Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Odlingar företagas alla år, af possessionater å större och af allmogen å mindre rymder. Viddén af dem kan dock icke uppgifvas, emedan de, med få undantag, icke äro uppmätte. Enligt härvid i underdånighet bifogade Tabell har, under sist förflutne fem år, medelufkastningen varit af Hvete 647, Råg 43,753, Korn 109,190, Hafra 40,193, Blandsäd 42,677, Ärter 11,131. samt af Potatis 168,725 Tunnor; och har således, vid jemförelse med den år 1850 upprättade Tabell, afkastningen ökats af Hvete med 334, Råg 4,906, Korn 5,803,'Hafra 3,280, och af Potatis 34,471 Tunnor; men deremot blifvit minskad af blandsäd med 576 och af ärter med 129 Tunnor. Dessa uppgifter äro dock icke och kunna icke vara tillförlitlige, emedan allmogen dels icke antecknar beloppet af afkastningen, och dels icke uppgifver den fullständigt af fruktan, att förhöjd beskattning skulle kunna deraf föranledas; men att spanmålsafkastningen under sednare decennium blifvit betydligt ökad, bevises deraf, att Bruksägare, som förr alltid från andra provinser försett sig med sitt behof af spanmål, numera inom provinsen till stor del uppköpa hvad de deraf behöfva, och att; numera ej obetydliga qvantiteter af spanmål från Helsingland afyttras till angränsande provinser, synnerligast Stora Kopparbergs Län. Trädgårdsväxter odlas allenast till husbehof och allmogen odlar deraf blott kål och rötter. Humla odlas likaledes allenast till husbehof, och rofvor begagnas mindre allmänt. Linodlingen anses hafva under sednaste år något aftagit. Anledningen dertill uppgifves vara dels att sädesodlingen under sednare år befunnits mera lönande än tillförene, och dels att arbetet för trädvaru-afsättningen, som lemnat god inkomst, har gjort inkomsten af linodlingen umbärlig.
Ständer uti aflåten undetdånig skrifvelse af den 28 April samma år, som Kongl. Majit den 7:de derpå följande Maji i Nåder fastställt, förklarat desse Provincers Allmoge böra bibehållas vid dess ägande och sedermera befästada rätt, att sine räntor, så thädanefter, som förut, få uti Contante penningar betalat Att Kongl. Maji, 1 anledning häraf, genom Nådig Resolution af den 6 Junii 1774. afslagit en af Majoren Henrik Ridderstråhle då gjord underdånig ansökning, att de Skånska Gavallerie-Regementerne* indelte Räntor måtte utgöras, antingen efter det värde, hvartill Pehningen från urminnes tider och vid samina Räntorsfastställande varit beräknad, eller åtminstone i Specie Mynt med Stats'Utskottets Betänkanden. gångbart agio, när de i sedlar betalas: — Att härigenom således val redan är afgjordt, att Indelriings-hafvarne vid de Skånsta Regementerne ej kunna få uppbära sine Lönings-Rän' tor i Persedlar eller efter förvandling, men alt Kammar - Collegiutn .likväl, i händelse Kongl. Majit skulle täckas till Nådig pröfning upptaga Ofverstens Friherre Stjerncronas nu gjorde underdåniga ansökning, ansett sig bora fästa Kg!. Majtis
Då likväl StatsUtskrt, med afsrde på de nordliga provinsernas behof af understöd, jemlikt hvad förut blifvit nämndt, till K. M:ts disposition för denna statsregleringsperiod beviljat en summa af 15 0,000 rdr utöfver hvad K. M:t för samma ändamål äskat, så torde icke något hinder förefinuas, att, sedan den nu förevide frågan blifvit af KammarCollegium behandlad och utredd, K. M:t uptager frågan om väganläggningen till omedelbart afgörande. Härigenom violeras ingalunda den rätt, de nordligare länen kunna hafva att erhålla sin anpart af det belopp, 300,000 rdr, sorn K. M:t begärt och R. St:r jemväl beviljat för väganläggningar inom hela riket. Då man ytterligare erinrar sig att R. Stir, med bifall till K. Mits Nåd. framställning, föranläggning af väg emellan Storbacken i Ofver-Luleå socken och sjön Waikijaur beviljat ett särskildt statsanslag af 40,000 rdr rmt, så kan jag för min del sannerligen icke finna, att StatsUtskrt gjort sig skyldigt till den förebråelsen, att hafva med afvoghet behandlat de nordligare länen. Jag känner med visshet att ingen sådan stämning inom Utskit funnits; utan att Utskits alla ledamöter, uti allt hvad uppå dem berott, försökt gå samma läns utförbara anspråk till mötes. StatsUtskit eger nemligen nogsam kännedom derom, att lättade kommunikationer äro enda vilkoret, för att få dessa provinser uplvftade till den ståndpunkt, som de böra innehafva. På de af mig nu anförda skäl anhåller jag om bifall till denna punkt. Sedan öfverläggningen härmed ansetts afslufad samt H. Exc. Pir Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels återremiss af Utskits ifrågavide hemställan, framställde H. Exc. propos. å bifall dertill och, då svaren utföllo med många ja och några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utskits hemställanden biföllos. 1 4ide punkten.
