Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yid behandlingen af denna fråga har Utskottet, i följd af Borgare-Ståndets remiss å det af Herr Björck, med anledning af den Kongl. Propositionen, afgifna anförande, tagit i öfvervägande de deruti gjorda anmärkningar och yrkanden i afseende på Statistiska Central-byråns organisation och verksamhet; — varande af bemälde motionär erinradt, hurusom, då vid sista riksdagen Rikets Ständer beviljade medel för inrättande af nämnde embetsverk, detsamma fick till föremål, jemte befolknings-statistiken, do grenar af statistiken, som borde vara, men ditintills icke utgjort ämne för officiel bearbetning af något centralt förvaltande verk, med skyldighet att tidtals utgifva fullständiga topografiskt statistiska öfversigter af rikets liela tillstånd samt att oaflåtligen öfvervälta införande i den officiel a statistiken af alla de förbättringar, som af odlingens framsteg och samfundslifvets utveckling fordrades, så att en fullständig fortgående statistik, hvilken åskådliggjorde förhållandena i alla förvaltningens grenar vore att tillgå. Om lämpligaste sättet för organisationen af detta embetsverk hade visserligen framträdt olika meningar, hvilka dock förenat sig i antagande af Kongl. Maj.-ts nådiga förslag; och skulle, enligt detta, verkets egentliga arbetande krafter utgöras af en Chef och en Sekreterare, hvilka ansågos så mycket lämpligare kunna sig emellan fördela arbetet, som Central-byråns göromål tillsvidare måste sönderfalla i två hufvudsakliga afdelningar, den ena afseende bearbetandet af befolknings-statistiken, hvilken måste vara Chefens egentliga omsorg och derför han egde att använda öfrige ordinarie och extra biträden, och den andra med ändamål att sammanföra alla de uppgifter, som i statistikens flera grenar komme att fortfarande lemnäs från do förvaltande verken, äfvensom att åt statistikens öfriga ämnen gifva den behandling, som do för närvarande ringare materialierna kundo visa såsom ändamålsenlig; varande dessa sednare göromål jemväl till sin natur att hänföra åt den verksamhet, som vanligen ansåges tillhöra en Sekreterare.
Men då sådant skulle innebära en motsägelse och medföra landets ruin, upphäfver detta alternativ sig sjelft, och måste således öfvergifvas. Följaktligen måste landet antagas hafva näringar, en eller flere, som bära sig utan skydd. Vid sådant förhållande blir frågan, huruvida alla näringar, som i landet finnas, eller der möjligen må införas, också kunna bära sig utan skydd. Både teori och erfarenhet gifva, i enlighet med sakens natur, härpå ett nekande svar. Fullkomlig likhet i naturbeskaffenhet, folklynne, m. m., skulle eljest ega rum emellan alla länder. Man föres sålunda med nödvändighet till den slutsatsen, att vissa näringar i ett land, en eller flere, bära sig utan skydd, andra åter icke. Detta betyder, såsom lätteli - 9 gen torde inses, ej annat, än att arbetskraften inom de förra kan användas nog produktivt för att göra en täflan rned utlandet, i hvad dessa näringars produkter angår, möjlig, samt sålunda inom dem bereda landet sjelft behållning; hvaremot sådant inom de senare ej låter sig göra, då produktionen inom dem är så dyr, att produkterna ej bära produktionskostnaden. De förra underhålla sig sjelfva och lemna öfverskott; de senare behöfva underhåll för att ega bestånd. Men då underhållet åt de näringar, som ej kunna underhålla sig sjelfva, nödvändigt måste tagas från den behållning, som de andra näringarna lemnat och lemna, är det ock lätt att finna, det dessa senare näringar måste arbeta både för sig sjelfva och de andra. En del af landets arbetskraft tvingas sålunda att underhålla den andra delen. Hvad som härtill erfordras skulle utan behofvet. af ett sådant underhåll utgjort ett bidrag till landets förvärf. Nu går detta bidrag förloradt, och förlusten ökas än mer derigenom, att landet blir i mistning af den afkomst, som den nu oproduktiva kraften skulle lemnat, derest den blifvit produktivt använd; hvilka båda omständigheter i dubbelt mått måste minska landets förmåga att samla kapital för vidare utveckling. 1 det allmännas och helas intresse ligger sålunda att få all arbetskraft produktiv, d. v. s. så använd, att den ej behöfver skydd.
