Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annu bättre vore, om, såsom jag vid flera riksdagar föreslagit, staten lörskotterade landtmätaren och denne icke nödgades plockvis af delegarne utsöka sin fordran. Staten skulle sedermera af jordbrukaren uttaga de förskotterade medlen och jordegaren undginge derigenom att kunna komma att betala mera än han borde, samt landtmätaren att få vänta, ofta i flera år, på den ersättning, som honom tillkommer. Det har blifvit omnämndt att landtmätaren vill uppskjuta förrättningar för att få resa vidare. Jag frågar, är det tank - Den 18 Maj. 403 bart, att en landtmätare, som vill sköta sig, bara för att få högre reseersättning, vill förspilla sin arbetstid med onödiga resor? Hvad det beträffar, att landtmätaren, för att höja arfvo desräkningen, skulle upprita för mångå figurer på kartan, eger man icke att förutsätta något sådant, ty en landtmätare är dock en tjensteman, och hos en tjensteman måste man antaga att han efter hästa förmåga söker fullgöra sitt kall. lag anhåller att den af Utsk:t föreslagna underd. skrifvelsen till K. M. måtte af Ståndet antagas, och är öfvertygad alt K. M. före förändringens vidtagande kommer att höra vederb:de myndigheter, eller ock förordnar om en komités nedsättande. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bilall till och dels återremiss af Utsk:ts förev.de hemställan, framställdes propos. på bifall till densamma, och då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft öfvervigten. Hr von Koch: Jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, täcktes föreslå R. o. Ad., att de 2:ne punkter, som följa efter den sednast afgjorda, nu måtte föredragas. Sedan R. o. Ad. härtill samtyckt, föredrogs 21:sta punkten (sid. 25). Utsk:ts hemställan bifölls. 22:dra punkten (sid. 25). Hr von Koch:
Beträffande derefter slutmeningen i samma mom., som angår förlust af burskap eller privilegium, så anser jag, lika med BondeSt., detta tillägg böra helt och hållet borttagas. Man åberopar väl det redan fattade beslutet om apothekare i fråga om oloflig brännvinstillverkning; men då hade man mera skäl att stadga särskildt ansvar, enär apothekarne fått rättighet alt begagna distilleringspannor för pharmaceutiska behof. Här åter förfaller detta skäl; och då controllen är lika lätt som annorstädes, instämmer jag för min del med BondeSt., samt anhåller om särskild propos. å 1 mom. Frih. Jfoye: I hopp att vi få särskild propos. på hvarje mom. för sig, skall jag nu inskränka mig till att instämma med BondeSt., under erinran om den vigtiga sats i all brottmålslagstiftning, att ett ringare brott bör beläggas med 21Ö Den 29 Januari f. m< ett ringare straff. Erkänner man detta, så behöfver jag blott vidare erinra, att det utaf Hr af Billbergh åberopade beslut angick ett grofvare brott. Gr. Horn: Jag hade önskat, att de ledamöter, som fästat sig vid den nu ifråga var. §, velat gifva åt apothekarne en vidsträcktare rätt, än Hr Cederschjöld föreslagit; ty jag finner det vara orimligt att vilja förneka apothekare att säl ja droguer på stället. Ett förhud i detta afseende synes mig härröra från en välmening, som ej står tillsammans med rättsbegrepp och riktiga åsigter i öfrigt. Man omfattar, snart sagdt, med fanatism alla möjliga utvägar att hindra brännvinsförsäljning; och detta är, efter min tanka, rätta vägen att förfela det ändamål, man söker. Det skulle i sanning vara besynnerligt, om en landtman, som inkommer sjuk till staden och på apotheket begär bot, icke skulle få på stället begagna medicameutet. Hvar och en finner orimligheten häraf, och jag önskar således, att från [ mom. måtte uteslutas all fråga om apothekare och deras droguer.
