Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på de pris, hvilka äro bestämda såsom minimum, får jag upplysa, att Utsk. dermed har gått tillväga med den aldrastörsta noggrannhet. Ulsk. gjorde icke allenast sjelf beräkningar, utan erhöll också sådana från åtskilliga köpmanshus, och för att ytterligare öfvertyga sig om verkliga förhållandet, gjordes af secreteraren en tableau, som visade cursen vid de tillfällen, då större silfvernltagning ägt rum. Sådana undersökningar hafva legat till grund för de siffror, Utsk. i denna § föreslagit, och jag får alltså lill dess betänkande i denna del tillstyrka bifall, med ändring i afseende på tiden, enligt Hr von Harlmansdorffs förslag, hvarpå äfven tvenne andra af Utsk:s ledamöter, som haft ordet före mig, gått in. Frih. Cederström: Afsigten med denna åtgärd måtte väl vara, att om en person kommer lill Banken och begär en större summa silfver, för att skicka till Hamburg eller någon annan utländsk handelsplats, så erbjuder man honom att i stället taga en vexel på samma ort. Denna måste han naturligen få för samma pris, 128 sk., ty eljest kan det hända alt han ingen vexel vill taga. Jag begriper derföre icke hvad detta plåstrande vill säga med en statsbank, der fråga icke bör vara om en lumpen vinst på Den 7 Februari. 157 cursens fluctua tioner, utan endast att sätta Banken i tillfälle att honorera sina förbindelser, utan alt behöfva lenina ut sitt silfver. Banken kan på sådana vexlar emot pari icke förlora en enda skilling, emedan köparen har lemnat in full betalning för vexeln jemte taran, sorn år Bankens vinst; och när den kommer tillbaka för att lösas, så ligga penningarne i kistan, och den som presenterar vexeln kan få dem genast, örn han vill betala 5 proc. för de dagar vexelns sigt är ställd — der således ytterligare ett tillfälle till vinst för Banken. Af så enkel beskaffenhet är denna fråga, och det är icke annat än oklokhet att vilja sammanpara Banken med procenteri. Hr Nordenanckar:
När han skrifvit, förseglade han hastigt brefvet och skref utanskriften, utbytte nattrocken mot en kort kavaj, tvättade sina händer och stannade en längre stund framför spegeln. Han ryckte med nervös brådska på sig öfverrocken, satte frimärke på brefvet och stoppade det i fickan. Han såg trött och nedslagen ut, och ändå var det ett lif i hans rörelser, som om han väntade sig något märkvärdigt, något riktigt stort och bedöfvande på denna sin korta utflykt. Han hade en underlig känsla af beklämning, en beklämning, som pinade hans allra finaste nerver, ryckte och slet i känslosträngarna och gjorde honom nästan yr. Hvad var det han gjorde? I tre år hade han haft den tanken, att han skulle blifva prest. Den hade vaknat till lif i skolan, när han ensam och grubblande som alla pojkar vid 17 år försökte att sätta sig in i de stora frågorna om treenigheten och Kristi gudom. Den hade växt sig stark, när han under detta den ungdomliga hjärnans arbete hade känt hänförelsen blossa upp inom sig, hade trott sig hafva »kallelsen» att upplysa alla dem, som väntade på tidens store Messias, om hvilken alla skalder och tänkare profeterade, och så länge han ännu kunde tro, att man fick blifva prest i mening att utveckla, att skapa nytt, att föra uppfattningen af de gudomliga tingen alt längre och längre fram – så länge hade han kunnat härda ut, så länge hade tron på en möjlig kompromiss lefvat inom honom, så länge hade han kunnat hålla illusionen inom sig uppe. Så länge hade han kraft att vänta och hoppas på, att ljuset skulle bryta in, äfven där intet fönster fans på den tjocka mur, som stängde ute dagern. Han hade bedt, han hade lidit, han hade gråtit som ett barn, därför att han märkte, hur den tro, som följt honom ända från barnåren, ej kunde hållas kvar, ej kunde stadfästas, utan oåterkalleligt gled bort, fast hans själ med feberstyrka försökte att hålla den kvar. Han tänkte och tänkte på detta faktum, att det fans hos honom, om han ville vara ärlig mot sig själf, icke en gnista af tro på alt, hvad hela detta system af bibel, katekes och dogmer hade lärt honom.
