Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom nu omnämnde svårigheter och hinder för verkställande af ifrågavarande förändring, hafva Utskotten ej elier kunnat undgå fästa uppmärksamhet dervid, att, om expeditionslösen för Domar och Utslag i tvistemål borttages, understundom deraf skulle blifva en följd, att Domaren , som af målens uppskof och utredning icke bade någon fördel , utan deremot ett ökadl besvär, afslutade ärendena, innan desamma blifvit utredde och all den bevisning i målen företedd , som möjligen kunde genom ett uppskof åstadkommas, hvilket föi hållande, enligt Utskottens tanke, skulle för de rättssökande, åtminstone de mindre sakkunnige, lända till vida större men och skada, än den förlust, hvilken genom uppskofs-ulslag och utdragen stil, på sätt motionärerne förment, under närvarande förhållande kunna de läitssokande tillskyndas; och anse Utskotten, på nu anförde skäl, sig icke böra tillstyrka bifall Lill föi rberörde motioner om ett förändradt aflöningssält för Domare och Expeditionslösens upphörande. Hvad åter angår von Ziveigbergks förslag om Chartae-Sigillatas-Contoirets upphörande, samt stämplade pappers-afgiftens och expeditionslösens utgörande under gemensamt namn af Rättegångs-beviiluing,. så och då, utom det att åtskillige handlingar böra med stämpladt papper förses, för hvilka en sådan rällegångs-bevillning icke skulle kunna påföras eller controlleras , samt Chartre-Sigillatae-Conloiret endast derför måste bibehållas, dels controllen öfver denna bevilinings utgörande skulle helt och hållel lemnäs i Domaren» händer, hvarigenom, i händelse af försummelse å dennes sida, Statens förlust skulle blifva större i samma mon, sorn Rättegångs-bevillningen understege den afgift, hvilken för stämpladt papper nu erlägges, samt 4 Statsoch Bevillnings-Utskotlcns Betänkande, N:o
Det Beslut som Ridderskspet och Adeln i afseende på Friherre Stael von Holsteins Motion i sista Plenum nästan enhälligt fattadt, visar tydligen, att de Ledamöter som voro närvarande då denne värde Ledamot i det näst föregående eller i det sistledne Lördag hällne Plenum gjordt sin Motion, ej alldeles fattat ordalagen af dess Motion. Jag var då hindrad att vara närvarande, men som jag blifvit underrättad, att Herr Grefven och LandtMarskaiken i Plenum sistledne Lördag gjort Proposition på Friherre Staeis Motion utan att upprepa innehållet af densamma; så får jag för min del ödmjukast anhålla, det täcktes Herr Grefven och LandtMarskalken ej göra Proposition på någon Ledamots Motion, uran att upprepa innehållet at denna Motion, helst flere Ledamöter, och bland dem äfven Friherre Stael sjelf, ej hafva så stark stämma, aft alltid hvart ord, som de yttra, tydligen höres. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric, uppläste följande: Med aktning för andras meningar, och med det lugn , som rena afsigter medföra, afhörde jag uti sista dagens Plenum ändringen i Beslutet, som af Ridderskapet och Adeln fattades rörande Tilläggen uti den TacKsägeiseAdresse, som var föremål för öfverläggningen. Vare långt ifrån mig att vilija klandra ett Ridderska - 140 Den 4 December. pet och Adelns Beslut. Jag vördar det, som ett uttryck af den radande viljan; men min enskileita öfvertygelse har aldrig kändt något annät tvång för sin yttring, å'n det lagen och sedligheten utstakadt. Jag anhåller derföre i ödmjukhet inför Ridderskapet och Adeln , att min Protest eirot den vid justeringen gjorde ändring måtte i Protoeollerne få införas.
