Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upsala län 11,328,925 — Stockholms dito 16,398,360 — Södermanlands dito 11,394,000 Ostergötlands dito 20,898,090 — Gottlands dito 2,844,180 — Calmar dito 11,832,300 — Olands dito 2,112,120 — Blekinge dito 7,431,435 Jönköpings dito 9,164,385 Kronobergs dito 7,819,290 Christianstads dito 11,340,675 — Malmöhus dito 19,215,855 — Hallands dito 6,723,450 — Götheborgs dito 9,190,215 — Elfsborgs dito 12,901,725 — Skaraborgs dito • 17,924,535 — Nerikes dito 8,223,570 Wermlands dito 14,155,560 — Westmanlands dito 10,588,230 — Kopparbergs dito 6,759,855 — Gefleborgs dito 4,744,035 — 6,125,805 — Westerbottens dito 1,469,790 — Jemtlands dito 1,294,830 — Norrbottens dito 1,219,185 — Summa 233,100,000| — STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1851. Bevillnings-Vtskollets Betänkande, M 5. i M 5. Ank. till Eip.-Utsk. den 30 April 1831, kl. 3 e. m. Betänkande, angående tullhevillningen.
Själfbevarelsedriften lärde henne att vänja sig vid torftigheten, därför att den var billig, hon synade skarpt, vann sakkännedom, prutade – och när de ändtligen funnit ett antagligt rum i ett antagligt hus på en antaglig gata – allt så olika morgonens ideal som möjligt – visste hon, att de haft tur och icke otur. I andra våningen af misses Mac Closkys etablissemang lefde och vistades en brokig samling folk: aktriser vid 10 cents museer, franska modesömmerskor, på whisky begifna irländskor, emigrerade engelska damer, ursprungligen af högre samhällsställning och som för närvarande af outredda orsaker nödgades sy herrhalsdukar för butiker ... allt folk ur den kosmopolitiska storstadens många dunkla djup. De kunde dyka upp på Mac Closkyska horisonten den ena veckan och den andra vara försvunna, somliga burna af lyckan några trappsteg högre, andra uppslukade af Bowarys ännu djupare skuggor. Det var en jämn omsättning, en evig oro, ett feberaktigt fullgörande af dagens provisoriska husliga plikter. Man hade känsla af, att allt var tillfällig resebrådska, icke bofast lif, i det smala huset vid femtonde gatan. En osynlig piska pådref invånarne, icke den direkta nödens, icke det fordrande affärslifvets, ty många stodo blott allt för långt utom dess trollkrets, utan endast den namnlösa orons, den hotande ovisshetens, den smittosamma ängslans grymma gissel. Om hvarandra skockade sig dessa unga och gamla kvinnor kring kranarna i badrummet, flögo halfklädda och papiljotterade genom korridoren och upp och nedför trapporna, och värdinnans tunna, spejande ansikte stack beständigt fram, där man minst anade det. Alltid fanns något intresse att bevaka, i synnerhet var tillgången stor på gäldenärer, hvilkas lätta ekipering kunde fresta dem att ljudlöst slinka ut om portdörren. Misses Hultman släpade förnämt sin nya blå morgonklädning uppför de illaluktande trappmattorna, sedan hon i arla morgonstunden följt sin man ned. Hon var omorgnad och med rufsig, hängande fläta.
För sålunda skatteköpt hemman skola de nya räntorna, i afseende hvarpå de i allmänhet stadgade grunder för räntors utgörande tjena till efterrättelse, införas i Jordeboken under gemensam titel: ränta i följd af skatteköp, och, derest hemmanet varit i Jordeboken upptaget såsom krono, skall detsamma deri omföras till skatte. 4:o. Intilldess skatteköp skett, förfares med kyrkohemman enligt nu gällande stadganden. Handlingarne i detta mål skola vederbörande Utskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. 3:o. År och dag som ofvan. C. J. Thyselius. Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition N:o 100. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 10 April 1863. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Derefter yttrade Departements-chefen, Statsrådet Thyselius: »Rikets sednast församlade Ständer, hos hvilka fråga blifvit väckt om angelägenheten af förändrade stadganden beträffande de s. k. Halländska kyrkohemmanen, hafva i skrifvelse den 24 Oktober 1860 anmält, att de för sin del i afseende på nämnda kyrkohemman beslutat: l:o. Kyrkorna i Halland försäkras om framtida oqvaldt åtnjutande af den ränta, som under namn af landgille af ålder utgått från de nuvarande kyrkohemmanen i Halland, allt efter hvad Jordeböckerna nu utvisa. 2:o.
