Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Samme man, som läsaren redan känner under namnet Vanloo, emottog honom med ett vänligt handslag och sade: – Välkommen, Sigurd! Jag har väntat dig här en timma. Fyll ditt glas och berätta dina nyheter! – Herr kapten, svarade den nykomne, i det han satte sig ned, – jag har ingenting annat att berätta, än att denna efterspaning, likasom de föregående, varit fruktlös. Jag har på den aftalade mötesplatsen sammanträffat med flera af ert folk: ingen hade upptäckt ett spår af hvad vi söka. Och likväl är hvarje vik af kusten genomletad från Stockholm ned till Kalmar. Min blick skulle funnit skonerten under hvilken förklädnad som helst; de tre fruktansvärda dagar, som jag på den tillbringade, gå aldrig ur mitt minne. Ej heller har jag kunnat igenfinna ett enda af de ansigten, jag såg ombord på densamma, ehuru jag besökt hvarje hamn, hvarje krognäste, der dylikt folk plä’r uppehålla sig; jag skulle nästan betvifla, att fribytarne valt vinterqvarter vid Östersjökusten, om vi ej hade haft dem i kikaren, tilldess stormen skiljde oss åt på höjden af Gottland. – Godt, Sigurd, vi få trösta oss öfver fruktlösheten af edra efterspaningar dermed, att mina tvifvel rörande anförarens person numera fullkomligt skingrats. – Är ni nu öfvertygad, kapten, att det är samme man? – Ja, svarade Vanloo, – jag är öfvertygad derom, men känner föga glädje deröfver ... – Huru? – Hämdens arm är förlamad, ty den kan ej träffa brottslingen, utan att krossa tvenne oskyldiga hufvuden ... – Jag tror mig förstå er ... – För öfrigt, min vän, sade Vanloo och lutade pannan i handen, – för öfrigt vet du väl, att det var andra känslor än hämdens, som förde mig hit. Ynglingens eld har brunnit ut i min barm, dess stormande lidelser lagt sig till hvila.
Föredrogs Hemliga Ufkottets Oroto colls-Utdrag af den io:de i denna mänad, rörande den för Futtmägtiga i Riksgälds-Lontoiret utfärdade InlirnÄion, hwarwid Bonde-Standet icke hade något widare at erinra, än: no. At Krono - Utskylderna utgå efter förra wanligheteu, til dest realisationen blifwit börjad, utan all annan förhöjning, än den, four 1792 blifwit fastställd. 2:0. At hwad angar den skulo, bwari Oonvozr-L01nnrisla.ri3.t6t gälds - Lontoiret blifwit päförd. Bonde-.Ståndet icke kunnat lsmna bifall til den af Hemliga U'ffottet förestagna ulwäg, at denna fluld skulle ersattas genom et Ä s fortsatt utbetalning af de^ Trehundrade Tusende Riksdaler, som för femton Är blifvit tilstagne kaninen, stäsom ^mortisleinsnts-Oonä för OourLnt-Sedlarna, och 3:0. At Bonde-Ständet un - derdanigst anhaker, ak ivid de anstallter Kongs. Majtt i Nader täckes taga, angående Koppar-Polletterna och et efter Realisationen tilgörande skitljemynt at koppar, Kongl. M g: r Näder täcktes inhämta Fullmäg igas i Lanppren och RiksgaldsLontoiret underdäniga utlåtande; hwarom Utdrag af krotocollet skulle til de öfriga IvespectivL Ständen expeäieras. I7t supra. läx krotocollcr I^arS LeZerllröm. Derefter fortfors lil slut med gulieriuAen af krotocollet för den Atte Jami. Oeputationen under Grefwe UunAes anförande til de andra Ständen återkom.