För Utskottet är dek synnerligen tillfredsställa», de, art, efter mhemtad fullständig uppkysningj af de kill della Uruma Riksmöte asgifne Relationer och Utskottet forelagde Handlingar, samt med dcrä grundad öf>aer>ygelse, kunna instämma uti sednaste BankoU'ffcttetS yttrade försäkran, om päliteligheten af WerketS solidiree och sjelfbestånd, samt om en, af mycket kort, »nen dock fägnesam erfarenhet, stadgad förmodan, det skola Riksens Ständer wid sin nästa Sammankomst, finna deras Bankowerk, under den Högsteö fortfarande nädiga hägn, hafwa äkerwunnit förnyad förmäga, att än widare kunna utsträcka de biträden, som Rikets Näringar, jämwäl under Weis kets mest bekymmersamma belägenhet, oafbrutet fält begagna. Uti Merkerstyrelse under den korta tid, som ester sista Riksmötet framflutit, hafwa Herrar BankoFlillmäglige ädaqalagt en uppmärksamhet, nit och omtanka, som i alla delar swarar emot Riksens Ständers dem kemnade mycket wigliga förtroende. Bankens Embeismän och Betjente, hafwa med fortfarande oafbruten drift och pälitelighet, uppfyllt fine åliggande skyldigheter. Med nödig uppmärksamhet har Banko-Utskottet genomläst det, wid sista Riksdag, för Bankoförwaltningen utfärdade Reglemente, och derwid i allmänhet ej funnit nägot att tillägga; blott för tilllämpningei-. af någre fä, Bankens financielle beläsenhet och befallning, äsyftande föreskrifter, har Ut skot - Dcn sy Aug. loz skottet ansett en mera detaillerad förklaring nödwändig. Hwad Riksens Höglofl. Ständer wid detta Urtima Riksmöte, till äfwenryrS finna skäl alt omförwalkningcn af deras Bankowerk, och dermed gemenskap ägande föremal, än ytterligare förordna, underlåter Banko-Ucskottet ej att efter deraf erhällen del, wederbörande lill werkställighet föreskrifva.
Bonde-Ståndet inlemnade Memorial hafva Riksdags-Fulhnägtige för Fährentuna Härad, Carl Johansson samt Olof G:son Bagge från Bohus Län , vackt fråga, den förre om billigheten deraf, att i Sterbhus efter aflidne personer, som efterlemna! omyndiga Barn, hvaraf ett eller flera icke uppnått i ^ års ålder samt således under deras föräldrars lifstid icke fått till godo njuta den uppfostran , hvilken blifvit de äldre Barnen påkostad, hela eller någon del antingen af årliga rentan å det capital i penningar, sorn utaf Sterbhusets behållning uppstår, eller afkomsten utaf den efterlemriade fasta egendomen, i mån af behofvet, måtte utan beräkning få användas till uppfostringshjelp för «le minderåriga Barnen, intill dess de kommit till 15 års ålder; och den sednare, eller Bagge, åter: 1:0 Att jDomstolarne vid pröfningen af omyndiga Barns arfsmedets användande till deras underhåll och uppfostran borde dertill anslå en efter arfsmedJens belopp lampad summa, sorn lik - väl JJen 11 233 val aldrig finge öfverstiga rentan a dessa medel, med mindre särskilta omständigheter af svår sjukdom , oförmögenhet till arbete ,eller andra lika gilltiga orsaker inträffa, som göra oundgängligt att tillgripa arfs capitalet; arn att enär de omyndigas fader eller moder lefver och ari tillfälle att om Barnens Underhåll besörja, densamma, ehvad nytt giftermål ingås eller icke) bör , i brist af godvilligt åsämjande, i berörde underhåll, i mån af desslott i boet, deltaga; och 3:0 att vederbörande Domare ina erinras, att ej utan i högsta nödfall tillstädja försäljning af omyndigas fasta egendom, utan i stället lämplige utvägar till egendomens bibehållande intill dess de kommit till myndig ålder vidtagas, genom Dåns upptagande emot Inteckning eller andra åtgärder. Dessa tvänne Memorial, hvilka blifvit till Lag-Utskottets