Jag kan således icke annat än yrka afslag å denna punkt, som dels icke innehåller annat än hvad, som redan är stadgadt, dels endast tillägger onödiga inskränkningar. Frih. Gederström: Med anledning af Gr. Mörners yttrande, att en del af hvad som här är föreslaget redan finnes stadgadt, får jag upplysa, att detta Betänk, ingalunda åsyftar, 192 Den 13 Juni 1. m. att den nu gällande handelsordning fortfarande skall bibehållas, utan skulle genom den förordning, som, byggd på de grunder Utsk:t här framställt, komme att utfärdas, hittills gällande handelsordning upphäfvas. Hvad beträffar den förut intagna föreskrift, att den som viii idka handel, skall kunna läsa och skrifva, ansåg Utskrt, i betraktande af den allmänt nppdrifna färdighet, som i dessa stycken uti folkskolorna meddelas t. o. m. allmogens barn, någon föreskrift härom icke vara behöflig. L fråga åter om vilkoret att hafva begått Herrans Heliga Nattvard, vill man i vår tid icke, att verldsliga fördelar skola göras beroende af religiösa förrättningar. Afven ansåg Utsk:t att, då man vill att somliga personer, till följe af sin tjenstebefattning, icke skola hafva rättighet att idka handel, förbudet borde utsträckas jemväl till deras hustrur, emedan det eljest lätt kunde eluderas på det sätt, att hustrun gjorde anmälan till rättighets erhållande och sedan utöfvade den med mannens kraftiga biträde, men i strid med lagens stadgande, hvad honom anginge. Frih. af Ugglas: Det är visserligen sannt, att de stad gande!), som förekomma i punkten 2:o, hufvudsakligen återfinnas i 1846 års förorda., men då detta skrifvelseförslag afser att framlägga alla de grunder, på hvilka man anser att den nya handelsordningen bör byggas, kan jag icke finna olämpligt att, hvad tjenligt förut finnes stadgadt, här återupprepas.
Heder! Hm! Du har heder af att jag fått BERTHA. Gå ut ur mitt hus, usling! WILLMER. noga, men med fiender ska man räkna hårstrån! Och du ska få räkna mig med äfventyrerska, lita på det! (Går). Ditt hus! Med kamrater räknar man inte så NIONDE SCENEN. BERTHA. ABEL. ABEL. Du kommer att stupa på din dumhet, Bertha! ANDRA AKTEN Att låta en vän gå ifrån sig som fiende, det är farliga saker. BERTHA. mig! han vågade erinra mig att jag var en qvinna. ABEL. An, låt honom komma! Han vågade kyssa att erinra sig! Du har lekt med elden. BERTHA. Vet du det tror jag alltid en man kommer kunna lefva som kamrater utan att det ska bli eld. ABEL. Elden! Ser man aldrig en man och en qvinna det allt bli brinna af! Nej, vet du, så länge det fins två kön, så lär BERTHA. Ja, men det ska tas bort! ABEL. Ja det ska... Försök! TIONDE SCENEN. DE FÖRRE. PIGAN. PIGAN (håller igen sitt skratt). Richard... Richard Wahlström! Det är en fru derute, som kallar sig... BERTHA (går mot dörren). Åh, Richard är här! KAMRATERNA ABEL. gäller det om vi kan reda din härfva, Bertha! BERTHA. Nå då få vi öppna sammankomsten! Nu Reda'n eller klippa af den! ABEL. Eller fastna i den! Ridå. TREDJE AKTEN. Samma dekoration som förra. Taklampan tänd. Månsken utanför på atelierfönstret. Kaminen är eldad. FÖRSTA SCENEN. BERTHA och PIGAN. (BERTHA klädd i en morgonrock af spetsar, syr på den spanska fruntimmerskostymen; PIGAN plisserar ett fräs). BERTHA. man. Det är inte roligt att sitta uppe och vänta sin PIGAN. vänta på frun. Det här är första gången han är ute ensam... Tror frun att herrn har roligare att sitta och BERTHA. ma då?
