Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RiksBankens förnämsta bestämmelse, att uprätthålla myntvärdet, beror på, att dess sedelstock, som år 1844 var 20,000,000 Rdr, icke ökas, och jag motsätter mig hvarje försök till rubbning häri. Jag anser orätt, att man icke söker åstadkomma förminskning af denna sedelstock, och detta skulle man likväl göra, om man till fond för FilialBanker afsätter betydliga summor, som eljest blifva nedlagda och icke vidare komma ut i rörelsen, hvarigenom rörelsekapitalet förminskas. För åstadkommande häraf har reservfonden blifvit bildad, och dess bestämmelse är att på nyttigt sätt använda Bankens medel. I 53 punkten är föreskrifvet: »att Reservfond må i den mån medel blifva tillgängliga och Fullmäktige, med afseende å Bankens säkerhet, finna Reservfondens ställning det medgifva, af Fullmäktige användas dels till lån åt FilialBanker till det belopp punkten 52 bestämmer» &c. Utsk. slutar med, att Fullmäktige skola hafva afseende på Bankens säkerhet. Om man dermed jemför hvad i föreg:de mom. blifvit föreskrifvet, tillika med en §-i Betänk. N:o 38, ang:de Fullmäktiges rättighet, att indraga medel, då Bankens säkerhet det fordrar, och der det är sagdt, att detta i främsta rummet är behöfligt för Handelsoch NäringsDiskonten, så skall man finna möjligheten af besparingar på Reservfonden och således äfven besparing af Bankens medel. Den utöfvar äfven på det sättet en tryckning på den allmänna rörelsen, att från de större handelsplatserna indraga större eller mindre summor efter behof. Genom alla dessa bestämmelser lemnäs Fullmäktige en ökad möjlighet att kunna beherrska rörelsen till Bankens fördel eller till upfyllande af dess förnämsta förbindelse. Det blir då äfven möjligt att sprida Bankens medel öfver hela landet. Allt detta har man med Betänk, åsyftat. Jag har ansett mig böra göra en kort resumé af detsamma innan det afslutas och till en del sönderrifves. Detta är redan gjordt genom det nyss fattade beslutet, och man är på väg att göra detsamma med återstående VII H. 20 306 Den 13 Juli. delen deraf.
8äleeles en larutto-summa ak . 3,062,000^ 2^:0 l// .V/sö/e/v/e, i lileliot ineil l> vael viii seelnaste 8tatsregle>ing lierälenats . » . 11,000°. 28:0 /-'nv/mtt/Ze?/, lilia!e<Ies ussitagne i öfverensstämmelse mecl livael viel seelnaste 8tatsregleringen laerälenats, nemligen: säsour netto-inleomst för 8tatsverleet R:elr 180,000. samt för Rostverleets stat neli ukgikler 33o,ooo. eller tillsammans ett l)rutto-8elos>si af 800,000°. 2<):o livillia viel sellnäs te 8tatsre glering va> it lierälenaele tor är 18/s i till 38^/,000 ll:elr, samt för är 18^2 oell köljanele är till ^20,000 Il:elr ärligen, men meel anleelning elerak, att clenna intrael tor är i8e,2 ökverstigit 808,000 R:clr, oelr uncler förutsättning, att llileets 8täneler es leomma att fatta nägot till afgikternes neelsättning syktanele laeslut, nu lalikvit us>s>tagne till 800,000. 3o:o //«,, viel seelnaste 8tatsreglering laerälenacl till ^80^000 llrelr, men nu urtagen, i närmare öfverensstämmelse meel resultatet för är <8^2, till en neelsatt s:ma af 6^0,000, 8umma R.elr ^,7^3,000. 31:0 //-?/-, u^sitagne i elen seelnaste Ililes-8taten till 1 lf)>>3o ll:elr, men nu laerälenaäe efter meclium af cle ^ arén i833—-tji till en körliösel summa af 188,000° Rnligt elen genom 8tats-0ontoreL säluncla us>s>gjorela laerälening, sleulle 8tak8verleet8 ärliga tillgängar lilikva:
Det kan sålunda icke blifva af någon fördel att under vintern på jernväg transportera bergsbrukets eller andra för export ämnade, till Mälarens hamnar an - 85 komna effekter derifrån till Stockholm eller annan exporthamn, då en alltför betydlig skilnad i fraktkostnad utan ändamål derigenom skulle uppkomma. En centner jern, som till exempel nu kostar att föra på Mälaren från Köping och Arboga 10 ä 12 öre, och från Westerås till Stockholm 9 ä 10 öre, skulle på jernväg kosta minst 3 öre pr1 mil (hvilket är lägsta jernvägsfrakten), och således från Arboga minst 48, och från Westerås 30 öre. Härtill kommer, att fraktkostnaderna sjöledes visserligen något ökas i mån af transportens längd, men icke såsom på jernvägarne stå i nära direkt förhållande till våglängden. Sålunda gör till exempel vanlig frakt från Stockholm till Göteborg omkring 37 öre pr centner, och från Stockholm till Malmö 25 öre, då den på jernväg skulle utgöra till Göteborg icke mindre än 1{ R:dr, och till Malmö lif R:dr. Häraf synes, att frakterna sjöledes ej stå i förhållande till våglängden, och att man med begagnande af vattenkommunikation icke allenast kan göra betydliga omvägar, utan äfven verkställa omlastningar och erlägga dermed förenade afgifter, såsom hamnoch kanalumgälder (hvilka icke drabba jervägstransporten), utan att fraktkostnaderna ändock uppgå till samma belopp som på jernväg. Härtill kommer, att jernförädlingsverkstädernas spridda läge, hvilket betingas dels af den dertill nödiga skogsarealen, dels af den hitintills allmännast begagnade naturliga drifkraften vid strömmar och vattenfall, försvårar uppsamlandet på några vissa punkter i samma sträckning af så stora qvant i tet er af deras effekter, att de kunna ingå såsom en betydande transportartikel på jernvägarne.
Sedan jag nu ser, att BorgareSt., vid 6 punktens afgörande, beslutat en inbjudning till instämmande uti det beslut, vid 3 punktens afgörande, som nu blifvit uppläst, så får jag tillstyrka Ståndet att med BorgareSt. instämma deruti, att en sådan önskan mätte till K. M. framställas, om correctionisters och dylika fångars användande företrädesvis till dessa arbeten. Det blir visserligen icke behagligt att nyttja sådant folk; men det är en pligt fördem, som hafva allmänna arbeten om händer, att, så vidt möjligt är, bereda sysselsättning åt dem, och bidraga till det ändamål, som sökes, nemi. dessa fångars förbättring genom att hålla dem till arbete. Gr. Frölich: Sedan jag numera vunnit fullständig kännedom om BorgareSt:s inbjudning, får jag med Hr Lefrén förena mig uti den anhållan, att densamma måtte af R. o. Ad. antagas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 6:te punkten i Utskrs utlåtande. Ropades ja. Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. äfven för godt alt antaga BorgareStts ofvannämnda inbjudning. 7: d e punkten. Frih. Gederström: Det är den olyckliga vanan, att på obestämda öfverskott anvisa bestämda utgifter till föremål, sorn äro främmande för det, hvarpå öfverskottet beräknas, som ligger till grund för Utsk:s utlåt, i denna punkt. Hvad har postverkets inkomst och öfverskollen derpå att skaffa med behofvet af telegrafinrättningar, ehvad desses föremål är att lemna underrättelse om inkommande fartyg, eller att hafva uppsigt på kusterna, i hänseende till vårt försvar. När Utsk. erkänt behofvet och nyttan af dessa telegrafinrättniogar, hvarföre har då icke Utsk. uppfört på stat de af K. M. dertill begärda i5,coo r:dr, väl vetande, att de öfverskott, som på postverkets inkomster kunna uppstå, i sin ordning komma statsverket till godo? Hvarföre skall man blanda tillsammans föremål, som för hvarandra äro helt och hållet främmande?
