Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Limiiden stöder sig ensamt på i3 §. af FredricshamnsTractalen år iSio, och sedan nödige' omkostnader för denna liquid blifvit afdragne, återstår en behållen Summa af 138,ooo R:dr. Kongl. Maj:t har i Nåder föreslagit, alt af desse medel en Summa stor 54,000 R:dr Banco bör tillfalla Stora Barnhuset, såsom ersättning för de förluster af Tiondespannemål, hvilka Barnhuset fått vidkännas genom Finlands afträdande. Stora Barnhusets rätt till denna spannemål grundar sig på Drottning Christinas Bref år i63y, i hvilket denna spannemål för evärdeliga tider tillerkännes Barnhuset för att derigenom kunna uppfostra fattiga Barn inom llufvudstaden. Utskottet har ansett, alt icke mera än det, som tillkom Barnhuset före Traclaten, horde ersättas med en Summa af 5870 R:dr Den r 9 A u g u s t i. r9 B:co, i stället för den Summa af 54,000 R:dr Kongl. Maj:t föreslagit. Utskottets skäl för ett sådant tillstyrkande äro, först att Barnhuset genom Ständernas Beslut år 1815 uti spelkortsstämpling erhållit en ersättning. Jag vill härvid anmärka, att denna ersättning icke var ensamt för Tiondespannemål, utan äfven för den andel i Convoyoch Tullafgifter, som Barnhuset tillförene haft sig auvist. Beloppet af denna ersättning utgjorde första året 798 R:dr, men har sedan successift nedgått, så alt den år 1828 endast uppgick lill 166 R:dr sk. Denna Summa af 166 R:dr 24 sk. skall således betacka ej allenast den förlorade andelen af Tulloch Convoy-afgift, utan äfven de 298 Tunnor Spannemål, hvartill Barnhuset äger ostridig rätt. Jag hemställer, huruvida detta kan äga något Sken af rimlighet. Det andra skäl Utskottet anför, är att ersättning för den spanmål, som inflöt från Finland, icke vidare tillkommer Staten, och att den således ej har någon ting att betala.
Fattigförsörjningen utgöres gemenligen på landet antingen på det sätt, att fattighjonen till underhåll och vård indelas på rotar, hvaraf hvarje beslår af flera hemman eller gårdar, eller genom de fattiges utackordering för ändamålet till pålitliga husbönder, i hvilket sednare fall bidragen lill försörjningskostnadeu äfven utgår efter roteindelning, vid hvilken hemmanens godhet eller taxeringsvärden ligga till grund. Delta försörjningssätt har man, vid uppgörande af Reglementen för församlingarnes fattigvård, enligt Kongl, förordningen den 25 Maj 1847, sökt i möjligaste måtto bibehålla, och hvaraf afven följt att icke många sä beskaffade reglementen ännu kunnat tillvägabringas. Medgifvas bör jemväl alt man äger goda skäl att vidhålla berörde ordning och grund för fattigvårdens besörjande, enär icke allenast fattighjonen derigenom blifva, skiljda från hvarandra, medlemmar af ordentliga hushåll, inom hvilka de mesta föra ett regelbundet lefnadssätt och efter sina återstående krafter få göra något gagn, utan ock joidegendomarne efter deras värden och behof af flera eller färre arbetare vidkännas försörjningstungan. De flesta bruksegendomar och hyttor hafva åter från gammalt hvar för sig särskild fattigvård för de behöfvande, som der tillkomma. Alt kostnaden af 33 af detta onus för hela länet icke kan under sådana förhållanden med säkerhet i penningar bestämmas, är klart; oell efter all sannolikhet har äfven denna kostnad för de ifrågavarande fem åren blifvit för lågt beräknad. Väghållningen är inom Wermland icke ringa betungande. Bristen på tjenligt vägfyllnadsämne i de liesta orter förorsakar, att vägume sakna nödig fasthet och blifva således snart sönderkörda, i synnerhet der forsling af tunga effekter äger rum. Väghållare äro derföre nödsakade, att många gånger om året, ofta med betydligt arbete, iståndsätta sina väglotter, och träffar väghållningsbesväret hemmanen mycket olika, eftersom de hafva en mer eller mindre begagnad väg att underhålla.
