Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:o 76. distrikt af nämnda län, C. M. Wahlin, uti länets ränteri deponerat ett belopp af 422 R:dr 70 öre, hvilket han af Jernvägsstyrelsen fått emottaga såsom ersättning, — beräknad efter 120 R:dr för hvarje uppskattad qvadratref med deri inbegripen 50 procents förhöjning utöfver egentliga värdet, — för den mark, utgörande 7 ref var 75 qvadratstänger, uppskattade till 3 refvar 52 stänger 25 qvadratfot, som för anläggning af vestra jernvägsstambanan frångått hans boställe Sköldnäs i Yestra Wingåkers socken, samt att Wahlin derjemte framställt anhållan, dels att han måtte få behålla 50-procent-förhöjningen, såsom ersättning för de verkliga kostnader jemte öfriga förluster, som honom i följd af jordens afstående tillskyndats, och dels att återstående beloppet finge af honom uppbäras, sedan han behörigen styrkt, att han af boställets mark verkställt uppodlingar, motsvarande den areal, som, hufvudsakligen bestående af odaljord, blifvit från bostället afsöndrad; tillstyrkande Landshöfdinge-embetet nådigt bifall till berörda anhållan, helst Wahlin genom boställets bebyggande och öfriga förbättringar derå uppoffrade betydliga belopp hvarigenom blifvande innehafvare af bostället kunde anses hafva full ersättning för den förlust ifrågavarande afsöndring för dem kunde medföra. Stats-Iiådet tillstyrkte i underdånighet, att, i öfverensstämmelse med hvad i andra dylika fall egt rum, Kongl. Maj:t måtte föreslå Rikets Ständer, att, emot det ofvannämnda summa, 422 R:dr 70 öre, till Rikets Ständers Riksgälds-kontor öfverlemnades, Rikets Ständer måtte medgifva uppförandet, från och med nästa statsregleringsperiod, på sjette Hufvudtiteln, till ersättning för den länsmansbostället
Älfvorna, hvilka bland ifrågavarande väsenden intaga främsta rummet, indelas af vidskepelsen i trenne slag: de, som tillhöra jorden, luften och vattnet. Såsom goda skyddsandar omnämnas huldrorna, hvilka bland annat komma till gårdar, der nyfödda barn äro, sjunga för dem huldersång, gifva dem namn och till namnfäste underliga gåfvor, åt flickor skönhet och dygd, åt gossar mod, styrka och förstånd. Äldsta sagorna tillägga dem, förutom andra öfvermenskliga egenskaper, förmåga att kunna ändra sin skapnad, så att de än voro sköna jungfrur, än gamla qvinnor, än åter hade svanehamn. Ett olyckligt slägte är högfolket, de hedniska förfädernas andar, som i sina grönskande kullar, berg och ättehögar fortlefva under fruktan och hopp, plågas af sinliga begär, såsom fordom i lifvet och längta efter den stora förlossningens dag, då äfven de skola blifva delaktiga af försoningens evangelium. Deras växt säges vara hög som menniskors, men mera fin, och älfjungfrun af osäglig fägring. Om natten leka de på åtskilliga platser utom sina boningar, älfvehögarne. Om vandraren i sommarqvällen lägger sig att hvila vid en sådan, får han snart höra harposlag och ljuflig sång. Då må han lofva dem förlossning och får höra den härligaste fröjd ljuda från mångfaldiga strängaspel; men säger han: “I hafven ingen förlossare“, så slå de med klagan och jemmer sina harpor sönder, hvarefter allt blir tyst i högen. På ställen, der älfvorna lekt, växer gräset frodigt och mörkgrönt i rundlar, som af folket kallas älfdansar. Dem må man icke trampa ned. Ett annat slags älfvor äro lundjungfrurna eller lundafolket, måhända detsamma som de löfjerskor, hvilka omnämnas i vår gamla katekes. De ha sitt tillhåll i träd.
