Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. kOeflöt Höglofliqe Ridderffapet och A. Lein, att Onsdagen i näsin mecka, den 12 Sep. tember, företaga mål till de Electorer, hwilka samma dag skulle äga att wäija Rikiens Ständers Iustitiä-Ombudsman och desi Suppleant» bwar. efter, pä de nästföljande dagarna, den Nämnd som bör gransta Iustitiä. Domstolens förhäliar». de, samt Electorerna till TryckFrihets.Lommit. tens utnämnande, skulle komma att utses, i hwrl. ket beslut, dä be af deHe mai beroende förrätt, rungar tillhöra Riksens Ständer gemensamt, Ridderffapet och Adeln wille »vänligen inbjuda sine Respective Med. Ständer att instämma, Or svpr». klx ?rc>tocoIIo 6. kiiverzkolps. Utdrag of Högloflig? Ridderstopets och Adelns Proticock lvld Urtima Ri^sdagen i Orebro den z Sept. ^8lv. G D. föredrogs änyo Banco-Ulstottets den 30 Augusti pä bordet lagda Memorial, inne. fat. Den Z September. sol fattande sä »väl ett omdöme cm Banco-Werkets tiklständ ock Fullmäktiges förwaltlnng »vid bwil. ket Banco. Utskottets oindöme Ridderffapet och Adel»» icke ansäg nägot ivarr, att crindra, son» försiag till förbättring as »villkoren för Pappers, n äslaren och Arbetsfolket »vid Tumba Pappers, bruk, hwuket förslag Ridderffapet och Adeli» till alla delar gillade. 0» ruj-rs. k.x ?rotocollo H 6. dliverstoi^T. Uidrag af V^otccollet, Purk hoä Hög. wordige Preste. Stärr det trid Uttima Rcktdagku i Orebro dcn z Scpttm. b»r i8rc». S. D. 3^e»nffterades: Kill Lag.-Utskottet:
Emeriti-löner, i anledning af väckt motion om beredande af sådana åt ålderstigna eller sjukliga prester: B. IV. 158, 360; V. 32, A. 33. Engeström, Grefve Lars Stanislaus Edmund von, dess yttrande: I. 431. Enkeoch Pupill-kassan vid Riksgälds-Kontoret, angående fortfarande understöds beviljande för nämnda kassa: B. V. 541, 544, A. 544. Enköpings treklassiga elementar-läroverk, om anvisande af medel för dess utvidgning till femklassigt; motion af Herr Per Jacob von Ehrenheim: se Motioner. Enskilda banker: se Banker. Envikens, Malingsbo och Ludvika pastorater af Westerås stift, angående anslag af proste-tunnor från dem: se Stats-Utskottets Utlåtande N:oo 66, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel. Eriksson, C., skol-lärare vid Tumba bruk, med hemställan om förhöjning i den åt honom anvisade lön: B. I. Eskilstuna, i anledning af väckt motion om befrielse för Eskilstuna stad samt Osteroch Wester-Rekarne härader från utgifvande af ett årligt ersättnings-belopp för besagnande af krono-cellfängelset i nämnde stad: B. II. 298, 532, 535, A. 535. Essen, Friherre Gustaf von, dess yttrande: I. 438. Essen, Grefve Gustaf Adolf Fredrik Wilhelm von, dess yttranden: I. 344, 427. Essen, Friherre Gustaf Alexander Carl Thure von, dess yttrande; I. 437. — E — 43 Essen, Friherre Hans Fredrik von, dess yttrande: I. 433. Essen, Friherre Reinhold Jacob von, dess yttranden: I. 156,v444. Examina oell lärdomsprof, i anledning af väckt motion om vissa ändringar vid de för prester föreskri fria: B, IV. 400; V. 42, 57, A. 65, B. 443, 458, A. 458.
