro de, som n§. ens medelmåttan; de dåliga äro legio. Vi vilja dock framhålla marmorstatyn “ Le spiégle “ af parisaren Clement WAstaniéres, hvilket arbete af juryn ansetts vara det bästa. Statyn framställer en gosse af 12 till 14 års ålder, alldeles naken, enär han nyss uppstigit ur badet. Han sitter på stranden och stöder sig med ena handen mot marken, medan han står i begrepp att med den andra kasta en sten i vattnet. Bättre än denna marmorstaty förefaller mig en staty i brons af Eugenio Maccagnani från Lecce. Arbetet, som kallas “ Hvad det är kallt! “ företer ett naket barn, som skall nedstiga i vattnet och med tåspetsen pröfvar dess värmegrad. Känslan ' af kyla är väl återgifven. Ett god t arbete är “ Sångöfning “ af Emilio Marsili. Statyn är i brons och visar en gosse i blotta skjortan. Iena handen håller han ett notblad; den andra sträcker han uppåt i begrepp att börja sina rullader. Förträfflig är Giacomo Ginottis “ Petrolös “, en af de qvinnor, som deltogo i kommunupproret 1871. Ögat glöder af vild lidelse och djupt hat. Uttrycket är beundrans-värdt och utförandet utmärkt. Bysten är dock ej ny, utan fans redan vid senaste expositionen i Turin. Ett ganska godt arbete är äfven en stor gipsstaty af Emilio Franceschi. Den framställer en slaf, som är dömd att kastas för rofdjuren; hans händer äro bakbundna och han står något framåtlutad med ett uttryck af blind förfaran, liksom om han skulle vilja närma sig det vilddjur, som skall sönderslita honom. Beaktansvärda äro äfven tre porträtt, utförda af svensken Alfred Nyström; en gipsstaty af dansken Johan Gellert, framställande den “ Förlorade sonen “; “ Copernicus “ af polacken Vittorio BrodtzM; ett porträtt af norrmannen Jakob Fielde; “ Julius Caesar “ af Ettore Ximenes; ett porträtt af Adelaide Maraini samt “ Peccavi “ af Enrico Chiaradia.
NBr drottningen sjelf sag, att fru Ebba var s i ond emot mig och slog mig s5 oerhBrdt mycket och under tiden för ingenting, utan, nYr hon blef onil p~? n5gon den hon inte kunde bryta ut sitt onda sinne pi, s9 iniste jag betala det och halla har och uingiilla, hvad de andra Iirutit henne emot, gjorde. 38 det henne mycket ondt, och hon förhindrade mhgen g h g, att fru Ebba icke fick g&amp; sa &amp; t mig, so111 hon sjelf ville, sa 15nge vi vom vid hofvet. Drottningen rar mycket k51 i t mig bide för min h. fars och min f. mors skull, hrilka hon höll mycket af, och satt jag hela dagen igenom inne hos drottningen i hennes kammare, och lekte hon med mig. Alltid hade jag nigot att siiga, ty jag rar mycket glad. Sade jag alltid, huru illa de gingo at mig, det hon mycket ynkade mig och sade alltid, zatt det iir en stor ynka med detta bynet, som ar af sadana fömiima, redliga och rroinma föräldrar och skall bliha s5 illa medfaren. att om hennes mor hade kunnat tänka, att hennes Agnethin skulle slita SS ondt, den hon var s&amp; radd om och hjertrlig k a it, sa tror jag aldrig, att hon hade gerna dött; Alla undrade, att jag iinda kunde vara glad med det myckna onda, och alla beklagade mig för min stora olyckas skuil och n h g a med tarar, att jag i min sp5da barndom skulle s d s9 mycket ondt ut, ehutuväi, som battre var, jag p i den tiden icke sjelf förstod den stora eliindighet jag var uti, utan menade, att det skulle sa vara. hIin faster Kirstin Horn4) var mig b&amp;de för far och mor; och v i \ %ro allt stadigt i hofvet hos drottningen. Herre Gud hjelpe mig min tunga verld viil igenom g i!
