Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Banken ej har några vänner eller anför 55 II. 5 Den 28 December e. m. vand ter, sora tala för sig, är ingen närmare att göra det, än dess Fullmägtige, och som jag är den yngste ibland detta Ståndets, och det i alla Collegier är vanligt alt den yngste först yttrar sin mening, skall jag anhålla att få säga något till Bankens försvar. Man liar blandat bort frågan om rätts med frågan om nådj och deruti förfarit desto mera origtigt, som Högsta Domstolen redan yttrat hvad rätt är, och hvarken Rikets Ständer, eller någon annan, sedermera äger att gifva ett annat domslut, eller en annan förklaring. Men, efter raan anklagat Domstolen och RancoUtskottet, att de haft orätt i saken, skall jag ändock söka bevisa motsatsen. Intet synes heller vara lättare, emedan det är på grund af en försummad formalitet, som Herr Adlerstam blifvit dömd. Det har varit påbjudet, att hos Konungens Befallningshafvande i det Län, hvarest en för Bankens räkning intecknad och utmätt egendom ligger, skall liqviden med fordringsägarne uppgöras, emedan Banken är part, och hvarken domare eller syssloman. Inga undantag ifrån detta stadgande kunna af Banken göras, antingen fordringsägarné äro flere eller färre. Hos Konungens Befallningshafvande j och icke hos Bankens Commissariat, skulle således liqviden med Herr Adlerstam äfven uppgöras. Men han infann sig icke hos Konungens Befallningshafvande, utan hos Commissariatet. Der varnades han, under hand, för misstaget, Den 38 December e. ni; 67 men hans ombud brydde sig icke derom ,• och Iian föll, ej för bristande kännedom om Författningarne, utan för egen försummelse; Jag torde till och med kunna skaffa bevis derpå från Bankens Tjenstemän, som dels med honom brefvexlat, dels upplyst hans Fullmägtig om äfventyret, men hvilken svarade att hart trodde sig förstå BancoFörfattningarne lika så väl som Commissariatet; Således är å råYta-sidah ingenting att anföra.
Betrakta vi vidare med hvilken särdeles omvårdnad staten vakar öfver, att ingen dess medlem må lida orätt genom andras intrång, med hvilken noggrannhet man söker genom lagstiftningar afväga rättigheter och skyldigheter mellan enskilda medborgare, samt straffbestämmelserna för den, som gör intrång på den andres rätt, så kunna vi ej neka till, alf. en stor och berömvärd omsorg äger rum från allmänna tänkesättets sida, för att å denna väg trygga den allmänna och individuella friden och trefnaden. Men betraktar nian hvad det kan uppskattas till, vare sig i materielt värde, eller såsom åsidosatt rättsgrundsats från samhällets sida, om en person genom oförskyld nöd och elände går förlorad, så skall man sannolikt ock komma till den slutsatsen, att det lönar mödan att samhället gör mera för den fattiga klassen, än nu sker. En värd talare nyss före mig, Gr. Frölich, har utgått från samma synpunkt i afseende på sitt förordande af räddningshus för vanvårdade barn. Hvad går väl detta ut på annat, än alt genom hjelp från det allmännas sida förekomma, att ej individer gä förlorade? Man säger att det är omöjligt, att realisera Hr Cederschjölds postulat i denna motion, nemi. att skaffa arbete ät dem som äro i behof deraf, hvilket, enligt min öfvertygelse, äfven ej kan låta sig göra med fullkomlig framgång så länge man låter fattigvårdsangelägenheten förblifva såsom nu, en församlingarnes enskilda omsorg, och icke utsträcker den till större distrikter. Men det synes förvånande, att i vår lid, dä konster och vetenskaper så framskridit och då arbete användes i sä mångfaldigt flera rigtningar än förr, man icke äfven skulle kunna utfinna arbetstillfällen ät de fattige, om man blott ville. Den i Januari. 13 Hvaruti ligger dä felet? Jo deruti, att man hittills alltför litet tänkt pä att sörja för denna sak. Det finnes ju ingen permanent auktoritet, som den fattige kan silka vid sädane tillfällen dä han behöfver arbete eller hjelp och ej kan finna det på enskild väg; han står helt isolerad för sig sjelf. Gär han upp till en polismyndighet, sä svarar denna: ”jag känner ej till något arbete: du måste gå din väg”.
