Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln väckt, till Utskotten remitterad, motion har Hans Excellence Herr Grefve Gustaf Löwenhielm föreslagit, att det utaf framlidne vice Amiralen Gustaf af Klint upprättade, uti hans efterlemnade arfvingars vård nu befintlige, Sjö-Chartas-verk, med dertill hörande samlingar af all slag, måtte blifva för Statens räkning inlöst och ställd t under vederbörandes Embetsför vältning; till stöd för hvilket - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Uldtanele., JS.o to. j n ket förslag blifvit åberopadt, att ett ändamålsenligt Sjö-Chartas-verk vore både i militairiskt och commercielt hänseende oaflåtligen nödvändigt för en Sjöstat, men att Svenska Sjö-Chartas^verket länge varit enskild persons tillhörighet; att sådant kunnat, utan olägenhet, ega rum, så länge det vårdades af den, som med en sällsynt förmåga och lika sällsynt ihärdighet upprättat Chartae-verket; men, då fäderneslandet förlorat vice Amiralen af Klint j, och vården öfver verket öfvergått till hans efterlefvande anhöriga, vore samma garanti för arbetets behöriga fortsättande icke att påräkna; att omnämnde vigtiga arbete möjligen kunde förfalla och till och med af egaren afyttras till utländningen, Sverige till stor skada och förlust, samt att vice Amiralen af Klints arfvingar vore sinnade att aflåta arbetet för 5o,ooo R:dr Banco, att betalas antingen på en gång eller med 5,ooo R:dr årligen under tio år, med förbehåll i sednare fallet af 5 procents årlig ränta för den obetaldta summan; hvilket pris motionären ansett vara ganska ringa, då man dermed jemförde arbetets beskaffenhet, dess värde och det anseende, som det egde både inoch utrikes.
Ständer ansett det sålunda ifrågakomna nva beräkningssättet dels vara grundadt på rättvisa och billighet, dels medföra förenkling och reda vid räkenskapernas uppgörande och kontrollerande, hafva Rikets Ständer, som funnit det vara sannolikt, att en del tidningar komma att, efter den nya beräkningsgrunden för stämpelafgiflen, blifva i tillfälle alt utvidga sitt format och derigenom bereda Slaten förhöjning i inkomsten af ifrågavarande afgift, pröfvat lämpligt att, pä sätt hosföljande särskilda förlättningsförslag utvisar, antaga sistnämnde beräkningsgrund för stämpelalgiften å så väl tidningar, som andra periodiska skrifter och broschyrer. Slutligen fä Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att, dä så väl uti den föreslagna stämpelpappers-förfaltningen, som uti förslaget till tidningstämplings-förordning före - 366 EwpeditionsUtskottets Förslag till under cl. Skrifvelse lX.-o '127. komma dels bötesbeslämmeiser, dels åtskilliga föreskrifter i afseende på verkställigheten, hvilka erfordra E. K. Alaj:ls nådiga godkännande, E. K. Maj:t, efter öfvervägande af hvad i dessa hänseenden påkallar fastställelse af E. K. Maj:tj täcktes uti nu ifrågavarande ämnen lala särskilda författningar i nåder utfärda. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 15 September 1860. Förslag till Författning; angående Stäinpelpappers-afgiften saint hrad vill kontrollen oell uppbörden deraf bör iakttagas. § i Allmänt stadgande. Alla här nedan omförmälda skrifter och handlingar skola med stämpel förses lill det belopp, på det sätt, med de undantag och vid det ansvar för underlåtenhet eller försummelse, som denna författning närmare bestämmer. § 2. Om olika slag af stämpelpapper. Expedition*- li t skol lats Förslag till Underd.