Stundom kommo de själfva in under ett mandelträd, som hvälfde öfver dem sina glittrande grenar, så blomklädda, som om de varit doppade i ett bad af silfver. Månskenet låg så starkt öfver jorden, att allting beröfvades sin färg och blef hvitt. Man kunde nästan undra på att det ej kändes, att det ej värmde, att det ej bländade ögonen. Donna Micaela undrade om det var månskenet, som betvang Gaetano, så att han ej grep henne och kastade henne ned i Simeto, då hon hädade den svarta madonnan. Han gick tyst och lugn vid hennes sida, men hon var rädd för hvad han skulle komma att göra. Dock hur rädd hon var, kunde hon ej förmå sig att tiga. Det hon ännu hade att säga var det förfärligaste. Hon sade, att hon hela dagen hade försökt tänka på den verkliga madonnan och att hon hade uppkallat för sig alla bilder af henne, som hon kände. Men det hade allt varit förgäfves, därför att så snart hon tänkte på den strålande himladrottningen, kom den gamla svarta gudinnan och ställde sig emellan. Och hon såg henne komma såsom en torr och beskäftig gammal jungfru och skymma bort himlarnas stora drottning, så att för henne fanns nu icke mera någon madonna. Hon trodde, att denna vredgades på henne, därför att hon gjort för mycket för den andra, och att hon dolde sitt ansikte och sin nåd för henne. Men för den falska madonnans skull komme nu hennes far att störtas i olycka. Nu skulle hon ej få behålla honom i sitt hem. Nu skulle hon aldrig få lians förlåtelse. O Gud, o Gud! Och allt detta sade hon till Gaetano, som ärade den svarta madonnan af Diamante mera än allt annat. Han kom nu helt nära intill donna Micaela, och hon fruktade, att det var hennes sista stund. Hon sade med svag röst som för att urskulda sig: »Jag är vansinnig. Ångesten gör mig vansinnig. Jag sofver aldrig.» Men Gaetano hade gått helt stilla och ej tänkt på annat än hvilket barn hon var och hur hon ej alls förstod att reda sig med lifvet.
En dag, efter slutade göromål och intagen middag, då Liljensparre slagit alla tankar på sina obehagliga embetsåligganden ur hågen och vänligt skämtade med de sina, kom en befallning från slottet, att han skulle inställa sig hos konungen klockan 11 instundande afton. Under det befallningen afhördes, svaret lemnades och den utskickade var tillstädes iakttog polismästaren det kärfva lugn, det isande allvar, det afmätta och förbehållsamma sätt att vara, hvarmedelst han städse höll enhvar på afstånd från sin person; men otvungenheten och det glädtiga skämtet återkommo så snart han affärdat konungens bud. På utsatt tid stod Liljensparre i konungens audiensrum och blef, efter en korrt väntan, insläppt i kabinettet. Med vänligt småleende besvarade Gustaf polismästarens djupa bugning; men bragtes nästan i förlägenhet och kastade skygga blickar kring sig, då dennes mörka, genomträngande ögon, frågande, träffade konungens. – «Foi de gentilhomme, kära Liljensparre, tror jag icke, att du försöker genomskåda mig. Du läser mina tankar, för att spara mig besväret att tolka dem.« – «Med Eders Maj:t skulle ett sådant försök aflöpa fruktlöst. Det var en tid, då jag hyste det förmätna tillit till min smula vana och menniskokännedom, att kunna tillämpa dem äfven på min store konung. Men Icari vingar höllo, tills han kom i solens grannskap, och min förmåga strandade, då jag djerfdes lyfta mina ögon till höjden af Eders Maj:ts thron.« – «Likväl skulle jag ingenting ha emot, om du vid detta tillfälle gissade min mening. Du sparade mig då bryderiet att kläda i ord hvad du kanske är benägen att anse för en svaghet, för rentaf vidskepelse.« – «Dessa begrepp, sammanställda med Eders Maj:t, innefatta en motsägelse. Der vanliga menniskor drifvas af vantro, vore sannolikt konung Gustaf III:s steg ledda af ett högre forskningsbegär.« – «Bravo! jag slår vad att du åtminstone till hälften gissat min afsigt.
