Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom tidningsman bemötte han dem visserligen opartiskt, men aldrig kunde han förmå sig att inträda i vare sig Frimu-rames, » Odd Fellows » eller något annat hemligt sällskap. Den lilla köpingen Middlebury var på den tiden ett goda skolor, ett college, en offentlig och många enskilda boksamlingar m. m. Umgänget med den tänkande och bildade delen af dess befolkning inverkade helso-samt på den unge konstförvandten. Flitig och ihärdig på grund af arf, deltog han ytterst sällan i ungdomens vanliga förströelser, dem han fann rent af motbjudande, och sina lediga stunder använde han till läsning eller andra studier, som stodo honom till buds. Ordentlig skolgång kunde naturligtvis icke komma i fråga. Efter tretton timmars arbete vid stilkasten skyndade ynglingen till sin kammare, för att der hemta vetande ur sina böcker. Vinter och sommar var han uppe före dagens inbrott, läste några timmar och ilade derefter till sätteriet. Inalles åtnjöt den sedan så ryktbare tidningsmannen endast tre månader under hela sitt lif regelbunden skolundervisning.Vid sjutton års ålder beslöt ynglingen att pröfva sina krafter på egen skuta. Med 27 dollars i fickan och följd af sina föräldrars välsignelse# gaf han sig ut i verlden. Visserligen var hans uppfostran i mycket försummad, hans vetande ganska begränsadt, men han hade hvad bättre är: ett skarpt förstånd, en okuflig ihärdighet och en stark vilja. Efter 18 månaders arbete vid kasten i Newyork öfverfölls han af en längtan att draga vester-ut — att skåda de underbara nejder, som då hägrade i ett slags trollskt skimmer för de östra staternas bebyg-gare, och mot hvilka hvaije ärelysten och dådkraftig amerikanare om möjligt styrde kosan. På våren 1838 anlände Storey med en sparad summa af 250 dollars till den lilla staden South Bend i Indiana. M / Afven här egnade han sig åt tidningsarbete, först vid kasten, sedan såsom annonsoch notis-samlare, slutligen i egenskap af redaktör. Han gick igenom graderna utan fusk.
Det är ganska klart att så skulle ske. Hvad England beräknat, har inträffat, nemi. en större tillförsel och deraf följande sjöfart, från fiemmande orter, men huru kunde sjöfarten till Sverige bli större, när våra författningar icke åsyfta alt öka införseln, emedan vår tillgång på varor ali utföra sällan förslår att betacka införselns värde. Att sä är bevisas bäst genom utlagningen af Bankens silfver. Att vi ej kunnat införa än mera främmande varor, härrörer af tvänne skäl nemi. l:o emedan våra utförselsämnen icke ökats eller blifvit dyrare efter navigationsaktens uphäfvande än de förut voro, samt 2:o att vi följagteligen icke varit oaktadt tillitandet af Bankens silfver, i stånd att betala en större införsel. Missförhållandet mellan den stora och lilla handelsflottan har af Piili. Bonde blifvit för hans åsigter lyckligen påfunnet. Förrän i dag har jag aldrig hört talas derom, men det är vordet skickligt begagnadt för all väcka afundsjuka mellan landtmannens och köpmannens seglation. Hvad man ånyo åberopat om Norriges skeppsfart och hennes öfvervigt på vår bevisar, såsom jag redan sökt utreda, ingenting i denna fråga, ty från de Transatlantiska hamnarne, der tull-lindringarna gälla, anländer sällan något Norrskt fartyg, och på Östersjön samt Nordsjön, der Norrmäunen hafva öfvervigt i skeppsfarten, komma inga tull-lindrindringar i fråga. Orsaken hvarföre Grekerne förtjena så mycket på medelhafvet är utan tvifvel den att de kunna segla billigare än alla andra som befara detta haf. Det är äfven klart, att när Norrmännen hafva stor sjöfart, så skola de jemväl hafva stor tillgång på sjövandt manskap. Hr Gripenstedt har anmärkt det jag skulle hafva misstagit mig om Frih. Bondes mening rörande fartygs proviantering. Det tror jag mig icke hafva gjort. Innehållet af Frill. Bondes yttrande var ju det, att derest flera mindre skepp idkade kustfart, så komme mera proviant från hemlandet att på dem förtäras än eljest.
Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl Maj:ts nådiga befallning i remiss den 26 sistlidne April, tecknad å de Besvär, Rikets Ständers Justitie-Ombudsman i un - 7G derdånighgt anfort emot Hofrättens den 24 niistförutgångne Mars gilna Utslag i anledning af det utaf Advokat-Fiskalen Thure Arvid Billbergh, efter förordnande af bernälde Jostitie-Ombudsman, å Advokat-Fiskals-embetets vägnar, anställda åtal emot förre Riksdagsfollmäktigen Ola Månsson i Gårdlösa för öfverträdelse af gällande BankoReglemente, har Hofrätten öfver Besvären infordrat Ola Månssons underdåniga förklaring, som, med de remitterade och öfriga till målet hörande handlingar samt en af Ola Månsson den 24 innevarande månad till Hofrätten ingifven handling, härhos i underdånighet öfverlemnas; hvarjemte, enligt hvad Eders Kongl. Majit tillika behagat förordna, det åligger Hofrätten att eget utlåtande afgifva. I det öfverkla^ade Utslaget har Hofrätten af anförda skäl ansett det emot Ola tO Månsson angifna förfarande icke vara af sådan beskaffenhet., som i Ansvarighetslagen åsyftas; vid hvilket förhållande och enär frågan om tillämpning af sista punkten i I mom. af 78:de § Banko-Reglementet angående hvad Banko-Fullmäktige i der förutsatt lall hade att iakttaga, utgjorde ett ämne, hvarmed det icke tillkom Hofrätten att taga befattning, Hofrätten fann, att något ansvar icke i anledning af Advokat-Fiskalen Billberghs i denna sak förda talan kunde Ola Månsson ådömas. De för Hofrättens ofvanberörda åsigt i Utslaget åberopade skäl äro under 2:ne särskilda hufvudafdelningar anförda. I den förra har Hofrätten framställt, hurusom Rikets Ständer antagit, att ifrågakomne, redan i äldre Banko-Reglementet meddelade, förbud för ledamöter i Diskont-Direktion icke borde hänföras till de i Usta och 2<:dra §§ af Ansvarighetslagen åsyftade föreskrifter.
Utskottet kan icke tillstyrka detta förslag, af orsak, som det säger, att äfven under fredstid omständigheter inträffa, då transporter af Kronans effecter och manskap böra ske med den skyndsamhet, att tiden ej medgifver betings uppgörande derom med enskildte. •— Mera ledande och öfvertygande för Ständernes omdöme i denna sak, hade det utan tvifvel varit, om, ibland desse omständigheter, som Utskottet påstår under fredstid äfven skola inträffa, en och annan, såsom exempel, blifvit uppgifven. — Den, som icke trott sådane omständigheter böra kunna inträffa, torde det helt billigt böra ursäktas, om lian af Utskottets blotta påstående, att de finnas, icke kunnat derom blifva öfvertygad. Utskottet yttrar vidare: ”att upphäfvandet ”af rättigheten, att begagna kronoskjuts, skul”le öfverdrifvet uppjaga forlönerna, hvarigenom Staten komme att vidkännas en ökad ”utgift, som icke kunde beräknas, och der”af nya Statsbidrag blefvo en följd.” Denna af Utskottet yttrade, annars ganska berömvärda, motvillja emot nya Statsbidrag, Den 3o April e. m. j 55 månne den icke vid detta tillfälle med skäl kan anses vara yttrad på orätt ställe?
