Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med föranledande af de inom Hedervärda Bonde-Ståndet nästan enhälligt framställda, och af åtskillige talare inom de öfriga Riks-Stånden Biträdde anmärkningar vid den af Utskotten i Betänkandet N:o 2 föreslagne brännings-afgift, hvilken förmenats vara orimligt hög och innefatta ett indirect upphäfvande af den för allmogen såsom oumbärlig ansedde husbehofs-bränningen, hafva Utskotten trott sig böra frångå det förslag, Utskotten i afseende å beskattningen förut afgifvit, och få nu härmedelst föreslå, att den i 1835 års Författning fastställde tarifFå pannerymdsafgiften bibehålles, med den förändring, att beskattningen ökas med 5o procent och att deruti upptagne afgifter för 3:dje och 5;te classernes redskap uteslutas, samt att afgiflerne för 3:dje, 4:de och 5:te classerne af nu föreslagne tariff komma att motsvara de i 4;de, 6:te och y:de classerne af i835 års tariff bestämda afgifter. Och hafva Utskotten derjemte, på grund af de anmärkningar, som vid den i Betänkandet N:o 2 antagne uppskattning af afverknings-förmågan hos ångapparater, blifvit framställde, ansett sig böra tillstyrka, att, då ångapparater till någon af de serskilda classernes redskap begagnas, afgiften ytterligare ökes med 5o procent. Af de fyrfaldiga anmärkningar, sorn emot Betänkandet och Förslaget i öfrigt blifvit framställde, hafva Utskotten ansett utan ändamål att här upptaga andra än dem, som innefatta förslag och yrkanden om ändring i de föreslagna grunderna och vilkoren för bränvins-bränningens utöfning samt afgifterne derför; och har i dessa omständigheter blifvit anmärkt:
Jag hemställer derföre, ora icke tiden borde bestämmas till midfastan 1850, enär midfastan 1849 torde inträffa allt för snart. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, anhållit, att Hr von Troil, som begärt propos. till bifall å en af honom uppläst reservation, måtte upplysa, huruvida han önskade propos. å hela reservationen, hvilken efter de deri förekommande orden ”den 17 Juli 1847,” endast innefattade ett åberopande af författningens innehåll, som icke torde behöfva intagas i R. o. Ad:s beslut. Hr von Troil: I auledn. af Hr Gr. o. Landtnäs yttrande, får jag vördsamt nämna, att jag anser det öfverflödigt, att propos. framställes å Hr Norins reservation i dess helhet, utan endast å hvad den angår boställets utarrendering vid midfastan är 1849 jemte bestämmelserna ifråga om minimioch maximi-beloppen, som 1847 års författning innehåller. Jag anhåller, att till Hr von Hartmansdorff få göra den erinran, att jag tror det vara lämpligare, att för boställets utarrendering antaga midfastan år 1849, emedan det är anledn. att förmoda, att äfven ett annat RiksStånd nemi. BorgareSt., kommer att antaga Hr Norins reservation. Skulle nu jemväl R. o. Ad. antaga denna reservation, men med förändring af årtal, så uppstår en olikhet uti båda desse Stånds beslut, ehuru de i hufvudsaken tänka lika. Jag tror derföre, att det vore bättre att antaga midfastan 1849 för boställets tillträdande och jag tror äfven, att, sedan maximi-arrendet å bostället blifvit bestämdt, arrendatorn förklarar sig villig att bostället på arrende ytterligare öfvertaga emot samma maximi-belopp. Hr von Hartmansdorff: Jag ser af betänk. 212, att BorgareSt. har med gillande af ifrågavar:de utlåt, fattat beslut i enlighet med Hr Norins reservation.