— Då StatsUtsk. vid sitt utlåt, bifogat en Tabell, Litt. B., som utvisar de särskilda föremål hvartill utrednings-afd:ns för innevar. år fastställda anslagssummor äro anvisade, har Utsk. visserligen ådagalagt, huru de disponibla medlen måste användas, men deremot underlåtit att upptaga ett annat af krigs-colhm upprättadt och till Utsk. äfven inlemnadt förslag, som utvisar bristerna uti nämnde afd:s anslag, hvilka i medeltal uppgå årligen för de 3:ne kommande åren till den nyss angifna summan 36,333 r:dr 16 sk. isa Den 11 Mars e m. Jag har, hyllande förhoppningen att den förelagda planen för beväringsmanskapets uttagning, vapenöfningar och beklädnad af II. St. gillas, och att särskildt anslag för flottans beväringsmanskap under 5:te hulvudtiteln beviljas, icke uti ofvan åberopade tind. betänk, och prot. föreslagit mer än 14,333 r:dr 16 sk. tillökning, men jag har fästat uppmärksamheten derpå, att den uppgifna bristen, 36,333 r:dr 16 sk. ovilkorligen blifver erforderlig, derest icke den nämnda planen blifver antagen. Huru mycket mera mäste jag icke nu derom erinra, dä Stats-Utsk., långt ifrån att tillstyrka någon tillökning i anslaget, föreslår en nedsättning deraf. De ifrägavar. 10,000 r:dr, som nu skulle indragas, hafva genom min försorg, såsom anfördt är, blifvit å häst-gardets beklädnads-stat inbesparade, och äro redan påräknade för flere andra krigs-collegii nödvändiga behof. — K. 51. har ock Sjelf, uti förenämnde prot. nädigst tillkännagifvit, att, blott med förutsättning, det R.
Men såsom ett nödvändigt vilkor innan ett dylikt Förslag kunde för Ständerne framläggas, måste man underrätta sig om Bolaget ville deri irgåj då svarade den ä Bolagets vägnar närvarande Directeur, Commerce-Rådet Santesson, att ehvad ersättning Riksens Ständer ock måtte lemna för Bolagets återstående Discont-Octroy, borde de aldrig vänta sig se Canalen fullbordad i den händelse att Discont-rättigheten blefve skiljd frän Götha Canal-Bolag. — En sanning, som flere ännu lefvande Personer, som då ^voro Ledamöter i Utskottens sammansatta Beredning kunna intyga. Man har tält om Contract, som Statsoall Banco-Utskotten nu skulle ämna bryta: Jag vill uppgifva vil koret! i detta Contract Å Bolagets sida var vilkoret att bygga Canalen mot rättighet att begagna en Discont, hvaraf vinsten skulle till Canal-Arbetet användas: hvaremot Staten förbandt sig att gifva ersättning för den jord, som genom Canal-anläggDingen borttogs. Vid xfci? års Riksdag beviljad® Riksens Stan - Den jo April. der ytterligare ett Arbets-bidrag af 300,000 R.-dr ärligen, icke på grund af något Contract utan såsom en följd af Riksens Ständers önskan, att i möjligaste måtto understödja företaget. Riksens Ständer hafva således gjordt vida mer för Bolaget än som någonsin blifvit det försäkradt och kunna ej beskyllas att kränka Contractet, äfven om Riksens Ständer nu icke skulle finna sig vid att gifva ersättning för den Discont-rättighet, hvilken Bolaget icke mer kan begagna. Deremot har Bolaget ännu ej uppfyllt Contractet å sin sida, och det sker ej lörrän Canalen blifver färdigbyggd. Då man 1815 erbjöd Canal-Bolaget en Summa af iyo.ooo R:dr i ersättning för dess Discont-rätt under de återstående åren, så var grunden dertill ingalunda den, att man ansåg Discont-vinsten möjligen kunnat uppgå till detta belopp, iren deremot den att man * dde reda och ordning i Penninge-väsendet ej kunna för dyrt köpas.