Då Riksgälds-kontorets fordringar och öfriga tillgångar, de inom linien i räkenskaperna förda summor undantagna, jemföras med detta verks skulder vid meranämnde års början, befinnes, att fordringarna öfverstego skulderna med följande belopp, nemligen: vid början af år 1844 med R:dr 1,966,122: 33. 8. 1845 , . 2,439,298: 9. 3. 1846 „ : 2,168,221: 30, 8. och vid början af år 1847 med , : 1,291,485: 17: 5. Häraf visar sig alltså, att omförtnälde, enligt räkenskaperna befintliga, öfverskott ökat sig under år 1844 naed R:dr 473,175: 23. 7. men deremot minskats, under år 1845 med 3. eller med tillsammans 10. hvilken summa öfverstiger den under år 1844 uppkomna tillökning med 674,637: 16. 3. Ståts-Utskottets Memorial, IV-o 2. 11 Riksgälds-kontorets af räkenska perna ådagalagda fiaanciella ställning, eller förhållandet mellan kontorets tillgångar och skulder, har följaktligen under sednast förflutna 3:ne år försämrat sig med sistnämnde belopp, hvilket ungefärligen motsvarar de, enligt öfverskottsliqviderna, af Riksgälds-kontoret godtgjorda och dess kapitaliåkning påförda brister i riks-statens förslags-anslag för åren 1843 och 1844 R:dr 434,274: 7. 2. äfvensom den lyftade och samma räkning påförda återstoden af 1830 års undsättnings-kreditiv 230,000: tillsammans R:dr 664,274: 7. 2.
Jag måste gå hit in.» Han kunde sedan icke förmå henne att söka hvila igen; men hon ville icke heller tillåta honom att draga sig tillbaka. Han stannade också gärna kvar. Det var någonting smekande intimt och förtroligt i samvaron här i detta halfskumma rum, där endast en nattlampa brann som en lysmask och där han trots skymningen såg konturerna af hennes kropp medan tystnaden insvepte dem båda i sitt mjuka täckelse. Ändtligen, på tjugonde dygnet efter sjukdomens början, kom krisen med en stark svettning. Hostan började lösa sig; på halsen, öfver öronkörtlarne, visade sig en bulnad som mognade till en böld; och så började tillfrisknandet. — Doktorn hade då tillbringat det mesta af tio dygn på Norrbyholm och det mesta af tio nätter utan sömn. Om dagarne hade han ibland måst fara bort på sjukbesök, sofvande i vagnen. Hans krafter voro till ytterlighet medtagna. När han därför nu bjöd farväl med den uttryckliga förklaring, att faran var öfverstånden, kände han ingenting annat än en trött, lugn glädje — såg han icke, att den unga grefvinnans ögon hade ett annat uttryck än förr. Reconvalescensen blef lång. Doktorns besök blefvo mer och mer sällsynta och till sist afstannade de alldeles. Nils Wiede reste till mötet; och det fanns alltid tillräckligt med sjukdomsfall, som kunde tjäna en läkare till förevändning att hålla sig undan. Nu behöfde man honom ju icke längre. Nu återstod ingenting för honom att göra på Norrbyholm. Han skulle få sitt honorar och därmed skulle de båda åter vara kvitt, han och hon. Ett honorar! — några sedlar för det människolif han räddat, några guldstycken för nattvak och möda. Kanske också en smula tacksamhet på köpet! Men det var icke det, han begärde af denna kvinna. Det var någonting annat, något som hon icke kunde ge Och så kom hela hären af svarta tankar dragande genom hans själ som kraxande korpar öfver ett mulet höstlandskap. Han måste kufva detta. Han måste. Och han grep sig an därmed. — Men sin längtan kunde han icke kufva. Den var som en hjärtats hunger, en ögonens törst, ett alla sinnens behof.