Rikets Ständer öfverlemnade åt Kongl. Majit att för behöfvandes undsättning, vid inträffande missvext eller eljest felslagen skörd, använda den, dels uti Rikets Ständers Bank, dels i Riksgälds-kontoret, innestående behållning af ej mindre 1850 års kreditivmedel, än de till dylik undsättning redan anvisade och influtna tullafgifter för utländsk spanmål, jemte hvad som kunde inflyta genom återbetalningar å meddelade undsättningslån, de tullafgifter för utländsk spanmål, som intill 1851 års slut ytterligare kunde ingå, och slutligen de dylika medel, som från och med början af år 1852 och så länge de i sådant hänseende då gällande tullbestämmelser blefve oförändrade, kommo att inflyta; hvar jemte Rikets Ständer, vid fastställandet af den kreditiv-summa, som till Rikets försvar eller andra angelägna föremål blef på Riksgälds-kontoret anvisad, tagit i beräkning hvad utaf denna summa kunde, utöfver olvanberörde tillgångar, intill Rikets Ständers nästa sammankomst, behöfva för ifrågavarande ändamål användas. Under den tid detta Rikets Ständers beslut blifvit tillämpadt, hafva i allmänhet Sveriges fleste landskap varit hugnade af någorlunda tillräckliga skördar, så att Rikets behof af spanmål, såsom födoämne, sannolikt kunnat genom dem hufvudsakligen fyllas, derest icke bränvinsbränningen, hvarid, i följd af minskad eller felslagen potatisäring och till vinnande af större afverkning, spanmålen företrädesvis blifvit förbrukad, medtagit en betydlig del af tillgångarne inom landets sädesrikare orter, hvarigenom priserne uppstegrats och innevånarne i de af missvext eller felslagen skörd hemsökta trakler mångenstädes icke förmått förskaffa sig erforderligt brödoch utsädeskorn, utan att Staten måst mellankomma.
Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets ilen 6 och 10 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 13, i anledning af Riksdags-fullmäktigen Paul Fritz Mengels motion, angående särskilda föreskrifter rörande tull-behandlingen af utländskt bränvin. S. 1). Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde den 6 och 10 dennes på bordet lagda Betänkanden: 812 Prot.-Utdrag den i2 Februari i858. N:o 46, i anledning af väckte motioner om bestämmelser i afseende å klockares tillsättande inom Skåne, Halland, Blekinge samt Bohus län; oell N:o 47, i anledning af väckte motioner om förändrad lagstiftning rörande val af orgelnister, klockare och andre kyrko-betjente. S. I). Föredrogs och lade;- till handlingarne BankoUIskof tels den 10 dennes pä hordet lagda Memorial N:o 78, med anmälan om verkställd omröstning i Förstärkt Banko-Utskott. S. D. Föredrogos och biföllos Banko-Utskotlels den 10 dennes pa hordet lagda Betänkanden: N:o 79, öfver ett af f. d. Kronofogden, Assessoren A. G. Morén gjordt ackords-anbud; och N:o 80, i anledning af ett utaf Bokbindaren Carl Widman gjordt ackords-anbud. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-V Iskottets den 10 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 68, i anledning af väckt motion om förklaring af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, i fråga om stället för förbrytares skrift och aflösning. Från Högv. Preste-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 46, i anledning af väckta motioner om bestämmelser i afseende å klockares tillsättande inom Skåne, Halland, Blekinge samt Bohus län.
