Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Telef. (vid kompletteringar). Alma Bokir.-Aktieb. 70 öre p r n o n p. - r a d. Kj e l i b e r g. Den 8 i denna månad fördes hon till sin sista hvila i främmande jord. Den syskonkrets, ur hvilken Alma Kjellberg utgått, har gjort sig känd för rika konstnärliga anlag. En hennes syster är den unga skulptrisen Agnes Kjellberg,hvilkens bild Idun i n:r 32 för i fjol bragte sina läsarinnor. En annan syster är den kända pianisten Olga Kjellberg. Violinen blef det redskap, som valdes att gifva uttryck för Alma Kjellbergs rika musikaliska temperament. Hon föddes i Venersborg den 1 mars 1 8 6 6; var således vid sin död blott 25 år fyllda. Vid konservatoriet i Stockholm erhöll hon sin musikaliska uppfostran, där F. Book var hennes lärare i violinspelning. Efter afslutade studier började hon med stor framgång uppträda på konserter och erhöll snart därefter anställning vid Dramatiska teaterns orkester, hvilken då leddes af orgel - nisten Heintze, och hvilken plats hon under några år bibehöll. Under dessa år i hemlandet medverkade den unga artisten ock vid ett stort antal af k. operans symfonikonserter oeh vann i IDUN 26 1692 Ej sällheten beror af öden och af lycka: Att vara nöjd, det är att vara säll. fr. enskildare som i vidare kretsar allt flere vänner för sitt själfulla spel och sitt anspråkslösa, älskvärda väsen. I september år 1887 begaf sig Alma Kjellberg till Berlin för att under ledning af en af den moderna violin virtuositetens heroer — Sauret — utbilda sig i sitt fack. Den lysande konstnären fann i den unga svenskan en värdig lärjunge, af hvilken han snart lärde sig vänta det allra bästa. Han uttalade sig ock alltid med synnerlig berömmelse om hennes spel. I fjol anställdes Sauret vid musikkonservatoriet i London: Alma Kjellberg följde sin prreceptor dit. Då på sistone hennes sjuklighet dock började taga öfverhand, återvände hon till Berlin, där hon hade sin syster Agnes nära sig, hvilken numera ock är bosatt därute. Det blef hennes sista färd.
Med det samma voro äfven gränsorna upphäfna emellan Philosophi och Religion, emellan Vetenskap och Tro. Följderna af en sådan Revolution, hvilka lätt kunde blifva sådana, att ingendera mer funnes, förtjente utan tvifvel att betraktas. Den är nu mera öfverstånden. Vi äro på tillräckligt afstånd att kunna betrakta den. Vi böra vara i stånd att bedömma den; ty Philosophien har kommit till sig sjelf och åter upptändt den heliga elden i templets helgedom, der hon framgent, dold för hopens ögon, kommer att vistas. Hon har dragit sig ur societeten, liksom ifrån torgen och allmänheten, hvaraf somlige tagit sig anledning att tro det hon verkeligen gått ur verlden eller förlorat förståndet. Vi tro oss dock i det afseendet äga säkrare underrättelser. Men det vissa är, att hon för evigt uppgett all tanka på beröm hos folket och på pöbelvälde: och efter hennes vaknande till sans, skall också Religionen inträda i sina rättigheter. I medvetande häraf vilje vi skrida till betraktelsen af den Revolution i begreppets verld, hvarom vi talat. Vi torde få att göra med ett helt tidehvarfs odling, som blef en följd däraf. Vi hafve låtit förstå, att det redan vore förbi, och det är så i Chronologiskt afseende. Men med så kall opartiskhet kunne vi ej yttra oss deröfver, som i fall frågan vore om en död person, hvars efterverld vi skulle föreställa; ty funnes ej detta tidehvarf med sin upplysning och sina fördomar ännu lefvande i en hel allmänhet, midt ibland oss, så hade säkert denna lilla Skrift blifvit oskrifven; och i fall det skulle anses som oförskämdt, att den i sin ringhet tillvällat sig domsrätt öfver århundraden, så må denna allmänhet gerna tro, att det egenteligen är fråga om henne sjelf. Vi vilje således ej fördölja att det i synnerhet är det adertonde seklets odling, hvarmed vi skole sysselsätta oss.
