Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Dette er meget maer-keligt, men jeg venter dog Undskyldning, for at jeg ikke har vaeret Helgen nok til at glemme mig selv over denne Aftonbladets hellige Eenfoldighed. Welhaven. Då nu de båda berömda författarnes uttalanden omkring femtio år efter deras nedskrifvande blifvit här befor-drade till trycket, anse vi oss böra i allra största korthet gifva några för svenska läsare måhända nödiga upplysningar om den Wergeland-Welhavenska striden, för öfrigt hänvisande till H. Lassens arbete om Wergeland samt till L. Dietrichsons meddelande i Ny 111. Tidning (1867 o. f.) om stridens uppkomst och utveckling. Wergeland stälde sig «nligt hela sin natur i spetsen för den. patriotiska hänförelsens läger, der man utgick ifrån den satsen, att nationalitetens väsen fordrade en uteslutande utveckling inifrån utåt, som för att vara fullständig måste afskära all yttre påverkning. Welhaven bildade spetsen af intelligenspartiet, hvilket kämpade för den sanningen, att det unga folkets politiska och sociala omyndighet gjorde det nödvändigt att underhålla och befordra förbindelsen med det allmänna europeiska kulturlifvet, och låta utvecklingen af nationens inre kraf-ter korrigeras af de gemensamma lagarne för folkutvecklin' gen i allmänhet. Denna strid, hvilken med sällspord häftighet rasade under förra hälften af vårt århundrades tredje decennium, indelas af Dietrichson i fyra epoker nämligen: 1) den personliga striden mellan de två anförarne i studentsamfundet; 2) angreppet på Wergelands första dikter; 3) angreppen på Welhavens “ Norges Dsemring; “ 4) stridens katastrof och försvinnande. Det är alltså två i hög grad märkliga dokument, vi här meddela, nämligen för det första Wergelands brytning med den uppfattningen, att Kristiania blott skulle vara er «fterklang af så väl det literära som sociala lifvet i Köpenhamn, och för det andra Welhavens eldiga proklamation såsom unionsvän i förening med hans starka patriotism och häfdande af Norges sjelfständighet — ett uttalande, som särskildt i innevarande ögonblick förtjenar att beaktas.Från Norge. (öfvers.
Återlefvande fröjd och mången hjertelig hågkomst, Kärare, dyrare för hvarann, de slumra tillsammans På sin fredliga bädd, och bådas älskande själar Famnade fly till Dygdens och Kärlekens eviga Upphof. SJÖMANNEN. Ut på dina slätter, Haf! du djupa! Vill jag hän, och sätter Ut från land Vill jag, der de branta Vågor stupa, Söka obekanta Öars strand. Det blef sig så likt och så qvalmigt, att vara Der längre på näset Och leka med lammen och sola sig bara Och slumra i gräset Och väckas af sorlande bäckar och svalkas Af smekande vindar Och binda buketter af rosor och skalkas I skuggan af lindar Jag dig öfvergifver, Blomsterkulle! Och med rastlös ifver Ut jag styr. Öppen är min bana Flyg, min julle! Att kring rymden spana Äfventyr. Der fladdrade Amor, den Cypriska fjäril, På sommarens flägtar, Och böd mig att dricka ur blommornas käril En söfvande nektar. Så kommo Herdinnor och sjöngo, och drogo Förtrollande ringar Omkring mig af löften, som flögo och dogo På fjärilens vingar Lyftadt är mitt ankar, Frisk är hågen; Öfver skär och bankar Seglen fly. Lustigt är att gunga Fram på vågen, Höra stormen sjunga, Svallet gny. ELEGISKA OCH RELIGIÖSA ÄMNEN. HÖSTEN. Till Selly. Den gröna, Den sköna, Den lekande våren Förflyger. Den gula, Den fula September i spåren Sig smyger. Ack! Sommarens dagar de väntades långa; Och voro så korta. De lofvades många; Dock äro de borta. Selly! Selly! ser du molnet der? Vintrens drifva det i skötet bär. Vi logo, Vi togo Oss blommor — och qvalen De veko. Jag spelte, Du delte Min glädje — och dalen Gaf echo. Ack! Sångaren suckar, och fåfängt besvärjer De bleknande ängar. Ej rosen har färger, Ej lyran har strängar. Selly! Selly! fåglen, fri och snar, Bort till Södern med sin maka far. När solen Vid polen Förklarad är gången
