Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ingenting har jag ännu sett så gladt och glädjefullt, så fritt och nonchalant som en sådan student med sin grisette, när de dansa sin älskade cancan. De omfamna hvarandra, kyssas, klappas och göra de frivolaste gester, men allt dock med sådant sken af anständighet och en nonchalance å deras sida, som om det vore intet alls. Detta är ock, tror jag, endast här möjligt. Här ibland dessa grisetter ser man ock de vackraste qvinnor jag ännu sett i Paris; de äro icke snörda, men ha dock en taille som täflar med och öfverträffar det bästa snörlif. Allt gick för öfrigt stilla och hyggligt till; man hörde intet skrik eller stoj och, hvad isynnerhet förundrade mig, här så väl som på andra offentliga ställen, är man ovanligt tyst, pratar ganska litet, åtminstone mycket tyst, så att i de största samlingar höres föga sorl. Något egentligen roligt och löjligt, något Bellmaniskt putslustigt såg man ej här, allt var mig nästan för mycket anständigt och vanligt, jag hade gerna sett något original, som haft liten mån lust att stöta emot convenansens lagar. Det enda nöjet var att se huru folket så rätt af hjertans grund var gladt. Förunderligt förekommer det mig att här i sjelfva grisetternas och loretternas hufvudstad finna filles publiques så anständiga. Här har man ej att frukta för att af dem bli öfverfallen på gatorna, såsom i Hamburg och Petersburg. Gjorde på morgonen promenad för att finna några böcker som jag behöfde; fick reda på ett manuscript af Gulistan, som jag köpte för 8 frcs. Sedan med min präktiga och älskvärda Münchare till Hospital des invalides, der det mest roade mig att betrakta de gamla invaliderna från Napoleons och Algiers krig, hvilka på alla möjliga olika sätt voro tilltygade med blessurer.
Fullmäktige kunna, i och för deras befattning, ej e mottaga befallningar, utom af Riksförsamlingen eller dertill berättigade Utskott eller Revisorer; ej heller Revisorer utan af Riksförsamlingen; ej heller hvarken Fullniägtige eller Revi söler lill redo eller ansvar ställas, utan efter Riksförsamlingens beslut och i laga ordning. För Full mägli ges eller Revisorers öfverläggningar gälle or öfrigt cle Instructioner j sorn af Riksförsamlingen stadgade liro. § 132. Val, som i n3, 114, n5, ny, 122, my, 128 eller ■12.9 omförmäles, förrättas af hela Riksförsamlingen sam fäldt. Den af de båda Kamrarnes Talmän, sorn lill lefnadsåren är äldst, före dervid ordet, och utsätte äfven, efter samråd med Medkammarens Talman, tiden till sammanträdet. Utskottens Ledamöter mä genom Valmän utses, der Kammare så lämpligt pröfvur. § 133. Till Fullmäktiges och till Revisorers befattningar, äfvensom till Val-nämnd af en eller annan art, kan Riksförsamlingen, efter särskildt fattadt beslut, utse en eller flera Suppleanter, hvilka i stadgad ordning ingå skola, när Fullmäktig, Revisor eller Valman fränträdt sitt uppdrag. Ingen annan kan vara Suppleant, än den, sorn till hufvudman valbar är. Suppleanter kunna utses antingen särskildt, på lika sätt sorn hufviulmännen, eller på en gäng med dessa; men i sednare fallet sker valet alltid på sammanlagda antalet af Hufvudman och Suppleanter, hvarvid det högre röstetalet bestämmer, hvilka, som Constiiutions-UtsJcottets Memorial, M 2. 41 som Hufvudmän äro, äfvensom ordningen för Suppleanters ingående. Skulle bland Fullmäktige eller Revisorer sä munga ledigheter uppsta, att det utsedda antalet af Suppleanter bejinnes otillräckligt, välje då Justitie-O mbuds mannen och Ledamot erne i T ryckf rihets-Comitéen den eller deni, som ytterligare erfordras. § 134.