Krigstjenst, utländsk, om anslag till beredande af tillfälle för officerare af landtarméen att ingå uti. II. 86. 480. R. 481. VII. B. 46. 309, 357. A. 369. VIII. E. 103. XI. U. 120, 130. Krigs-Vetenskaps-Akademiens Bibiiothek m. m. angående anslag till hyra för. I. B. 524. VI. B. 476. A. 432. Kristendoms-nndervisningen i Folkskolorna, om uteslutande begagnande af Doct. M. Luthers lilla Cathekes såsom lärobok vid. I. 507. IL 509. VII. B. 442, 447, 521. Å. 528. Kristendoms-undervisningens besörjande i Folkskolorna och i församlingarne. angående. I. 507. Kronans egendomar, för Statsverkets räkning utarrenderade, om utarbetande till nästa Riksdag af förslag till föreskrifter i afseende å försäljning af. II. 156, 513. R. 515. XI. B. 466, 467. Kronans kassor, med förslag till stadganden angående de i dessa influtna medels tillhandahållande för allmänna rörelsen. Kronoallmänningen Mösseberg, angående betesrätt derå för vissa hemman. Se Möseberg. Kronobergs län, om upphäfvande af Kongl, Brefvet den 31 Juli 1685, angående utgörande af rotehjelp inom. V. B. 415- A. 577. 100 — K — Kronobergs ian, om ersättning till öfverroterade hemman inora. XI. B. 333, 360. A. 367. E. 429.
BILDNING FRÅN DEN NU UNDER TVÄNNE TERMINER V HÄR I STOCKHOLM ARBETANDE HUSMODERSKOLAN, EN PRIVATSKOLA, SOM GENOM SITT ÄNDAMÅL OCH SÄTTET PÅ HVILKET DEN SKÖTES, VÄL FÖRTJÄNAR ATT FRAMHÅLLAS FÖR EN STÖRRE ALLMÄNHET OCH SÄRSKILDT BÖR INTRESSERA IDUNS LÄSARINNOR. NÖDVÄNDIGHETEN ATT BIBRINGA DEN UNGA FLICKAN, SOM JU I DE FLESTA FALL FÖRR ELLER SENARE SKALL ÅTAGA SIG EN HUSMODERS PLIKTER, KUNSKAP I SÅDANA ÄMNEN SOM HÄLSOLÄRA, HUSHÅLLETS EKONOMI OCH FÖDOÄMNESLÄRA SAMT DELTA I SAMMANHANG MED PRAKTISK MATLAGNING HAR, DESS BÄTTRE, BLIFVIT ALLT MER INSEDD, OCH KURSER HA I DETTA SYFTE ANORDNATS SÅVÄL VID SEMINARIERNA SOM VID FOLKSKOLORNA; HUSMODERSKOLANS ÄNDAMÅL ÄR ATT BIBRINGA DYLIK UNDERVISNING ÅT UNGA FLICKOR, TILLHÖRANDE DE BILDADE KLASSERNA, MEN HVILKA EJ VARIT I TILLFÄLLE ATT I SAMBAND MED SIN UNDERVISNING FÖR ÖFRIGT INHÄMTA KUNSKAPER, SOM BERÖRA DEN HUSMODERLIGA VERKSAMHETENS ALLA OLIKARTADE RIKTNINGAR. SKOLANS VÄSENTLIGASTE ÄNDAMÅL ÄR SÅLUNDA ATT VÄGLEDA OCH KLARGÖRA, SÅVÄL TEORETISKT SOM PRAKTISKT, HVAD EN HUSMODER BEHÖFVER VETA OCH IAKTTAGA VID SKÖTSELN AF SITT HEM.