Med afseende sä tvä! dera, som ä en för Werke! pälitelig tjenstgöring, hwartill i synnerhet tvid ett Peuniuge Werk, betz Tjenstemän icke böra sakna, bwad lii! nödtorftig inkomst erfordras, har Banco»Utskottet ej kunmu undgå, all pä Banco>BekjeningenS Mid 1779 ars Riksdag faststälde aflöninqs-stat, fästa Dest upmärksamhet. Löncnv ilkoren för Banqncns Tjenstemän woro derwid pä det nogaste aspasiade ester möjeligheten, att unoer dä warande pris pä lifwets förnödenheter, kunna räkna pä block tarflig utkomst, men som nu« mera, wid alla w a rörs deresler inträffade och fortfa» rande oerhörda stegring, dertill äro högst vtilräcklige, Beffaffe'heten af BanguenS, nn sä ansenligen tillökte och ofelbart än widare tillagande föremål, för» drar en, för WerketS säkerhet och Alimänherens nöjak» tiga betjening oumbärlig arbetshäg, dri^t och förmåga, som af Tjenstemän med bästa wilja, icke under saknad af deras oumgängeligasie behof, kan sörwänlaS, Pä sadan grund, och med nödig omkaka för göromälens oasbrukini gäng, äfwen hädanefter, har Banco Ulffoiter cj kun», t Undgä att inse nödwändig» helen af löncwilkorens förbättring för Vanquenö sam» telige Tjenstemän, till ett belopp, som för dem kan göra en trägen, och tillika palin! g tjenstgöring möjelig.
Kyrkornes fastigheter, dess vard och förvaltning iba. Ladugårdslands Bränneri-byggnaders upplåtande till Veterinairlnrältningen 007. Lagercrantz, Kronofogde, om nedsättning i Arrendet för hemmanet Barkarby 47* Lagmansoch Häradshöfd,-Räntan, beräknandet deraf Litt. A. 54, 123. Lambarudds Hemman, nedsättning i Arrendet l62* LandsFiscaler, löner för dem ... - 207. Landskrona, FångPredikantens Lön ang:de . 128. — Stads Kyrkogårds raserande 17, br. — fullbordande af en Vatten-aflopps trumraa 27- Kronans byggnader derstädes . 3o8. 22 Bet. N:o Landshöfdingarnes Embets-Kuugörclsers tryckning ang:de ,89, 3io. Landshöfdingen i Kronobergs Län, angrde de honom anslagne dagsverken till Kronobergs Kungsgård 3,5, LandshöfdingeResidencehus i Nyköping, angrde Stadsutskylderne deraf ... 36, 2i3, 3i4. Landshöfdingens i Christianstad Lön 128. Landsorts Fyrbåk, inköp deraf .8, 78. LandsStaternes Lönereglering 128, 237, 271. LandtMarskalks-Klubben, indragning af mathållningen . .42, 98. Landtmäteristaten, angrde de till indragning ställde Löner x52. LandtRäntemästarens i Götheborgs och Bohus Län lönevillkor • n3. Landtbeskällare, skyldighet för Säteri-innehafva re att anskaffa sådane 147. Lazarettet i Stockholm, anslaget 144. Lazarettet underhåll d:o 144, 248. Lazarettshus på Gottland, uppförande deraf . 5i. Lazarettsoch CurhusRäkenskapernes granskning, angrde underd. skrifvelse derom 4i2« Lectorerne vid KrigsAcademien, förhöjde Löne1- 142.