Uti dessa råd finner jag visserligen ett och annat förståndigt och hvilket säkert gillas af en hvar vän af friheten, såsom t. ex. att Konungen bör akta sig att lyssna till dem, som fordra ändring i vårt regeringssätt o. s. v., ty denna fordran kommer säkert icke från den liberala och fosterländska sidan; men en annan del af dessa råd kan åter ej gillas. Jag tror t. ex. ej, att Frih. rättvist kunde säga om Svenska natioualkarakteren, att dertill hörer tröghet och långsamhet att begripa, hvad som är rätt; jag tror tvärtom, att det ej finnes någon nation i verlden, der massan af folket är mindre rå, än har. 9 H. i2 O11 Den i Juli e. m. Svenska folket faller i allmänhet med lugn besinning sina omdömen i de flesta vigtiga frågor; det inser lätt det rätta, och äfven derföre hafva de goda Styrelserna hos oss alltid haft lätt att genomdrifva nyttiga reformer, hvaruppå vår historia ej saknar högt talande exempel, för att ej nämna andra, Gustaf l:s storverk, reformationen. I ett land, der, såsom i Sverige, eommunicationerna äro så inskränkta, der man så sällan har tillfälle att öfverlägga med hvarandra om allmänna ärenden, der de enskilda brödomsorgerna så mycket isolera och nedtrycka individerna, har man svårt att från dessa individer, utgörande det egentliga folket, framkalla någon större genomtänkt plan till reform. Den måste komma från en god Styrelse. Det är ingen, som begärt hastigt genomgripande reformer, åtminstone har jag ej gjort det, och jag har ej heller hört andra begära det; men jag har fordrat, att då man öfvertygat sig, att vår representativa form är olämplig, Styrelsen måtte tänka på att småningom förändra den och att derefter framgå på de öfriga reformernas bana. Den nödiga förändringen gäller icke så mycket personerna inom Representationen, som formerna, ty jag är öfvertygad, att äfven med den nuvar.
Schram, Prost och Kyrkoherde i Wendel af Erkestiftct, I.. N. O. L. S. II. G. Lindgren, Prof., Contr.-Prost, Prost och Kyrkoherde i Tierp af Erkcstiftet, L. N. O. L. S. Joli. Er. Forssell, Contr.-Prost, Kyrkoherde i Thorstuna af Erkestiftct. L. S. 68 Sftif 8bag3*83eftut 18 34. Abr. Nordström, Th. Dr., Contr.-Prost och Kyrkoherde i Gefle af Erkestiftet, L. N. O. L. S. F. F. Carlson, Historiarum Professsor vid Upsala Universitet. L. S. Josef Wallin, Th. Dr., Pastor i Clara, R. af Carl XIIIs O., L. N. O. J. Nordlund, Kongl. Hofpred. och Kyrkoherde i S:t Mari* Magd. Församling af Stockholms Stad. L. S. J. W. Beckman, Comminister vid S:t Clara Församling af Stockholms Stad. L. S. N. H. Selander, Kongl. Wetenskaps-Akademiens Astronom, Professor, R. N. O. L. S. J. J. Nordström, J. U. Dr., Riks-Archivarie, Ledamot af K. Wetenskaps-Akademien, R. N. O. A. J. Cnattingius, Kongl. Hofpred., Contr.-Prost, Kyrkoherde i Kettilstad och Tjärstad af Linköpings Stift, L. N. O. L. S. A. I. Broman, Th. Dr., Contr.-Prost i Skärkinds Contract af Linköpings Stift, Kyrkoh, i Skärkind, L.N. O. L. S. P. Conr. Arosenius, Prost och Kyrkoherde i Ö.