Tullverkets räkenskaper utvisade nemligen, att medelinkomsten af Strandvraksmedel under sistförflutne tio år utgjort endast 1,867 Riksdaler 4 skilltngar 1 rst. och att behållningen af dessa medel år 1842 ej varit större än 432 Riksdaler 26 skillingar. Detta slags medel, fördelade på manga punkter af Rikets vidsträckta stränder, hemege sig visserligen till ett ringa belopp för hvarje fyndort; men utgjorde likväl ett vigtigt understöd för kustförsamlingarne, hvilka, i anseende till den mängd utarmade fiskare, strandsittare och orkeslösa sjömän, sorn der ärp bosatte, vere, jemförelsevis med andra socknar, serdeles svårt betungade af sin fattigvård. Såsom skäl för de föreslagna förändringarne i fråga om bergarelön för skeppsfynd lia irva motionärerne åberopat, att de belopp, som för närvarande vöre bestämda att, i serskii - Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 44. 8 da fall, såsom sådan lön utgå, vore alltför ringa; hvaraf följden blefve, att man antingen ej vårdade sig om att berga vrak, då dermed, såsom oftast inträffade, fara vore förenad, eller ock undandoldo och behölle det. Då domaren skulle bestämma nämnde lön, vore det dessutom förenadt med så mycket besvär och omkostnader att utfå densamma, att behållningen deraf, då den ändtligen utfölle, oftast vore högst obetydlig. Sedan Lag-Utskottet för behandling af detta ärende sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hafva de förenade Utskotten tagit detsamma i öfvervägande; och hvad först beträffar förslaget derom, att Kongl. Majit och Kronan skulle till förmån för kustförsamlingarnes fattigvård afstå sin rätt till strandfynd; få Utskotten erinra, att Sjölagens stadgande om denna Kongl. Majits och Kronans rätt, är grundadt på den af lagstiftningen antagna åsigt, att gods, hvartill enskild egare ej finnes, är regale, eller Kongl. Majits och Kronans tillhörighet.
Banco-Discont-Directionen har uti häröfver afgifvet Utlåtande upplyst, att sedan Malmström, före lånets förfallotid, till sine borgenärers förnöjande afstått all sin egendom, och Låntagaren, Skomakaren Sjöberg, vid anställd lagsökning hos Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs Län, befunnits hafva derförinnan rymt från orten, utan att bans vistelseort sedermera blifvit bekant, eller ringaste tillgång qvarlemuad till gäldande af den honom ålagde betalningsskyldighet, hade, på grund af verkställd bevakning uti Malmströms concurs, erhållits en utdelning af 24 R:dr, som minskat lånet till dess nuvarande belopp 176 R:dr, hvarförutan bevis erhållits att någon vidare tillgång icke funnes, hvarken hos Malmström eller uti hans utredda concursmassa, vid hvilket förhållande och då någon anledning icke förefunnes, att större eller mindre del af merberörde låns återstod skulle - Banco-Utskottets Memorial> N:o ~]3. 5 le kunna af Löftesmannen för detsamma, Repslagaren Malmström, erhållas eller framtvingas, Directionen med afseende på Discont-Yerkets fördel, ansett sig höra hemställa om det gjorda anbudets antagande. Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit och upplyst blifvit, har Utskottet, som delar den af Discont-Directionen uttryckta åsigt, velat hos Rikets Ständer tillstyrka, att Repslagaren H. P. Malmström må frikännas från allt vidare kraf för ofvanberörde skuld, så vida 331 procent af capitalåterstoden, 176 R:dr Banco till Discont-Verket inbetalas, inom den i:sta nästkommande Julii; dock utan att DiscontVerkets rätt emot hufvudgäldenaren, Skomakaren L. Sjöberg, i någon mån eftergifves. Stockholm den 16 Bih. till R. St. B anco-TJt skottets Memorial, I\:o 7 4- I N:o 74.