Om skifte och huru jord å landet skiftas må. 1 §- 3:dje punkten i denna §., lydande sålunda: »Skiftar man hus, tomt eller gård i staden emot hus, tomt eller gård i samma stad, eller annor; håfve ej eller bördsman rätt att derå klandra, utan behålle deremot bördsmännen å begge sidor hvardera sin rätt till det tillskifta», —• äfvensom sista punkten i 2 §., eller orden: »om skifte i staden vare lag samma» — utgå. Öfverskriften till detta Kapitel ändras sålunda: Huru jord å landet bördas och lösas må. 1 §• Andra punkten i denna §., lydande sålunda: »I staden ege ock bördsman rätt att lösa jord, hus och tomt, ehvad det är arf eller aflinge, inom tolf veckor ifrån tredje uppbudet» Expedit ions-Utskoltcts Förslag till underd. 41 uppbudet», samt de i tredje punkten förekommande orden: »så å landet som i staden» — utgå. 7 §• De i första punkten af denna §. förekommande orden: »eller hus och tomt i staden» — utgå. fi Kapitlet. 3 §. Orden: »hus eller tomt» i tredje punkten af denna §. ulga. § 4. Ur sista punkten af denna §. utgå orden: »hus och tomt.» 7 Kapitlet. 1 §■ Denna §. kommer att erhålla följande lydelse: Häfver man köpt hus eller tomt i staden, då skall han den åt viderboende:] och nabon hembjuda, förr än derå uppbud tages; och håfve viderboende eller nabo rätt, inom tolf veckor ifrån tredje uppbudet, det hus eller tomt att lösa. 9 Kapitlet. 3 §. Fjerde punkten i denna §. kommer alt lyda sålunda: Löser ej han, då må viderboende eller nabo fyra veckor therefler thet pantsatta hus eller tomt lösa, och sätte han i Rätten in både pantskilling och hvad panten högre värderas före, ther utbrytning ej ske kan, sorn i ulsöknings-balken urskiljes. Rätlegångs-Balken. G Kapitlet.
År han fjerran derifrån stadd, eller kan han sig der ej infinna, förrän Ting skall hållas; förordne Hof-Rätten hvar det ske må. Nämndeman lagge eden af å Tinget. Borgmästare och Rådman gore ed sin ä Rådstufvu‘, i närvaro af Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar. 10. $. Na häfver Häradshöfding förfall, att han sitt Embete ej förrätta kan; kungöre det Hof-Rätten. Prof vas det lagligt, förordne Hof-Rätten en skicklig -man, som Embetet i hans ställe förestår. Samma Lag vare om Borgmästare, der RådstufvuRätten atom honom ej domför är. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.o lo3. 155 Tredje Capitlet, om Lagmansting, upphäfves. Öfverskriften af detta Cap. ändras sålunda: Huru serskildt Häradsting skall hållas, som kallas urtima Ting. 2. §. Sista punkten i denna §. eller orden: ”om serskildt Lagmansting vare Lag samma,” uteslutes. Femte Capitlet, om Kämners-Rätt, upphäfves. VI. Cap. OM RiDSTUFVU-RÄTT. Detta Capitel kommer att erhålla följande lydelse! $. Staden med de egor, sorn dit lyda, och inom dess rågång be* lagria äro, vare Rådstufvu-Rätts Domsaga. 2. 1 de städer, der målens antal så fordrar, böra flere af delningar af Rådstufva-Rätt en vara, och göromålen deni emellan fördelas såsom å hvarje ställe lämpligast finnes; dock så, att Lagfarts-, Intecknings-, Agtenskapsförords-, Boupptecknings-, Arfs-, Testamentsoch Förmynderskaps-ärenden för hela staden till en och samma afdelning höra.