St. skyndsamt inkomma med förslag till ny ansvarighetslag för Konungens rådgifvare, hvilken derefter bör, i sammanhang med grundlagsfrågan, till afgörande företagas. Gr. Anckarsvärd: Att öfverbevisa Frih. Cederström, anser jag ej möta stor svårighet, och finner det äfven vara ända till ytterlighet fullgjordt af Gr. Spens; men att öfvertyga honom, anser jag ligga utom gränsen för mensk - 302 D c n 2J Februari f. m. liga förmågan, hvarföre jag ej heller vill inlåta mig lili ett sådant försök, äfvensom jag, af denna orsak, helt och hållet afhållen mig frun vidare el i sc tissin n i ämnet, och inskränker mig blott till alt fasta uppmärksamheten på den af Hr Frihtn yttrade åsiglen rör.vle sjelfva hehandlingen af saken, nemi. att, såsom jag uppfattat resultatet af hans mening, Coust.Utskrs ifrågavar. hetänk. helt simpelt borde casseras, i stället för alt framställas till ligaste sältet för 11. o. Ad. alt i detta amne öfverlägga och besluta, vore att gå lill alla de handlingar, som blifvit åberopade och förekomma uti åtta eller tio vohlmer. Att delta för R. o. Ad. skulle blifva ett högst interessaut arbete, kan jag försäkra, på grund af den erfarenhet jag, såsom ledamot i Coust.Utsk., förvärfvat vid åstadkommandet af del resultat, som uti förevar, betänk, blifvit till liiksSt:ns bepröfvande framlagd t. Det är således blott med den öppna ärlighet, som tillhör mitt handlingssätt, jag ville fästa uppmärksamheten derpå, att de som äro böjde för en sådan behandling af saken, äga utvägen att cassera betänk., för att komma till det resultat, som Frih. Cederström täckts hafva godheten upplysa, men sorn jag för min del icke mäktar inse. Gr. Spens: Jag är till det mesta förekommen af Gr. Anckarsvärd, i afseende på försöket att vederlägga hvad som blifvit mot mig yttradt af Frih. Jacob Cederström.
Enhvar af Eder, mine Hrr! torde känna, att det finnes många både civile och militäre tjenstemän, som i åratal stått qvar vid sin tjenst ulan att alls kunna sköta densamma. — Det skäl Utsk. ytterligare tillagt i afs:de å svårigheten att bestämma hvilken pension som borde en sålunda afskedad embetsman tilläggas, kan jag icke heller godkänna, då samma svårighet kommer att ega rum för de tjenstemän, som på ett eller par år icke gjort sin tjenst. Då jag för min del anser det vara illa, om detta ärende skall gång efter annan undanskjutas, och då det är min afsigt att, om så behöfves, begära votering för propos. på återremiss, har jag velat på förhand framställa de skäl, som ligga till grund för min anhållan om en sådan propos:s framställande. Gr. Sparre, Erik: Jag tror för min del, att det under nuvar:de provisoriska löne-förhållanden blir svårt och kanske omöjligt att med rättvisa bestämma grunden för pensioner åt sådane tjenstemän, som här äro i fråga; samt att häruti ligger ett alldeles tillräckligt skäl för afslag på motionen. Det hade kanske varit lämpligt, att Utsk. inskränkt sig till att anföra blott denna grund. Jag tror nemi. icke såsom den siste talaren, att hela lönen bör bibehållas åtminstone för alla de embetsman, hvarom här är fråga. R. St:r hafva nu bestämt helt andra grunder för pensionerande af desse; men allt detta är ännu icke fullt regleradt, och jag finner då icke att det vore nyttigt att nu genom ett definitivt beslut i denna fråga gå nästa Riksdag i förväg. Det bör icke vara den siste talaren obekant, att vid förra Riksdagen yrkades — jag tror till och med det var af honom sjelf — att hela lönen skulle medgifvas åt ifrågav:de tjenstemän; men R. St:r lyssnade icke mera till detta yrkande än till K. M:s Propos. — Jag tror emellertid, såsom jag förut yttrat, att den provisoriska löne-tillökningen utgör tillräcklig anledn. till afslag, som väl också lärer blifva R. St:rs beslut, R. o. Ad. må behandla frågan på hvad sätt som helst.
Tillägget skulle komma att lyda sålunda: Hvad genom denna författning således blifvit för sockenstämmor och sockennämnder föreslå ifvet, kommer dock ej alt medföra någon ändring i de för vissa församlingar, i anseende till deras styrelse, utfärdade privilegier eller på häfd grundade förhållanden. Hr von Hartmansdorff: Den sista föreskriften om häfd anhåller jag måtte uteslutas, och att man endast håller sig till sådant, som verkligen är föreskrifvet uti lag eller stadgadt genom privilegier. Omorden ”stadseller lands” uteslutas kan vara likgilltigt, blott ”fö rsa m 1 i n g a r n e” stå qvar. Hr von Hohenhausen, Så väl rösträtt som andra förhållanden emellan stadsoch landsförsamlingar äro grundade på K. bref och resolutioner, men dessa kunna likväl ej kallas för privilegier, emedan de ej äro gifna i sådan form. Om man således här skulle sätta utfärdade privilegier eller särskildta K. bref och resolutioner, så torde all säkerhet vara vunnen. Gr. Anckarsvärd: Det vore mycket lätt att komma ifrån detta utan några vidare öfverläggningar, ifall de förhållanden, som kunde komma i fråga att genom författningen rubbas, verkligen grundade sig på privilegier eller på K. bref och resolutioner; men jag tror, att förhållandet ej är sådant, utan att det är på urminnes häfd, så tillsägandes, som dessa förhållanden grunda sig. Jag bör likväl erkänna, att jag ej vet, huruvida förhållandet är sådant i afseende på Orebro stadsoch landsförsamling; men livad jag bestämdt vet, är alt, utan att någonsin kunna förevisa den författning, hvarpå det sig grundar, landsförsamlingen likväl har åligganden emot stadsförsamlingen i afseende på kyrkobyggnad m. m. Hvarpå detta förhållande sig grundar har jag mig ej bekant, men jag skulle likväl, såsom hörande till landsförsamlingen; önska, att något stadgande inlogs, hvarigenom det nuvar. förhållandet försäkrades emot att kunna helt och hållet godtyckligt brytas, men för öfrigt iemnar jag detta derhän.