RidderSkapft och Adeln. S. D. Sedan upplyst blifvit, att återstående bufvudsakliga Riksdagsärendena vid denna Riksdag icke kunna hinna fulländas inom förloppet af de trenne första månaderne, efter den tid, då Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflemna t Sin Nådiga Proposition, rörande Stats-Verkets tillstånd och behof, utan erfordra betydligt längre tid till deras slutliga afgörande, beslöt Ridderskapet och Adeln för sin del, alt Rikets Ständer, under anmälan af detta förhållande, böra hos Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med 109 §. Regerings-Formen, äska, alt Riksdagen måtte fortfara under loppet af ytter - 2l4 Prot. Utdr. d. 22 April 1840. ligare en månad efter of vanna mnde tre månaders utgång; och skalle Expeditions-Utskottet anmodas, att skyndsamligen inkomma med föi’slag tili underdånig skrifvelse i detta ämne. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Herr von Hartmansdorffs_, Augustq denna dag afgifne anförande, angående Mynthusets upplåtande till embetsrum åt de 6 Regerings-Departementen, m. m. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Herr Reutersvärds, Pehr Adam_, den 8 dennes e. m. på bordet lagda anförande, i anledning af förut väckta motioner om befordrings-grunder för civile embetsoch tjenstemän. S, D. Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utskottets den 8 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 33, med återlemnande af vissa delar utaf en af Anders Nordmark från Westerbottens Län väckt motion. S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Stats-Utskottets den 8 dennes e. m. på bordet lagda Utlåtanden: N:o 34, i anledning af Professorn E. G. Geijers motion om inköp och inredning af tjenlig local för Riks-Archivet.
Att taga 6 eller 9 procent af den ena för samma rörelse -—- uppoch utlåning — som alla andra •— filialbanker, bankirer, mäklare m. fl. — kunna drifva och drifva mot skatt nu af 2l/2, framdeles måhända mot 1 proc:ts bevillning, ansågs för godtycklig plundring eiler konfiskation. Så är det. Der emot är privilegiet att utgifva sedlar en beskattbar rätt, som kan taxeras lika på alla dem, hvilka sig deraf begagna. Frågan var då att uppfinna något sätt, som kunde försvaras. Man kom då i allmänhet till den åsigten, att bankrörelse rätteligen borde beskattas lika med hvarje annan rörelse, eller betala 1 procent af den årligen behållna inkomsten, men att derjemte för det monopolium, att nemligen få röra sig med kreditsedlar, som vore sedelutgifvande bank ensamt förbehållet, en afgift af 2 rdr för hvarje 1000 rdr af det högsta belopp af under föregående året i rörelsen utlemnade sedlar, borde erläggas. Jemte de skäl, som af Gr. Lagerbjelke, för bemötande af åtskilliga af Frih. Tersmeden mot förslaget gjorda anmärkningar, blifvit anförda, vill jag fästa uppmärksamheten derpå att, om man skulle fortfara att beskatta privatbankerna på samma sätt som hittills och som bifall till Frih. Tersmedens förslag skulle innebära, finnes ej något skäl, hvarföre man ej på samma grund skulle heskatta filialbankerna, hvilka på somliga ställen gifva mycket större utdelning än privatbankerna. Skulle man således pålägga beskattning efter största vinsten, sa borde man visserligen ej lemna filialbankerna ur sigte. Som Den 15 Maj* 137 jag för min del anser, att forslaget utmärker sig genom öfvergång till rättvisare beskattning -— anhåller jag, att det Högl. Ståndet åt detsamma måtte lemna sitt bifall. Gr. Mörner: Då, som vi veta, bankrörelse ej utan K.
Vid beslag skall, till säkerhet för de böter, sorn ådömas kunna, det i bränneriet oell dertill hörande förvaringsrum befintliga, lofligen tillverkade bränvin i förvar tagas. § 99. 1 bränneri skall under tid, då branvins tillverkning eller distillering der verkställes, städse vara i bevittnad afskiift anslaget vederbörandes bevis, att tillverknings-afgiften lör samma lid blifvit, erlagd. Beviset bör derjemte i hufvudskrift vara att tillgå, när dess uppvisande påfordras af bränneri-kontrollör eller den, hvilken fillsvn vid brän neri såsom tjenstpligt eljest åligger, eller som är skyldig att, förbrytelser mot denna författning åtala. § 100. De afgifter och böter, som i denna författning äro stadgade, utan att myntslaget finnes särskildt utsatt, beräknas i Riksmynt. 336 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse. Formulär till Stämptmgsbevis å briinvins-tillverknings(distillering.1!-) redskapen N:o Pnkel l fined fasti n ll . panna i„e(| i«si}brösl Dubbel] |u[iln f Conisk lhatt med OOiums Cylindrisk] ängrör / reklifikations-appa Eukel i rat’ v'd hat ) len, att sältas es mellan pannan och alkylnings-redska pen Mäskvärmare med (utan) ång-apparat B’ 3 crq P O ?r o ►ö * 900 o p& So ^ m 05 83 B. H er i-. fr År. År. Redskapens rymd är stämplad å pannans 00 hals öfversta del ' På panna, batt, mäskvärmare oeb rektilikalious-apparal åsatt min namnstämpel, årtal och ordnings-nummer. S. S. 18 N. N. den 18 (Juslerarens namn.) Expedilions-Ulskottels Förslag iill anderd.