Elin» och hur hon på sin sida varit vänlig mot honom, både nu och flera andra gånger under dessa dagar. Gunnar teg länge, men sedan sade han med en viss ansträngning: – Jo, jo, Elin lilla! Du tänker väl på sådant du med. Och Erik med – kan jag väl förstå, eller hur? Elin såg på honom med sina klara källblå ögon, Gunnar såg på henne med sina stora mörka ögon. De förlorade sig ett ögonblick i hvarandras blickar, och starkare slogo deras hjertan efter denna blick, högre brunno deras kinder, men ingen af dem förstod hvarför. Resan gick icke fort. Gunnar längtade icke hem, och hade derför stor miskund med Bläsa. Långa underliga tystnader följde ofta efter lifliga, varma samtal. Gunnar och Elin kände sig stundtals outsägeligen lycklige, andra åter, lika som fattades dem något, men då sågo de på hvarandra, och då fattades dem intet. – Men – sade en gång Elin, då en tystnad varat nog länge – du talar aldrig om eran lille Gustaf. Jag tycker det ska’ bli så roligt att få se ’en och leka med ’en. Ä’ han snäller? Ä’ han lik dig eller Lena? Han borde vara lik dig, när han ä’ en gosse, för du men så kom hon ej längre. Gunnar teg. Elin upprepade sin fråga, och Gunnar svarade då: – Åh ja, pojken ä’ snäll, de’ ä’ ingen fara med ’en – men derefter talade Gunnar om något annat. De skulle taga nattherberge i en bondgård der Gunnar var bekant, och de tycktes blifva ganska välkomna, ty Gunnar var omtyckt öfver allt, och Elin blef det, bara man såg henne. En vänlig fryntlig bondhustru plägade dem det bästa hon förstod, och visade dem om aftonen in i en liten snygg kammare, för att der tillbringa natten, samt önskade dem «rolig natt». Elin satt en liten stund och funderade, slutligen sade hon helt enkelt: – Vet du Gunnar, du får visst gå ut åt ladan och söka dig någon råd för natten, så lägger jag mig bär, för jag förstår mig alls intet på att bo i samma kammare som ett manfolk. Det har jag aldrig gjort hittills; fast det annars brukas öfver allt på byggda,34 det vet jag nog.
», m e n det hemska ligger då i själf va den begagnade folksägnen o c h efterlämnar i c k e något obehagligt intryck. E n skapelse af alldeles eget slag är Onkel Casimirs hem, hvartill man hos oss knappast torde kunna uppleta! något motstycke. D e t är en liten bit r o k o k o från en svensk landsortsstad, målad med dämpade färger o c h af den mest intagande verkan, ett stycke gammalt Sévres, hvars dekoration tolkats i ord. Trots det att denna pjäs i c k e erhållit något pris eller annan mention honorable, tvekar jag f ö r min del icke att sätta den högst af alla författarinnans alster med moderna ämnen. D o c k — man återkommer j u alltid till sin första kärlek, o c h så har äfven fru Lönnberg vändt tillbaka, i c k e så långt s o m till vikingatiden eller brytningen mellan hedendom o c h kristendom, men till Sveriges medeltid, s o m väl o c k erbjuder ett rikare o c h mångsidigare innehåll, mera att göra af. A t t o c h huru hon lyckats därmed, är allmänt bekant, o c h ett enhälligt o m d ö m e af så kompetente domare som de, hvilka haft sig prisfrågans afgörande anförtrodt, skall nog biträdas äfven af Iduns lä- sarinnor. O m således man kan lyckönska författarinnan till det vunna priset, så har dock vår svenska litteratur säkerligen gjort en ännu större vinning. L å t o m oss hoppas, att denna vinning äfven skall blifva varaktig, o c h att, såsom det gått i D a n m a r k med Bernhard Sewerin Ingeman, äfven i vårt land många kommande släktled skola glädjas åt » Fru Holmfrid » samt lära sig att i kärlek o c h vördnad vårda namnet Mathilda L ö n n b e r g. Edvard Lidforss. # skogens skymmande tempelsal, där mossan är mjuk, där luften är sval bland furornas pelargångar, där möter du mig, du skogens rå; vi sitta vid tjärnens strand, vi två, och i drömmars nät du mig fångar.
Till uppodling af Skede Mosse på Öland 3,661: n. 8. ,6,577: 28. 2. Oberäknadt hvad som genom Rättegång möjligtvis kan återfås af Öfverste Ljungberg, på de till DjurgårdsCanalen uppburne, här ofvan bland Canal-arbetena uppförde 3,245. .. Och genom försäljning af ^ÖfversteLieutenant Hellströms betänkande om Hjelmarens sänkning, li Transport 3,245. 862,296: 4in. 180 Stats-Ut skottets Transport 3,245. 862,296; 4iif kaledes här ofvan beräknade med 189:11.— 3,434: 11. — Fordringar att indrifvas, af Lieutenant Oldenburg för sålde Inventarier vid Sadie och Edsforsen . 811: 8. 2. StåthållareEmbetet vid Drottningholm för Inventarier, afyttrade efter arbetet vid Upsala Å 535: 28, q. „ Upsala Stad, dito dito 278:25. 9. „ Hjelmare Canal-Direction för Marche-kostnader . 1,246:34.— „ Deremot skuld till Expe ditionsSecret. Bohm 195:27. r. Q 3g ^ Contante Belicillningar nemi. Insatte i K:gl. StatsContoiret till Disposition af StorAmirals-Embetets 3:dje Afdelning ig,ooo. hos Redogörarne vid Wäddö 1,201:40.6. Dito dito vid Upsala Å 10.
