Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I Bollnässtugans gästabudssal eller harrstuga, såsom den på helsiDgmål kallas, hade de två damerna, fru Hilda Jernberg, född Lönnberg, och fröken Ida G-avell, båda för tillfället förvandlade till delsbostintor, tagit sitt kvarter och mottogo där alla, som ville infinna sig för att höra de roliga berättelser med motiv från Delsbo och omnäjd samt de på en gång skämtsamma och melodiska sånger, som de visste att på äkta delsbomål och delsbosätt förtälja eller sjunga. Och gäster saknades ingalunda. Man stod tåligt i kö i timtal för att komma in i den för så stor publik aldrig ämnade stugan; envoyéer, ministrar och andra högt uppsatta personer anade besök, ja, till och med h. m. konungen hedrade de båda stintorna genom att med ofta ådagalagdt och uttaladt nöje åhöra deras föredrag och åskåda deras dans. I korthet sagdt, de båda delsbostintorna kommo, sågos, hördes och segrade — segrade med den omedelbara, naturliga fyndighetens och den behagfulla, okonstlade lefnadsfriskhetens vapen. Den ena af dessa damer, fröken Ida Albertina Gavell, Där kärlek i hjärtat bott en gång Kan aldrig dess minne dö: Det är som en hälft förgäten sång, Som en blomma gömd i snö. hvilken äfven efter nämnda vårfest låtit stockholmarne åtskilliga gånger — dels å Skansen, dels å Börsen samt i Vetenskapsakademiens hörsal och hotell Continentals salong — glädja sig åt hennes på en gång friskt hnmoristiska och lyriskt känsliga framställningsförmåga, har med anledning af det berättigade uppseende och den allmänna beundran hon allt mer tillvunnit sig på fleres begäran blifvit porträtterad i detta nummer af Tdun. Fröken G. är född den 4 november 1869 och syster till den för ungefär fyra år sedan under utöfvande af sitt ämbete i Alfta mördade kronolänsman A. Gavell. A f den vildhet i lynnet, hvarför dessa trakters invånare gjort sig kända, har fröken G. alltså fått ett dystert och outplånligt intryck. Emellertid må framhållas, att länsman Gavells banemän icke voro infödda alftabor, utan från Orsa finnmark i Dalarna inflyttade personer.
Till vinnande af erforderlig så'- kerhet, att de i denna Art. stadgade afgifter må i rättvist förhållande utgå , skall det åligga Mantalsskrifvaren , att för alla dem, som göra sina uppgifter muntligen, uppropa hvarje förbrukning serskildt, enligt dertill inrättade Columner , och efter hvar och ens yttrande, afgifterne införa , med iakttagande tillika af det, som angående TobaksAfgiften (Tobaksoch BränvinsförbrukningsAfgifterne) ofvan är föreskrifva. Om någon alldeles v^ndanhåller sig Mantalsskrifning, sedan med honom så förfarit är , som här nedanföre i 5:te Art. I §. 5 Mom. förordnas, bör den der stadgade utväg äfven i detta fall tjena till efterrättelse, att nemligen Skattskrifning verkställes, efterde upplysningar , som kunna inhemtas , och den uteblefne skylle sig sjelf, om någon ÖfverflödsArtikel , som uppgifvas bort , dervid kommit att uteslutas och han derföre får Laga ansvar vidkännas. Förekommer vid Mantalsskrifningen skälig anledning , att en eller flere för; BeviUiilngsUtsi. Betänkanden. 217 bruka sådane öfverflödsvaror, derföre de bort, men försummat att sig angifva; och kunna 2ine för god fräjd kände män sådan anledning bestyrka, varde de genast vid ansvar af Skattskrifvaren hos landshöfdingen tillkännagifne , för att befordras till laga handläggning. Mantalseller SkattSkrifvare s genom hvars uturaktlåtne uppmärksamhet, någon från afgift för öfverflöd obehörigen blifvit utesluten, skall sjelf betala sadan afgift och plikta fyra gånger dess belopp till de fattige i den Församling, der origtighet sig tilldragit; Eeträdes han annan gång dermed , blifve han på ett halft år suspenderad, och tredje resan miste tjensten.