Varder den, som är yngre än femton år, eller står under annans lydnad, af lärare, husbonde eller förman nödgad eller lockad deltaga i öfning af annan religion, än den i hvilken han är uppfostrad; bote lärare, husbonde eller förman 10 till 100 R:dr, eller straffes som i 2 § 2 mom. sägs. § 5. Fälles någon tili urbota ansvar enligt föregående §§, varde Utslaget understäldt Hofrätts pröfning. § 6. För brott, som i l:sta § sägs, må ingen åtalas förr, än han sig förklarat, och på Domkapitlets begäran, Konungens Justitie-kansler förordnat åklagare att målet utföra. b) Om främmande trosbekännare och deras religionsöfning. § 1. Vill någon från svenska kyrkan utträda; gifve det personligen tillkänna hos kyrkoherden i den församling, till hvilken han hörer. Kyrkoherden, eller den prest inom pastoratet, hvilken kyrkoherden dertill förordnar, skall inom nästa eller, om laga förfall det hindrar, inom åttonde dagen efter den, tillkännagifvandet skett, undervisa och förmana den utträdande, samt derom genast lemna honom bevis. Vill han ändock från svenska kyrkan skiljas, gifve det personligen tillkänna hos Domkapitlet eller dess dertill förordnade ombud, eller ock Kontraktsprosten; och varde af den, hos hvilken sådant tillkännagifvande skett, innan nästa dags utgång, eller, om laga förfall det hindrar, inom åttonde dagen efter den, då tillkännagifvandet skett, ytterligare undervisad och förmanad, hvarom bevis då ock skall lemnäs. Framhärdar den utträdande i sin vilja; lemne sistberörda ^bevis till Kyrkoherden, hos k vilken första tillkännagifvandet skett; och denne gifve sitt recipisse, innehållande jemväl bevis, att utträdandet anteknats i kyrkoboken. 454 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Vill religionssamfund, bestående af kristna trosbekännare, blifva lagligen erkändt såsom en från svenska kyrkan skiljd församling; gore derom hos Konungen ansökning, och uppgifve dervid sin trosbekännelse och församlingsordning.
Ridderskapct och Adeln har ej wid filt föreläggande fästat annat wilker, än att Herrar Fullmägrige skulle höras, och deras utlälande jämte UtskottctS eget öfwerlcmnas till Riksens Ständer. Jag för altsä af Herr Grefwe» och Landtmarsiftstken anhälla om ben proposition, att Ridderskapct och Adeln fbrblifwer wid sitt förut fattade och Banco - Utskottet meddelade bcsiut i detta Ämne, och Banco - Utskottet i följe deraf älägars att skyndesamt med sin Berättelse och Fullmägliges Utlärande inkomma. Herr', Grefwe» och Landk - Mar« skalken gjorde proposition i enlighet med Grefwe törners pttrande, hwilkrn med ett starkt Ja Bifölls: Och skulle detta beslut genast de -frige Ställdin genom en Deputation meddelas. Herr Lilvc-rttoipe, Susial ^brabsm utbad sig fä uplpsningSwis tillkännagifwa att Herrar FullmägtigeS utlärande redan wore af DavcoUtskottet infordradt. Föredrogs följande: Utdrag af P^okocollck hället hos Riksens Högloft. StänderBanco - Utskott d. 29 September 1809. S. D. Högloft. Ridderskapet och Adeltt har till Banco, Urffotttt behagat remittera,. Herr Rytt rnästa - Den 4 October. 1345 mästaren Grefwe ^xel kstsmiltons, hos Högloft. Riddcrffapet och Adeln uppläste Oictamen, angäcnde tryckning af Hcrrak Banco Fullmägligcs Protocoll för den lZ sistl. M.rtii» innehällande berättelse om de händelse^, som dä int-äffade': Äfvensom af alta hr det. ta Konungens Sk-ifwelser och Bud, jemte Herrar