Till en början får jag förklara att jag icke ämnade upträda i denna fråga, ehuru jag vid första genomläsandet af detta Betänk, deröfver högeligen förvånades. Jag har aldrig läst ett Betänk, af en sådan beskaffenhet som detta. Ett obehagligt intryck har det gjort, icke allenast på mig, utan äfven på folk i allmänhet. Hvaraf kommer det sig, att det väckt en sådan förundran? Så vidt jag kunnat finna, kommer det sig Den 26 September f. m. deraf att StatsUtskrt ieke tillbörligt granskat grundlagen, g 90 R.F. lyder sålunda: »Under R. St:rs eller deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på annat sått, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om em,betsmäns och tjenstemäns tilloch afsättande; Regeringsoch Domaremaktens beslut, resolutioner och utslag; enskilda medborgares och korporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning.» Till detta sistnämnde fall skulle denna fråga onekligen bäuföras. För min del vill jag icke inlåta mig i bedömande, huruvida Utsk:t verkligen eger grund för sin motivering eller icke, men under autagande af att Utsk:t verkligen har skäl för densamma, hade Utsk:t bort ställa sig grundlagens ord till efterrättelse. Deremot torde dock invändas, att de åtgärder, som antydts, tillhöra en ti digare period än sorn nu kunde blifva föremål för Konst [)tsk:ts granskning. Härtill får jag svara, att ifall Regeringen ansett några fel vara begångna, som förtjenade åtal, hade Regeringen bort updraga åt Just.Kanslern att desamma beifra. Jag anhåller derföre om återremiss af Betänk:t, på det Utsk:t måtte blifva i tillfälle att tillse huruvida icke § 30 mom. 2 R.O. borde tillämpas. Jag kan icke heller, då jag har ordet, underlåta att uttrycka min stora förundran deröfver att, ehuru ingen af Utsk:ts ledamöter, som har upträdt, försvarat Utsk:ts Betänk, ingen deremot afgifvit sin reservation. Hr Bildt:
Att detta sistnämnda förhållande, eller silfrets ojemna fördelning i en legering af silfver och koppar, då den öfvergår från flytande i fast form, kan ega ruin, har redan länge varit kändt, c eli att det alltid på ett mera märkbart sätt verkligen inträffar, då silfverhalten i legeringen är antingen mindre eller större än 718,9 tusendelar, har Levol*) för icke längesedan bestämdt ådagalagt genom en serie af försök, som blefvo särskildt anställda för att närmare lära känna detta fenomen. Då, på grund af detsamma, legeringen på hvarje olika ställe af en Specieriksdaler kan vara olika silfverhaltig, så måste deraf äfven skiljaktighet mellan analysens resultater uppkomma. Emellertid hafva följande medeltal, angifvande tusendelar, efter de ofvan omnämnda tre olika metoderna erhållits för halten af finsilfver: *) Annalee de Chemie et de Phyeique 3:me Ser. T. XXXVI. 193. - 356 — Medeltal: i i den remissen bifogade delen af en Specieriksdaler. I. metoden I. 748,17 » II. 748,80 H. » III. 748,30 III. Medeltal af alla försöken 748,42 Hvad som återstår af Speoierna, efter ning, förvaras vid Teknologiska Institutet. Stockholm den 4 December 1862. i den ena Speciei den andra Specie riksdalern från riksdalern från Banken. 749,30 “750,05 749,05 den å desamma nu verkställda undersök - Clemens Vilgren. — 357 — Register öfver Rikets Högloft. Ständers ar 1862 församlade Revisorers berättelse, angående granskningen af statsverkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de, i anledning af samma berättelse, till Kongl. Majrt afgifna underdåniga utlåtanden. Re visions-berä Helsen. Afkortningar å statsverkets inkomster, Bilagan litt. C. vid sid. 5. Aflöning, Krigs-kollegii, » 72. Afvittringar i åtskilliga län » 165—168.