Part hvarje gång blefve ålagd att betala sin Vederparts kostnad, skulle det med ofvanberörde böters förhöjning afsedde ändamål vinnas. Lag-Utskottet, som fått detta allt till sig remitteradt, har det icke undfallit, att i anseende till det genom tidens förändrade skick och inträffade omständigheter fallne myntvärdet emot det vid Lagens stiftande varande, de i frågasatte böter på långt när icke för det närvarande äro svarande mot hvad de voro den tid de bestämdes, och följakteligen ej heller nu så känbare för den, som dertill fälles, som vid besagde tid; Men då detta förhållande inträffar med alla i Lagen uti penningeböter utsatte straff Lag-Utskottets Betänkanden, 55 straff-bestämmelser, samt partiela förändringar deruti oundvikligen skulle föranleda till en olikhet uti desse bestämmelser och en rubbning af det för de samma i Lagen antagne Systeme, samt härtill kommer, att i det fall, hvarom fråga nu är väckt, Domstolarne äga tillfälle , och jämväl till följe så väl af hvad Lagen i 21 Cap. Rättegångs-Balken stadgar, som ytterligare uti Kongl. Brefvet den 27 Maji 1801 blifvit förordnat, äro pligtige att tillägga en vinnande Part ersättning till det belopp, sorn emot hans verkeliga kostnad svarar , linner Utskottet anledning icke vara att tillstyrka bifall till de förenämnde foreslagne ändringar uti La» gens nu varande stadgande. Till Riksens Höglofl. Ständers pröfning varder detta vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 14 Januarii 1818* N:r 14. Lag-Utskottets Utlåtande, angående Cancellie-afgift för ansökningsoch besvärs skrifter i enskildte mål. CjTenom den 5:te i denne månad meddeldt Remiss, har Hedervärda Bonde-Ståndet till LagUtskottets utlåtande ©fverlämnat den af Riks* dags-FulImägtigen från Christianstads Län, Pehr Nilsson, uti då ingifvit
»Drummligt? – hvafalls?» sa jag. »Det var också ett uttryck!» »Ja, kära tant Lova, det är nu en gång så, att endera är vi män monogamer eller polygamer.» »Hä?» sa jag. »Endera ha vi anlag för månggifte eller engifte. Det är förbannadt obehagligt för den som har anlag för månggifte, men –» »Ptro!» sa jag. »Vill du säga, att en mann med anlag för månggifte, har rättighet att vara sin hustru otrogen?» »Det är alls inte fråga om att vara otrogen! En mann kan mycket väl älska sin hustru ändå, och det är jag säker på att farbror » »Fy!» sa jag. »Fy!» »Det där förstår inte tant Lova!» Nu hade Villy sin öfverlägsna ton igen. »Nej Gud ske lof. Att äktenskapet såsom sådant inte är något skydd mot kärleken, det har jag både sett och kan förstå, ty ger inte ett äktenskap den högsta lycka, så ger det den högsta olycka, men det här! Kan du för öfrigt visa mig en enda kvinna – som skulle kunna handla så – älska sin mann och ändå Fy, säger jag ännu en gång!» »Det är en förbaskad skillnad», sa Villy med hetta. »Att det finns olika sedelagar för de olika könen, erkänner väl alla modärna människor numera.» »Men jag är ingen modärn människa, jag, därför erkänner jag ingenting. För mig blir ett smutsigt linne ett smutsigt linne, hvem som än begagnar det. Men för öfrigt bryr jag mig inte ett dugg om dina modärna åsikter: jag bryr mig bara om min hederliga, rara Ruffen, som råkat så illa ut!» »Kors, jag trodde, att tant Lova allra minst skulle begära skilsmässa!» »Nej du», sa jag med darrande läppar, »när man haft allting gemensamt i 26 år, älskat hvarandra och lidit med hvarandra, så skiljs man inte därför att den ena råkat i olycka och den andra fått sorg. Såvida inte – såvida inte! — Ja, i vägen för Gustafs lycka kommer alldrig hans gamla Lova att gå. — Men nu är det kanske så godt du lämnar mig, min gosse.