Jag vill underlåta att besvara anmärkmr utaf de talare, hvilkas yttranden tyckas visa att de sällan passera tullarna; inen jag får conformera mig med de lierrar, suni begärt alci remiss, på det D e n i j O c t o b e r f. in. 383 att denna ganska nytliga förordning af i835 må vinna den förklaring, som gör honom gagnelig för hela fäderneslandet. Hr Ribbing, Bengt: Äfven jag har af erfarenheten funnit, att ifrågavar. författning behöfver förbättras. Jag önskar dock icke, ali del må ske på det sätt Utsk. föreslagit, nemi. genom att helt och hållet upphäfva densamma och inkomma med något nytt förslag, som till grunderna är den gällande författningen olikt. Jag tror, alt Utsk. har genom den föreslagna redactionen gifvit anleda, till denna discussion och den stora skiljaktighet i åsigler, som derigenom visat sig isynnerhet emellan Frih. Boye och lians motståndare. Om det bevis, som här omtalas, icke är skriftligt, då anser jag slämnings-skyldighelen böra vara sådan som Utsk. föreslagit; men grundar sig köpet på en bevittnad skriftlig afhandling, så bör åtkomsten anses som laglig, intill dess mötsatsen genom bevis ådagalägges; ty jag kan icke inse, att man kan antaga någon annan princip, än alt jag må få behålla hvad jag visar mig iiga , intilldess jag öfverbevises örn att icke vara ägare dertill. Annat är förhållandet, om jag föregifver mig vara ägare till varor eller persedlar, som icke finnas i mitt hus eller i mitt våld; ty då blir det min sak att bevisa, att det som jag uppgifver såsom min tillhörighet verkligen tillhörer mig och ingen annan. Hade Utsk. i 4 morn. skiljt emellan skriftliga och muntliga aftal, så hade det varit lätt alt inse riktigheten af den af mig nu uppgifna ide'e. I öfrigt anser jag redactionen i början af förslaget så otydlig, att den nödvändigt måste ändras; ty man kan icke utan mycken fundering komma under fund med hvad som metias med orden någon, sökande och borgenär uti i mom. af detta förslag.
I)å jag hoppas att, om Utsk:ts förslag blir antaget, dödsstraffet ganska sällan kan komma i fråga, ligger det mindre vigt på ifråga vide förslag än som eljest saulle vara förhållandet. Jag anser emellertid att, så länge lagen godkänner dödsstraffet, samhället äfven bör besluta, alt dess verkställande sker på ett sätt, som icke förorsakar flere olyckliga verkningar än det i och för sig sjelf medförer. En dylik olycklig verkan uppkommer utan tvifvel, om åskådandet af detta straffs verkställande får blifva ett frispektakel för en allmänhet, som ingalunda derigenom afskräckes, utan tvärtom ledes på tanken om brott. Det är hufvudsakligast af detta skäl, som jag anser någon vigt ligga derpå att ej dödsstraffet, likasom hittills, verkställes offenligt. Hvad beträffar den af Hr von Ehrenheim gjorda anmärkningen, att rykten skulle uppkomma derom, alt oriktig person blifvit afrättad, i händelse straffet skulle verkställas inom fängelsets murar, tror jag ej något sådant vara att befara, då flere personer af kommunalnämnden alltid skola vara närv:de. Vidare har samme värde talare yttrat betänkligheter vid att personer af kommunalnämnden skulle finnas beredvillige att 384 Den 11 Juli f. m. assistera vid ett så förfärligt spektakel som en halshuggning. Jag vill endast i afseende härpå anföra det faktum, att tusental af personer med begärlighet strömma till för att åse en afsättning; och under sådane förhållanden lärer väl ej svårighet möta för anskaffandet af blott 8 personer. Jag anhåller om bifall till Hr Lemchens reservation. Hr Olivecrona: Jag är förekommen af den siste värde talaren, i afseende på min afsigt att vederlägga det påståendet, att rykten säkerligen skulle spridas rörande hvarje afrättning, ifall densamma skulle verkställas inom fängelsemurarne. Jag vill derföre nu endast i korthet påpeka, huru i detta afseende förhållandet är i andra länder.