Inbjudningar till Med-Stånden från Ridderskapet och Adelil: — att förena sig uti Ridderskapets och Adelns beslut om förändrad lydelse af sednare punkten i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 11, i anledning af väckt motion rörande ordnandet af lazarettsoch kurhusväsendet i riket: I. 554, A. 554. — att förena sig i Ridderskapets och Adelns beslut öfver Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 19, i anledning af väckta motioner om vidtagande af åtgärder till veterinärväsendets fullständiga ordnande: II. 26, A. 27. — att förena sig i Ridderskapets och Adelns beslut öfver Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 23, i anledning af väckt motion i fråga om upphäfvande af 3:dje momentet i 47:de §:n af Kongl. Förordningen om Landsting: II. 47, A. 47. — att biträda Ridderskapets och Adelns beslut öfver 27:de §:n af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21, i anledning af Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers Berättelser angående nämnde år verkställda granskningar af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1859: II. 154, Ä. 154. — att biträda Ridderskapets och Adelns beslut öfver Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 54, i anledning af väckt motion om en ny lag rörande vatten-rätten: II. 360, A. 360. — till Preste-Ståndet, att förena sig i Ridderskapets och Adelns i afseende å Usta punkten af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 71 lättade beslut, att. moa afslag å Utskottets i samma punkt gjorda hemställan, antaga det förslag, som blifvit framställdt uti Herr Isbergs vid ofvanberörde Betänkande fogade reservation: II. 447, A. 447.
Då en beväringsklass vid arméen kan i rundt tal beräknas till 17,000 man, så fordras det 7 klasser, för att ensamt med beväring uppbringa krigsstyrkan till det nu befintliga antalet af stam och beväringsmanskap, hvaruti ingen nedsättning kan ifrågasättas. Antages nu indelda arméen, för jemn räkning, till 24,000 man, så motsvaras detta antal jemnt af 4,000 man utur hvardera af de 6 första klasserna, men det ersättes icke derigenom. — Den afgång, som inträffar bland beväringsmanskapet kan nemligen icke, såsom vid stående hären, efter hand fyllas, utan den styrka, som erhålles genom de ingående årsklasserna, måste så beräknas, att den icke genom vanlig afgång nedsjunker under det antal, som för ändamålet erfordras. Då härtill kommer, att vid indelda arméen, med dess långa tjenstetid, rekryternes antal utgör en ringa procent af dess styrka, men att vid en beväringsarmé alltid en hel årsklass består af rekryter, och att dessa endast undantagsvis, om ens någonsin, kunna vid ett krigs utbrott vara så utbildade, att de böra anses såsom stam, så fordras det ytterligare minst 4,000 man af den 7:de årsklassen eller tillsammans 28,000 man, för att utur en så sammansatt armé skall kunna utgå en stamtrupp, som till antalet ersätter indelda arméen. Dessa årsklasser böra på de särskilda vapnen fördelas sålunda, att till infanteriet anslås 3,500 man till kavalleriet 500 » tillsammans 4,000 man.
Maj:ts Nådiga Proposition om fortfarande tills vidare af anslaget för Rikets Allmänna Ärenders Beredning, fann Ståndet den första punkten i Utlåtandet N:o 40 och motsvarande punkt i Utlåtandet N:o 193, å Ståndets sida, icke föranleda någon åtgärd. 2:o Kongl. Maj:ts Nedre Justitice-Revision. Efter det Ståndet bifallit Stats-Utskottets Utlåtande N:o 195, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om löne-regleringen för de under Stals-Departementen lydande Expeditioner, ansåg Ståndet numera omförmälda punkt icke påkalla någon åtgärd. 3:p Kongl. Iiof-Rätterné. Härvid förekommo följande frågor: a) angående beloppet af löner för Hof-Rälts-Råder och Assessorer uti Rikets Hof-Rätter. Ståndet beslöt lön för hvarje Hof-Rätts-Råd af Ett tusende åttahundrade Riksdaler, och för hvarje Hof-Rätls-Assessor af Ett tusende femhundrade Riksdaler allt Banco. b) Stats-Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 193, angående tillökning uti antalet af ledamöter uti Svea och Götha Hof-Rätter. Detta förslag afslogs. c) Stats-Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 193, angående ytterligare en Notarie, en Canzlist och en Hof-Rälts-post, med dess bestämda löner. Detta förslag bifölls. d) Stats-Utskottets yttrande i Utlåtandet N:o 193, i anledning af Her - Trot. Utdr. d. 8 Äng. i84°• 447 rar Hallströms oell Hjorts motioner om löneförbättring för Hof-Rätternes betjening.