Jag kan ej finna ett lindrigare uttryck för hans beteende mot mig. Dock fattar jag för väl hans bevekelsegrunder. Jag är naturligtvis för ringa att stå vid den höge herrens sida såsom hans maka, fastän jag godt duger därtill i en tjänarinnas skepelse. Det skall kantänka flyta adligt blod i ådrorna på den blifvande husfrun, om hon ock ej är vuxen en så ansvarsfull post som en husmoders på ett stort adligt gods. Kirstis grämelse var ju också helt naturlig. Den möjliga missräkningen rörande de planer, hvilka redan länge nog föresväfvat henne och invaggat henne i en alt större förlitan på deras framtida realiserande, måste ovillkorligen obehagligt beröra den ärelystna kvinnan. Klas Kurck hade under sin senaste vistelse på hembygden tidt och ofta företagit korta resor, hvilkas mål Kirsti nog var underkunnig om. Det var granngården Suomela de gälde, och lika klart var ju också, att den allom beprisade Elin Stenbock där lekte honom i hågen. Det var ej häller någon okänd sak för henne, att den efterfikade skönheten stod i släktförbindelser till hennes aflidna nåd på Laukko. Den vidt berömda ungmön hade för öfrigt med sina anhöriga mången gång gästat godsets salar och njutit af det öfverflöd, som vid dylika högtidsstunder här stod till buds. Men städse hade Kirsti funnit henne för ung och oerfaren och långt ifrån vuxen det kall, som väntade henne. Hon var ju ännu ett barn, som tog lifvet lätt, fjärilslätt och endast tykte om att möta dess ljusare, gladare sidor. Och hon skulle nu öfvertaga ledningen här. Hon skulle uteslutande få makt och myndighet öfver alt. För henne skulle Kirsti underdånigt böja sig, hon, som redan vant sig att ensam ordna alt och befalla öfver alt. Och därtill skulle hon, tjänarinnan, kantänka med tacksamhet stå till tjänst med alla de råd hennes erfarenhet på stället otvifvelaktigt borgade för, och ej våga inlåta sig i ett förtroligare umgänge med den man, som dock låtit henne hoppas så mycket. Alt detta grämde henne oerhördt. Hon hade hälst lämnat altsamman, men hvad skulle hon väl taga sig till?
En viss sanning ligger nog i ordspråket, att en dåre kan fråga mer, än tio visa kunna besvara, men månne ej å andra sidan modern skulle kunna, så framt hon ville göra sig besvär, svara på rätt många af barnets frågor och bibringa det en hel del vetande? Vetgirighet och olidlig frågvishet äro dock helt skilda saker! Augustinus, kyrkofadern, omtalar, att då han som barn gjorde sina frågor, tystades han merendels med att det han sade var nuga (strunt), men sedan han själf blef äldre, kom han underfund med, att hvad de äldre talat om, snarare kunde betecknas som strunt, och att hans frågor icke rört » nugse ». Barnens kvinliga anförvanter syssla så mycket med nya moder och tala o m nöjen och den senaste novellsamlingen, förgätanaturen omkring sig och önska vara i fred för barnen; fäder och äldre bröder äro upptagna af affärer, tidningar och sport och hafva ännu mindre tid att gifva dem svar på deras frågor. Men så bör det ej vara. Vakenheten hos barnet måste underhållas, ty den öfvar inflytande på hela dess kommande lif — det duger ej att gå genom lifvet och sofva — och ingen skola är nyttigare för utvecklandet af denna egenskap än naturens, rätt använd. Må man därför taga med sig på landet en fauna, en flora och en svampkarta, fråga dem och slå upp i dem och, så snart barnet kan läsa, hänvisa det själft till sådana böcker, som kunna gifva svar på dess spörsmål. Särskildt hvad svamparne angår, hafva vi sett goda resultat af ett sådant förfaringssätt, då en liten flicka rätt snart blef så sä- ker på sin sak, att hon till och med kunde disputera med sin pappa och få rätt. Och botanikens första grunder äro så enkla, att en moder utan svårighet kan lära sina barn undersöka några stycken växter. Från namnen på blommorna öfvergår man sålunda helt lätt till det systematiserade studiet. Öfver hufvud taget är det en god sak, om dugliga uppslagsböcker i alla branscher finnas i hemmet för den uppväxande ungdomen.