Sill fyllande af £Kifögäldö*Sontoretö t öfrigt möjliga bet)of, Ijaf* me <3Öi öfmerlemnat åt (JSåre gullmägtige i 3ufögä(dö*SontorcT, att efter fig företeende omfiändigfjeter, emot obligationer i ©menjft rupn t, upptaga ftörre eller mindre lån, att betalaé mid anfordran, efter upp« fägning eller på.bejTämd förfallotid; dorf att förfallottden ej blifmer längre än femton (15) år från obligattonerneö utfärdande, odjatträn* tan ej beftämmeö fjögre, än till fem procent; jfolandeö $ullmägtige företrädeémiö begagna de fötfinämnde lånefätten, bmilfa erbjuda för* moneu af en lägre ränta; äfmenfom att någon upplåning emot (Eapi* tabrabatt tcfe under något milfor må äga rum. Sbland de utbetalningar, forn innefatta^ uti den, för Seifögäldö* Sontoretö bef;of fjär ofman upptagna, anflagö*fumma af 1,200,000 9v:dr SSanco, beftnnaö följande af £>jj bifallna utgifter, anmifade för beflämda tider: l:o Dfmannämttde anjTag af omfring 1,600 9v:dr Q3:co årli* gen, till underftöd för ©tamrotarne mid <2BefTerbottenö Regemente; 2:o 3 fjändelfe Äongl. sfl*aj:t i 9?åder bifaller den af £>jj före* flagna rotejemfningen i jemtland, (fall till rote* od) ruftyålfarne derftä* deö utbetalat?
Så var också förhållandet under Krimkriget, då tre fjärdedelar af döde fransmän dukat under för sjukdom, under 1859 och 1866 årens krig, under 1870 — 71 årens krig på franska sidan, där 150,000 man beräknas hafva dukat under (inberäknadt stupade), samt under rysk-turkiska kriget 1877 — 78, där 70 proc. af de döde skördades af sjukdomar. Från denna regel gör den tyska sidan under fransk-tyska kriget emellertid ett lysande undantag, ty trots hösten och vintern, de snabba rörelserna och dè obehagliga fästningskrigen hade endast 30 proc. af de aflidne elLer 12,253 per-420 BAKOM HÄREN. söner dukat under för sjukdomar, under det 70 proc. stupade på slagfälten eller dogo af därstädes erhållna sår. Detta ovanligt gynnsamma förhållande är att skrifva på den utmärkt väl skötta tyska helsooch sjukvårdens räkning, hvarigenom inga fältsjukdomar heller fingo näring i de tyska härarna och inga farsoter bredde omkring sig i byggderna, såsom fallet plägar vara efter stora krig och också blef 1878, sedan den ryska hären, härjad af sjukdomar och försakelser, kraftlös stannade framför Konstantinopels portar. Om sjukvården också i grund och botten är en människovänlig åtgärd, så är den lika nödvändig för krigsrörelserna. Om de sårade få ligga hela dagar på slagfältet utan att blifva upptagna till förbindning^ såsom fallet var på franska sidan efter slaget vid Solferino, så minskas snart truppernas stridslust, och deras duglighet aftager, i samma mån sjukdomar utbreda sig. Man kan med full rätt säga, att den väl tillgodosedda sjukvården i icke ringa grad bidrog till tyskarnes snabba rörelser och afgörande framgångar på olika delar af krigsskådeplatsen under senaste fransk-tyska kriget. Sjukvården måste i första hand tillgodoses vid trupperna själfva, hvadan dessa måste vara försedda med läkare, med sjukvårdssoldater såsom biträden åt desse och med sjukbärare för användande på slagfältet förutom läkemedel, förbandstyg och något transportmedel för sjuke och sårade.
