Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver det Riddaihns Secreteraren under Riksdagarne är. sä sysselsatt, att han omöjligen kan hafva annan Tjenste befattning j likvist tror jag handläggningen emellan vära Riksmöten vara sä inskränkt, att han lätt kan bestrida andra Embets-göromål j det ligger utom dess i människans känsla att stiäfva efter något bättre, men en Rirtdarhus-Secreterare, äfven med den utmärktasre skicklighet, har för denna syttring allt hopp emot sig, om han skall vara bonden vid en Tjenst, som svårligen lemnar utsigt till någon vidare befordran. Högloflig? Riddarhus-Utskottet, sorn Sena sidan insedt nödvändigheten att för bättra Riddarehus Secreterarens Lönevilkor, men å en annan trott lämpeligast vara, att denne Tjensteman ej Den t April, 99 bör tillika hafva någon publique Embets-befattning , har föreslagit att af Riddarhus-Cassans inkomster t.lislå en afpassad årlig Löne-förhöjning, och hvilket äfven blifver nödvändigt, så vida Betänkandet i sjelfva hufvudsaken god* kännes ; men enär annan utväg finnes , till förbättrande af Riddarhus-Secreterarens vilkor, för honom säkerligen mera tillfredsställande, och hvilken på minsta sätt ej ligger Cassan till last, tyckes mig att en sådan häldre bör sökas; och då vi derjemte känna , att Secreterarne i de öfrige Respective Med-Stånden alltid nämnas af Personer, sorn innehafva publique Em* beten, ser jag ej någon fullkomlig anledning hvarföre Riddarhus Secreteraren icke må äijä någon annan Syssla, enär, genom nödiga föreskrifter, han sättes utur möjligheten att försumma sina åligganden vid Riddarhus-Cancelliet.
Quarstads påståendet, fortfares ändock med rättegången ; men om påståendet gillas och har HofCantzlern eller hans Ombud tillstyrkt, skall quarstaden verkställas; dock bör Underrätts Utslag i både dessa fall, utan uppehåll till Svea HofRätt insändas. Hof-Rätten bör genast deröfver infordra Tryckfrihets Committéens Utlåtande. — Tillstyrker denna quarstads beläggande, må HofRätten der så skäligt pröfwas, efter Utslag, en sådan Quarstad bifalla, och stånde den då fast intill Rättegångens slut. Har Tryckfrihets Committéen afstyrkt Quarstad, men HofRätten ändå finner den äga rum, då må HofRättens Utslag ej i verkställighet gå, utan underställes Högsta Domstolens afgörande. Riksens Ständers Iustitiae Ombudsman äge, att, efter erhållen underrättelse, då sådant mål till öfverläggning förekommer dervid (öfver) tillstädes2 vara; hvarefter honom åligge att Högsta Domstolens Protocoll och Utslag i målet genast till trycket befordra på publik bekostnad, i händelse enskild Förläggare ej skulle erhållas. — Under-Rätt äge ej hufvud - 1 Ordet inhämtas är av Törneblad tillskrivet mellan raderna ovanför de överkorsade orden af Rätten inhemtas. 2 Ordet tillstädes är av Törneblad skrivet ovanför det överkorsade öficer. Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll 797 * Namnsedeln (vara uti Nämnden eller vid UnderRätten öppnad) öpnas, deräst sådant uti Nämnden icke redan skett,2 sakeligen döma i andra mål, än då den tilltalade med Skriftens confisquation och blotta penninge böter sin förbrytelse umgälla får; Men i alla fall skola Handlingarne uti Tryckfrihets mål underställningsvis af Under-Rätt till Svea HofRätt insändas.