Det hade varit en ansträngande dag, nästan tröttsammare än de föregående. Hennes jungfru och åtskilliga hjälpmadamer hade arbetat i de yttre regionerna, hon med tapetserarne och snickarne i de inre. I köket stod Fina på en rankig trappstol och hängde upp de blanka blecksakerna på de ljusa väggarne. Ja, det finge hon göra utan henne, hon var nu trött, hon skulle hvila sig. Hon kastade sig ner på björnhuden framför kaminen och började fundera. Så länge, länge sedan hon suttit så där, och hvad hade ej allt händt sedan dess! Det sista året, det första sorgliga året, som följt på hennes svåra förluster, det år hon lefvat med sin gamla, blinda faster föreföll henne nästan som en dröm. När den gamla nu ändtligen fått sluta, hade deltagande släkt och vänner försökt hjälpa henne med att ordna sitt lif! Inte tänkte hon på att flytta för sig själf, det skulle hon aldrig härda ut med, och så ung som hon var gick det knapt an, hon borde antingen flytta till sin äldre, gifta syster eller skaffa sig en sällskapsdam eller adoptera ett barn, som skulle bli henne en ersättning för det hon förlorat. Hon tackade dem för att de intresserade sig för henne, det var nog mycket förståndigt det de sade, men hon kunde ej göra det, så det tjänade till ingenting att tala därom, hon vore fast besluten att bilda ett eget hem och vara ensam! Ja, och nu skulle hon visa sina vänner, att det gick an, visa dem att hon kunde det, att hon haft rätt. Gruppen vid kaminen var ordnad som i hennes forna hem och hon satt länge och stirrade in i elden och drömde. Hvad denna ensamhet var olik den ensamhet, hon vant sig vid hos gamla faster! Det låg något högtidligt, nästan heligt öfver denna ensamhet. Hon satt där på den yfviga, mjuka fällen midt ibland spillrorna af sitt forna hem, så förändrad i sin dystra enkeskrud, så blek, så mager. Det var som om hon allena blifvit kastad i land efter ett skeppsbrott, som uppslukat allt, hvad hon hållit kärt. Från och med i morgon skulle hon börja ett nytt lif under nya förhållanden. Först skulle hon låta hänga upp det stora oljefärgsporträttet af sin man och sitt barn, och så skulle hon försöka att skaffa sig någon värksamhet, något arbete.
Till förhöjning af skogarnes värde har ock bidragit provinsens närbelägenhet till hafskuslen, hvarigenom trädvaru-export ägt rum från flere socknar, synnerligast Ugglebo, Hamrånge, Hille och Wahlbo, hvilken export under de sednare åren, i följd af stegrade pris, blifvit betydligen ökad, emot minskad tillförsel och betjening till jernverket I Helsingland deremot har hvarken bergsbruk eller trädvaruhandel tillförene ägt någon öfvervägande betydenhet. Flere socknar, såsom Söderala, Norrala, Njutånger, Idenor, Tuna, Hög, Forssa, Rogsta, Harmånger och Jättendal, alla liggande invid eller nära hafvet, hafva så ringa skogstillgångar, att, sedan de till Bruken anslagne rekognitionsskogar algått, de icke öfverstiga befolkningens eget behof till vedbrand, stängsel samt husbyggnad, och endast i tre af dessa socknar, nemligen Skog, Trönö och Enånger, har brädsågning till afsalu utgjort en för allmogen vigtig binäring; hvaremot de från hafskusten aflägsna socknarne väl hafva vidsträckta skogar, men hvilka för nämnde aflägsenhet och bristande kommunikations-medel saknat allmänt och enskildt värde, och af sådan anledning blifvit på allt sätt vanvårdade, mest genom svedjande och skogseldar, intill dess, inom sednast förflutne trettio år, de stora sockne-samfälligheterne genom afvittringar och skiften upphört och en i allmänhet förbättrad hushållning med skogarne inträdt. — Sedan till följd deraf byoch hemmansskogarne blifvit lill sina gränsor bestämda, har ock spekulationen blifvit riktad å möjligheten att tillgodogöra provinsens stora skogstillgång, för hvilket ändamål under sednast förflutne fem år strömrensningar blifvit företagne i Ljusne eif och dess bifloder, för att befordra och underlätta flottning af sågtimmer och bjelkar m. m till hafskust,en från de på lii till 20 mils afstånd derifrån belägne skogar.
