Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefven och LandtMarskalken frågade derefter, om Ridderskapet och Adeln ännu hade någon Motion att framställa. Ropades JVej, Ilögloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan | Lill 10 om aftonen. In fidem ProtocolH O. J. Lagerheim, 444 Den g Januarii, Fredagen den 9 Januarii. Plenum klockan half till 11 Förmiddagen. O Justerades PleniProtocollet för den 2 i denna Månad. Upplästes PresteStåndets ProtocollsUtdi’ag af den 5 dennes, innehållande att, vid Justering af ExpeditionsUtskottets Förslag till Riksens Ständers underdåniga Skrifvelser till K:gl. Maj:t, samt mut. mut. till Deras Kongl. Högheter IironPrinsen och ArfPrinsen, angående Riksens Ständers Beslut, att Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen, Hertigen af Södermanland, Joseph Frans Oscar, må föra Rikets Styrelse, i händelse af Kongl. Maj:ts oJx Hans Kongl. Höghet KronPrinsens sjuklighet, den Anmärkning Blifvit gjord, att uti samma Expedition saknats ett af de Moliver, som uti PresteStåndets ProtocollsUtdrag af den 2 dennes, funnes uttryckt, nemi. Riksens Ständers omtanka om
I anledning af den framställda anmärkningen 106 Den 17 Januari. vid denna §, vill jag blott erinra derom att, på sätt i K. M;ts Propos. blifvit omnämndt, hela expropriationslagen icke utgjort föremål för omarbetning, utan endast vissa delar deraf i afsigt att afhjelpa de olägenheter, som R. St:r funnit nu gällande författning medföra. Den nu föredragna §:n har icke undergått någon förändring i sak, utan öfverensstämmer såväl med gällande lag som med R. Stms förslag vid sisth riksdag. Gr. Mörner: Jag tror att Frih. von Schulzenheims erin ran mot denna § grundar sig på ett misstag. Det är käranden det åligger att bekosta gravationsbevis, och det måste vara en fördel att allt är färdigt och i ordning, då rätten sammanträder. Jag anser ej återremiss af denna § vara behöflig. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt IIr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den förevarande §:n och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på §:ns godkännande, hvartill svarades många ja jemte åtskilliga nej, och sedermera propos. på återremiss af densamma, då svaren utlöllo med många nej jemte några ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till §:n blifvit förnyad samt besvarad med många ja och några nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Frih. Armfelt: Dels af den anledning att till Ståndets pröfning ölverlemnats endast de §§ af lörhn, som i K. M:ts Propos. blifvit förändrade, och dels för att icke onödigtvis upptaga tiden, anhåller jag att endast berörde §§ måtte uppläsas och Öfriga §§ öfverhoppas, så vida icke någon särskildt begär, att någon af dem skall uppläsas. Sedan R. o. Ad., på framställd propos., härtill lemnat bifall, föredrogs § 3. Rifölls. §§:ne 4—12.
Härtill hade Akademien i förut gjorda underdåniga framställningar ansett minst tvenne personer vara behöflige. Men då Eders Kongl. Majit och Rikets Ständer vid de två sistförflutna riksdagarne icke funnit skäl att anvisa medel för mera än en sådan tjensteman, har Akademien trott sig vid detta tillfälle böra inskränka sig till underdånig hemställan om nådig proposition till Rikets Ständer att förnya det vid sista riksmötet beviljade anslaget för en Antiquitets-Intendent, nemligen till årligt arvode 2,000 R:dr och till expenser 1,500 R:dr R:mt. Efter det ett anslag af 1,500 R:dr R:mt blifvit vid de tre sednast förflutna Anslag för riksdagarna anvisadt för uppsökande och aftecknande af runstenar samt dessa teckuppsökande ningars utgifvande, och Eders Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med Akademiens °ch aftecknanunderdåniga tillstyrkande, behagat lemna dessa medel åt fornforskaren Richard Dybeck, lumT^essa’’ jemte ett årligt understöd af statsanslaget till resestipendier samt läroböckers och ttck„ingars utlärda verks utgifvande, hade denne flitige forskare derigenom blifvit satt i tillfälle gifvande. att, företrädesvis inom provinserna kring Mälaren, uppsöka och beskrifva fornlemningar, bland hvilka åtskilliga, när sådant varit behöfligt och möjligt, af honom blifvit iståndsatte mot särskildt beviljad kostnadsersättning af Akademiens medel.