I följd af Ståndets beslut vid 3:dje punkten ansågs den i förevarande 5:te punkt framställda 3:dje voterings-propositionen komma att förfalla. 6:te punkten lades till handlingarna. Ståndet vidblef sitt vid denna punkt förut fattade beslut och ogillade den framställda 4:de voterings-propositionen. 8:de punkten: Ståndet, som fann denna punkt ega sammanhang med den 7:de och röra statens ordinarie inkomster, hvilka icke tillhöra den stals-r gle ring, sorn af Rikets Ständer ensamt beror, vidblef sitt beslut och ogillade 5:te voterings-propositionen. 9:de och 10:de punkterna lades till handlingarne, II :te punkten: Ståndet, som fann d nna punkt ega sammanhang med den 3:dje, ansåg, till följd af Ståndets vid sistnämnda punkt fattade beslut, bär fram ställda 6:te volerings-proposition böra förfalla. Utskottets yttranden vid dessa punkter ansågos icke erfodra annan åtgärd än att läggas till handlingarna. Ståndet ansåg den vid denna punkt framställda 7:de voterings-propositionen böra förfalla i följd al beslutet vid 3:dje punkten. Vid denna punkt beslöt Ståndet att, med frångående af sitt beslut antaga Utskottets inbjudning att instämma med Borgareoch Bondestånden, i följd hvaraf den 8:de voterings-propositionen kommer att förfalla. Under åberopande af hvad Ståndet här förut i allmänhet yttrat rörande votering i förstärkt Stats-utskott öfver ordinarie stats-intrader, beslöt Ståndet, med vidblifvande af sitt beslut, att ogilla den vid denna punkt framställda 9:de voterings-propositionen. 19:de punkten lades till handlingarna. Den i denna punkt framställda 10:de voterings-proposition ogillades, dels emedan den i hufvudsaken, sorn af 2:ne Stånd var afslagen, icke tillhörde stats-reglenngen ock om verkställighets-åtgärderna, i sådant fall, icke kunde röstas," dels ock emedan frågan om indragning till Stats-verket af indelta räntor och kronotionde icke, emot 80 och 114 §§ af R.
”Mitt namn är Norsell, jag är gammal skolkamrat med honom.” ”Ack ja, han har så ofta talat om prosten Norken !” Hon blef mållös med det samma. Denna himla-förnumstiga min och detta gamla skolpojksord! Till och med hon tappade konceptet. ”Säg gerna rent ut, Norkenpipa,” sade presten godmodigt, ”så kallade de mig, och doktorinnan har nog hört det många gånger.” När farbror kom hem berättade faster sitt äfventyr. ”Sa du Norkenpipa?! Ha, ha, ha!” Han skrattade så att tårarne runno, och de bruna ögonen skrattade med.220 Den gamla pigan, Hanna, som en tid tjenade hos Pappa och Mamma i Hårderup sade en gång då pappa en hel dag gått ut och in och bara grälat. ”Men go’ bevara me väl, ja tror han lägger yenen ihop på voss.” (Meningen att han lade deras ögon ihop, Man talar om att ”döden försonar allt”. Det är en lögn, som så mycket annat. Det var märkvärdigt att studera Olof Bengtsson då han fått underrättelse om att fadern låg på sitt yttersta. Då han varit hemma för att säga farväl såg han något gripen ut, men sedan allt som han vande sig vid tanken blef han likgiltig. Dödsbudet träffade honom trygg, nöjd till och med. Han kände instinktmessigt att jag ej drifver den vanliga humbugen med familjekärleken. Han talade gerna om fadren både de dagarne han väntade hans död och sedan. Ju mer han talade, dess mera välde den kufvade bitterheten fram. – ”Det skall bli godt för stackars mor när far dör – hon har dragit ett kors med hans tragg, nu blir hon sin egen herre.” – (Der var inbördes testamente, hon skall sitta i orubbadt bo.) – ”Far har alltid varit en despot. Det är säkert att sedan jag var stora karlen, så bara han talade till mig så fick jag tiggarekålan,” sade denne store jätte med en viss humor.221 – Han hade visst aldrig kunnat riktigt med Olof, derför har denne alltid varit ute hos främlingar.