Det var en tid, som både Carlbergs och Stockholms trakter voro Den 2 O c t o L e ic. in. 7' befriade från frossor; men de hafva nu börjat att mer och mer besvära dessa ställens innebyggare. Jag betviflar, att uti mångå Socknar dödsnummern är så ringa, som uti Solna Socken, hvarunder Carlberg lyder. Hvad Cadetternes kroppsliga styrka beträffar, så bär den syn för sagen. Jag tror ej, att någon ungdom i Riket kan uppvisas, som ser mera sund och frisk ut. Åtminstone har ännu ingen utlänning, som besökt Carlberg, underlåtit att till min stora fägnad och tillfredsställelse försäkra mig, att han aldrig sett någon mera allmänt utbildad ungdom, än Cadetterne på Carlberg. Med hvad jag nu haft äran anföra, har jag likväl icke något emot motionens syftning, utan anser den blott öfverflödig, särdeles som jag kan upplysa, att man redan är betänkt, att göra localen sundare genom nödiga arbeten, lill erhållande af friskare valten i Carlbergsviken m. m. Herr Munck af Rosensköld’■ Det factum, alt en allmän sjuklighet råder bland Cadetterne på Carlberg, kan icke förnekas. Hvart och ett factum har sin orsak; och orsaken till delta sökes troligast i en osund local, med närbelägna träsk, som ej hafva utlopp, en sedan urminnes tider ouppmuddrad canal, o. s. v. Om de Cadetter, som icke äro sjuka, se friska och starka ut, är det en följd af omsorgsfull fysisk vård, som jag icke bestrider vid della lä - 72 Den a October e, m. rovert äga rum, och den jag derjemte vill underlätta genom undanrödjande af locala hinder, hvilka Styrelsen på stället icke utan anslag af allmänna medel kan besegra. Att dödligheten är ringa bland Cadetterne är en naturlig följd af deras ålder och af de mest där gångbara febersjukdomars natur, som icke är mycket dödande, men dess mer för en längre tid försvagande. Jag förmodar, att den siste värde Talaren icke bestrider, att, genom uppränsande af osunda träskagtiga vattendrag, luften kan betydligen förbättras, särdeles som i och omkring
11 gifvare måste flera gånger under dygnet till de på längre eller kortare afstånd från skjutsombytes-stället belägna reservhemmanen afsända sitt folk för hästars uppbådande, för hvilket besvär några förmåner icke finnas gästgifvaregårdarna tillerkända, åtminstone icke de inom Wermland belägna; och har derföre motionären föreslagit, att vid gästgifverier å landet, i allmänhet en ersättning måtte bestämmas, att af den resande erläggas för uppbådningen af hvarje häst med 2, 3 å 4 sk. banko, allt i förhållande till reserv-hemmanets större eller mindre aflägsenhet från gästgifvaregården. 2:o Af riksdagsmannen Hans Hansson från Götheborgs och Bohus lön, som anfört, hurusom skjutsningsbesväret i norra delen af Bohus län, serdeles under sommarmånaderna, då badgästers fortskaffande medtager ett stort antal hästar, är betungande för de skjutsskyldiga och serskildt för gästgifvarne, hvilka för hästars uppbådande från de aflägse belägna reservhemmanen måste i sin tjenst hafva en person, hvars hufvudsakliga sysselsättning under höbergningsoch skördetiden är att skaffa hästar åt resande; hvarföre motionären hemställt, att de resande, för hvilkas räkning denna person är antagen, med ett arfvode, förslagsvis upptaget till 4 sk. banko för hvarje häst, må åläggas att ersätta gästgifvaren dess förlust.
Jag har redan sagt att det tillkommer lagstiftaren att i detta afseende gifva akt på opinionen; ty ehuru jag är den förste att erkänna riktigheten af den sats att räntan bör vara fri, och ehuru det är sannt att den fixa räntan grundar sig på en fördom, så är likväl denna fördom flera hundra år gammal och det är lagstiftarens pligt att, innan han uphäfver en sådan lag, efterforska örn opinionen ännu är tillräckligt förberedd, om det ännu är tid att vidtaga åtgärder i detta afseende. Ehuru jag trott mig finna att opinionen vid denna Riksdag betydligt förändrats, så äro i Sverige likasom i de flesta andra länder, flertalet ännu emot förändringarne, och då ämnet inom Utsk. discuterades. hvilken discussion räckte i flera dagar, lyc, kades förslaget om den fria räntan icke tillvinna sig en enda röst af ledamöterne inom 2 Riks.St. Redan denna omständighet kan tjena Utsk. till ursäkt för att det ej vågat tillstyrka forsla, get, men det finnas äfven andra omständigheter, som manat Utsk. dertill, och om jag i detta afseende hittills iakttagit tystnad, så har det varit i den förhoppning att någon annan skulle vidröra detta ämne och jag derigenom befrias; men då jag i denna min förhoppning blifvit bedragen, så är jag nödsakad att bryta denna tystnad. Man yttrar i allmänhet att om räntan och penningecirculalionen lemnäs fri, så skall derigenom mera penningar komma i marknaden, likasom hvarje annan vara som får fritt produceras. Häri har man rätt. men om det förhåller sig med penningen likasom med andra varor så måste man se till om den kan produceras lika som andra varor, orri productioncn sker < under gynnsamma förhållanden. Då den förste talaren omtalade att penningen kan produceras lika väl som spannmål, och att i det icke är mera skäl att lägga band på handeln med den förra än på den sednare, så måste man taga i betraktande om penningen produceras med samma frihet och under lika goda konjunkturer som spannmålen; ty annars kan den konkurrens icke inträffa som talaren sade utgöra vilkoret för att den fria räntan skulle medverka till det ändamål man dermed afsett. — Den 4 Februari f. m.
Deremot torde så väl af sakens natur, som af hemtade upplysningar från äldre lagar, det vara uppenbart, hurusom rättigheten att fordra grannens deltagande i hägnad haft sin grund i åsigterna om den gemensamma nytta, som derigenom skulle beredas jordegare. Expeditions-Utskoltets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 482. 507 I äldsta tider, då ännu landets odling var så ringa, att bjarne lågo vidt åtskiljdä, kom ej i fråga annat än att hvar bj stängde kring sina egor efter behof. Småningom möttes bjarne med sina odlingar och de skiljda tegarne löpte tillsammans. Då bchöfdes ej någon mellanstängsel, så framt ej den ena byn ville bruka sin jord på annat sätt än den andra, eller eljest ansåg för sig fördelaktigt att hafva sina egor afslängda. Äfven antages att bjarne i allmänhet begagnade sig af den härigenom vunna lindring i stängselbesväret och nyttjade jorden i sambruk; men om ena byn af ett eller annat skäl ville hafva sin jord afstängd, var sådant utan allt inflytande på den andra, och då gällde alltid såsom ursprunglig regel, att den, som ville hafva stängsel, borde hålla den sjelf. Ehuru således, vid det brukliga ärsombytet med åkerjorden, behofvet af mellanstängsel, då en bys besådda åkergärde gränsade till en annans trädesgärde, var ömsesidigt, enär det träffade den ena bjn det ena året och den andra byn det andra, beräknades likväl stängseln i början blott för ett enda år och borttogs sedan grödan blifvit inbergad, och landbo var då enligt lag berättigad att vid afflyttning taga gärdesgård med sig. I längden måste likväl inses, det en varaktigare inrättad hägnad, som kunde begagnas i flera år, medförde större förmån och att det var lättare för hvardera byn att underhålla den stående hägnaden, än att hvartannat år uppföra hela stängseln ånyo. Så uppstod öfverenskommelse att gemensamt underhålla stängseln, och det var af de förut bestående förhållandena en gifven följd, att hvardera bjn hade lika nytta deraf och att den således skulle i hägnaden taga lika del.
Då Chilisk Salpeter, som för skedvattensoch andra fabrikers behof nu får, efSalpeter, ter pröfning af Kommers-kollegium, införas mot en tull af 6 sk. pr lisp., vore ett i anChilisk. dra länder mer och mer begagnadt, förträffligt gödnings-ämne, hvaraf införseln för jord bruket kunde blifva af serdeles nytta, har Herr Hjerta föreslagit, att, utan någon föregående pröfning af Kommers-kollegium, införsel af chilisk salpeter måtte lemnäs tullfri eller åtminstone mot en till 3 sk. pr lisp. nedsatt tull. Då Utskottet emellertid inhemta!, ali chilisk salpeter till utseendet föga skiljer sig ifrån den vanliga, och en sådan oinskränkt införsels-tillåtelse, som Herr Hjerta yrkat, följaktligen skulle lätt kunna föranleda missbruk vid förtullningen, anser Utskottet Herr Hjertås omlÖrmälda förslag böra lemnäs utan afseende. Genom Kongl. Kungörelsen den 13 December nästlidne år har den i taxan å Salt, kok-. Koksalt stadgade tull af 36 sk. tunnan blifvit till innevarande års slut nedsatt lill 18 sk.; och i Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse föreslås jemväl, att införsels-tullen ej må öfverstiga nämnde belopp, hvartill den ock i Herr Schwarts motion är upptagen. Riksdags-fullmäktige Bengt Gudmundsson, Johan Petter Danielsson och Juns Pehrsson hafva i sina här ofvan omförmälda motioner yrkat, Bengt Gudmundsson, införsels-tullens nedsättning till 4 sk. tunnan, samt de öfrige fullkomlig tull-lrihet för ifrågavarande artikel. Deremot har Herr von Hartmansdorff', August, uti ett hos Ridderskapet och Adeln afgifvet yttrande, angående de, genom högslberörde Kongl. Kungörelse medgifna, lull-nedsättningar så väl för salt som ved, anfört, hurusom dessa nedsättningar, som med omkring 100,000 R:dr minskade statens inkomster, ingalunda skulle medföra lith. lill B. St. Saltsyra. Saxar.