Del är lätt att klandra hvad andra gjort, men del är icke lika lätt att sjelf upträda i handling och göra bättre, det är en erfarenhet som jag under min 40-åriga embetsmannabana vid många tillfällen förvärfva!. frih. 1’osse, Johan August: Såsom ledamot af Riddarh.- öirekl. må det äfven tillåtas mig att slutligen yttra några ord, enär Direktms åtgörande i denna sak blifvit så starkt klandradt. Då redan förut Hr Björnstjerna i en utförligare framställning redogjort för Direktms handlingssätt, åtnöjer jag mig med att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att då vid förra Riksdagen beslut fattades om Riddarhussalens inredning, deras mening som väckte detta förslag var, att de nya platserna skulle inrättas ungefärligen i samma fonn och lika beqväma som i Presteoch BorgareStms sessionsrum. Då nu den Direktm gifna föreskrift var särdeles knapphändig och ofullständig, mäste Direktm naturligtvis rälta sig efter de åsigter, som vid förra Riksdagen uttalade sig rör:de hufvudsakliga meningen med salens förändrade inredning. När då ritning upgjordes med så beqväma platser som önskades, visade det sig att platsernas antal hiet allt för ringa för den numerär af R. o. Ad:s ledamöter som stundom är tillstädes. Nu har visserligen Gr. Oxenstjerna framställt ett förslag, hvarigenom platsernas antal möjligen skulle blifva tillräckligt; men han mäste dervid göra hvarje sittplats så inskränkt som möjligt och laga bort de pulpelklaffar, som i Prof. Scholanders ritning äro föreslagna. Men dessa pulpeter, som Gr. Oxenstjerna anser öfverflödige, anses deremot oundgängligt nödvändiga af Hr Bildt, som i de strängaste ordalag klandrat Direktms underlåtenhet att ställa sig R. o. Ad:s beslut till efterrättelse. Således synes att man alltid kommer i ett dilemma, antingen att platsernas antal blir för ringa eller att de icke blifva nog beqväma och ändamålsenliga.
Hvad Först angar Academien för de Fria Konsterna; så. har Academien begärt, att de på dess Stat uppförde arfvoden för 3:ne Lärare vid den mechanislca Selm lan , som nu mera är ställd under Kongl. Landtbruks Academiens inseende, . jemte 2:ne belönings Stipendier samt expensemedel till uppköp af materialier och verktyg för nämnde Schola , tillsammans utgörande en summa af 475 R:d , måtte öfverliyttas på Kongl. LandtbrulcsAcademiéns' Stat, samt att medel kunde anslås, dels till förhöjning i cle arfvoden, sorn bestås. Professorcrne vid Fria Konsternas Academie, dels till nya arfvoden at en Medhjelpare uti ..undervisningen i figurteckningen och ornaments - ritningen samt åt en Bibfiotheks-Amanuens, och dels till fyllnad i anslagen för Academiens Vaktmästare och Modellernas beklädnad jemte inköp af Ljus, Olja och Lampor, hvilka alla tillökningar äro föreslagne till ett samrnanräknadt belopp af lj.25 P:dr; hvarförutan Academien jemväl gjort hemställan om förhöjning i anslagen för de Utrikes vistande Pensionairerne från 300 till 400 R:dr Hamburger Batiko samt. om q:ne nya anslag ai^ jco R:d Svenskt Banko, det ena till årlig Lön för en kopparstickare, hvarom Academien förmäler sig hafva afgifvit särskildt underdånigt Utlåtande, och det andra för en Historie-inalare samt dessutom 100 R:ds förhöjning i Miniaturmålare Arfvodet.