Med föranledande häraf hade Fullmäktige i Rikets Ständers RiksgäldsContor uti skrifvelse af den 13 derpåföljde April, jemte annat, begärt, det Banko-Fullmägtige ville meddela nödige föreskrifter för kortconvolut och Hallslämpelpappers-tillverkning. Och sedan Fullmägtige, under den 12 i nästföljande månad, anmodat Bruksförvaltaren tillse, att förfärdigande af dylikt papper bedrefves med den skynsamhet, att de af Fullmägtige i Riksgälds-Contoret reqviierande qvantiteter deraf må vid utfäste tider kunna aflemnas, hafva vid bruket blifvit tillverkade: Kortbevillningsstämplar. Kort-hallstämplar. År 1842 295,300 st. blanketter. 315,600 st. blanketter. „ 1843 314,100 „ dito. 336,000 „ dito. Tillsammans 609,400 „ dito. 651,600 „ dito. I sammanhang med frågan rörande papperstillverkningen, hafva Fullmägtige ansett sig böra anmäla, dels att, genom ett förlidet år vid Tumba infördt nytt sätt för beredning af lim till papperslimning sådant erhålles af förut icke uppnådd klarhet i färg, förenad med vederbörlig styrka, samt alt nu mera kan tillgodogöras det limläder, som förut måst läggas å sido, hvadan berörde beredningssätt har ett afgjordt företräde framför det förut Berättelse om förvaltningen af Tumba. 5 brukliga, samt dels att Bruksförvaltaren, Professoren Bagge, tillegnat Tumba en med stor fördel använd method att till sedelpappersmaterie kunna använda blånor och ohäckladt lin, hvilka under valsningen blifva från all skäf befriade. §4. Till upplysning angående bruksrörelsen öfverlemnas närlagde 3:ne tabeller, innefattande: Lit. A. Öfversigt af Tumba bruksrörelse under sednaste 10 åren från och med 1834 till och med 1843; Lit. B.
161 §, angående instrumenter för meteorologiska observationer, grundar sig på 54 punkten af samma Utlåtande, sid. 79 (förra afdelningen). 162 §, angående inköp af en astronomisk glob, grundar sig på 128 punkten af samma Utlåtande, sid. 50 (sednare afdelningen). 163 §, angående inköp af Geschwornern J. A. Buscbs lärobok i afseende på nya myntoch inått-systemen, grundar sig på 124 punkten af samma Utlåtande, sid. 48. 164 §, lista morn., angående ett plancheverk öfver Svenska svamparterna, grundar sig på 89:de punkten af samma Utlåtande, sid. 8; 2:dra punkten, angående plancheverk öfver fornsaker och medeltids—sigillér, grundar sig på 90 punkten af meranämnda Utlåtande, samma sida, 3:de morn., angående fortsatt utgifning af plancheverket Fordna och Närvarande Sverige, grundar sig på 118:de punkten af samma Utlåtande, sidd. 45—44. 165 §, angående anslag lill runstenars uppsökande och aftecknande, grundar sig pl 123 punkten af samma Utlåtande, sidd. 47—48. 166 §, angående understöd för arbetet Svenska språkets lagar, grundar sig på 120:de punkten af samma Utlåtande, sidd. 45—46. 167 §, angående fortsatt anslag för en ordbok öfver Svenska språket, grundar sig på 87 punkten af samma Utlåtande, sidd. 7—8. 168 §, an gående understöd för utgifning af Svenskt Diplomatarium, grundar sig på 121 punkten af samma Utlåtande, sidd. 46—47. 169 §, an gående utgifning af äldre historiska handlingar, grundar sig på 98:d« punkten af samma Utlåtande, sid. 14. 170 §, angående utskrifning af registratur inom Kongl. Majtis