hon Irallar den första brodden aaf det utsade, lieiiiies själ uudfått af den nya världens mcle och som hon 3111 vill omflytta i svensk jordinfia. » Eli. kvinna &amp; r rnedelpunlctezi i boken D, skrif ver hoii, och l~viani3ns rätta utveckling ar tanken, lcriiig hvilkeii den rör sig. Den heter Hert71,a eller En sjlik Icistoria. Jag hoppas t~tt du skdl gilla den. p p) :. ' Under bokens darbetande fortsatte Fredrika brefriixlingen med sin vaii och rådgjorde iifren med honom om ett och annat. SH var hon missnöjd med programmet för Berthas högskola. S Det lider D, skriher hon, » af deii ofullkomlighet, sol;; ar min egen i dessa stycken. Jag k-inner viil hvad s o i ~ behöfves, men jag kan ej siitta det i systein. » En annan gång skrifver hon: ', Mycket i Hertha kommer att uppkalla frkgor, soin tal:: att tanka p&amp; och kommer kanske - ja, jag hoppas det! - att medföra en befrielse för de bundna sjalarna i mitt laiid. Ännu i Schweiz följande h, d&amp; boken nyss utkommit, riifvar hon öfver samma ämne i det hoii skrifver: » Hertha 5ir en bok, för hvilken jag näppeligen viiiitar ii&amp;d af någon svensk man, men ont af nigon, s&amp; iir deiilie man du, ty du har förstått att Eerthas klagan och lidriiicie~; äro min egen sjals erfarenheter. r Redan på nyåret 1856 var Hertha fullbordad och utlämnad till öfversättning i England och Amerika samt Tyskland, men skulle först p å sensommaren utkomma i Sverige. Fredrika väntade, såsom vi sett, intet godt för denna celi själs historia » af hemlandskritikeii, och detta, jämte dex redau länge återuppvaknade reslusten, bestämde henne utf lämna hemlandet redan före sommaren.
Riksens Ständer, såsom bevis af Nationens erkänsamhet för Friherre Hermelins möda och uppoffringar, samt för att bereda honom tillfälle att fortfara med utgifvandet af dess Arbeten, må tilldela Herr Friherren oeh BergsRådet för dess lifstid en årlig Summa af io oo R;dr Banco på IndiagningsStaten, att Qvartaliter uppbäras. 3:0 I anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition om Medels anslående till kostnaderne vid en förbättrad Fångföring och Bevakning ; deruti StatsUtskottet tillstyrkt, att Riksens Ständer, med bifall till hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller, må å allmänna Anslaget för Fångars skjuts och underhåll bevilja en tillökning af 3000 Riksdaler årligen, samt att för FångGevaldigerns aflöning, beräknad till 200 Riksdaler årligen för hvarje, den erforderlige årliga summa af 12000 Riksdaler, likaledes måtte anslås och å Stat uppföras till Kongl. Majds Nådiga disposition i och för verkställigheten af den nya och förbättrade anstalten om Fångbevakningen i ali-, mänhet. 4:0 Angående nödige medel till DrottningholmsBroars iståndsättande; derutinnan StatsUtskottet hemställt, att Riksens Ständer till K:gl. Maj:t i underdånighet öfverlemna, att icke allenast låta afskrifva de under den 26 Julii 1815 förskottsvis till nödige Reparationer å nämnde Broar anordnade och utbetalte 8000 R;dr uppå StatsVerkets öfverskottsmedel, utan oek Den 14 Martii. 479 af samma tillgång disponera ytterligare to,cöo R:dr för detta ändamål och hvarigenom dcssa Broar måga blifva uti fullkomligt stånd satte, föreslående Utskottet att till berörde Broars framtida underhåll, endast böra påräknas och användas