En hvar Svensk undersåte, som sedan denna Lag är kungjord begär förbrytelser i Norrige, och derefter afviker till Sverige, skall för en sådan förbrytelse, efter dess beskaffenhet, antingen uppå behörig begäran af vederbörande Norrske StiftsAmtman eller Amtman varda i Sverige efterspanad, gripen och utlefvererad eller, med tillgodonju ande af laga Stärnningstid, instämmas, för att, i begge händelserna, ställas till rätta för behörig D o,mstol i Norrige, att straffas efter Norrsk Dag. §•3- Har någon deltagit i förbrytelsen genom handlingar, utöfvade i det andra Riket, der Hufvudbrottet ej skett, och efter det Rikets Lagar derföre bör undergå offentligt tilltal, bör han derföre dömnfas i samma Rike; dock må, om oinständigheterne sådant fordra och Domstolen, hvarest hnfvud-brottslingen är under tilltal, det nödigt pröfvar, den delagtige brottslingen vid sistnämnde Domstol inställas, för att höras, t?ll fullkomnande af undersökningen. Konungens Nåd. PropositionerT '329 . •§• 4- Begäran om afviken förbrytares häktande och utleverering göres, å Svenska sidan af Landshöfdinge hos vederböranee Norrska Stifts-Amtman eller Amtman, samt å Norrska sidan, af de sistnämnde till vederbörande Landshöfdinge i Sverige; Agandes .Landshöfdingen eller Amtmannen, som fatt en sådan begäran, vidare förfara i öfverensstämmelse med denna Lag. Fordras skyndsamhet, må begäran om den brottsliges grip. pande anmälas hos närmaste Krrnofogde eller Magistrat i Sverige, eller Fogde i Norrige, hvilka äga genast, och innan utlevereringen sker, sådant tillkännagifva, i Svnrige till Landshöfdingen , och i Norrige till Amtmannen, för att dess vidare befallning afvagta. §• 5- Ingen Landshöfdinge, Stifts-Amtman ellhr Amtman skall vara berättigad, att .verkställa äskad utlefverering af en sådan förbrytare, med mindre den derom gjorde begäran innehåller eller beledsagas af: i:mo
Byggninga-Balken, som ock serskildt i detta ämne väckte motioner, blef detta betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet, med den förändring, att, i stället för det uti ingressen till det nya Lag-förslaget begagnade utti'yck: ”att, med ändring af 4, 5 och 6 §§ i 24 Gap. Byggninga-Balken, det varder stadgadt som följer”: skulle införas följande mening: ”att, i afseende å Lagens föreskrifter i 24 Cap. Byggninga-Balken, i fråga om brandstod, det måtte varda genom serskild författning förklaradt, att:” S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en af Herr Cederschiöld, Robert Theophron, denna dag väckt motion om beviljande af ett årligt understöd för General-Directeuren Claes Livi jas efterlemnade enka och oförsörjda barn, tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden; och blef denna motion jemväl de öfriga Riks-Stånden communicerad. S. D. Yid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 6 dennes e. m. på bordet lagda betänkande, N:o 6, i anledning af väckt fråga om skyldighet för Häradsskrifvare och 308 Prot.-Utdrag, den g November i844- Kronofogdar alt debitera, uppbära oell redovisa brandstodsmedel, blef delta betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet, med den förändring, att framför de i det föreslagna stadgandet förekommande orden ”före den 1 Augusti” skulle införas ordet ”årligen”. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens nedannämnde den 6 dennes e. m. på bordet lagda betänka ralén:
Omläggningar och förbättringar å den del utaf landsvägen i det inre af Helsingland, sorn sträcker sig igenom Arbrå socken utefter Ljusne eif, emellan Kurlands och Löfviks gästgifvaregården Plan gillades den 27 Mars och kontrakt om verkställigheten antogs den 26 Juli 1858. börande företaget, sorn omfattar att förbättra en väglängd af 51,205 fot, fullbordas lill den 1 Oktober 186 20,631: — 15,750: — Stora Kopparbergs län. Omläggning af landsvägen mellan Lerdal och Boda gästgifvaregård inom Rättviks socken, för att undvika den djupt sandiga Kapellheden. Omläggningenjiar en längd af 1 mil 418 fot, och planen härför gillades den 27 Mars 1858. Sedermera antogs kontrakt den 27 November nämnde år om företagets utförande och fullbordande till den 1 Oktober 1860 . 20.574: B7. 7 500: Anm. Den väghållningsskyldiga menigheten bade, genom laga kraltvunnet utslag, blifvit ålagd att förbättra den sandiga vägen medelst påfyllning af lera; af sådan anledning ansågs, att när omläggning af vägen i stället finge utföras, bidrag dertill borde utgå i ringare proportion till beräknade kostnaden än som vanligen meddelas till väganläggningar, ty lerl'yIlningen, som var ådömd menigheten, hade kommit att Beviljad! stats bidrag. 12 Bcriiknnd kostnad Beviljad! stab i gillad! förslag. tiidrag. erfordra betydliga utgifter för väghållarne. Stockholms län. Anläggning af sockenväg på Björkön, belägen inom Väddö och Vätö Skeppslags skärgård. Arbetsplan erhöll Nådig stadfästelse den S Maj och kontrakt om utförandet antogs den 20 Juli 1088. Den nya vägen, som kommer att utgöra i längd 1 mil 20,310 fot, bör vara fullbordad inom den 1 Oktober 1860 Omläggning af stora landsvägen förbi Märsta backe nära vid Märsta gästgifvaregård på sträckningen mellan Stockholm och Upsala. Planen gillades den 5 Nov. 1858 och kontrakt om arbetets verkställande inom den 1 Oktober 1889. antogs den 1 Maj sistnämnde år.
Att Christianstad år en stad med nära 6000 innevånare och medelpunkten för en landsort, hvars stora behof att komma i deltagande af nutidens lättade kommu nikationer, både för afsättning och inköp, icke nog kan framhållas; emedan den naturliga följden af dessa kommunikationsanstalter måste blifva, att den ort som icke kan hafva vinst deraf måste hafva förlust; ty rörelsen drager sig åt andra håll och lemnar orten, så att säga, isolerad. Alt landtmännen i Chrislianstadstrakten, som, efter hvad kändt år, hittills drifvit brånvinstillverkningen i mycket stor skala, nu måste, till följd af förändrad lagstiftning, söka sig andra inkomstkällor, om de skola kunna fullgöra sina utskylder, hvilket häntvder på nödvändigheten af förbättrade kommunikationsanstalter, för afsättande af hvad der produceras. Att det allmänna vinner, ej allenast genom en betydande orts indragande uti den samverkan, som är så nödig för ett lands förkofran, utan ännu mer om just denna ort — hvars kommunikation med hafvet, som man hoppas, snart blir mera fullständig ån nu — varder, medelst bibana förenad med stambanan: så att den, med sin rörelse, betydligt både ökar stambanans inkomster och gaguar andra orter; hvadan det, i mer än ett hänseende, är att betrakta som en vinst för det allmänna om denna föreslagna bibana kommer till stånd. Att utom dessa nu antydda skäl för det allmänna att lemna understöd åt företaget finnes ett, som år mera direkt och, efter min åsigt, af ganska betydande vigt, nemligen det, att i Christianstad är förlagdt Wendes Artilleri-regemente med en betydande depot af krigsmateriel, hvartill det alltid måste vara nödvändigt att hafva lätt Molioner i Bonde-Ståndet 1862. 457 lätt kommunikation och som det kan blifva förenadt med största fara för fäderneslandet att ej kunna snabbt disponera. Alt jag icke dristar hoppas det Christianstad och den banan angränsande orten skall våga företaga sig det önskvärda arbetet på egen hand, äfven om tillräckliga kapitaler kunde disponeras, så snart de erfordrades, hvilket likväl ej lärer vara förhållandet; hvadan det allmännas biträde är högst påkalladt.
De i den förstnämnda, eller 447:de § under litt. a), b), c) och d) intagna bestämmelser om gratifikationer till åtskilliga personer utom Bankoverket, hafva Full mägtige hemställt måtte ur reglementet uteslutas, samt dervid dels erinrat om olämpligheten af att på förhand till beloppet bestämma gratifikationer, hvilkas storlek bör bero af det biträde, som lemnäs Banken, dels anfört hurusom Banko-diskontverkets införhfvande med Banken gåfve ännu mera anledning tili uteslutande af dessa bestämmelser. Den mera omfattande lånerörelse detta verk hade att besörja föranledde ett ovilkorligt behof af biträden utom verket i rättegångs-, utsökningsoch bevakningsärenden, för hvilka biträden lämpliga arfvoden af Styrelsen öfver nämnda verk årligen och äfven deremellan bestämdes. Dylika biträden befunnes fortfarande erforderliga, hvaremot för de i följd af Bankens öfriga rörelsegrenar ifrågakommande rättegångsoch utsökningsmål särskilda arfvoden eller gratifikationer till personer utom verket borde kunna i det närmaste undvaras. Då likväl beloppet af de arfvoden eller gratifikationer, hvilka finnas nödiga, borde jemkas efter omfattningen af det biträde, som lemnats Banken, syntes dennas fördel bäst främjas genom öfverlemnande till Fullmägtige att till personer utom verket för biträde i hvarjehanda angelägenheter anvisa skäligt arfvode; hvadan Fullmägtige tillstyrkt, att stadgandet i denna del måtte från blifvande Banko-reglemente uteslutas. Banko-Utskottets Memorial N:o 12. 5 Vidkommande de i litt. e) af 147:de § till beloppet bestämda, till presterskapet och klockaren i Storkyrkoförsamlingen utgående s. k. påskpenningar, hafva Fullmägtige väl hemställt, att desamma än vidare måtte få till oförändradt belopp utgå, men ansett bestämmelsen derom icke behöfva i Banko-reglementet intagas. Utskottet, sora för sin del gillar hvad Fullmägtige i berörda afseenden föreslagit, hemställer fördenskull l:o) att !47:de § i nu gällande Banko-reglemente må ur det blifvande Reglementet uteslutas.
Jag har för öfrigt redan förpt förklarat, att jag anser den af Hr Dalman uppställda voterrsproposrn för den rätta, Hr L e fr e'n: Sedan Gr. Frölich redan ådagalagt ola mpw ligheten och oskickligheten af att anfalla folk med »adana ord som advocatur, vill jag förbigå den glosan; ty det är icke om glosor jag vill tala, utan om sak, Utgående från det factum, att BondeSt. afslagit de 70,000 r:dr, hemställer jag, om det icke innebär ändring i detta beslut att efteråt säga, att man af denna summa bifallit 45>n°o r:dr. Bonde-» St. får icke numera bifalla en enda skilling af dessa 70,000 r:dr, ehvad anslag det för öfrigt beviljar, och jag rår icke derför, att StatsUtsk. icke framställt de arne begärda sura-» morna i en enda punkt, utan sönderdelat dem i särskilda punkter, hvartill Utsk» likväl haft en giltig anledning deri, att de 70,000 r:dr stått qvar sedan sista riksdagen, då deremot de 90,000 rrdr utgjorde ett nytt anslag. Emedlertid har BondeSt., efter afslag å de 70,000 r:dr och när fråga nu blef om de 90,000 r:dr, sagt, att Ståndet äfven afslog dessa, men under särskild rubrik beviljade 45,000 r:dr för beväringens beklädnad, som är ett föremål, hvilket ligger under de 90,000, och härigenom blef BondeSt. endast i afseende på anslagets belopp skiljaktigt från de arne Stånd, som likaledes för beväringens beklädnad beviljat 54,000 rrdr. Den, som en gång till säger mig, att häri ligger någon advocatur, på den vill jag ej kosta ett enda ord till svar; ty jag måste tro, att han talar i vädret.
Det är den senare meningen, sorn, emot hvad Utskotten föreslagit, lil i fvi t yrkad, och skälen, sorn derföre blifvit åberopade, igenfinnas i Herr Prosten Gurncelii vid Utskottets förra Betänkande afgifne reservation, så vidt den angår frågan om förvaltningen af Fattigvården; och Utskotten torde således kunna undgå ett vidlyftigt upprepande af allt hvad, som af mangfalldiga Stånds-ledamöter serskildt blifvit anfördt. Redan genom yttrandet öfver de emot förslaget i allmänhet framställde anmärkningarne, hafva Utskotten anfört, huru Utskotten anse den, omedelbara ledningen af sådane socknarnes angelägenheter, sorn äro föreslagne att öfverlemnas åt Sockne-nämnden, hvarken hittills tillhört Kyrkoherden i och för hans embete eller i allmänhet kan hänföras til! hans embels-åliggande. Den till det presterliga kallet hörande vården om dessa angelägenheter blifver hvarken inskränkt eller försvårad genom Socknenämndens befattning dermed, utan tvertom borman föreställa sig, att den underlättas genom det ytterligare medel för ändamålets vinnande, som med denna anstalt åsyftas. För handhafvaudet afuudervisnings-anstalterne fordras likväl egenskaper, som man icke alltid kan förutsätta, att inom hvarje socken finnas hos någon annan person än Kyrkoherden, och derföre hafva Utskotten föreslagit, att han må vara Ordförande i Nämnden i mål, som angå dessa anstalter, äfvensom Utskotten ansett det nödigt, att Kyrkoherden, för att så mycket säkrare kunna iagttaga den vård om de öfrige angelagenheterne, sorn honom ä och för embetet tillhörer, alltid må ega tillträde lill Nämndens förhandlingar, och i sådant afseende, såsom Ledamot i Nämnden, deltaga när embet.s-kallet det fordrar. Det har jemväl blifvit föreslaget, att Sockne-nämnden måtte ega att inom sig utse .Ordförande, men då man icke hos hvarje Ledamot kan förut - Lag-samt Allm.