Kapellanen vid Dalarö skans, 75 R:dr, dels arfvode åt f. d. vaktmästaren derstädes, 247 R:dr 50 öre, hvilka befallningar numera efter skansens rasering blifvit indragne, samt Kongl. Majit niedgifvit dessa befattningars innehafvare, Slottsoch 'Garnisonspredikanten Per Erik Hofberg och Slotts-vaktmästaren C. J. Spegel, att tills vidare och intill dess de möjligen erhölle annan tjenste-helätlning med lön eller arfvode af allmänna medel, varda bihehåUne vid sina arfvoden, har Kongl. Majit begärt, att bemälde personer finge med sådant vilkor förflyttas på Allmänna Indragnings-staten samt att, efter afdrag af dessa arfvodens sammanräknade belopp, eller 322 R:dr 50 öre, endast återstoden, 921 R:dr, fnåtle komma anslaget till försvars-verk el i allmänhet eller Krigs-kollegii Departemenler till godo. I afseende å den nya regleringen af Kommendants-staten inhemtas af Departements-ehefens betänkande, bland annat, att Kommendanter ansåges behöflige blott på de verkligen mer eller mindre befästade orterna och alt Befälbafvårne å de öfrige lämpligen borde benämnas Gränsebejulhajvare, dock med undantag för befälbafvarne i de öppna städerne Stockholm, Götheborg och Christianstad, hvilka skulle bibehålla namn af Kommendant, emedan de i följd af större garnisoner och serskilda förhållanden både bade och kunde få vidsträcktare befäl och verksamhet; att .^åsorn grund för förslaget till ny Kommendants-stat det synts ändamålsenligt alt fö.ydela de serskilda otterne efter deras vigt och betydenhet, för att derefter bestämma den befälsgrad, som på hvarje ställe borde användas, nemligen på följande sätt: 1 :o Gamisormorler med Öfver kommen dan ter, Slockholm och Carlskronar; 2: o
O.k.v. Oeevozi. bl. C.?, v. /i. 6. V. bEldvS. O. k. kxLI^ow. D. liuuL. L. 8. lb. O. LorlnZ. Ut. Den r Aug. ZO9 Utdrag af samtelige Ständernes r Pommern och pä Rugen Beflut, gjordt och samtyckt pä Allmänna Lunvidagm i Greifswald den is Aug. 1806. §. 7. Efter moget öfwerwägande af nödwändigheten att fullborda ett af uppriktig kärlek för Konung och Fädernesland päbegynt werk, och att icke underläta något tillfälle att närmare knyta de band, som förena Fäderneslandet med dc§ Höga Beherrskare, hafwe wi samtelige Stander beslutat att göra nedanstäende underdäniga anbud, och warit sä lycklige att häruppä erballa följande egenhädiga Nädiga Swar pä Tysta spräket: Pä desia willkor antager Jag den ^af Stan. "derne proponerade garantie. Högqwarte. "ret Greifswald den 15 Aug. LL06. r.) Wi understrifne Ständer garantera gemensamt den rlrägawarande Kammar, skuld af Twäbundrade Fycatiotusende Riksdaler Hamburger Banco (240,000 R:dr. Hamb. B-co>, hwar. emot Kongl. General Gouvernements Embetets Camera! Departement ätager sig förbindelsen att omsättch ofwannämde Capital till lägrej Ränta. 2.) Kongl. Z10 Den i Aug. 2.ä Kongl. Majck lemnar den försäkran att ärligen betala Räntan för hela finnman och af Eapitalet ärligen ta mycket sorn mkjlrgen kan öfwerbliswa af nämde Departements medel, bwar. om wäre Fullmäktige kunna sig s-clfwe ärligen vfwertyga. Till yttermera witzö re. re. öfwersättningenS rigtighet intygar k-. O. storjnZ.