Jag kan icke föreställa mig att ProvincialLäkare äro anställde och på Rikets stat uppförde endast för att figurera vid möjeligen inträffande smittosamma farsoter, eller för att i Bil, till Ridd, o. Bd, Pr, i Band. 22 338 Den 15 Februarii, Länets residens handhafva styrelsen af’ de under Seraphimer-Gillet bestående inrättningar för sjukvården. Jag har trott att en landsfaderlig omsorg för folkets helsa icke bör sträcka sig blott till åberopade allmänna fall, utan att denna omsorg närmast vinner sitt värde likasom sin ljufvaste belöning, då den vid alla inträffande sjukdomstillfälligheter erbjuder en lätt tillgängelig läkarevård. Regeringen har också genom flere, tid efter annan i serskildta Län vidtagne messurer, visat sig utgå från denna åsigt. Att deremot norr* delen af Halland under långa tider saknat hvad i detta hänseende med lika rätt varit att förvänta deraf må man lika så litet draga den slutsatts att ortens innevånare icke hafva behof af ett närmare läkarebiträde, som den att folket med liknöjdhet upptager den brist som häri sig företer. Den vissa bekymrande följden är under ett sådant förhållande, att åt ett ovisst öde nödgas anförtro utslaget emellan hopp och fruktan. Då endast genom känbara uppoffringar och besvär, kanske ock för sent, läkaren måste på annan ort sökas inser man lätt att allmogen häldre lemnar den sjuke åt Försynens skickelse, ån underkastar sig kostnader af nämnde art. På sådant sätt skingras mången husfader och husmoder i förtid från den detn omgifvande afföda; på sådant sätt skördas äfven denna undan den framtid, då Staten kunde påräkna dess krafter och verksamhet. Hvad jag nu haft äran framställa inne - Den i5 Felmarii. 55g fattar en sann målning af läkarevårdens tillstånd i den ort der jag snart ii år varit ordinarie Domare. I denna egenskap, så väl som i många enskildta tall, kan jag vitsorda det ytterliga bekymmer och de olägenheter som ifrån brist pä en hastigare och mindre kostsam läkarevård äro oskiljiktige. En bel allmänhet synes likväl med största fog påkalla vidtagande af en dylik amtallt.
Således har jag aldrig trott förenämnde praxis kunna formenligen åberopas såsom grund för en reservation i de fall der den, såsom här, icke har iakttagits. Jag har deremot låtit anteckna mig såsom reservant derföre, att jag på detta sätt ville tillkännagifva min önskan att, under ärendets fortsatta handläggning, vidblifva den mening, jag tillförene i likhet med lt. o. Adis majoritet hyst och uttalat. Jag har äfven velat göra en anmärkn. mot ett af de skäl, som Utsk. anfört för sitt nu framställda förslag, eller att en skatteförhöjning bestämdt skulle blifva följden af den förändring, Utsk. förra gången föreslog. Att en sådan förhöjning icke behöfver inträffa, såsom verkan af den ifrågasatta förvandlingen, har Prosten Schram visat i sin reservation. ■Frih. Palmstjerna har visserligen förklarat, att hans beräkningar i visst afseende skilja sig från Prosten Schrams, och detta torde lätt förklaras deraf, att den enes grundar sig på iakttagelser af förhållauderne under 10 år och den andres på enahanda .iakttagelser under 20 år. Derigenom(har skiljaktigheten upkommit; men om man tager en längre tid tillbaka till utgångspunkt, så ser jag icke annat än att det resultat, hvartill man då kommer,- måste" blifva desto tillförlitligare, och då visar sig äfven, att en förhöjning icke skulle inträffat, utan snarare en förminskning. Men, Mine Hrr, ehuru fullt erkännande den försakelse, R. o. Ad., ådagalägger, då del fogar sig efter en annan öfvertygelse än Ståndet sjelft uttalat, tror jag mig dock ega skäl att för egen del biträda de ledamöters tillstyrkande, som önskat bifall å StatsUtsk:s förevar:de Utlåt.
Iåns erhållande framför egare af trähusbyggnad, har fråga om ett så beskaffadt tillägg till berörde mom. blifvit inom Utskottet väckt; och då det vore serdeles fördelaktigt, i händelse stenhus mera allmänt uppfördes i rikets mindre städer, anser Utskottet det föreslagna företrädet böra medgifvas, samt får i sådant afseende tillstyrka, 28:o att vid mom. 3, litt. b, af 181 § i Banko-reglementet följande föreskrift måtte få införas, nemligen: På stenhus, som hädanefter i rikets städer, utom Stockholm och Götheborg, uppföras och förses med brandbotten, stentrappor och stengolf i förstugorna, meddelas företrädesvis lån, enligt de grunder i öfrigt, hvilka äro stadgade i afseende på lån emot pant af fast egendom i städerna. Uti sednare punkten af 5 mom. i merberörde 181 § af Banko-reglementet stadgas, bland annat, dels att vid nya låns utgifning låntagare skall tillställas en tryckt promemoria, innefattande underrättelse om grunderna för det under benämning af bankostil iakttagna ränleberäkningssätt, och dels att beloppet af de lånpåkostnader, Banken förskjutit, skola antecknas å qvittenset för den inbetalning, af hvilken desamma blifvit godtgjorde Om Rikets Höglofl. Ständer bifalla Utskottets här ofvan gjorde hemställan angående upphörande af ränleberäkningen efter bankomethod eller bankostil; så lärer föreskriften om en promemorias utlemnande böra borttagas. Enär åter Rikets Ständer bifallit den i Banko-utskottets berättelse N:o 14, §15, yttrade åsigt, torde vid det sednare stadgandet böra tilläggas föreskriften om afbetalningarnas anteckning å qvittenserna.