Juli, i enlighet med hvad K. M:s Nåd. Skrifvelse innehåller. Jag an-' häller, att dessa mina anmärkningar må åtfölja remissen af Hr Nordenanckars anförande till BancbUtskottet. Hr Skogman, Carl David: Det hade varit önskligt, att fråga ej uppstått om förändring af myntbestämningsgrunden, hvarom lagen af d. 1 Mars i83o innehåller i i:sta § : ”Såsom orubblig grund såväl för invexlingen af Bandens sedlar, som för inlösen af dess öfriga förbindelser, hvil”ka nu med Bancosedlar fullgöras, fastställes, att 128 sk. el”Jer 2 och § Riksdaler specie i sådana sedlar eller förbindelser skola gälla lika med 1 Riksdaler i silfver;” och uti 2:dra § : ”R. St. utlofva och försäkra, att hvar och en, som nå”gon Bancosedel eller förbindelse innehafver, skall derför ”njuta full betalning, enligt den i 1 J, stadgade grund.” Frih. Rantzou och andra värde talare hafva fullständigt ådagalagt såväl orättsenligheten af en sådan förändring, som huru litet den är af någon financiel eller oeconomisk omständighet påkallad. Den ao Februarii f. m. Beräkningen af det vid sista Riksdag godtyckligt antagna förhållande emellan sedelstocken och metalliska fonden beror egentligen på uppställningen af beräkningarna öfver sedelstocken, men detta arithmetiska förhållande är i alla fall, vare sig vid utvexlingens början eller efteråt, af vida mindre vigt än det sätt, hvarpå grunderna för Bankens rörelse och förvaltning bestämmas och handhafvas. — Må det tillåtas mig vid detta tillfälle upprepa, hvad jag under discussionen i ämnet vid sista Riksdag åberopade: att en man, som länge var en verksam ledamot i Bancostyrelsen, sorn vid flera Riksdagar förde ordet i sitt Stånd, som slutligen, ehuru, tyvärr! blott en kort tid, deltog i Konungens rådslag, frami.
De göromål som, i både den borgerliga och kyrkliga stämman, förlagts till December, eller granskning af skattelängden (hvarom mera på annat ställe) och förrättande af val till municipal-uppdrag för påföljande år, kunna lika väl företagas i Oktober och November. 37 §. I strid med förslaget har jag tillagt ordföranden i sockenstämma större skydd mot personligt ofredande än ledamöterne. Ett skäl dertill ligger väl deruti, att kyrkoherden, som, enligt mitt förslag, skall presidera vid handläggning af kyrkliga mål, såsom varande i lika värdighet med Konungens embetsman och stundom af Konungen till embetet utnämnd, redan mäste anses tillförsäkrad det i 18 kap. 2 § Missgerningsbalken stadgade skydd, hvilket ej lämpligen kan förminskas för den valde ordföranden; men jag anser, oberoende deraf, ordförandens och ledamöternes skiljaktiga ställning och den olika vigten deraf, rättfärdiga den af mig i nämnda hänseende föreslagna åtskillnad. När derföre pluraliteten uti förslaget till kyrkostämma, §§ 22 och 37, nedsatt kyrkoherdens värdighet tili likhet med deras, som gå rättens ärenden, så betraktar jag detta såsom en förändring i allmän lag, hvartill giltigt motif svårligen kan framläggas. 38 §. Till förteckningen öfver mål, som böra till Konungens pröfning hemställas, har jag tillagt förändring för längre tid än fem år i den allmänna grunden för uttaxering af kommunal-utskyld och förändring i den stadgade röstgrunden för huru kort tid som helst. Jag bär ansett det icke böra förbjudas kommunen, att någon gång, då omständigheterna dertill föranleda, vidtaga dylika ändringar, men trott det vara nödvändigt att ställa dem under den högste lagstiftarens kontroll. 39 §. I stället för en blott anmälan (§§ 17, 36), har jag föreslagit, att representatifsystemets införande och afskafiande skulle underställas Konungens Befallningshafvande, egentligen för att lemna honom tillfälle att pröfva, det besluten derom icke må innehålla något som är för lagen främmande.
Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 6 Juli 1857. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3 Juli 1857. Preste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående afsöndring åfjord från Hyltmäslare-boställel Sandby, atl användas till ny kyrkogård för Sandby församling. (Stats-Ulsk:s Utfde Nio G7). S. A. K. Rikets Ständer, som fått emottaga E. K. Mits den 27 förlidne Mars aflåtna Nådiga Proposition rörande nedannämnda angelägenhet, hafva derom såmedelst inhemtat, att, Exp editionsUts kottets Förslag lill. underd.