Tryck fri hetsförord nili; BevillningsUtskottet: N:o 34, i anledn. af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock RiksStms skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkit N:o 20, angide Allm. Bevillnm; N:o 35, i anledn af RiksStms skiljaktiga beslut dels i fråga om bevillning oell gåfva, testamente, fideikommiss, arf och fynd, dels angide uphörande af föreskrifterna om stämpelpapper å te stamenten och fideikommissbref; Nio 36, i anledn. af återremiss utaf en del utaf Utskits Utlide N:o 24, angide folkskoleafgiftens utgörande; Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet i Nio 145, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut öfver Betänkit Nio 28; Nio 146, i anledn. af väckt motion om förändring i sättet ■för uprättande af de statistiska tabeller, som nu i JustitieStats Expeditm uppgöras; N:o 147, i anledn. af väckta motioner derom, att qvinna må kunna förordnas till bestridande af vissa, för henne passande tjenstebefattningar; Nio 148, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut öfver Betänkit Nio 61; Nio 149, i anledn. af väckta motioner om ändringar i Militieboställsordningen; Nio 150, i anledn. af återremiss af Betänkit Nio 93; Nio 151, i anledn. af återremiss af Betänkit Nio 94; Nio 152, i anledn. af återremiss utaf Betänkit Nio 95; Nio 153, i anledn. af återremiss af Betänkit Nio 98; Nio 154, i anledn. af återremiss utaf Betänkit N:o 99; samt Nio 155, i anledn. af återremiss af Betänkit Nio 122.
Lön, kan Stats-Utskottet icke tillstyrka, utan torde det böra upptagas på Allmänna Indragnings-Staten, för att med innehafvarens afgång försvinna, samt underdånig anhållan 10Q3 Stats-Utskottets Betänkanclen, göras, att Kongl. Majit läcktes hädanefter såsom förut, låta denna Commendants-befattning vara förenad med någon af Regements-OfficerareBeställningarne vid Götha Artillerie-Regemente. 7:0 De enligt Kongl.
Bagoa framställer bjudningen (12: 12), och Judith antager den (12: 13, 14), men ber honom vänta, medan hon går in och bepryder sig. Under tiden har Bagoa åter en monolog; han hoppas, att detta sköna vif nog blir hans herres käresta. Judith återkommer. Medan Judith och Bagoa äro på vägen, säger Assur till Holofernes: ”Nådige Herre iagh säger thet försann, Att Judith kommer nu hist på stann.” Judith kommer till Holofernes. Vi anföra som prof hela gästabudsscenen: Holofernes. ”Var mig välkommen du sköne quinne, Jag tackar tig aff alt mitt sinne, Och tu ville görre tig omaak här, Och haffuer nu gjort effter mitt begär Till att komma hijt, och få tig maat Med mig, och görra tig lustig och glad. Judith. Skulle jag icke görre thet, som min herre ville. Thet wille mig stå ret ganska ille. (Här skall nu tagas fram vatten och handkläde.) Assur. Haffuer fram vatten och varder ej sent Så kunne the twå sine hender reent. Sedan kunne the tå få sig maat Och görre sig både lustigh och gladh. Holof. (till Judith). Stig fram och twå henderne tijn. Judith. Beware mig Gudh, käre herre mijn, Skall jag mig twå för än tine nåde. Holof. (skal taga hennes hand). Vel gott, så wiliom wi nu tvette oss både. Assur (til småsvennerna). Lager så, att al ting går wel uthan skam, Och läter nu komma maten fram. (her går nu Holofernes och Judith, förstarna och hoffmästaren til bords). Holof. (til Judith). Sitt ned, äät och drick med allo flijt, Och gör tig gladh i thenna tijd, Tij du haffuer funnit nådh hoos mig. Judith. Ja herre jag vil gerna verra glad med tig, För sanningen jag ther vel säija tör, Mig skedde aldrig sådanne ähre för.
