Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter hvad jag trott mig linna af den debatt, som här egt rum, och efter hvad jag tror mig känna ang. me ningarne inom de öfriga Stånden och i Norge, så önskar man allmänt att thronföljaren måtte vara berättigad att med Kongl, magt och myndighet föra Regeringen i den olyckliga händelse att Konungen derifrån vore genom sjukdom hindrad. Likaledes tror jag att man i allmänhet hyllar den grundsatsen att antalet af ledamöter i Interims-reg:en bör förminskas tili det antal, som är föreslaget i K. M:s Propos. Ej heller anser jag att någon särdeles opposition skulle upstå mot att, vare sig i RiksAkten eller Reg:sf:n, hvilket kanhända vore det rättaste, några när mare bestämmelser infördes med afseende på föredragningssättet i den föreslagna Regeringen; ty efter hvad jag tror, så är allmänna önskan att detta förslag, sedan det fallit, måtte å nyo upstå som en Kongl. Propos.. men under en förbättrad form. För det närvande synes del mig vara af största vigt att R. o. Ad. på något sätt ger tillkänna, hvad R. o. Ad. önskar, på det att denna önskan i förening med de öfriga Ståndens beslut må kunna gifva Regeringen någon ledning vid upstäliandet af det nya förslag, som jag anser att alla önska. Jag vill derföre framställa hvilken andemening, som kan anses ligga i de olika beslut som här kunna förestå. Ett bestämdt afslag skall naturligtvis såväl i Norge som af Regeringen upfattas såsom en opposition mot hvarje förändring i det afseendet, och såsom en önskan att få bibehålla de nuvar:de stadgandena oförändrade. Om man åter afslår Const.Utsk:s Betänk, och bifaller K. M:ts Propos., så komma 2 Stånd att stanna mot 2, och om då Norges Storthing äfven bifaller det, så toide det blifva svårt för Regeringen att kunna framkomma med förslag till någon ändring i det hänseendet. Enligt min tanka är anledning för handen 496
Man bade äfven yrkat borttagande af föreskriften, angående summa appellabilis Vid Domstolarne; och Herr Friherren medgåfve, alt beloppet, hvarom tvistades, ej borde vara måttstock för rättigheten att söka högre Domstol, enär i R:drs värde kunde för en part betyda mera än 100 R:dr för en annan, hvadan ock Herr Friherren gerna lemnade sin röst förändring af hyad i delta afseende ira är stadgadt. Jemväl hade man gjort anmärkning vid det uppehåll med rättegångars slutliga afgörande, som af Lagmans-Rätterne förorsakades-; men det betydligaste uppehållet skulle undanrödjas, om Lagmansting hölles i hvarje Lagsaga tvänne gånger om året, i stället att nu blott ett sådant Ting förrättas årligen. Det vore, efter Herr Friherrens förmenande, onekligt, att, ^enom antagande af ifrågavarande lagförändringar, synnerligast den, som åsyftar, att tvänne Lagmansting om året böra hållas, Lagmännen fingo ökade besvär och kostnader samt mindre sporlelinkomster; helst det syntes-klart, att ingen dåmera skulle finna sin uträkning vid alt fullfölja vad i tydliga skuld ford ringsmål, såsqm förut ofta skett. Lagmännen hade ock dessutom, ge nom föregående stadganden, enligt hvilka åtskillige mål numera icke höra till Lagmans-Rätts upptagande, fått vidkännas ej så obetydlig minskning uli förutvarande sportler. Det troddes derföre vara både lämpligt och rättsenligt, att Lagmännen fingo njuta till godo någon ersättning härföre; hvilket kunde, utan Statsverkets betungande, ske niedelst förhöjning af vadeskillingen vid Lagmans-Rätt, samt högre expeditionslösen.