Kungörelsen den 14 Januari 1824, hvilken sednare författning, genom 6 och 7 §§ine af lagen för Rikets Ständers Bank, erhållit egenskapen af civil-Iag, hafva, med förbiseende derjemte af Rikets Ständers i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 28 Juni 1848 uttryckta önskan, att penninge-rörelsen i landet måtte ordnas på sådant sätt, att privatbankerue i framtiden må kunna upphöra, Konungens rådgifvare efter chefens för finans-departementet föredragning inför Kongl. Majit i Statsrådet den 30 Oktober 1850 af inkomne ansökningar från delegare uti de i riket stiftade enskilda banker, om nådigt tillstånd att åtminstone intill den 1 Juli 1852 fortfarande få * utgifva egna sedlar å minst 31 Rdr banko, härtill tillstyrkt bifall i så måtto, att den i först åberopade Kongl. Kungörelse bestämda tid för privatbankerne att utgifva sedlar å mindre valör än 61 Rdr finge utsträckas till den 1 Januari 18525 hvaremot likväl en af Statsrådets ledamöter på anförda skäl sig reserverat. Om nu än medgifvas bör, att en hastigare indragning af privatbankernas sedlar å den mindre valören af 31 Rdr, under den för handen varande penningeställningen i landet, möjligen skulle kunnat inverka menligt på allmänna rörelsen, hvilket dock genom andra, i behörig tid vidtagne, utvägar, torde stått alt förebygga 5 så lärer häraf likväl icke kunna hemtas något giltigt stöd för den angifna rådgifvare-åtgärden, för så vidt Rikets Ständers rätt att deltaga i lagstiftningen derigenom blifvit för nära trädd, samt Ständernas vid de tvänne sistförflutne riksdagarne hos Kongl. Majit gjorda framställningar om inskränkning i privatbankernes lånerörelse, hvaråt stadgandet i den nu mera ändrade 8 § i Kongl. Kungörelsen den 9 Januari 1846 äfven måste anses syfta, icke saknat tillbörlig grund.
Utom hvad föregide talare till bestyrkande af detta förhållande andragit, får jag erinra Hr Montgommerie - Den i Mars, 81 gommerie derom, att kanal-direkt:n skall icke allenast ansvara derför att medlen blifva emot den bestämda räntan utlånade, utan äfven vidtaga alla de lagliga åtgärder, som äro en följd af försträckningar emot inteckning i fastighet, såsom inteckningsförnyelser m. m. Om man således äfven afser svårigheten att få medel, isynnerhet till mindre belopp, utlånade emot intecknings säkerhet, så återstår dock alltid det ganska kännbara besväret att bevaka alla dessa låne-handlingar, som icke äro i direktms vård utan ligga hos Riksg:s-Kont. Att nämnde verk skall förvara låne-akterna men kanal-direktm vara skyldig att bevaka dem, måste väl förefalla en hvar såsom ett ganska besynnerligt stadgande. Allt detta besvär skulle undvikas, om det blef direktm medgifvet att upköpa och hos Riksg:s-Kont. deponera räntebärande obligationer i st. f. intecknade skuldsedlar. Jag anser äfven, att Statens säkerhet härigenom icke skulle i någon väsendtlig mån förringas, ty den omständigheten, att fonden, om ränte-nedsättningen beviljades, icke vid den bestämda tidrymdens slut skulle hafva stigit till fulla 2 milkr, lärer väl icke få anses såsom alldeles tillintetgörande det ändamål, som genom fondens samlande och förökande afsetts. Jag kan således icke inse, att Staten genom räntans nedsättande hotas med någon förlust, utan tror att denna åtgärd skulle bereda fördel för så väl Staten som bolaget, helst det är oss bekant, att man icke i allmänhet kan få upköpa räntebärande papper, som löpa med högre ränta än 4J proc. Jag förenar mig med Ilr Rildt och Frih. Åkerhjelm samt yrkar såsedes återremiss af detta Utlåt. Hr von Hartmansdorff, Au g.: De talare, som förordat återremiss, hafva egentligen fästat sig vid räntefotens fall. Jag för min del tror, att det icke är så omöjligt, som man velat påstå, att få penningar utlånade t. o. m. emot 6 proc:s ränta.
