Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven sjelfva operasalongen härstädes öfverträffas kanske af dem i München och Dresden, men den förras djupa loger, och dessas öfverlastande med utsirade rundbågar i den sednare betaga båda det enkla behag, den äfven skönt formade operasalongen i Stockholm eger, hvars i öfrigt smakfulla utstyrsel endast missprydes af den alltför skrala ridåen. Blott i Wien, då operor gifvas, återfinner man i någon grad den stora begärlighet att klappa bifall, som är så utmärkande för Stockholms teaterpublik, och endast i Wien hörde förf. publiken begära da capo, genom förlängd handklappning, icke genom ord, men det gällde då icke gångarne, utan Mozarts musik. Berlin. Tysklands Universiteter och Vetenskap. «Berlin ist eine Stadt, die gross ist.» Saphir. Berlin har såsom hufvudstad och det egentliga Tysklands första stad blott en port. Vill den resande derföre genast vid första anblicken finna, att staden är stor, så bör han, från hvilket väderstreck han än kommer, göra en omväg och fara in genom Brandenburger-Thor. Ifrån Charlottenburg far han då på en bred, snörrät chaussee, på båda sidor omgifven af Thiergartens alleer, samt har framför sig den efter propyleerna i Athen byggda porten, med sina fem genomgångar, bärande den ryktbara segergudinnans vagn, hvilken 1806 härifrån färdades till Paris, men återvände 1814. Innanför porten utsträcker sig för hans blickar, 2000 steg lång, Berlins berömda «Unter den Linden», en gata eller rättare en esplanad med tredubbla alleer och en gata på hvardera sidan, och långsåt dessa tvenne rader sköna hus. Till höger kan han titta in i Berlins förnämsta, till en del glänsande, kaffehus och restaurationer, samt deremellan beskåda den mängd af gravyrer, hvarmed boklådornas utsida är garnerad. På venstra sidan finner han endast några smärre handelsbodar.
Men om BondeSt:s inbjudn. bifalles, staldet alltid Konungen öppet att icke lemna bifall i frågan, 62 Den 9 April f. m. såvida han anser beslalet komma att göra intrång i någons lagliga rätt; och då man endast synes fästa sig vid vilkoret af förändring i markegångssättningstiden, så, och i fall detta hos Konungen gör sig gällande till hinder, förmodar jag, att högstdensamme vid nästa riksdag under Ständernas pröfning framlägger ett sådant förslag, som de blifva i tillfälle i dess helhet antaga. Det synes mig således icke äfvetityras något genom bifall lill inbjudn. äfven fördem, som icke vilja bifalla Utsk:s betänk., emedan K. M. troligen icke lemnar sin sanction, såvida han finner orättvisa deraf uppstå; och det är blott för att intill nästa riksdag få ett fullständigt förslag utarbetadt, som jag önskar, att Ständerna nu må uttrycka deras opinion i ämnet på ett sätt, som visar, att de interessera sig för sakens framgång. Detta skäl vågar jag hemställa till R. o. Ad:s besinnande, öfvertygad, att icke någons rätt äfventyras genom bifall till inbjudn. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Då H. Ex. Gr. afWetterstedt icke föreslagit R. o. Ad. att antaga BondeStrs inbjudn. med fästande dervid af det vilkor, som hans motion innefattar, är det föga hopp, alt BondeSt. kommer att fatta ett sådant beslut och derå inbjuda Medstånden. Emedlertid, och då riksdagen är så långt framskriden, kommer saken naturligtvis att förfalla, om BondeSt., hvad det är nödsakadt alt göra, i fall dess inbjudn. icke antages, afslår betänk. Då jag emedlertid hoppas, att såväl Hr Gr. af Wetterstedt som de flesta andra finna angeläget, att en öfvertygelse i ämnet från Ständerna uttalas, skulle jag tro, att bifall till inbjudn. bör lemnäs, äfven om något annat resultat icke deraf skulle uppstå än det, att K.