För åstadkommande af en sådan organisation synes mig intet vara bättre än att, på sätt nu är för Stockholms län föreslaget, öfver hela landet inrätta länssparbanker med sockenkonnnittéer, samt insättningstillfällen i socknarne och filialkontor* der sådana kunna erfordras. Härigenom skulle naturligtvis icke i något afseende de sparbanker störas, som redan finnas i verksamhet. Att länssparbankerna nu ställas under hushållningssällskapens öfverinseende synes ändamålsenligt. När landstingsinstitutionen kommer till ständ, kunna sparbankerna, såsom en länens allmänna angelägenhet, än lämpligare ställas under landstingets öfverinseende och detta äfven öfvertaga ansvarigheten för deras förvaltning. En sådan organisation af vårt sparbanksväsende skulle något likna den, som finnes införd i de flesta tyska stater, men framför denna ega det väsendtliga företrädet af långt flera insättningstillfällen. Utan tvifvel är det rigtigare att, om en allmän organisation af sparbankerna skall ega runi, ställa dem under kommunernas förvaltning än att deruti inblanda Staten. Vi hafva sett hvika olägenheter det medfört att i England och Frankrike Staten lagt under sig sparbankernas medel. Vill man att våra sparbanker skola utveckla någon större verksamhet, sorn kan ställa dem vid sidan af de danska och norska, så måste de utbredas öfver hela landet. Ju flera tillfällen till insättningar, desto större resultater. Erfarenheten har redan ådagaagt, att i de län, der de flesta sparbankerna funnits, verksamheten också varit störst, så har förhållandet varit i Malmöhus, Kristanstads, Wermlands, Örebro, Kalmar och Södermanlands län, dericke blott stadsutan häradsoch sockensparbanker finnas inrättade; hvaremot verksamheten varit jemförelsevis mindre i de län, såsom „ Östergötlands och Westerås, som endast hafva sparbanker i städerna. Så funnos i Östergötlands sparbanker år 1859 insatta endast 1,371,729 R.dr, men i Wermlands 1,451,505 R:dr och i Westmanlands läns sparbanker 343,720 R:dr men i Södermanlands 922,833 R dr.
Deremot skall för underofficerare vid de värfvade regementena och flottan, för underbefäl och manskap vid Militärkuslbevaknings-korpsen, för underbefäl vid Telegraf-korpsen samt för handtverkare och inventarie-timmermän vid Flottan, äfvensom för dem och deras vederlikar vid indelta arméen, stämpeln beräknas lill endast en procent af den pä stat bestådda lönen eller arfvode!, jemte den erhållna nummerlönen, hvilken sistnämnda, der den i persedlar är utsatt, förvandlas i penningar efter sednaste årets markegång; och gäller i öfrigt, äfven i afseende på dessa, hvad i denna § här förut blifvit stadgadt, rörande lindring i slänipelafgiflen för befordringar lill tjänster med högre lön. Om någon beställning med lön på stat tillsättes genom ordres, anses dessa lika med konstitutorial pä behaglig tid. Jus tilia - Kn»sier n s fullmagter för Landsoch Stadsfis kaler förses med stämpel, utan afseende pä den med tjensten förenade aflöning, enligt följande beräkning: för Landsfiskaler 9: — , Stadsfiskaler i Göteborg samt l:sta klassens städer . 9: — , Stadsfiskaler i 2:dra och 3:dje klassens städer 6: — „ Stadsfiskaler i 4:de och 5:te klassens städer 5: — För följande personer, som ej hafva ständig Hill, förses fullmaglen, konstitutorialel eller antagningsbeviset med stämpel efter enahanda grund, som den lör civile embelsoch tjenstemän förut stadgade, dock icke under nedanstående belopp, nemligen för: Ho frätts-kommissarier 8: — Nolarii Vublici: i Stockholm och Göteborg 24: — Ka;// etli! tonsUts k ullvis Förslag lill lindard. Skrifvelse, i\:o '135. K:dr öre. i de öfriga städerna 6: — Skeppsklarerare: i Stockholm och Göteborg 50: — i de öfriga städerna 13: — Sockenskrivare 1:
Institutet fordrar af examinandi åtminstone fullt ut lika så stora lärdotris-pensa, sorn fakulteterna, och deii sålunda vunna theorien får ej förblifva en blott minneslexa, ty undervisningen vid institutet är från början till slut riktad på uppölvandet af de studerandes sjelfständiga tankeverksamhet, fiir hvilket ändamål så väl studierna på anatomisalen och laboratorium, som tjenstgöringen vid klinikerna, äro så att säga fortgående dagliga tentamina. Utskottet måste följaktligen anse undervisningen vid institutet vara fullständigare, än den, sorn erhålles vid fakulteten i Upsala, och af tvä skäl måste förhållandet vara sådant. För det första eger institutet åtta Professorer och en dessas vederlike i undervisningsskvillighet, nemligen läraren i rätts-medicin, samt sex Adjunkter, då Upsala universitet deremot endast har fyra Professorer och fiir närvarande ingen Adjunkt, åled den utsträckning medicinen vunnit, har följt en dess fördelning i special-vetenskaper, en till vext af hvar och en af dessa så vidsträckt, att det numera är svårt för en, att omfatta alla eller ens liera af dessa special-vetenskaper och omöjligt för en person att i dem lemna nöjaktig undervisning. Ett ökadt lärare-antal har följaktligen öfver allt blifvit behöflig! och endast den skola, sorn eger ett större antal sådana, kan numera lemna en fullständig medicinsk undervisning. i)å ytterligare så väl den förberedande, som ock den egentliga medicinska undervisningen, enligt nu allmänt antagen undervisnings-method, icke lemnäs eller anses kunna lemnäs genom kathedrala föredrag, utan måste gifvas praktiskt och kliniskt, så förutsätter den såsom absolut nödvändig en betydlig materiel. Den nuvarande bristen på och omöjligheten att i den närmaste framtiden anskaffa en sådan materiel för medicinska fakulteten i Upsala, är det andra skälet, hvarföre denna icke kan lemna en sä fullständig undervisning, sorn Carolinska institutet, äfven om fakultetens lärare-antal än så betydligt ökades. Såsom sådana för den medicinska undervisningen nödvändiga hjelpmedel, hvilka icke kunna i Upsala anskaffas med den lätthet och till den grad, som i Stockholm, och i allmänhet icke tillräckligt, vill Utskottet blott nämna: subjekt för dissektionerna, föremål för anställande af fysiologiska experimenter och sjuka för den kliniska undervisningen.
Nm 56, i anledning af återremiss å utlåtandet, INro 10; N:o 57, i anledning af återremiss å utlåtandet, j\:o 17; N:o 58, i anledning af återremiss å utlåtandet, JN:o 18; N:o 59, i anledning af återremiss å'utlåtandet, N:o 24; N:o 60, med anledning al återremiss å utlåtandet, N:o 25; N:o 6l, i anledning'af åteiremiss å utlåtandet, IN:o 26; . iN:o ;62, i anledning af återremiss å utlåtandet, N:o 30; 3N:o 63, i anledning af återremiss å utlåtandet, löo 31; K:o 64, i anledning af återremiss å utlåtandet, N;o 33; Prot.-Utdrag, den ij Mars 1845. 731 N;o 65, i anledning af återremiss å utlåtandet, N:o 36; N:o 66, i anledning af återremiss å utlåtandet, N:o 41; N:o 67, i anledning af återremiss å utlåtandet, N:o 49; N:u 80, anledning af erhållen återremiss å utlåtandet, N:o 11, angå ende vackt fråga om lindring i kronobrefbärings-skyldigheten; samt N;o 82, i anledning af återremiss å Utskottens utlåtande, N:o 29, i fråga 0111 hemmansegares å Gottland befriande från skyldigheten alt underhålla strandridare-bos tällén; S. D. Återremitterades, till följd af gjorda anmärkningar, Stats' samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Uts kotteri s den 15 dennes på bordet lagda utlåtande, N:o 69, i anledning af väckt fråga om anslag till Stockholms Lyceum och Real-gymnasium. S. D.