Fogar man till de trenne Ehrensvärd, hvars lära i så mycket sammanträffar med den Thorildska: så har man den dels indirecta, dels också directa opposition mot det Gustavianska tidehvarfvet fullständig, som oaktadt sina inbördes olikheter var deri öfverensstämmande, att den midt i detta tidehvarf sökte omvända Svenskarne till samma (först från Rousseau utgångna) Natur-evangelium, hvars makt ungefär liktidigt utvecklade sig i Tysklands vitterhet. Med undantag af de Bellmanska sångernas skalkaktiga glädtighet och qvickhet, förstod sig Gustaf III ej på detta Natur-evangelium särdeles mycket. Men han förstod, att också deri var snille: sådant var nog, att påkalla hans uppmärksamhet och ynnest. Den motsatta gruppen var dock sin tids enkannerligen klassiska: till denna, hvars åsigter och smak äfven (i det hela) voro Konungens, hörde, vid sidan af Creutz och Gyllenborg, företrädesvis Kellgren och innan kort Leopold; samt, jemte dem, Oxenstjerna, Adlerbeth, Rosenstein och Lehnberg. Snillrikast af dessa fyra var Oxenstjerna, Gyllenborgs systerson, Grefve och Skald liksom han, men tillika Hofman: glänsande på engång af qvickhetens pilar och af en icke djup, men känslofull och yppig fantasis rika färgskimmer; i hela sin bildning, och derför äfven i sin behandling af modersmålet, alltför fransysk; men likväl af upprigtig kärlek besjungande Naturen och Landtmannalifvet, i dikter, hvilkas fägring, oaktadt tillsatsen af åtskillig flärdståt, är oförgätlig; sin Konung tillgifven med oinskränktaste hänryckning, och för honom oumbärlig,– än såsom smidig och vältalig chef för hans Utrikes Ärenden, än såsom med-uppfinnare och galanteri-versmakare vid hans romantiska karuseller.
I Konstföreningens lokal vid Kungsträdgården har hofkonsthandlaren hr Theodor Blaneh för närvarande anordnat en utställning af den ryska målaren Suchoroieskis stora oljemålning » Fångad för harem », hvilken väl torde förtjäna ett besök. Den väldiga duken framställer en enda figur, en ung, bländande skön kvinna, som med ett uttryck af dyster förtvifian och förskräckelse kastar en första blick omkring isig ' det haremsgemak, där hon nyss blifvit inspärrad. Man kan visserligen ej förneka, att det finnes något för mycket af pose och arrangement i det hela, o c h att konstverkets innehåll ej är synnerligen djupt tolkadt, men en mästerlig färgteknik gör emellertid dess åskå- dande tili en högtid för ögat, om än icke för hjärtat. Genom ett effektfullt anordnande af de omgifvande draperierna och belysningen har utslällaren understödt det illusoriskt fristående intryck, som konstverket gör. Samtidigt pågår i våningen en trappa upp af samma hus (Konstföreningens f. d. lokal) en utställning af en svensk konstnärs taflor, hvilken vi på det varmaste vilja anbefalla alla vänner af vår inhemska konst. Det är den framstående landskapsmålaren Axel Lindman, som här samlat ett fyrtiotal studier från sin senaste vistelse under Italiens himmel, de flesta med motiv från Capri, Napoli och Sorrento. Man blir glad in i själen af en vandring mellan dessa ljusa bilder från södern, i hvilka konstnären med mästerskap tolkar den blåa golfens genomskinliga klarhet, sciroccobränningens pärlskum, de vulkaniska bergformationernas pittoreska konturer, den rena luftens underbart rika färgspel — otroligt nästan för de nordiska ögon, som icke skådat det. Hos den, som engång sträfvat uppför Capris krokiga gator, medan månen mjölkhvit steg upp öfver de omkringliggande olivlundarna, eller gjort en vandring vid » stora marinan », där aftondyningen rullade i guld och violett, väcka herr Lindmans taflor vemodsfullt ljufva minnen.