»Alltså, som det heter i Italien, den lyckligaste natt, mina herrar. Lilje ligger i rummet bredvid min sängkammare.» Konungen vände sig mot kammarpagen grefve Lilje, hvilken jämte sin kamrat Peyron, de båda »skrifvarne» Adlerbeth och Rosenstein samt den surögde lif läkaren Salomon – alla lägre i rang än de andra hofmännen – stod längre bort i rummet. Grefve Axel-Gustaf Lilje tog med en stor fot ett vingligt steg framåt och bugade sig tafatt. Han rodnade alltid, när hans namn nämndes, och hans blå ögon stodo på skaft, som en mörts, på sidan om den alltför smala näsan. Det var en högväxt nitton års yngling med hy som smultron och mjölk och ett par stora hvita tandrader. Kungen nickade svagt åt kammarpagens håll och gick in i sitt arbetsrum. Därute i audienssalen förändrades stämningen, då han försvann, som när predikan slutar och musiken begynner i en kyrka. Under kväfda små skratt och ömsesidigt klappande på skuldrorna spridde sig de svenska herrarne genom palatsets trånga, med dryader i löfgungor och nereider på vass-stänglar målade korridorer. Inne i konungens arbetsrum låg posten, som en kurir nyss lämnat, på ett förgylldt spegelbord. Gustaf hade redan genomögnat den. Dess innehåll surrade för hans öron som ordmönstret till en oskrifven dikt för en skalds, och som skalden väntar att orden af sig själfva i hemlighetsfull frändskap skola finna hvarandra och bilda en ny skapelse, brukade också konungen låta namn, upplysningar och förslag af sig själfva gruppera sig och skapa planer och beslut. Men en dof oro hindrade denna afton hans sinnes arbete, och rolöst vandrade han af och an i rummet. Det var ett äkta italienskt palatsgemak, smalt och högt, som takets målade loggia mot blå himmel gaf ett ökadt intryck af luftighet. Solnedgångens ljusflod strömmade in genom de öppna fönstren, och staden utanför fyllde den tomma vidden öfver de stora förgyllda möblerna med södersommarns aftonsång af skratt, visor och springbrunnskvalp. En beklämmande ensamhet föll öfver den svenske konungen. Det var icke något nytt.
» Tänk, jag trodde hon var fullväxt », invände furstinnan, » jag trodde icke, att madame tog emot späda barn i pensionen. » » Fullväxt är hon naturligtvis; j a g vet icke jag sagt annat. » » Ja, då måtte h o n väl kunna reda sig ensam. » » För er ryska kvinnor går naturligtvis allt an, men för en annan. » » Ja, vi engelskor, åtminstone de bättre, göra det ej. » » Då hör lady Threaton troligen till de sämre, hvilket förefaller litet eget, så god, gammal klang som det namnet har. » » Har haft, j a », replikerade genast miss Marthe Brook, » den nuvarande herrn tror jag ej man hör stordåd om. » » Skulle jag ett ögonblick få tillfälle att yttra, hvad jag vet o m familjen », sade madame, ej utan en liten spets i talet, » så är det, att gamle lord Threaton till Threatonhill vid fyllda sextio år gifte om sig med en ung dam från ett annat land, och alt han flackat världen rundt med henne i Uere år och betett sig s o m en narr s o m alla andra nygifta gamla gubbar och låtit sin fru strö guld omkring sig, s o m om hon haft ett haf att ösa ur; och nu är herrskapet på väg hem till det gamla stamgodset, som då blir för trångt för den unga ladyn Threaton o c h dottern i förra giftet lady Cecilia, som då i sin tur lyfter vingarne och kommer hit. Och det är nu mindre underligt, ty styfmor och styfdotter ha nu en gång för alla litet svårt alt rymmas under samma tak. Men att hon kommer ensam, det är det egna i saken och obehagligt i högsta grad för mig, då den sista delen af resan är så högst besvärlig för ett ensamt fruntimmer under denna årstid och verkar mycket nedslående, så att hela omgifningen får ett bedröfligt utseende. » Madame var riktigt upprörd, det var tydligt, att den nya pensionären stått mycket högt i hennes tank!, men nu genom detta, att anlända ensam, var på väg utför det sluttande planet. » Om någon härifrån kunde möta henne vid stationen och hjälpa henne ombord på ångbåten, så vore väl saken lätt hjälpt. » Det var sankta Marina, som kom fram med detta förslag.
I sådant läll anser jag detta vara föräldrarnes eget fel, ty 0111 de rätt uppfostra sin dotter, så kan icke något dylikt hända. Skulle det dock någon gång kunna inträffa, så är det sådana naturanlag hos dottren, att insen lag kan stäfja henne, utan hon gifter sig i alla fall, antingen föräldrarne förbjuda henne eller icke. Det är således min innerliga öfvertygelse, att, lör att skydda det vackra förhållande, som bör ega rum mellan föräldrar och barn, Utskits förslag bör bifallas. Frih. Armfelt: De åsigter, sorn Frih. Cederström fram ställt, hafva af Gr. Sparre blifvit vederlagda på etti sådant sätt, att jag dertill har ingenting att tillägga. Jag vill blott nämna att jag icke kan inse hvarför en flicka, medan hennes föräldrar lefde, icke skulle hafva samma förmåga att utöfva en rätt, som hon hade, ifall de voro döda. 368 Den 13 Maj e. m. En talare, som uppträdt emot Utsk:ts förslag, har dervid åberopat Irsta mom. af Gr. Sparres reservation, nemi. »då det är en regel i lagstiftningen att man ej bör lagstifta för en ny princip, utan endast i det fall att ett verkligt behof förefinnes, och då något behof af förändring i lagstiftningen orri giftomannarätt icke, så vidt jag förnummit, gifvit sig allmännare tillkänna». Nu är det min öfvertygelse att ett verkligt behof af förändring i detta hänseende förefinnes. Ett bevis härpå är, att Bonde-St. bifallit Betänk:t utan votering, och Borgare-St. har bifallit det med stor pluralitet. Det är också klart att det lätt kan inträffa, då en mera obildad fader, broder eller slägtinge har rätt att bestämma öfver en qvinnas hand, att han sätter sig emot hennes giftermål af ganska obetydliga skäl. Man vet ganska väl att inom vissa klasser af våra Svenska jordbrukare råder en aristokrati, med hvilken knappast någon kan jemlöras, och att en man, om han tillhör en lägre kass än den egentliga bondens, han må eljest vara så bra kar! som helst, kan omöjligen hoppas på den lyckan att få en bonddotters hand.
Att med Transport-sedlarnes inlösen och afföring, så länge några sådana ibland Allmänheten utelöpa, må, såsom hittills, förhållas ; 7:0) att, i hvad som rörer penningars insättning för räkning i Vexel-Banken samt omföring från den ena räkningen till den andra, det hittills brukliga Expeditionsoch Bokförings-sättet hufvudsakligen bibehålies, med de förändringar, som blifva en följd af större Sedel-valeurernes emottagande lika med Små-sedlar uti Bankens Cassör; 8:0) att, i afseende på detaillerne af vexling, expedition och bokföring, Fullmägtige uppdragas att vidtaga sådana åtgärder, och stadga sådana föreskrifter, som 54 B aneo-Ut skottets Memorial N.o Qo. pröfvas bäst uppfylla det åsyf-* tade ändamålet samt medföra de säkraste controller, Af Herrar Banco-Fullmägtiges ospart da möda och verksamma nit vid utföran-, det af Rikets senast församlade Ständers dem gifna uppdrag, angående upplysning gars införskaffande om Pappers-tillverkning och Sedel-fabricalian i andra länder, med hänsigt och tillämpning å Svenska Sedelmyntet , äro de framlagda resultaten , (betraktade såsom första stegen på en förut obeträdd bana), enligt Utskottets åsigt, för denna korta tidrymd lika oväntade, som i och för sig sjelfva tillfredsställande.
St:r såsom exempel i underd. uppgifvit, att då fråga vore om flere till Ädelforss GuldVerk anslagne hemmans indragning till Staten , samt desse Hemman , om icke förr, efter då gällande ArrendeContracts upphörande, liemfölle till Kronan , desamme da Liefve användbare, för behof af ifrågavarande beskaffenhet. Då R. Sl:r således, efter Utskottets tanka, gifvit en bestämd anvisning å de under Ädelforss lydande (lemman till godtgörande af Sökandernes hos Staten egande ostridiga fordran, uti hvars utbekommande de redan en längre tid blifvit uppehållne anser ock Utskottet de af ifrågavarande Hemman och Lägenheter, som K. M:t pröfvar dertill tjenlige, böra för det ifrågavarande behofvet användas; men då Statehs rätt fordrar, alt Sökanderne icke erhålla större del uti desse hemman och lägenheter , än som emot deras fordran verkeligen svarar, tillstyrker Utskottet: att R. H. St:r må hos K. M:t i underd. anhålla, alt noggrann undersökning och värdering af de under Ädelforss lydande samt af Sökanderne uppgifne Hemman och Lägenheter, mätte verkställas, samt införsel Sökan - Betänkandcn, N:o 275. 343 SÖkanderne meddelas i sa stör del af desse hemman och lägenheter, som K. M:t, efter en fullständig utredning af förhållandet i Nåder pröfvar, emot deras godkände och nu innehafvande fordringar svara. I afseende på användandet af den del af så val Ädelforss som Pauliströms Jernbruk med underlydande hemman, som återstår, sedan CanzliRådet af Wetterstedt och IIofRättsRådet Adlerbrandt blifvit för deras fordringar förnöjde, så instämmer Utskottet uti den af K. M:t yttrade åsigt, att bibehållandet af desse Egendomar icke kan vara för StatsVerket förmonligt, hvarföre ock Utskottet i likhet med hvad K.
Brefvet den 12 Maj iS32, årligen 2,000 R:dr. Kongl. Rummen, Thea ter-Inrättningen. Boställen för : Förste Direktören,hvars boställs-lägenheter för närvarande äro uthyrda till Herr Stats-Rådet m. m. Friherre Lovisin. Hyresbeloppet tillfaller Theaterkassan; Hof-K a pell mästa ren, Brandmästaren. Källar-rum, för hvilka hyran tillfaller Theater1 assan. Boställsrum för Direktören för Scenen, Direktören för Ekonomien, Kamreraren, Sekreteraren, 132 Landtmäteri Kontorets hus 15,oo o: f. d. Lif-Bustkammaren och Orangeriet vid Carl XIIl:s torg 7,000: - Utrikes Stats-Ministerbo-\ stället med f. d. Utrikes I In forma trieen» Elever, Magasinsföreståndare.. Land tmäteri-Konloret. Boställe för Öfver-Direktören vid Landtmäteriet Lif - Rustkammaren är af Kong). Majit nådigt upplåten åt Professor Mosander till brunns-inrättning. Orangeri-b yggnaden begagnas tili restauration, emot hyra, som Öfver-Ståthållare-Embelet uppbär.. Expeditionens hus och \ 46,000:: — II. K. H. Fatbur Kron-Prinsens f Minister-bostället upptages till alla delar af H. EKerr Stats-Ministern för Utrikes Ärenderna. d. Utrikes Expeditionens bus innehafves af Colonial-Ärendernas Expedition. Krigs-Kommissarien Obitz.. Hof-Fouriren "Wistrand, Åldtfru och betjening vid II. K. H. Kron-Prinsens Fatbur. II. K. H. Kron-Prinsen« Fatbur begagnas till tvättoch tork-inrättning samt boningsrum för betjening. fl. K. II. Prins Carls Stall 7,000: Stall och Vagnshus för H. K. H. KronPrinsens räkning.
Det möter icke ens särdeles smärighct att lämpa sädan Theori till en Coloni, eller till en Stat, hmilken, efter fullkomlig upplösning as alla äldre Samfundslagar och omstörtning af all slags gammal ordning, skall änyo uppresas och bildas. Men att lämpa densamma till en gifmen, ännu oupplöst Stat, som har qmar sina gamla former, och der man icke tror sig genom dem hafma särdeles lidit, 640 Expeditioner till RikS-StLnden. samt der göra dell gillad och werkställbar, detta blir swarare, kanske omöjligt, om man icke troget följer den grundsats att gä steg för steg, längsamt undersöka, men med stadig hand och fast föresats genom ljus och laglydnad bereda förbättringarna. Man wet hwad man har, och den som känner sig lycklig, sätter ej gerna sitt eget och Samhällets lugn pä »vågspel. Det är en gammal och, som jag tror, ännu af Statskonsten godkänd sats, att ingen wäsendtlig förändring uti Samhälls-författningen bör »verkställas, blott för det man förmodar den bliswa nyttig, om den icke tillika befinnes nödwändig. Just denna grundsats leder mig till att önska »varsamhet i detta högst wigtiga och tillika rätt grannlaga ämne. Om derföre de hittills förorättade Medbvrgare-Classer winna upprättelse och intagas ibland Nationens Representanter, wagar jag tro det uödwändiga as förändringen wara gjordt. De hafwa redan genom Riksens Ständers beslut om blifwande Bewillnings-Taxeringar wunnit något, »nen icke allt hwad de billigt kunna fordra. Ett ännu större steg till theorctisk fullkomlighet were deremot wädligt att besluta, eller ens tillstyrka, innan Allmänheten derom fattat bestämd öftvertygelse och kan anses färdig att wilja lemna fullt förtroende ät en ny sakernas ordning. För Sweriges bestånd är framför allt annat angeläget, att sinnena hällas förenade. Hwar och en, som älskar sitt Fädernesland och inser dep sanna interesse, undwiker derföre sorgfälligt att utströ nya oenighctsfrön. Skulle detta icke ske genom en total förändring af Representationen?
Är denna sats antagen för illgerningsman, så måste han ännu mera gälla för de undersåtare, som intet ondt gjort. Huru kan då högsta makten i samhället anbefalla någon undersåte att äfventyra sitt blod i krig. Om en Regering må kunna, för den allmänna säkerhetens skull, utgjuta egna undersätares blod, huru 23 2 Den 28 April. skall hon äga göra det med andras? Följden af dessa slutledningar måsle blifva förbud för hvarje krigare alt skjuta på fienden; och oin man å ömse sidor handlar lika conseqvent, så lärer intet annat återstå, än alt fånga hvarandra med snara, och alt i den mån sådant lyckas, insätta de erhållna fångarna i celler att förbättras, så att de aldrig mera föra krig. Detta medförer naturligtvis en stor besparing och betydliga förändringar i krigsväsendet; sä att en stor del af dess anslag kan öfverföras till fångvården och göra hennes medel tillräckligare. Till sådana slutsatser leder delta systems följdriktiga utförande. Man behöfver blott betrakta det nogare, för alt finna dess brist på sammanhang. Hr Dalman har anmärkt, alt det blott vore eli undantag, om någon från correctionsinrättningarne utgått förbättrad. Hvad äro dessa inrättningar, eller hvad åsyftades åtminstone i början med deni, om icke just detsamma, som man nu vill med ensambelsfängelser åstadkomma? Huru lofordades icke dessa inrättningar, när de stiftades? väntade man sig icke då af dem alla de herrliga frukter, som cellsyslemet nu skall bära, och huru hafva dessa förhoppningar slagit in? Jo, såsom Hr Dalman säger, att nästan intet exempel är, alt någon genom dem förbättrats. Tänk om det nu ginge på samma sätt med ensamhetsfängelserna? — Hr Dalman har vidare sagt, att fängelse alltid mäste anses såsom straff, emedan fångar alltid vilja rymma; att det är beqvämare vara fri än fången, och att fängelset, när man ingen verksamhet får, är ännu odrägligare; att således ensamhetsfängelset, tilläm pri <11 i sin största stränghet, drifver fången all mera än eljest söka sin frihet. Må vara, men det finnes äfven i detta fäll undantag.
Staden är anlagd under Konung Gustaf II Adolfs regeringstid år 1622, förnämligast med afseende på den reseoch gårdfarihandelsrörelse, som derstädes än i dag idkas och hvaraf stadens bestånd hufvudsakligen beror. För öfrigt grundar sig detta på vanlig bodoch minut-handel, fabriker och handtverkerier, samt endast i mindre mån på jordbruksskötsel. För reseoch gårdfari-handeln, som med drift sträckes till alla delar af riket och äfven till Norrige, uppköpa stadens handlande högst betydliga partier af inhemska linneoch i synnerhet ylle-väfnader från Skåne, Halland och Småland samt äfven från andra orter, af hvilka yile-väfnaderne till stor del stampas, färgas och beredas inom staden och i dess grannskap till tjenlig handelsvara; hvarförutan stadens handlande äro förläggare till eller uppköpare af betydliga andelar i de bomullsväfnads-artiklar, som tillverkas i staden och egentligen uti den landsort deromkring, hvarest väfnadsindustrien har sitt säte. Bodoch minut-handeln med vanliga köpmanna varor är deremot inom staden föga vigtig, i anseende till stapel-orten Götheborgs nära belägenhet; inen omsättningen på stadens torg med lundtmanna-produkter, och isynnerhet spanmål, är ganska liflig, så att en stor del af Skaraborgs läns invånare och de jordbrukare uti Elfsborgs län, som vanligen afföra deras öfverskotts-spanmål till Borås, finna derstädes säker och merendels förmånlig afsättning dels till stadens inbyggare och handlande, samt dels för det mesta till allmoge och uppköpare från de staden omgifvande folkrika trakter, som räknas till gårdfarihandels-distriktet och i hvilka jorden icke framalstra!' nog spanmål för folkmängdens behof. Af fabriker förtjena färgerierna egentligen att särskildt nämnas, såsom varande af större betydenhet. Goda handtverkerier af alla 36 nödiga slag, deribland garfverietmed vidsträckt rörelse, saknas icke inom’ staden; och för öfrigt bedrifvas både fabriksoch handtverksnäringarne med ordning och omtanka.
Då enligt 3a § 4 inom. ett dylikt kontrakt kan uppgöras för tiden ända tills lärlingen uppnått myndighetsåldern, bör ett sålunda upprättadt kontrakt icke heller kunna derförinuan ensidigt brytas, hvilket likväl inträffar genom stadgandet i 33 § att lärlings-kontraktet anses hafva förfallit, om lärling vid 16 eller 18 års ålder visar sig ega den skicklighet, att han kan till gesäll antagas. Utskottet hemställer derföre, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att 33 § i fabriksoch handtverks-ordningen mätte få följande lydelse: En hvar, sorn uppnått 18 års ålder och vunnit nöjaktig färdighet och kunskap i något handtverk eller annan handtering, samt derom företer betyg af sakkunnig och trovärdig person, vare berättigad att, så vida han begått herrans heliga nattvard och något icke är emot hans frejd alt anmärka, af vederbörande fabrikseller handtverks-förening i stad, der han vistas, eller, om han är boende på landet, af vederbörande socken nämnd förses med gesällbref, emot lösen af i r:dr. I fabriksföreningens stäile, om sådan ej är att tillgå, eger magistrat alt gesällbref utfärda. För den, som visat sig hafva synnerliga anlag för det yrke han valt och derjemte gjort sig känd för stadga och pålitlighet, må i afseende på åldern det undantag få ega rum, att han vid fyllda 16 år kan till gesäll antagas. Lärling må dode icke Jtiil gesäll antagas, förrän han sitt lärlingskontrakt juli gjort. Hemställande Utskottet slutligen, att r Allm. Besv.- och Ekon.-Vlskoltets Belänkande, N:o 97. 17 alt, med undantag af de punkter, i hvilka Utskottet tillstyrkt underdånig skrifvelse lill Kongl. Majit, öfrige vid handelssamt fabriksoch handtverks-ordningarne af den 22 December 1846 framställde, ofvan omförmälde anmärkningar icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Juni 1848.
Också göra de aldrig annat än byta – och der har väl minst varit åtta Guvernantskor redan, och det är visst inte underligt att ingen stadnar qvar. Den sista flyttade, derför att hon intet ville plocka upp saxar och fingerborrar, Flickan med flit kastade i golfvet.“ „Ja; det är alldeles förfasligt“ sade Fru Björk. „Fröken, som är bara ett barn har kammarjungfru och egen matlagning, och när hon intet tycker om det, som står på bordet, kastar hon tallrickar och glas i golfvet, och sparkar och slås och rifs, och föräldrarna låta henne göra allt hvad hon vill. När hon blir ond kallar hon Far och Mor för du, och der fins ingen hon är rädd för utom sin Bror. Också får hvarken han eller hans hustru komma till Winäs, ty hon kan ej tåla dem, sedan han sagt henne sanningen, kan man tro.“ „Nu sägs det väl att hon är sjuklig“ tillade än ytterligare Mamsell W., „men hon gör sig bara så, hvar gång hon vill ha sin vilja fram, och ljuga och sätta ihop folk.“ „Det var just ingen presant för Mamsell att rekommendera Mamsell dit“ sade Fru Björk. „Jag tycker, den der Mamsells Fars Vän, som skaffat Mamsell dit, och var så angelägen att Mamsell skulle få åka med oss, kunde väl hittat på ett bättre ställe.“ Detta och dylika samtal hade den verkan, att Margareta utan stor saknad lemnade sina reskamrater – likväl erhöll hon äfven nu bekräftelse på sin tro, att menniskorna oftast mena bättre, än de synas göra det, ty sedan Fru Björk tagit afsked af henne, tillade hon: „Lilla Mamsell, om, hvad som nog kunde inträffa, Mamsell snart blef åter brydd för en plats, så låt mig få veta det; kanske jag kunde skaffa en,“ och detta välvilliga anbud upptogs med tacksamhet af Margareta, som i alla fall härledde det sårande sätt, hvarpå man så ofta söker att intränga i andras förhållanden, ifrån tanklöshet och oförstånd, hvilka väl också lättare än afgrundsplantan, elakhet, kunna rotfästa sig i menniskans ostadiga hjerta.