Frih. af Ugglas bar uppställt en theori för skillnaden mellan de olika slagen af dylika obligationer. Det är dock hasard med uti båda fällen. För en person, som köper obligationer å 100 rdr för 90 proc., inverkar det betydligt, om han utfår sina 100 rdr förr eller sednare. Men jag säger ännu en gång, det jag önskat att denna operation aldrig blifvit föreslagen samt att fullmägtige således icke kommit i den obehagiiga ställningen att nödgas svara: ja eller nej. Men då sådant icke kunnat undgås, anser jag fullmägtige icke hafva bort klandras på sätt som skett. Frih. Den 10 Januari f. m. 63 Frih. Stjernstedt, Joli. Wilh.: Då jag i hulVudsakcn är af samina mening tili denna fråga med R. St:rs Revisorer oell Stnts-Utsk., oell sålunda instämmer uti yrkandet att R. St:r behagade förklara, »att det af fullmägtige beslutade tillägg till det om mcranämnda lån upprättade kontrakt icke i allo öfvercnsslämmer med do af R. St:r angående lånets afslutande meddelade föreskrifter,» så nödgas jag dock skilja mig ifrån några förutgående talare rörande en detaljbestämmelse, uppå hvilken de synas lägga mycken vigt. Frih. af Ugglas och Hr Montgomery hafva nemi. önskat, att R. o. Ad. måtte uttrycka den åsigt, att Ståndet för framtiden helt och hållet ogillar en dylik åtgärd. Jag får dock, för min del, reservera mig deremot, att man skall i detta fall för all framtid binda sina händer; och kan icke finna något giltigt skäl dertill. Jag beklagar hela denna åtgärd; och finner den icke vara öfverensstämmande med de af II. St:r meddelade föreskrifter; men opinionen kan såväl i detta som andra hänseenden förändra sig och hvarföre skola vi då binda händerna på statsmagterna. Sådant synes mig icke egentligen höra till den l'örev:de frågan; hvadan mig synes alt man icke bör inlåta sig uti någon motivering, utan endast stanna vid det af Utsk:t föreslagna beslut. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin:
I tystnad ... oberördt af ord ... Åh, det var för detta hon älskade honom; för detta som gaf honom qvinnans tillbakadragenhet, detta noli me tangere! Hon kände det alltid som skulle han spritta tillbaka för hennes vidrörande. När han tog henne i hand var det på ett motvilligt sätt, mjukt, lätt – en smekning, som knappt snuddade vid. Det var en osäkerhet, en känslighet, som skulle en enda skiftning i själslifvet kunna ge en elektrisk stöt. ’Man kallar det kärlek och gifter sig på det’, ljöd det genom hennes minne med hans uttrycksfulla röst ... Kärlek? Åh det ordet var plumpt och groft. Det fans intet ord för detta. Hennes ögon höjde sig med en långsam blick, som hon ville göra lugn. Men på den väg, den hade att gå, möttes den af en annan, som funnits der länge. En bindande, snärjande blick ur bruna, långsläpiga ögon, i hvilka glansdagern simmade som mellan två svarta tuschstreck, – halföppna ögon, som vidgade sig och uppsögo hennes blick, som en qvicksilfverkula uppsuger den andra. Det hade skett utan en rörelse, utan en ändring i dragen. Det hade kommit som en qväfvande, njutningsrik skrämsel, det var att gå på hemliga, brottsliga vägar, bekänna och ingenting säga, skänka och ingenting medgifva. Hon skulle velat vända bort sina ögon, men hon kunde det icke, han höll dem qvar med våld, tvingade hela hennes varelse att gå upp i dem och ge sig hän. Hon kände hur de förlorade sin motståndskraft, hur de blefvo djupa, brännande, lidelsefulla som hans. Det var att förtäras och förtära; det fans hvarken tid eller rum. När Pål skulle göra sitt nästa drag och derför lemnade henne lös, vred sig hennes blick ur hans, vacklande, berusad, som ur en lång omfamning. Hon satt orörlig i samma ställning och såg ned på arbetet, som sysslolöst hvilade på hennes knä. I det hon kände hur Påls blick åter häftades på henne, silade blodet långsamt upp mot hennes kinder och spred sig som en bultande värme under huden, – en brännande högröd blygsel. Hvad hade hon gjort!