Mom. 3 r. } och arbets ” ” ler* 2‘ d:o » - _ §. 77<or(jnineen. 19 JVuvarai, de Riksdag-Ordnings. Nya Forsla get $ §• 31. 32. §. 33. Morn. 2. böljan slutet Mom. i. ulff är O — motsvaras ersättes i Per. Per. §• „ Mom, 34. Morn. Mom. Mom. Mom. (\. —- — arbetsordningen. ersättes i arbetsordningen, samt af motsvaras af 3 oell 4 ersättes i arbetsordningen, samt af af d:o d:o d:o — d:o af d:o af d:o — §§. 38, 39 och 4° §. 4-. §. 43. §. 43. §. 44* Morn. 1. — „ Mom. 2. — „ Mom. 3. ersättes §§. 45-55. d:o §. 56, Per. r. „ Per. 2. §.57. ~ §. 58. ersättes i arbetsordningen. §. 59. §. 60. §.61. _ _ _ - §. 62. §. d:o d:o ■—- §. 65. Mom. 6. §• 73- d:o — motsvaras §§. 67 och 76. §. 78. i arbetsordningen. — af — utgår. — 72- 63. Mom. Mom. Mom. §• 64. §. 65. — d:o motsvaras d:o — d:o d:o d:o d:o d:o §• 72* §• 75* d:o §• 79. §. §§• 108. iii, 112, 1 13. 1 1 2 och i 14. f. 116. Per. 1. ^stadgandet om instruetionen^ ersättes Per. i. (för öfrigt) motsvaras af—- — Per. 2. och följande d:o J;0 i §. 119. §. 117. §§. 111 §. 116. U66 i Per. i.
Med afseende å förberörde omständigheter och då statsverket i allt fall ginge i mistning af de oguldne anmärkningsmedlen, enär 27 § 3 mom. af Arméens pensions-kassas reglemente föreskrefve, att Cessionant, som icke inom sex månader efter det konkursdomen vunnit laga kraft, visar sig vara från borgenärers kraf befriad, varder från tjensten skild, och serskild tillgång icke funnes hos Arell att dessa medel gälda samt slutligen del åtalade felet egentligen haft sin upprinnelse från föregående kontrollörer, men icke från redogörarne, sorn icke egt rätt att ändra gifna föreskrifter, hvilka man från man fortgått, utan åtal eller anledning till förändring, har motionären hemställt, att så väl afskrifning af de ännu obetalte anmärknings-medlen måtte beviljas som ock att redan innehållne 2,100 Rdr banko måtte Fältkamerérareri Arell återställas, samt att om den ifrågavarande restitutionen ej kunde medgifvas, Rikets Ständer torde anse billigt, att den uti Arells konkurs bevakade anmärknings-procenten må ifrån förenämnde 2,100 Rdr afdragas, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 283. 3 så att Kammar-rättens revision deraf njöte sin andel, i förhållande till öfrige oprioriterade fordringsegares procent-utdelning af Arells tillgångar. Utaf de motionen bifogade vidlyftiga handlingar har Utskottet, angående ifrågavarande anmärkningsmåls uppkomst, fortgång och beskaffenhet, inhemtat och ansett sig böra meddela följande 'hufvudsakliga upplysningar.