(Rgs. Åfd.) Såsom fortsättning af de, jemte Memorialet N;o4^)|, Rikets Ständers granskning och godkännande underställde reglementariska stadganden, angående Riksgälds-Contorels skulder, får Stats-Utskottet härmedelst till Rikets Ständer aflemna förslag till den del af Reglementet för nämnde Conior, som bör innefatta Rikets Ständers beslut, lörande Contorels fordringar, i följd af de till åtskilliga föremål, vid förflutna Riksdagar, anslagna och från detta Verk utgifna lån. Härvid får Utskottet tillika anmäla, alt Utskottet ansett sig i denna del af ifrågavarande Reglemente böra upptaga, ej allenast de af Rikets Ständer, i afseende på återbetalningen af några dylika låne-biträden, nu meddelade beslut, utan ock öfriga för dessa låns liqviderande hädanefter gällande föreskrifter, äfvensom de af Rikets Ständers beslut, rörande byggnadsånet lill staden Wexiö, föranledda reglementariska bestämmelser. Utskottet har således i 19 §., jemte den af Rikets Ständer vid denna Riksdag medgifna lindring i betalningsvilkoren för det staden Borås, emot 5 procents ränta, beviljade byggnadslån, intagit ej mindre dit stadgade liqvidationssättet för stadens, redan vid 1828 års Riksdag, erhållna enahanda låne-understöd, än föreskriflerne, angående de för förstnämnda lån nu bestämda ränteoch capital-inbetalningars verkställande. Varande likaledes hittills gällande stadganden och föreskrifter införda i 20 §., hvilken handlar om låne-understödet för återuppbyggande af den år 1822 nedbrunna del af staden Norrköping. Uti 21 §. är Rikets Ständers nu fattade beslut, angående återbetalningen af staden Öregrunds byggnads-lån Bih. till R. St.
"Har synbarligen förvridit hjernan på dig", afbröt Adlercreutz tvärt den stammande soldaten, och det med en viss skämtsam ton. "För in flickan!" När dörren öppnades för andra gången, var det Elli som trädde in. Snöns blekhet hvilade ännu öfver kinderna, blickarne stirrade utan återvändo åt alla sidor. "Hvad vill du, flicka?" sporde Adlercreutz medlidsamt och tog Ellis händer mellan sina. "Du är så upprörd." Det vänliga tilltalet hade ett afgörande inflytande på Elli. Hon lösryckte händerna, for med dem öfver pannan och tycktes en stund öfvertänka hvad hon skulle säga. "Tala fritt", sade generalen med en stämma så mild, att Elli spratt upp ur sina drömmar och med ett lätt, ett gladt utrop kastade sig till hans fötter, under det hon utropade: "Ni förlåter ju ett brott! O, ja, jag ser det på er, general! Min far är brottslig; han hålles för en förrädare derför, att han icke ville följa bönderna på deras ströftåg. Vårt hem är uppbrändt, och nu vilja Siikajoki byamän taga lifvet af min far, som lyckats fly undan, men blifvit fångad nära Carlön. General", fortfor den vackra flickan och sträckte bedjande sina händer mot Adlercreutz, som, sjelf ett rof för de mest olikartade sinnesrörelser, knappast visste hvad han skulle tänka, "ni lofvade, att jag skulle få utbedja mig någonting af eder derför att jag räddat ert lif; nu beder jag om min fars lif. O, skynda er, annars kommer ni för sent! Skynda er!" Adlercreutz lät sina blickar en stund hvila på krigskamraterna. I somligas ögon läste han det obevekliga svaret: "låt förrädaren undfå sin förtjenta lön", i andras deremot, och, vi tillstå det, i de flestas: "låt denna gång nåd gå för rätt." "Din far skall blifva fri", sade ändtligen generalen och tecknade några ord på en papperslapp, gaf den åt en af sina adjutanter och befalde honom att följa Elli. Den unga flickans glädje var outsäglig.
Ärebit» 5lftiebolaget ocp 3>nbuftri»Ärebit»3lfttebolaget t ©todpolm, för Emilla bo» lagöorbningar blifmit af Äongl 93taj:t faftftällba. 2)et förftnämnba af bepa bolag, pmillet meb fin merffampet affer blanb annat mebmerfan tid anffaffanbe af bepöfliga ftatslån ocp lån för fommttner od; forporationer, par i fåbant affeeitbe rebait marit i ttdfälle att bifpringa Sftifggälbgfon» toret meb ett temporärt lån å 10,800,000 Siiföbaler. ©eban dtifetö ©tänber på Dlåbig propofition bifallit att till en före» ipenfion«an* (tält för fjö5 [lagen fPenfionSanftalt för befälpafmare, ftprmän ocp annat fföfolf å foll. ©menffa till utrtfeö fart anmänba fegel» eller ångfartpg äfmenfom för maffinifter od) elbare å fiftnämnbe flagg fartpg finge af tullmeblen utgå ett belopp, ungefär ntotfmaranbe ben genom 1748 årg ätofferbi SCHaj.t anbefallt inrättanbe af omförmälba penfionganftalt ocp befs förmaltanbe enligt ett i Diåber utfär» babt reglemente. §ör @iöil Sflåber faftftällba. rättningar. £)en af Jvongl. 93iaj:t år 1858 för utarbetanbe af förflag till fPen Äoionien @:t jbotonicn @:t SarttjetempS tuU SSrcfmet ben 26 September nämttba år marit alltifrån Början af år 1863 å ön gällanbe, munntt någon tillmåjrt, 1863 tilt 5,427 odj 1864 titt 5,677 ©panffa bater.