Jag sär den äran tillkännagiswa, akt kännedommen af min egen ringa förmåga, sä wä! som af der behandlingssätt mine Företrädare i Expeditions-Uts?ottck nrött äro orsaker, som göra akt jag cj wägar einokkaga det mig wisade förtroende, att i berörde Utstött wara Ledamot. Herr Grefwen och Landt-Marskalken anmodade Herrar Eleckorerne att malja andra Ledas möler i Expeditions Urffolttk, esler Grefwe von ^smin»skausen, Herr LorZenscdjälä och Herr 8-i-Zbjs, som sig detta förtroende äfwen assagk. Friherre Rosen lians. 8cl,srin§, Wid mitt inträde nytz i detta plenum, bles jag underrättad, dct jag blifwit wald kill Ledamot af Expeditions Utskottet. Jag får den äran gifwa tillkänna, att i anseende till de harda beskyllningar af sims och mindre behöriga tillmäter, hwilka de Ledamöter, efter hwilka jag skulle inträda satt upbära, kan jag icke emottaga detta förtroende, dels för de Embetcns och Tjensters som jag beklädt och dels för den wärdighet jag nu innehar. Herr Grefwe» och Landt Marskalken anmodade i anledning häraf, sörsta ClatzenS Hrrraö Elecrorcr art wälja en annan Ledamot i Frihcrm Rosen!,snes ställe. Föredrogs ä nys Bewlllnings font Mmämm Meswärs och Oeconomie Utskottens den Lg-Nowember pä Den 4 December. 193 -a bordet lagdc Betänkande», af den 2g i samm.l mänad, angående BränwinS-Bränning samt Bewill, ning derföre. Herr ^euksrscbjolstj Larl t^uskal^, Nptäste lill Prorocollet följande: För något öfwer §ö ar sedan har en namn.' kunnig Stats Man och Näds Herre offenteligen yttrat att BränwinS bränningen gjort Swerige mera ondt än Krig och Pest.
Detta Betänk, uptager att ifrån K:s Beflnde från icke mindre än 7 län framställningar om undsättning af allmänna medel ingått, samt att Landshöfdingen i Halmstads län hemställt, i anledn. af den svaga skörden, ej mindre om anstånd med inbetalningen af ett förut beviljadt läntefritt lån af 29,333 R:dr 16 sk. b:ko, än ock om 8,300 R:dr ny undsättning, af hvilka 4000 R:dr utan återbetalningsskyldighet. Detta är så tillvida riktigt att K:s Beflnde i Hallands län begärde undsättningslån år 1851 i anseende till den svagare skörden inom länet, af 40,000 R:dr b:ko. Den första tredjedelen deraf är betald med 13,333 R:dr 16 sk. b:ko och den andra tredjedelen skulle i år betalts med 13,333 R:dr 16 b:ko. I anledn. af den svaga skörden ansåg K:s ingå till K. M. med begäran, att K. M. ville nådigst bevilja upskof med den utbetalning, som skulle ske i är med 13,333 R:dr 16 sk. b:ko, så alt den finge betalas vid nästa upbörd, och återigen den sista tredjedelen reserveras ännu ett år. Den serskilda låne-undsättning af 4,300 R:dr, som K:s län begärt, var afsedd för fyra eller fem socknar inom norra delen af länet, der bränvinsbränning mycket litet har idkats, men der vårsäden blef sämre, än i öfriga delar af länet och hvilka socknar icke varit delaktiga af senast beviljade undsättnings-lån. Återstoden af det äldre undsättnings-lånet är i enlighet med hvad jag här ofvan upgifvit, endast 26,666 R:dr 32 sk. b:ko, i st. f. 29,333 R:dr 16 sk., som Utsk. uptagit.
