Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pä dessa i korthet framställda grunder vägar, jag anhålla om afslag å detta betänk. Frih. Gederström, Jacob: Jag hembär min tacksamhet till motionären, som väckt fråga i ett ämne, hvilket icke, sa vid t jag vet, utgjort föremål för Ständers pröfning, ehuru Landträntmästaren Ihre, i anledning af sin, redan för flere år sedan ifrån trycket utgifna ganska förtjenstfulla afhandling: ”Försök att vindicera qvinnans rätt lill allmän uppfostran,” bort förr vinna den till - Ben 26 Mars e. m. 401 fredsställelsen att, finna frågan utgöra föremål för R. St:s pröfning. Denna qvinnans räll lill allmän uppfostran*, är lika helig och för samhället vigtig som mannens; vi inrälte här för den sednares hildning, niora skolor, gymnasier och academier, instiluter till vinnande af technisk färdighet i de särskilda yrkena, under det för qvinnan göres platt intet, ehuru i arbetsväg för henne fordras lika mycken technisk kunskap som för mannen. Ar sådan t förståndigt tänkt, är det förståndigt handladt, att stöta ifrån sig en sådan väckt fråga, der hela beloppet af hvad som äskas lill afhjelpande af denna brist i vårt undervisningsväsende, är 3000 r:dr, att frånstöta sig, säger jag, under sken af att det vore vådligt alt skaffa en sådan anstalt och beträda en sådan bana? Jag kan icke annat än för min del helt och hållet ogilla Ulsk:ns sätt alt argumentera. Enär man erkänner riktigheten af motionärens framställning, så mäste man ock för consequensens skull erkänna, ali eli obetydligt anslag endast blifvit begärdt för alt fä saken i gång, och jag håller motionären ytterligare räkning för ringheten deraf, emedan jag är fullt öfvertygad alt resultatet af detta anslag skall inom några få år ådagalägga nyttan, och efter högst tvä eller tre riksdagar
Majorskan vände sig mekaniskt till mig och sade, i det hon med ögonen mätt emig från hufvud till fot: "vet Friherrinnan att det är hennes niéce, Fru Majorskan Pygmeus, som kommit att göra sin Tante Friherrinnan Y. ett besök?" "Ja, fru Majorskan är nyss för Friherrinnan anmäld", svarade jag, och öppnade härvid flygeldörrarne till förmaket, dit Majorskan med sin syster instego. Majorskan tog sin plats i soffan, och gjorde med en vink systern tecken att följa exemplet. Jag hade, intagen af verklig förundran, ännu ej bestämt mig hvarken att gå eller sitta, men tog mig dock sluteligen äfven en plats nära dörren. Detta var dock för mycket för Majorskan, hvilken på sin höjd kunnat tillåta mig få qvarstadna utanför tröskeln; hon nappade nu än på sin shawl, än på tofsarne af sin ljusröda sidenkoquette, men kunde längre ej afhålla sig att till sin syster halfhviska: "mon dieu! quelle etourderie de ce placé ici!" "Oui ma sæur", uppvaktade Fröken, "mais il faut l'excuser, elle ne comprends mieux." Nu uppstod en liten paus, hvilken jag ingalunda exponerade mig att bryta. "Friherrinnan är länge upptagen i dag?" nedlät sig ändteligen Majorskan, lemnande mig en knapp sidoblick, "hon" (menande mig) "känner säkert hvad som så länge kan uppehålla min Tante, hennes helsa är...?" "Fortfarande ombytlig", afbröt jag nu, "det är väl ej ännu länge jag vistats hos Friherrinnan, men under denna tid har hennes helsa varit ständigt vacklande." "Jag tycker väl också", återtog Majorskan, "jag hos Friherrinnan ej hitlils bliivit henne varse, hon är således nyligen anländ, troligen till Friherrinnans egen uppassning?" Jag ärnade just lemna ett upplysande svar om att det verkligen var helt och hållet för Friherrinnans egen person jag vistades i huset, då denna sednares ankomst hindrade mig derifrån.