Af de» grund är ingen annan hjelp för delta Rike,'än att ätersörwisa detta bewillningS» förslag till SkatS-Utstor» tet, som bör up'eka alla möjcliga nya intrader, som de kunna upstnna samt wärkställa de indragningar de kunna göra af pensioners indragande och mera dylikt. Med eit ord minsta Rikets utgifter och öka Rikets in, komster. Jag will upgiswa hwatz jag som en enfaldig Landtman tror böra minsta Rikets utgifter och öka Dest Inkomster. De uplysta och kunnige böra känna mera. 1:0 Afwerstott pä hwatz Banque» tipburit af Förmöqeohelsmsgisten till Riksgäldsfedlarnes inlösande. De bord, realiseras ester r6§ procent, men skedde seda» - Den 16 December. dan esker Zg's procent. V nquen bar dsstitom ärlige" ifrån rtzoo, tills nu up„ >k zco v^o ärligen, ^marken Kviigl. Mitt eller Rikuns Ständer hrsrikallak Banque», aik för de upbnrne pennina sr adra redo och rökning. B sinneo oswustcuk böt sädanc afdrag, s Rikets stulo tili Bandi n. A'wen aknä. pä dewillni>,gs iumman. Dessutom har Banquen nplurit 200.002 R:dr af Disccrrcrne sorn ej waru paräkuade. 2:0 Akt StatS-Utstot-ttt jamtnckt betala B"n« 0U'!i j ränka och afbetalning pä w-ssa sörstom,' eller försträckaingar 7 procent ärligen, samt pä andra län ^ proccntS ärlig ränta, synes wara i dek strängaste. Vmquen synes wara inrättad art hjelpa Riket 1 nödens lid, men cj för ait suga must och märg af Rikerunderläkare. Banque, försträcker penningar ät DiSconter och privata för Z procents ränta. Således borde
Exped.Utsk. har endast ansett sig böra göra undantag i de punkter, der BorgareSt:s anföranden äro intagna, enär detta Stånd som part bör betraktas, men har ansett sig kunna så mycket hellre utesluta de motsatta meningarna, som dessa innefattas i den lanke, sorn af nuvar. Ständer blifvit anförd. Alt sedermera uteslutningar skett af motiverna för nuvar. Ständers beslut, är det, hvaremot jag nedlagt min reservation. Jag har ansett det vaia bättre att säga sanningen rött ut, än alt gå och bära något inom sig, och att en nations tanke tydligen uttryckes anser jag såsom en vinst för Konungen, isynnerhet i ett fall, som är så kinkigt som detta; ty då Konungen vet atti landet finnas sympathier, så väl för som emot den i fiå— gavar. förändringen, måste det vara så mycket mera angeläget, att Han kan vidtaga en åtgärd på grund af R. Sits fullständigt uttryckta mening och de motiver, hvarpå den grundas. Frih. Gederström, Jacob: I afseende på formen af expeditioner i allmänhet, anhåller jag att få till prot. förklara den opinion, att det vore mer än olyckligt, om den besynnerliga och utom ali form varande praxis skulle vidtagas, alt man skulle afskrifva Utsktns betänkln uti de från Ständerna utgående skrifvelse!’ eller i riksd.beslutet. En så högst ridicul anstalt hoppas jag aldrig blifva införd, och den skulle föranleda att expeditionerne samt riksd.beslutet komme att innehålla J af hela hillänget och således knappt läsas af någon. Det faller af sig sjelft, att de resume'er, sora 3o Den 9 Januari f. m. Exped.Utsk. ålägges uppsätta öfver R. St:s beslut, skola vara i möjligaste ruan korta, men dock fullständiga i afseende på sjelfva besluten. Hvad frågan om reciten angår, så torde Frih. Hamilton, som anmärkt att deri är uteslutet hvad 1 denna fråga vid i8(5års riksdag föreföll, då 2 Stånd stannade mot 2, medgifva alt vid i8i5 års riksdag blef ingenting beslutadt, tv då 2 Stånd stannade emot 2, kom saken att förfalla.
Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets, i Memorialet M 52 framställda, af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden godkända, förslag till ändring i 16 och 22 §§ Riksdags-ordningen, rörande vilkoren för valbarhet till riksdagsman, skall blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja; 4 Konstitutions-Utskottets Memorial M 72. Vinner Nej, är nämnda grandlagsändrings-förslag förkastadt. Omröstningen har utfallit med Fyratiofem Ja; och Tretiotre Nej. Sjette omröstningen. Den, som vill, att, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Borgare-och Bonde-Ståndens beslut, det af Konstitutions-Utskotlet i Memorialet JVs. 53 framställda förslag till ändringar i Regerings-formen och Riksdags-ordmngen, om riksdags hållande hvarje år, skall, med den förändring deri, som Memorialet «A?. 61 innehåller, blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Vinner Nej, är nämnda grundlagsändrings-förslag förkastadt. Omröstningen har utfallit med Fyratiosex Ja; och Tretiotvå Nej. Sjunde omröstningen. Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets, i Memorialet J\s 57 framställda, af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden godkända, förslag till ändring i 14 § 5 momentet Riksdags-ordningen, skall blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Den det ej vill, röste Den det ej vill, röste Vinner Nej, är berörde grundlagsändrings-förslag förkastadt. Omröstningen Konstitutious-Utskottets Memorial M 72. Omröstningen har utfallit med Femtiosju Ja; och Tjugo Nej. Åttonde omröstningen.