Som artig värd kan väl inte ... » » Nej, för all del! Hör och njut, bror! Efler väl utstånden pen skall jag för vår ange vän här samla i hop mina anmärkningar, sätta upp dem skriftligen till och med. Af hans ifver att läsa förmodar jag, att han personligen är bekant med den sannolikt ännu mycket unge och omogne författaren — hvem vet, kanske är det han sjelf till och med? » tilläde prosten med en skarp, litet sarkastisk blick. Informatorn hade svårt att hålla sig för skratt, men förnekade författarskapet. » I yngre år », tilläde prosten, » då jag var kollega vid en trivialskola i Stockholm, vederfors mig hedern af en prisbelöning i svenska akademien, ooh jag är således icke alldeles opröfvad i ▼ittra idrotter. Särskildt mins jag ännu väl de förträffliga an-mlrkniogar om stil eller skrifart och i prosodien, som innehållas i akademiens språklära, och af hvilka det synes mig, att Oxen-rtiernas sångare bort taga närmare del, innan han försökte sig i den högre koren. » » Alltså läser magistern », dekreterade majoren, efter att hafva kppjat på sin toddy.Ytterligare tvåhundrasextio långa rimmade rader gingo na na af stapeln. » Puh! » stönade prosten, när det var slat » Na är jag alldeles belåten. I morgon skall jag lemna herrn min lilla kritik. » » Det skalle vara roligt att fä höra den », sade majoren med oskyldig min, Han hade nyss förut af informatorn blifvit upplyst om författarskapet och gladde sig åt att efter den säkerligen icke milda afbasning, som prosten tillämnade, fä » staka » denne med ett be-römdt namn. » Nå, det är fredag i morgon. Då träffas vi som vanligt hos bror, och jag tar magistern med mig. Kanske majorakan och fröken Angelique då äro så goda och slata sig till vår nybildade literära junta? » » Visst, visst! De skola också ftgna sig åt brors överraskning. » » Hvilken öfverraskning? » sporde prosten förvånad.
Mitt ändamål med denne korta framställning har icke kunnat vara annat, än att väcka män af större insigter och eu mera mognad erfarenhet, till uppmärksamhet på detta ämne; att detsamma såmedelst må blifva föremål för ett närmare betraktande, och de önskningar Folket i detta afseende kan lij^sa, genom Rikets Ständer frambäras inför thronen, lill en blifvande grundval för ”den allmänna och enskilta ”säkerhet,” som utgör en af samhällets vigtigaste beståndsdelar. Lades på bordet. Herr Montgommerie, Gustaf: Jag föreslår, att Rikets nu församlade Ständer täcktes fästa nödig uppmärksamhet på de missbruk, hvartill den nuvarande enskilda Assignations-rättigheten på Banken, genom öfverassignering, möjligen kan föranleda, samt uttänka medel till dessa missbruks framtida förekommande. De reglementariska åtgärder jag tror dertill leda, skall jag framdeles lia den äran att vördsamt föreslå. Jag anhåller om communication med de respective MedStånden och remiss, till vederbörligt Utskott. Lades på bordet. Den ^5 December f. tu. 5g Herr Montgommerie_, Gustaf: Jag föreslår, att Kongl. KrigsAcademien på Carlberg måtte upphöra, såsom en ElementarLäroanstalt, och i dess ställe MilitairProfessorer anställas vid Rikets Universiteter. Motiverne till denna min vördsamma Motion skall jag framdeles uppgifva; anhållande emedlertid om cummunication och remiss. Lades på bordet. Herr Montgommerie j Gustaf: Jag hemställer om nödvändigheten och nyttan af Förlikniugs-Domstolars inrättande; motiverne dertill skall jag äfven framdeles vördsamt framställa, och anhåller emedlertid om communication och remiss. Lades på bordet. Herr Cederschjöld j Pehr Gustaf., anförde skriftligen: Riddarhuset bar ett stort Archi v af Riksdagshandlingar, dels enskilta för Ridderskapet och Adeln och dels gemensamma för samtliga RiksStånden; och dessutom hafva äfven de öfrige Stånden hvar för sig ett särskildt.