— Man har ock slutligen talat i sedlighetens namn och framhållit dess väsende så, som skulle vilkoret för dess bestånd och således dess oeftergifliga fordran och rätt vara, att lemnäs i ostörd obekantskap med osedlighetens bedrifter. I öfverensstämmelse härmed skulle nu, i afseende på sedlighetsbrotten, lagstiftas heldre så att skandalen undvikes, än att osedligheten hindras, och lagstiftaren skulle hafva åliggandet tillse, mera att ej hans lagstiftning blir ett förment brott emot sedligheten, än att osedligheten blir i sin rätta dager framhållen såsom ett brott. Mig vill dock synas, som skulle den rätta och rena sedligheten icke ålägga lagstiftaren en så tung pligt. Mot anständigheten, eller den känsla, som nöjer sig med den yttre sedlighetens skick, kan lagstiftningen visserligen icke tillåta sig att bryta, men den kan och får icke åtnöja sig blott dermed, att denna känslas fordringar blifva tillfredsställda. Det ligger en stor och tänkvärd sanning uttryckt i de korta och väl sagda ord, hvarmed en af våra skalder påminde att “anständigheten kom och sederna försvunno". Derhän kan det ock komma hos oss, om man, misskännande den rätta sedlighetens art och väsende och förbiseende det allmänna folkmedvetandets rättmätiga anspråk, att i den borgerliga lagstiftningen finna ett uttryck af sin tro på den lag, som icke fela kan, nu lagstiftar till förmån för den slags sedlighet, som, för att förmena sig kunna bestå, till den grad behöfver vara obesvärad af det ondas företeelse, att den icke ens vill medgifva användandet af de medel, som kunna bidraga till dess afhjelpande. Huru en på sednare tiden tillkommen och i förevarande hänseende synnerligen märklig Svensk lagstiftning uttalat sitt åliggande i afseende på de nu så kallade sedlighetsbrotten, synes af inledningen till Konung Gustaf III:s Cirkulär-Bref af den 17 Oktober 1778, der det heter, att, “genom eftergift af straff, otukt och “oordentlig leinad icke böra lemnäs tygelfria, så vida sådant strider emot sederna, “och skulle medföra mycket ondt uti samhället.11 Denna grundsats lärer icke kunna jäfvas.
Mera kraft i både röst och gestalt måste väl finnas hos en sagohjelte från 900-talet. Hr Ö: s lyriska tenor har ju en rad triumfer att uppvisa, men talet om dess ombildning till hjeltetenor torde nu böra kunna sluta, ty försöken dervidlag ha hvarken gifvit vackra eller helsosamma resultat. Det förhåller sig med fröken Ek på ungefär samma sätt Detta gunstlingskap, som visst icke är något utmärkande drag endast för lyriska scenen och till hvilket artisterne naturligen äro fullkomligt oskyldiga, framkallar lätttankar på en oumbärlighet, som ej äro af hälsosammaste slag, ocn som i sin ordning ofta anställa förargelse och oreda. Man har dessutom svårt att rätt tro på publikens allvarliga intresse för en sak, der dess sympatier ha en sådan rent personlig prägel. Det är alldeles samma situation som i tredje akten af Ibsens » En Folkefiende », då Hovstad gör Petra sin kärleksförklaring och får till svar: » er det det, som står for Dem som det förste og fremste? Ikke sagen selv? » Samma ord frukta vi ha sin tillämpning på publikens förhållande till nationalteatrarne. Och det är sorgligt. Ty det lider intet tvifvel att, om dessa teatrar skola och kunna uppehållas, detta endast kan ske genom publikens intresse och deltagande. Men det ser mörkt ut i både ekonomiskt och konstnärligt afseende. Publikens blommor äro dåliga bundsför-vandter. Det är ej längre modernt att anväuda dem på likkistorna, derför begagnar man dem på teatern. Vågar operan möta dem med den gamle romarens ord: omen accipio? Homo.Staten som konstbeskyddare. Af Georg Nordensvan, Statens inköp af konstverk förestår nu * liksom hvaije år vid denna tid. Samtidigt öppna * opponenterna sin andra utställning i Stockholm. Några synpunkter angående den metod, enligt hvilken vårt museum riktar sina samlingar af modern konst, torde således ej helt och hållet sakna intresse, lika litet som ett ord om den alltjemt fortgående konstnärs-schismen.