M:s gjorda nåd. propos. om antagande af en ny strafflag, som LagUtsk:s dertill i.stället utarbetade förslag, dels och att af detta och PresteSt. fattadt beslut af innehåll: ”alt anderd, skrifvelse skulle till K. IM. aflåtas, deri R. St. med anmälan att de ej eller kunnat antaga K. M:s nåd. propos., ville i underd. anhålla, att enär behofvet af en skyndsam förbättring i vissa delar af brottmåls-lagstiftningen icke medgåfve det upskof, som skulle erfordras för utarbetande af ett nytt förslag till strafflag, samt en dylik förbättring förmodades lämpligast böra börjas dels och förnämligast med ordnande af straffsystemet, i synnerhet hvad anginge frihetsstraffen, hvilka i sednare tider erhållit en vidsträktare tillämpning än 1734 års lag förutsatte, dels med en förändring i lagstiftningen om straffen för stöld och rån, bedrägeri och förfalskning, K. M. ville låta utarbeta och till näst sammanträdande Ständer framlägga ej mindre ett förslag till lag om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff jemte de modifikationer i straffsystemet för öfrigt, som kunde anses nödige, än äfven till en författning ang:de ofvanberörde förbrytelser.” Enl. hvad Just.-Ombudsm:s berättelse för år 1849 innehåller (sid. 14) har å Just.-Ombudsnns i följd af ofvannämnde förslag gjorda lind. hemställan, det nåd. svar blifvit meddeladt, ”att i hvad denna hemställan rörde åtgärders vidtagande, för att vid nästa riksdag måtte för R. St. kunna framläggas förslag till dels ett förändradt straffsystem och dels serskildta författningar ronde vissa brotts bestraffning, K. M. i nåder funnit denna hemställan för närvar, icke till åtgärd föranleda, men ville taga densamma i vidare öfvervägande, då före nästa riksdag inför K. M. underd. anmälan konnnc att göras i afseende å de förändringar i allm. lagen, hvarom anledning kunde vara att låta hos R. St. nåd. propos:r framställas.”
Nej! der stadgas blott, att tullen på ralfineradt socker ej får med mera än 50 proc. ölverskjuta tullen på råsocker. Man erbjöd visserligen också Frankrike, att lör sin del upptaga samma bestämmelse, men Frankrike betackade sig för en så hög tullsats, hvilken det ansåg skulle »misspryda» tariffen, och nöjde sig med en tullskilnad af 20 proc. Svenska regeringen flir behöll sig emellertid såsom en rättighet, den otvifvelaktig! alltlör höga tullsatsen, (ör att lugna sinnena, och likväl förespår nu Frih. Klinckowström, att hela vår sockerfahrikation skall gå under. Jag måste bekänna, att vid det förhållande, som nyss blifvit visadt, nemligen alt för jemlikhetens bibehållande, endast erfordras en tillökning i råsockertullen af 15 proc., men denna tillökning blifvit bestämd till 50 proc., och att således våra sockerfabrikanter ännu åtnjuta ett skydd af omkring 3 öre (utan alt något afdrag göres för simpe»), så förlora sådana förespeglingar, genom sjelfva sin öfverdrift, i mina ögon, allt värde. Dessutom får jag erinra derom, att detta skydd af omkring 3 öre per skålp., alldeles icke är någon småsak i ettland, der mellan 35 och 40 millioner skålp. socker årligen konsumeras. Man märker visserligen icke alltid sjelf huru mycket man härigenom förlorar, men jag skall söka åskådliggöra detta genom ett exempel. 1 händelse icke någon lull vore åsatt för socker, så skulle naturligtvis priset å denna vara reduceras med ett belopp, motsvarande tullen, eller 12 öre. Af denna tull, hvilken af konsumenterna erlägges för allt socker, kommer likväl, för det socker som inom landet förädlas, icke mer än omkring 9 öre staten till godo, och återstoden tillfaller raffinadörerna såsom »skydd.» Ett skålp. socker, hvilket nu betalas med omkring 45 öre, skulle således, derest ingen tull funnes, icke kosta mer än hvad som utgör varans verkliga värde, eller omkring 33 öre.