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att då, enligt ankomne prot.- utdrag, 3 Stånd godkänt den i LagUtskts Mern. 77 föreslagna voterings-propos., och således votering i Förstärkt LagUtsk. måste ega rum, val af ledamöter i detta Utsk. måtte få anställas i morgondagens plenum, sedan de på föredragnings-listan förekommande ärender blifvit behandlade; hvilket bifölls; hvarjemte beslöts att vid detta val, utom 26 Ordinarie ledamöter, skulle utses 4 Suppleanter, så att hvarje vallista borde innehålla 30 namn. Föredrogs ånyo och biföllos Sammansatta Statssamt Allm. Besvärs och Ekon.Utskts den 20 och 22 dennes på bordet lagde U t låt:n : N:o 54, i anledn. af väckt motion om ersättning till öfverroterade hemman inom Kronobergs län; och N:o 55, i anledn. af väckt motion, ringen vid WestgöthaDahls Regemente samt anslag af allmänna medel till hjelp för svaga rotar. 368 Den 24 Februari. Föredrogs ånyo Sammansatta Bankooch LagUlsk:s den 20 och 22 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 5, i anledn. af väckt motion om räntans frögifvande i Banker. Frih. Paykull, Joli. Gust.: På det stora 12 millioners statslånet, hvars obehoflighet och orenlighet nu allt iner och mer in.-es och erkännes i alla delar af landet, sedan sans hunnit återkomma och det första förtjusningsruset blifvit betydligen dämpadt genom de ytterst hårda villkoren, villkor som i sanning kunde inge den förmodan att Sverige blifvit förvandladt till ett fattighus, utan credit och ulan förtroende, i stället för att bebos af en rik nation, på detta lån, säger jag, som bär något särdeles olycks» bringande i sitt sköte, får man ju redan taga bur hög ränta som helst. Ty, bland alla de besynnerligheter sorn fästa sig vid detta lån, är äfven den att Staten sjelf angifvit ilen väg man bör gå för att eludera lagen.
S. D. Biföllos StatsUtskottets Memorial J j:o af den 19 uti innevarande månad, angående antagande af en tillökad CantzliBejening, och *:o af d. 20 dennes, med hemställan, att Utskottet måtte fa antaga Commissarien och Auditeuren C. A. I/Orange, att, i egenskap af Kamererare, gå Utskottet tillhanda $ äfvensom 3:0 bemälté Ut. tkotts den 19 i denna månad meddeldte Utlå - l6 Proh Utdrag d. 23 Dec. Igi7. tande, om tryckning af Riksens Ständers Herraf Revisorers Berättelser* Fran Heder\>, BondeStåndet. S. t). Efter föredragning af EagUtskottets Memorial d. ig dennes, deri begäres, att ytterligare få antaga en Cancellist, med rättighet till arfvode från och med den dag, då han uti tjenstgöring inträder, fann Hederv. BondeStånder för godt att dertill lemna bifall; hvarom EagUtskottet och Respective MedStånden Skulle vördsamt och vänligen underrättas. S. D. Till hvad StatsUtskottet, uti Memoä rial af d. 20 dennes, hemställt att få antaga RevisionsCornrnissarien och Auditeuren C. A. I/O* range, att, i egenskap af Kamererare, lägga hand vid de till Utskottet hörande Räkenslcapsgöromål, i afseende på StatsRegleringens särskildte delar* fann BondeStåndet för godt lemna bifall; hvarom StatsUtskottet och Resp. MedStånden skulle vördsamt och vänligen underrättas. S. D.
