Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ater, som för bestridande af dessa utgifter för närvarande förefinnas, äro dels Riks-statens nuvarande anslag 1,038,741: 37, dels ock den årliga ränte-afkastningen af de till elementar-läroverken donerade medel, m. fl. särskilda inkomster, såvidt dessa icke äro gifna såsom tillökning i lärarnes enligt stat fastställda löner; och uppskattades årliga inkomsten af dessa medel vid förra riksdagen till 52,2o8: 63. för år 1861 1,103,078: 72 1,127,578: 72 1,150,828: 72 och uppgå således i medeltal till 1,127,162: 05. 1,091,000: — Detta belopp bör nu ökas med ofvanberörda af Utskottet tillstyrk ta anslagsförhöjningar då det visar sig att summan ■ med understiger de för läroverken beräknade utgifter 67,268: 43, 1,158,268: 43, 57,162: 05, 1,215430: 48. Härvid bör dock iakttagas, att de verkliga utgifterna för nästa statsreglerings-period säkerligen icko komma att uppgå till hela det enligt stat beräknade Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 79 beloppet.
Men hvarifrån hemlar den värde talaren aniedn. till så djerfva språng i logiken? eller hvaruti ligger beviset att dessa omständigheter stå lill hvarandra i ett förhållande som orsak och följd? Jag tager mig deremot friheten återföra i hans minne tiden före 1789. Tror den värde talaren all skalterne i Frankrike under denna tid, ehuru mindre lill siffran, voro, i förhållande lill förmågan alt dem utgöra, mindre tryckande än nu? eller är det icke tvertom en verldskunnig sak, alt just omåttligheten af skattebörden samt dess ojemua, orättvisa fördelning var den förnämsta orsaken till denna exempellösa katastrof, hvaraf vi än i dag känna eftersvallet. Frih. Cederström, Jacob: De diskussioner, som inom KiksSt:n äga rum ang:de K. propos. om Statsverkets tillstånd och behof innan densamma remitteras, äro sä långt ifrån att medföra något gagn, att de tvertom fördröja ärendernas behandling. Att fästa StatsUtskis uppmärksamhet på de särskilta punklerne af ifrågavar. K. propos., anser jag dessutom vara öfverflödigt, då man naturligtvis icke kan misstänka StatsUtskis ledamöter för underlåtenhet att noga öfverväga hvarje puukt i berörde propos. Förutsätter man delta, eller alt Utsk. noga skärskådar den K. proposin i alla dess delar, så kan en enskild representants yttrade mening och anvisning ej hafva annat resultat, än möjligen alt missleda Utskis ledamöter och att mindre välbetänkta betanien i följd deraf kunna uppgöras och till Stånden insändas, än som skett ifall Utsk. fått vara i fred. Emellertid, då K. M:s propos. blifvit till Sländerne aflemnad på Rikssalen och densamma nu är på bordet Ii vi - lande, så är det hvar och eu Slånds-ledamots rätt att deröfver 3* 30 Den 27 November. sig yttra samt deremot framställa de anmärknrr, hvartill han kan finna sig befogad; men man har då rätt att vänta det hvarje ledamot, som sålunda uppträder, borde se sig före att han icke framkommer med oriktiga uppgifter om förhållandet med och beskaffenheten af de äskade anslagssummor, som utgjort föremål för anmärkn.