Under sådane förhållanden anser jag en ökad tjenslemannapersonal i forsla rummet vara nödvändig för besagde verk, ett behof, som dessutom klart framstår ur de handlingar, hvilka från ett af de andra KikiStm nu blifvit till H. StatsUtsk. remitterade. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får jag vördsammeligen föreslå, att den vid 1809 urs riksdag iudragne vicebibliothekarie-tjensi vid K. Bibliotheket, med grad och lön, motsvarande prut.secreterare i Konungens Cancelli, matte ånyo varda uppförd å verkets stat. Tillika får jag hemställa, om icke Fl. B. o. Ad., i likhet med hvad som ägt rum i Ilögv. I’resteSt. och Flederv. BoudeSt., täckes tillåta, att nu förevar, fråga, om ökadt anslag åt K. Bibliolheket, mätte hvila öppen och oafgjord, intilldess alt den kan behandlas i sammanhang med min nu framställde motion, hvilken torde erhålla remiss till StatsUtsk., för alt der vinna en vederbörlig, af sakens allmänna vigt påkallad granskning. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då Iionungcn i sin nåd. propus. ang:de Statsverkets tillstånd och behof, icke upptagit något i afseende på en tillökad tjenstemanuapersonal, d. v. s. ieke begärt anslag för eli sådant ändamål, och icke eller någon enskild motionär derom vackt fråga, så har också StatsUtsk. saknat all anledn. att derom ingå i öfverläggning och pröfning. Jag vill hvarken bestrida eller bejaka behofvet af en ökad tjenslemannapersonal, emedan jag icke känner förhållandet, men mig förekommer det, som, i fall det rimligtvis icke lät sig göra att framgent, med nuvar. personal, bestrida den tjenstgöring, som inom det K. Bibliolheket förefaller, Konungen säkert, i fall Flans uppmärksamhet derpå af vederb. blifvit fästad, skulle tagit saken i öfvervägande, och derom gjort en framställning lill Sländerne.
Christinehamns stadsoch Warnums landt, för samlingar, å 25,000 R:dr, för uppbyggandet af ny kyrka i Christinehamn ; utaf hvilket lån 15,000 R:dr under ar 1849 utbekommits, emot 3 procents ränta och afbetalning af 2 procent ärligen å det lyftade lånebeloppet. (Beviljadt vid sistnämnde riksdag) - — „ Staden Lidköping, å 16,000 R:dr, för ny kyrkas uppbyggande inom denna 60.000: 60,000: 31,000: 29,000: 6,997: 2. 4. 6,723: 22. 2. 3,000: 37,000: 14,463: 43. 5. 150,187: 17, 7. 3,000: 40,000: ' 14,715: Transport: 155,712: 2. 4. — 15 Transport: stad, hvars förra kyrka vid 1849 års eldsvåda nedbrann; å hvilket Iåns ursprungliga belopp skall före hvarje års slut återbetalas 6 procent, dera! 4 procents ränta beräknas å det återstående kapitalet. (Beviljadt vid 185Ö och 1851 års riksdag samt utbetaldt under år 1851) - till Knäreds församling i Hallands län, för uppförande af ny kyrka åt nämnde församling, i stället för den år 1848 der förstörda kyrkobyggnad; hvilket lån, sedan det räntefritt innehafts under 5 års tid, bör återbetalas med enahanda årliga belopp och ränteberäkning, som staden Lidköpings kyrkobyggnadslån. (Beviljadt vid sistnämnde riksdag och utbetaldt år 1852) för Linköpings domkyrkas reparerande, emot samma årliga kapital-afbetalning oell ränteberäkning. (Beviljadt vid 1847 och 1848 års riksdag samt utbetaldt år 1850) „ fullbordandet af utvidgningsoch reparations-arbetena å Wexiö domkyrka, emot dito xlito.