S. D. Föredrogs Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 1, angående vilkoren för bränvinstillverkning, hvarvid Ståndet fattade beslut på sätt här nedan förmäles. Hvad Utskottet tillstyrkt å sidan 5 i afseende å ^ 2 af nu gällande författning, rörande tiden för bränvinstillverkningens utöfvande afslogs. I fråga om Utskottets tillstyrkan å sidan 6 om uteslutande ur 4 § af nu gällande författning af stadgandet om ett högsta medgifna tillverkningsbelopp på dygn, beslöt Ståndet att, med bibehållande af hvad nu i afseende härå är stadgadt, afslå Utskottets förslag. Utskottets vidare i fråga om samma § å sidan 7 gjorda hemställan, att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan finge ske, mätte bestämmas till 200 kannor m. m. återremitterades. I öfrigt biföll Ståndet allt hvad som derefter i Betänkandet blifvit föreslaget, med undantag deraf, att i fråga om § 23 af nu gällande författning eller § 20 i Utskottets förslag till förordning i ämnet, beslöts, att slutorden af Usta momentet i berörda förslag: »och återstoden icke i något fall understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt § 4 får ske» skulle uteslutas. S. D. Efter föredragning af Bevillnings-Utskottets Memorial J*2 12, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut angående tullbevillningen, godkände Ståndet de i samma Memorial föreslagna voteringspropositioner, äfvensom Utskottets yttrande å sidan 12 af samma Memorial. Prof.-Utdrag den 17 Maj 1866. 307 S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets Memorial 32 82, angående verkställd omröstning i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor.
Tänk om jag skulle gå med för en gång! Jag har också fått ett kort dit. De beskedliga människorna tröttna icke på att bjuda mig, fastän jag är en sådan ohjälplig ' tungus '. » Jag svarade temligen likgiltigt, att han kunde gärna komma. Men inom mig triumferade jag och jublade. Att han för min skull ville underkasta sig ett dylikt obehag, som jag visste att han ansåg det vara, smickrade mig oerhördt. Visserligen hade jag länge varit säker på, att han älskade mig. Hur sorgfälligt han än sökte dölja detta faktum, hade jag alltför väl lärt mig läsa i männens hjärtan, som ju varit mitt specialstudium under de sista två åren, för att låta vilseleda mig af en skenbar köld, lika litet som af en låtsad värme. Hans själfbehärskning började slutligen att förtreta mig, och jag längtade otåligt efter en kärleksförklaring från hans läppar. Och likväl var jag alls icke på det klara med mina egna känslor, De tycktes mig lika växlande som aprilvädret och lika svåra att få fatt i som skyarne på himlen. Men ständigt var han i mina tankar, under allt hvad jag företog mig. Ja, då eller aldrig! Men det måste bli då! Hela veckan gick jag i en nervös spänning, räknade dagarne och grubblade öfver hvad han skulle komma att säga och jag att svara. Det gladde mig att han en gång skulle få se mig i baltoalett, ty ingenting klädde mig så bra. Dessutom finge han ju äfven se, huru beundrad och fjäsad jag var. Med mer än vanligt intresse öfvervägde jag den viktiga toalettfrågan. Jag påminte mig, att han en gång sagt, att, näst hvitt, var ljusgrönt den mest poetiska färg för en ung flicka. Hvitt var ju så vanligt, alltså bestämde jag mig för en dräkt af ljusgrönt silkesflor med illusoriskt gjorda äppelblommor till garnityr. Bref besvaras omgående. MODERNAST I SOLIDAST I BILLIGAST I När den afgörande kvällen var inne och jagmönstrade resultatet framför trymån, log jag segervisst mot den tjusande uppenbarelse, som där mötte mig och som jag fann vara en så lyckad personifikation af våren. Han skulle nog tycka detsamma. Och likväl hade jag hjärtklappning som en debutant, när jag gjorde mitt inträde på balen.