St. malte lill lag antaga 1812 års K. förbud, utan alt några modifieationer deruti af 111ig blifvit föreslagna, anser jag mig dock öppet böra förklara, det jag icke önskar att R. St. malte såsom lag godkänna detsamma, ordagrannt af samma lydelse som det nu bar. Men, på det alt icke LagUtsk. måtle genom nya cirkelgångar kunna komma till det resultat, att motionen ej' bör till någon åtgärd föranleda, har jag trott mig icke böra ingå uti några detaljer. Sådant oaktadt är det naturligtvis T,agUtsk:s både rättighet och pligt, att, vid motionens behandling, iakttaga de modifieationer, som af sakens beskaffenhet och förändrade förhållanden påkallas. Om remiss å denna motion till LagUtsk. anhåller jag vördsamligen, med begäran tillika , att motionen måtte uti LagUtsk;s betänk, blifva ordagrannt intagen, så att äfven de andra RiksStm må erhålla fullständig kännedom om motiverna dertill. Begärdes på bordet af Frih. Gederström, JacoB. flr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jemte det jag i prot. nedlägger min reservation emot R. o. Adis i sista plenum fattade beslut anglde LagUlskls betänk. N:o 124, anhåller jag att Hr Cedersehjölds motion måtte få hvila på bordet. Ånyo föredrogs Const.Utskls den 16 och 19 sisth September på bordet lagda mein. N;o 38, ang:de nationalrepresentationens om bild ning. Hr von Hartmansdorff, Aug. Uti de förberedande sammankomster, som ägt rum inom dessa murar, har öfverläggningen sträckt sig vida öfver Const.Utsk:s förslag. Bland,dem, som gått deröfver, har äfven jag varit. Jag gjorde det då derföre, att jag önskade visa i sin helhet livart förslaget kunde leda. Jag förmodar att under öfverläggningen denna gång lära åtskillige ledamöter äfven sträcka sina yttranden öfver förslagets ordalydelse, för samma orsak skull, som jag så gjort.
Huru lätt wörö icke att förleda en godtrogen maka, med hwilken man för ett eller annat stal icke längre will sammanlefwa, kill sädana brott och obetänksamheter, som kunna, efter önskan, leda till upplösning af äktenskapet? Hwad granlagenhet i walet af en maka, osta kanske under den föreställningen att man säster sig icke för lifstiden och kan efter behag ombyta föremål för den sinliga njutningen! hwad wore agtningen för äkta trohet och dygd! den foglighet ralamod och fördragsamhet hwarmed den ena makan öfwerfer med den andra/ fel, den omhugsan att under inbördes samhällighet lätta den ena den andras börda, skulle icke desta blifwa okända dygder i Samhället! Huru män» ga äktenskap ffulle icke wara upphäfne, utan annat skäl. än en räkning pä wista fördelar, som derwid wörö att winna! det ständ som den allgode Skaparn stiftat till bada könens inbördes hjelp och tröst under lifwe s mödor, ställe öfwergä till en spekulation, som hade winst, eller möjligen andre ännu sämre assigter kill föremål; och den olyckeliga affödan af desta äktenskap, hwad wore icke den att beklagar Hwad skulle der blifwa af det uppwäxande Slägte! r Den tillkommande Generationen! Men jag har med detza ma hända öfwerflödiga anmärkningar redan för länge uppehållit Högloft. Utskottet. Om Det finner att de förtjena någor afseende , torde jag fä utbedja mig, att svin ve Memorialer, hwilka dertill förandledt, blifwit i ett af RiksS änden uppläste och följagteligen ingått i dest Protocoller, de kulina fä medföllja det ytterligare Den i8 November. utlåtande, som till Riksens Högloft. Stander kommer art afga. O. IllambrDus. Knlrgheten med Hufwudstriftcn intygar ^ob. Iftoimber§ton° LadeS pä börder.