Slägtingar hafva vi knappast, åtminstone inte sådana, som bry sig om oss stort. Vänner, på dem lära vi lida brist. Och här, och här, under detta låga tak, här skall vara sammanträngdt allt det, som vi älska högst på jorden, allt det som, om vi äfven lede brist uppå allt detta andra, ändå gjorde att vi hade nog. O min tanke kan knappt fatta, att jag med denna min hand kan gripa i denna vägg och säga: du innesluter äfven henne och med dessa båda mina händer kan jag vidröra dessa stockar och säga: blott j skiljen mig ifrån Stella. Under det han sade detta, steg Eriks värma allt mera, men gjorde intet intryck på Harald, ty han kände – detsamma. – Nej – sade Harald med ett skenbart lugn – Erik, vill du komma litet ut och spatsera. Vi behöfva frisk luft. Låt oss gå se på dina usla åkrar. Och de gingo att spatsera. Och ingendera hade talat om – belöningen. Hade de tagit den som gifven, eller ... nej, de hade icke tänkt på någonting sådant. Vi vilja således återvända till Irene och Stella. Stella sade: – Nej, nu har jag ändå mod att tala med – Irene. – Du har rätt, fröken har rätt, att det skall vara inte fröken utan ... – Irene. – Redan andra gången säger du Irene. Men vet Irene att ... – Stella, hvad? – Jo, att Irene är ett vackert namn, vackert som Irene. Och att det har färg. – Hurudan, säg Stella! – Mörkblå. Men inte såsom Irenes ögon utan mycket mera mörkblå. Jag vet ej ändå. – Kanske sådan mörkblå färg, som stormhattens blommor – sade Irene, som icke i saker, som anslogo hennes svärmiska element, var belåten med ett blott vidrörande. Stella hvars natur det var att svärma blott såsom en fjäril svärmar kring blommorna, förlorade snart den idé, som föresväfvat henne, ur sigte, för att ila till en annan. – Nu vet jag hvad namnet Irene vill säga. Det är du. Blotta det namnet säger mig hurudan du är. Och af blotta namnet borde jag ha vetat, hurudan du skulle vara. – Men Stella, vet Stella hvad färg jag tycker det namnet har.
Landtm, täcktes till R. o. Ad. framställa propos. först på. den summa, som skall beviljas till ifråga var. ändamål, och sedermera i afseende på de vilkor, sorn Utsk. ansett böra fästas vid anslagets beviljande. Dessa vilkor äro 2:ne: det irsta, att, i likhet med hvad vid sista riksdag bestämdes, innan arbete i en ort företages, invånarne böra förbinda sig att med minst hälften af kostnaden bidraga till dess utförande. Uti detta vilkor har jag i Ulsk. instämt. Det andra vilkoret var, att, då nya företag ifrågakomma, för hvilka större bidrag erfordras, än som linnes odisponeradt å det till nästa riksdag gällande anslaget, början med dem icke; må göras, förrän anslagsfrågan af Rikets näst sammankommande Ständer är afgjordDetta vilkor anser jag för min del ganska olämpligt att fästa vid detta anslag, emedan det kan paralyseras och fördröja arbetets, fortgång, Det innefattar nemi., att intet arbete med nu beviljade medel skall företagas, som icke kan vara färdigt innan nästa riksdag; men hvar och en, som med lugn eftertanke besinnar sakens natur, skall finna, att strömrensningar äro af den beskaffenhet, i händelse de äro af någon större omfattning, att de svårligen kunna fullbordas till nästa riksdag, så att de vigtigaste, angelägnaste, mest ingripande och ändamålsenligaste företagen skulle komma att stå efter, om detta vilkor fästes, vid anslaget, och blott de mindre vigtiga, som kunna bära mindre frukter och hafva mindre inflytande på landets stigande förkofran genom inre rörelsens befrämjande, komma att befordras. Jag anser således detta vilkor helt och hålfet motverka ändamålet med anslaget , och anhåller derföre om propos. först på summan och sedan på vilkoren för dess, beviljande. " H. Ex. Hr Gr. o. Landtmhemställde, om R. o. Ad, behagade bifalla, att extra anslaget för vattencommunicationer m. m. måtte bestämmas till 35o,qoo r:dr b:eo.
— Men, som ingen bör gynnas tili andras skada, och, som erfarenheten visat, att, då timret löst släppes i större elfvar och strömdrag, det icke allenast här och der i förekommande forsar mer och mindre fastnar och hopar sig och således betydligt hindrar alla der trafikerande och uppenbart föranledt, och föranleder spillandet af många menniskolif, utan ock förstör många dyrbara fisken, samt, der lågländta ängar vid strömdragen äro belägna, vid högre vattenstånd utbreder sig i stora massör öfver desamma, hvadan dessa dels af timret och dels af bark och annat afskräde, som bl ifver qvarliggande, förderfvas och dessutom stora grässträckor nedtrampas och, så att säga, n ed mangi as, dä timret omsider, ofta kort före bergningstiden, framrullas till strömdragen och således en stor, men icke lätt beräknelig och just derföre samt för vårt invecklade, stor tidsutdrägt vanligen medförande och således ogerna anli tade rättegångsväsendes skull, sällan ersatt skada årligen tillskyndas ängarnas egare, — så måste jag lika vördsamt föreslå, att, i sammanhang med ofvan, til! värnande och förvarande af Kronans rätt, påyrkade berättigande ät egare af vatteneller ångsågar, desse mätte, vid förlusten af sitt timmer, åläggas att i större elfvar och strömdrag låta nedföra detsamma i ordentliga flottor och att, vid enahanda hot, varans förlust, all flottning, vare sig af timmer eller vid sommarens början färdiga plankor och bräder, afsluta, för så vidt vigtigare. bevisliga naturhinder icke möta, innan Juni månads utgång eller sednast den 10 Juli hvarje är: ty om flottningen längre fortsättes så kunna icke privilegierade eller i bemälda strömdrag eljest tillåtna större och mindre fisken med någon nytta och framgång idkas. Stockholm den 14 November 1865. E A. Rosenius. Motioner i Preste-Ståndet 1865. Af Kongl. Hofpredikantcn RosCflills; Om anslag lill utdikning af kärr och mossar i Westeroch Norrbollens län.
" Dä Z. Mom.-Z. §. r. Art. irmehällcr, att för Torp och Lägenheter, som pä längre eller kortare tid äro afsöndrade frän sin Bohlstad, samt i öfrigt för all Jord ä Landet, som ei till wist hemmantal är beräknad, betalas lika afgift som rör de Hemman i samma ort, ined hwilka de i godhet och afkastning närmast kun. na jämföras, hwaraf fölljer, att nämde Torp och Lägenheter bora wärderas, enär jemförelse iljest icke kan ske; saint nägot afdrag frän det Hemmans warde, hwaraf Torpet fält sina ägor, destomindre kan komma i fräga, som Hem. manet endast wärderas efter de ägor detsamma dä innehaswer, men icke efter de som dertill kunna lydt; Alisa och enär Skydds. Tariffen pag. 57 bestämmer hwad för Torp af sämre beskaffenhet än oswannämde, betalas bör, tror Utstottet nägot widare stadgande i förrberörde afseende» icke wara ar noden. 5w ''Att iArt. 5. §- 5- Mom. jämte Tariffen N.o 2 pag. Z8 och Forniulairet för uppgift till Mantaloffrifmng pag. 59 utmärka, att den till 40 sk. bestämda Skydds-afgift för Drängar bär utgöras frän däremot Tariffen N:o 2 pag. 42, syneS stadgä att nämde afgift bör utgä för I8de äret?' W d granstning häraf, hgr Utskottet icke funnit nägon annan mening af förenämde Tariff rätteligen kunna dragas, än den, att berörde afgift 40 sk. bör ärläggas af ''Om de wid Arme-n, och Flottorna besinteliga högre och lägre Embetsoch Tjenstemän samt Manskapet, sorn äga särskild för:, ögenhet, stola, efter manligheten, ärlägga sina afgifter till Regementernes Uppbördsmän elier till Krono Fogdarne, sedan nägon särstild Taxering inom Regementen ej synes äga rum?"