Sjelfva ordet prerogativ, som icke finnes i vår Regeringsform, innebär, i den mening det blifvit nyttjadt och allmänneligen nyttjas, ett begrepp ledande till obehörig utsträckning af den konungsliga makt och myndighet Svensk Konung efter lag tillkommer. Dernäst må jag yttra om den närvar. General-tulldirecleuren, att jag önskade han kunde på ett tillfredsställande sätt för allmänheten ådagalägga, alt han i den dubbla egenskapen af ord för. i Götha-canalbolag och af Statsråd icke lernnat någon tvetydighet efter sig i afseende på den förra och på den hemlighetsfulla operationen med stiftelsen af det nya Trollhätte-canalbolaget. Jag skyr villigt att gå längre på dunkla företeelser; men uppenbart är, att det ålegat honom i främsta rummet jemte föredraganden , vid de tillfällen när besluten af den 25, Aug. 1807 och d. 2 Febr. 18 58 fattades, inför Konungen och sina medbroder utreda, utom andra omständigheter, åtminstone det förhållande med det allmännas naturliga och på aftal med förra Trollhälteslussverks-bolag grundade rätt och förväntan, att nemi. i framliden få canalafgifterna nedsatta, hvilket numera icke utan det nya bolagets medgifvande får äga rum , och att han för alla händelser bort såsom Götha-canalbolagets ordför. stå fri och främmande från ens medvetenhet af några, inom det nya bolaget hemligt träffade aftal eller contraeter, när de icke voro af natur att kunna inflyta i bolagsreglorna och läggas öppna för allmänhetens ögon. Äfven jag har någon erfarenhet om Stiftelsen af slussverks-bolag; men hemliga aftal, när Statens medel äro i fråga att vinnas , när bolagetspersonal måste svara inför allmänna domstolar till sina förbindelser, äro för mig och mitt begrepp om juridisk påföljd lika ofattliga, som moraliskt motbjudande. Delta borde alla stiftare besinna. Den ifrågavar. f. d. Canal-directcuren och Statsrådet har nu beklädt ett af Rikets vigtigare embeten , 320 Den 3 Juli f. al - der stora summor rullera och stora intressen komma i fråga.
Efter sin ankomst hade han talat med professorn angående sin läsning: » Jag vet, att jag borde läsa mig till bröd, » hade han sagt, » men det brinner inom mig en sådan okuflig lust att komma vidare och vidare, jag ville obeskrifligen gärna taga kandidaten, men. » Professorn satt alldeles tyst och sög på en fin cigarr. Knut hade hoppats, att han skulle säga ett ord, antingen gillande eller tvärtom, men han fick vänta. » Jag skall vara mycket trägen i höst, » började han åter, » jag tror, att jag verkligen har förmåga att gräfva mig in i arbetet. » » D å är ju allt godt och väl, » utlät sig professorn slutligen, och däraf drog Knut den slutsatsen, att han ej ogillade hans planer; nu var det bara att gripa sig friskt an. Som vanligt åt han sina tarfliga middagar ute. Det var nog också behöfligt att en gång om dagen röra på sig, ty det jämna stillasittandet i förening med ansträngande tankearbete förorsakade honom denna höst ofta en plågsam hufvudvärk, till trots för jungfru Finas kamfertspiritus och smärtstillande vatten. Professorn hade emellertid börjat visa ett visst intresse för fortgången af hans studier; det föll sig helt naturligt, att Knut äfven under veckan tillbragte någon timme då och då i det trefliga skrifrummet, och månget klokt råd, mången värdefull upplysning mottog han där med tacksamhet. Han lärde sig ock därunder bättre förstå den gamle herrn med alla hans egenheter och spårade under den sträfva ytan en i många afseenden fin och varm känsla. Julen närmade sig nu med stora steg. Knut hade med jungfru Fina, som småningom tagit förmynderskap öfver honom, beräknat innehållet af sin klena börs och till sin stora saknad funnit, att det icke tillät honom en resa hem till julen. Större delen af sommarbesparingarna hade hamnat i moderns knappa hushållskassa och till att forhjälpa en yngre syster till en kurs i en väfskola — nu var det totalt ebb i hans egen kassa. Ett par dagar före själfva julafton fann han emellertid på sitt bord ett kuvert med inneslutna respengar.