Jari, Memorials angående Gratification åt den eller de Tjenstemän inom Rihs g aidsConior et, som fått sig uppdragen befattning med utdelningen lill prenumeranter å Rths-Slåndens tryckta Protocoll vid innevarande Riksdag, samt emottagningen och redovisningen för öfve rblifvande exemplar af B i hanget till samma Protocoll. (ROS. A.) Enär åt Riksgulds-Contoret blifvit uppdragen enahanda befattning med utdelning till prenumeranter å Riks-Ståndens Protocoll vid innevarande Riksdag, samt emottagningen och redovisningen för öfvi rblifvande exemplar af Bihanget till samma Protocoll, som, i afseende på dylika tryckta handlingar, varit vid sistlidne Riksdag åt nämnde Conior uppdragen; så har Utskottet begärt Fullmngtiges derstädes utlåtande, om icke befattning eu mel ifrågavarande tryckta handlingar skulle kunna förenas med göromål, hvilka tillhöra någon ordinarie beställning inom Riksgälds-Conto - Aati-X3i*i»tctt t}t’J:r,niie N:o >(ot. 3 ret oell någon serskild kostnad sålunda icke ifrågakomma, men derest nå»on vedergällning skalle finnas oundgängligen nödvändig, då föreslå beloppet. I anledning hvaraf Fullmäglige, uti afgifvet Utlåtande, andragit, hurusom befattningen med berörde handlingar erfordrar en icke ringa tid, och måste förutsätta mycken påpasslighet hos den eller dem, som densamma bestrida samt för öfrigt är, serdeles om vintern, nog besvärlig derigenom, att handlingarne måste förvaras i uthus , hvarest vederbörande ofta måste vistas för deras ordnande o. s. v.; och hvadan Fullmägtige ansett sig ej kunna tillstyrka: att ifrågavarande befattning må förenas med göromål, hvilka tillhöra någon ordinarie beställning inom Riksgälds-Conlorel , samt att, vid sådant förhållande, någon vedergällning för bestridandet af ifrågavarande göromål blifver nödvändig.
De något större barnen placerades dels i The Iiindergnrteii dels i Tke, -. Kitchengarden. The Kindergarten var anordnad af &gt;) International Kindergarten. Associations. Detta slags skolor, inrättade efter tyskt mönster, äro mycket populära i Amerika. För min del anser jag, att de amerikanska D barntradgårdarna s vida öfvertraff ar sina tyska förebilder. The Kitchengarden förestods af iniss Einely Huntington, som grundat detta system och som daråt agnar b %de sin tid oeh sin förmögenhet. Undervisningen var har förlagd till eftermiddagarna. Kl. half 3 inträdde under tonerna f r h ett piano 24 SIII % flickor, iklädda livita mössor och langa hvita f örliladen. Sedan eii sång sjungits, började arbetet, som i hög grad. syntes roa flickorna, livilka har fingo lära sig att laga mat, di~ka bord, diska och sopa. Möbler och kokkärl m. m. voro nied afseende p&amp; storleken lämpade efter barnens ålder. E t t stort ruin i barnlieminet var uppliitet ' å t den i Amerika mycket populära svenska träslöjden. Har sköttes undervisningen på ett förträffligt satt af svensken G-ustaf Larson, som på ett synnerligen förtjänstfullt sätt arbetar på den svenska träslöjdens utbredning i Amerika. I saiiiband ined träslöjden undervisades afven i inodellering. I bariilieininet fanns afveii en klass för undervisning af döfstumma. Det system, soiii följdes, syntes vara synnerligen utmärkt. Barnen. liirde småiiingoin förstå hvad inrtn sade, och att själfva tala samt darjamte läsa, skrifva och rakna o. s. v., alldeles soni andra barn. Lärarinnorna idagalade vid denna undervisning ett beundransvardt thlaiiiod och ett aldrig slappiialide intresse. Döfstiiiiimeiindervisi1i1igeii stod imder öfveriiiseende af miss Mary Garett, sekreterare i ~Heininet för döfstiiminas undervisning i a t t tala, .och var anordnad af staten Peniisylvanieii.