I sjelfva saken ser man Utsk., under åberopande af 107 §:n Reg F:n och 2g §:n Piiksd.Ordn., framlägga sina anmärknr. vid Rikets styrelse sedan sisth riksdag och öfverlemna till RiksSttn att sjelfva pröfva om Rikets väl kräfver någon vidare åtgärd. A andra sidan hafva de fleste af Konungens f. d. rådgifvare, som tillhöra delta Stånd, under discussionen meddelat upplysningar och redovisat för skälen lill sina åtgärder, samt likaledes hänskjulit saken lill H. R. o. Ad:s pröfning. Måtte grundlagens helgd och Rikets sanna väl leda den! Anmärkningarnas antal är förvånande. En stor del af dem falla likväl bort för de upplysande reservationer, sorn Prosten Hallström, Biskop Holmström och Gr. Spens afgifvit; och discussionen inom detta Stånd har ej allenast upplyst oss om flera af Utsk. begångna misstag, utan äfven lemnat många fullkomligt tillfredsställande förklaringar. Jag är ock skyldig deras rätt, som det här gäller, att icke hålla mitt omdöme tillbaka i de få ämnen, hvaruti jag har en, ifrån meddelanden inom detta Hus oberoende öfvertygelse, stadgad under min personliga närvaro vid ifrågavar. tillfälle. Utsk. anmärker i lytde punkten den stränghet, med hvilken Konungens rådgifvare, i stallet för att upplysa K. M. om det ringa deltagande, som den periodiska pressens afsteg från det sanna, rätta och passande funnit hos nationen lill och med sednare delen af år 1838, ansett den år 1812 rnedgifna indragningsmakten böra utöfvas. Jag gillar icke tillkomsten af denna makt; och måhända finner jag få ledamöter inom detta Stånd, som, lika med mig, stredo emot dess införande vid 1812 års riksmöte. Jag kan ej heller med fullkomlig säkerhet bedömma 0111 verkningarna af dess utöfning under hela den sednare delen af 1858, eller den tidrymd Utsk. fäster sig vid.
Slutligen och då de stadganden Riksens Hög loll. Ständer kunna besluta i afseende på Tull-intraderne , deras uppbörd och controllen derå, icke kunna med det eftertryck, som vederbör, sättas i verket, med mindre än att en med ändamålet instämmande och beräknad styrelse sammanhåller det hela , att nödiga anstalter vidtagas, till ernående af full visshet om mängden och /beskaffenheten af de Tull umgälder underkastade varor, att redighet och bestämdhet förekomma irringar och underslef vid påföringen och uppbörden af afgifterne, att den noggrannaste tillsyn och controll i dessa ämnen råder, och 3tt alia försök att motverka eller undandraga sig de i detta hänseende stiftade Lagar med ansvar och näpst beläggas, har Utskottet , till följe af derom gjorde motioner, ansett rörande så beskaffade ämnen , sammanträden med Eiksens Höglofl. Ständers TågAllmänna Besvärsoch Ekonomi samt särskilda Utskott nödige, hvarefter och sedan de till en gemensam handläggning med bemäldte Utskott hörande ämnen blifvit granskade och afgjorde, Utskottet lärer komma i tillfälle, att dels inkomma roed sitt utlåtande i de ärender, sorn till Eiksens Höglofl. Ständers beslutande pröfning böra framställas, dels ock föreslå andras öfverlemnande till Kongl, Majits Nådiga godtfinnande, under den tillförsigt, 1 att från Regeringens sida, sådane åt - ij» Bsvillningi-Utsiottett Betänkanden. gärder komma att vidtagas, som stå » öfver» ensstämmelse med de härom fattade heslut, hvarförutan ingen framgång synes vara att hoppas. Dock varder detta allt tijl Riksens Hög» lofl.