Allt begifwande som i sjelfwa werket, ej rubbar ägande rätten, som lämpadt efter ögnahlickets behof och grundadt deruppä ej Lnnefattar nägsn omöjlighet i werkstättigheten, tror jag wara enligt med billighet, ehuru det wisierligen ej annorlunda än genom et friwilligt samtycke kan utkräfwaö. Således om under krigstid och ständiga stjutsrnngar frihet derifrån wäckt allmän' upmärk - Deri 27 Ju ni i. 905 samhet, om ivid en omanlig ställning omanliZa bemödanden tyckas mara at förman t a, sä torde det mara enligt med klokheten och wisterum en ej obilligt, at Högloft Ridderffapet vch Adeln för sina Säterier och Raoch Rörs Hemman deltaga i et sädant Onus. Men som i anseende'til Säteriernas högre mantal, det more en omöjlighet at i förhållande bertil utgöra det antal hästar som man ej äger, som för et sadant tillfälle ej skulle stä at erhålla, sä more det at rubba ägande-rätten at af Högloft. Ridderffapet och Adeln fordra utgörandet af denna tunga i likhet med Skatte-hemman. Medafseende pä Säteriernas högre mantal mäste deltagandet således inskränkas til en witz proportion, mare llg hälften eller en tredjedel. För Rä - och Röxs - hemman, hwilka merendels brukas pä enahanda sätt som det öfriga Frälse, kan skjutsningen äler lättare utgöras, och de kunna således med mindre eller intet sörbehäll deruti deltaga. Jnguarteringsffyldighetcn tyckes af Högloft.
Grains d’Avignon; hänföras till Färger, ficerade. ej speci - Gramaner; se Gulddragareoch Snörmakarearbeten. Granatäpplen; se Frukter och Bär, ej specificerade. Gryn af spanmål; se Spanmål. Gitarrer; se Instrumenter, musikaliska. BiK. till B. St. Qvantitet Införselsför Tullberäktull. nmgen. Riksmynt. R:dr. öre. Guld, oarbetadt Fritt. arbetad t 1 ort. i Anm. Yigten för pappersbladen, mellan hvilka guldet • ligger, inberäknas. musiv-, pudereller unsen 1 ort. 2 Gulddrag ar earbeten af guld eller silfver: kantiljer och paljetter: 1 ort. 6 äkta eller lialfäkta oäkta 1 ort. 2 fransar, galoner, gramaner, snören och andra ej specificerade: 1 ort. 16 äkta eller halfäkta oäkta 1 ort. 8 Gummi, alla slag, ei specificeradt 1 skålp. i Gutta percha, oarbetad eller i skifvor utvalsad friarbeten deraf, ei specificerade och som ej äro hänför1 skålp. 50 liga till redskap och maskinerier, eller delar dera! Hagel 1 skålp. 8 Halm tri. Ilalsdulcsvallcar 1 skålp. 1 — Hampa, ohäcklad och häcklad Fri. Handskar, alla slag 1 skålp. 8 — Handskskinn, tillskurna till handskar . 1 skålp. 1 50 Harts 1 skålp. —-— I * Hattar: af halm eller strä 1 stycke. 1 50 af siden eller annan väfnad, utom felb, samt i allmänhet monterade fruntimmershattar 1 stycke. 4 — af ull, hår eller felb 1 stycke. 2 — andra slag 1 stycke. 40 Hattflätor af halm eller strå, samt öfriga halmarbetcn, ej 50 specificerade 1 skålp. 1 Hattfoder och Hattkullar, af siden eller annan väfnad, i förening med annat material 1 skålp. 1 50 Hattformar och Hattstommar, med eliel utan styfning, tullbehandlas lika med det ämne, arbetadt, hvartill de närmast kunna hänföras.