Om pigan och jag blott finge vara ostörda vid rengöringsarbetet och en enda dag sluppe laga middag, så skulle vi kanske på tolf timmar kunna få i ordning arbetsrummet med alla dess böcker och många andra saker först. Men äfven om detta kunde ske, så skulle det betydligt försena arbetet, om vi ej finge lof att använda detta rum som tillfällig förvaringsplats för en mängd saker, hvilka utflyttades från förmaket. — Nej, det kunde ej hjelpas; minst två dagar, troligen tre, blefve Otto husvill; hvad skulle han taga sig till under denna tid? A f erfarenhet visste jag, att ingenting är obehagligare än att vara overksam åskådare af slikt stök; då man jagas från den ena platsen till den andra, utan att vare sig söka eller finna ro, och då nedslagenhet och dåligt lynne formligen öfverfalla en, som om de vore införskrifna. Hur skulle jag kunna bespara Otto denna ohyggliga sinnesstämning? Skulle jag föreslå honom att resa bort? Nej, han afskydde onödiga småresor, och att nu i oktober komma med ett sådant förslag skulle varit allt för enfaldigt. Be honom äta ute? — • En isande känsla, ett slags fasa grep mig vid denna tanke. Han hade, sedan han blef E n d a s t en s i d a a f p a p p e r e t b ö r gift, ej satt sin fot på något värdshus; skulle han nu, mot sin önskan, drifvas dit, nödgas uppehålla sig bland personer, hvilkas tycken och smak han ej delade, och som troligen skulle försöka vara qvicka i den der otrefliga värdshusstilen. Jag erfor något liknande vämjelse, när jag förestälde mig Otto komma hem med kläderna ge nom pyrda af tobaksrök och punschångor; kanske sjelf med det der fåniga leendet på läpparne och med samma afskyvärda slöhet i blicken, som jag sett hos så många andra värdshusgäster. — Och jag — jag sjelf skulle vara orsaken till att något dylikt möjligen inträffade! Jag önskade så innerligt, som en ung hustru kan önska, att jag kunde finna någon god utväg ur detta bekymmer. Och nu såg jag den plötsligt framför mig!
Oaktadt denna betydliga vigt, verkställes brons svängning med lätthet af en enda man. Arbetet å tunneln under Nyboda backe fortgick natt och dag intill den 7 September, då utsprängningen af tunnelns öfra hälft fullbordades. Af nedra hälften var vid årets utgång en längd af 220 fot utsprängd och hela den öfriga delen under arbete. Tunneln är 930 fot lång och 18 fot bred samt har 18 fots höjd till hjessan af det halfcirkelformiga hvalfvet; jernvägsspåret genom densamma ligger i en lutning afl: 100 och är med undantag af 80 fot, som ligga i en 1,500 fots kuva, fullkomligt rakt; spårets medellinie sammanfaller ej med tunnelns, utan ligger I fot på sidan derom, så att utrymme erhålles till utdragande af förruttnade sliper, utan att för detta ändamål en hel skenlängd behöfver uppbrytas. Genomsprängningen började på norra sidan den 16 Juli 1858 och den 30 September samma år på södra sidan och, såsom ofvan är nämndt, fullbordades utsprängningen af tunnelns öfra hälft redan den 7 September påföljande år, hvarigenom det egentliga tunnel-arbetet kuude anses afslutadt, ty borttagandet af den qvarlemnade bottenpallen, eller tunnelns nedra hälft, företedde föga större svårigheter än en vanlig öppen sprängning. Största tunnellängden, som af den öfre hälften pr dygn kunnat utsprängas, uppgick, på båda sidorna sammanlagdt, till 5 fot och minsta längden till 1,07 fot, och i medeltal utsprängdes 3,13 fot pr dygn. Medelkostnaden pr längdfot (motsvarande omkring