Förra gången detta ämne var i (råga tog jag mig friheten anmärka, att vi hafva ett ständigt sändebud i Plaag, men att vi icke vid detta vigtiga tillfälle hade någon agent i Constantinopel. Jag möttes då med den invändningen att det var urgamla förhållanden, daterande sig ända från Gustaf I:s tid, som gjorde detta nödvändigt, ehuru jag vet att detta förhållande åtminstone varit afbrutet och att vi under långa mellanrum icke haft någon minister derstädes. Det står icke i mensklig makt att bevisa hvad som skett om det gjorda varit ogjort, men man kan likväl få fästa tanken dervid. Om Sverige icke förklarat sig, utan intagit en afvaktande ställning, så kunde vårt lilla land möjligen kommit att väga icke så obetydligt i vågskålen, och vi kunde möjligen blifvit i tillfälle att liqvidera med vår miigtige granne, med hvilken vi hafva så mycket ouppgjort. Det är obehöfligt att för denna samling genomgå de 5 sista årens historia, men de komma att intaga ett högst märkvärdigt rum i vår politiska historia. Om Sveriges intresse vid detta tillfälle blifvit bättre iakttaget, så är det åtminstone en möjlighet att de allierades flottor i Östersjön frambragt större resultat. Enligt min tanka borde Furst Menschikoffs uppträdande i Constantinopel hafva gifvit svenska kabinettet anledn. att genom en diplomatisk agent på stället bevaka sina intressen, och det var tillräcklig tid till att anställa någon, ty Furst Menschikoff ankom till Constantinopel d. 28 Jan. 1853 och afreste först d. 25 Maj; d. 23 Juli gingo Ryssarne öfver Pruth, d. 23 Okt. 1853 sammanstötte de Ryska och Turkiska förposterna, och d. 15 Nov. utfärdades vår neutralitetsförklaring. Hvad olägenhet kunde inträffat om Sverige blott intagit en afvaktande ställning? Jag är icke tillräckligt bevandrad i politiken för att kunna utreda denna fråga, men jag svarar för min del obetingadt, att jag icke kan inse den allra ringaste olägenhet deraf.
Att polisen återigen skulle få befogenhet till inblandning i hvad som rörer det husliga lifvet och dess fridlysta område. Var det, till exempel, icke bra angenämt, då en husmoder ej egde rättighet att sätta en kaffepanna på elden, utan att frukta för att lukten deraf skulle kunna ådraga sig några i grannskapet spionerande polisbetjenters uppmärksamket? Eller då hennes kyrkooch helgedagsdrägt icke fick bestämmas efter råd och lägenhet, efter tycke och smak, utan efter den så kallade öfverflödsförordningen ? Eller då en peruk på ett skalligt hufvud räknades såsom lyxartikel och helades med särskild skatt etc. etc. Till sådana orimligheter kommer man, då man vill tillämpa en direkt beskattning på sådana artiklar, vare sig lefvande eller döda, som användas i det husliga lifvet. Är då ej den indirekta beskattningen, vår bevillning, våra tullar m. m., en tillräcklig taxa nog, utan att man sjelfmant skall skapa sig äfven en till öfverlopps? Att beskattning, som direkt utgår af så kallade konsumtions-artiklar, är vådlig och leder till otaliga obehag, trakasserier, rättegångar m. m. Skulle det då finnas någon giltig ursäkt derför, så vore det väl i afseende på verkliga öfverflödsartiklar, ehuru det så kallade öfverflödet — ett mycket mångtydigt ord — väl kan stäfjas på annat sätt genom tullsatser o. s. v., om något sådant vore af nödvändigheten påkalladt; men att direkte beskatta husdjur, hvartill hundar väl måste räknas, hvarthän leder väl sådant, konseqvent utfördt? Snart nog kommer väl också ordningen till kattor, höns, får, svin, kor och hästar. Är det då meningen att återkomma till Drottning Margarethas så kallade ”rumpskatt”? Eller kanske komnjer ordningen snart nog till oss sjelfva, i det att vi gå ännu längre Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 149 tillhaka i tiden, och återupptaga ”Näs-skatten”, som, enligt hvad namnet uttryckligen tillkännagifver, verkligen utgick af hvarje näsa? Fortsätter man som man hörjat, nog äro vi på god väg dertill.