Den har, i stället för att väcka harm och löje, blifvit med värma omfattad och föranledt till beslut, som tyckes temligen tydligt låta oss förstå, att prygelstraffets tid snart är ute uti detta fria land. Hvad som der nyligen blifvit genomdrifvet — har här i landet redan skett, och att, i fall som detta, hafva tagit försprånget af det stolta Albion, anser jag vara en ära för Sverige. Men arbetet är och förblir, åtminstone i mina ögon, halfgjordt, tills att prygelstraffet helt och hållet försvinner. Måtte Svenska folkets representanter i, ett sådant radikalt beslut äfven taga initiativet af Englands. Att den majoritet, om hvilken jag nyss nämnt, skulle, under sitt envisa fasthållande vid det gamla oskicket, erinras, ehuru förgäfves, om hvad rätt och billighet fordrade, derom upplysa tillräckligt protokollerna, och ber jag att särskildt få taga fasta på följande citat ur dem. Så yttrade en gammal förtjent krigare, som ännu tillhör vår krets: ”Jag hyser den öfvertygelse och önskan, att den dag snart måtte randas, då prygelstraffet afskaffas.” En annan representant, äfven officer, förklarade: — ”Jag hoppas, att största delen och kanske hela Svenska arméns befäl önskar, att prygelstraffets utdelande måtte inskränkas så mycket som möjligt, ja, alldeles bortläg - 1) o n '29 M o j. ‘<31 gas skyndsamligen; då kan jag icke undertrycka den öfvertygelsen, att det måtte vara hvarje befälhafvares skjddighet att söka hes soldaten inplanta den tanke: att prygelstraffet är vanhedrande; ty detta är enda sättet att göra detta straff obehöfligt. Jag sjelf anser äfven detta straff vanhedrande.” En 3:dje uttalade sålunda sin opinion : ”Jag vill visserligen ogerna förlänga denna diskussion, men måste säga att under de 30 år, sorn jag tjent i Svenska armén, har jag mången gång önskat att prygelstraffet måtte afskaffa».
Då vår grundlag föreskrifver, att de paragrafer af densamma, uti hvilka förändringar i grundlagsenlig väg antagas, skola ordagrannt gälla sådana, som de framställas vid sjelfva antagandet, så har jag ansett mig skyldig att anmärka följande tryckfel, som insmugit sig uti den nu föredragna §:n. 1 den nya redaetionen står: "Uti hvarje lagtima riksd.beslut intaga R. St. &c.”; det bör stå intage. Jag har sett efter uti deri äldre redaetionen, och der står intage. Detta bör väl äfven här observeras, så att icke denna felaktighet må uppkomma, i händelse den förändrade §:n antages. Elvad åter sjelfva saken beträffar, så tillstyrker jag antagandet af denna förändring; ty det blir angeläget, att R. St. sammankomma på bestämda tider med jemna 5 år emellan hvarje riksdag. Vi veta dessutom, att ett förslag till de urtima riksdagarnas ändamålsenligare ordnande hvilar till vårt afgörande vid denna riksdag, sedan detta förslag vunnit Statsmakternas bifall. Det är således angeläget, såvida vi icke vilja binda händerna på oss, att, innan vi afgöra detta förslag, först bestämma villkoret för dess antagande, nemi. att de ordinarie riksdagarna skola orubbligt inträffa på en bestämd period. Hvad vidkommer den anmärkning, att vi, i händelse den nu föredragna, förändrade grundlags-§:n antages, nästa gång icke kunna sammanträda förrän uti October månad 1845, hvarigenom tiden emellan dessa båda riksdagar skulle blifva längre än 5 år, så skulle detta blott en enda gäng inträffa; sedan blir det, så länge denna grundlags-§ har bestånd, jemnt 5 år emellan hvarje sammankomst. Jag tillstyrker derföre antagandet af den föreslagna förändringen. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag afstyrker antagandet af den nu föreslagna förändringen, hufvudsakligen på den grund, att jag anser det alldeles öfverflödigt, derföre att, om det skulle vara fråga om att bestämma riksdagarnas återkommande hvart 5:te år, så hafva vi redan detta stadgadt uti grundlagarna, och då R.
Värdet på skatterne hvilar ju oemotsägligen på Myntbestämningen, och denna åter på möjligheten att genast företaga utoch in-vexling af silfver mot sedlar, samt andra säkra garantier; men emot allt detta visa sig Den 23 September f. m. 89 för mitt omdöme stora hinder ännu uppstå samt deribland särdeles det, att ifall man ej nu handlar, likasom 1812 års Ständer i afseende på indragningsmagten handlade, Kongl. Majit aldrig kan grundlagsenlig!, förrän nästa Riksdag, lemna dess Nådiga sanction, hvilken jag anser oundvikeligen nödvändig, om förtroende till Cessions~ domen skall vinnas. Dessa med liera betänkligheter afskräcka åtminstone mig, ehuru alltid den mäst nitiske vän af en pålitlig reda i vårt intrasslade penningeväsende, och just derföre, att med min röst understödja ett beslut, som så oändligen väl tåler att mogna till nästa Riksdag, för att då blifva mera populärt. Enär politiska ställningen i Europa hunnit, åtminstone såsom stillestånd, lugna sinnena, och Banken har för sin räntevinst skaffat mera silfver i sina hvalf, har ju Hans Majit full rätt, att sammankalla Rikets Ständer å nyo, blott för att afgöra de ämnen > Uans Maj:t i Nåder täckes låta Rikets Ständer föredragas. På grund af dessa praemisser, och då jag hoppas, att under det Bancosedeln förbättrar sitt värde, samt alla priser falla, Embetsmännen ej ens sjelfve af sitt fattiga fosterland tilltro sig fordra mer än det belopp, med hvilket de sig försörjt årligen sedan 1828, innan en säker myntbestämning kan vara att grunda en ny Statsreglering på; röstar jag med den afgjordaste opi~ 9° D en 23 September f. m. nion emot, att denna så högst bosynnerliga 1829 års Riksförsamling skall få lyckas förändra 1823 års RiksStat, enligt StatsUtskoltets förslag, äfvensom emot all myntbestämning för det närvarande, hälst den ej fått beslutas i förväg, eller såsom vilkor för anslagen.
Banko, deraf åtskilliga summor sedermera blifvit genom köp af nya vexlar omsatta. Då Revisorerna funnit det vara med deras pligt enligt, att dessa åtgärder hos Rikets Ständer anmäla, hafva de tillika meddelat den från Fullmägtiges protokoll för den 29 Juli 1858 hemtade upplysning, att samtlige ofvanberörde vexlar dåmera blifvit till hela beloppet infriade, och att Banken på ifrågavarande vexeltransaktioner tillskyndats en vinst af omkring 156,000 R:dr Riksmynt. Utskottet har visserligen ej kunnat förbise, att de med Kreditföreningen inledda vexelköp icke öfverensstämt med det ändamål, hvarför, enligt 109 § 1 12 Banko-Utskoltels Berättelse Jtä 6. Lättnad vid liqvid af protesterade vexlar. morn. i Banko-reglementet, köp af vexlar för Bankens räkning får ega rum, eller den metalliska kassans bibehållande och förstärkning, utan att fasthellre åberopade
Brita, Brita, om du fast tjenar hos en torpare, så skall du vara ordentlig; och du sen, som fått hedern komma i ett adelshus. Slå inte den öfverblifna ärtmaten i ett brukadt fat, tag du vackert ett rent käril. Ren mat ska tiggarn ha, som får den öfverblifna betan, så väl som herrskapet sjelf, som äter först ur fatet". "Henne får jag mycket besvär med, innan hon blir folk", fortsatte fru Metta för sig sjelf, i det hon ernade lemna stugan, der Brita sysslade, men möttes i dörren af Elsa, som störtade emot henne likblek, med stirrande ögon och vidöppen mun. "Elsa, hvad i herrans namn går åt dig, har du sett otyg midt på dagen, eller har nån stöpt bly öfver dig? Hvad fattas dig, menniska?" "Klubbmännerne, klubbmännerne, bönderne", stammade Elsa. "Gud hjelpe en hvar för det plågoriset! Hvad om dem nu åter?" "De komma, de komma hit, de komma straxt, de ha bränt opp herr Enevald Finckes gård!" Nu hade hennes tungas band lossat, och hon bröt ut i skrik och snyftningar. "De skall väl så raggen heller, icke våga sig till hederligt folks hem", sade fru Metta, men blef ändå en mohn blekare. Nu kom Sigrid och sade med hastig bäfvande röst. "Klubbmännen komma. Mor, hvad är att göra, hvart fly vi. De komma der nere på ängen som en molnsky, de äro så många". "Än sen" sade fru Metta "de må vara huru många de vilja, så ska de väl vara menniskor. Alldrig har jag gjort dem något för när, och de ska väl veta ha respekt för folk". Emellertid syntes hon ej vara så alldeles säker på sin sak, utan samlade hastigt, med Sigrids tillhjelp, en korg med silfverkannor och dylikt, hvilket Sigrid med Elsas bistånd tömde uti källargropen under stuggolfvet, der en mängd vatten samlats.
Erkännande vigten deraf att hvarje lämplig åtgärd må vidtagas för befrämjande af allmän upplysning och bildning, anser äfven Utskottet för sin del önskvärdt, att hufvudstadens och den stora del af landsorternas innevånare, som ofta längre tider uppehålla sig i Stockholm, måtte beredas tillfälle att underhålla och föröka den vetenskapliga bildning, som många af dem i ungdomen grundlagt, men sedermera ej kunnat vidare fortsätta, och skulle säkerligen offentliga föreläsningar uti vetenskapliga ämnen härtill ganska verksamt bidraga. Men, oaktadt sin önskan att sålunda befrämja det med Grefve Ankarsvärds motion afsedda ändamål, kan Utskottet ej undgå att erinra, det motionärens förslag saknar den närmare utredning, som erfordras, innan en fråga af denna beskaffenhet kan af Rikets Ständer företagas till afgörande. Då nemligen detta förslag icke varit föremål för Kongl. Maj t nådiga pröfning och då hvarken någon plan finnes uppgjord för den nya vetenskapliga institutionens inrättning och verksamhet eller uppgifter meddelade om den dertill erforderliga kostnad, torde anslag för ändamålet i sakens så beskaffade skick svårligen kunna af Rikets Ständer beviljas, — och finner Utskottet sig i följd häraf vara förhindradt att för närvarande, med anledning af denna motion, tillstyrka någon Rikets Ständers åtgärd. Bih. till R. St. Jemte erinran, hurusom Rikets sednast församlade Ständer för uppsökande och aftecknande af de i landet befintliga runstenar, äfvensom för ritningarnes utgifvande, beviljade ett anslag å 4,500 Rdr, att med J, eller 1,500 R:dr utgå under hvartdera af åren, som innevarande statsreglerings-period omfattade, samt meddelande af den upplysning, att samma anslag under åren 1858 och 1859 varit användt till understöd åt den förtjente fornforskaren Richard
— Dc icke räntebärande tillgangarne bestodo af: a) fordringar för utgifna räntefria lån R:dr 125,666: 83. b) dito för sådana till vattenaftappningar för odlingsföretag meddelade lån, hvilka skola återbetalas i sammanhang med kronoutskylderna, och för hvilka lån räntan för hela återbetaluings tiden blifvit förvandlad till kapital » 291,887: 82. c) den för år 1860 beräknade allmänna bevillning, efter afdrag af hvad derutaf under årets lopp influtit » 1,937,815: 28. Tiansport: » 2,355,369: 93. — 16 - Transport: 2,355,369: 93. d) den till bestridande af Riksgälds-kontorets utgifter anvisade an del af 1859 och 1860 års statsinkomster » 1,932,400. —• e) utauordnade, oredovisade förskott » 3,453; 16. f) fordran hos Myntverket för köpeskillingen af den s. k. liofbageri egendomen » 25,000: — g) Innestående behållning a Riksgälds-kontorets räkning N:o 1 i Rikets Ständers Bank » 1,694,540: 72. i; :dr 6,010,763: 81. Riksgälds-kontorets i räkenskaperna inom linien upptagna tillgångar, hvilka, enligt ofvannämnde revisions-berättelse, vid 1859 års slut uppgingo till Rdr 6,511.403: 6. hafva under sistlidet år minskats genom ytterligare verkställd afbetalning af 113 R:dr 15 öre å det vid 1853 och 1854 års riksdag för neutralitetens upprätthållande anvisade kreditiv; hvaremot dessa fordringar ökats genom den till Kongl.
Lön af looollidrj men Stat,s-Utskottets Betänkande/!. i345 då man bör kunna förmoda, att Inrättningens föreståndare blifver i tillfälle,att äfven i den Theoretiska delen af Veterinair-kunskapen lemna undervisning, anser Utskottet tillräckligt, att till hans biträde förordnas en Adjunct med Lön 666: 32. hvarvid, i afseende på den undervisning, som vid denna Inrättning kommer att meddelas, Utskottet tror det villkor böra föreskrifvas, att undervisningen icke endast afser Häst-LäkareVetenskapen, utan att BoskapsMedicinen i allmänhet blifver ett hufyud-föremål för Lärarnes föreläsningar, såsom äfven varande för Landet af allmän och stor nytta. Den afCommitlerade projecterade aflöning 333 R:dr i6sk. årligen för en så kallad Pensionair, med hvilken egenteligen åsyftades att tilldana en skicklig person som kunde vid Inrättningens nu varande föreståndares afgång emottaga dennes befattning, kan Stats-Utskottet icke tillstyrka, emedan med säkerhet bör kunna förväntas, det någon af de öfrige vid Inrättningen anställde Personer, skola genom 1346 StatsUtskottets Betänkandetj. enskild omtanka söka vinna den kunskap, insigt och erfarenhet, att vid Föreståndare-tjenstens ledighet, han kan till denna befattning och de dermed följande betydlige Inkomster vinna befordran. Lön för en Smed, som biträder vid undervisning i Hofslageriet, synes lämpligen böra bestås såsom föreslaget blifvit . Hvaremot alla, för Hästars skoning med flere på honom ankommande biträden, inflytande medel böra i behörig ordning redovisas, samt till förekommande af missbruk härvid särskild controll till iagttagande föreskrifvas.
Först denna: på den frågan måste du svara! senden predikats på jordens flesta språk, den äger Och här är svaret. i detta ögonblick millioner uppriktigt tillgifna anInnan man frågar i Idun, brukar man i de flesta hängare för att nu ej tala om dem, som med munfall — åtminstone att döma af frågornas beskafnen eller i kyrkboken bekänna densamma, och fenhet — icke själf göra några kraftigare andock är den så okäud, att man frågar efter den strängningar att finna svaret. Man reflekterar ' / i Idun, liksom man frågar efter ett flossamönster minut, kanske icke ens det, finner intet svar och eller efter ett giktliniment! Jag klandrar ej, att slutet blir: » Då tar jag o c h frågar i Idun ». man spörjer, än mindre den s o m gör det. Ty jag måste väl förutsätta, att frågan är allvarlig. Jag Under nyssnämnda nummer frågar » Sofia »: illustrerar endast Kristi o r d: » Hvad är det väsentliga i kristendomen, eller hvad menas med att vara kristen? » » Men få äro de, som känna mig. * Sofia (ao&lt;pia) var visserligen grekernas namn Sophus. på visheten, men detta förtager ej mina farhågor, att frågan möjligen är en af det där vanliga slaget i Iduns frågoafdelning, af samma slag som den Fredrik den store en gång en passant framkastade till sin hofpredikant: » Säg mig i tre ord ett bevis för kristendomens sanning. » Och vore mina farhågor välgrundade, kunde j a g affärda » Sofia » helt kort. Hofpredikanten svarade endast: » Judarna, ers Frän fursfinnan i Rom. Kronprinsessans majestät. » o c h j a g skulle kunna gifva Sofia till svar: &gt;Din egen död är det väsentliga i kristendokrafter ha under senare tiden något ökats, så att m e n », eller » Du är en kristen, om du är beredd kronprinsparet nästan dagligen kunnat företaga längre att i hvilket ögonblick som helst stå ansikte mot promenader i vagn.
Med någon inskränkning i afseende på ministeriel och kommandomål tillhör det Konstitutions-Utskottet att granska Regeringens verksamhet i hela dess omfång, hvarjemte detta Utskottet eger att, efter befogenhet, låta tilltala Konungens rådgifvare för Riks-rätt eller anmäla deras felaktiga förfarande till Rikets Ständers egen pröfning. Stats-Utskoltet åter granskaj' Stats-verkets styrelse och förvaltning och är alltså, i afseende på Regeringens åtgärder, inskränkt till blott en del af det för Konstitutions-Utskottet utstakade området, samt får icke heller för Riks-rätt låta åtala eller hos Rikets Ständer anmäla bemärkta felaktigheter, utan dem endast till Konstitutions-Utskottets pröfning öfverlemna. Rikets Ständers Revisorer slutligen-hafva att öfverse och granska Stats-verkets tillstånd, styrelse och förvaltning; de äro således hänvisade till samma föremål, som Stats-Utskottet, men få, i afseende på kontrollen öfver Regeringen, endast i deras berättelse anmärka hvad de vid Stats-verkets förvaltning funnit att påminna. Ehuru Regeringens åtgärder i afseende på Stats-verkets förvaltning således utgöra föremål för alla tre nu nämnde delegationers tillsyn, är dock ingenderas öfverflödig, emedan Stats-verkets granskning är af den egna och vidlyftiga beskaffenhet, att den icke egnar sig att af Konstitutions-Utskottet förrättas, utan den föregående behandling och utredning, som först af Revisorerne mera i detalj och sedan af Stats-Utskottet i större allmänhet blifvit verkställd. Det är derföre nödigt att dessa trenne gransknings-åtgärder med hvarandra sättas i ett rigtigt samband, eljest blifver den kontroll, som Konstitutions - Konslitutions-Utskottets Memorial M 18. 7 Utskottet bör öfver det sätt, hvarpå Konungens rådgifvare fullgöra deras maglpåliggande värf, utöfva, ofullständig, men Stats-Utskottets och Stals-revisorernes granskning, så vidt derigenom en dylik kontrol afses, overksam. Nu innehåller 76 § Riksdags-Ordningen likväl ett stadgande, som till en del afskär delta samband.
Om hon sett ut som en sådan, d å skulle ej Roberts kusiner, de unga baronerna, kastat snöbollar på henne, när hon kom i alléen den der dagen hon tvangs af modern att gå till prostens för att tacka för den förhatliga gåfvan. — Hon såg blott uppklädd ut, så fin hon än gjort sig för att förarga gudmodern. Det syntes nog på Roberts min. Han var ju färdig att kikna af skratt. — Så roligt de jemt ha der nere i rummen! Hvem monne de nu göra narr af? » Karin, får jag komma in? » frågade en vacker flickröst utanför dörren. » Hvad vill du, Ina? » (Forts.) Hur skall en ung qvinna bäst utbildas till en god husmor? Af S i l a h. (Prisbelönt vid Iduns tredje pristäfling.) jenna fråga kan, o m man så vill, helt kort besvaras med de o r d e n: E n qvinna utbildas bäst till en god husmor, om hon från tidigaste år får lägga hand vid o c h bära ansvar för vissa göromål inom hemmet. Hvarje dotter b ö r i hemmet hafva sig ålagd bestämda pligter, som ej af någon orsak eller under någon förevändning få försummas. J a g skulle vilja föreslå, att redan den lilla späda flickan, som har sitt största nöje af att leka med sina dockor, tillhålles att på bestämd tid kläda af d e m om aftnarne o c h kläda på dem om morgnarne samt städse hafva prydligt o c h fint i dockskåpet. Men då jag gått sä långt till baka som till barndomen, måste jag också framhålla, huru omöjligt det är för mödrar i allmänhet att kunna följa sina barn så noggrant o c h ständigt, som det hehöfves för att få dem att från början k o m m a in på en ordningens o c h pligttrohetens v ä g; dertill ställer lifvet allt för många olika kraf på en husmor. H u r u lyckligt vore det derför ej, o m bildade flickor egnade sig åt barnavården, åt den sköna uppgiften att uppfostra goda menniskor o c h hos dem utså goda frön, som i sin utveckling skulle medföra både timlig o c h evig lycka.
Sådant är ovedersägligen förhållandet med Kongl. Förgrdningen den 5 Mars 1746. hvaruti stadgas, att den, som olofligen uppbryter andras biel och derutur tager Bankens penningar eller andras sedlar, som för penningar gälla, eller annat penningevärde, och således stöld begår, bör undergå dödsstraff och varda hängd. Sjelfva ingressen till denna Kongl. Förordning gifver vid handen , att den blifvit utfärdad i anledning af Kongl. Förordningen den 20 December 174!* hvarigenom inbrottsstöld i allmänhet belädes med dödsstraff, och på det att de i bägge Förord ningarne omforma Ide Bihang till R. St. Fröt. i834. 7 Sami. 1 Af del. 2 6:te Häftet. to Lag-Vtskottetf Bet, N:o 3-7*. brott, hvilka af lagstiftaren lika qvalificerades, matte lika bestraffas* Kgl. Förordningen den 20 December 17/p har emedlertid, såsom icke öfverensstämmande med senare tiders straff-theorier, längesedan blifvit till all kraft och verkan uppliäfven; men förstnämnde Kongl. Förordning bibehåller ännu, besynnerligt nog, sin gällande kraft, ehuru den, sedan straffbestämmelsen för inbrottsstöld i allmänhet upphört, qvarstår såsom ett från sammanhanget med andra lagar lösryckt, isoleradt och i begreppet om det jemförliga förhållande, som bör ega rum emellan brott och straff, icke grundadt lagstadgande. Följden är ock den, att Under-Döinaren emot sin öfvertygelse och följaktligen med ovilja tillämpar nu ifrågaställde Kongl. Förordning, . såsom ej upphäfven, men alt högsta Domaremagten aldrig, lillämpär den, utan dömer förbrytaren till ansvar såsom för inbrottsstöld, understundom med någon skärpning i straff.