Skulle i något Utskott en talrikare betjening oundgängligen tarfvas, anmäle Utskottet sådant hos Ståndens Plena, hvilka derom förordne. Förslag till ändringar i Grund/agarne. 29 tar, Slåndats Ledamöter tillhanda gå, samt med all min förmåga söka att bringa dessa ärenden till ett med Grundlagarne instämmande slut. Delta allt lofvar jag att troligen hålla: Sä sanni mig Gud. hjelpe lill lif och själ!'" Hänvisning: Bihang till Riks-St:s Prot. II [ Sami. Konst.- Utsk:s Morn. Ridd. och Ad:s Prot. d. 12 och 29 Juli, 22 Aug. och 6 Sept. 1854. Förslag lill ändring i 39 § Riksdags-Ordningen, angående val aj Ordförande i Utskott och andra Rikets Ständers delegationer. fiiiksdags-Ordning-en. § 39. I alla Riksens Ständers Utskott före Riksens Ständers Utskott, Ulskolts-afden bland liidderskapels och Adelns närvä- delningar, Nämnder och Revisorer ege alt rande Fullmäktige ordet, som, enligt Ridgenom val, hvilket med slutna sedlar fördarhus-Ordningen, dertill berättigad ar. rättas bör, inom sig utse Ordförande. Lag samma vare för Fullmäktige i Banken och 30 Förslag till ändringar i Grundlagarne. Iiiksg Hlds-Kontor et, dock så, att inom dem val af Ordförande efter hvarje års förlopp ä nyo företagas skall. Innan val skett, såsom ock då Ordföranden för något tillfälle icke är tillslädes, före främste närvarande Ledamoten af Ridderskapet och Adeln ordet. Ar Ordföranden utöfver en vecka förhindrad att sin befattning bestrida; unkonune på de väljande alt nytt val anställa. Ordförande i Utskott före ock ordet, då Utskott förstärkes. Hänvisning: Bihang lill Riks-St:s Prot. lil Saini. Konst.- Utsk. Mern.
R:dr utaf anslaget till anskaffning af 2,000 stycken refflade infanterigevär för ersättande af ett lika antal sådana gevär, som skola från Kronans förråd till vederbörande Skarpskytteföreningar utlemnas, 75,000 R:dr; 18:o Trettio tusen R:dr utaf anslaget till aflöning åt de instruktörer, skarp skytteföreningarne kunna åt sig utse, 90,000 R:dr; 19:o Fem tusen R:dr utaf det för beredande af tillgång till målskjutningspremier för skarpskytteföreningarne beviljade anslag, 15,000 R:dr; och 20:o Fem tusen R:dr utaf anslaget för utdelning af kostnadsfri ammunition åt nämnda föreningar, 15,000 R:dr. § U6. Utaf de för sjöförsvarets behof samt dertill hörande föremål utöfver anslagen å Riks-statens femte Hufvudtitel anvisade särskilda anslag skola följande, ännu icke lyftade summor i stadgad ordning utbetalas, nemligen: l:o En million tvåhundra tusen R:dr utaf det anslag, 1,800,000 R:dr, som blifvit beviljadt för att, tillika med öfriga för ändamålet beräknade tillgångar, på anslaget till flottans nybyggnad öfverföras och samfäldt med detta redovisas; varande samtliga dessa medel och tillgångar ställda till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för att, enligt de af nuvarande Chefen för Sjöförsvars-departementet uppgifna allmänna grunder, för anskaffande aflvy krigsfartygs-materiel användas; dock så att af dessa sammanlagda anslag äfven böra bestridas kostnaderna för ångfartyget Gefles förändring och reparation; 2:o Etthundrafemtio tusen R:dr för åtskilliga angelägna arbeten och anskaffningar vid flottans stationer; 3:o Stats-Utskottets Memorial JM 130. 17 3:o Femtio tusen