Komiterade innan de föreslogo beloppet af den lön hvarje tjensteman skäligen borde erhålla, ansett sig skyldige taga i beräkning den sportelinkomst, som honom under tjenstens förrättande skulle tillfalla; hvadan och enär den nya organisationen af tjenstemannapersonalen syntes påkalla ny fördelning af sportlerna, Komiterade funnit sig föranlåtne att äfven dertill göra förslag; hvarvid Komiterade ansett mest lämpligt och billigt att i allmänhet sportlerne, hvilka lill största delen utgjordes af lösen för expeditioner, icke annorlunda fördelades, än att hvarje expeditionshafvande erhölle dem, som för hans expeditioner inflöto; att Komiterade i följd deraf hemställde, att den nu, efter olika grunder i hvarje Hofrätt, skeende fördelning af lösen för domar och en del andre expeditioner måtte upphöra och expeditionslösen tillfalla den tjensteman, som expedierat den handling, för hvilken lösen uppbures, dock med skyldighet för Notarierne att af lösen för Hofrättens domar afstå en tredjedel, hvilken skulle för. delas sålunda, att i Svea och Götha Hofrätter deraf tillkomme Sekreteraren tre femtedelar eller af det hela en femtedel, Aktuarien en femtedel eller af det hela en femtondedel och den tjensteman, som förordnas att uppbära och redovisa expeditionslösen, såsom arfvode för detta bestyr, en femtedel eller en femtondedel af det hela, samt, i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, Sekreteraren tre fjerdedelar eller af det hela en fjerdedel och den tjensteman, sorn skulle uppbära lösen, en fjerdedel eller af hela domslösen en tolftedel; att Komiterade vid denna fördelning tagit i betraktande att Sekreterarne, hvilkas inkom - 14 Bil. N:o 1 till Kongl. Majit t Nåd.
Bonde-Ståndet åter har i så måtto ogillat Utskottets yttranden i båda momenterna, som detta Riks-Stånd beslutat, dels att till folkundervisningens befrämjande skulle, enligt Kongl. Maj:ts nådiga framställning, få användas de under innevarande statsreglerings-period å förberörda medel uppkomna besparingar, dels ock att å samma besparingar skulle för folkskolelärares pensionerande afsättas ett belopp af 100,000 R:dr. Vid jemförelse af dessa beslut befinnes, att genom omröstning i förstärkt Stats-Utskott angående de 100,000 R:dr, hvilka Presteoch Bonde-Stånden ansett böra af besparingarne för innevarande statsreglerings-period anvisas till folkskolelärares pensionering, saken jemväl i öfrigt, blifver afgjord; enär trenne RiksStånd äro derom ense, att omförmälda besparingar — utom nyssberörda 100,000 R:dr, i afseende hvarå två Riks-Stånd stadnat emot två — ej böra för folkskoleväsendets behof reserveras; — och får alltså, för voterings anställande, Utskottet föreslå följande proposition: ”Den, som godkänner Stats-Utskottets afstyrkande af den bos Rikets Ständer gjorda framställning, att 100,000 R:dr af nu befintliga besparingar å folkskolemedlen skulle anvisas till folkskolelärares pensionerande, röstar Ja; Det ej vill, röstar Nej; Tinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att af besparingarne å de vid nästlidna riksdag till folkundervisningens befrämjande beviljade medel skall anvisas ett belopp af 100,000 R:dr, såsom tillökning i den för beredande af tillgång till afskedade folkskolelärares pensionerande uti Riksgälds-kontoret afsatta summa.” 16:o.