Riksdags-Ordningen aga rum; beflöt Ridderskåpet och Adeln för sin del, at de nyst anförda orden borde aldeles utgå, och den delen af meningen, hwaruti dessa ord förut befunnits, undfå följande lydelse: eller utan ar hwar och en til kroto. collet kunnat, pä satt 66 tz. af RiksdagsOrdningen föreffrifwer, yttra sin mening m. m.; uti hwilka: rättelse de öfrige respsckive Standen ffulle wänliqen in.iudas, at med Högloft. Ridderffapet och Adeln instämma, klr supra. Utdrag af krotocollet, häller i Högloft. Ridderffapets och Adelns klenum den 22 Mars i8lv. S. D. Bifölls hwad Stats-Utffottet uti dest hos Ridderffapet och Adeln den is:de dennes pä bordet lagda ivlemorial af den i4:de föregående, anmält och hemstäidr i afseende sä wäl pä werkstalld tryckning af den frän Stats-Utffottet förut til Riksens Ständers klena insände sä kallade Allmänna IndragningsStar, som der af RiksStänder; widtagne beslut, at en dylik tryckt förteckning a Den 25 Maes. 941 a alla a Allmänna Indragnings - kensionsoch Beuädnings-Sraterne upförde Personer wid hwarje Riksdags början mä wara ar lilga, vr Lnpra. Utdrag af ?rotocolIer, hållet i Högloft. Ridderffapets och Adelns ttsnum den 22 Mars 1810.
Anledningen, hvarföre jag tagit grundfonden såsom måttstock för upplåningen, har helt enkelt varit, alt jag såg mig tvungen att taga någon måttstock; jag fann då grundfonden ganska lämplig dertill, emedan man på detta sätt, sedan man fått veta, huru mycket som fanns i cassan, lätt kunde beräkna, om upplåningen blifvit sträckt för långt. Detta är enda orsaken, men alldeles icke någon tanka hos mig, såsom Frih. Boye trott, att upplåningen skulle sammanblandas med eller komma att betala de utgifna sedlarna. Jag har redan tillkännagifvit, att jag för min del anser den egentliga säkerheten för bankens långifvare böra sökas i bankens utlåningshandlrr, och således Den 17 Mars f. m. 335 icke 1 grundfonden, som företrädesvis bör användas till betalning af sedlarna. — Den nästa vigtiga frågan är nu att tillse, om jag varit för sträng i den inskränka., jag gjort uti upplåningen. Jag tror dock icke delta, helst det, efter min tanka, vore alldeles obehörigt, om en bank, som är i tillfälle att förtjena genom creditsedelrörelse, ville sträcka sin girighet derhän att tillika drifva en lånerörelse, som vore förenad med äfventyr. Jag anser tvärtom desto nödigare att föreskrifva dessa banker att icke sträcka sin lånerörelse längre än tili 5o proc. af sedelrörelsen, dä bankens långifvare ej få prioritet och sålunda böra vara försäkrade, att lånerörelsen ej för vidt utsträckes. Jag skulle också tro, att lånerörelsen i sjelfva verket ej kan sträckas längre, än jag föreslagit; ty om det verkligen finnes så mycket capitaler i landet, så lära de nog, med den rättighet, som detta lagförslag medgifver att bilda nya banker i mån af rörelsens behof, komma att employeras på förmånligare sätt, än att ullemnas för de 3 å 4 procts ränta, som bankerna skulle kunna erbjuda sina långifvare. Säkert är åtminstone, att genom en i lagen stadgad gräns för upplåningen bankerna sjelfva vinna mest i credit. Frih. Boye har åberopat, att för handelsdisconten ej finnes någon föreskrift, huru mycket den får upplåna.