Alltnog, till torget hunnet var tåget re ’ n, och rundt kring bålet hade det stält sig se ’ n, och högt mot skyn går flamman, och gnistor spraka, och ett par skuggor gå der och bränder maka.Men han, som gått i spetsen, nu tystnad bjöd, och väldig, likt ett tordön, hans stämma ljöd. » En akt båd ’ hemsk och sorglig » — så böijar denne — » här förestår, som alla gunås vi känne. » &gt;Dock, det kan inte hjelpas » — så for han fort » ty dåd, likt detta, aldrig än blifvit spordt; man här har velat såra vårt vittra gille, och f-n skall den anamma, som detta ville. » Han svär ibland den mannen, som nog ni vet; men ingen fins, som undrar att han var het; det samma hvilken annan som helst ock blifvit, ty vågadt var det skämtet, som Rundgren drifvit. Nåväl, sin hand han höjer, och se ’ n han drar ett bylte ur en kista, som der ock var, samt slungar det i elden, och denna fräser, hvarefter han besväijelsen högljudt läser. Men ibland många andra, som der jag såg, fm Petterson jag kommer än godt i håg; ja, gumman skulle också ju se på ståten, och i sitt esse var hon samt log belåten. Hon stod midt framför börsen på trottoarn, der kär ’ ngar uti massa fans och barn, och hvad de sins emellan hvarandra sade, var kostligt och på minnet en del jag lade. * Hvad är det? » — så man sporde — » som bräns nu der? det var en hisklig lunta! » —: » Åh jo, det är ett knyte, som man samlat af orent linne! » Men andra åter sade: » ett äreminne. » » Kanhända beggedera » — föll gumman in &gt;det hörde jag i morse af gubben min. »
Befallningshafvande aflåtas, må genom Kronobeijeningen fortskaffas, med skyldighet för brefafsändaren att å omslaget anteckna brefvets innehåll, men för de skrifvelser, sora Presterskapet har nödigt att sins emellan aflåta, eger icke, på sätt motionären uppgifvit, någon fribrefsrätt rum. Den Presterskapet från äldre tider tillkommande rättighet att i sistnämnda afseende begagna Klockarens biträde torde således ej billigtvis kunna dem fråntagas. Och ehuru den Klockaren i detta hänseende åliggande skyldighet i en del stift kan, såsom uppgifvits, vara ganska betungande, är den deremot pä de flesta orter af lindrig natur, helst klockareposten i allmänhet användes endast en gång i månaden. Hvad vidare angår det af motionären ifrågasalta förhållande att klockareposten blefve för enskilda ändamål begagnad, borde i sådant fall dessa, likasom andra missbruk, kunna underkastas laglig beifran. Då Utskottet således anser Klockarne ej kunna befrias från ifrågavarande skyldighet och tillika förmenas att den lindring i besväret, som på vissa orter kan vara af behofvet påkallad, lättast bör kunna åstadkommas af den ecklesiastika styrelsen i de särskilda stiften, hemställes att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 26 Juni 1860. N:o i 13. Ank. till Exp.-TJtsk. den 27 Juni 1S60, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af vacht motion om befrielse från roterings-skyldigheten för åtskilliga fiskelägen inom Norrvikens fögderi af Göteborgs och Bohus län. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet har från Hedervärda Bonde Ståndet blifvit remitterad en af Riksdags-fulimägtigen B. J. Holmlin från Göteborgs och Bohus län väckt motion i ofvannämnda ämne. Härom anför motionären att fiskeläget Fjellbacka, sorn vöre beläget till större delen på hemmanet Lerstens egor och till en mindre del Allm.