Men under nuvar. förhållande mäste jag helt och hållet bestrida, att detta förslag kan formenlig! komma under öfverläggning, så mycket mer, som, om jag icke erinrar mig orätt, en med Hr Ribbings nu gjorda förslag närslägtad redaction af 1 §:n förut varit framställd af Hr Hjerta. Denna redaction, med hvilken Hr Ribbing också förklarade sig nöjd, framställdes jemväl af Hr Frih. o. Landtm, till R. o. Ad:s bepröfvande såsom förslag till contra-propos. jemte Gr. Frölichs förslag, och då förklarade Den 24 Februari e. m. 645 Hr Landtm., att R. o. Ad. hade antagit Gr. Frölichs till contra-propos. När icke då votering begärdes deröfver, tror jag att det vore mycket oformligt att nu framställa ett förslag tili en särskild § af alldeles samma lydelse; men skulle det likväl anses lämpligt att nu åter framkomma dermed, så anhåller jag, med den rätt, som hvarje ledamot tillkommer, alt deri få göra en modification, nemi. den, att det genast må bestämmas, alt den som vill stifta bancobolag, eller huru orden fallit sig, skall anmäla sig hos K. M. om tillstånd dertill,då K.M., efter föregången pröfning huruvida inrättandet af ett sådant bolag kan finnas för landet ny ttigt eller icke, derom lärer täckas fatta sitt beslut. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, såsom ett tillägg lill den förklaring han afgifvit i afseende på sin mening, att antagandet af Hr Ribbings förslag skulle vara ett upplifvande till någon del af R. o. Adts förra beslut, finge fästa R. o. Adts uppmärksamhet på Ståndets beslut i 7 §:n. Dess början lyder som följer: ”Förr än bank får öppnas och träda i verksamhet, skall iakttagas”, och vidare är upptaget i momtn a), b), c), dj, e) och f) hvad som skall iakttagas. Hr Ribbings förslag borde således hafva fått sitt runi i 7 §tn och i sammanhang med mom. f), om det skulle hafva kunnat blifva gällande.
Man ställde sig i tvenne halfcirklar, fruntimren på den ena och herrarne på den andra sidan af altaret; men dörrarne åt båda af de små sidorummen höllos, af dertill förordnade tjensteandar, färdiga att vid första vink inifrån öppnas. Prosten var redan utgången att införa sin dotter; en allmän tystnad herrskade. Nu gäller det, värdaste läsarinnor; låt oss blygsamt draga oss åt sidan. På en gång gafs det väntade tecknet; dörrarne upprycktes, och från den ena inträdde brudgummen, herr kommissarien Lynnell, åtföljd af sin ärade herr fader och fyra ungdomsvänner, så kallade småsvenner eller brudriddare, och från den andra bruden, i blygsam förvirring, vid prostens arm, ”med kronan i de mörka hår.” Henne följde fyra brudtärnor. Prosten tog handboken och steg fram till altaret, de unga till den motsatta sidan, der de knäböjde vid fastställd tid, och de fyra tärnorna och småsvennerna utspände, såsom pell, prostinnans egen stora, röda brudshawl öfver det gråtande paret. Alla damer höllo pligtenligt sina näsdukar och herrarne sina hattar för ögonen, eller, kort sagdt, allt gick i så behörig ordning, som man kan vänta sig det vid ett väl tillställdt bröllop. Men bröllopet i S–aryd var icke bestämdt att fortgå med samma enformighet, som dylika högtidligheter i allmänhet. Af någon händelse, – traditionen förmäler dock icke hvilken – kom doktor Klein att hålla sin hatt nog mycket åt sidan, hvarigenom han fick tillfälle att, i den stora spegeln midtemot sig, fästa ögonen på något föremål, hvilket tycktes höra till den grupp, som omgaf brudparet. Han blundade och gnuggade sina ögon med flata handen, såg åter dit och blundade på nytt, for med näsduken öfver ansigtet, och såg åter dit. Var han då förhexad? ”Det är ej någon synvilla,” sade han för sig sjelf, ”och jag begriper dock ej, huru det kan vara en verklighet.”
Vid öfvervägande af hvad tillgängliga handlingar i detta mål innehålla, hafva Rikets Ständer funnit, det åtskilliga förhållanden härutinnan förekomma, hvilka, fastän de icke kunnat i domstolsväg medföra Öhrwalfs befrielse från ersättningsskyldighet, dock såsom billighetsgrunder synas förtjenta af synnerlig uppmärksamhet. Enligt hvad kändt är, var den år 1844 skördade säd, till följd af inträffad regnig väderlek, i allmänhet slö och mindre väl inbergad, hvadan ock, uppå underdåniga framställningar derom, att tillämpningen af föreskrifterna angående beskaffenheten af räntegild spannmål skulle tillintetgöra möjligheten för de skattskyldige att spannmålen in natura leverera, E. K. M:t, uti nådigt Bref af den 29 November 1844 samt den 14 och 28 Januari 1845 behagade förklara att, vid leverering in natura af 1844 års spannmål uti Upsala, Nyköpings, Westmanlands och Stockholms län, densamma finge anses såsom levereringsgild, så vida den befunnes rensad ocb efter äringens beskaffenhet strid. Den af Öhrwall lill E. K. M:ls och Rikets Statskontor insända redogörelse för den år 1845 till Warbergs Kronomagasin inlevererade spanmål finnes jemväl vara försedd med vederbörande kronofogdes intygande om densammas räntegilda beskaffenhet; och ehuru spannmålen, såsom mindre väl inbergad, varit mera än vanligt underkastad försämring, då den vid transport sjöledes under den varmaste årstiden legat 14 dagar sammanpackad i fartygets botten utan luftvexling och utan att kunna omskyfflas, synes den likväl vid inlastningen icke hafva varit oanvändbar för Kronans behof, enär försäljningspriset för den under transporten forskämda säden kunnat vid den om hösten anställda auktionen uppgå till 7 R:dr 25 sk. tunnan. Med Expeditions-Utskottets Förslag till and. Skrifvelse, N:o 188.