Jag önskade bifall till Utskottets förslag i så måtto, att en önskan hos Konungen anmältes, att Kongl. Majit genom befallning till StatsExpeditionerne ville fastställa en sådan gräns, på det att sådant ej må ensamt ankomma på StatsSecreterarens arbitrage. Att gå förbi Beredningen i hvarje ärende, der man väntar sig ett motstånd i meningar, är missbruk, enär man derigenom undanhåller motsägelsens upplysning att framkomma lill Begenten. Herr von Schulzenheim David: Jag bade icke ämnat yttra mig i .denna fråga, Den 9 November f. in. ehuru jag äfven kunde hafva åtskilligt att invända emot ConstitutionsUtskottets Memorial. Men då en värd Ledamot, i hvilkens mening jag ej kan instämma, yrkat återremiss, är det med sådan anledning jag anhåller att få anföra några ord. Innan jag för min del skulle kunna biträda Herr Cederschjölds yttrade öfvertygelse om behofvet af en sådan underdånig framställning, som den han i sin reservation föreslagit, skulle jag först söka få utredt, om, och i hvad mån, rättsfrågor nu i StatsRådet till afgörandeförekomma. Detta åter fordrar, att begreppet, om hvad som med rättsfrågor bör förstås, må tydligen bestämmas» I detta, som i så mångå andra fall, torde svaret icke ensamt böra sökas inom de abstracta theoriernes område; man torde fastmera, så vida man annars Önskar, att definitionen må blifva på Sverige och Svenska förhållanden tillämplig, böra rådfråga ordet och andan af våra bestående Författningar, med städse fästadt afseende på dessa betydliga egenheter i de flesta grenar af vårt samhällsskick, som, genom seders häfd, blifvit med detsamma på det närmaste införlifvade.
Be« villnings-tungan å sådane brandförsäkrade hus i Städerne, hvilka Taxeringsmännen, enligt e<l 439 Bevillning*'Utskottets BettinkandenV och samvete, pröfva, efter inträffade omständig» heter, vara af ett mindre värde, tiri det vid brandförsäkringen ' åsatte, dervid kan sålunda förfaras, att Taxeringsmännen inom hvarje Stad från de brandförsäkrade Stads - egendomarnes sammanlagde värde afdraga den procent , som lill nedsättning blifvit bestämd , hvarefter detta afdrag användes till lindring å de hus, för hvilka en dylik minskning pröfvas böra ega ruin . likväl under förbehåll; att summan å neranämnde nedsätfningar aldrig må öfverstiga det belopp, som hela procent - afd råget utgör, så att om t ex. värdet af de i en Stad brandförsäkrade hus uppgår till sammanlagde 200,000 R:dr och den medgifna nedsättnings-summan, beräknad'efter 10 procenr, för hela Staden qo,ooo R:dr, ssm Taxeringsrnännen ega att, efter ed och samvete, låta till godokomma de hus, som anses för högt i brandförsäkringsvärde upptagne, och sådant i denman nämnde värde öfverstiger det verkliga, bör värdet å ett hus kunna minskas med 5 procent, tinder det att ett annat njuter en lindring af 15 procent c. s. v., dock med iakttagande att niedsättningen för hela Staden icke öfverstiger de ofvan omförmälde 20.000 R:dr. Hvad åter angår BevillningsUtskottets förslag , angående värdering af Jernverk och Manufacturier, så har Herr J.
Om det Historiska af Götha Canals tillvarelse har blifvit så mycket sagt , att jag anhåller såsom ett bidrag härtill omnämna, att då jag 18x5 deltog i den af Stats-och BancoUtskotten sammansatta Beredning, förekom fråga huru Götha Canal-Discont skulle kunna från Bolaget skiljas, och för Statens räkning under Riksgälds-Contoirets öfverinseende drifvas. Åtskillige Ledamöter, hvaribland jag också hyste den öfvertygelse, att ordning i PenningeVerket icke kunde för dyrt återköpas och förutseende att om Götha Canal skulle kunna fullbordas, skulle Staten i alla fall komma att lemna betydliga bidrag; trodde oss bora tillstyrka , att iyo.ooo' R:dr måtte såsom årlig ersättning för den återstående Qiscont-actroyen Bolaget erbjudas; men Herr Commerce-Rådet Santesson som och deltog i nämnde Beredning, förklarade å Bolagets vägnar, att ehvad ersättning Riksens Ständer ock måtte lemna för Den 25 April. Discont-rättighetetis affrädaude, kunde alidrig någon Canal fullbordas så framt icke Canal-; Bolaget eller dess Direction bibehölls vid Sty^ reisen öfver densamma. Jag anser mig så mycket mera befogad att nämna detta föthållan» de, som samma Person nyligen uti tryckt skrift uppgifvit och såsom skäl för dess nu gjorda yrkande af ersättning för Disconten åberopat ofvannämnda min med fleras då yttrade tankåj utan att han likväl upplyser om sin vägran der. till, hvilken han försigtigtvis tillskrifver dess ömhet och sorgfälligä omtanka för de orter, der Canal-Directionen utspridt sina Lån* Herr Manne/stam!