Jag är likväl af motsatt tanke, och tror att man deremot, utan äfventyr af misstag, kan antaga alt på det 328 Den 12 Mars f. m. föreslagna sättet bördan af denna utgift kommer att i olika orter kännas mycket olika. Fastän atlöningen icke skulle uptagas uti RiksStaten, komme den dock att utgå, men icke lika öfver liela riket, utan endast inom hvarje kommun, hvarigenom den ene får betala mera och den andre mindre. Får man blott aflönings-staten på detta sätt införd, utan fordringames begränsning så får man nog tillfälle att genom beständigt stegrade anspråk erfara misstaget. Utgår aflöningen deremot af Staten, så drabbas alla häraf lika, och ingen har då skäl lill klagan. Man har sagt, alt om fjerdingsmännens löner upföras pä stat, skulle till dessa befattningar komma att tagas, såsom jag tror att orden folio sig, en sorts mellanfolk, dem samhället saklöst kan undvara. Jag känner icke en dylik indelning af folk, och kan icke göra den för mig riktigt begriplig, men det tror jag mig kunna antaga, att, derest tillsättanderätten kommer att oförändrad tillhöra samme person, det sannolikt blir samma sorts folk, som kommer ali till dessa befattningar befordras. Man har här omtalat, att försök till frågans lösning genom öfverenskommelse!- inom socknarne skola hafva misslyckats, och såsom orsak härtill har man upgifvit afunden, och att de, hvilka fullgjort fjerdingsmans-befaltningen, och således ansett sig för en längre lid derifrån befriade, motsatt sig öfverenskommelsens inrättande. Samma förderfliga anda, som sålunda förhindrat sakens ordnande i godo, vill man nu svärja upp, för att leda densamma till det föresätta målet. Ur den orena källan vill man således hemta godt och friskt vatten! Såsom förut blifvit erinradt, får äfven jag påminna derom, alt den ifrågavar. befrielsen, hvad angår säterier, rå och rörs, samt insockne frälsehemman, ingalunda nu mera är något personligt privilegium för R. o. Ad., utan är en rättighet, en frihet, som åtföljer jorden i hvilkens hand den må vara.
Föga * omväxling — kanske en sjukdom, ett giftermål eller dödsfall. Få nöjen: badstun på lördagskvällen och så söndagen, äfven den med samma enahanda. Trötta blickar, gubbaktiga ansikten, till och med hos barn. Men en härlig natur: skogar, sjöar, berg. Blå himmel, varmt solsken och ofta stor » I let var inte bara en dröm — utan jag har verkligen sett honom! » sade tant förnöjsamhet. Den fattige har visdom: han känner sin begränsning, böjer sig för det med ett skalkaktigt leende. » Hvilken? » frågade vi. oundvikliga och bidar bättre tider. » Tomten! » » När d å? — Hvar d å? Låt oss höra? » IV. Middagsbjudning. utropade v i; ty vi sågo af tants skälmska, Färden bort och hem är det roligaste. hemlighetsfulla min, att detta var något af Hästarna ha sina bästa seltyg, och vagnen hennes vanliga infall, som det låg mening är nytvättad. Själf känner man sig uppunder. sträckt till själ och kropp. Endast alltför » Det var i somras, — fortfor hon — när snart är man framme. Värd och värdinna jag var nere och hälsade på mina vänner se varma och ängsliga ut. » Herrskapet ä ' så i Skoghem. Efter en lång och tröttsam goa och stiga in. » Man radar upp sig kring resa — ty vid min ålder äro alla resor beväggarna; sofforna undvikas samvetsgrant. svärliga — kändes det obeskrifligt godt att Att få en konversation i gång före middakomma in i det lilla trefna hemmet och gen är omöjligt, och man äfverger utan viaf värd och värdinna mottagas med öppna dare alla försök i den vägen. Nya gäster armar. Hustomten. Gården var ej stor, men den var hemtreflig. Läget var ej naturskönt, men rätt täckt. Rummen voro små, men inbjudande, och hvartenda föremål tycktes af husbondefolket ha lärt sig att » när sämjan är g o d, är rummet stort. » Det var lågt i taket — men ändock andades man lätt därinne och kände det hela som någonting högt. — Med ett ord: det var ett af de älskligaste och trefligaste hem — men hvad var det egentligen, som åstadkom detta?