Hr von Ehrenheim, Per: I likhet med flera andra ledamöter af R. o. Ad. inom Ekon.-Utsk:t har jag ansett, att Utsk:t bordt, i stället för att afstyrka Professor Ribbings motion, tillstyrka anhållan om en komités tillsättande för att utreda huru en pensionsstat skulle kunna inrättas för åldrige prestmän. Då emellertid ett sådant förslag, etdigt hvad sedermera blifvit upplyst, redan för flere år sedan blifvit inom Ecklesiastik-Dep:tet utarbetadt och således den af reservanterna föreslagna åtgärd icke vore lämplig, samt någon framställning i syftning att bereda verkställighet eller vidare granskning af nämnde förslag icke till något tjenar, då Betänk:t är af två Stånd bifallet, har jag endast velat med dessa ord antyda orsaken hvarföre jag icke här framställer något särskildt yrkande. Frih. Cederström, Rudolf: Vid uppkommen öfverläggning ang:de denna fråga inom Ekon.-Utskd var jag liksom flöra andra Utsk:s-ledamöter af den åsigt, att någonting borde göras för vinnande af det med Professor Ribbings motion åsyftade ändamål. Vid det slutliga afgörande! befann jag mig dock af andra göremål hindrad vara tillstädes, men jag hade hoppats att kunna inom R. o. Ad. i någon mån medverka till ernående af ett gynnsammare resultat. Vid det af Hr von Ehrenheim upplysta förhållande anser jag mig emellertid icke böra upptaga R. o. Ad:ns tid eller framställa något yrkande. Ofverlägningen ansågs härmed slutad och Betänk:t bifölls. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsk:ts den 14 och 19 sisth April på bordet lagda Utlåt. N:o 67, i ani. af väckta motioner om åstadkommande och användande af Svensk jernvägs-materiel. Föredrogs ånyo samt bifölls sammansatta Lagsamt Allm. Besv-. o. Ekon.-Utsk:ts den 14 och 19 sistl. April bordlagda Betänk.
Men det kan också icke nekas, att lagen i detta ämne lider af en synnerlig ofullständighet, hvilken icke inskränker sig till frågor om skatterätts hembjudande utan befinnes lika beskaffad i de lagstadganden, som handla om hembud af fastighet i stad till viderboende och nabo vid der inträffande föryltringar. Allt skäl synes således vara att genom en lämplig föreskrift ålägga köpare eller förvärfvare af sådan fastighet, som bör hembjudas, att vid lagfarts sökande visa sig hafva hembudsskyldigheten fullgjort, och förpligta domaren att derom meddela bevis i sammanhang med det om uppbud, till säkerhet mot framtida anspråk på lösningsrätt. En skadeståndsfråga, som för några år tillbaka gjort temligen stort uppseende, tyckes genom sin slutliga utgång hafva förtjent att här komma i närmare betraktande. Att sådana frågor ofta äro af ganska invecklad natur kan visserligen icke förnekas; men desto angelägnare torde det vara, att de med allvar behandlas i de fall, då någon verklig anledning till tvekan icke synes vara för hand. Sedan genom en å Riddarhusets kamrerarekontor natten till den 10 December 1850 timad stöld ur en der befintlig kassakista blifvit tillgripna dels 3,233 Rdr 16 sk. i kontanta penningar, dels ock Hypotheksförenings-obligationer, ställda till innehafvaren, uppgående till ett belopp af 5,700 Rdr, allt banko, tillhörande Riddarhusets och Vadstena adliga Jungfrustifts kassor; så hade nämnde dag kl. 7 på morgonen dörren till Kamrerarekontoret funnits ej vara läst, fastän vanliga nyckeln varit hängande i ett annat rum eller vaktrummet och att kassakistan stått uppläst med dertill hörande nyckel isittande och kamreraren, som halt i fråga varande medel under sin vård och berörda kontor sig upplåtet, förmält, att, innan han den 9 December vid middagstiden gått från embetsrummet, han nedlagt kassakistans nyckel uti en låda till en i samma rum stående skrifpulpet.