Och tyckes det således vara anledning till den förmodan, att den uppgjorda calculen torde på det hela taget vara i det närmaste rigtig. När man således nu kan antaga för tämmeligen troligt, att den af Utskotten föreslagna tribut i och för folkundervisningen ej är tillräcklig för mera än ungefärligen halfva antalet af communer inora Riket, så är det ju naturligt, att åt den återstående andra hälften bidrag genom någon annan utväg ändock måste anskaffas; ty folkundervisningen är för närvä - Statssamt Bevillnings-ff(skottens Utlåtandej N 0 gj. 39 rande en af de opinionsfrågor, som ej lärer hvarken kunna eller böra förfalla. Hvarifrån skola nu dessa medel tagas? det naturligaste tyckes väl vara, att Staten finge rättighet att, i och för de mindre lyckligt lottade communernas behof, begagna de medel, hvilka utaf folkundervisnings-afgif ten qvarstå såsom öfverskott inom de andra communerna, Men detta medgifver icke Utskottens förslag, sorn fastmera uti momentet d) just går ut derpå, alt detta öfverskott skulle af de bättre lottade communerne få tili andra ändamål för egen räkning användas, hvarigenom någon lättnad för de mindre lyckligt lottade alldeles icke beredes. Då nu dessa utgöra icke mindre än halfva antalet af Rikets alla församlingar, skall en ny skatt i och för folkundervisningens upphjelpande inom denna fattigare hälft af Riket otvifveiaktigt snart åter äskas. Om Rikets Ständer då neka de behöfvande försa tillingarne det understöd, de begära, under det att de förmögnare församlingarne deremot redan fått mer, än de för ändamålet behöfva, skall detta säkerligen anses såsom ett obilligt förtryck, utöfvadt af de rika mot de fattiga.
Då enligt Riddarh.Ordmn hvarje lefvande ätts representant skall hafva plats inom Riddarhus-salen, och, då han yttrar sig, tala från sin bänk, och de nu lefvande ätterne utgöra ett antal af 900 eller 1,000, men efter Direktms förslag endast 420 platser blifva tillgängliga, så fiågar jag, om alla dessa ätter vid en Riksdag blifva representerade, från hvilken bänk de öfvertaliga ätternes repiesentanter skola yttra sig. Jag förordar således 366 Den 24 Februari. det1 förslag, som afser det största möjliga utrymme, och anhåller således om bifall till Utsk:s Betänk. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framslält hurusom i afs:de på förevide Utlåt, blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag, och dels af Frih. Cederström med hvilken Gr. Lagerbjelke sig förenat bifall til! Riddarh.Direktms hemställan, blefvo de till bifall å dessa yrkanden framstälde proposirne besvarade med blandade Ja och Nej; och då sedermera proposm till bifall å Utsk:s Utlåt, förnyades, ropades starka Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Gr. Lagerbjelke begärde votering. Gr. Sparre: Under förhoppning att Gr Lagerbjelke bifaller min framställning, anhåller jag om afslag till kontra-propos.m. Gr. Lagerbjelke: Jag har intet emot den kontra-propos. Gr. Sparre begärt. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som bifaller Riddarh Utsk:s Utlåt. N:o 28, röstar Ja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämnde Utlåt, af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 28. Nej — 17. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck.
Gotland med sina från äldre tider bevarade folklekar synes härifrån utgöra nästan enda undantaget, ty de från åtskilliga andra län omförmälda lekstugorna för dans kunna ingalunda hit hänföras, helst de ofta föranleda till hvarjehanda utsväfningar. An mindre kan hit räknas den flerestädes rådande smaken för marknadsbesök. Föreningar till öfning i vapens bruk och jagtskicklighets öfvande, hvilka af gammalt här och der funnits och i viss mån jemväl kunnat hänföras till folknöjen, hafva först efter ifrågavarande tiderymd fått vid sidan af sig ett alltjemnt växande antal så kallade Skarpskytteföreningar, hvilkas stora vigt och inflytelse alltså kommer att blifva föremål för kommande femårsberättelser. Hågen för läsning af andeliga skrifter är gammal inom Sverige och den har haft till följd, att enhnängd af sådana skrifter fått en stor spridning. Spridningen af skrifter i andra ämnen, som kunna vara af nytta för allmogen är ej heller ringa. Tidningsläsning tilltager betydligt. Sedan frågan om socknebibliothekers inSammandrag af K. M. Bepdes und. berdlt. för åren 1850—1860. 2 10 Befriade från mantalspenningar erläggande. rättande blef föremål för allmännare uppmärksamhet, hafva inom en mängd län nitet och uppoffringarne för detta ändamål burit rika frukter, så att flerstädes dylika boksamlingar finnas inom största antalet församlingar och deras begagnande alltjemnt tilltager. Såsom föremål för tabellen N:o 1 torde här äfven böra egnas uppmärksamhet åt uppgifterna rörande antalet från mantalspenningar befriade och utskrifningsmanskap. Litt. c. Nedanstående tab. Litt.