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , beslöt R. o. Ad. att, med antagande af BondeStrts inbjudning och frångående af sitt uti frågan förut fattade beslut, lemna bifall dertill, att postföringsskyldigheten må från jordbruket skiljas, emot åliggande för posthemmanen att fullgöra de onera, från hvilka de hittills varit i egenskap af posthemman befriade, samt emot förbindelse för desse hemman att, i likhet med andra i skjutslag indelade hemman, deltaga i det allmänna skjutsningsbesväret, sådant det komme att utgöras; äfvensom att å RiksStatens Sjunde Hufvudtitel anvisa ett årligt reservationsanslag af 70,000 rdr rmt, att till postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som, genom postskjutslegans höjande, komme att upstå, med bemyndigande tillika för Poststyrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunde göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran af post och resande. Härefter föredrogs Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts den 22 dennes bordlagde Mern. N:o 44, i ani. af.RiksSt:ns skiljaktiga beslut öfver Utsk:ts Utlåt. N:o 41, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande. Gr. Lagerbjelke: Sedan R. o. Ad. numera antagit BondeSt:ts inbjudning i denna fråga, tillåter jag mig fästa upmärksamheten deruppå, att Nej-propos:n uti förev:de Mern. icke är rigtig. Deri skulle nemi. innefatta PresteSt:ts beslut, men är icke dermed öfverensstämmande. Sammans. Utsk:t har, oberäknadt några mindre väsendtliga förändringar, borttagit slutmeningen i PresteSt:ts beslut. Den lyder som följer: »öfverlemnande till K. M:t att bestämma de reglementariska föreskrifter, hvilka för denna trafik kunna befinnas nödige». Sistberörde uteslutande åstadkommer dock en ganska väsendtlig förändring i PresteSt:ts beslut. För den händelse nu de öfrige
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att det visserligen ankom på Piidderskapet och Adeln , att nu bifalla denna punkt; men Hans Excellence ansåg sig böra fästa uppmärksamheten derpå, att man derigenom tilläfventyrs hade bundit bäuderne på sig i afseende å de flere särskilta frågor om Bankens lånerörelse, i händelse man framdeles uti en eller annan dylik fråga skulle önska göra någon förminskning. Herr von Hartmansdorff: Den betänklighet, vid hvilken Herr Grefven och LandtMarskalken fästat sig, har äfven inora Utskotten varit under öfverläggning. Men man förstod denna punkt så, att den totalsumma, som varit till lånerörelsen begagnad, ej skulle nu förminskas, ehuru den kunde komma alt till särskildta ändamål annorlunda fördelas, än förut. Skulle för öfrigt någon hysa farhåga för detta beslut, kan man uppskjuta med punktens afgörande^ till dess Bankens lånerörelse förekommer^ 232 Den 21 October e. m. Herr Rosenblad: Då troligen Utskottens Utlåtande ej kan i denna fråga anses vara afgjordt, förr än alla Stånden fattat sina beslut deröfver, kan jag ej tillstyrka, att pröfningeu af denna punkt uppskjutes, ehuru en Sådan åtgärd eljest kunde vara riktig. Såsom Ledamot af Banco-Utskottet torde jag få nämna, att, vid beräkning af lånefonderne, Utskottet ej tillstyrkt någon inskränkning i lånerörelsen. Utskottet bär tvärtom föreslagit en ny discont för handeln. För att således få slut på en onyttig discussion, anhåller jag om proposition till bifall å förevarande punkt. Herr Ribbing: Om Ridderskapet och Adeln beslutar, att denna punkt må, i anledning af den framställning Herr Grefven och LandtMarskalken samt Herr von Hartmansdorff gjort, hvila, afslår jag från att yrka det tillägg jag, till förekommande af missförstånd, nu mera skrifteligen uppsatt; men i annat fall måste jag yrka votering om bifall till detta tillägg. Friherre Cederström: Innehållet af denna punkt; innefattar ej annat, än etfc stadgande för Rikets Ständers egna beslut.