Grenadier-Regementerne öfning, ännu skulle anses nödvändigt, att dem till permanent tjenstgöring i Linköping incommendera, första Regementets Musik, utgörande c;8 personer, icke, i likhet med hvad i hänseende till a:dra Regementets Musikpersonal af g3, redan ifrån början af denna commendering, blifvit iakttagit, skulle hädanefter och hvad fattigvården rörer, kunna förklaras tillhöra de församlingar, der deras Rotar äro belägne. Ansågs detta åter mindre billi gt, så länge de nya Rotarne, i Vånga och Fin - 24 Bcsv. och Oecon. Vtsk. spängs Bergslager, hvilka, till musikens underhåll blifvit afsedde, emot årlig vacanceafgift förblifva obesatta, föreslog Domprosten det Regementets Musik-Cassa, hvilken, genom uppbärandet och användandet af nämnde yacance-aigjft, de facto alla Rothållarpes skyldigheter emot spelet sig åtagit, måtto åläggas, att Corpsens fattigvård af egna medel bestrida. Uti detta yttrande instämde Her Lundman. Ut supra. Ex Protocollo. C. G. Grip. N:o i\. betänkande rörande föreslagen förr ändring vid uppbådandet af SkalR gång, till Rofdjurs dödande. Uti från ffedervärda Bonde-Ståndet den 8 pästlidne December till detta Utskott remitteradt Memorial, har Riksdagsmannen Anders Andersson från Östergöthlands Län pmförmält, huruledes de Skallgångar till Vargars och andra rofdjurs utrotande, sop? Besv. och Oecon■ Vtsk. ej få företagas utan Kronoeller Jägeribetjeningens ordres, derigenom förfela ändamålet, att, under tidsutdrägten medelst denna omgång vid uppbådningen, Rofdjuren binna för långt aflägsna sig från den ort der de gjort skada, till förekommande hvaraf Molionairen föreslagit: Att de så kallade Skallfogdarne inom hvarje socken mätte ega rättighet, att utan afvaktan på ofvannämnde ordres, sjelfva vid påträngande tillfällen utsända Budkeflar till anställande pf Skallgång.
En talare, der borta på Grefve-bänken, hänsköt nyss del beslut, som R. o. Ad. går alt fatta, under efterverldens dora; äfven jag gör detta vad. Det hemslälles i dag till R. o. Ad. den frågan, om R. o. Ad. vill för alltid afsäga sig den slräfvan efter flärd och fåfänga, som olyckligtvis en längre tid vidlådit icke blott R. o. Ad. utan alla folkclasser af Svenska folket. Efterverlden skall bedömma huru R. o. Ad. i dag betraktar denna fråga. Jag hoppas, att förslaget mätte blifva bifallet, och får högtidligen tillkännagifva, alt så kommer åtminstone min röst alt falla. Öfverlåggningen ansågs af R. o. Ad. nu vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. lill antagande af ifrägavar. förslag lill stadgande emot titlars utdelande. Ropades ganska starka ja och nej, hvarjemte votering begärdes. I följd deraf upplästes till justering och godkändes följande voteringspropos.: Den som antager det i 6:te punkten af Const.Utsk:s mern. N:o 3, anmälda förslag lill ändring af 28 § Reg.F., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bllfver förenämnde grundlagsförslag afR. o. Ad. förkastade 5)38 Den 7 September. Efter voteringens slut bcfunnos rösterne liafva utfallit, som följer: Ja — 79. Nej — 109. Hr Hjärne, Harald: Det är med en ganska obehaglig känsla, som jag nödgas uppsta, för att begära, att det mätte i prof. blifva antecknadt, att jag icke med min röst bidragit till ett, efter min tanka, sä litet ridderligt beslut, och jag beklagar förvillelsen bos den majoritet, som fattat detta beslut, om den tror, att det är pä detta sätt, som den utöfvar sin sä mycket omtalade bestämmelse att stödja thronen och Konungamakten. Hr von Hofsten, Bengt: Jag förenar mig till alla delar uti Ur Hjärnes yttrande och lar anmäla min reservation.