Hr Lanjuinais, hvars tal innefattar ogillandet af åtskilliga administrativa författningar och åtgärder, slutar på detta sätt: »Mina Hrr, jag har förelagt mig den frågan: bör man votera bifall till de särskilda anslagen som äro begärda? Till en början har jag känt mig böjd att afslå dem alla, emedan jag D en 28 J annari e. m. 181 tror det vara möjligt ådagalägga att de äro felaktigt upgjorda (irreguliers). Jag har emellertid funnit mig föranlåfen att följa en bevekelsegrund, som delas af hvar och en i denna Kammare, nemi. att ingen vill hämma den allmänna tjenstens gång, och alldraminst då fråga är om ett så vigtigt föremål som flottan.» Uti Amiral le llay’s tal förekommer följande : »Mina Hrr, man har sagt och mångfaldiga gånger uprepat att Frankrikes krigsmarin helt och hållet grundar sig på eller är beroende af det antal sjöfolk som landet äger; och det allt för riktigt, ty utan sjöfolk, ingen flotta; allt det öfriga är endast tillbehör (accessoires) och kan improviseras medelst penningar. Matrosen improviseras icke, han måste i förtid danas för det hårda sjömansyrket, och det är icke en dags affär, utan resultatet af många års mödor och pröfningar.» Ang:de fördelningen af seglande flottan och ångflottan uti Frankrikes sjökrigs-system: »För min del har jag den fullkomliga öfvertygelsen, att, på några obetydliga modifikationer nära, det egentliga krigsångfartyget kommer att blifva det nuvar:de linieskeppet, försedt med en ångmachin af tillräcklig kraft att kunna, under alla omständigheter, vända dess fruktansvärda bredsida emot fienden.» »Det är egentligen endast från fören och aktern som våra skepp nu, med någon utsigt till framgång, af ångfartyg kunna anfallas. Från det ögonblick de kunna visa sin bredsida, skola dessa sednare, finna sig ur stånd att uthärda deras väldiga artilleri.
Tidiga äktenskap, icke sällan ingångna utan nödig omtanke på framtida bergning och främjade genom den bland någon del af allmogen ännu i vissa trakter bibehållna sed, att för sådant ändamål i förtid lemna sin egendom till barnens vård emot Öfverenskomna födomåls-vilkor, hafva ock 8 otvifvelaktigt i sin mån medverkat till det anmärkta förhållandet. För fattigvårdssamhällena och dess omtänksammare medlemmar torde dock följderne häraf sannolikt blifva känbara, då folkmängden utan tvifvel på detta sätt hastigare tillväxer, än jordbruket och andra näringar kunna gifvas en mot de sålunda ökade bevofven svarande utvidgning och förbättring. Antalet af qvinnor är fortfarande betydligt öfvervägande, i synnerhet af äldre qvinnor, men den anmärkte tillväxten under ifrågavarande tre år visar sig i förhållande till antalet af personer i hvardera af de klasser, hvaruti folkmängden här ofvan finnes uppgifven, störst bland minderåriga qvinnor, dernäst bland inantalsfria äldre qvinnor, så af minderårige bland mankön, men minst bland mantalsskrifna qvinnor. Om än, såsom det synes, mankönet är från yngre åren af ringare antal, samt deras för lif och helsa äfventyrligare arbeten i förtid sluta mångens lif, så torde dock dertill äfven i någon mån bidraga en del arbetares mindre ordentliga lefnadssätt och begifvenhet på dryckenskap. Denna last, sorn torde få anses vara något i aftagande, åtminstone bland det uppväxande slägtet, underhålles likväl alltför mycket af den ymniga tillgång på bränvin, som tillförseln från andra orter lemnar lill ringa pris, och den omåttliga bränvinsförtäringen, utan hvilken få brott och lagöfverträdelser skulle förefinnas, torde ej kunna hämmas, förrän tillverkningen af denna förderfliga öfverflödsvara, skiljd från jordbruket, kan åläggas en sådan beskattning, att det stegrade priset försvårar åtkomsten och minskar tillgången deraf.