Alltså kan ansvar i fråga om mundteliga icke vara'emot Grundlagarnes anda; jag yttrar mig icke vidare om tillvitelsen, öfvertygad att hvar och en inser, Den 9 Mars f. m. 21 hvarest den verkliga okunnigheten blifvit befunnen. Herr Cederschjöld^ Pehr Gustaf: Herr von Hartmansdorff!? yttrande anser jag innefatta en ny motion, och ej hafva sammanhang med ifrågavarande Betänkande; hvarföre jag vågar hemställa om bifall till det sednare med rättighet för Herr von Hartmansdorff att få sitt yttrande, såsom1 en serskild motion, iagbehörigen behandladt. För öfrigt begagnar jag detta tillfälle att förklara, det jag tror ännu ett skäl kunna tilläggas till dem Lagutskottet anfört för sin mening, det nemligen att den ifrågavarande förordningen aldrig blifvit af Riksens Ständer såsom Lag antagen, utom hvilket antagande ingen ting kunde, äfven efter då gällande Regeringsform, erhålla egenskap af Lag. Herr Ribbing: Beträffande anmärkningen, att Herr von Hartmansdorffs yttrande skulle innefatta en ny motion, beklagar jag, att hela det ämne, som nu är under öfverläggning, utgör en ny motion. Det beter nemligen i Utskottets Betänkande: ”1 ”öfverensstämmelse med hvad Utskottet i ”förberörde dess Betänkande N:o ig yttrat, ”får Utskottet äfven här tillkännagifva, det ”Utskottet ej kan tillstyrka, att en af Ri”kels Ständer, vid en förfluten Riksdag beslutad och expedierad underdånig skrifve!- Den 9 Mars f. m. "se na åter, såsom sådan, till Kongl. Maj:t "i underdånighet inlemnas; utan anser Utskottet ifrågavarande skrifvelse, i ll den ”del deraf, som här ofvan är anförd, böra ”betraktas såsom Herr Cederschjölds egen ”motion, framställd till nuvarande Rikets ”Ständers pröfning.” Frågan är således nu framställd till oss i egenskap af en ny motion. Herr Cederschjölds anmärkning måste derföre falla, om han ej vill, att den äfven skall tillämpas på hans egen motion.
Men de anletsdrag, under vilka han föreställde sig henne, voro Eusebias, ty något skönare än dessa, sådana de nu voro för hans blickar, kunde han icke framtrolla. Eusebia skänkte honom en afton sin bild, målad på elfenben och icke större än han kunde bära den på sitt bröst. Där fick bilden sin plats. Men när han var ensam, framtogs målningen och var föremål för omättligt åskådande. När han bad, så var det med ögonen på den, ty det var ju icke endast Eusebias, utan även Marias bild. ÅTTONDE KAPITLET. Krysanteus återfinner sin son. Två månader hade förflutit från Klemens' första besök hos Eusebia. Det var en het augustidag. Kristianernas arbete på Afrodites tempel fortgick ännu. Byggnaden var nära sin fulländning och glänste med praktfulla pelarrader i solens sken. Arbetet hade i dag varit plågsamt till följd av den tryckande värmen. Och i dag var det på samma gång den strängaste av alla uppsyningsmän, som vakat över det. Denne man var icke hedning, utan kristian, men kristian av den homousianska bekännelsen. Han hade förlorat fränder i den förföljelse, som homoiusianerna anställde i Aten vid tiden för Julianus' tronbestigning. Måhända var det minnet härav som ökade skärpan i hans röst och hade satt den knöliga käppen i hans hand. Nog av, denna käpp användes flitigt som uppfostringsmedel på arbetarne, när dessa, badande i svett och utmattade av mödor, förrättade sina göromål med mindre raskhet och iver än han fordrade, och hans fordringar voro utan hov och mått. Nu, i den hetaste timmen av middagsstunden, var en hvilostund medgiven de trälande, och man såg dem söka skuggiga ställen för att intaga sin måltid. Biskop Petros hade i dag, som ofta, frivilligt infunnit sig vid arbetet. Klädd i en grov tunika inställde han sig på varje punkt, där det tyngsta arbetet förrättades och uppsyningsmannens käpp syntes svängande i luften.