Man har nemi emot samma g anmärkt, att den skulle innefatta ett ingrepp uti Svenska Folkets lagstiftnings-rätt, enär deri säges, att nya religions-samtund kunna med Konungens tillstånd bildas, ehuru Grundlagen stadgar, 'att kyrkolag skall stiftas af Konung och Ständer gemensamt. Det är i allmänhet ganska svårt att updraga gränsen emellan kyrkolag och kyrko-ordning, hvarföre man ock finner, att af de ledamöter i särskildta Komitéer, som fått sig updraget att utarbeta förslag till ny kyrkolag, knappast någon lyckats att utstaka denna gräns. Emellertid har jag, för att söka undanrödja äfven detta tvisteämne, hvilket nu ej behöfver att slitas, förändrat orden: »med Konungens tillstånd» till: »med vederbörligt tillstånd.» Jag bör ock tillägga, att af den redaktion jag föreslagit följer, att affälling som icke blifvit uptagen i annat här tillåtet religionssamfund, fortfarande betraktas såsom tillhörande Statskyrkan och städse bör blifva föremål för ömma och allvarliga bemödanden att dit återföras. Härvid må dock blott andliga medel, eller kyrkotukt användas, så länge den affallne icke sprider sina villfarelser. Då hemfaller han under följande gg. Jag öfvergår nu till 2 och 3 §§:ne. Emot dem har man i första rummet anmärkt, att Staten ej borde afsäga sig rättigheten att ur Riket förvisa utländsk, till Svensk medborgare uptagen man, som beträdes med proselytmakeri. Jag har under de gemensamma öfverläggningarne redan tillkännagifvit, att jag vore villig att biträda denna anmärkn., ehuru jag tillika förklarade, att, enl. min åsigt, det vore lämpligare att i den blifvande lagen om vilkor för naturalisation intaga ett stadgande i nämnde syftning. Vidare haiman erinrat, att orden: »den rena Evangeliska lärans grundsanningar» vore ett egentligt och till äfventvrs vilseledande uttryck, som icke heller förut varit begagnadt, hvarföre man velat bibehålla det vanliga uttrycket: »den rena Evangeliska läran». I min tanke äro förslagets vänner oförhindrade att på denna anmärkn. fästa afs:de och i detta fall gå sina motståndare till mötes, då båda uttrycken innefatta nästan det samma.
Utskottet har nemligen för filtar och mattor nedsatt tullen från 24 till 16 sk., för valkade väfnader från 2 B:dr till 1 R:dr 24 sk., samt för shawlar från 1 B:dr 16 sk. till 1 R:dr pr skålp.; hvarvid Utskottet, i fråga om den första och sista af nämnde artiklar, löljt Kongl. Maj:ts vid 1847—1848 årens riksdag afgifna förslag, och tillika tagit i betraktande, dels alt en tull-sats af 16 sk. å filtar och mattor icke allenast öfverensslämmer med Norska och Danska lull-laxorne, utan ock, hvad hittills icke varit händelsen, kunde lemna tillfälle alt införskrifva sådana, väl mindre dyrbara, men varaktigare artiklar, hvaraf, då tillverkningen inom landet Bilt. till B. St. Brot. 1353 & US i. S Sami. t Afd. 2 Häft. 9 06 Bevillnings-Utskotlets Betänkande, A':o 3. ar obétydlig, den allmännare konsumtionen är i verkligt behof, dels ock att en införselstull afl ll:dr å; shawlar, shawletler och andra dukar ungefärligen motsvarar den tullprocent, som gällande taxa bestämmer. Hvad åtei' angår den för valkade ylleväfnader af Utskottet lill 1 R:dr 24 sk. skalp, upptagne införsels-afgift, så anser Utskottet sig böra erinra, att, af de nu lill införsel tillåtna valkade ylleväfnader, de dyrbara slagen »kasimir» icke äro åsatte högre tull och att den valkade artikeln doffel drager mindre än hälften af samma tullafgiftj hvartill ock kommer, att Utskottet genom föreslagna lull-nedsättningen å fin ull sökt bereda den inhemska tillverkningen af finare kläden ett långt mera betryggande medel vid konkurrensen med utländska klädestillverkningen, än som skulle kunna vinnas genom den för de flesta slagen kläde öfverdrifna och derföre till oloflig handel lockande lullsatsen af 2 R:dr pr skålp.
De två deruppe egde ungdomens omedelbarhet, som hejdar sin lycka i flygten utan ängslig tvekan, utan att på förhand sönderplocka sin egen stämning; de två deruppe egde ungdomens tro och lefnadsmod och stolta, vackra besinningslöshet – de kunde älska de två. Och för första gången kom det öfver de andre, som lekt en sommarlek under den tysta förutsättningen att båda vara garderade, en leda vid den tomma och ytliga leken och en längtan att ge sig hän på godt och ondt, utan baktanke och utan tvifvel. Det raspade åter af stöfvelklackar mot hällen derofvanför och stegen aflägsnade sig. William hade rest sig upp. Han tyckte att något borde sägas, men fann icke ord. Alla de vanliga sarkasmerna skulle ha fastnat honom i hallen; och för sina egne, menskliga känslor hade han intet uttryck. De gingo tysta nedåt, mot badanstalten. Efter kvällsvarden träffades de åter i menniskoströmmen som böljade af och an på badhusbryggan. Den gamla mostern satt på sin bänk och de fyra unge höllo i början samman. Det var något underligt öfver Pelle Wahlberg: han kunde tiga långa stunder å rad och när han talade var hans ton dämpad och mjuk. Den lilla sextonåriga studentkandidaten gick vid hans sida. Hon var om möjligt ännu mera tyst än eljes; och hon föreföll så blek i månskenet, men de två vackra troskyldiga ögonen hade fått ett djupare uttryck, som om hon för första gången sett sitt eget lifsöde i ansigtet. Det började glesna på bron, mostern svepte sig huttrande in i sin sjal och längtade efter sin varma säng, men hade icke hjerta att störa de unge. De hade nu delat sig som vanligt i två par. Månen stod öfver den stora klippan utanför kallbadhuset och i vikens svarta vattenspegel dallrade en flod af lödigt silfver. Utefrån Pelleskäret hördes en gladlynt baryton som sjöng dryckesvisan ur »Konung för en dag». Följande morgon förvånade William Zimmermann sig sjelf: Han befann sig vaken, alldeles ljus-vaken så pass tidigt som klockan 5. Han brukade eljes utan ansträngning kunna sofva till klockan 9.
De varor, som ej om skeppsbord kunna genom Svenskt mått, mål eller vigt till qvantiteten bestämmas, förås, efter deras beskaffenhet och värde, till Tull-packhuset eller Stadens Vågar, för alt der vägas eller mätas. Uppå ingifven inlaga till Tullkammaren, erhåller Godsegaren räkning å den för varorna belöpande tull, efter hvars erläggande han eger desamma fritt använda, på sätt och med vilkor i öfrigt, som Seglations-Ordningen och Nederlags-Förordningen bestämma. § 12.
Dess vid sistlidne Riksdag aflåtne Nådiga Proposition, angående Stats-verkets tillstånd och behof, ansett besparingar i de af Fångvårds-anslaget utgående kostnader kunna för framtiden vinnas, dels genom vissa af erfarenheten anvisade förfoganden i afseende på ekonomien och arbets-vinsten inom Corrections-inrättningarne , dels ock genom förändrade stadganden rörande den allmänna fattigvården och försvarslösa personer, hvarmedelst antalet af correctionister kunde minskas , med afseende å hvilka förhållanden den äskade tillökningen i nyssnämnde anslag inskränkts till 100,000 R:dr årligen; hafva Revisorerne, enär det sålunda begärda och af Rikets Ständer beviljade anslag äfven för år 1841, likasom de föregående åren, öfverskridits med ett belopp af 217,091 R:dr 10 sk. 4 rst., förklarat sig icke kunna finna annat, än att den alltför stora skillnaden emellan det äskade anslaget och den summa, som åtgått, härledt sig derifrån, att Styrelsen ej vederbörligen vidtagit de af Kongl. Maj:t nödiga ansedde omförmälde förfoganden till vinnande af besparingar i utgifter samt i hänseende till ekonomien och arbetsvinsten inom Corrections-inrättningarne. Af Revisorerne, hvilka jemväl fästat uppmärksamhet på den betydliga skillnad, som förefinnes i kostnaderne för utspisning, beklädnad och sängkläder vid Slats-Utskottels Utlåtande, N:o 54. 49 vid de serskilda corrections-inrättningarne, ar i sammanhang härmed också föreslaget, att bestämde numererade Provianterings-stater måtte upprättas, för friska fångar, rättade efter mera elier mindre svårt arbete , för sjuka enligt hvad i sådant afseende är faststäldt, ocii serskildt för i celler eller länshäkten arresterade personer; hvarjemte Revisorerne ansett redovisningen böra upplysa, efter hvilken numer provianteringen verkställts.
Rikets Ständer hafva derföre funnit att medel till bestridande af utgifterna härför böra anvisas; men i afseende på sättet för dylika instruktörers anställande och aflöning, hafva Rikets Ständer ansett, att, för bibehållande af föreningarnes af frivilligheten härflytande sjelfständighet, dessa instruktörer borde af föreningarna utses, men åt Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, att i fråga om grunderna för omlörmälda understöds fördelning meddela bestämmelser. Ett bland skarpskytteföreningarnes förnämsta syftemål är obestridligen det, som afser att bereda deras medlemmar den grad af skjut färdighet att de kunna, i händelse af fiendtligt infall, vara fullt dugliga ali i mindre afdelningar oroa fienden och mot slröfkorpser skydda de särskilda orterna. Alt understödja dem, som sjelfve icke ega 36 Expeditions-Utskotte/s Förslag till underd. Skrifvelse, N:o -133. tillgångar att anskaffa nödig ammunition för skjutöfningarne, och uppmuntra dem, som deri förvärfvat någon framstående skicklighet, torde derföre vara bland de kraftigaste medlen för befordrande af skarpskytterörelsens utveckling. Sådant kan ock lämpligen åstadkommas, bland annat, derigenom att ammunition, åtminstone till någon del, afgiflsfrill tillhandahålles skarpskytlekorpserna. Ehuruväl ammunition för skarpskyttegevär, helst då den från Kronans förråder lill Statens tillverkningspris ullenmas, ej är af synnerligen dyrbar beskaffenhet, torde det dock med säkerhet kunna antagas, alt mången mindre bemedlad skall flitigare deltaga i skjutöfningarne, i fall han undgår alt för hvarje skott få vidkännas någon särskild utgift, huru ringa den ock må vara. Deremot medför ett härutinnan lemnadt understöd för Statsverket jemförelsevis obetydliga kostnader och Rikets Ständer hafva derföre ansett sådan åtgärd från Statens sida böra vidtagas.
Flere föreg:de talare hafva så tydligt ådagalagt olämpligheten och skadligheten af det förslag, som StatsUlsk:s nu föredragna betänk, innehåller, alt jag dertill ingenting behöfver tillägga; men jag har egentligen begärt ordet, för att gifva tillkänna, att orsaken, hvarföre mitt namn icke finnes ibland reservanterna vid detta betänk., är den, att jag visserligen var närvar, när beslut fattades, men fränvar. när betänk, expedierades. llr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag utber mig, med anledn. af II. Ex. Gr. Björnstjernas sista yttrande, att få äran förklara, att jag för min del är af samma tanka som lian; men Grefven nämner, såsom jag förmodar af misstag, att grundlagen skulle säga, att de medel, som äro anslagna enl. 66 § Reg.F. till riksgäldens afbetalande, skola ingå lill Riksg.cont. Tverlom säger § icke att de skola gå directe lill Riksg.cont., utan 66 § säger, att desse medel skola anvisas lill Riksg.cont. Jemför man härmed hvad 68 § säger, så synes deraf klart, att dessa medel icke skola gå in till Riksg.cont., utan först ingå till Statsverket och sedan aflemnas, såsom till Riksg.cont. anslagne, från statsverket; ty det står bestämt i 68 § ett förbud för den styrande makten i landet att använda dessa medel på annat sätt än för det ändamål, lill hvilket de äro anslagne. Om således dessa medel skulle ingå till Riksg.- cont., så skulle detta förbud i 68 § icke betyda någonting. Grundlagen stadgar mycket klart, att alla medel, hvilka ingå såsom skatt i hvad ändamål som helst, skola af K. M:s uppbördsman uppbäras och af K. M. disponeras till de särskilda anslagsställena. Jag är således för min del af samma tanka, som II. Ex. Gr. Björnstjerna, om hvad han yrkat och kommer att understödja den motion han framställt.
Enligt nu gällande riksstat finnes å denna hufvudtitel till årliga eller ständiga utgifter anvisadt: i penningar R:mt R:dr 3,104,343: 60. » indelta räntor efter markegång, på förslag » » 81,510: — » oindelt spanmål 59,623 kubikfot 2 kannor, förslagsvis ä 2 R:dr kubikfoten » » 1 19,2 4 6: 40. tillhopa Runt R:dr 3,305,100: — Departementschefens uti bilagde inför Kongl. Majit i statsrådet den 14 i denna månad hållna protokoll intagna betänkande, hvilket Kongl. Maj:t till alla delar gillat och hvartill härigenom hänvisas, innehåller fullständiga utredningar öfver de särskilda behof för sjöförsvaret, som, på sätt här nedan upptages, funnits dels erfordra nya anslag eller tillökningar i de ständiga utgifternas belopp eller jemkningar i dessa, dels utgöra endast tillfälliga eller inom viss tidrymd begränsade statsbidrag. Den omhvälfning, som i sjökrigsväsendet under senaste tiden utomlands timat och hvaraf de flesta sjöstater redan förmåtts att vidtaga eller vara betänkta på väsendt liga förändringar i sjökrigsmaterielen, nödgar äfven Sverige till liknande åtgärder, så framt icke dess sjelfständighet och andra nationers aktning skola äfventyras. Uti departementschefens omförmälda betänkande angifves ock den riktning, som härvid, med hänsyn till landets egendomliga förhållanden och tillgångar, borde följas; och om Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1802. 31 än, af der jemväl anförda skäl, ännu svårligen något kan närmare bestämmas om beskaffenheten af den nya krigsfartvgsmateriel, som för rikets sjöförsvar bör i stället för den befintliga och till stor del numera för krigsbruk otjenliga anskaffas, kan dock redan med säkerhet antagas, att den nya materielens dyrhet måste föranleda till minskning i krigsfartygens antal och följaktligen äfven till en deraf samt af fartygens blifvande beskaffenhet och sättet att dem anskaffa beroende minskning af sjöförsvarets nuvarande personal samt jemkning i vissa af dess Aflöningsstater.
Med åberopande af hvad Ofver-Ståthållare-embetet yttrat om behofvet al särskildt tjenstebiträde, med erforderlig lagoch sakkunskap, för utförande af de exsecutionsförrättningar, som af enskilda sökande påkallas, och på de grunder, OfverStåthållare-embetet anfört i sitt särskilda underdåniga utlåtande i anledningaf Justitieombudsmannens underdåniga framställning i detta ämne, hemställer Ofver-Ståthållareembetet slutligen, om icke till arfvode för en tjensteman såsom Underexsecutor, under benämning Exseoutions-kommissarie eller Stadsfogde, samt till Kanslistbiträde åt honom kunde af allmänna medel anvisas ett belopp af 4,000 r:dr årligen, hvaraf 3,000 r:dr skulle utgöra arfvode för Underexsecutorn och 1,000 r:dr för tjenstebiträdet. På grund af hvad sålunda anfördt blifvit och med fästadt afseende jemväl derå, att Underståthållaren skall, vid förfall för Öfverståthållaren, eller under honom beviljad tjenstledighet, inträda i dennes embetsåligganden, anser jag Underståthållarens aflönings-förmåner böra så bestämmas, att han, utan behof af inkomster från enskilda uppdrag, må kunna egna sin tid åt de vigtiga, med befattningen förenade embetsbestyren. Jag hemställer derföre om bifall i så måtto till hvad Ofver-Ståthållare-embetet i detta hänseende begärt, att ett belopp, till fyllande af Underståthållarens atlöningsförmåner tili 8,000 r:dr, må för honom äskås med 1,250 r.dr. Den för Fogaten ifrågasatta löneförhöjning torde skäligen kunna nedsättas till 500 r:dr och det begärda särskilda arfvodet åt Kamereraren och en Kammarskrifvare icke för närvarande å stat uppföras, enär hvarken någon erfarenhet är vunnen, huruvida det ifrågasatta förökade arbetet i Kamrerarekontoret må anses mera betungande än det häremot svarande, som i Landskontoren, utan särskild - Bil.