Uti ingressen lill betänk, pag. 1 yttrade sammansatta Ulsk:n, alt de af föreskriften uti den 73 § Riksd.Ordn. funnit sig förpligtade att söka bringa de skiljaktiga beslut, som inom RiksSt:n blifvit fattade, till enhet; nemi. ett beslut hufvudsakligt lika inom Presteoch BondeStm, och ett annat beslut, som blott i afseende på sedelvaleuren och någre andre mindre omständigheter skiljer sig inom R. o. Ad. och BorgareStåndet. För min del skulle jag tro, att de sammansatta Ulsk:n icke bort åberopa den 73 §; utan i stället, genom åberopande af den 75 §, hafva ledt sig till det resultat, all frågan hade bort förfalla. Bär är fråga om antagande af en lag, i afseende å hvilken 2:ne Stånd hafva stadnat i ett beslut och 2:ne i ett annat. Utsk:n säga visserligen, att samtlige RiksSl:n hafva beslutat att förändring uti nu gällande lag skall ske; men om detta skäl skulle anses gilltigt, huru skulle det då gå vid tillämpniugen af denna sats på vanlig lagstiftning? För min del kan jag åtminstone icke annat än tro, att då det förhållande inträffar, att 2:ne Stånd hafva beslutat alt förändra en § uti allmänna lagen på ett sätt, och 2:ne Stånd hafva heslutat att förändra samma § på ett annat, i hänseende till principen alldeles motsatt sätt, att, säger jag, § då skall qvarstå oförändrad, och ali fråga om förändring anses vara förfallen. Nu hafva de förenade Utsk:n pag. 4 sjelfva sagt, att den ifrågavar. lagstifningen är ämnad alt hafva egenskapen af allmän civillag, och likväl tillstyrka Utsk:n oss att votera uti frågor af sådan natur, deruti 2:ne Stånd hafva stannat emot 2 uti helt olika beslut!
Preste-Ståndet den 16 Borgare-Ständet den 16 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Majus nådiga proposition, angående den sä kallade kur hus-afgiften. (Bevilln.-Utsk:s Bet., N:o 3.) S. A. K. Uti nådig proposition af den 28 December sistlidet år, har E. K. M:t, under åberopande af hvad Kongl, kungörelsen den 17 November 1848 innehåller, om utgörande, intill innevarande riksdag, af en årlig afgift till veneriska smittans hämmande, behagat i nåder gifva Rikets Ständer tillkänna, hurusom Kongl. Serafimer-ordens gillet, vid det genom förda räkenskaper styrkta förhållande att berörda sä kallade kurhus-afgift utgör den hufvudsakligasle inkomsten vid kurhusen 92 Expeditions-Utskot tets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 55. och läns-lasaretten, fästat E. K. M:ts nådiga uppmärksamhet derå, att dessa inrättningar sålunda, i saknad af samma afgift eller annan deremot svarande inkomst, omöjligen kunde ega bestånd eller uppfylla det med dem åsyftade ändamål, äfvensom att hospitals-fonden, enligt hvad ådagalagdt blifvit, icke vore i tillfälle att lemna vidare bidrag till understöd åt berörda inrättningar, hvilka dertill icke heller egde någon rättighet, då de, jemlikt Kongl, brefvet den 10 Oktober 1765, borde utaf länens invånare underhållas; med anledning hvaraf, och då ofvannämnda, för dermed afsedda ändamål framgent behöfliga afgift icke vore bestämd att utgå för längre tid än till och med det år, då innevarande riksdag slutas, E. K.