S tatyetten » Mammas älskling » utföll med lott n:r 661 och kan få afhemtas Lilla Vattugatan 27, 4 tr. [1331] 7 A. A — i. T a g li värj e k väl 1 under n äg ra veckor ett hett 20 minuters fotbad m e d tillsats af 3 — 4 matskedar ättika. Ingnid efter fotbadet samt pä morgnarna en salfva af 1 del borax pä 10 delar diachylonsalfva. Maka. N i torde föga eller intet vinna g e - nom medicinsk behandling. Drick emellanåt ett glas Viehyvatten; detta plägar något lindra obehagen, som j u dock äro af öfvergående natur. E. L — n och afton. i S. Tvätta fortfarande morgon Fukta efter tvättningarna med 1 proc. naphtolsprit. L ä t läkare undersöka gossens näsa. Den använda behandlingen s y - nes oss i alla händelser vara förståndig, hvarför ni åtminstone tills vidare kan fortsätta med densamma. En fbrlofvad. Omöjligt att i en tidnings spalter besvara er fråga. V ä n d er personligen (eller skriftligen) till någon läkare. A. 3) Utan undersökning kunna vi ej yttra oss härom. Möjligen föreligger nägot. underlifslidande. — 2) Egnells » Coll-odin », som linnes på de flesta apotek, plägar göra god nytta. 30 ärig fru. Fordrar sannolikt, behandling af och hos läkare. E. V — n. Ni bör naturligtvis fortsätta, tills ni blir frisk; åtminstone sex veckors kur torde behöfvas. — Potatis bör helt och hållet undvikas. — Franguladekokt skulle blott skada er och blott tillfälligt hjälpa. Svea. L e f af mjölkmat, löskokta ägg, kokt färskt kött och kokt färsk fisk. Drick hvarje morgon ett glas varmt vatten (40 proc.) med tillsats af 75 gram Forlavatten. Alice. Detta är ett så pass svårbotligt ondt, att ni gör klokt i att vända er till specialist. Vågens dotter. Tvätta ansigtet hvarje morgon med grönsäpa och varmt vatten. Ingnid hvarje kväll en salfva af 1 del fäldt svafvel pä 5 delar lanolin och 5 delar vaselin. Utkrama pormaskarna emellanåt.
Vidare måste häraf följa, att den, som ville bifalla preliminärfrågan, jemväl måste foga sig att ovillkorligen antaga sjelfva förslaget. Mig synes tvertorn, att rätta sättet för ämnets afgörande bort taga en motsatt - Den a6 Februari f. m. satt riktning. En annan form visar sig under hvarjehanda betänkligheter, hvilka likväl ieke bora nu utvecklas. För mig återstår alltså blott att betrakta den preliminära afdelningen, derom jag tager mig friheten alt yttra några ord: Grundlagens stiftare hafva icke ibland elementerna i vårt statsskick afsell någon lillgörelse, — liknande adresser eller petitioner i vissa andra länder, — hvarmedelst R. St. borde till K. M. omedelbarligen, utan föregående grundlagsenlig beredning, framföra sina betraktelser öfver K. M:s helsningstal vid riksdagens öppnande, och derjemte meddela opinionsyttringar i anlodn. af ett presumeradt regerings-systeme eller framställanden om förändringar derutinnan. Vi känna icke ens i riksdagslagen något, som benämnes Thron tal. Motionen derom har, likasom åtskilligt annat nytt, framträdt genom tidens naturliga, kanske äfven behöfliga, inverkande på flerfalldiga samfundsförhållanden samt uppställt sig med en art sjelftagen betydelse, icke inom, men egentligen utom Representationen. Det är deremot förutsett i 26 §:n Riksd.Ordn., att K. M. lärer läckas föra ordet vid riksdagens öppnande och låta R. St. afhöra berättelsen om hvad sedan sista riksdag uti Rikets styrelse sig tilldragit. Jag ville benämna detta såsom inledningen till riksdagsförhandlingarna, hvilka sedermera utvecklas genom K. M:s nåd. propostr och representanlernes motionerande, samt de beslut och åtgärder, som, efter vederbörlig föreskrift eller beredning, blifva dess följder. Men man linner ingen antydelse, att R. St. ägaafgifva något specielt svar, i anleda, afen sådan berättelse. Riksd.Ordnrs 47 och 82 §§:r upptaga blott sättet huru R.