K§i|buru det merendels visar sig tämligen gagnlöst att söka kämpa mot ett oförnuftigt mod, vågar den, som skrifver dessa rader, likväl hoppas, att ett varningens ord mot den nya modegalenskap, som håller på att komma till väldet under den nu ingängna säsongen, ej skall förklinga alldeles ohördt. Knappt hade man hunnit riktigt glädja sig åt turnyrens jordafärd, förrän en annan matador, ej på långt när så oskadlig som turnyren, söker bemäktiga sig dennas forna undersåtarskara. Den allsvåldiga herrskarinnan La mode tyckte väl, att vi sluppit ifrån ofvannämnda persedel alldeles för lätt, och ålade oss därför att som bot delvis utföra — sopkvastens och damborstens funktioner Släpet är på väg att ännu en gång göra sitt intåg i damernas värld! Vi nämnde, att släpen ej fä anses så oskadliga som turnyren. Denna var ju på intet sätt heläovidrig. Däremot kan det ej vara annat än skadligt att från gatan draga hela lager af damm in i boningsrummen. Om det är vått och slaskigt ute, ställer sig denna sak ändå betänkligare. Den fuktighet och gatsmuts, som dä upptages i släpen, " är osund, och dessutom är det, för att nu säga sanningen osminkad, rent af osnyggt att föra med sig detta tillhehör i klädningarna. * Ej heller i ekonomiskt hänseende är denna fråga utan intresse. Det är ju naturligt, att kanter och skoningar på en släpande klädning tidt och ofta nötas upp och måste renoveras. Dessutom förlorar släpet, till följd af oupphörlig neddammning och väta samt åtföljande borstning, mycket snart sin fraicheur, och hela klädningen blir därigenom hastigare försatt i obrukbart skick, än den skulle ha gjort, om den varit utan släp. Båda dessa saker torde vara värda att beaktas, i synnerhet i sådana familjer, där de s. k. klädpenningarna måste utgå med jämförelsevis små belopp. Ännu en omständighet borde våra damer härvid taga med i beräkningen. Det är ohelsoBamt * *, tidsödande och i hög grad besvärligt för tjänarinnorna att hålla de långa klädningarna rena.
Att detta icke är nödigt, då mindre belopp ifrågakomma, visar sig, utom annat, af förhållandet i afseende å krono-upbörden, enär utskylderne, sä suart de ej upgå till 10 R:dr b:ko, få afleinnas i reda penningar. Hr Printzensköld har fästat upmärksamheten på den fara af balansers inträffande, som skulle blifva en följd af förslagets antagande; men denna farhåga är, enl. min mening, troligen ogrundad. Kamererare och Kassörer äro icke helt och hållet lemnade åt sig sjelfva, utan det finnes väl en Styrelse vid hvarje inrättning, som har ett vaksamt öga på förvaltningen af inrättningens medel, och således äfven kan tillse, att de penningar, sorn under dagen influtit, påföljande dag insättas i Banken. Jag yrkar bifall lill Betänk. Hr Printzensköld: Gr. Gyldenstolpe har påstått, att en upbördsman lika lätt kan göra balans, om han emottager Bankoattester på insatta penningar, som om han npbär kontanta penningar. Det är möjligt, att Gr. Gyldenstolpe linner förhållandet sådant, men, så länge Banko-attesten icke kan af Kamereraren användas, så blifver, enl. min oförgripliga mening, det ganska svårt för honom, att tillgripa penningar, som äro i Banken insatta. Just föiatt bereda säkerhet för verkens medel samt undanrödja frestelsen för upbördsmännen, att dera tillgripa, är det föreskrifvet, att alla till verken inflytande medel skola i Banken för deras räkning insättas. Den stora balansen på kronoutskylder, som inträffade i början af detta århundrade, gaf anledn. till stadgandet i 1814 års upbörds-reglemente för Stockholms stad, att alla kronoutskylder, öfversligande 10 R:dr b:ko, skola i Banken insättas. Förut fanns icke en sådan skyldighet och följden blef en ganska betydlig balans. Jag kan icke finna, att den trafikerande allmänhetens beqvämlighet bör befrämjas på bekostnad af penningeverkens säkerhet. Denna säkerhet måtte väl äfven tillerkännas något värde, och den kontroll, Gr.