Vexlingsför-)^ [ afseende 8 det, Vexlingsförrältaren inora Östergöthlands Län, R:(lr, Kaptenen Chr. Rosenblad, till invexling af förslitne småsedlar beviljade förskott, stort 2,000 Riksdaler, hvarför, enligt Revisorernes tillkännagifvande, bevakning skett i Kaptenen Rosenblads konkurs och lagsökning blifvit emot hans löftesmän anställd, är af Fiskalsembetet bos Utskottet anmäldt, att löftesmännen, genom Kongl. Maj:ts nådiga dom den 6 sistlidne September, förpliktats att beloppet gälda, hvarförinnan dock medlen, som varit i taka händer nedsatte, redan blifvit af Fiskalsembetet lvftade och till Banken inbetaide. § 18. (Rev.-Ber. § 42 och Banko-Fullm.-Ber. § 30.) Åtgärder för Efter inheratad kännedom af de åtgärder Fullmäktige vidtagit spridande af fgr fullgörande af det, genom 141 § i Banko-reglementet, dem gifSitfvermyntå . ® , delågre valö- na uppdrag att låta Irän och med 1849 ars början i landsorten reme. tillhandahålla allmänheten silfvermynt af Va och Vin Riksdaler Specie i utbyte mot sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt; synes det Utskottet, som skulle hittills begagnade sätt för spridande af silfvermynt å de lägre valörerne hafva varit ändamålsenliga. § 1». (Rey.-Ber. 57 och 58 samt Banko-Fullm. Ber. § 41.) ^^anin^ltäk' anledning ej mindre af Revisorernes hemställan, att nödig 'ningars emotåtgärd måtte vidtagas till förekommande af förd röjd t insändande från tagande m. m. Kongl.
Jag finner det ganska rigtigt, att den, som vid ett Utskotts Betänkande gör anmärkningar, hvilka till Utskott remitteras, bör inom 8 dagar skriftligen aflemna dessa anmärkningar till RiddarhusCancelliet; men då denna skrifteliga uppsättning skall grunda sig på hvad i Me - Den g April e. ra. 101 morialPrototollet, sora bär föres, blifvit uppfattadt, bör äfven en tid utsättas, inom hvilken man skall erhålla detta MemorialProtoeoll utskrifvit och sig tillsändt. Vid §. 34 gjordes icke någon anmärkning. §. 35. Herr Ribbing: Då i denna §. endast anhörige till och med Syskonebarn äro nämnde, hemställer jag, om det ej vore mera tydligt, att utsätta eller tillägga, att samma slägtskapsjäf^ som för Domare i allmänhet äro bestämda, här inbegripas. Befattninningen, som här kommer i fråga, är ock verkligen likartad med Domarens, §. 36. Herr af Ekenstamj Israel: I afseende å denna §. har jag varit af minoritetens mening inom Utskottet, huruvida båda uppropen skulle qvarstå, eller blott ett göras. Jag var af den öfvertygelse, att majoritetens tanka inom Ridderskapet och Adeln borde uttryckas genom voteringens resultat, Det vore, med bloLt ett upprop, möjligt, att surpris någon gång kunde inträffa, och mig synes, att ali anledning'dertill bör undvikas. Man har invändt deremot, att personer, som ej äro närvarande under discussionerna, men uppkomma innan andra uppropet, skulle hafva orig tiga begrepp 0111 saken, och derföre ulan allt skäl in - 103 De n 9 April e. m. finnn sig vid voteringarne. Jag tror ej, att förhållandet är sådant i allmänhet; ty de, sorn äro frånvarande under discussionen, äga alltid tillfälle att af andra underrätta sig om de förhållanden, som tilläfventyrs kunnat hafva inträifat. Visserligen skulle det vara gagneligt, om alla Ledamöter voro närvarande vid discussionerna, men då detta troligen icke händer, och knappast är möjligt, anser jag arne upprop böra existera. Grefve Posse:
Jag afstår från den ändring jag yrkat, på tvänneskäl: det ena, emedan jag erkänner för rätt, att platsen må tillhöra redactionsbefattningen och icke personen; det andra, emedan en iedactör, som tillika är Riksdagsman» kan vara så upptagen af öfverläggningar och strider, alt lian bör anses jäfvig» till att öfver förloppet aflägga berättelse till allmänheten, och således måste hafva en redactörs-suppleant i sitt ställe. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemslälde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla första punkten, med den af Grefve Frölich föreslagna förändring, att de tidningsredactioner, som anmäla sig lill redäction af discussioiierne, inå begagna ständige platser, så längé de med sådan redäction fortfara; Ropades Ja/ 65 H. 20 3o6 Den ii Mars e. m. 2:dra punkten af Förslaget till Tillägg i Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga. Grefve Frölich: Denna punkt är en af de vigtigaste. Kommer den att qvarstå enligt Utskottets förslag, så skulle jag tro hela anstalten vara misslyckad, eller åtminstone kunna misslyckas. Man måste icke endast hafva afseende på nästa Riksdag, utan man bör äfven tänka sig möjligheten i en framtid af en LandtMarskalk, så våldsam i sina åsigter, och så fiende till all offentlighet, att han 2 eller 3 gånger i hvarje plenum, utan att anföra motiv, aflägsnade åhörarne, och sluteligen gjorde allmänheten så skygg för RiddarhusSalen, att den ansåge för en skam att gå dit. Man kan äfven föreställa sig, att inom ett så betydligt antal funnes 3 personer eller flere, som sammansatte sig att göra samma experiment, och detta bör man förebygga, så vida man vill offentligheten. Jag föreslår derföre det amendement, att, i stället för 3, måtte fordras 5 Ledamöter, för att aflägsna åhörarne. Orsaken, hvarföre Utskottet valt 3, är att det velat gå en medelväg emellan förhållandet i England, der En Ledamot kan, och i Frankrike, der 5 Ledamöter fordras för att kunna aflägsna åhörarne.
Gerna ville han ock visa henne tjenstvillighet och sade derföre slutligen: ”Om denna sak är af så stor vigt, så torde väl vara bäst, att jag sjelf ger mig af att uppsöka herr Erik.” ”Detta vore visserligen en stor tjenst, och skulle jag, i betraktande af sakens vigt, ej ens neka att antaga edert tillbud; men en färd uppåt landet är denna tid förenad med faror.” ”Icke så alldeles många, der just herr Klas med krigshären tågat fram. Jag kan ock medtaga en stark och rask karl och ett par hakebyssor, som jag kan få hos en bekant vid vägen. Sålunda utrustad, har jag ingen fara.” ”Nåväl, herr Enevald, jag måste väl antaga eder tjenstvillighet, ehuru såväl kanske ni, som herr Klas, anser saken onödig att bekymra sig öfver; men i min själ är jag så fullt öfvertygad om dess vigt, att jag sjelf förr ginge till fots fram till herr Erik, än jag ville lemna den outrättad.” Fru Metta skref: ”Käre herr Erik! Kan jag eder icke förhålla, hurusom jag förnummit, att en gammal trollkona härstädes, Annika benämnd, är i beråd att vilja herr riksmarsken, riksamiralen och ståthållaren, högborne herr Klas Fleming, friherre till Wik, m. m. genom trolleri om lifvet komma. Och har jag sjelf i hennes koja, både hört tal ditåt, så ock sett en underlig fremmande qvinna och andra märken till trollkonsts bedrifvande, stygg helvetisk brännestank, och mera dylikt. Syntes henne dock till hennes onda afsigts genomförande, trenne af förbemälte högt uppsatte herres hårstrån behöfliga vara. Är derföre min tjenstelige begäran, att J, herr Erik, ville förbemälte herr Klas förvarna, att han sig mot all slags signeri må tillvarataga, icke utan en bit jern på kroppen vara, och att han sina hårstrån ingalunda tillåter af någon vidkommas, i thy att man icke kan veta ho, som kan förrädisk vara. Och har unge herr Enevald Fincke, för att J mågen veta att varna bemälte herr
Domare, efter nämndens hörande inom det eller de tingslag, för hvilka tolk vore att antaga, att tillhandagå med tolkning uti Finska språket så väl vid de ordinäre tingen, som vid urtima ting och extra förrättningar, äfvensom den för Neder-Torneå och Carl Gustafs tingslag anställde tolk borde vara skyldig att äfven inom Neder-Calix tingslag, derest hans biträdo erfordrades, på domarens kallelse i sådant ändamål sig inställa; samt att desse tingstolkar härförutan måtte från Statsverket, af det under Andra Hufvudtiteln uppförda förslags-anslag till reseoch traktamentspenuingar, undfå skjutsoch traktaments-ersättning efter gällande Rese-reglemente i llite Stats-Utskottets Utlåtande N:o 39. 9 i ll:te klassen för biträde vid alla de förrättningar, som ej å vanliga tingsstället för det tingslag, hvari tolken är antagen, ega rum, dervid resan skulle beräknas från tingsstället i orten och dit åter. I detta ämne har jemväl blifvit från Bonde-Ståndet till Stats-Utskottet remitterad en inom nämnde Riks-Stånd väckt motion, hvaruti J. O. Ahnqvist från Norrbottens län hemställt, att de af Kongl. Maj:t föreslagna lönerne för ofvannämnde tingstolkar måtte, såsom alltför låga, bestämmas till dubbelt emot hvad Kongl. Maj:t i sådant hänseende äskat, eller för den i Neder-Torneå och Carl Gustafs tingslag anställde tolk 400 R:dr, för den i Öfver-Torneå och Pajala tingslag 600 R:dr och för den i Öfver-Calix tingslag 200 R:dr; hvaremot desse tolkar skulle vara skyldige biträda med tolkning äfven vid beväringsmönstringar samt andra af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande utlysta sammanträden, så vidt dessa sammankomster egde rum å eller i närheten af tingsstaden i hvarje härad. Efter tagen kännedom om den uti ofvanberörda Justitie-departements-protokoll i ämnet förebragta utredning, får Utskottet, som, helst Rikets
Maj:!, som funnit dessa förslag ändamålsenliga, har, lika med kommilterade, ansett häradsbokhflllarne böra ansvara för debiteringen, (pag-, i8 Kgl. Prop.) Hvad nu angår de här ofvan under lit. Å upptagne hemslällanden, så anser Utskottet, på de mångå och vigtiga skäl, som i kommitterades betänkande anföras, sig böra tillstyrka, 4S:o alt akademiernas tjenstemäns, regements-skrifvarnes vid den indelda armeen och Bergs-fogdarnes befattningar med debitering och uppbörd af krono-utskyIder och afgilter måtte upphöra samt att dessa i stället, i sammanhang med den allmänna krono-uppbörden, debiteras, uppbäras och redovisas. 4c,:o Vid yttrandet under lit. B., angående magistraternes fortfarande åliggarpde i afseende å krono-ulskylders debitering m. ni. inom städerna, lära Rikets Ständer låta bero. * Slats-Uts!ioltels Utlåtande, l\:o 242. Beträffande kommitterades, af Kongl. Maj:t. biträdda, förslag under lit.
Här står nemi.: ”handtverk, med undantag afbyggmästareellpr mnraremästare-yrkena; börande dock, då desse sednare skola i stad ntöfvas, bevis företes om vunnen skicklighet i yrket på sätt nedanföre sägs.” Alltså få byggmästare och murmästare på landet vära befriade från profs afläggande. Om bevis någorstädes är i ögonen fallande, hvarthän bristen på undervisning och profs afläggande leder: så är det just i byggmästare-yrket. Jag vill börja med ett exempel ifrån landet. I den socken, hvarest jag är född, byggdes för icke länge sedan ny kyrka. Allmogens mening om byggmästarens skicklighet var sådan, att när beslut om denna byggnad fattades, förbehöll sig en bonde, alt om kyrkan ramlade ned, sedan hon vore upbyggd, skulle han vara befriad från vidare deltagande i kostnaden. Man skrattade åt honom; men hans yrkande bifölls och infördes i sockneslämmo-prot. Natten, sedan taket var lagdt på kyrkan, föll det in, och väggarne störtade ned. För några år sedan byggdes en bro mellan Ladugårdslandet och Djurgården. Jag är icke viss om hon hörer till staden eller landet; men säkert är, att hon satte sig och man var länge sysselsatt med hennes lagning. Nyligen hörde man att en ugn instörtade vid Rörstrand, då flere menniskor skadades, af hvilka ett par möjligen sätta lifvet till; och hvarföre? Jo, derföre att byggmästaren icke förstod sin sak. Allt detta oaktadt, undantager man byggmästare på landet från profs afläggande. Vill man alt ännu flere menniskor skola lill följe häraf tillsätta lif, lemmar, eller åtminstone sina penningar. Huru är allmänna förhållandet med byggnaderna i vårt iand? Fängelserna upföras icke af civila byggmästare, utan af For» lifikations-Officerare; likaså är det med Nalional-Museum o. s. v. Hvad är orsaken? Jo den, att de sednare hafva lärt sin sak, och förstå henne, derföre kunna de bygga. Jag vill dock icke lägga de andre deras okunnighet lill last, utan jag tillräkna!' henne vår lagstiftning, emedan hon icke fordrar några kunskaper eller gifver nödiga anslag lill deras meddelande.