Kungörelsen den 25 Januari 1833, dels ock af Hedervärda Bonde-Ståndet såväl i nämnda hänseende som beträffande Carl Ivarssons motion om ett tillägg till 1 Kap. 3 §, Lars Gustaf Anderssons förslag om tillägg till 7 Kap. 3 § samt Sven Gustaf Johanssons motion rörande ändring i 13 Kap. 7 g af Skiftes-stadgan; men som i förstnämnda ämne Höglolliga Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet gillat Utskottets yttrande, och frågan derigenom förfallit, samt, beträffande de öfriga omförmiilda delarne af Betänkandet, tre Stånds sammanstämmande mening utgår Rikets Ständers beslut, kan återremissen ej till vidare behandling af ärendet föranleda. Stockholm den 14 September 1860. Stockholm, tryckt hos Sam. Sammansatta Lagsamt Ålim. Besvo. Ekon.-V(skottets Betänkande N:o 34. 1 ]%:« 34. Ank. till Ex p.-liuk. ilen 15 Sept. 1860, kl. 10 f'. lii. Betänkande, i anledning af väckta motioner om ändringar, tillägg och förtydligande af Kongl. Förordningen angående egors fredande mot skada af annans kreatur och om stängselskyldighet den 21 December 1857. I detta och dermed sammanhängande ämnen hafva vid innevarande riksdag blifvit väckta åtskilliga motioner, af hvilka en del blifvit remitterade till Lag-Utskottet, en del åter till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet; i anledning hvaraf, och med stöd af 43 § Riksdags-Ordningen, de samtlige blifvit af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet behandlade. För innehållet af dessa motioner, af hvilka en blifvit väckt inom Höglolliga Ridderskapet och Adeln men alla de öfrige inom Hedervärda Bonde-Ståndet, torde Utskottet för redighets skull få redogöra på det sätt, att dervid följes den ordning, i hvilken ämnena förekomma i den omförmälda Kongl. Förordningen.
Riddarhusordning skulle förblifva oförändrade, och beslöt Ridderskapet och Adeln slutligen, att frågan om Bänkmäns afskaffande under godkännande af Herr Munck af Rosenschöld® princip, borde ytterligare uppskjutas till nästa Riksdag. Af denna korrta framställning af Bänk* mansfrågans behandlig under flere Riksdagar, är det således utredt att Ridderskapet och A - 320 Deri ] i April c, nu dela redan arne gånger under särskildta Riksdagar erkänt rigtigheten af den grundsats, att Bänkmäns utseende till val af Electorer icke vore gagneligt och att de derföre borde afskaffa®} och ehuru en sådan åtgärd, genom det offentliga gillande som Ridderskapet och Adeln deråt lemnat, icke synes vara i behof af, ait genom omständliga 6käl från Utskottets sida understödjas, och att Utskottet således, utan att anses fela mot sin skyldighet, må hända kunde efter föregående anmälan af sitt tillstyrkande af sjelfva saken, genast öfvergå till framställningen af det sätt, som i Utskottets tanka lämpeligast syntes befrämja Ridderskapets och Adelns omedelbara deltagande i Electorsvalen; tror Utskottet likväl, till beredande af nödig fullständighet och att ämnet till alla dess delar må på ett ställe finnas utredt, sig böra i korrthet anföra de skäl sorn hufvudsakligast tala för Bänkmäns afskaffände. Det synes nemligen vara ovedersägligt, att då Ridderskapet och Adelns beslut i allmänhet böra i möjligaste måtto vara uttryck af de flesta ledamöters individuella vilja, ingen handling under en Riksdag synes mera fordra ett fullkomligt tillkännagifvande deraf, än valet af Electorer, enär det icke kan betviflas, att dessas urskiljning och åsigter i märkelig moa bestämma den rigtning i beslut och åtgärder, som sedermera under Riksdagen komma att vid» tagas; och att således hvarje anstallt som försvagar eller aflägsnar framträngandet af denna Den 11 April e. n. 821. allmanna vilja vid berörde val, måste anses vara en felagtighet, sorn tarfvar rättelse.