Att linieskepp kunna taga sig fram på floden Jangtsekiang är visserligen sannt, men det torde hafva kommit deraf, att Chineserne icke hade några kanonslupar med borabkanoner att möta dem med. Hvad StorBrittanien beträffar, så har denna makt en mängd dyrbara kolonier, för hvars bibehållande åt moderlandet samt skyddande i öfrigt frän fiendtliga anfall det hehöfver en högst betydlig flotta af stora fartyg. Men Sverige bar ingen koloni och behöfver således ej för sådant ändamål hålla sig stora skepp. Sverige behöfver först länka på huru det skall försvara sig innan det tänker på något anfallskrig; och för försvaret är, efter min öfvertygelse, skärgårdsfartyg vida lämpligare. Hr Lefrén har sagt, att de medel, som äro i fråga att anslås, bättre kunde användas pä landtarméen. Utan att vilja ingå i bedömmande af denna sålunda uppkastade nya fråga, vill jag blott hafva den äran anmärka, dels att jag icke åsyftat erhållande af nya anslag, utan blott huru det hittills varande anslaget skulle kunna bäst disponeras, dels ock att en väl organiserad skärgårdsflotta är en god hjelp åt arméen. Hela den strid, såsom man kallat det, hvilken här pågått, härrör egentligen derifrån, att SlatsUtsk. uti sitt förslag till und. skrifvelse användt sådana ordalag, hvaraf man kunde Den 11 Mars e. m. förmoda, ali det ville medgifva elt forlsall användande af linieskepp för vårt sjöförsvar; och det är emot en sådan åsigt, som jag ansett mig af min öfvertygelse uppmanad att uppträda. Många ledamöter ropade på propos. Hr Munck af Rosenschöld: Hr Ehrenslams begäran, det Hr Coijets anförande måtte få hvila på bordet, mäste jag såsom grundlagsvidrigt motsätta mig. Detta anförande är afgifvet i anledn. af StalsUlsk:s förevar, betänk. ang:de 5:te hufvudtileln och torde således, i händelse detta betänk, återremitteras, böra få åtfölja återremissen.
Efter iakttagande af ofvanomförmälde öfverföring till Riksgälds-kontorets hufvudbok, visade sig skulderna i den särskilda redogörelsen den 30 sistlidne Juni uppgå till ett samman räknadt belopp af R:mt 11,492.044: 5. hvaraf största delen eller 11,489,844 R:dr 58 öite utgjordes af den beräknade skulden, i följd af hvad som blifvit indraget å det utländska statslånet. Tillgångarne utgjordes deremot af fordringar för tills vidare utlånte medel 2,333,500: — samt kontakt å Banko-räkningen M 2 innestående 130.651:41. 2,464,151: 41. hvadan skulderne den 30 sistlidne Juni öfverstego tillgångarne med 9,027,892: 64. Härvid bör dock erinras, att skulden i följd af det utländska statslånet här icke blifvit upptagen till sitt verkliga belopp i utländskt myntslag, enär något fullständigt bokslut icke förr än efter årets slut kommer att uppgöras. 7 — 50 — Utredning af allmänna bevillmngens ärliga belopp. Till fortsättande af de i föregående revisions-berättelser om Riksgäldskontoret med* delade utredningar angående beloppet af hvad den tili nämnde Kontor influtna allmänna bevillning för hvart och ett af nästföregående åren utgjort, få Revisorerne meddela följande uppgift å de bevillningsmedel, som tili Riksgäldskontoret ingått efter den tid, till hvilken nämnde utredning uti sist algifne berättelse, sid. 52 och 53, sträcker sig, eller efter slutet af 1857 års 3:dje qvartal, hvilken uppgift tillika utvisar det behållna öfverskott, som denna stats-inkomst för hvarje år Iemnat utöfver dess i bevillnings-förordningarne beräknade årliga belopp. Utaf allmänna bevillningen för år 1854 hade före slutet af 1857 års 3:dje qvartal levererats ett belopp af B:ko R:dr 2,061,355: 32.