Prof. 1853 § 1854. 8 Saini. 33 2 Allm. Ben.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 127. väsendtligen underlättad genom den nederlags-rätt, som, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga resolution den 3 sistl. Juli, för trävaror och tjära blifvit intill 1855 års slut Haparanda beviljad. Utskottet får således hemställa, att någon åtgärd i anledning af motionen ej må vidtagas. Stockholm den 8 September 1854. N: o 127. Ank. till F,j-p ,-L'isL. ti. 8 ■ . 1854, kl. 2 e. im. Betänkande, i anledning uf vuckt motion om ändring af / mom af i % uti Folkskolestadgan af den 18 Juni 4 842. Uti en inom Högvördiga Preste-ståndet afgifven, till Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-Utskottet remitterad, motion, har hr prosten Gahne anmärkt, att., då, i 1 mom. af 4 § uti Kongl. Maj:ts den 18 Juni 1842 utfärdade stadga, angående folk-undervisningen, vore stadgadt, att folkskole-lärare egde i årlig lön åtnjuta minst 16 tunnor spanmål, hvaraf 8 tunnor erläggas in natura, hälften råg och hälften i det eller de sädes-slag, 1 hvilka krono-tionden inom orten utgår, men de öfriga 8 tunnorne alltid betalas med penningar till ett bestämdt belopp af 53 r:dr 16 sk. b:ko; så vofe den sålunda bestämda lönen, som under vanliga förhållanden, då priset i iifsförnödenheter ej Yore öfver höfvan uppstegradt, kunde lemna folkskole-läraren och hans hushåll en knapp bergning, deremot under dyr tid otillräcklig att försörja honom och hans familj. Allm. Best.- och Ekon.-Utskoftets Betänkande, X:o 127. 3 Vidden och vigten af folkskole-lärarens arbete vore icke ringa.
M:t i Nåder yttrat, ett nytt bolag bör bilda sig för denna jernvägs fullbordande, så och till undvikande af de stridiga anspråk samt möjliga förvecklingar, hvilka skulle kunna uppkomma, derest det förra bolaget och dess löftesmän skulle förblifva i fortfarande ansvarighet för återbetalningen af det för samma jernvägs-anläggning förut erhållna lån samt den derför medgifna inlecknings-rätt i jernvägen komme ali tillämpas, blifver det nödvändigt, alt det nya bolaget öfvertager belalnings-skyldigheten äfven för detta lån och för detsammas vederbörliga inbetalning ställer den särskilda säkerhet, hvilken bland vilkoren och bestämmelserna för det nu ifrågasatta ytterligare bidraget af allmänna medel kommer att föreskrifvas. Dock lärer 460 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i 67. sistnämnda bolag säkerligen hvarken vilja eller kunna underkasta sig åliggandet att, samtidigt med inbetalningarne å det sednare låne-understödet, återbetala det förra lånet, jemte den derå upplöpande 4 procent årliga ränta, så vida icke de till 10 procent af ursprungliga lånebeloppet bestämda årliga kapital-afbetalningarne nedsättas samt betalningstiden förlänges. Då emellertid det blefve mindre lämpligt att utsträcka återbetalningarne till Handelsoch Sjöfarts-fonden under en så lång tidrymd, som sålunda komme att åtgå för låne-kapilalets amortering medelst minskade årliga inbetalningar, samt dessutom liqviderne för bägge de til! ett och samma företag beviljade lånen komme att förenklas och äfven i någon mån underlättas, i fall de verkställas till samma verk, hafva Rikets Ständer ansett Riksgälds-kontoret böra, emot öfverlåtelse af Handelsoch Sjöfaris-fondens fordran för det derifrån till oftanämnda företag utbekomna lån, fullgöra de för detta lån, enligt den afgifna skuldförbindelsen, stadgade och år 1859 vidtagande inbetalningar. Med afseende å den tid, som fordras innan E. K.