I sammanhang härmed och då under Utskottets behandling af detta ärende blifvit upplyst, att af de ränteoch arrendemedel samt kronotionde m. 11. afgifter, hvaraf domkyrkans i Westerås årliga inkomster utgöras, en ganska betydlig del icke kommer kyrkan tillgodo, utan utgår till underhåll af lektorsgårdar och till boställshyra för Rektor vid Elementar-läroverket derstädes, men lämpligare torde vara, att dessa förhållanden på det sätt ordnas, att de medel, som till kyrkokassa:) inflyta, blifva oafkortadt för kyrkans förvaltningsoch framtida underhållskostnader att tillgå, får Utskottet föreslå: att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, att erforderliga åtgärder vidtagas, i ändamål att, på sätt som af Kongl. M«y:t Siats-Utskottets Utlåtande N:o 104. pröfvas lämpligt, domkyrkan i Westerås må befrias från de utgifter, som för närvarande af domkyrkokassan bestridas, men icke äro till kyrkans underhållsoch förvaltningskostnader att hänföra. Stockholm den 15 Maj 1860. Ank. tiil Exp.-Utsk. den 18 Maj 1860, kl. 11 f. m.
Bilder u r J.esu lif i utsijkt fint fgrgtryck. Ned biblisk text och valda verser. _I -. - S e s haften med sex taflor i hvert hafte. Pris - 35 ore pr hiifte. En ny serie bibelsprkk. - N: o 30 - i pressadt silfver och fiirgtryck pi, fin kartong. Innehhller 12 st. Pris 1: 75 pr ' serie. Fos terlandsS tiftelsens ForlagsExpedition. Aug: Magnusson STOCKHOLM. Storsta lager i Norden a f Kulbrta och Svarta Klhidningstyger i Siden och Ylle, Bomullsvaror, Kapptyger och Schalar. Af delnimgen for B egen fabrik eonfeetionerade artiklar, inrattad efter utlandskt monster, erbjuder ett storartadt urval af fardiggjorda PromenadocJ2 SaZZekapsklticZ~ziazga~; Bhdif 0 ~ 7 8 X ~ O Z ~ P, Res-, Rid-, Velocipedo. GymzastilcdrtUcter, Morg owockccr och Uvzde~kjolar m. rn. Allt efter srenaste modelle~. Profver p i begaranR \ k~:;; 286~a. kostnadsfritt. b \ \ ~n. Vid hogsommartid i Neckardalen. Neckardalen! Blottn nainnet ar sorn en glad sing vid pokaler, skimrande af gyllene rhenvin, gr sorn en. valdhornsliit in mellan grona, af vingiirdar, mnndeltradslundar och roda lilippblock kladda iisar, hvilka hilla vakt kring en dal med evig vlr, d t en flod med klara boljor sakta sorlar lang ' s mjuka saftiga strander, sorlar lugnt och utan brldska, - son om lifvets strafvan har vore endast harmonisk, om ock bullrande lek. Och dock ar verkligheten liingt mera rornantisk an det roman tislza namnet.
För en klassisk filolog som den unge Nietzsche var denne högreste, leende och utmanande gestalt särskildt välbekant. Få föreställningar voro i själfva verket så rotfasta i Hellas och Rom, som att »födseln var allt», och att aristokraterna, de förnäma och de goda, hvilka fått makten i faddergåfva, voro af naturen själf genom en afgrund skilda från – de andra. Det var en outplånlig väsensolikhet mellan ädla och låga själar, mellan herrar och tjänare. De förra voro blomman och saltet i lifvet, de senare dammet och smutsen. De förra hade alla ridderlighetens och öppenhetens dygder, härskarekänslans ädelmod och skapelsestyrkans gifmildhet, de senare gömde under ödmjukhetens täckmantel allt det lilla sterila agg, som vill mörda med bakhåll, etter och tvetalan. Så predikade redan den gamla vise Theognis läran om de goda och dåliga, och den antika litteraturen bekräftade på hvarje blad hans satser. Det var den egentliga innebörden af kampen mellan herrar och slafvar, aristokrater och demokrater, patricier och plebejer. Hur illustrerade ej Coriolani historia den eviga fejden, och antikens egen undergång för kristendomen blef enligt Nietzsche en förnämhetens och aristokratiens fall inför en folklig underklassrörelse, hvilkens ideal voro en förtryckt, vanmäktig och låg massas skendygder. Med renässansens antikuppståndelse fick härskarens typ nytt lif och blef än en gång efter medeltidens kufvade, kollektiva lydnad mönstret för en befallande och skön mänsklighet. Furstar, konstnärer och kondottierer, alla dessa skarpt afgränsade gestalter, som inledde den moderna tiden, voro äkta Nitzscheanska öfvermänniskor, eröfrare, hänsynslöst offrande omgifning och samtid på individualitetens brännaltare. Den sista af dessa italienska halfgudar var den som hvälfde världen öfver till vårt eget sekel, Napoleon. Hans inverkan på folkfantasien kan näppeligen mätas. Hur mäktig hans gestalt speglat sig i århundradets dikt och konst, märkligare än är den legend om hänsynslöshetens hero, som han skapat i mängdens sinnen.
Man har trott, att stora olägenheter för räntegifvarne skulle uppstå genom aLl lösa räntepersedlarna med penningar. Det kan icke nekas, att Sverige uti närvar, stund måhända icke äger en sådan spanmålshandel, att priset på spantnålen kunde blifva rubbadt, i händelse denna handel tog en annan väg än den hittills haft, då icke köpmän ftin - D e n 4 November e. m. nos i tillräcklig mängd för att upphandla spanmnlen ; men detta är en olägenhet, som mäste afhjelpas, och kan dessutom icke vara så stor, enär span målens omsättning mäste äga mm, ehvad den går fdrst till indelningshafvaren och sedan till köpmannen eller från räntegiivarén direcl.e lill köpmannen. Skilnaden måste blifva högst obetydlig Deremot skall, derest räntepersedlarne lösas i contant, det sä allmänt öfverklagade prejeriel försvinna. Jag troi; att JRegerjn sjelf varit uppmärksam derpå, och det var förrnodeligen derföre som RSt. från Regena ei hållit förslag i denna del. Jag vill icke och kan icke här för R. o. Ad. framlägga hvad jag tror vara visst och hvad sorn verkligen bandt med detta förslag; nog af, det har blifvit lika fort förkastadt som det blifv it gjordt; men måhända ligger häri orsaken till den protest, sorn Frih. Cederström nyss uppläste. Jag har anleda, förmoda, att de flesta ledamöter af Bondest. yrka på antagande af det förslag, sorn SlatsUtsk, i denna punkt framställt.
Grefve von Schwerins, Fredric Bogislaus, Motion, angående utfärdandet af sä kalladt Moratorium eller Jernbref. Hvarjemte Ridderskapet och Adeln biföll Communication med de öfrige Respective Riks - Den io Januarii. Stånden af Grefvarne Lantingshausens och Frölichs, Friherre Mannerheim.*; sami Herrar 0.xehufvuds, ThamSj Montgomeries, Silfver skjölds och von Törnes Memorial, äfvensom af Herr Grönhagens Memorial, angående nedsättande af Räntan å Lån i General-AssistanceContoiret. Föredrogs till remitterande Herr af Wingårds, Johan, den 5 dennes e. m. på Bordet lagde Memorial, angående Löneförbättring för Räntmästaren i Carlstads Län. Friherre Falkenberg, Carl Gabriel, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: Då Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag beslöto att öka Embetsmännens Löner, önskade man äfven att kunna framdeles minska deras antal; och denna önskan förnyade man sedermera, då vid 1812 och 1815 årens Riksdagar ytterligare Löneförökning beviljades ; denne önskan är af Ständerna i underdånighet framförd, och vi kunna icke tvifla, att ju Kongl. Maj:t deråt lemnat ett Nådigt afseende; men emellertid gifves ett slag af Tjenstemän, sorn icke kunna indragas, men icke fått någon Löneförökning; och jag utbeder mig ödmjukast att få erindra om angelägenheten af alt förse dem med ett anständigt underhåll. LandtRäntmästarne äro stora Uppbördsman, och om nöden försätter dem i frestelse, så kan det Allmänna lida 662 Deri io Januarii. mera deraf, än en skälig Löneföi ökning kan vara betungande. Jag föreslår alltså, i likhet med hvad Herr Landshöfdingen af Wingård redan gjort, att StatsUtskottet må uppdragas alt inkomma med Förslag till förbättring i deras Löningsvilkor, helst medelst förhöjning i deras ordinaira
Angide dessa fakta, kan hvarje ledamot öfvertyga sig -genom Krigs-Kolhii räkenskaper. Den värde talarens yttrande förtjenar således icke något annat bemötande, än att jag hänvisar honom och enhvar annan lill att af nämnda räkenskaper laga kännedom. Man har dessutom ansett den ifrågavartde punkten böra åter12 II. 10 146 Den 22 September f. m. remitteras, om det än vore endast för alt vinna tid för öfvervägande, huruvida det icke kunde vara skäl, att låta enskilde få på ett mera omedelbart sått deltaga i Statens jern vägsanläggningar. I detta hänseende tror jag, att man fastmera just nu hör afgöra frågan, huruvida enskilde böra erhålla sådan tillåtelse eller icke. Denna fråga har varit föremål för Ulsk:s öfverläggning, och utgör nu föremål för R. o. Ad:s pröfning. Att nu, då Riksdagen tyckes lida till slut, endast af det motiv alt vinna lid till ytterligare öfvervägande häraf, besluta en äterremiss, vore ju, derest andra Stånd på enahanda sätt förfore, att nu, likasom vid sista Riksdagen, skjuta upp saken till sisla timman, hvilket möjligen nu kunde hafva samma påföljd, som då, nemi. att beslutets innehåll ändock blefve förhasladt. Bättre är väl alf, då man nu har tid på sig, afgöra frågan, och att, sedan man kommit öfverens om hufvudprinciperna, reglementera i detaljerna. I detta afseende tror jag, att enskilde böra få deltaga i jernvägarnes bekostande, men icke i förvaltningen, icke i utförandet, emedan dessa sistnämnda rättigheter endast skulle åstadkomma de olägenheter, som flere talare påpekat; och jag måste öppet förklara, då den frågan här blifvit vidrörd, att de, jernvägsanläggningar, som hittills hafva företagits i stor skala, och som hafva varit helt och hållet öfverlemnade åt enskilda, icke hafva blifvit så verkställda, eller visat sig leda till sådane resultater, att man derutinnan kan hafva någon upmuntran att till enskilda kompanier öfverlemna utförandet af fäderneslandets vigtigaste kommunikationsmedel. Frih. Klinkowström:
Om de nu gå våldsamt tillväga, nar de icke regera, bör ej samma straff följa derpå? Slutligen kommer man i 3:dje händelsen till samma straffbeslämning för förbrytelser, i hänseende till 110 § Reg.F. Efter min mening herde det förslag som Hr Cederschjöld framställt, utvidgas derhän, att det omfattade alla de särskilda förhållanden sorn 1 § omtalar. Derigenom klefve i min tanka stadganderne jemväl enklare, fullständigare och lättare i tillämpningen. Vill man åter säga, att allmänna lagen skall på Statsrådets ledamöter tillämpas för alla de händelser sorn icke iiro i denna ansvarighetslags särskilda §§ upptagna, så säger deremot 6 § af denna lag: ”Uraktlåta Statsrådets ledamöter, att de öfrige dem i grundlagen uttryckligen föreskrifne, men i denna ansvarighetslag icke Den 2 November f. m. 13 särskildt uppräknade plister och föreskrifter iakttaga och fullgöra, ankomme det pil R. St. att hos Konungen göra sadan anmälan, hvartill 107 § af Reg.F. deni berättigar.” Om nu de förbrytelser, för hvilka straff icke finnas bestämdt upptagne i ansvarighetslagen, äro af beskaffenhet alt endast kunna föranleda till anmärkning efter 107 §; så skulle, om 1 § icke rättades, lika förbrytelser komma att vara anmärkningsvärda dels efter den 106, dels eller den 107 § Reg.F. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Då jag i hufvudsaken och i allmänhet biträder Gr. Björnstjernas åsigter om den ansvarighetslag, sorn bäst kan verka lill en tjenlig regering och anser den nuvar. lagen vara pä det hela taget olämplig och skadlig, vill jag nu endast fästa mig vid det i 1 § fastställda straff, eller förlusten af lif, ära och gods. Jag anser i allmänhet confiscationsstraffet, såsom inbegripet i detta stadgande, vara betänkligt. Om än fall gifvas, i hvilka dess bibehållande kan vara klokt och riktigt, anser jag dock de nu ifrågavar. icke höra till detta antal, och yrkar äterremiss, eudast för confiscalionsstraflets afskaffande. lii' Cederschjöld, Rob. Theophron:
Jag anhåller hos Herr Grefven och Landt-Marskalken om proposition till Ståndets instämmande i denna tanke , och remiss deraf till Constitutions-Utskottet. Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade förklara Friherre Cederströms vid ConstitutionsUtskotrets Memorial framställde anmärkning utgöra Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, samt på sådan grund berörde Memorial till Utskottet återförvisa. Ropades Ja. Herr Hjertaj Gustaf: Jag skulle i anled ning häraf önska, att få framställa en annan anmärkning, som möjligen också torde kunna blifva Ståndets gemensamma tanka. Constitutions-Utskottet har blott tillstyrkt, att vederbörande Utskotts i sådana mål först framställda förslag genast må af Stånden kunna med ändringar antagas. Jag tror det vara bättre, om redactionen innehöll, att de skola genast kun - Den 4. December c. m, 349 na af Stånden med ändringar antagas. Annars kunde blott för detta ordet: må ganska många stridigheter uppkomma, om återremiss borde aga rum, eller icke. Då härvid blott ar fråga om sådana mål, som Konungen kan efter sitt eget välbehag afgöra, der Ständerna blott ega önsknings-rätt; samt dessa mål ofta äro af den beskaffenhet, att Ständerne dermed upptaga längre tid än med dem, hvaröfver de sjelfve äga besluta , sä tror jag det vara tillräckligt, att de kunna försia gången definitivt afgöras, helst bordläggning i alla fall äger rum. Då hvar och en vet, att ett Betänkande skall ovilkorligen afgöras, tager han också derom en närmare kännedom. Återremisserne blifva i dylika mål blott tidödande, utan något verkligt gagn. Jag anhåller derföre om proposition till Ståndet pä instämmadde i den anmärkning, att ordet: må i redaetionen bör förändras till ordet: skola. Friherre Cederström:
Konvoy-kommissariatets mening, skulle utgöra 156,491 lt:dr, enär jernvägs-bvggnaden beräknats komma att kosta nämnde summa, som, då något anslag dertill ej åtnjutits, aktie-ägarne således måste hafva förbundit och tecknat sig att sammanskjuta och ansvara för, vare sig kontant eller genom upptagande af lån, Konvoy-kommissariatet, vid sådant förhållande, ansåge Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift om 50 procents inbetalning af det tecknade aktie-kapitalet ej vara af vederbörande fullgjord, samt i följd deraf funne sig förhindradt att utlemna den begärda låne-andelen förr, än direktionen styrkt, att aktie-ägarne erlagt hälften af det belopp, 156,491 Rör, som jern;vägsbyggnaden ansetts komma att kosta, vände sig Öngren till' Kongl. Majit med underdånig framställning i ämnet och, under åberopande af 2 och 3 §§ i de af delägarne antagna och hos Kongl. Majit underdånigst anmälda bolags-reglor, anhöll, å direktionens vägnar, att, då, enligt direktionens åsigt, det föreskrifna vilkoret, angående inbetalning af minst 50 proL - cent af det tecknade aktie-kapitalet, redan blifvit vederbörligen fullgjordt derigenom, att styrkt blifvit, det inbetalning skett af 28,500 R:dr, eller 50 procent af hela den summa, som uti kostnads-förslaget beräknats att behöfva kontant tillskjutas af bolagsmännen, för att, jemte lånebeloppet, åstadkomma hela kostnadssumman, Kongl. Maj:t måtte täckas i nåder medgifva bolaget att, emot hvad sålunda redan blifvit fullgjordt, få lyfta förra hälften af lånet, helst både kontrakt och skuldförbindelse dåmera blifvit gillade och full garanti följaktligen ställd för fullgörande af den bolaget åliggande byggnadssamt betalnings-skvldigbet, och dertill komme, att, om bolagsmännen genast skulle affordras, en inbetalning, så betydligt öfverstigande det verkliga behofvet, som den af Kongl.
Jag hemställer lill hvar och cu, som känner vår historia, om icke under den tiden, då Adeln hufvudsakligen var maktägande inom Svenska representationen och likväl de andra Stånden bredvid med deras veto, om icke detta i sjelfva verket var ett tvåkammarsystem, ehuru icke till formen. Under en del af Frihetstiden kunde man deremot kalla Svenska representationen för ett enkammarsystem, emedan de som rådde på Riddarhuset äfven voro maktägande inom den öfriga delen af representationen; men detta valen tillfällighet, ty vårt nuvarande fyrkammarsyslem kan ingalunda kallas ett enkammarsystem, efter så många och vigtiga frågor kunna förfalla om tvä Stånd stanna emot tvä. JAka med den värde talaren har jag den åsigten, alt den egentliga beskaffenheten af slåndsväsendet i Sverige, och huruvida det bör fortfarande behålla sin representation, ingalunda är fullkomligt utredd. Men derom är nu icke fråga, ty en sådan utredning tillkommer Const.- Ulsk. eller en comité äfvensom den allmänna opinionen och litteraturen. Då jag ställer Const.Utsk:s och Hr Åkermans förslag emot hvarandra, så måste jag säga, att om jag nvore nödsakad att bestämma mig för ettdera, så blefve det Hr Åkermans, emedan antagandet af hans förslag innehåller möjligheten af ett framskridande, då deremot Utsk:s förslag är ett tillbakagående. Jag skall föröfrigt icke längre uppehålla II. o. Ad, utan slutar mod att åberopa det förslag lill gemensam tanka, som jag sjelf afgifvit. 222 Den 12 Mars e. m. Frih. Raab, Adara Christian: En värd talare har i dag på förmiddagen vågat kasta en siareblick in i framliden, och förespått, att det är Stånden, som skola rädda Sverige. Afven jag vågar kasta en blick in i framtiden och förutspå, att på historiens blad skall denna dag blifva upptecknad, antingen till R. o. Ad:s ära eller till föga berömmelse öfver oeftergitlighct för hela landets önskningar.