Desse Den 2Z Maj. 217 Deste mine i korthet yttrade tankar önskar jag ma i likhet med de öfrige Herrar och mäns ^Imnoioater fa öfwerlännäs ttl OonsncmiousUtskottets bepröfwande, sa framt de öfwerensstämma med Herr Laron och Landtmarskalkens sanit Högloft. Ridderftapets och Adelns om et mera kraftigt och förbättrat tilständ af Landets förswar, hwarom jag i ödmjukhet anhäller Herr Laron och Landtmarskalken täcktes göra xroyosition. Kemitteraäe8 til Lonstitutions-Utskottet. Heyk 8cbinittorIörv, brenning Lbristian hade inlemnat följande Hietainen, som uplästes. Dä jag 20 är warit med wid laxöring!-, dels som Ledamot af Ridderskapet och Adeln, dels i Landshöfdingens ställe, har jag haft tillräcklig tid at lära känna de utfärdade Bewillnings-Förordningarne. Hwad jag der funnit antingen för widlyftigt och olämpeligt eller mörkt och otydligt, eller ocksä stridande emot min öfwertygelse i hwad som beträffar de af mig ansedda hufwudgrunderna til en rättwis beskattning, will jag icke anföra, dä jag med alt förtroende til Högloft. Riksens Ständers nu walda Bewillnings-Utskott, anser dest Ledamöters uplysning och erfarenhet i detta wig tiga ämne, wida öfwerträffande mina; likwä! kan jag icke dölja min önskan, at den BewillningsFörordning, som nu kommer at utarbetas, icke mätte äfwentyra samma förklaringar, eller rättare sagt, sädane förtydningar, hwarfäre de foregäende warit blottställda, genom Kongl. Kam 28 mar - 218 Den 23 Maj. mar-Rättens ärliga anmärkningar. Jag skulle förebrä mig, om )ag icke nu iakttog tilfället, at wända en nödwändig upmärksamhet pä de dimmor, liknande et Egyptiskt plägo-mörker, som Kongl.
Handelns och rörelsens tillväxt befordras genom stadens goda hamn och de ökade kommunikationerne med hufvudstaden samt Götheborg; och är, i följd af allt detta, stadens fördelaktiga inflytande på den omgifvande landsortens kultur och välstånd i tilltagande. Några specialiteter böra anföras till stöd för ofvananförda totalomdöme. Folkmängden uppgick, enligt 1847 års mantalslängd, till 8,242 själar, och har således under sista quinquennium ökats med 743 personer, deraf 600 inflyttat Flertalet af dessa sednare hafva visserligen varit tjenstehjon och arbetsfolk, men också många tillhört ståndspersonsklassen, hvilket, i förening med ökade bosättningar, föranledt en förut okänd brist på hyreslägenheter, oaktadt de byggnadsföretag, sorn. inom stadens särskildta delar årligen äga rum. 20 Lär doms skolan åtnjuter ett stigande förtroende i följd af lärarnes skicklighet och nit, så att lärjungarnes antal under de sista fem åren ökats från 104 till i 64, deraf en del från andra stift. Apologistskolan, hvarest undervisningen besörjes af en Rektor och två apologister, jemte en lärare i den för båda skolorne gemensamma förberedande klassen, har tillvunnit sig ett ökad t antal elever, i den mån, att en duplikant funnits nödig lör undervisningens jemna gång. Folkskolan, hvarest vexelundervisningsmethoden användes, förestods förut af Stadskateketen, men är nu försedd med en behörigen examinerad lärare, som icke är prestman, hvaremot kateketen ensamt egnar sig åt Katcketskolan. Båda desse lärare draga nu sina särskilda löner. Slöjdskolan för flickor är år 1844 betydligt utvidgad, sedan särskild lokal blifvit, på stadens bekostnad, inköpt, som lemnär boningsrum åt lärarinnan och utrymme för SO elever, hvilka njuta fri undervisning i qvinnoslöjd och religionskunskap.