Maj:ts nådiga proposition, återstå 477,683 R:dr 16 sk.; men då vissa behof, för hvilka detta anslag vore afsedt, såsom nybyggnad och förråds förstärkning, äro af den beskaffenhet, att de, såsom icke varande af permanent egenskap, kunde utgöra föremål för tillfälliga eller extra anslag; så har Kongl. Maj:t ansett, att samma anslag, äfven med beräkning'af derå erforderliga nya anvisningar till förhöjd aflöning för handtverkare och timmermän af 2,933 R:dr, och tillökning uti uppfordrade båtsmansstyrkans portion s-pris, med 12,105 R:dr 40 sk., hvilka båda belopp Kongl. Maj:t äskat måtte af Rikets Ständer beviljas, kunde bestämmas till endast 384,249 R:dr 40 sk., och hädanefter upptagas under benämning: flottans underhäll; hvarigenom skulle, å hvad som återstode efter den ifrågaställa öfverflyttningen till andra rubriker, uppkomma en nedsättning i anslaget af 93,433 R:dr 24 sk. a) Beträffande förhöjningen i aflöningarne till handtverksoch timmermansstalen, så enär nödvändigheten att i kronans tjenst bibehålla duglige arbetare, men, enligt hvad utredt blifvit, detta ändamål icke vinnes, så vidt icke aflöningen för dem förböjes, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer alt bevilja det i berörde hänseende äskade anslag 2,933 R:dr. b) Vidkommande derefter tillökningen i 'portionspriset för den uppfordrade bätsmansstyrkan, så och da af ofvan åberopade statsråds-protokoll inhemtas, att, oaktadt alla försök, det icke hade lyckats att med den nuvarande portions-skillin - Stats-Ulskottets Utlåtande, N-o 86.
Hvad nu 22 punkten beträffar, så säger Utsk. i sina motiver: ”att de nuvar:de räntegifvarne, i händelse indragningen kommer att äga rum, destomindre synas billigtvis kunna och böra åläggas ali forsellönen ersätta, som räntegifvare, hvilkas räntor redan för närvande äro kronan behållne, njuta befrielse från forsellönens erläggande, så lärer följaktligen häraf blifva en följd, att ifrågavande ersättning bör af statsmedlen bekostas.” Lika åsigter har Utsk. uttalat i betänk. N:o 242 och en lika beskaffad hemställan innefattas i Utsk:s yttrande vid 20 punkten i samma betänk. Nu har Utsk. likväl i betänk. N:o 312, frångått sin hemställan vid 20 punkten, och föreslagit något annat, men det oaktadt säger Utsk. i sistnämnde betänk, i fråga om 22 punkten, att Utsk. vidblefve sitt i ämnet förut afgifna yttrande. Deraf följer ju tydligen, att ingressen till Utsk:s motiver har förfallit, enär Utsk. sjelf frånträdt, hvad Utsk. hemställt, och i stället föreslagit något annat, som af 2 Stånd blifvit bifallet, men af 2 Stånd afslaget. Det återstår således en ltf* - Den 11 September f. m. däst tillstyrkandet i sjelfva saken, att granska och mig veterligen har R. o. Ad. icke fattat något beslut, huruvida forsellönen skall indel* ta räntegifvarne återskänkas och i stället Statsverket godtgöras räntetagarne. Jag får derföre, med anledn. af nu föredragne punkten, vördamt framställa följande förslag: Indelte räntegifvares åliggande, att utgifva forsellön för afradsoch tionde-spanmäl, upphör, emot svarande ersättning af Statsverket lemnäs vederbörande indelningshafvare, och åligger riksgäldskont. att, intill dess ersättningsbeloppet blifver på rikets Stat uppfördt, vid skeende årsliqvider godtgöra Statskont. hvad derifrån för sådant ändamål förskjutes. Frih. Cederström, Jakob:
Montgcivery, C. F., fästat uppmärksamheten på nyttan och nödvändigheten deraf, alt, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 21 Februari 1789, föreskrifterna i 10 Gap. 8 §. Byggninga-Balken, angående inskränkning i skallebondes rätt att nyttja sin enskilda skog, måtte återupplifvas till deras ursprungligt gällande kraft. Huru mycket den i nämnde Förordning stadgade frihet skadat en af de vigtigaste och fordom rikaste tillgångar i Landet, derom vittnade, enligt motionärens förmenande, den allmänna klagan, som från alla orter förspordes öfver brist på ej allenast masteträd och spiror, ulan ock på byggnadsvirke och ve brand. Då likväl vårt kalla elimat påkallade, att en rätt omtanka och vård om skogen gjordes till en nationalangelägenhet, har motionären yttrat den förmodan, att förslaget skulle af båda Statsmakterne med värma omfattas. Det af motionären omnämnde Lagrum, ro Cap. 8 §. B. B., lyder ursprungligen, som följer: ”Skattebonde må nyttja sin enskilda skog till hustarf och salu; dock det så sparsamt, att skogen ej utödes och hemmanet förderfvas. Vare ock skyldig att först taga vindfälle, torra trän, qvistar och stubbar till vedbrand, innan fr iska trän dertill fällas. Finnes skattebonde sin frihet missbruka, bote 10 Daler.