Så väl för mantals-commissariernes och de vid Taxercsoch Pröfn:s-comitöerna i Stockholms stad biträdande personers tjenstgöring, som ock till kostnaders bestridande vid taxeringar, bestås proc. af hufvudstadens hela taxerade bevilln:s-summa för det löpande året, hvilken proc. fördelas af Öfver-stäthållaren, som insänder fördeln:sprotoc:t till fullmäktige i Riksg:s-contoret, hvilka genast låta utbetala summan, sorn i contorets hufvudbok redovises; hvaremot all den bevillning, som till uppbördsverket i Stockholms stad inflyter, skall, utan afdrag, till Riksgrs-contoret levereras. Om edgång vid taxeringar. § i54. fr. § i45 13ev:s-förordn. Ordför. med rösträttighet, och ledamöter, så i BerediUssom Taxertsoch Pröfn:s-eomite, skola, då de första gången tillträda utöfning af de göromål, dem i denna Bevillu:sstadga åläggas, aflägga följande ed: "Jag N. IV. lofvar och svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium, att jag, i hvarje fall, skall noga iakttaga och tillämpa, hvad i denna nu gällande R. Stis Bevilln:s-stadga bjudes och föreskrifves, påföra hvarje förekommande skattskyldig den beskattning han vidkännas bör, så att hvarken Kronan eller den skattskyldige förnärmas i deras tillstiindigä rätt. Denna förbindelse skall jag på heder och samvete, utan ensidig afsigt och mannamån, redligen uppfylla; så saunt mig Gud hjelpe till lif och själ.” O m bote r. § 155. fr. § 46 Bev:s-förordn. Mom. 1. Underlåter någon, utan anmäldt laga förfall, att på bestämd tid personligen , skriftligen eller genom ombud, vid mantalsoch skattskrifningen sig inställa, samt alla nödiga uppgifter meddela, bote 2 r:dr. • Mom. 2.
- Annжus, säger Eusebia i milt förebrående ton, och hennes blick svävar mellan bärstolens gardiner hän mot gruppen vid marmortrappan (som då ännu väntade på Myro), du var således även denna natt upptagen av viktiga sysselsättningar. Var det med statssaker eller med teologien? - Med teologien? Nej, min Eusebia! Med statssaker? Ja, vid Herakles, bedyrade prokonsuln, och han tillade i halvt förtvivlad ton: Dessa statssaker jäkta mig till döds. Prokonsuln uppdrog ur gördeln en purpurkantad duk och torkade sin hjässa, liksom om blotta tanken på dessa ansträngningar kom honom att svettas. Under tiden skickade han ett förstulet ögonkast till sina hedniska vänner, epikuréerna, där särskilt de båda bärstolarne ådrogo sig hans uppmärksamhet. - Annжus, sade Eusebia och hotade med fingret, du har ännu det rysliga oskicket att svära vid de hedniska gudarne, och likväl är du katekumen. - O, förlåt mig, Eusebia! Jag skall, vid martyrernas benrangel, vid helgonens relikskrin, hädanefter vakta min tunga för denna synd. Ack, när få vi återvända till vårt Korintos, goda Eusebia? Detta Aten, i vilket kejsarens vilja kvarhåller mig, denna stad, som skenbart är så lugn, så stilla, så avlägsen från händelserna, ah, du anar icke vad som jäser i hans barm. Min själ är i oupphörlig spänning. - Stackars Annжus Han är dock ännu vacker, den arme i mörkret vandrande ynglingen. Dessa sista ord, som Eusebia endast tänkte, icke uttalade, gällde icke prokonsuln, utan Karmides, som just nu steg till häst. - Jag vet, fortfor hon, vad du menar. Vi veta det alla rättrogna, och Petros tvekar ej att uttala det på predikstolen. Det är Krysanteus, den hedniske arkonten, som är den ena roten till det onda. Att du icke fängslar Krysanteus, som dock är den rebelliske Julianus' förklarade anhängare. Vi alla i församlingen undra däröver. - Ah, min vackra maka, inföll Annжus Domitius leende och hotade i sin ordning med fingret. Nu bryter du vår överenskommelse.
N:o 42. och sorglösa barn, som förakta kunskapen och endast afvakta de fyllda tolf åren gifves icke något bättre korrektiv än det, som skulle ligga i en föreskrift om oberättigande till arbete, så snart skolstadgans föreskrift icke blifvit iakttagen. När Staten och kommunerna göra betydliga uppoffringar för ungdomens uppfostran, då måste man ock tillse att dessa uppoffringar icke blitva fruktlösa. När man både offentligt och enskildt sträfvar till det stora målet, att vår folkuppfostran må blifva en verklighet, då höfves det oss icke att tveka om uttagandet af ett steg, hvarigenom man bereder möjligheten för realiserandet af denna stora idé. Och uti hvad jag nu vill hafva äran föreslå ligger icke något stort steg, det är fastheldre ett mycket litet, nemligen: elementerna för alla. På sådana grunder får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t genom utfärdande förordning, såsom tillägg till Kongl. Kungörelsen af den 22 Maj 1852 § 3, föreskrifva, att vid samma ansvarspåföljd, som för den hvilken i arbete antager barn under tolf års ålder, fabrikseller handtverksidkare må förbjudas i arbete använda barn jemväl utöfver tolf års ålder, hvilket icke kan förete intyg från skolstyrelse eller privatlärare, att det inhemta! det i Folkskole-stadgans 7 § föreskrifna minsta mått af kunskaper. Om remiss till Yällofliga Besvärsoch Ekonomi-Utskottet anhålles. Stockholm den 19 November 1862. C. H. Rundgren. Af Kyrkoherden i\. G. Wennerström: Om ändring af 58 § i Kongl. Förordningen den 21 Mars 1862 om kommunal-styrelse på landet. Ehuru det må synas väl tidigt att begära ändring i en lag, som ännu knappast hunnit tillämpas, så kan dock lagbudet. vara af den beskaffenhet att dess upphäfvande ju förr desto heldre är icke blott önskvärdt, utan rent af nödvändigt. Och sådant synes mig förhållandet vara med 58 § i Kongl.
Om ej Samhället lofvar samma utsigter åt den, som, efter förvärfvad skicklighet, uppoffrar sina mödor till Samhällets tjenst, huru skall det ens kunna vänta att blifva väl betjent? Icke nog, att en Tjensteman njuter uppehälle för sin enskildta person för dagen, han skall ock sättas i tillfälle att uppfylla pligterna som maka och far, att i väl uppfostrade barn betala åt Samhället den skuld han sig ådrog, då han njöt lifvet, och han skall ej blottställas för den förödmjukande föreställning, att han, sedan han grånat i Statens trogna tjenst, skall på sin ålderdom sakna annat stöd än tiggarstafven. Han skall slutligen finna sina vilkor beräknade efter det olika förhållande, hvaruti han sättes, emedan han, ställd på ett upphöjdare rum, skall finna sig uti ett tillstånd af lidande och förödmjukelse, om han ej äger medel att upprätthålla det yttre anseende, som bör vara förenadt med det Embete han bekläder. Dessa grundsattser äro så allmänt erkände, att de ej kunna motsägas. Om man <98 Den 29 Mart, nu jemför Jeni med tillståndet i vårt Fäder’ tresland, skall man snart finna, huru deras tiL lämpning der är åsidosatt. Det finnes icke något enda Embete, från det högsta till det hagsta, som lönas med penningar, hvilket kan sägas medföra för dess innehafvare medel att tillfredsställa behof, sorn det ej beror af honom att inskränka. För Rikets högsta Embetsman, Justitiae-StatsMinistern och StatsMinistern för Utrikes Ärenderna äro anslagne, för den förre endast 5000, Och för den senare 6000 Riksdaler Bancosedlar. Det yttre anseende dessa Embeten böra äga, och som Staten för deras egen värdighet bör gifva dem, fordrar, att nämnde höge Embetsmän, hvar för sig, böra kunna hålla fett hus, der Utrikes Ministrar, andre resande Utländ’ ningar, Rikets egne högre och lägre Embetsman, samt andre i Hufvudstaden vistande och från Landsorterna inkommande Medborgare kunna tid efter annan vara församlade.
17 nom ålaggda noggrannare kontrollen öfver karteringen af inlemnade handlingar, lingsterminerne förlängdes till föga belåtenhet för de rättsökande, föreslagit, att antingen domare på landet mätte varda befriade från skyldigheten att kontrollera, det inkommande handlingar äro riktigt karterade, livilker, jemte sjelfva kai teringen, skulle åligga karta-försäljnings-mannen, hvartill borde förordnas någon inom häradet eller domsagan boende kronobetjent, som för besväret med kartans vidhäftande och makulering skulle ega att af de rättsökande tillgodonjuta någon lämplig ersättning; eller ock alt ingen annan inom domsagan, än domhafvanden, skulle få försälja kartor, hvarigenom det för denne kunde löna sig alt hålla ett serskildt biträde för verkställande af karteringen af de rättsökandes handlingar; och hafva åtskillige af Bondeståndets öfrige ledamöter i afseende å denna motion afstyrkande sig yttrat. Då Utskottet, på sätt förut blifvit nämndt, anser nu gällande kontrollföreskrifter för handlingars karlering böra fortfarande bibehållas, och hvad beträffar det framställda förslaget, att karta-försäljningen ensamt skulle åligga domaren, sådant, såsom numera förenadt med skyldighet att för det emottagna stämplade papperet ställa borgen, för anskaffande hvaraf svårighet möjligen i serskilda fall kunde möta, framgent synes böra bero af domarens frivilliga åtagande, bar Utskottet, som icke eller anser det kunna de rättsökande åläggas alt mot serskild afgift låta försäljningsmannen verkställa karteringen af deras handlingar, funnit ifrågavarande motion böra lemnäs utan afseende. § 18. Hos Högloll.
Den starkare trafik, sorn genom flere delar af detta Län äger rum, och de flere landsvägar, som genomlöpa det, hafva ock föranledt lill ett betyd ii - gare antal bräll vins-försäljningsställen; och måhända har raan i förra tider, utan att för ögonen äga de menliga följder, som efterkommande deraf erfara, mindre sparsamt, än som vederbort, beviljat dylika rättigheter; ty ofelbart skulle krogarnes antal, med afseende å det verkliga behofvet, kunna minskas. Denna olägenhet har vid åtskilliga tillfallen varit ämne för presterskapets anmärkningar, och några Församlingar hafva till och med, vid deras måtllighets-föreningar, beslutit anhålla om krogars afskaffande. Den rättelse, som häraf påkallas, lärer dock endast småningom kunna och böra försiggå; när i behörig ordning tillkomna bränvins-försäljnings-rättigheter ej kunna, annorlunda ani mohn af afgång bland innehafvarne, indragas, samt äfven vid en sådan indragning måste förfaras med mycken varsamhet, för alt icke, genom elt allt för häftigt anfall på en gammal väna, innan den genom tiden och en bättre upplysning hunnit till någon del afnötas, befordra ett, måhända större onöt, lönnkrögeriet, hvilket tvifvelsutan redan utöfvar en skadlig inflytelse och, så länge det gynnas af ett inbilladt behof eller en böjelse hos allmänheten, icke blifver åtkomligt för den strängaste vaksamhet; särdeles då det täger en så hemlig väg, attj hvad understundom inträffar, husbönder lemna bränvin åt sina drängar i afskrifning på lön. En annan för moraliteten menlig omständighet är verkan af de exempel af lyx och hvarjehanda sjelfsvåld, som från hufvudstaden utsprides, dels genom allmogens tätare besök derstädes, och dels genom derifrån skeende utflyttningar vanligen af sådane personer, som i hufvudstaden förspill sin välfärd, och, sökande en nödtvungen tillflykt i landsorten, dit medföra sin bedröfliga efterdömelse.