1 händelse af sådan underlåtenhet, som i 95 § omförmäld är, sammankomme Riksens Ständer sjelfmant till fortsättning af riksdagen å den i samma § bestämda dag. Tidigare, än efter tjugonde för sta dagen från kallelsens kungörande i hufvudstadens kyrkor, må icke i något fall dag för Riksens Ständers återkomst utsättas. Riksdag s-Ordningen. § 80. Riksdag må ej räcka längre, än tre månader från den dag, då Konungen låtit om Stats-verkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta. Skulle likväl, vid nämnda tids förlopp, ärendena ej vara afgjorda, anmäle Riksens Ständer det hos Konungen, och äske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter; börande minst trenne Riks-Stånd hafva sig om denna önskan förenat. Händer sig, att vid den sålunda förlängda tidens utgång, målen ändå icke blifvit afslutade, gånge som i Regerings-Formens 109 § stadgadt är. Riksdag må äfven slutas innan tre månader tilländagått, enär samtliga Stånden sådant begära. l:o. Riksdag må ej räcka längre, än tre månader från den dag, då Konungen låtit om Statsverkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta. Skulle likväl, vid nämnda tids förlopp, ärendena ej vara afgjorda, anmäle Riksens Ständer det hos Konungen, och äske, att riksdagen mätte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter; börande minst trenne Riks-Stånd hafva sig om denna önskan förenat. Händer sig, att vid den sålunda förlängda tidens utgång, målen ändå icke blifvit afslutade, gånge som i Regerings-Formen 109 § stadgadt är, angående Riksens Ständers åtskiljande och huru med bevillningen skall förhållas. Riksdag må äfven slutas innan tre månader tilländagått, enär samtliga Stånden sådant begära. 2:o. Tiar Konungen låiit Riksdag fortfara utöfver den tid af tillsammans fyra månader, som sålunda är Riksens
Och således skulle redan lör 5 mils hastighet erfordras ett lokomotiv, som vore nära dubbelt tyngre än något hittills begagnadt, eller 62,5 tons, under det alt denna hastighet, om så erfordras, ganska väl kan uppnås med de lokomotiver, som å våra stambanor begagnas och som väga endast omkring 20 tons, och lör 10 mils hastighet (som visserligen sällan i fråga kommer, men dock i England stundom användes) skulle behöfvas ett lokomotiv, som vore mer än 6 gånger så tungt, som något i England konslrueradt, Den i Rikets Ständers skrifvelse upptagna kalkyl med afseende å förhållandet emellan dragkraflen och det motstånd, denna har att öfvervinna vid olika hasligheter, hvilar således pä en origtig grund. Verkliga förhållandet mellan hastigheten och motståndet kan inhemtas af nedanstående tabell, uppgjord enligt de beräkningsgrunder man i praktiken (Öijer för bestämmandet af lokomotivernas vigt eller styrka, och hvilka beräkningsgrunder erfarenheten visat vara fullt tillräckliga. Trängens vigt är härvid antagen lill 100 Engelska lons (lokomotivets egen vigt deri inberäknad), eller 2,400 Svenska centner, och motståndet såväl på horisontel bana, som på stigning af 1:100, är uttryckt i Engelska skålpund. Trängens hastig bet. Motstånd latt öfvervinna på horisontel och rak bana. Eng. skålp. Motstånd att öfvervinna på rak bana i stigning af 1 : 100.
Då Rikets Stärtder, sa snart s'ora Creditivet begagnas kort derefter skola sammankomma, lärer troligen deras första omsorg alltid blifva, att, ehvad än någon förbindelse af förra Ständer blifvit utfärdad elier ej, tillse, att mede' anvisas för -godtgörande! af de från Eartque. n uttagne pen ti ingar; men, då något nu af Ständer vidtagit stadgande, rörande ömsesidiga u betalning tr emellan penninge - ver k , öfver hvilka de ega lika fri dispositions - rät t, icke kan Banco-Utskottets Betänkanden. ^70$ Itan tillförbinda efterkommande til! iakttagande af något, sorn de icke i alla fall skulle hafva funnit tillbörligt; sa hafva Utskotten icke kunnat finna det föreslagna tillägget vara af nödvändigheten påkalladt, och icke heller kunna fullständigt uppfylla ändamålet. Uti ett snrski ct, under lutt. E. bilagdf, Utlåtande hade Utskotten framställt Förslag örn det, efter Utskottens tanka, lämpligaste sätt att, utan Slitande af Banquens credit, anskaffa, medel för de penninge-anslag till allmänna arbeten och företag, hvilka Rikets Ständer vid denna Riksdag finna skäligt att besluta, äfvensom, till mindre Creditivets utbetalning, i händelse behofvet skulle sådant påkalla. — Detta Utlåtande har af det Vällofl. Borgare-Ståndet blifvit afsiaget, meri af de öfrige frenne Riks-Stånden med anmärkningar återremitteradt.. Utskotten anse sig icke behöfva, att vidlyftigt uppehålla sig vid det, som i anledning af nu ifrågavarande Utlåtande blifvit, särdeles inom Högloll. Ridderskapet och Adeln , yttradt för och emot nyttan af ett Stats - Lane - Systems införande, till bestridande af Stats-utgifter i allmänhet, och om dylike Systemers inverkan pä Statens Coustitutionella sammanhållning, på en fortskridande utveckling af närings-verksamheten och all slags national-kraft, samt pä medborgares välstånd uti närvarande och kommande tider.