Och då, under en discussion, som visserligen icke eljest, men nu genom resultatet , blifver så märkvärdig , man så mycket omrört om en aristocratisk princip i Staten , som vår Grundlag icke känner och Svenska folket föraktar, anser jag mig böra på detta rum högtidligen betyga , att så långe en droppa blod flyter i mina ådror, skall aldrig min röst gilla eller min arm försvara någon annan aristocratisk princip inom 512 Den 19 Murtii. mitt Fädernesland, ån den, som grundar sig på kärleken till den bestående Sanihålls-ordnin^67/ , uppväckt och underhällen af ädla Furstar, goda lagar och medborgerliga dygder. Herr Anckarsvärd, Michael, och Herr Eh~ renborg, Casper, förenade sig nied Herr Hjerta, Herr Munck af Rosenskjöld, Éberhard1 Afven jag får anmäla min reservation emot ifrågavarande beslut. Vore hår frågan blott om beslutet, skulle jag kanhända nöjt mig med att hafva voterat deremot. Men en del af de skäl, som för detsamma blifvit anförde, hafva varit af den beskaffenhet, att jag år angelägen fritaga mig från den misstänkan, att hafva deltagit i godkännandet af dessa skål. Jag får således reservera mig emot så väl beslutet, sorn äfven och i synnerhet mot en del af de för detsamma anförde skål. Jag, utber mig älven få råtta en oriktig uppgift som hår af flere värde Ledamöter blifvit framställd , och sorn torde haft en icke obetydlig inflytelse på Ridderskapets och Adelns beslut. Man har sagt, att Engelska ufv< rhusets sessioner icke åro offentliga Men att de det åro , kan så val jag sjelf , sorn flere härvarande Ledamöter af egen erfarenhet intyga. Jag skulle innan beslutet fattades, hafva anfört detta, om jag kunnat förmoda möjligheten af det resultat, som de nog långa diskussionerne medfört. Äfven har man ansett läktaren hår vara allt för otillräcklig för att rymma ett" så stort antal åhörare, att sessionerne kunna förtjena namn af offent - Den 19 Mar lii. Ölo bffentliga.
Jag har ej kunnat följa hela hans vackia deduclion så att j.ig kan derom göra mig ett adosquat och redigt begrepp. Icke heller kan jag bestämma, om det hör till hans politiska samvete att anse att skriket äfven är en makt i delta samhälle. Jag lemnar således derhän, att en annan gång göra mig reda för detta s. k. politiska samvete. På förhand vill jag förklara, att jag är öfvertygad om att det ej kan vara annat än vackert. Jag vågar slutligen vördsamt anhålla hos Hr Landtm., alt, sedan formfrågan blifvit definitivt reglerad, Hr Landtm, Den 24 October f. ra. täcktes erinra sig att på bordet ligger ett äf mig i förra plenum afgifvet förslag till gemensam tanke, hvilket dels i afseende på tiden, då det blifvit inlemnadt, dels i afseende på dess allmänna natur, torde böra blifva ett ibland de lörsta, som af Hr Landtm, föredragas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, i anledn. af Gr. Frölichs nu gjorda begäran, att han uppfattat R. o. Ad:s tanke i afseende på föredragningen af ärendet sålunda, att sedan hvar och en af Ståndets ledamöter, som ämnade yttra sig öfver detta ämne i allmänhet, och sedan hvar och en af II. o. Ad:s ledamöter, som ämnade framställa någon särskild mening med förslag för att göras gällande såsom R. o.