Då vederbörande Prestman, på sätt vidare föreskrifves, aflemnat förteckning å de inom Pastoratet, under förflutna året, förefallna Lysningar till ägtenskaps ingående, vare lian från, åtal för Embetsförseelser härutinnan fri, så vida detsamma ej inom 3:ne år derefter anställes; och böra alltid de anmärkningar, som, rörande Lysningssedlars chartering, emot Prestman göras, honom till förklaring communiceras, genom vederbörande Consistorium, som eger att densamma, med eget Utlåtande i ämnet beledsaga. 444 Exp. Utsi-, Förslag till and. Skri/p. N:o 275. §• i3- Ansvar för öfverträdelser emot denna Författning. 1:0 Vid. de tillfällen, då Embetsman eller énskilde Personer, antingen i ansökningsväg eller andra tillfällen, ega rätt att till Embetsverk, Domare eller Embetsman insända förseglade Handlingar, som med Stämpladt Papper böra vara försedde, åligger det insändaren att sådant fullgöra vid Tre R:dr 16 sk. böter och skyldighet att ersätta den felande Chartan, på sätt i o §. 3 mom. föreskrifver. 2:0 Domare, EmbetsOch Tjenstemän, Landtmätare, Notari! Publici och andra, som, vid Handlingars emottagande och utfärdande 1 och för tjenstebefattning, antingen underlåta att tillse, det de ingifna Handlingarne äro rigtigt charterade , eller att de för öfrigt derom gifna föreskrifter äro iakttagna, eller utlemna sådana Handlingar ocharferade, som charteras böra, eller dem med för -ringa Charta förse, eller ock eftersätta den dem genom denna Författning i allmänhet eller i synnerhet uppdragna tillsyn, bote för hvarje gång, han, i följd af åtal, blifvit lill förbrytelsen förvunnen, Sex R:dr 32 sk., och ersätte dessutom all den derigenom uppkomna förlust. 3:o Vederbörande Presterskap åligger äfven, att vid lika ansvar tillse, att det aflena hade - Exp. Utsi. Förslag till und. Slrifv.
Venstern begärde, att folketingets, d. v. s. dess flertals, åsigter skulle bestämma regeringen; högern kämpade med att uppbjuda sina krafter mot denna fordran, om hvilken den icke skulle hafva tålt diskussion medan den sjelf var vid makten, en fordran som otvifvelaktigt har hemul i vår grundlag, hvilken gifver folketinget supremati öfver landstinget, i någon mån der igenom att finanslagen först skall föreläggas detta ting, men i synnerhet på grund deraf att blott folketinget kan anklaga minístrame inför riksrätt. Men venstern begick det felet, att gå alltför våldsamt till väga. Parlamentarismen håller icke sitt intåg i ett land på en dag, och ett parti måste, för att kunna regera,. hafva andra förutsättningar än de rent författningsmessiga, men detta hade venstern icke. Den visade, att en tid bortåt kunde den störta den ena ministéren efter den andra, och skenbart med rätta kunde derför en venstermedlem en dag i ett opposition stal peka bort mot den dörr, genom hvilken ministrarne från sitt rum träda in i folketingssalen, och säga: » Vi hafva visat, att vi kunna tillintetgöra ministérer, öfver den dörren der borde stå Dantes helvetesinskription: * Ett inveckladt förhållande mellan jordegare och arrendator, infördt i den danska lagstiftningen genom en förordning af 1790 eller tidigare. Hed: s anm. » I, som inträden, låten hoppet fara ». — Men olyckan var, att .hvarje gång en högerministér afgick, kom en annan i stället. Yenstern kunde konsumera ministérer, men producera dem kunde den icke. Och just derfÖr att den icke kunde det sistnämnda, förlorade den slutligen också förmågan till det förra. 11 juni 1875 blef Estrup konseljpresident, och han lät sig icke konsumera. I början rådde en viss välvilja gent emot Estrups gods-egarministér, han var ju icke blott icke nationalliberal, han till och med hatade detta parti, om han än måste arbeta tillsammans med det. Men snart blef klyftan synnerligen djup, och vid utgången af sessionen 1877 visade sig tingen ur stånd att enas om en finanslag.