N:o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o I, om Statsverket 4,859. 27 d) Stamholländeri-styretsens underdåniga memorial af den 19 nästlidne September och den 5 innevarande månad, i fråga om erforderligt anslag till fortsatt inrättande af nja stamholländerier samt förädling af de redan inrättade. Al förevarande memorial inhemtades, att. efter uppställandet, genom inköp från England oell Tyskland åren 1846 och 1847 af åtta stamholländerier för statens räkning, hade åtskilliga hinder uppstått emot utförandet af den uppgjorda och af Kongl. Maj-.t godkända planen att, dels genom de inkommande afvelsdjuren, dels ock genom stamholländeri-fondens besparingar, småningom organisera flera stamholländerier, med syftemål alt slutligen kunna uppställa ett i hvarje af Rikets län. Dessa hinder bestode hufvudsakligen deruti, att af de införskrifna stammarne endast
Utan att bestrida vigten och fördelen af de upplysningar, som sålunda vunnes, ifrågasatte jag dock, huruvida icke desamma blifvit köpta med alltför 105 alltför stor uppoffring af tid, och om icke genom denna tidsutdrägt, i förening med den omnämnda offentligheten vid undersökningen, några utvägar till brottens fullständigare upptäckande äfven gått förlorade. Att för ett dylikt förfaringssätt icke något stöd af gällande lagstiftning kunde hemtas, vore jemväl en omständighet att taga i betraktande. Men förfarandet hade häfd för sig, och dess uppkomst och utbildning förmodade jag härleda sig från ett för vår lagstiftning och vårt rättegångssätt fremmande begrepp om så kallade Instruktions-domstolar, Från detta begrepp och en deraf i sin mån alstrad benägenhet hos Poliskammaren att föreställa domstol härledde sig mer än sannolikt de nu påpekade olägenheterna. Först sedan dessa mål blifvit, med afseende på behandlingssättet, helt och hållet skilda från dem, i hvilka Poliskammaren hade domsrätt, och erhållit en handläggning, lämpad efter den befogenhet, som i thy mål, enligt lag, tillkomme Poliskammaren, det vill säga, samma befogenhet, som åklagare i allmänhet ägde, nemligen att genom förhör och undersökning skaffa sig upplysning rörande brottmåls art och omfång och samla den bevisning, som till den eller de brottsliges öfvertygande vore af nöden, trodde jag en raskare gång och i många fall en lyckligare utredning af målen vara att emotse. Hvad åter beträffade anmärkningen emot Poliskorpsens beskaffenhet i afseende på ej mindre medlemmarnes duglighet i tjensten än ock deras disciplinering, så, om ock all möjlig rättvisa gjordes enskilda aktningsvärda bemödanden, och tillvaron af ett och annat undantag villigt medgåfves, kunde det dock, enligt min tanka, icke förnekas, att denna personal i allmänhet ej fått sig bibragt eller nog manats att förskaffa sig den bildning, den kännedom om personer, om lokala och andra förhållanden, som, i förening med vaksamhet och påpasslighet samt den icke minst vigtiga egenskapen af lugnt och fogligt väsende, skapa en duglig polisman.