Sä snart en inclivistus wälständ blifwer synbart , sä snart det wunnit ben stadga, att bet visar sig j tillökad synbar eller känd förmögenhet, dä blir tid akt älägga denna tillökning en progressiv afgift, men att ärligen wilja mäta betz inkomster, wilja förMä honom till deras uppgifwande eller med ett skymfande twifwclsmäl öfwer upgifterne, medelst magtspräk älägga honom en högre afgift, är att qväfva dess wäkmäga i sin första uprinnelse och neka honom den för hetz möda billige tilfridsställelsen att se sin förmögenhet stadgad. Dr. 8-lvtesson frägar: Om nägon annan ut. Iväg gifwcs till fast Egendoms upstattande än att afgöra hwad den renderar? och med denna första fräga Zr grunden för desi afgift redan funnen. — Sker upskatkningen en gäng för alla fem ören, blifwer den desto orättwisare. Desie argumenter innefatta mycken sannolikhet; men jag förmodar att frägan: hwad renderar ben Egendomen innewarande är efter de reglor ben nu skötes, ock) med afseende pä de omständigheter som enskilt röra ägaren? är helt annat än frägan: Hwad är samma egendom i ren handel wärd? — Wid den förres besvarande behöfwer man wida flere upgifs ter än wid ben sednare, och mäste, sä wida rättvisa stall bibehällas« hafwa afseende till och med pä ägarens misitag. Om han af öfverdrifven omtanka dröjt att försälja fln Spanncmät r rättan tid eller af särstildke omständigheter warit nödsakad sälja dm för tidigt och fäledeS Den 2Z September. 889 säledcS fäkt r eller 2 R:d. R.G:ds per funna mindre än en del Hemmansägare, sä kan möjligtwis sädant wara ganska grundadt. Om han upfört en nödig bygnad med större kostnad än Taxerings-Commission enligt öfwcrsigt skulle förmoda; sä kan sädant äfwen wara sant.
Hetta skulle i märkelig män bidraga till Handels förkofring, i det Inbyggarne derigenom i ymnigare år kunde vinna en högst behöflig penningetillgång, och vid inträffad svagare Den 27 Juli. 35* svagare årsväxt med mångfaldt mindre tidspillan och möda och för lindrigare pris ernå bättre korn till lifsbärgning och utsade, än ifrån aflägsnare orter kunde erhållas; hvarförutan de blefvo mera i förmåga, att utnn förstörande utmätningar betala hvad dem i behofvens stund kan försträckas. ”Sättet att i verket ställa en så beskaffad dubbel välgörighet undgår jag att vidröra, dels emedan det lärer ligga utom kretsen af Höglofl. Utskottets egenteliga befattning att deruti sig inlåta, dels ock emedan Allmänna Magazins-Directionen, i samråd med Konungens befallningshafvande i orten, är bäst i tillfälle att lämpa det samrha efter förefinnande locala omständigheter, heldst enär om bägges deras nit, att, i förening med Rikets förmån, främja Landets bästa, ingen anledning sig företer att hysa mindsta tvifvelsmål. Och skulle detta yttrande genom Proiocolls-TJtdrag bifogas Berättelsen till Riksens Höglofl. Ständer. Ut Supra. Ex Protocollo C. Tunelius. Uppläst hos samtliga Rils-Stånc!en den 27 Juli. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Be. svärs och Oeconomie - Utskotts Betänkande, i anledning af Herr Majoren C. G. af Silléns frän Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterade Memorial, om ajhjel pande - Den 2 7 JulU ffcponde af åtskilliga uppräknade hinder fWför jordbrukets förkofran.