Ni hade naturligtvis funnit det mera formelt, om jag stämt möte med er på en bolagskrog i utkanterna af söder, kommit dit med lösskägg, blåa glasögon och förklädd, stängt in oss i ett rum, som sorgfälligt reglats och så i tragisk ton, hvarför inte också på ett främmande språk, deklamerat min plan för er. Nå ja, det är ett sätt det med. Jag antar att ni läst i någon brottmålsroman, att det går till så; men mig borde ni känna litet bättre. Och dessutom är det här inte fråga om att arrangera en romantablå, utan vi hafva med en verklig affär att skaffa, och ju mera prosaiskt vi se denna sak, dess bättre skall den lyckas för oss. – Det är då ert fullkomliga allvar? Brauner ryckte på axlarne utan att svara. – Och ni tror att ni kan räkna på mig? – Det är jag öfvertygad om. Jag skulle inte vändt mig till er annars. – Men, om ni skulle missräknat er på mig? – Jag har inte missräknat mig. – Jo, konsul Brauner, denna gång har ni verkligen gjort det. Felix Brauner såg ej det minsta öfverraskad ut. – Verkligen? frågade han. – Ja; ty jag vill inte taga någon befattning med detta. – Man gör mycket som man inte vill. – Ni tror er då kunna tvinga mig? – Ja, i värsta fall, så måste jag anlita denna utväg. – Det kan ni inte. – Vi få väl se. – En gång var jag af omständigheternas makt tvungen att lyda er, jag trodde det åtminstone i min förfärliga blindhet. En gång till följde jag ert råd, äfven då ansåg jag mig, dumt nog för öfrigt, tvungen att gå in på edra förslag. Men nu är jag en fri man. Jag kan handla som jag vill, och underkastar mig förr ekonomisk förlust än jag samtycker till er afskyvärda plan. Jag är ej bunden vid er längre. – Inte åtminstone med sympatiens band, det är säkert. Jag har aldrig räknat bundsförvandter bland mina vänner, ty sympatien är ett svagt och opålitligt ting, när det gäller att handla. Nej, då litar jag bättre på er, som nog ej egnar mig någon öfverdrifven kärlek.
Emi ko -diskon (-verket i Stockholm, har förenämnda uppdrag blifvit af Fullmäktige öfverlemnadt åt en af Diskont-direktionens ledamöter, Advokat-fiskal en och Protokolls-sekreteraren N. A. Heurlin, som, enligt hvad Utskottet anser sig böra vittsorda, detsamma med ospard möda och synnerlig sorgfällighet fullgjort, så att han icke allenast genomgått och granskat de vid nyssberörde Diskont-verk den 31 December 1848 inom linien balanserade lånen, utan ock, under Liden fran början af år 1849 till slutet af Januari månad innevarande år, med fortfarande uppmärksamhet följt ombudsmännens handläggning af dessa ärenden och vidtagit erforderliga åtgärder för alt söka indrifva hvad å ifrågavarande lån möjligen kunnat erhållas, samt, såsom hufvudresullat af omförmäldta mödosamma arbete, Banlco-Utskottets Utlåtande, N:o 8*2. 3 till Banko-diskont-direktionen öfverlemnat dels en i tabellarisk form uppställd berättelse, angående ifrågavarande lån, utvisande forhållandet med desamma den 31 December 1850, dels ett sammandrag öfver de, under tiden från 1848 års slut till den 31 nästlidne Januari, å lånen skedde afoch slutbetalningar, hvaraf upplyses, att under nämnde tid blifvit lill kapitalen betalde 15 st. lån, med 4,275 R:dr 4 sk. 11 rst., samt å de öfriga afbetalningar skett till belopp af 6,906 R:dr 26 sk. 9 rst., så att tillsammans 11,241 B:dr 31 sk. 8 rst., öfverränlorne oberäknade, derå ingått, dels ock en öfver de sistnämnde dag qvarstående 595 st. lån å tillhopa 338,059 It:dr 17 sk. 3 rst. uppgjord klassifikation, hvarigenom desse lån blifvit indelade uti följande 5 klasser, nemligen: Klass 1. Leni, för hvilka ytterligare godlgörelse, med någon sannolikhet, synes vara att påräkna, till antal af 30 st.