Att Post-styrelsen likaledes måtte bemyndigas att, för de ställen och för så »vidt sådant kan ske utan äfventyr för Postverket, träffa aftal med enskilda bolag eller »korporationer, penninge-verk eller enskilda handelshus och personer att emot afgift, ej »öfverstigande hvad Post-verket erhåller i assurans-afgift, af dem erhålla eller å dem få »utställa vid uppvisandet betalbara invisningar, att remitteras i stället för penningar. »4:o. Att, om utan olägenhet så Ske kan, invisningar från eller å Landtränterier och »Tullkamrar jemväl mätte i enahanda ändamål få begagnas. r — 65 — »5:o. Att, örn afsändare ätnöjas med invisning å Statens verk, utan rättighet att erhålla »betalning derför å annan tid, än den för embets-göromålen i allmänhet bestämda och i den »ordning som för lyftning af mede! der är stadgad, för andra utbetalningar, assurans-afgiften »må nedsättas till § eller 2 sk. per fulla 100 E:dr. »G:o. Att, för remisser Statens verk emellan, invisningar måtte företrädesvis begag»nas; och »7:o.
Ständers beslut genom bifallandet af momenterne a, b, c, e, f, g, h, och i utaf 30:de punkten i Utskottets Bih. till R. St. Nto 73, sista punkten i utlåtandet Nto 172 samt 2:dra punkten i utlåtandet N:o 253. 74 § angående anslag till godtgörande af ett utaf Krigs—kollegli fortifika tions-afdelning utbetaldt förskott, grundar sig på 20:de punkten i Utskottets, af Rikets Ständer godkända, utlåtande N;o 78. 75 § an gående de tillfälliga anslagen för sjöförsvaret, innehåller Rikets Ständers beslut, enligt momenterna a, b, c, d, och e af 14:de punkten i utlåtandet N:o 74. 76 § angående anslagen till aflöning för styrelsen öfver allmänna väg-och vattenb3rggnader, till civil-ingenicrers bildande samt till undersöknings-kostnader för allmänna ai betsföretag, innefattar de af Rikets Ständer, genom bifallandet af 15:de och 16:de punkterne i utlåtandet N:o 194, vidtagna beslut, med rättelse af ett uti samma utlåtande, genom tryckfel, oriktigt upptaget belopp. 77 § angående anslaget lill amortering af ett för Linköpings hamnbygg nad och Stångåns uppränsning upptaget lån, grundar sig på den af Rikets Ständer bifallna 4:de punkten i sistnämnda utlåtande. 78 § angående återstoden af anslaget för hamnbyggnaden vid Lidköping, grundar sig på l:sta punkten i samma utlåtande. 79 § angående de, städerna Westerås, Wadstena och Christinehamn samt bolaget för jernvägen emellan Sjöändan och sistnämnde stad, beviljade låneunderstöd, grundar sig på Rikets Ständers beslut, enligt momenterna 1 och ra af 7:de punkten samt mom. m af 8:de punkten i samma utlåtande, äfvensom förstärkta Slals-ulskottets memorial Nto 279. 80 § angående lånet för Wisby hamns uppmuddring m. m., grundar sig på Stats-ulskotlets utlåtande
Men de wallenbergska karolinernas tid vardt kort; och franc-myntet blef aldrig infördt hos oss. Dels anmärktes deremot, att det icke utgör någon konseqvent tillämpning af det metriska systemet, enligt hvilket den egentliga räkneenheten borde utgöras af ett mynt, svarande mot en gram i guld eller 3 francs 10 centimer; dels ledo utsigterna till franc-systemets allmänna antagande ett betänkligt afbräck, då det nya tyska riket stalde upp sitt eget sjelfständiga nya myntsystem. Följden häraf var, att då den skandinaviska myntkonventionen i medlet af 1870-talet genomfördes, antogs en krona som räkneenhet, och karolinen utbyttes mot tio-kronan i guld. Väl må det väcka forundran, att en finansman af Wal-lenbergs höga rang aldrig blifvit kallad till en plats vid konungens rådsbord. Nog har det mer än en gång varit fråga derom, men altid strandade förslaget på ett eller annat hinder. Kanske var det sa, som han sjelf gerna ville låta förstå, att han ansåg sig kunna utöfva större makt och inflytande från direktörspulpeten i Stockholms Enskilda bank än från finansministerns taburett. Kanske var det också,som malisen ville hålla före, att de lysande röda rönnbären voro så sura, emedan de sutto så högt uppe. Den ställning Wallenberg intog inom riksdagen var särdeles egendomlig. Han stod der ensam för sig sjelf och kan icke sägas hafva tillhört något parti, om ej möjligen det wallenbergska. Hans stora arbetsförmåga kom på senare tider aldrig till användande i utskott, som det påstås, emedan han ej visat sig fullt pålitlig i fråga om ingångna komprotnissaftal.