Vidare framställde Hr Gr. o. Landtm, att Hr Bildt yrkat återremiss å det nästföljande morn., som innehöll: »att pensionerna, enl. de föreslagna nya PensionsStaterna, icke må tilldelas andra, än framdeles afgående pensions-berättigade, under vilkor, som här ne - Den 7 Juli e. m. dan föreskrifvaa»; och då, efter först till bifall å detta mora. framställd propos., sora besvarades med blandade Ja och Nej, Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om E. o. Ad. ansåge de emot ifrågav:de mom. gjorda anmärkmr föranleda till återremiss, ropades starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Sedan härå Hr Gr. o. Landtm, framställt, att, i afseende på de 3 nästföljande mom. icke någon anmärkn. blifvit gjord, blefvo dessa mom. af K. o. Ad. bifallna. Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, att, i “afseende på det sedermera följande morn., som innehöll: »att nuv:de stadgande det ingen kan erhålla pension i graden, som icke minst i 2 år innehaft den beställning, hvarför pension ifrågasattes, må fortfarande äfven för de nya pensionerna tillämpas; dock att för åtnjutande af de nya generals pensionerna erfordras att i 5 år hafva innehaft generalsbeställning på Stat», Erih. Stael von Holstein framställt anmärkmr, som förmodligen afsågo återremiss. Erih. Stael von Holstein: Som jag förmodar, att det af mig föreslagna tillägget lättare kan inom Utsk. pröfvas, anhåller jag om återremiss. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i sådant fall Erih. Stael von Holstein yrkade bifall till detta mom. med den förändring, att vid slutet deraf tillädes: »samt att ingen, som ej vid afskedstagandet upnått 50 års ålder, må blifva berättigad till förhöjd pension.»
Län pår stående, att de Inhyseshjon inom nämnde Län, hvilka, likmätigt 51 §. af Kongl. Majus Nådiga Resolution på Allmogens besvär undeV den 2 Mars 1774, årligen utgöra ett Dagsverke till Kronobergs Kungsgård, matte från Eevillnings utgörande förskonas. Skälen till dessa framställningar äro hftmtade dels af ifrågavarande personers oförmåga, att kunna förtjena hvad som tarfvas till deras underhåll, ännu mindre sammanbringa det erforderliga till Krono Utskyldernes godtgörande, dels af den befrielse från be villning ofvanomförmäldte Personer inom Kro« BevillningsUtsJi. Betänkandeii. Län åtnjutit, intill dess 1815 års Bevillnings-Förordning utkom. At dessa omständigheter bar Bevillningsutskottet ej kunnat tillerkänna den vigt, serdeles då VI Art. 3 § I Momus 3 punkt tillåter eftergift för sådane fattige, med lieie, saknande arbetsförmåga, att hvarken något allmänt stadgande för torpare, backstuguhjon och fattige fördelstagare, eller något enskildt för Inhyseshjon inom Kronobergs Län, kan derpå grundas, utan har samma stadgande, som förr, blifvit oförändradt bibehållit i det afgifne projectet till den blifvande Bevillnings-Författningen. 9:0 Inom Va Holl. Borgare-Ståndet har Herr Faurell yrkat lindring i Bevillningen för Laholms Stad, i afseende på den dervarande och af Sex, innom en tid af 28 år, uppkomne Eldsvådor , hvarigenom 171 Hus blifvit i aska lagde, förorsakade fattigdom, som vållat ej allenast, det 30 Hustomter äro för bristande tillgångars skull ännu lemnade obebyggde , utan äfven att Stadens förmögnare innevånare måste vidkännas så väl alla utgifter till det allmanna, som understöd till de nödställde, hvilka anledningar synas berättiga S'adens innevånare att begära lindring och förskoning i Bevillningen , ehuru Krigsoch andre omständigheter hindrat dem, att efter sista eller 18II års El svåda, förr än vid denna Riksdag derom anhållan göra.