Majit täcktes låta utreda, huruvida icke, till fördel för rörelsen och gemenskapen emellan Sverige å ena samt Norge och Danmark å andra sidan, den åtgärd vore lämplig och borde vidtagas, att vederbörande auktoriteter, som hafva uppbörd af statsmedel om händer, må berättigas och förpligtas att vid uppbörden emottaga hvilketdera landets silfvermynt som helst, efter dess råtta silfvervärde, samt, om så pröfvas nödigt, till instundande Riksdag afgifva nådig framställning i ämnet. Tillika och enär uti gränsorterna intill såväl Norge som grannländerna Danmark och Finland en myckenhet af dessa länders mynt finnes i folkets händer, utan att allmänheten med visshet känner dessa mynts verkliga vården i förhållande till Svenska myntet, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att E. K. Majit måtte anbefalla vederbörande att upprätta och i rikets almanachor införa en tabellarisk uppgift på de olika silfvervården, som ega rum emellan Svenska myntet å ena samt såväl Norska som de Danska och Finska nu gällande mynten å andra sidan. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 22 Juni 1866. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Förteckning öfver Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t samt utfärdade Förordnanden under 1865 och 1866 årens Riksdag-. Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående godtgörande genom Riksgäldskontoret af de utaf Statskontoret förskjutna riksdagskostnader. » 2. Dito —, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens första Hufvudtitel. » 3. Dito —, i anledning af Kongl. Majrts nådiga Proposition angående åtgärder till behöfvandés undsättning i missvextår. » 4. Dito —, om anslag till ett förlagslån för tillvägabringande inom riket af tillverkning af 12-decimaltums gjutna jernkanoner. » 5. Dito —, angående åtskilliga af Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslu tade förändringar i Tryckfrihetsförordningen. » 6.
Lagerbjelke; Med anledn. -af den siste värde talarens yttrande, anhåller jag alt få fästa upmårksamhelen derå, att det kan finnas 3:ne slag utaf afgifter, nemi grundskatterne, bevillmn och kommunal-afgifterne. I afseende på det första slaget har den värde talaren medgifvit, att förändringar uti desamma kunna ske genom 3 Stånds beslut och Konungens sanktion, men han har sagt, att sådant sker derföre, att de betraktas såsom en Statens egendom, hvilken det heror på 3 Stånds och Konungens beslut att bortlemna. Den enda motbevisning jag anser mig behöfva använda, är att göra den frågan, huru det skulle gä om, i st, f. att bortgifva en grundskatt, det vore fråga om att öka densamma? Skulle icke då äfven en sådan fråga behandlas af StatsUtsk. och vara afgjord genom 3 Stånds beslut och Konungens sanktion? [Ivad åter bevilln:ne beträffar, så äro de uti 60:de §:n Reg:sF:n till namnet exempelvis upräknade, men det är dock icke denna namnförteckning, utan deras inre natur, som bestämmer hvilka afgifter äro bevillntr. Enl. 59:de och 60:de §§:ue Reg;sF:n äro bevillnme tillskolts-afgifter, som R. St. lemna till slalsbehofvéns fyllande, och till sådane afgifters beviljande erfordras alla 4 Ståndens beslut. Grunden härtill är den historiska, som jag förut har omnämnt, .lag anser mig härvid böra i minnet återkalla, alt om också en sådan bevilln., som uti 59:de och 60:de §§:na omtalas, har vid vissa tillfällen blifvit anvisad till åtskilliga ändamål inom kommunerna, så har sådant icke varit annat än en vanlig indelning af Statens inkomster.
Lagen gäger, i taka händer sättaS, och a:o När Utslag, hvarigenom enskild fordran blifvit faststäld till verkställig-, het öfverlemna^ åt Under-Executorcr, Kronofogde och Magistrat, Hvad angår det förra af dessa fall, så äro redan enskilde berättigade, att ge-, norrl deposition nti Statens Cpssa fullgöra dessa sina åligganden. Sådana depositioner skola äfven, för ait våra gällande,' verkställas i den ordning och under den controll Författningarne föreskrifva, hvarigenom säkerhet å Statens sida vinnes, att desse medel uti Statens. Gassa, som förvaras 1 Kongl, Rän te-K amma ren och LandtRänterierne, verkligen blifvit nedsatte; och 1 följd deraf synes det med Allmänna rättsgrunder vara förenligt, att Staten ansvarar enskilde för hvad i denna Allmänna Cassa får enligt Lag finnas, och ersätter den förlust, sorn genom de för vården deraf anstälde Ämbetsoch Tjenstemän ian uppkomma, i synnerhet sorn en noga iakttagen Controll måste anses förekomma allt olofligt tillgrepp och förskingring ef sådane medel. Ett allmänt Stats-Utskottets Betänkanden. 017 stadgande örn Statens skyldighet samt om hvad enskilde för tillgodonjutande af denna säkerhet hafva att iakttaga, anser derföre Utskotten hora utfärdas. Dessa depositioner i Statens Gassa anse Utskotten äfven höra erhålla den utsträckning, att Under-Executorer, hvilka af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, såsom en följd af dess egenskap af ÖfverExecutor, åläggas att medel utmätningsvis uttaga och till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insända, och hvilket i synnerhet inträffar för de Verk och Cassör, som genom särskilde Författningar ära berättigade, att af Kongl. Majrts