Ändligen torde det icke böra undgå Riksens Ständers uppmärksamhet, huru Comitéen yrkat att en Skol-revision må nedsättas huru denna revision må förses med en Secreterare och huru Hans Kongl. Majt må åt honom, förmodligen af statens medel en lön anslå (5 Sect. Cap? §. 7), som må med annan innehafvande lön kunna förenas. Huruvida denna åtgärd är förenlig med Riksens Ständers fattade beslut om de på stat lönade embetsmännens förminsk-; ning Den 24 Februarii. ning, öfverlemnar jag åt någon annan att bedöma. För att fullända taflan, utbeder jag mig tillstånd att slutligen anföra några ord örn historien af ifrågavarande skolordnings uppkomst. Den är utarbetad af en Comitée, tillsatt med anledning af ett utaf CanzliRådet Silfverstolpe ingifvit underdånigt Betänkande, o;n hvars värde längesedan bela Sverige hunnit att bli ense. I andra länder anförtros gemenligen upp» görandet at dylika arbeten åt tidens djupsinnigaste philosopher. Jag hyser varm respect för de skarpa tänkare, som lågt verksam hand vid utarbetandet af denna skol-ordning. Annorstädes börjar man vanligen med att bestämma sig ett mål ditåt man vill, att fastställa en princip efter hvilken man har att gå; våre skolarcher företogo sig först att reglera skolstatans allöning och visade åtminstone dermed att de icke voro svärmande idealister. Derefter uppsattes skollagen i projeet och utgåfs i tryck till allmän granskning. Högvördige PrästeStåndets Pastoral-Utskott vid sista Riksdag tog den också till skärskådande. Jag vet ej, om på Utskottets anmärkningar mycket afseende gjordes. Vid slutliga redactionen, på de anmärkningar, hvilka i allmänt tryck blifvit anförda, faun Comitéen deremot för godt afl: göra löga afseende! så skrefs förordningen ut såsom färdig, förelädes regeringen till sanctiotl Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. I Band. 41 Den 24 Febrliafii, och påböds till allmänt antagande, förr än det å vissa aflägsnare orter var physiskt möjligt.
St. 1847. 87 Transport R;dr 3,966: 32. — 73,366: 7. i. svarande mot den lön, han nu vid hospitalet åtnjuter; samt v alt, sedan adjunkten vid veterinär-inrättningen i Skara, Chirurgiae-magistern Lars Tidén den 1 sisllidne September med döden afgått och efterlemnat en mer än 73 år gammal enka, hvars tillgångar, enligt efter mannen hållen bouppteckning, utgöra endast 1,119 R:dr 17 sk. 5 r:st. B:ko, derifrån dock bör afdragns den hnsröleersällning, hvilken kan komma alt drabba sterbhuset, Rikets Ständer, med afseende ej mindre å den åldriga, genom sjukdom och bräcklighet lill arbete oförmögna, enkans nödställda belägenhet, än äfven å adjunkten Tidens ovanliga förljensler om veterinär-vetenskapen, må bevilja Tidens enka en årlig pension af 300: alt under hennes återstående lifstid af allmänna indragningsstatens medel utgå. 4 266" 32 — Tillsammans R:dr 77,632:39. 1. Och föreslår Kongl. Maj:t härjemte, i afseende på regleringen af denna stat: alt, i Öfverensstämmelse med hvad här ofvan under andra hufvud-lil el n blifvit begärd t, må lill fortsatt utgående intill nästa riksdag å indragningsstaten uppföras det årliga arvode af 1,200 R:dr, Professoren Doktor Schlyter för utgifvande af Sveriges gamla lagar fått sig tillagdt; att det pensionsunderstöd, Rikets Ständer vid föregående riksdagar, men hvarje gång endast för liden lill nästpåföljande riksdag, å allmänna indragningsslaten anvisat för afl.