De tre systrarna, Anne-Charlotte, Margret och Julia, lefde på en blygsam lifränta, som i åratal förut fått vidkännas fruktansvärda afbränningar för en yngre broders studier. Filip tog omsider sin prästexamen med mycken heder, men hans kraft var bruten, och efter några månaders tjänstgöring nedlades han på dödsbädden för att kort därpå myllas i jorden. Det var en kväfvande sorg, som likt en boja lade sig ' öfver systrarnas sinnen, men AnneCharlotte, hon som satt lam i rullstolen, löste bojan. » Minns ni, » sade hon sakta, » att Filip sista gången talade öfver orden: » Kommer till mig, I alle, som arbeten och äro betungade. » — Nu har han kommit, han lydde ju budet, kära flickor! » Hon log genom tårar och nickade mot systrarna, som omfamnade henne ochhviskade: » Gudskelof, att vi ha dig! » Därpå gick deras lif sin jämna gång, i försakelse och förnöjsamhet. De flyttade till universitetsstaden, där de bebodde ett ljust, trefligt rum. De funno vänliga grannar rundt omkring sig i det fredliga huset där ute på Luthagen. Bland dem voro änkefru Örn och hennes son, kandidaten. Herr Örn kände sig från första stunden af bekantskapen dragen till de gamla damerna med den underliga makt, som ofta tvingar skepticismen att liksom hvila ut och värma sitt frusna väsen vid en varm religiositet. De voro inga proselytmakerskor, dessa tre, de voro glada och lifliga, ja, stundom uppsluppet muntra, men det var tillika något för sinnet välgörande i den fridsamma trosstyrka, som likt en fin, vederkvickande doft utströmmade från deras personligheter. Margret var matmodern, som gjorde uppköp K, o ra m Ü bo o t / i E cu K O " O T. « " 5 •o co &gt; £ oa &lt;£ E&lt; ? DUN 200 0 p pr 5 i P H d£L: • Ht O: I * P ft g M på torget och löste det ofta kinkiga kassaproblemet.
Resolution ännu gäller och inskränker rättigheten för bemmansägarne i Nyeds socken, alt sälja sina kol endast till Bruken inom densamma: men till hvilketdera af dem, sota de behaga: så rubbas ej denna stadga genom Bergslagsprivilegiernas upphörande. Bruken hafva, så väl utom, som inora Bergslag, deras vissa Kollag, hvari andra Bruk icke få göra intrång. Först när det kan visas, att Kollagens skogar lemna större Koltillgång än de gamla Bruken behöfva, kan fråga uppkomma om grundandet af nya verk på samma skogar ; och dylika mål afgöras efter Bergsförfattningarre antingen skogarne ligga inom eller utom Bergslag. — Som nu frågan är, icke om upphäfvandet afBergsförfattningarne i allmänhet, utan endast örn upphörandet af Bergslagsfriheten i en viss ort, der intet Bergsbruk idkas, och der det första skälet för samma frihets erhållande, nemi. ortens ofrugtbarhet längesedan upphört: så får jag med åberopande af min reservation vid StatsUtskottets Betänkande N:o 278 .och af den indragning af Bergslagsprivilegierna, hvilken redan ägt rum i hänseende till Gunnarskogs Bergslag i Wermeland, och den som nu blifvit af R. St:r tillstyrkt i anseende till Grimilbo och Heds socknar i Westerås Län vördsamt hemställa: att den frihet från ordinarie rotering, hvilken Nyeds socken, framför öfriga orter, och utan att en sådan lindring vidare behöfva, åtnjuter, må genom Bergslagsprivilegiernas indragning upphöra, med rättighet för nämnde socken att befrias från de afgifter, och be - Betänkanden, N:s 370, 371. 3ii svär, hvilka den hittills i egenskap af Bergslag möjligen kunnat vidkännas. Dessa afgifter och besvär synas, enl. handlingarnes föranledande, blott bestå uti Rotefrihetsafgifi till Kronan, och såkallad Griifve-Genannt till Nordmarks grufvor. Men att dit äfven borde räknas den högre Tiondesättning som Nyeds socken skall hafva framför angränsande orter, är enl.