Män skulle hindras uti den, enligt st Capitlet 3 §. af Lagförslaget, dem ålig - fiol Ziag-Utsiottets Bet^nkanden.. gande skyldighet, att draga försorg om försäljning af tillgångarne i varor och i andra lösören, som till fastighets bruk och drift icke äro nödige; och är på sådan grund den rättelse i stadgandet sökt, att hustruns boskillnadsansökning borde ingifvas antingen på samma gång då mannens Borgenärer öfver hans Cessions-ansökning höras, eller, örn det då, i anseende till hennes behof af god man, icke kunde ske, sist sex veckor eller tvenne månader derefter, äfvensom det ansetts, att 6 §. i detta Capitel jemväl borde derefter rättas. Enär Utskottet öfvervägat berörde anmärkningar, har det förefallit Utskottet, som fråga snarare skulle kurtna väckas , huruvida hustruns enskilta egendom någonsin borde kunna tillgripas, utan att vara af mannens Borgenärer henne lagligen från vunnen, och om icke, pLsudan grund, hon rätteligen vore att anse endast för svarande part i Concoursen, eller såsom den der hade att värja sin rätt, filett i den händelse, att Borgenärerne gjorde något bestämdt anspråk på hennes egendom ; men, då ordningen likväl kan fordra, 'ak den tvist, som emellan henne och Borgenärefpe uppstår, skall utföras och afgöras på en gång med den egentliga Concoursen, har Utskottet trott sig ej böra frångå , hvad Lagförslaget i detta afseende innehåller. Att deremot inom en ännu trångare prtesctiptions-gräns inskränka hustruns rätt, finner Utskottet betänkligt att tillstyrka, i synnerhet som boskillnadsansökningen, enligt den i 5rte Capitlet 34 §. af Lagförslaget lagde och hit äfven lämpliga grund , måste anses bestridd , så länge den icke blifvit Lagutskottets Betänkandetti 603 bestämdt medgifven. Att åter något hinder icke uppstår för den åtgärd Gode männen i ofvananforde måtto tillhör, finnes af -gtde §. i detta Capitel af Förslaget.
På bordet stod en lampa, och den matthvita kupan tvingade skenet ned öfver hennes ansigte, så att de bestämda färgerna framstodo bjertare än eljest, – denna lätt gulaktiga hvithet mot läpparnes friska karmin. Han fick sådan lust att kyssa henne med ens, men så kom han ihåg kyrkoherdens varning. »Om jag sade att jag kände kärlek för er, så ljög jag», sade hon med tonen hos en skolpojke, som läser upp ett stycke ur en hjeltedikt, hvilket särskildt slagit an. Det var tydligt att hon läst öfver. »Men om ni verkligen tycker om mig – och det tror jag ni gör – så skulle jag nog kunna hålla af er, visserligen icke som af min pappa, men kanske så der som jag nu håller af farbror eller min kusin Richard.» Patronen spratt upp ur sin hänsjunkna ställning. »Jaså, håller du af honom?» »Naturligtvis. Jag har ju inte mer än den samme kusinen!» Hon såg på honom, nästan förnärmad, och då var hon helt sig sjelf. Det var icke särdeles lofvande, – denna möjlighet att bli afhållen som en kusin, men ... »Det kommer sedan, det kommer sedan», försäkrade han. »Nä-ä», svarade hon med mycken bestämdhet, »det var just det jag ville säga, att det tror jag aldrig det gör.» Han smålog i medvetandet om att han visste så oändligt mer än hon. »Jo det kommer», sade han, »det kommer när vi bli gifta.» »Hå, det kan väl inte göra så stor skilnad», sade hon öfverlägset, »hvar och en vet väl att förlofningstiden är den lyckligaste!» Han förstummades inför så mycken visdom. Hon talade med en säkerhet, som om hon varit förlofvad minst ett dussin gånger. »Selma har väl inte något annat tycke?» sporde han försigtigt. »Nä-ä, Gud bevars, jag har aldrig brukat vara eldfängd af mig.» Hon ansåg sig ha en ofantligt lång tid att se tillbaka på. »Nå, men i så fall, så ...» »Ja, det är det jag också tänkt», inföll hon lifligt, i den tro att hon förstått hans mening, »det kan vara lika bra för det.