Sedan Landtbruksinstitutet vid Degeberg, hvars stora gagnelighet är obestridlig, stiftades, hafva, enligt föreståndarens uppgift, derstädes undervisats ia5 elever, af hvilka omkring hälften nu äro jordägare. Antalet af rättare-lärlingar uppgår till 117; och under de sista fem åren har elevernes antal utgjort 79 och rättare-lärlingarnes 84 särdeles de sednare äro städse af possessionater begärligt sökte och efterfrågade. I sammanhang härmed torde böra nämnas Veterinär-inrättningen i Skara. Den stiftades af professoren P. Hernqvist, som dertill skänkte omkring booo R:dr Banko; men den synes under sednare åren icke hafva uppfyllt det ändamål, som dermed åsyftats och bordt vinnas; tvärtom har inrättningen år från år fått ett minskat anseende, hvilket hufvudsakligen tillskrifves dels föreståndarens nästan oafbrulna vistande i Stockholm och dels andre lärarens höga ålder. Desse förhållanden föranledde förra Direktionen för Veterinär-inrättningen, att redan år i835 göra underdånig hemställning, det föreståndaren måtte antingen helt och hållet entledigas från sin berörde befattning, hvilken i sådant fall borde förklaras ledig och återbesättas, eller ock föipligtas alt ofördröjligen till Skara afflytta, för att sina åligganden vid inrättningen vederbörligen handhafva. Denna underdåniga hemställning lärer dock icke hafva vunnit Nådigt bifall, hälst föreståndaren i stället för att sjelf infinna sig vid inrättningen, der anställt en djurläkare såsom sin vicarius. Sedermera har den nu varande Direktionen, uti ett utlåtande till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Sundhets-Collegium, rörande förslag till ändamålsenlig reglering af Veterinär-inrättningens angelägenheter, förklarat dess från tid till tid befästade öfvertygelse vara, att någon sådan reglering icke kunde tillvägabringas annorledes, än genom föreståndarens ständiga närvaro på stället enligt hvad redan år 1835 blifvit hemstäldt; i anseende hvartill
Ridderskapet och Adeln satnt af Riks* lo LagUtskottets Betänkande N:o 47. dagsFullmägtigen från Calmar Län Petter Pettersson till Hedervärda BondeStåndet ingifne Memorial har blifvit anfördt, af Herr Roos, att ehuru det vore nödvändigt , att till myndig ålder komne personer, gom ej kunna vårda sina angelägenheter , urståndsätta» att bringa sina familjer och efterkom-, mande på obestånd, och till den ändan ställas under Förmynderskap; så borde dock detta icke ske på allmänhetens bekostnad, utan sådana stadganden fastställas , som befordra enskildt val, utan åsidosättande a£ det allmännas fordringar. Och som föreskriften , att, då en person försättes i omyndighets-till. stånd, allmänheten skall, genom offentliga lidia i n garne derom underrättas, icke vore för allmänna säkerheten tillräcklig, helst man icke kunde hafva reda på alla dem , som för flere år sedan blifvit omyndige förklarade ; så yrkade Herr Roos, att ansvar måtte stadgas för den, sorn, till myndige år kommen, men, sedermera under förmyndarevård stald, under detta tillstånd utgifver skuldebref eller åtecknar borgens-förhindelser, samt hemstälde tillika, om icke, i anseende till den svekfulla och bedrägliga afsigt , hvarmed ett sådant handlingssätt alltid vore förenadt, ansvaret borde bestå i kropps traff, enär pennirtgeboter ledde till förnärmande af anhöriges rätt, och sådan bestraffning, sorn ginge å 'jLagXJtikottels Betänkande tJ:o 47. 11 heder och ära, icke skulle medföra åsyftad verkan på personer, som kunde göra sig till ansvar härutinnan skyldige} hvarförutan