(Forts.) VIII. Katastroftet var i början af september, och höstens spår började redan göra sig märkbara. I Kungsträdgården stodo visserligen ännu blomsterparterrerna i färgrik och ymnig prakt; de stolta solrosorna sträckte sina långa halsar upp ur bädden af dahlier och af violetta och röda astrar; deras skinande runda ansigten började redan fåras en smula i fröbildningen, men likt gamla koketter vredo de dem lika käckt rundt efter solen, så att den riktigt skulle lysa skröpligheten upp i dagen. Lindarne efter alléerna hade fått smaka på de första frostnätternas isiga kyss, så att bladen skiftade röda och gula i skrikande nyanser, som gåfvo hela vegetationens hösttoalett en viss glädtig brokighet. Staden började på nytt befolkas. Hr Stockholm flyttade in från sommarnöjet, in till det trägna vinterarbetet på kontoret eller embetsrummet, hvilket snart skulle taga vid. A n g - båtarne ute från skärgården voro öfverfyllda af flyttningsbråte, och nere vid Blasieholmskajen restes formliga barrikader af sängar, brödlårar, blomsterbord, ölkorgar och köttinor. Luften om dagarne var dock fortfarande ganska ljum och behaglig, så att ännu kunde man väl hålla ut på landstället en tid, tyckte de mest landtlifskäre. Och de stannade. Till dessa, som ej gjorde sig brådtom, hörde ock herrskapet på Klaraborg. Fastän de flesta villorna i grannskapet redan sågo helt vintertomma och öfvergifna ut med sina tillbommade fönsterluckor och nakna verandor, sväfvade den blågula flaggan högt och gladt på sin stång öfver den Ritterska villans skiffertak, och de hvita gardinerna på Klaras veranda lyste så bländande nya i solskenet, som om de hade satts upp den dag i går. Så var det ock en festedag på Klaraborg i dag, så midt i veckan det var, annars hade helt säkert icke flaggan varit hissad. Man väntade en gäst dit ut, en kär gäst, som visserligen ej varit derifrån i mer än fem eller sex veckor; dock tyckte både Klara och brodern, att det var en oändlighet, som förflutit, sedan Ruth så plötsligt lemnat dem.
Med förutsättande af deffa wid concexglonerne förknippade förbehåll, har Utskottet, efter noggrant öfwerwägande, ej kunnat anse förslaget i des; hela annorlunda, än som en hemställan til Högloft. Ridderskapet och Adeln, beroende af de wftkor, hwarunder fa wäl Högloft. Ridderssapet och Adeln som öfrige keLpoLUve Stånden täckas densamma bifalla. Da således antagandet af wilkoren ankom - Den 29 Mars» 1245 kominer pä nödwändigt förutgående prelimmgirs Beflut, hwilka Riksens Högloft. Stander annu ej fattat, har Urffottet ej funnit sig rilständigt, at inga i någon närmare pröfning af sjelfwa hufwudfrägan. En Ledamots, Herr Riddarhus »Secreterare» m. m. Silverstolpes särskildta Anförande til Utssottets krotacoll bifogas wördsammeligen. Stockholm den 7 Martu 1810. Pä (konstitutions-Utskottets wägnar kleming. Lv. Rosenstein. Daniel Uborstein I^on D^elssrt. D. Valelius. yttrande lil Högloft. Lonstitutions - Utskottets UrotoLoil den 5 Mars 18 lO. Af en ansedd Ledamot utaf det Stand, hwartil jag har den aran at räkna mig, ar framställd den wigtiga fragan om frrwillig afsägelse af sanrteliga Riks-Ständens privilegier. De wilkor af ali jords förutgående refning, och af Matrona!-Representationens förutgående förändring, hwilka han önffar a sitt Stånds sida derwid fasta, göra wal, jag medgifwer det, sjelfwa fragan i sin werkställighet sa aflägsen, ar tiden för densamma swarligen kunde uträknas.
Rikshufvudbok ej blifvit såsom afkortning upptagne, utan deremot afförde på de å 8:de HufvudTiteln för dylika utgifter gjorda anslag, genom hvilket föringssätt således den till RiksStaten behållna andelen af Tullmedlen blifvit ökad med 20,430: 44* 8. likasom i motsvarighet utgiften under 8:de HufvudTiteln med samma belopp blifvit förhöjd; 2:0 genom en utbetald post till Götheborgs Hospital för förre åren, hvilken uti Riksliufvudboken blif Transport 20,430: 44* 3. ' 00 \ ( 32 ) Transport 20,430: 44- 3. vit afförd å förra Arens medel och derigenom Lered t ökad tillgång för året med 500: samt 3:o genom en såsom Sjötullsmedel uppdebi terad post å 6. ir. tillsammans 20,931: 3„ 2. hvilka lagde till ofvan upptagne 350,527: 18.— utgöra den uti i832 års Rikshufvudbok utförde Öfver skottssumina å Sjötullsmedlen 377,458:2 1. 2. i833 års Öfverskott å Sjötullsmedlen beräknas i Rikshufvudboken till ofvan omnämnde belopp 450,578: 40, 3., sedan med samma år bokföringsformen i detta hänseende blifvit sammanjemkad tilj närmare öfverensstämmelse med Tullverkets Hufvudbok. Revisorerne, som funnit Tullverkets Räkenskaper äga lättfattlighet samt vara förda med utmärkt ordning, hafva, hvad förvaltningen angår, ansett densamma icke heller föranleda till någon anmärkning. Dock få Revisorerne omnämna, att det vid i832 års StatsRevision anmärkta förhållande, att en del Städer, der tulluppbörden är antingen ringa eller alldeles ingen, icke dessmindre äro försedda med en talrik ■ tjenstemannapersonal, hvars aflönande fordrar en betydlig utgift, under åren i832 och 1833 fortfarande ägt rum.