B:co. Sådant arbete är belaldt icke efter beting ulan med dagspenning och äfven timvis,således Lex. rensning och piskning af blånor är förrättad för dagspenning: lill arbetaren Segerberg på en månad för öfverarbete med papperssorleiing 124 timmar å 4 sk. B:co. Piskning och damning af pappersbitar har också betalts timvis, och för Vedtrafning är utbetaldt på ett år 71 R:dr 8 rst. B:co, med mycket annat dylikt, som i sig sjelf visserligen är obetydligt, men tyckes mig kunnat förrättas på lediga stunder af Brukets egna arbetare, som både äro talrika och ganska väl lönla, och öfver hvilkas brist på sysselsättning man beklagar sig. Jag vill ej nämna att sotningen synes kosta 7 R:dr i hvar månad och att dessutom 86 utbetalats vid ett tillfälle 20 R:dr för kakel ungspipors rensning, ej heller att en messingsnyckelhängare köpes för 12 R:dr B:co m. m. emedan allt sådant är bagateller oell af mindre inflytelse. Berättelsen omförrnäler, att Bruket bar ett par oxar och 4 st. egna arbetshästar, af hvilka sistnämnde 2:ne äro köpte i Hedemora för 466 R:dr 32 sk., eller 700 Rulr R:gs, och ehuru dessa dragare kostade i utfodring under år 1842 nära 1000 R:dr R:gs, så förekomma dock forlöner tidt och ofta uti Cassaoch Omkostningsräkningarne till ganska betydliga belopp, hvarjemte serskild betalning för körning till åkerbruket, och dessutom en utgift år 1842 endast för gruskörning 135 R:dr 26 sk. Kanske skall det synas småaktigt att anföra att en gigg på Tumba kostar 450 R:dr eller 675 R:dr R:gs, en annan dylik giggkärra 191 R:dr 32 sk., eller ej långt ifrån 300 R:dr R:gs.
För Boktryckeri-Konstförvandter, upptagne under 17 § i 2:ne clas'ser, och hvilka, såsom jemförlige med gesäller, synas böra med dem lika beskattas, får Utskottet föreslå den förändrade afgift, som förslaget i 15 § upptager. Efter inhemtad kännedom, att Directörer för Theatrar, vid representationer i Götheborg, icke kunna påräkna sådan trafique, att jemförelsen med Stockholm är lämplig eller billig, får Utskottet hemställa, att afgiften för hvarje representation i Götheborg må utgå till lika belopp, som i alla öfrige städer, utom Stockholm. Då stadgandet om afgift för Doctorer eller Läkare, såsom mindre tydligt, gifvit anledning till olika tillämpning, får, i afseende derpå, Utskottet föreslå- dea förändrade redaction, som förslaget i 15 § innehåller. Med Bevillnings-Utskottets Betänkande> N.-o 12* 9 Med afseende på den betydliga inkomst, som åtföljer befattningen att försälja utländska lottsedlar, har Utskottet funnit en ökad beskattning å denna för landet mindre nyttiga industri, vara af behof vet serdeles påkallad, och får derföre vördsamt tillstyrka de förändrade minimi-afgifter för försäljare af utländske lottsedlar, som förslaget i 15 § upptager. För Gesäller, classificerade uti 17 §, dels under benämning af Verkgesäller, och dels i förhållande till antalet på verkstad, anser Utskottet afgiften böra utsättas lika, enär sådan olikhet i vilkor icke förefinnes, som till nuvarande beskattningssätt bordt föranleda, hvadan Utskottet får föreslå den förändring i nämnde afseende, som förslaget uti 15 § upptager. Då grunden för afgifterne af handtverkare, Kronans, samt vid Hofvet och de Kongl. Spectaclerne funnits böra närmare bestämmas, får, i afseende derpå, Utskottet till antagande hemställa den förändring, som förslaget uti 15 § innehåller. För Informatorer hos enskilde har Utskottet ansett afgiften böra utgå till lika belopp, och får, med hänseende dertill, tillstyrka den förändrade bestämmelse, som förslaget i 15 § upptager.