Dessa föreskrifter syntes motionären kunna betydligt förenklas; och har han till den iin Ian föreslagit, att, med upphällande af allt hvad angående utflyttningsunderstöd af allmänna medel hittills blifvit stadgadt, en föifattning måtte utfärdas, så lydande: § 1- För hvarje särskildt bebygdt hemman eller hemmansdel samt för utjord, om den för sig är skattlagd och bebygd, hvars innehafvare vid laga skifte dömes att utflytta alla sina åbyggnader, skall, när skiftet blifvit fastsläldt, och derest hemmansdelen eller utjorden ej förut undergått enskifte eller laga skifte, understöd till utflyttningen af allmänna medel, såsom gäfva, erhållas, nemligen för en hemmansdel, eller förmedling räknadt, under samt till och med -fa mantal Hulr 75. — deröfver till och med $ mantal » 112. 50. d:o d:o { d:o » 150- — d:o d:o { d:o » 1B7. SO.' öfver J d;o » 225. — och för utjord » 75. — S 2- Understöd af allmänna medel uppbäres och qvitteras ensamt af den, som till utflyttning blifvit förbunden; delegarne i skifteslaget dock obetaget alt detsamma beräkna vid bestämmande och fördelning af det utllyttnings-understöd, som al dem, enligt 13 Kap. 3 § Skiftes-stadgan, särskildt bör utgifvas. § 3- Landtmätare, som förrättat laga skifte, hvarmed här icke förstås egodelning inom hemman, som förut undergått enskifte eller laga skifte, skull, vid ansvar såsom för tjenstefel, åligga alt, inom en månad efter det han återfått skifteschartan och 8 Sammansätta Stats-, Lag samt Allm.
Någon minskning i nyssberörde Hufvudsumma, annorlunda än som följer af den utaf Utskottet antagne beräkning af calculationspriset för nämnde under Titeln anslagne Spannemål från till 5 R:dr per Tunna, har Utskottet ansett icke kunna äga rum. K. M:t har deremot, i Dess ofvanberörde Nåd. Proposition, föreslagit följande tillökningar: 1:0 |Af de förut å Academieoch SkolStaten under Titel Anordning utom Stat utgifne 609 R:dr 1 sk. 9 r:st. Denna Summa har, på sätt K. StatsContoiret tillkännagifvit, enligt 1826 års RiksHufvudbok utgått, utöfver hvad R. St:rs RiksStat upptager, i Contant, såsom hörande till de Utgifter, hvilka före 1823 års StatsReglering varit upptagne under nyssnämnde rubrik; och den har tillkommit derigenom, att de för Skolan i Calmar indeldta 4^ T:r Spannemål in natura år 1826 besparts, men deremot utgått såsom Contant, med penningar 4I3-2i. - och att, enligt MagazinsDircctionens liqvid till Academie-, Gymnasieoch SkolStaten i Götheborg utgått 66 T:r 3 F:r 6 kpr Korn, med värde ... 307: 17. ir. tillsammans 720: 38.11. derifrån dock blifvit frånräknad en för året uppkommen tillfällig besparing i-t 1; 37. 2. så att bristen utgjort 609: 1. g.
St. funnit hufvudsakliga orsaker dertill , alt hela kostnadsbeloppet kommit att så betydligen öfverstiga det af R. St. vid sistnämnde Riksdag afsedda; men likväl, under nuvarande förhållanden, då byggnaden i bela dess utsträckning är till det yttre i det närmaste färdig, ansett sig härvid endast böra i underdånighet fästa E. K. Majrts Nådiga uppmärksamhet på det förnyade öfvertygande bevis, som härigenom vunnits om angelägenheten för R. St., att, före anvisandet af årliga anslag till dylika föremål, bestämdt känna det tillämnade företagets plan i sin helhet, och att ega tillgång till specifika, behörigen granskade förslag» 420 Fxj>. Utsk. Förslag till und, Skrify. Nw 175» I afseende åter på sjelfva förvaltningen har, vid handlingarnes granskning, förekommit: att de förslag, hvarpå verkställighetsåtgärder blifvit grundade, samt byggnadsarbeten åt enskilde upplåtits, i allmänhet saknat den fullständighet, som i dylika fall både är föreskrifven och af nödig hushållning påkallad; hvarpå såsom exempel måanföras ameafArchitecten, ProfessoreiiGiörwellr\iw\ex d. i5 Junii 1827,upprättade och utan anmärkning lemnade förslag, af hvilka det ena, afseende inredningen af GarnisonsSjukhusbyggnadens Vestra flygel och uppgående till 19,543 R:dr 16 sk., upptager en rund Summa af i3oq