Hvarje författare eller förläggare stånde fritt att en honom, i följd af sådan egenskap, tillhörig skrift antingen sjelf eller genom andra föryttra; dock vare hvar och en, som antingen i öppen bod eller eljest, med rättighet att derom i allmänna tidningarne få kungörelse införa, Bokhandel idka eller böcker försälja vill, förbunden att, på sätt om Boktryckeriers anläggning stadgadt är och vid samma ansvar, anmälan derom hos Hof-Canzleren göra. För fortfarande föryttrande af en skrift vare inga andra hinder än de, som i 4 §. af denna lag föreskrifvas. Föryttrar någon en tryckt skrift, hvarå Boktryckarens nanni, tryckningsorten eller årtalet icke finnas utsatte, bote för hvarje gång Femtio Riksdaler och stånde derjemte, i händelse skriften åtalas, Författare-ansvar, derest icke Boktxyckaren elier Författaren kan upptäckas. §. 3. 12:te Momentet. Lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande och förledande: brotten umgälles med böter från Trettiotre Riksdaler Sexton skillingar till och med Etthundrade Riksdaler, och skriften con fisceras. §. 4. 3:dje Momentet. Usta Perioden. 3:o I alla da fall, der åtal, enligt 2 §. 4 Mom. samt 3 genom all - 20 Éxpeditions-Utskottets Förslag till und. Skri/velse j N-o 6. män åklagare anställes, ege Hof-Canzleren eller dess ombud rättighet att, då han det nödigt pröfvar, en skrift med qvarstad belägga låta, hvilken sist inom åtta dagars förlopp verkställes. §. 4. 4:de Momentet, lista Perioden.
Jag eger icke någon special-kännedom om andra kassor än dem, öfver hvilka jag, i egenskap af RiddarhusDirektör, har inseende; men om alla kassors reglementen måste underkastas en så genomgripande förändring, som med Riddarhuskassan vore fallet, skulle R. o. Ad., utan tvifvel, afslå ifråg:de förslag. Riddarhuset har icke mindre än 6 olika räkningar med Banken. Instruktionen föreskrifver, att hvar och en, som skall för 5 af dessa kassor inbetala medel till Riddarhuset, skall insätta penningarne i Banken och förete attesten hos RiddarliusKamereraren. Med den 6:te kassan, som omfattar kapitations-afgifterne, eger ett annat förhållande rum. Dessa medel skola direkte insändas till Ridd.Direktionen och derföre är det äfven i instruktionen föreskrifvet, att en Direktör skall 2:ue dagar i veckan vara uppe å Riddarhuset för att öppna alia till Direktionen ankomne rekommenderade bref. Om det ifråg:de förslaget ginge igenom, så skulle hvarje dag från kl. 10—2 någon RiddarhusDirektör vara uppe för att emottaga de medel, sorn lill kassorna inflyta. Detta skulle medföra ett betydligt ökadt besvär för Direktionen, och jag för min del kunde icke underkasta mig det vilkor, alt hvarje dag vara tillstädes å Riddarhuset. Man kan icke heller ansvarsfritt anförtro åt Kamereraren att emottaga så stora summor, som kunna på en dag till Riddarhuset inflyta, ty han har icke ställt kaution för annat än en mindre summa. Jag anser således, att penningarne hädanefter 220 Den 14 Oktober f. m. som hittills böra insättas i Banken och attesterna derå aflemnas till vederbörande. Om inbetalningarne skulle inskränkas till en viss bestämd limme på dagen, då en Direktör skulle vara närvartde, så tror jag, att en sådan bestämmelse skulle medföra vida större obeqvämlighet för allmänheten. Men vare härmed huru som helst, så anser jag, alt allmänhetens beqvämlighet bör gifva vika, då ordningen sådant kräfver.