Äro åter Rösterne så delade emellan flere, at en sådan full pluralitet för någon icke äger rum, anställes ny votering med slutna Sedlar til antagande af den, som de fleste Rösterne erhållit, eller om han icke antages, af den som näst efter honom utaf de fleste Electorer blifwit kallad, och så widare. Enär någon af de, i denna ordning under omröstning stälde, blifwit af Electorernes pluralitet antagen, uphöre walförrättningen och warde han af Riksens Ständer til Embetet förordnad. 1: o Riksdagen representerar svenska folket. Riksdagen består av trehundrafemtio ledamöter. Ledamöterna utses genom val för tre år (ordinarie val) på sätt riksdagsordningen och särskild av Konungen och riksdagen gemensamt stiftad lag stadga. Nyval på grund av förordnande enligt 108 § gäller endast för återstoden av löpande treårsperiod. För ledamöterna finnas ersättare. Närmare bestämmelser om ersättarna meddelas i riksdagsordningen. I kraft av denna grundlag skall riksdagen sammankomma varje år den 10 januari, eller, om helgdag då inträffar, dagen därefter. När nyval hållits på grund av förordnande enligt 108 §, skall den nyvalda riksdagen sammanträda inom tre månader från förordnandet å tid som Konungen bestämmer. Om riksdagens sessioner och om rätt för Konungen eller visst antal av riksdagens ledamöter att vinna riksdagens inkallande under tid, då riksdagssession ej pågår, stadgas i 2 § riksdagsordningen. Riksens Ständers Bank förblifwer hädanefter, som den hittills warit, under Riksens Ständers egen Garantie och Wård, så att den ostörd må förwaltas af de Fullmäktige, hwarje Stånd dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hwilka redan gjorda äro eller widare af Riksens Ständer göras kunna. Riksens Ständer allena ega rätt att genom Banken utgifwa Sedlar, som för mynt i Riket må erkännas. Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv Svensk författningssamling 1810 Låssa kyrkas arkiv.
En af husets tjenare låg der fallen och syntes kämpa med döden; kreatur slagtades; blod, rykande kroppar af djur; menniskor med demoniska blickar och åtbörder; eder och förbannelser, blandade stundom med rått skratt. Sigrid nedföll afsvimnad. När Enevald återkom i stugan, stod fru Metta bunden vid sängstolpen. Några klubbmän hade satt sig ned i rummet för att dricka, och ölstånkan påfylldes flitigt. Fru Metta teg, men huru hennes sinne jäste, såg man på hennes kind, som vexlade än dunkelt röd, än alldeles blek. När hon blef varse Enevald, kastade hon på honom en frågande blick, som han besvarade med ett halfhögt: "i säkerhet". De båda väktarne tyckte sig dock märka tecken till förstånd emellan fångarne, och bortförde genast Enevald. Emellertid utsläpades på gården de motsträfvande och råmande oxarne och korna. Männens klubbor och knifvar gjorde hastigt slagtare-arbete. Fåren lågo snart bland de andra slagtade djuren. Eldar uppgjordes i spisarne; i husets stora grytor kokades väldiga förråder och refvos derifrån och förtärdes halfråa. Emellertid roade sig flere af karlarne att slå sönder fönstren och förstöra sådant, som ej kunde medföras. Man sökte efter flere af gårdens folk, än de man redan sett, men fann ingen. Pigorna hade äfven lyckats gömma sig så väl, ehuru helt nära gården, att ingen hittades. "De hade dock bort slagtas med gårdens öfriga nöt", skrek en röst. "Bry er inte", svarade en ung dräng som hade dragit skinnkarpusen ända ned mot ögonen, "vi ska skaffa fällor åt dem, just sådana, som harbrännor ska vara". Hastigt ryckte han till sig en såg från väggen, klef, jemte ett par andra karlar, opp på stugans bänkar, och innan kort voro takåsarne afsågade på flere ställen, nästan ända igenom.
520 3,188 398 24 90 30 45 550 3,375 421 4 2 Öfverlopps-utrymme i hall beskattas enligt i5 punkten i ReservatioBew , Momentet Litt. C. Resultat af 'X.dra classens Fabriks-branning med panna och mäshvärmare, jemte enkelt Hamin g s-apparat eller rectificator. Pannans storlek. Afverkning per dag. Tillverkning per dag. ' Bränvins - tillverkning på 3 månader. Cä c g c/> 2 » 3'e°gr s*'.*' 1 E; p-g■“»s aJ: 5 Sfi 3 -■ H> M £2 39 5 p i wi n Kannor. Säd. XUKannor Bränvin. Kannor Drank. Kannor 6 grader. Öfveiiopps - utrymme i k a 11 beskattas enligt i5 punkten i Reservationen, Momentet d). Bevil/n.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N:o 3. 45 Litt. Resultat af 3:dje dassens Fabriks mäskvärrnarej jemte sammansatt dubbla Pistoriska Pannor. Pannornas eller kokkarlens sammanlagde rymd. Afverkning per dag. Tillverkning per dag. Kannor. Säd m Kannor Bränvin. Skatt fö: månaders vins-brän 6g sk. fö verkad k; Anmärkning. B ” S. te P e+ Ö 1 P M-Ciq p: T pi OJ b CD Kannor 6 grader. Bihang till B. St. Brot. i834j S.-te Sami. 2.-dra Afdela. 3.-dje Häftet. 7 46 Bevilln.- och Oecon.Utsk. Betänkande N:o 3. 9:0 Af Herr Doctor Grenander. ”1 tillbörligt medvetande af min pligt, i öfverenstämmelse med den bästa vilja, att vidtaga allt, som kan bidraga till hämmmande af bränvinets omåttliga bruk, erkänner jag mig anse den väg, som blifvit tagen af Högl. Utskotten, icke leda till målet, som sökes.
Ehuru vitsordande det välgörande inflytande på folkets sedliga och moraliska ställning, som gällande lagstiftning angående bränvins tillverkning, distillering och försäljning utöfva!, har Riksdagsfullmäktige!) Gastaf Larsson frän Stockholms län, likväl i ändamål alt undanrödja brister, som, enligt vunnen erfarenhet, ännu skulle vidlåda nämnda lagstiftning, uti sin motion föreslagit, ibland annat, att hvarken minuthandel med eller utskänkning af bränvin måtto vidare få vara med annan handel förenad, samt att distillerings-idkare mätte förbjudas att vid sidari af sin distilleringsrörelse, vare sig i eget namn eller genom andra, bedrifva utskänkning eller krogrörelse. Uti första momentet af § 5 i nu gällande författning är stadgadt: att utskänk ning af bränvin icke må ulöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras’’, och samma §:s andia moment innehåller: ”ä landet vare lag samma för minuthandel med bränvin” Förbud alt i förening med annan handel idka utskänkning af bränvin, äfvensom för landthandlare att handla i minut med sådan vara, (innes således redan. Något skäl för utsträckning af dessa förbud bar Utskottet desto mindre kunnat finna, sorn olägenhet veterligen icke uppstått derigenom, att i stad minuthandel med bränvin och annan varuhandel varit förenade i samma persons hand. Del vill ock synas löga rimligt all förmena dislillermgs-idkare att, under de i författningen bestämda vilkor, genom minutering eller utskänkning afyttra sitt eget fabrikat. Utskottet anser derföre Gustaf Larssons ifrågavarande motion böra lemnäs ulan afseende. § 6. Herr von Knorring, Axet, har yrkat: att rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin icke må Apothekare tilldelas; till stöd för hvilket förslag motionären anfört, hurusom, genom' den i § 23 af Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoret! för bränvins tillverkning, Apothekare medgifna rättighet att 6 Sai/nnans. Bevilln.-, Lagstan t Allm. Besvärsoch Ekon-. U/sk. Bet.
Olis - 662 Den 14 Zebruarii. Onsdagen den 14 Februam. Plenum kl. 5 eftermiddagen. Uplästes följande frän Riddarhus. Utstottee ingifne: Förklaring öfwer de gjorde Anmärkningarne wid Projeeket till Jnstruction för IiiddarhusDirecrionen, Riddarhus-Secreterare» och Rivdarhus-Fiscalen. Dä Riddarhus-Utskottet i i Z. i inom. forestagil akt Riddachus-.Directionen stall bestä af rwanne Ledamöler af Grelwar och Fiherrar och fyra af Niddersoch Adelsmän, har Ut stot ket följt den prin» cip, som i anseende till DepUlalioner, stadgas i Art. 4- 8- 3- af 1762 ars Riddarhus - Ordning, der orden sa lyda: "Wid wälj-mdek fä wäl af Electorer "ne, fom Deputerade inäste allia veu proportion "iakttagas, air enär en Grefwe wäljes till Ulstorret, "waijes af Frihcrrarne afwenfa en, af then öfrige "Adeln theremot syra, o. f. w." Utskottet får likwal anmärka, ati detta i anseende till Riddarhus-Directeurerne icke altid blifwit iakttagit. W>d 1772 ars Riksdag ölefwo fyra Riddarhus - Direckeurer förordnade af hwilka en war Grefwe, de öfrige Friherrar. Dä Ctatzificationen nr 1778 infördes, bles antalet af denna Direciions Ledamöter ifrän fyra ökat till sex. Emedlertid och i anledning af hwad Högloft. Nidderstapet och Adeln wid anmärkningarne öfwer 24 Z. af Förstagel till RiddarhuS-Ordningen, rörande sine Den i4 Zebruarii. 66z sine Fustmagcige u'i Riksens Ständers Werk sig yttrat, har Utskottet i detta fai! föreflagir twanne alternatiwer.
Hr Frih. o. Ordf:den tillkännagaf alt anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. C e. m. 40:de punkten, ang:dc pensionsrält för Häradshöf din g ar: 41:sta punkten, avg-.de anslag lill pensions-inrältning för barna-ldrarinnor; och 42:dra punkten, vissa jordbrukare. Dessa punkter lades lill handlingarne. 43:dje punkten, ning. Hr Fåhraus; Itedan år 1844 ingick Direktionen af den vid Tullverket bildade enskilda pensionsinrältning för tulltjenstemäns och betjentes enkor och barn till K. M. i underdlhet med framställning om den betänkliga förlägenhet, som inrättningen hade att emotse, derest icke'dittills saknadt bidrag af allmänna medel klefve densamma förunnadt. I anledn. deraf täcktes K. SI. d. 2 Dec. 1847 genom Nåd. Propos. till Ii. St:r öfverlemna, huruvida icke såsom årligt statsbidrag för tullstatens enskilda pensions-inrättning måtte anvisas en summa af 10,000 !>dr Bko att utgå af Kronans andel i de vid Tullverket inflytande konfiskations-och bötesmedel. R. St:r förklarade sig, under åberopande af Statsverkets dåvarande inskränkta tillgångar, förhindrade att till hvad sålunda föreslagits lemna bifall Uppå Direktionens förnyade ansökning aflät lv. M. d. 13 Jan. 1834 åter en propos. till R. St:r, hvari föreslogs att såsom årligt statsbidrag till bemälde pensions-inrättning måtte anvisas 50 proc. å Kronans andel i de vid Tullverket inflytande konfiskationsoch bötesmedel, i hvilket hänseende hemställdes, att detta »af behofvet högt påkallade statsbidrag» finge från 1854 års ingång nämnde välgörenhetsinrättning tillgodokomma. Detta K. 5I:s förslag bifölls af llögv.