Så hafva, under det förra revisions-året, 137 och, under det sednare, 104 fångar derstädes lärt att läsa, samt 50 det förra och 54 det sednare året, efter föregången beredelse, för första gången blifvit af den Heliga Nattvarden delaktige, hvarförutom, under revisions-åren, likasom under föregående år, dels allmänna dels enskilda förhör ofta hållits såväl inom gem.ensamhets-fängelserna som ock inom Ivrono-arbets-korpsen samt enskilda samtal dagligen ägt rum med tångarne vid de nya cellfängelserna. De underdåniga berättelserna visa emellertid, att under ifrågavarande år ett betydligt antal fångar och kronosarbetskarlar saknat all Lhristendoinskunskap. Dessa utgjorde nemligen: år 1852. år 1853. vid länsoch krono-häkten 247. 166. » straffoch arbetslangelserna för mankön 11. 23. » dito dito » qvinkön 39. 39. orh vid Krono-arbets-korpsen .* 79- 141. Bilaga Estil. Is. till ISSA års Revisionsberättelse angående Statsverket, sid. MAE. Landskrona Ny-Elfsborgs Warbergs För år MSA2. Vid straffoch arbetsfängelset på Långholmen .. » dito dito å Norrmalm » dito dito i Norrköping » dito dito i Götheborg » dito dito i Malmö » Carlskrona fästnings-fängelse » Carlstens dito » Christianstads dito dito , » dito . dito » Krono-arbets-korpsens l:a kompani » dito 2:a, 3:dje och 4:de dito » dito 5:te dito » dito 9:de och 10;de dito Summa Per medium för en person vid ofvannämnde -fångvårds-inrättningar För år ISAS. Underhåll eller förplägning för dag. Bilaga Litt. M. till 185*» års llevisionsberättelse angående Statsverketsid. 154.
För utgräfning af Folkja, Hohls, Greta Tarroms, Saloms och Grötoms vattendrag samt det såkallade Sörsundet, har bildat sig ett bolag af tolf särskilda byars jordägare, hvilka ock derå nedlagt omkring 4,000 Riksdaler banko; 44 men som arbetet anses fordra en kostnad af minst 6,700 Riksdaler samma mynt, liar detsamma tillsvidare afstannat, i brist af medel. Wiksjö socken: Här påräknas en jordvinning af omkring 220 tunnland till åker och ängsodling tjenlig mark genom uppodling af 8 stycken särskilda myrtrakter. Borgsjö socken: I Grundsjö by finnes ett myrfält af omkring 400 tunnlands vidd, som i saknad för närvarande af möjligheten till uppodling esomoftast föranleder frostskador ä kringliggande odlade mark; hvarjemte Angesjöns läge och sträckning lemnar tydliga anvisningar, att, genom dess nedsättning eller sänkning, en betydlig areal af odlingsbar jord skulle stå att vinna. Torps socken: Enligt uppgjord beräkning skulle omkring 900 tunnland myrjord härstädes kunna göras odlingsbar med en relalift mindre betydlig kostnad och fördelarne deraf komma 49 särskilda byars jordägare till godo; och äro kostnaderna till de särskilda till namnet jemväl uppgifne lägenheternas uppodling i Eders Kongl. Maj:ts Refallningshafvandes omförmälda tablå specifikt upptagne. Njurunda socken: Till följd af en stor del ägors inom denna socken frostlän da beskaffenhet, skulle genom sänkning eller utgräfning af tio särskilda sjöar dels förekommas frostskador, dels beredas ökade odlingslägenheter. Gideå socken: Genom uppförande af dammbyggnader å åtskilliga ställen äfvensom å andra utgräfningar är det påräknadt att odlingsbara landvinningar till en areal af omkring 912 tunnland kunna vinnas. Björna och Skorpeds socknar:
Majit har visserligen för afsigt att minska denna förstärkning, i den mån sådant utan våda för lugnets och säkerhetens upprätthållande kan ske, och har redan nådigst förordnat, att tre bataljoner infanteri och två sqvadroner dragoner skola till hemorten återgå, men dels har truppernes sammandragning och hitmarseh redan medfört kostnader och dels måste sådana ytterligare uppkomma, så länge förhållandena göra en förstärkning af den ständiga garnisonen nödvändig; och då för betäckande af dessa kostnader erforderlig tillgång saknas inom de medel, som för närvarande finnas lill Kongl. Majits nådiga disposition, har Kongl. Majit härmed velat af Rikets Ständer i nåder äska ett kreditiv af Etthundra Femtio Tusen riksdaler banko, att i mån af behof till berörda utgifters bestridande anlitas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständers Slats-utskott med all Kongl, nåd och ynnest välbevågen. Datum ut supra. OSCAR, Gust. Peyron. Bih. till B. St. Utdrag af ‘protokollet öfver ett landtförsvars-ärende, hållet inför Nans Majit Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den 2? Mars 1 848 När var ande: Hans excellens, justitie stats-ministern, herr grefve Posse, Hans excellens, stats-ministern för utrikes ärendena^ herr friherre thre Stats-råden t friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Waern, Friherre Gyllengr Ornat, Faxe, Fåhreeus. Stats-rådet och chefen för Landtförsvärs-depattemehtet friherre Peyron yttrade 1 underdånighet: Enär Kongl. Majit, på sätt — < —- — hemställde likväl depårtements-chefen i underdånighet, att, som dels truppernas sammandragning och hitmarsch redan medfört kostnader och dels sådana måste ytterligare uppkomma, så länge förhållandena gjorde en förstärkning af den ständiga gar* nisonen nödvändig, men för betäckande af dessa kostnader erforderlig tillgång sak* nades inom de medel, som för närvarande funnes till Kongl. Majits nådiga disposi* tion,- Köngl.
Sedan vägen nedåt blifvit stängd för den, höll den lifvet föga värdt. Hvarje vår var den färdig att i missmod afkasta lifsbördan. Under den sommar, då Edith skulle dö, stod ungskogen alldeles brun. Högt ofvan blommornas stad såg man ute på bergkanten en dyster rand af döende träd. Men däruppe på berget är ej allt dysterhet och dödskamp. Bäst man går där mellan de bruna träden och blir betryckt, så att man kan dö, ser man gröna träd skymta. Blomdoft möter en; fågelsång jublar och lockar. Då tänker man på slottet i den sofvande skogen och på sagans paradis, som omges af stickande snår. Och när man så kommer fram till grönskan, till blomdoften, till fågelsången, ser man, att man befinner sig på den lilla stadens undangömda kyrkogård. De dödas hem ligger i en jordfylld fördjupning af bergvidden. Och där, inom den grå stenmuren, upphör förvissning och lifsleda. Syrenerna stå vid porten, bugande under tunga klasar. Lindar och lönnar spänna i öfverdådig växtkraft ett skyhögt hvalf öfver hela platsen. Jasminer och rosor blomstra vänligt upp ur den vigda jorden. Kring stora, gamla grafhällar krypa rankor af murgrön och vintergröna. Därinne finnes en vrå, där barrträden nå mastträds höjd. Tyckes det ej, som om ungskogen därute borde blygas att se dem? Och där finnas häckar, alldeles vuxna ur sina vårdares händer, blommande och spirande utan tanke på sax och knif. Staden har nu också en annan, nyare begrafningsplats, dit de döda kunna komma utan synnerlig möda. Det var tungt för dem att färdas hit upp om vintern, då de branta skogsvägarna äro fyllda af svallis, och trapporna hala och igenyrda. Kistan knakade, bärarna flämtade, gamle prosten stödde sig tungt mot klockaren och dödgräfvaren. Nu behöfver ingen begrafvas däruppe, som ej själf önskar det. Inte äro grafvarna vackra där. De äro få, som förstå att reda de döda en skön bostad. Men den friska grönskan gjuter sin frid och skönhet öfver dem alla.