Och John Hall & compani har för regel att aldrig sälja bruk, sir han. Men jag skall gå honom till mötes i alla fall. Han spekulerar ju också på Fogelhyttan. Jag säljer Fogelhyttan till honom för, låt si, för 7,000 daler silfvermynt. Den ligger bekvämt till för hans andra bruk och är värd 15,000 daler silfvermynt och mera. Antager han anbudet, Björnberg? – Ja, det gör jag. Björnberg var förtumlad och vimmelkantig af förvåning. Hvad blåste det nu för vind? Han blef så häpen, att han glömde all försiktighet och rent ut frågade: – Hur kommer det sig, att herr Hall nu säljer Fogelhyttan, på hvilken jag otaliga gånger förut förgäfves gjort anbud, och till ett så facilt pris? – Det skall jag säga honom, Björnberg. Jag gör det för min son Johns skull. Herrn talade med så lifligt intresse om honom och förstod så väl att uppskatta honom, att jag tänkte: den karlen skall ha Fogelhyttan. Han blir min son John en god granne däruppe, när jag är stoft. Jag är rik tillräckligt för att, om jag så finner för godt, aflåta en egendom till halfva dess värde, och jag har ingalunda herrns salig fars åsikt. Jag anser det ej vara någon risiko att – hur var det herrn sade – spekulera i söner, åtminstone ej när det gäller min son John. Vänta ett ögonblick! Herr Hall vände sig tvärt mot pulpeten, tog gåsfjädern från dess plats bakom örat och skref något på ett papper. Björnberg väntade. – Lämna detta papper till herr Herpel på contoiret och gör upp affären med honom, men var beskedlig och bruka inga fula ord därute. Jag vill inte ha min personal fördärfvad, sir han, sir han. Björnberg bugade sig, men herr Hall såg det ej. Han stod åter vänd mot pulpeten och skref och räknade. Efter en stund knackade det på dörren. – Kom in, Herpel, vill han något? – Herr Arvidsson är därute och ber att få tala ett par ord med herr Hall. – Aflägsna honom! Säg honom, att jag inte har tid, låt honom komma igen i öfvermorgon.
Till förswar för nu warande flyttningstid anföras twänne skal r:c> Landrmannens lättare tillgäng till Tjenstefolkets aflöning om hösten sann 2.0 angelägenheten alt kunna förutse hwad åkern lofivar förr än han gär i författning om nytt tjenstfolk; hwad dm förstnämnde angär sä wederlägges det med den nvefaldiga nytta för Landtmannen som förändring i flyttningstid skulle medföra, dels emedan han vtwifwelakrigt med större förmän föryttrade, sina Producrer emot flutet af winrren till tjenste-foftels aflöning an nu i September manad, dä hwarken lid eiler behof föranleda till en förmänlig afsättning, dels ock, emedan den i alla tider såsom skadelig ansedde waria, att med Spänne-, mål eller aker aflöna tjenstefolk, malle nödwandigt sörswinna, om flyttningstiden blefwe om sommaren, som Deri 28 Februari t 537 som äfwön skulle bereda kn allmännare nystada Spannemals äflöningenoftast anwäNd till eU sä kallad förädling gclioM Bränivins-Branning, nu föranleda nil Lönförsäljning afBränwitti husbondens egit hus, och meddelar ett icke obetydligt stöd för der tilltagande fylleriet, hwärtill flhttNingskller Michaelis. weckaNwiv sädant förhållande bjuder en förnvav anlevning. Den soM bot pa Landet saknar icke den tiden anledningar till Mitznöje öfwer de utswafningarsom da ofta stät i förening Nied det oberoende tjen» stefolket dä njMa Men font kill det mesta skulle försivinua till winning fot det allmännaför sedligheten för husbönder och tjenare sjelfwe, om flytrnin» gest wore oM sommaren dä tvid manligen inskränktare BraNiviNs-killgängar, tjenste-folkets iche agde ltznings-säv att till BraNwin förhandla, och dä destu. tom årstiden wägrade en förmänligare tillwerkning deraf.
Beloppet af lånerätten uppgick i öfverensstämmelse härmed år 1855 för lista klassens samtliga idkare till 1,333,571 R:dr, för 2:dra klassens till 204,391 R:dr och för 3:dje klassens till 372,937 R:dr. Jemte egarne af sådane Manufakturoch fabriks-inrättningar, åt hvilka, enligt 2 § i Diskont-reglementet i allmänhet låne-understöd från Manufaktur-diskonten äro afsedde, hafva på grund af säl skilda, tid efter annan meddelta, Kongl. Bref och resolutioner samt efter gjord behörig anmälan, följande fabriks-idkare under revisions - året varit till begagnande af den allmänna låne-rätten i Diskonten berättigade, nemligen 2 porslins-fabrikanter, 14 egare af jerngjuterier, metall-fabriker och mekaniska verkstäder och 1 porter-fabrikant i l:sta klassen, 1 Messingsduks-fabrikant i 2:dra klassen samt 1 tapet-fabrikant i 3:dje klassen. Vidkommande det, jemlikt Kongl. Brefven af den 9 December 1818 och den 5 Maj 1841, å Manufaktur-diskont-fonden anvisade särskilda anslag af 500,000 II:dr till förlags-Lån för anläggning och drifvande af större fabriks-inrättningar af antingen ny eller väsendtligen förbättrad beskaffenhet, så voro vid 1854 års slut dylika lån meddelade till ett sammanräknadt belopp af 482,113 K:ur 2 sk. 9 r:st, och förefanns således en odisponerad behållning af 17,886: 45. 3. Genom förfallna inbetalningar af ifrågavarande lån hafva under år 1855 influtit 64,166: 32. Af dessa tillgångar har under året endast utbetalts ett fabriksidkaren J. A. Colliander; enligt Kongl, brefvet den 22 Januari 1855, beviljadt förlagslån å 25,000 11 :r för det af honom vid egendomen Underås i Orgryte socken och Säfvedahls härad af Götheborgs och Bohus län anlagda lädergarfveri.
Skulle lion tillfalla folkundervisningen på de ställen, hvarest skådespelen uppföras, eller på hvad annat sätt? När för öfrigt allmänna folkundervisningen nu fått anslag af R. St.; så synes tillräckligt vara gjordt i detta hänseende. Några sådana smärre anslag, som dessa, torde det knappt vara skäl att upptaga, synnerligen om utländska skådespelare befinna sig i sådana omständigheter, som en värd ledamot här uppgifvit hafva varit händelsen i Götheborg, der man fåtL göra sammanskott för att skaffa dem derifrån. Om man då skulle taga en dylik afgift af dem, hvilkas vinst varit så ringa, så finge meniglieterna måhända på ena sidan uppoffra hvad de på den andra erhölle. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag instämmer så mycket hellre med den sista värda talaren, som jag för min del finner det ligga utom all slags form, att R. St. hos Ii. M. skulle anhålla, det K. M. måtte besluta om afgifters utgående, hvilka sedermera skulle tillfalla ett allmänt statsföremål. Jag anhåller således om afslag å Utsk:s tillstyrkande. Hr Mannerskantz, Garl Axel: Utsk. tyckes blott i sammanhang med sitt först afgifna förslag vilja hafva gjort ett undantag i afseende på dispositionen af de afgifter, som utländska skådespelare och lindansare böra erlägga. När nu R, o. Ad. genom sitt förra beslut har afslagit alt dessa afgifter skulle upphöra att af inhemska skådespelare afgifvas till theaterns pensionscassa, så tyckes det äfven vara conseqvent, om R. o. Ad. beslutar att utländska skådespelares afgifter äfven komma att gå till denna cassa. Jag tror således, alt denna punkt måste förfalla till följe af det beslut, som R. o. Ad. förut fattat. Sista punkten blef derefter, uppå framställd propos., af R. o. Ad. afslagen. Upplästes till justering Exped.Utsk:s förslag N:o i58 till R. St:s und. skrifvelse till K. M., i anledn. af K. M:s nåd. propos. ang:de löneregleringen för de under slatsdepartementen lydande expeditioner.