Liksom en sömnlös, hvilken sträfvar efter att insomna och låta sina nerver domna, kan upprepa några meningslösa ord, till dess de leda bort alla de oroliga hugskott, dem nattens dunkel föder, till dess de totalt bemäktiga sig viljan, så tvang han sig att idkeligen idisla promemorians ord: Bædeker, resmössa, resväska ... Ty så snart hans tanke vände sig åt annat håll, hissnade den som vid bredden af ett djupt, tomt svalg. Och åter och åter upprepade han maskinmässigt: Bædeker, resmössa, resväska ... Nu var allt uträttadt, och Kurt stod på tröskeln till sin fars toalettrum, för att ändock sjelf omtala sitt beslut. Hvit i ansigtet, med skälfvande läppar, stel hållning, steg han in och varseblef Alm, som i svart frack och ordnar stod framför spegeln och knöt sin halsduk. »Nej, välkommen Kurt! » – han nickade i spegeln, utan att vända sig – »Men säg fort, hvad du har på hjertat ... Jag skall just åka bort på middag.» »Var inte orolig ... Jag skall icke uppehålla dig länge. Jag vill bara säga dig, att det är slut mellan mig och Hedvig ... Du behöfver således icke vidare fortsätta din besvärliga roll utaf père noble.» »Men, hvad faen är det nu igen ... Slut säger du?» »Ja, och jag reser i qväll med nattåget till Berlin.» »Till Berlin ... I qväll ... Slut ... Jag vill hänga mig, om jag förstår det minsta.» »Jaså ... Jo jag sålde mig inte ... Det är väl det, som är så svårt att förstå, och det gjorde väl ett streck i räkningen.» »Men, Kurt, tänker du verkligen fara. Är det allvar Lyssna på mina ord ... Du är ju inte en smula praktisk sjelf ... Hvad skall du lefva på der ute Och hvem vet, hvad som der kan hända dig.» »Jag tänker blifva sättare på ett tryckeri till börja med ... Var du så lugn. Man brukar ju säga, att ondt krut förgås inte så lätt ...
När nu några af dem redan erkänt, alt det är en sådan åtskilnad emellan dessa capitel, att de ganska val kunna afliandlas hvart för sig; så hemställer jag, om ej lämpligast vore att bifalla Frih. Boyes framställning. Hans mening har nemi. endast varit, att det aldra capitlet först borde komma under öfverläggning, emedan deruti innefattas stadganden rörande de grundsatser, som han ansåge böra först afgöras. Jag önskar således, att R. o. Ad. täcktes tillåta ett sådant föredragningssätt, och är förvissad, att ingen mening derigenom blir undertryckt. Frih. Boye: Jag hade sannerligen väntat, att Frih. Gederström skolat lemna något afseende åt den skiljaktighet i princip, som framstår i i:sta och 2:dra capitlen. Första capitlet, som angår hemmansklyfningen, erkänner nödvändigheten af besuttenhet; 2:dra capitlet deremot, som handlar om afsöndring af jord, borttager detta villkor. Äfven frågar jag: kan väl den skilnad, som äger rum emellan båda capitlens olika principer, undfalla någon af eder, mine herrar? Lika med Frih. Cederström anser jag visserligen det i:sla capitlet ej vara något fullkomlighetsverk; men jag ser ingen våda deraf, enär den hufvudsakliga angelägenheten, nemi. besuttenhetens bevarande, der är respecterad. Deremot finner jag faran ensamt, eller åtminstone till största delen, ligga deruti, att i 2:dra capitlet är villkoret af besuttenhet borttaget. Likväl och för att ej uppehålla tiden med frågan om föredragn.sättet, underkastar jag mig hvilkendera metoden, som Hr Landtm, behagar antaga, blott jag är förvissad derom, att, ehvad man afgör i lista capitiet, man likväl ej binder händerna på sig i frågan om besuttenhet under de förhållanden, som afliandlas i det 2:dra capitlet. Hr von Rosen:
I förbigående må ock erinras, hurusom 60 § Regeringsformen angifver, att statsverkets extra ordinarie inkomster skola beräknas frän de indirekta beskattningarne medelst tull-, charta-sigillata-, bränvinsbrännings-afgift m. m., och det torde .derföre få ifrågasätta», huruvida det direkta beskattningssystemet skulle kunna uteslutande tillämpas utan föregående ändring af berörda grundlags-stadgande. Beträffande åter det af motionären föreslagna sätt för uttagande af den direkta beskattning, som under namn af allmän bevillning nu utgår, så innefattar detsamma i beskattnings-lagstiftningens historia icke någon nyhet, utan är tvärtom ett uråldrigt sätt att upptaga skatter, ehuru detsamma icke synes hafva varit i Sverige användt. Systemet kallas af vetenskapsmännen repartitions-systemet, i motsats till det i gällande Bevillnings-stadga tillämpade qvot-eller qvotitets-systemet, enligt hvilket i hela landet af hvarje skattskyldig uttages dess enskilda del eller qvot i afgiftcn. Ofvanbemälde korniterade yttra, i afseende å repartitionssystemets olägenheter, att striden mellan de särskilda delarne af landet blir framflytt id till sjelfva fördelningsåtgärden, dervid hvarje distrikt genom sina representanter naturligtvis sträfvar att erhålla så ringa del som möjligt. Det möter dessutom i sjelfva verket nästan oöfvervinneliga svårigheter att inom ett större land utfinna en rättvis grund för skatters uttaxering melian de särskilda provinserna och dessas särskilda stadso< h iandtkommuner. Också hade numera pade flesta ställen fördelnings-systemet, så vidt nya pålagor angår, blifvit öfvergifvet och i ett af de länder — Frankrike — der detta system ännu i större skala användes, hade man sett sig tvungen att till grund för uttaxeringen lägga en föregående särskild uppskattning af alla egendomar och efter de salunda funna egendomsvärdenas sammanlagda belopp inom hvarje af de särskilda distrikterna verkställa fördelningen mellan dessa.
Han svarar att, ehuru han ej erkänt för sig själf att han hoppats vinna hennes kärlek, han dock – drifven af en oemotståndlig känsla, hvilken stått öfver både hopp och fruktan – stannat hos henne. Han böjde sig för hennes visshet att hindren nu voro oöfvervinneliga, men han litade på att hon skulle säga honom när de ej mer voro det. Jag befinner mig, fortsätter han, ej längre i min tidiga ungdom och det är redan många år sedan jag var viss att aldrig kunna älska någon kvinna – hvilket jag först undrade öfver och kämpade emot icke så litet, men fann mig slutligen i omöjligheten och var snarare stolt än sorgsen öfver den. Men när den äkta kärleken, – hvilken genast lät förnimma sig som sådan – slutligen uppenbarade sig, då öppnade jag strax mitt hjärta för den med ett jubelrop! Jag brydde mig icke om att den kullkastade alla mina teorier eller störde den sinnesro, jag trodde mig ha vunnit för mitt återstående lif. Ej heller fruktade jag att det nya elementet skulle skada något af det, som redan förut utan dess hjälp, organiserat sig inom mig. Icke heller har jag gjort mig skyldig till den mer förlåtliga dårskapen att behandla min nya känsla, på människors vanliga sätt. Jag har hvarken bedt eller öfvertalat eller försäkrat Ty jag tror att ni tror på mig Er tillgifvenhet för mig är redan mycket – och hvad det andra angår så skall ni – då ni vill säga mig att hindren ej längre finnas – om tio år, ifall jag lefver, finna mig väntande alldeles som nu Hvad de världsliga angelägenheterna angår, så finnes det ett enda litet offer, jag gladt kunde göra för er: offret af mitt ljufligt sorglösa lefnadssätt, mitt absoluta oberoende, som mitt hjärta skulle hungra efter och som jag kämpat mången god kamp för att bevara. Det lättsinnigt visa lif, jag fört – och fört med afsikt – skulle jag icke kunna lämna för något mindre än er! Men nog med ord för det närvarande! Jag kysser era händer nu. Och vill ni mottaga min ännu outtryckta känsla, då skall mer och mer af den bli uttalad – eller förstådd – det vill säga om vi båda lefva. – Ni skall då bättre veta hvad det var, som gafs er i ett enda litet ord Och i ett senare bref: