Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När härtill kommer de visa och aldrig nog beprisade steg, vår Nådiga Konung vidtagit, att genom Faderliga förmaningar heldre än stränga Påbud, söka bos sina Undersåtare inplanta den smak för tarfvelighet och ärbara seder, utan hvilka alla prohibitiva Författningar förblifva frugtlösa; så tror jag, att ifrån en Landsfaderlig Regerings sida, allt är gjordt hvad Nationen kan äska 3 det tillhör nu Undersåtarena, att ställa sig dessa Faderlig* råd till efterrättelse. Härtill behöfves inga Sollenna Öfverens* kommelser, utan en fast föresats hos hvarje enskildt att verka till gemensamt väl. Man hör ofta välmeningen yttra den fromma önskan, att exempel måtte gifvas ifrån, som det heter, högre ort. Jag är öfvertygad att det verkligen sker, men att det tillika icke gör tillfyllest. Här kan jag ej låta tillfället gå mig utur händerna, att bestrida den värda Ledamotens yttrade mening, att Ridderskapet och Adeln vöre det Stånd där mästa Luxen utöfvades, och de mästa efterdömen deraf förspordes: Det kan väl här ej fråga vara om de förnämsta detta Stånds Medlemmar, hvilkas Rang, höga Em* beten och andra förhållanden i Staten, gör för dem till en nödvändighet, att hvad man kallar representera eller för att ej afvika ifrån da af alla Civiliserade Nationer antagne bruk Ridd, och Ad, Prot, JL-iL ÖJ, 66. Den 27 December, och plägseder, omgifva sina Personer med en Viss glants , svarande mot Statens och den egna värdighet de bekläda. Med en sådan förutsättning torde förberörde beskyllning böra an. ses såsom mindre rättvis. Mängd n af detta Stånds Ledamöter äro i afseende på sina lönirgsvilkor eller andra dem tillhörande yrken , såsom mindre riktande, icke i tillfälle att täfla med andra , mindre öfverträffa dem i lysande lefnad, och jag vågar flitt påstå, att de fläste äro för Ädelt tänkande för att söka ett tvetydigt värde i annat än i sådana egenskaper, som gifva dem ett rättmätigare anspråk på Medborgares aktning.
Jag fruktar icke, att min urskilning i detta full bedrar mig, icke heller att den skall bedraga R. o. Ad. För öfrigt bar jag sökt att skilja skenet ifrån saken. Skenet är, att ordning och reda skall uppkomma i räkenskaperna, hvilket till en del Ufven är sak; men saken är, att en lön, som if>i5 bestämdes till 1,200 r:dr, nu skulle uppföras på stat till högre belopp. Jag har aldrig funnit, att, när en lön en gång blifvit förhöjd, den sedermera vid en kommande riksdag blifvit nedsatt. Detta är också en del af sjelfva saken. Jag skall icke vidare besvära R. o. Ad. med något yttrande i detta ämne. Frih. Boye: En värd ledamot, Frih. Gederström, har ganska riktigt vidrört ämnets ena sida, och man kan icke förebrå Hr Frih., att han icke äfven vidrört den andra; ty han har behagat medgifva, att örn i goda år staten tappar, vinner den under härda år, och han har äfven erkänt, att ernbetsmän kunna tappa vissa år. Nå väl! hvad följer häraf annat, än att ena årets förlust ersättes af det andra årets vinst. Denna sanning är så gifven, att den på samma gång upplyser och vederlägger allt, hvad Frih. Palmstjerna sagt; ty just af Hr Frih:s påstående hemtar jag stöd för min motbevisning, att det ena årets förlust ersättes af det andra årets vinst. Jag skall icke vidare uppehålla R. o. Ad:s tid, emedan jag anser det omöjligt, att någon finnes, som icke förstår frågan. Hr Dalman: I enlighet med hvad jag yttrade, då jag första gången hade ordet, hade jag ämnat att, sedan första frågan om de föränderliga riksmarkegångarna blifvit afgjord, framställa den propos., som Hr Stuart emedlertid antydt och som utgör sednare delen af Hr Santessons reservation, och jag får således instämma med Hr Stuart deruti, att all spannmålsberäkning under lönerna måtte vid nuvar. tjensleinnehafvares afgång försvinna. K.
Men tillräcklig klarhet i sitt beslut fick hon dock inte förrän på aftonen, då hon var helt ensam i sitt rum och inte hade något mera att uträtta. Om han lofvar att ge mig fyra daler i veckan att skicka hem eller hälst två och att flytta tillbaka till Finland, när vi ha tillräckligt pengar, så tar jag honom. Det var hennes sista tanke, innan hon somnade. Men då hon följande morgon meddelade sitt beslut åt Tuominen, var det som om orden fastnat henne i halsen, så att hon inte kunde begära mera än två dollars för de hemmavarande, och till och med för det tyckte hon sig skämmas, ehuru Tuominen villigt gick in på alt. Han var visst inte den, som skyggade för att lofva hvad som hälst. Så bestämdes det, att de skulle gifta sig om tre veckor. Först yrkade Lena på sex veckors uppskof, så att hon kunde bli ordentligt förelyst i sin hemsocken, men då Tuominen bestämdt försäkrade henne, att lysning var onödig enligt amerikansk lag, så prutade hon af tiden till tre, men därunder gick hon inte. Hon ville att bref om saken skulle hinna fram till modern, innan det var gjordt, eller åtminstone samtidigt. Och därvid blef det. Tuominen var als inte oäfven såsom fästman. I grunden förargade det honom betydligt att han tvungits till en sådan ytterlighet som att gifta sig, men han var för klok att visa det, innan han fått makten i sina händer. Så länge Lena inte var bunden fast nog, var det bäst att fara varliga fram, man visste aldrig hvad hon kunde företaga sig. Han hjälpte henne så mycket han kunde med arbetet, hemtade då och då små presenter och var inte mera närgången än hvad en fästman anständigtvis kunde vara. Men hans sura ögon blänkte altmera ju längre tiden led. Lena å sin sida tänkte oaflåtligt på huru det skulle gå för henne såsom gift, ty trots all skenbar hygglighet hos den tillkommande gemålen, kunde hon inte värja sig mot en oklar och oresonnerad känsla, att han ändå inte var rätt att lita på. Men så länge han inte visade sig från någon värre sida än hittills, kunde hon häller inte tro honom om något egentligen dåligt.
Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 19 dennes e. m. på bordet lagda utlåtande Nto 58, angående väckt fråga om förändradt använ dande af böter för vanvård af nummerhäst. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, med föranledande af gjorda anmärkningar, Lag-Utskottets betänkande Nto 12, i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition, angående ändring i 23 kap. 1 § Bättegåns-balken, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 18 April 1849. Prot.-Utdrag den 22 Mart 1851. 201 S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedanstående utlåtanden och memorial: N:o 72, angående restitution till regements-skrifvaren A. G. Enell af för högt beräknad och erlngd lönebevillning; bifölls. N:o 73, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 45; ladet till handlingarne. N:o 74, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, i fråga om afsöndring af jord från f. d. Löjtnants-boslället vid Vestgötha-Dahls regemente, Stommen N:o 1, till utvidgande af Jerns församlings kyrkogård inom Elfsborgs län; bifölls. N:o 75, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående upplåtelse af jord från trumpetare-bostället vid Kalmar regemente, Lilla Okna N:o 2, i Jönköpings län, till plan för socknestuga och skolhus åt Ökna församling; bifölls. N:o 76, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående arrendatorn A. Söderholtz’s underdåniga ansökning om godlgörelse för den vid hans tillträde till arrendet af Kungsbergs kungsgård befunna husröta; bifölls.
Sker sådan förbrytelse andra gången eller oftare, bote förbrytaren 40 r.-dr hvarje gång; och vare, med undantag af gästgifvare, hvar, som är till bränvinsniinutering berättigad, men tredje gången sin minutering srätt, på sätt nu sagdt är, olagligen utöfvar, näringsrättigheten för alltid förlustig. § 49- Utskotten hade för denna § föreslagit följande redaktion: ”Beträdes någon, under den lid, han är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning, med fortsättning af samma förbrytelse, skall han för hvarje gång, lian derför lagföres, plikta det belopp, sorn för den ololliga bränvinsförsäljningen, efter dess särskilda art och beskaffenhet, blifvit bestämdt.” 24 Bevil/n.-, Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. Detta förslag iir bifallet af Borgareoch Bonde-stånden, men ogilladt af Ridderskapet och Adeln samt återremitteradt af Preste-ståndet, efter anmärkningar, att förslaget afveke från den grundsats, som var antagen ej blott uti den nu gällande 49 § utan äfven i 41 §, sådan denna § blifvit af Utskotten föreslagen, att nämligen ansvar bör ådömas för hvarje gång förbrytelse sker, äfvensom att det nya stadgandet skulle hafva till följd att å landet icke någon skulle kunna mer än en gång vid hvarje ling ådömas det för oloflig bränvinsminutering stadgade bötesbelopp.
Den af Utsk. föreslagna nedsättnirigen af enkelt porto synes mig motiveras på ett ingalunda tillfredsställande sätt. Utsk. säger, att den skulle medföra såväl större lätthet för allmänheten, som äfven fördel i afsrde å upbörden. Efter min tanke blir förhållandet i första afsrdet tvärtom, ty ännu under många år torde flertalet hafva (ältare att betala !2jy öre med 4 sk. Bko, än att erlägga 12 öre jemnt. Om detta icke kan gälla om Stockholm, der man har tillfälle att förse sig med lämpliga myntsorter, så eger det destomera sin tillämpning på landsorterne, der sådant tillfälle saknas. f afs:de å upbörden blir hela skillnaden, att man i räkenskaperna finge upföra en decimal, ty någon ny kolumn behöfdes alldeles icke. Då man derjemte besinnar, det R. S(:r föreslagit att öka Postverkets utgifter med hundratusentals Rdr, så torde det icke vara skäl att på samma gång och utan något egentligt behof minska dess inkomster med e 30,000 Rdr, hvartill nedsältningen är beräknad att upgå. Jag får på dessa grunder anhållä om afslag å denna punkt i Betänk. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag är öfvertygad att allmänheten, dä den slipper betala detta halfva öre, nog också skall finna utväg att erlägga postafgiften. Utsk:s förslag instämmer med K. M:s Förslag; och då det är af erfarenheten ådagalagdt, att ett lägre porto framkallar en lifligare brefvexling samt således ökar Postverkets inkomster på ett med allmänhetens fördel öfverensstämmande sätt, tror jag allt skäl vara för handen att bifalla Utsk:s här gjorda förslag. Den 14 December. 259 Hr Carleson: Då jag sist hade ordet, glömde jag erinra derom, att både K. M. och Utsk, erkänt, att denna nedsättning vore endast tillfällig, och att man önskade framdeles kunna bestämma portot till 10 öre. Den nu ifrågav:de förändringen synes mig då desto mera kunna underlåtas, då man har ett sådant mål i sigte. Jag fortfar att yrka afslag. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag är i denna fråga af olika tanke med den siste talaren.
Hvad angår det framställda förslaget, att, i fråga om communication af skriftlig stämning, en mans intyg skulle gälla såsom fullt bevis, får Utskottet förklara, att, efter dess tanka, det skulle vara högst origtigt och vådligt, alt, i afseende på en åtgärd af så stort inflytande på parternes rätt, som den ifrågavarande, göra undantag ifrån Lagens allmänna bud, om hvad till fullständigheten af bevisning genom vittnen erfordras. På dessa skäl, hvilka Utskottet anser tillämplige, jemväl i hvad de Norra orterne angår, tror Utskottet sig icke böra å Rutbergs motion, eller de deraf föranledda serskilda förslag, tillstyrka bifall. Stockholm den 10 Julii 1834» 6 Lag-Utskotlets Utlåtande N:o g 4. Lag-Utskottels Betänkande N:o gS. 7 N:o p4* Ankom till Exp.-Uuk. d. iS Joln. Utlåtande, i anledning af så väl gjord anmärkning vid Utskottets Memorial N:o 80, derom, att de Lagstadganden, som vid innevarande Riksmöte beslutas, af sådan beskaffenhet, att de tillhöra Allmän Civiloch Criminal-Lag, måtte, sä vidt ske kan, varda i en enda Författning kungjorde ; sorn ock Riksdagsfullmägtigen Nils Strindlunds ifrån Wester-Norrlands Län väckta motion i samma ämne.
— 419 — Kommittéens för Salpeter-ärenderna underdåniga Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid salpeterfondens räkenskaper för åren 1844 och 1845. Stormäktigste Allernådigste Konung! Tili följd af erhållen nådig befallning att till Eders Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt Utlåtande i anledning af de anmärkningar, som vid salpeterfondens räkenskaper för åren 1844 och 1845 blifvit i Rikets Ständers Revisorers Berättelse om verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för nämnde år framställda, får Iiommittéen för Salpeterärenderna nu afgifva underdåniga yttranden öfver samma anmärkningar i den ordning, de blifvit i Revisionsberättelsen omförmälda. I anledning af hvad Revisorerne inhemtat, dels att de på expektansstat förflyttade salpetersjuderi-tjenstemän, hvilkas löner borde med den 1 Juli 1844 upphöra, på grund af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 14 förutgångne Maj, blifvit berättigade att sina innehafvande arfvode» tills vidare bibehålla, under vilkor, att de, så länge helsa och krafter medgåfve, skulle salpeterproducenter med biträde tillhandagå, dels att deras aflöning, då utgjorclé 1,200 R:dr, får Kommittéen i underdånighet upplysa, att på expektansslat numera endast qvarstå Styresmännen i Södermanlands och Blekinge Län, hvardera med årligt arfvode af 300 R:dr, samt Understyresmannen i Nerikes Län, med ett arfvode af 100 R:dr årligen, äfvensom att de på indragningsstat förflyttade Salpetersjudeii-Yerkmästarnes antal, som år 1845 var 30, derefter betydligen minskats. Då de gratifikationer f. d. Salpetersjuderi-Styresmannen i Södermanlands Län, Bergmästaren M. E.
Den andra anfallspunkten åter är af den beskaffenhet, att, för att angripa den, måste man afvakta en mycket sträng vinter, så att isen vore fullkomligt säker för både kavalleri och artilleri. Men att under en sådan vinter riskera en så lång marsch öfver isen, som emellan Finnland 54 Den 2 Mars f. m. och Sverige på Q varken, är efter min öfvertygelse det djerfvaste och oförnuftigaste företag en General kunde begå, då ett enda urväder kunde förstöra och vilseföra hela den, efter Compass vandrande, arme'-’ en. På denna isbro måste, i anseende till vägens längd, aine bivuaker tagas. Jag föreställer mig ganska lätt en aimee, framkommen till Svenska sidan, efter en dylik marsch uttröttad och utfrusen; hästarne för Kavalleri och Artilleri stela, än mindre i tjenstbart skick; med ett ord, ehuru Ryssar, hvilka man vill inbilla oss kunna uthärda allt, skulle jag likväl tro den, vid ett sådant tillfälle, vara mera liknande en slagen aimee, än en, som stridslysten, kommer för att göra eröfringar. En liten väl förd armée, å Svenska sidan, (sorn dock icke låter surprenera sig) utan hvars trupper, upvärmde ifrån sina qvarter, väl anförde, och upeldade lill strid med känslan af att försvara Fosterjorden emot en stackars, ifrån isöknen vandrande, armee, bör utan tvifvel gifva oss en fullkomlig seger, om också fienden, i den ställning han då befinner sig, vore oss fyra gånger öfverlägsen. En ytterligare fara vid öfvergången af Qvarken företer sig, i fall ett starkt töväder med storm skulle inträlfa, hvilket afskar den fiendtliga armeens reträtt, och hvarigenom all kommunikation med Finnland uphörde; i det fallet finnes intet annat medel för denna annee, än att Den 2 Mars f, m. 55 med stora upoffringar bana sig en reträttväg öfver Torneå; följden Liefve således alltid ett i alla hänseenden misslyckadt och kostsamt företag. Låtom oss icke, såsom motskäl, vilja åberopa öfvergången öfver Qvarken 180g.
Men om jag icke misstager mig, är planen för Herr Strinnholms arbete inskränkt endast till en Historia om WasaKonungarne, icke de Pfalziska, och dessutom får jag hemställa till Herr von Hartmansdorff sjelf, och de flere upplyste Ledamöter, hvilka yttrat sig i ämnet, om man i fullföljden af historien om en hel Regentlängd, kan vänta samma helhet och fullständighet, som då arbetet är inskränkt till historien om en enda. Jag hemställer t. ex. om icke Robertsons Historia om Carl V är af helt annan beskaffenhet och vida fullständigare, än de historier om samma Regent, som finnas i sammanhang med historier om de Länder han styrt. i6 För öfrigt får jag tillägga, att min mening varit, det en tid af tio år skulle föreläggas Författaren för arbetets fullbordande; men detta bar Utskottet icke godkänt, förmodligen af delicatess mot Författaren, hvari jag likväl icke kan instämma, ty vi hafva sett så många litterära arbeten här i Sverige påbörjade, men aldrig slutade, att jag för min del ej kan annat, än anse bestämmandet af en viss tid ganska lämpligt, med det tillägg, som jag äfven föreslagit, att under tiden tilldela Författaren en viss del af den utsatta belöningen för hvarje utkommande volum af arbetet. Men icke eller detta har Utskottet gillat. Jag har äfven i motionen yttrat en Bestämd syftning derhän, att Författaren, i händelse han utsågs bland UniversitetsLärarne, icke borde genom andra sysselsättningar dragas ifrån företaget; och jag vill öppet nämna såsom exempel, att då Upsala Akademi hitskickat en Riksdagsman, har den genom sitt val af Professoren Geijer, oaktadt all dess sanna förtjenst såsom Riksdagsman, likväl ryckt honom från ett af de vigtigaste och mest gagnande litterära företag, det att fortsätta den Svenska Historia, han börjat utgifva, och hvilken visserligen är af det största värde; ty hvarken Lagerbrings eller Dalins lära väl med Geijers arbete kunna jemföras, i undersökningar, styl och åsigter. Emedlertid är nu snart ett år förbi, hvarunder Författaren egt Den 12 October f. ra. •7 egt andra sysslosättningar, som möjligen kunnat af andra bestridas.
Öfverstigit densamma under nästföregående qvinqvennium med 41,434 tunnor. Ehuru sädesproduktionen i Länet varit i jemnt stigande och under sednaste qvinqvennium i större proportion än folkmängden, fortfar likväl Länets innevånares behof af spannemål från andra orter att under de flesta år vara betydligt; och är importen deraf äfvensom af bränvin från ej mindre det närbelägna Upland än äfven Rikets sydligare provinser, synnerligast Skåne, vanligen högst betydlig, ehuru beräkning å beloppet deraf ej kan göras, då den del deraf som ankommer från Upland afyttras från producenten omedelbarligen till konsumenten. Linodlingen fortfar, att för Helsinglands innevånare vara en högst vigtig näringsgren, samt var under åren 1837, 1838 och 1839, då sädesgrödan till större och mindre del skadades af frost, af oberäknelig fördel samt för mången nästan det enda medlet till bergning. Någon förändring i sättet för linets odling, beredning och användande har icke ägt rum, och anses äfven produktionen deraf, så vidt beräkning deraf är möjlig, vara ungefärligen lika stor som tillförene. Afsättningen deraf till andra orter anses nu, éåsom under föregående qvinqvennium, hafva årligen uppgått till ungefärligen 20 å 30,000 lispund lin, tre millioner alnar väf af alla slag, samt 50,000 härfvor garn, som till större delen afsättes uti Gefle, Upsala, Hedemora och Sala. I 7 Odlingen af hampa är högst obetydlig, och af humla samt trädgårdsväxter, hvaraf allmogen nästan endast begagnar kål och rötter, blott till husbehof. Boskapsskötseln. Under förflutna fem år har antalet af underhållna kreatur blifvit ökadt med 412 hästar, 322 oxar, 1,302 kor, 746 yngre nötkreatur, 1,687 får, 1,236 svin och 8,782 getter, men någon förändring eller förbättring af kreaturs-racerna har under tiden icke åstadkommits.
Angående grunderne för Bankens lånerörelse intill nästa Riksdag; angående Bankens utlåningar på kort lid och emot rörlig pant, intill nämnde tid; angående Bankens till utlåning på orörlig pant och på längre terminer använde fonder och deras 4o H. a4* 372 Den 7 September e. m. disposition intill samma tid; angående lånebiträden från Banken till vissa Städer och Corporationer, i och för anmälda tillfälliga och locala behof; angående Bankens till utlåning i Discontväg anslagne fonder och deras disposition intill nästa Riksdag; och angående en på upplåningar grundad discontering för handeln och den större rörelsen. LagUtskottets: Om föreslaget stadgande, att den, som beträdes med stöld utur täckt jordgraf, der jordfrukter förvaras, skall straffas, enligt 6 §. i 4° Gap. MissgerningsBalken. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens: I anledning af väckte motioner, angående Sockneslämmor och KyrkoRåd; och angående Rikets mått, mål och vigt. Samt af ExpeditiansUtskottets afgifne förslag till underdånig skrifvelse, angående godkände förslag till ändringar i Rikets Grundlagar. 3:o Bifall till nedannämnde Utskotts Memorial och Utlåtanden: StatsUtskottets: Rörande nedsättning i arrendet för Kronohemmanet Berga, ett halft mantal på Lofön, i Stockholms Län; angående sökt nedsättning i arrendet för Edeby Kronohemman
Nu gällande JBanco-Regiemenlel 6g §. innehåller Liand annat: ”Skolande vid Revisioner öfver Banco-Verkel vaktbetjente af Under-Styrelsen till tjenstgöring hos Revisorerne anställas samt vicarier för de anställde, såsom vid andra laga förfall, utses; och hvad för slik tjenstgöring blifver af Revisorerne beviljadt, efter billighet fördelas emellan Verkets samtlige vakt betjente.*' Som det icke torde kunna betagas Rikets Ständers Revisorer rättigheten att, der de så för godt finna, sjelfve utse och förordna vaktbetjente för uppassningen hos Revisorerne, samt det å andra sidan inåsle vara med billighet förenligt, att den eller de personer, som till sådan, oftast trägnare och ansvarsfullare, tjenstgöring anställas, hafva att påräkna bela den ersättning, hvaraf Revisorerne anse dem hafva gjort sig förtjente, ti 11- siyrker Utskottet, att berörde föreskrift mätte ifrån nu upprättande BancoReglemexite få utgå, hvarigenom det §. 6c) motsvarande stadgande skulle lyda, som följer: I fråga om tjenstledigheter för Bankens vaktbetjening förfares hädanefter, på sätt hittills vanligt varit. i:o<. Under-Styrelsen late, före utbetalningen af hvarje Cfvartals lönebelopp, genom någre bland dess ledamöter, biträdde af Advccat-Fiscalen eller Banco-Fiscalen, i Verkets alla, under samma Styrelse lydande, Afdelningar och Conior noga efterse, huru sysslorna under loppet af nästförflutna trenne månader blifvit bestridde, och anmäle hos Fullmägtige resultatet af denna undersökning. 2:0. På det att Bankens Exlra-ordinarier måtte komma i tillfälle att inhemta närmare kännedom om de olikartade göromål, som förekomma i Bih, till R. St.
Uti detta ämne hafva till Ekon.- Utsk. inkommit följande motioner nemi. en af Hr von Hartmansdorff med förslag, att R. St:r uti underd. skrifvelse hos K. M. ville anhålla om återställande af skyldigheten för stapelstäderne att enl. 1S41 års förordn. hålla saltuplag med 84,000 T:r. Den andra motionen har blifvit väckt inom PresteSt. i den rigtning, att desse saltuplag må bestämmas till 40,000 T:r. I anledn. af dessa motioner har Utsk. föreslagit en skrifvelse af innehåll: ”det K. M. täcktes återställa skyldigheten för stapelstädernes handlande och skeppsredare att årligen från utrikes ort till Riket införa och på uplag hälla salt till det belopp K. M. kan finna för godt i Nåder bestämma.” Emot detta beslut har jag inom Utsk. reserverat mig och anhåller nu att närmare få utveckla mina motiver. Ar 1628 inträffade brist på salt i Sverige hvilket föranledde Konung Gustaf II Adolf att göra salthandeln till ett regale, men året derpå eller 140 Den IG Februari. 1629 uphäfdes detta beslut och ansågs såsom förkasladt. Frågan om saltuplagen blef sedermera hvilande till Riksdagen 1750, då BondeSt. begärde, att stapelstäderne måtte åläggas att hälla saltuplag, hvilket dock under flere Riksdagar afslogs; men år 1774 utfärdades en förordn., att saltuplag skulle finnas i stapelstäderne. Först år 1801 måste saltuplagen anlitas, men sedan den liden eller öfver 50 år har något behof af dessa uplag icke förspotls. Vid 1834 års Riksdag inkommo till Ekon.Utsk. motioner, ali denna stapelstäderne ålagda skyldighet mätte uphöra och Utsk. afgaf äfven ett Betänk. i motsatt rigtning med det förevartde. Ar 1841 utkom en förordn., hvarigenom med undantag af 6 stapelstäder de öfriga befriades från skyldigheten att hålla saltuplag.