Han stod eller rättare, han satt nu nedhukad bredvid pelaren framför biskopen och föreläsaren, hvars vördnad för helgonet, när han såg det så nära för sina ögon, borde hafva blandats med fasa. Solen hade förbränt och vindarne förtorkat denna varelse till ett benrangel, öfverdraget af ett svartbrunt skinn, på hvilket ådrorna lågo som strängar och rörde sig som hopsnodda maskar, medan de genomströmmades af den ringa blodmassa, som ännu spred lif i denna ohyggliga gestalt. Ögonen lågo djupt i sina hålor, och ringarne kring deras stenar lyste med brunröd glans. Helgonet satt i en halft knäböjande ställning, med benen under sig, framåtlutad, stödd på de långa hårbevexta armarne, som lemnades bara af den hans kropp för öfrigt betäckande björnpelsen. Petros vidrörde vördnadsfullt hans skägg och hans knän, samt hviskade dervid i hans öra: – Fader, vakta din tunga! I Simons ögon blandades den vilda glansen med ett uttryck af klokhet och hemligt förstånd. Han nickade bifallande och riktade sin blick på Clemens. – Kom till mig! Frukta mig icke! sade han med omisskänlig ömhet i sin ton. Clemens lydde. Han nalkades med den djupaste vördnad och böjde sitt hufvud, i det han sade: – Din välsignelse, gode fader!
Men Statens behof att fä sina arender wäl förwaltade, att derföre lemna Embetsmannen nägon upmuntran, förenar sig här med desi Jntresien och instämmer uti alt uprätthälla desi mod och uplifwa desi bemödanden genom närwarande eller framtida fördelar. Här upkomme nu frägorne om desias beskaffenhet, om den rättighet som statt bestämma dem, om förhällandet derwid emellan förtjenst och behof. Det more kan hända det rättaste, att hwarje Embetsman i Staten more sa lönad, att han jemte ert efter ställning afpasiadt underhäll funne uti de med tje>isten förenade wilkor en möjlighet att genom ordentlig hushållning bespara näHvt till sin framlida bergning. Derigenom more Stalén befriad frän alla an» spräk pä widare underhäll och den enstilta ägde samma möjlighet i detta som andra företag, art genom egen omtanka bereda sin framtid, men dä lönen swarande emot ett sädant-ändamäl skulle blifwa drygare än alla pensioner, emedan antalet af dem som dertill wo - Den 20 Zebruarii - wore berättigade more oändelig! talrikare, hafwa sädane löneförmoner sällan i nägot Land kunnat gifwas ärminstone aldrig annat än ät gansta fä Embetsmän. Det har warit med hoppet om framrida fördelar som den stora mängden af de öfrige blifwit tröstade för narwarande mödor, för nerlagd lid och kostnad ivid förivärfwandet af sticklighet kill Skarens tjenst. Staren har således fördubblat sine tillgängar och erhållit biträden genom ut igren af fördelar som han ej genast u-tdett; Egentligen torde besia bufwudsakeliaen kunna delas u?i twänne Closter: hoppet om befordran och hoppet om pension Ivid en wist älder eller för en efterlefwande samille. Det är nu om denria sednare som här upkommir fräga.
Detta, som visade en 11 a Riksens Ständers betydlig förändring i förra planen, och utom allt det besvär, som deraf blef en följd för Uppbordsmånnen och Lands-Contoiren, tillika medförde dryga utgifter, blef likväl äfven af Eders Kongl. Maj:t i Nåder bifallet och till verkställighet befordradt. Kammar-Rättens utlåtande visar vidare, att Stats-Commissariens förslag, i hvad det rorde Bergsfogde-Uppborden, var på origtige grunder fotadt och skulle haft till följd en ytterligare sammanblandning af Q:ne års Uppbörder. Utom alla de förändringar i formulairer, och tillägg uti infordrade uppgifter m. m. som successive under loppet af tiden förekommo, hvarvid allt hvad af Stats-Commissarien Widegren eller Boksluts-Contoiret äskades, genast blef satt i verket, och materialierne för Bokslutet anskaffade, sådane de lämplige och nodvändige uppgåfvos af forslagets författare, lemnar Boksluts-Contoirets under den i ^ sistlidne November till Riksens Ständers Revisorer gjorde anmälan, innehållande: ”att de från „Landsorterne inkomne Omslut, hafva likväl i „anseende till deras för mycket summariska „egenskap, måst inom Boksluts-Contoiret i jemförelse till Landsbockerne, nästan alldeles omarbetas, för att lå dem till ändamålet tjenlige,” ett särdeles märkvärdigt bevis på den ringa utveckling af Systemet, som, vid Forslagets och Formulairernes uppställning, legat till grund; och slutligen torde till rättfärdigande af den tvekan Revisorers Berättelse. Ii3 tvekan och betänklighet, hvarmed detta mål, för så vidt det syftade till allmänna ändringar i stadgade ordningar och methoder, blifvit af Stats-Contoiret handlagdt, få hufvudsakligen tjena, sjelfva den afslutade Riks-Hufvud-Boken, med hvad Riksens Ständers Revisorer, efter tagen kännedom deraf, om dess beskaffenhet anfort.
Det är oek derigenom Utskottet kommit till den slutföljd, att sådane lägenheter skola, såsom hittills, med bevillning beläggas. Då dessa lägenheter bortarrenderas för Kronans räkning till den mestbjudande, ligger häruti en tydlig och klar följd, att derför betalas allt hvad man anser sig kunna betala, utan bevillning. Staten drager således af arrendet samma nytta, som den kunde draga af bevillningen; och jag tror derföre, att della förslag i 17 Mom. bör helt och hållet utgå. Hvad åter rör beskattningen af fastigheter på Landet och i Städerna, erkänner jag det missförhållande den framställer, till och med i tillämpningen till Stockholms Stad. i allmänhet står, i Den 3o Mars f. m. a53 afseende på Taxeringen, Stockholms Stad i ett tydligt missförhållande till de öfrige Städerne, likasom dessa till landet i allmänhet. Jag vill likväl ej upptaga liden med framvägg ning af några ziffror, då min slutsatts dock endast skälle leda till det resultat, att för närvarande ingenting synnerligt härutinnan kan åtgöras. Jag vill blott yttra, att Herr af Billberghs uppgifter icke i det ringaste äro öfverdrifue, och att sältet att i de flesta fall beräkna husvärdena i Stockholm efter Brandförsäkringsvärdet, är troligtvis en väsendtlig orsak till det origtiga förhållandet. Hvad jag dock vågar anhålla är, att BevilluingsUtskottet täcktes behjerta det förhållande, hvaruti Kronooch Krono-Skattejorden befinner sig; äfvensom att Utskottet täcktes föreslå Rikets Ständer något undantag från de föreslagne grunderna, ehvad de röra vissa orter, som äro i det skick, att Rikets Stan* der böra gå till väga med mycken varsamhet, i frågan att fortfara med en lika stor beskattnings utkräfvande, som hittills.