Hamilton må se, att det icke ärafen slump eller hazard, jag kommit altvtlra mig i denna fråga. Hr Lagerhjelm: En värd ledamot liar önskat, att jag icke skulle begära vidare uppläsning af hvad som vid sista riksdag föreföll uti de ämnen, förevar, betänkande omfattar. Jag får äran upplysa och påminna derom, att innan den ledamoten uppträdde med denna hemställan till mig, hade jag gifvit tillkänna, alt jag icke önskade uppläsning af annat än det, som rörde bänkm.valet. Orsaken dertill var den, att jag sjelf yttrade mig vid förra riksdagen, rörrde de öfriga punkterna, och icke kunde hafva den oblygheten alt begära uppläsning af mina egna tankar vid förra riksdagen. Frih. Boye, Fredr.: En värd ledamot har yttrat, att arithmetiska beräkningar här icke vöre behagliga. Jag täger mig friheten säga honom, ratt det kommer sia deraf, att de icke äro pålitliga, utan kullkastas af den historiska sanningen. Jag ber den värde ledanioten, som genom sina arithmetiska beräkningar trodde sig kunna ådagalägga, att minoriteten skulle genom bänkm.valet kunna bättre uttrycka sin tanke, erinra sig, huru bänkm.valet tillgått under föregående riksdagar, och om minoriteten då kunnat göra sig gällande och om electors-valet varit det minsta enligt med minoritetens tanke. Jag förenar mig med dim, som yrkat bifall till Utsk;s förslag. Frih. Hamilton: Jag har nödgats begära ordet för att förklara, att jag icke, såsom Hr Lefreö tyckes tro, såtter mig emot den princip han framställt, eller att allmänt val lill electoror vore lämpligast. Derom förenar jag mig med honom; men jag anser frågan, hvarom vi hafva att yttra oss, vara den, huruvida Ståndet i och för bänkm-valet skall indelas i i5 delar, eller, såsom Utsk. föreslagit, i större afdelningar. Kan Hr Lefren , i händelse af votering, drifva igenom att contra-propos. kommer att innehålla allmänna val, skall jag likväl ej sätta mig deremot. Hr von Heyne, Georg:
Det tillstånd Stä* derna i Vesteroch Norrbottens Lä^genom 1689 års Resolution erhållit, att af hvarje Handtverkare på Landet uppbära 2 Daler S:mt, anse Rik'sens Ständer, då Kongl. Resolutionerna af 1725 och 1739 angående Gernings-ören icke innefatta något Den 7 Juli. 733 något undantag, och det sorn genom i68g ars Resolution blifvit dessa Städer beviljadt, utan. tvifvel haft afseende på deras behof för den tiden , hvilket nu ej kan vara större för dein än för de öfriga Rikets Städer, ej heller kunna sträckas längre, än till rättigheten , att efter i Daler S:mt eller 16 sk. Råneo på personen uppbära Gernings-ören. I öfrigt och då Gernings ören äro i Stat påräknade, -såsom en Stats-Verkets ordinarie inkomst, kunna Riksens Ständer ej medgifva någon annan ändring eller eftergift. Hvilket Riksens Ständer till svar å Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i underdånighet skulle tillkännagifva. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad , trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! På Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndets Eders Kongl. Maj:ts I underdånigste , tropligtigste tjenare och undersåter vägnar Carl Mörner h. t. Landtmarskalk. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan h. t. Talman. På Bonde-Ståndets väpnar O J. A. Lindblom n. v. Talman. Lars Olsson n. v. Talman. vägnar tppläst 734 Den 7 Juli. Uppläst hos Samteliga Rilis-Ständen dén 7 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Sedan Riksens Ständer vid Stats regleringen nogsamt funnit, att den Hofhållnings-summa af 270,000 If:dr, Riksens Ständer vid Riksdagen .1809 och 1810 Eders Kongl. Maj:t i underdånighet erbödo, och Eders Kongl.
insikt af .denna sanning, livarföre ock många sköterskor skilja sig frln lieinniet för att arbeta p&amp; egen hand. Och h i l k a svårigheter soni vanta den &gt;oberoende » skjiiksköterskan Iia vi nyss talat om » &gt;&amp; !en ack! » tillade Sopliialieniiiiets föreståndarinna, då j ag reste mig för att taga farväl, » vi stå ju ännu blott i början af vårt verk, utsatta föi alla de stötestenar ocli .svhiglieter soin alltid vänta pioiiiererna. ' A t t en så nybildad kHr som de svenska sjuksköterskornas ännu ej hiinnit erhklla den disciplinära stadga och betydelse som t. ex. Englands och Frankrikes, faller af sig själf. Diii. finnas redan hela armder af utbildade, iiiider utiniirkt befäl lydande sjuksköterskor, vi ha endast en helt liten trupp. JIen denna trupp bildar en god kärna, kring hvilken, som jag hoppas, allt framgent nya friska, af den ratta andan besjälade krafter skola sluta sig. D Sådant var ungefär mitt saintal med Sopliiahemmets förestandarinna. ' J a g har försökt ktergifva det här sh ordagrannt som möjligt. D e däri uttalade tankarna ha nämligen synts mig betydelsefulla, emedan de uttalats af en person, hrars ord, i kraft af den stallning hon innehar och den lifserfarenhet hon viiniiit, r ä l kunna betraktas som ett viktigt inlägg i frkgan. 3: e: Sedan jag liiiiinat Sophiahemniet bakom mig, styrde jag riiina steg till ett annat, lhgt ' anspråkslösare hem för sjuksköterskor: 2Xlisabethsystrarnas~ hem N: o 21 NO&amp; Smedjegatan. Elisabethsystrarna tillhöra, som bekant, en utländsk katolsk orden, hvilken utskickar sinn inedlehinar till fraininande länder för att dar verka inom den privata sjukvården. Xycket har blifvit sagdt emot den katolska inblandnin gen och den fara, som densamma skulle innebira för vkrt samhälle.
På sådant, som att få Saida till maka, tänkte han icke; han tänkte icke ens på att vinna hennes genkärlek. Han tänkte icke på lycka eller olycka, nutid eller framtid, men han älskade och han kände all kärlekens ljufhet. Kap. VIII. Före och under ett bröllop. I två eller tre dagar efter det Saida farit bort, hade Ottos själ rik sysselsättning. Minnet gaf en vänlig hand åt fantasin och Saida stod för hans själs öga. Men efter dessa få dagar blef hennes bild något skummare och den tillfredsställde honom icke mera. Det vaknade hos honom den smärta, som af jordens barn kallas längtan. Han ville se henne, sådan hon verkligen var; med minnets teckning var han icke nöjd. En afton, sedan solen redan gått ned, spatserade Otto i trädgården. Innan han visste ordet af, mötte honom Clara. Störd i sina tankar, betraktelser eller känslor, spratt han till och sade: du Clara här, så sent? Ja, jag fick medlidande med dig stackars gosse, som spatserat här en god halftimme i denna tunna rock. Jag kom för att be dig in eller ... tag åtminstone denna kapprock, som jag, ser du Otto, har med mig åt dig. En halftimme, säger du; det är omöjligt. Aldrig mera än fem minuter. Hvad fattas dig Otto? Du har hela dagen varit så tankspridd; så var du inte i går eller i förgår eller nånsin förut. Var jag inte så i går och förgår, så är det underligt, ty då var jag redan alldeles såsom nu. Någon är ändå skillnaden, ty jag förstod mig inte då ännu på att längta; det var blott ljuft, men nu är annat. Älskar Otto verkeligen henne, som for bort? Älskar du Saida? Om jag älskar, hvilken fråga! Kan Clara tänka sig annat, än att jag skulle älska henne. Minns du henne, såg du på henne, hörde du henne tala, hennes röst. Sådana väsenden äro satta hit på jorden för att älskas. Och sådana som Helena, hvarföre äro de satta hit? Är det för att lida? För att fördunklas utaf stjernor af en högre ordning. Kärleken har då gjort dig hård, obarmhertig och ... kärlekslös. Det är illa.