Om del på detta sätt skulle hända att man fick restitution af bränvinsskatten för det man exporterade vatten, så torde saken icke lända till särdeles nytta för det allmänna. Jag afstyrker således Hr Tornerhjelms motion. Hr Printzenskjöld, Carl: Visserligen kan det äga sin riktighet, såsonPGr. Mörner anfört, att man i allmänhet beviljar exportpremier för att uppmuntra en näring; men del saknas icke eller exempel att exportpremier beviljas för sådana fall, då icke tillräcklig afsättning finnes inom landet för en vara, som der tillverkas och till denna cathegori torde bränvinstillverkningen i Sveri°-e höra räknas. Alt tvinga den mängd stora bränvinsfabrikanter sora finnas här i landet, att nedlägga sin rörelse, tror jag hvarken vara billigt eller öfverensstämmande med en riktig statsekonomi Vi hafva i detta fall andra länders exempel alt följa. I Preussen der bränvinsbränningen är uppdrifven till en alldeles otrolingrad’ har Regeringen, hvilken man i detta land icke lärer kunna före’ brå bristande insigter i statsekonomien, beviljat en högst betydlig premie för exporten af bränvin, så hög alt, efter hvad mi<- är sagdt Den 14 Mars. 355 denna exportpremie är 6 sk. högre, än hvad som i bevillning för sjelfva tillverkningen erlägges. Afven Danmark har fastställt icke obetydliga exportpremier. Man mäste ihågkomma, att denna fabrikation medtager en mängd landtmannaproducter, som eljest måhända skulle finna ganska trög afsättning. Det är ett factum, som ingen lärer kunna bestrida, att i samma mån som consumtion af en vara kan beredas, i samma män stiger äfven productionen, och liflighet åstadkommes derigenom inom landet. Skulle den lyckliga händelse inträffa, alt man kunde tillverka t. ex. dubbelt så mycket bränvin i landet som nu, under förutsättning, att detsamma varder cxporteradt, så tror jag, att landet i industrielt hänseende skulle ganska betydligt förkofra sig. Jäg tillstyrker således återremiss å betänk, med anhållan, att de sammansatta Utsk:n måtte taga Hr Tornerhjelms motion i närmare öfvervägande.
war högt spänt; Samt at hos Gud är intet om Kyskhet, Lydno och Fattigdom; Då therom giöres sådan flit, At på them sæts sielenes lit. Waka, fasta, läsa, siunga, Ej förtienst ha nogorlunda: Men på Christum allena tro, Gifwer min siel och Samwet ro. Therföre är then wist en Narr, Som i Klöstret är längre qwar, Och marterar sin vnga kropp I stränghet med så owist hopp. Owärdelig han födder är, Som ingen frucht til werlden bär: Som thet fikona-trä är han, Christus förbannade försan; Gud hafwer menniskom med snill Budit sig öka och wäxa till. Jag will Guds bud lydig wara, Och til ena Jungfru fara, I Skeninge hon Nunna är, Jag hoppas wist hon får mig kär Gud kan oss båda förökia, Min lycka will jag försökia. ACTVS III. SCENA X. Claes och Syster Ingeborg. Mr. Claes. Jag will här sachta klappa an: Ho wet? hon thet först höra kan. S. Ingeborg. Hwem är med klappning här så len? Mr. Cl. Thet är, Syster, en god wän. S. Ing. Hwad ser jag nu, Broder Claes Hwit? Förandrad är eder habit! Mr. Cl. Jag har lagt bort all Munka hampn: Eder toge gierna i fampn. S. Ing. Hielp Gud! Hwi faten J mig så? Eder bortfölja jag ej må. Mr. Cl. Syster, I skolen ej så ropa! Gud will hafwa oss tilhopa. Mester Oloff, en man fast klok, Har beskrifwit en liten Bok; I hwilken han bewisar wäl Klöster-Folks giftermål med skäl. Förr jag drog bort, jag Eder gaf Ett wackert exemplar ther af, Om I thet läsit, och förstå, I mig til Man intet försmå. S. Ing. Hundrade gånger är thet skett: Andra har jag ock ther til rett.