Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Presidenten Gr. Wirse'n projecterade och i nåder antagna, utgör lägsta gradens lön 400 r:dr eller •J:del af högsta ledamotslön. Nu kan nian anse öfverstelieutenanten med 1,800 r:drs lön efter nya staten, i anseende till tjenstegraden, närmast jemnförlig med ledamot i ett civilt verk. Fänriken skulle efter den beräkningsgrunden böra hafva 45o r:dr i lön. Man lärer således finna, att det minsta en fänrik bör åtnjuta i lön är i5o r:dr. Detta utgör också jemnt y-jldel emot chefslönen och således i siffran visserligen svarande mot förra proportionen af fänrikstill öfverste-lönen, men ingalunda i verkligheten, i anseende till den saknad af boställe, fänriken nu har. Att så lågt nedsätta esta gradens lön, att icke den tjenande med verklig sparsamhet kan hafva någorlunda utkomst, är efter min tanka oriktigt. Det är vid sitt inträde i tjenst, han mest behöfver för sin equipering, och som han skall lägga grunden för sin framtid. Mäste han begynna med stor skuldsättning, blifva utsigterna allt mer och mer mörka, hågen för tjensten aftager och han måste ofta lemna den i förtid, till ingen båtnad för staten, hvars onyttiga medlemmars antal kan merendels blott tillökar. Också gjorde K. Carl XI:s stat ingen skillnad emellan fänriksoch lieutnantslön. De voro lika stora. På alla dessa skäl föreslår jag vördsamt, att först och främst måtte anslås, i likhet med hvad Statsrådsprot. utvisar, för 160 fänrikar å 5o r:dr 8,000. 16 dito vid Skånska infant, h r:dr 4°°- S:a 8, joo. Den 97 Maj. Men som jag ansett mig böra betrakta utgiftsbetänk. med en generel blick, för att uti det relativa förhållandet, hvaruti utgiftsposterna stå till hvarandra, utröna deras mer eller mindre nödvändighet, så öfvergår jag nu till Lifbevärtsreg:tels stat.
HANNA (ser på honom). Som BOMAN (flat). Åh Hanna Vesterbom hä' hinte stursk, 'on! 'Anna Hösterman, kors, ... ne-ej hinte mente HANNA. Det hä' fäll så godt hatt jag dricker hen kopp hi halla fall, tänker jag! (sätter sig bredvid Anna.) För te' hinte få 'eta stursk. BOMAN du Kalle, du kan gerna komma ner hett rapp hå si på min nya klocka, som jag köpte hi dag. KALLE (likaså). Det VICTOR. VICTOR (utanför till höger). 'Ör (låtsar inte höra). Skynda dej Handers! kan fäll gå an! (man hör en duns som af ett hopp.) Hvad gaf du för 'na? HANNA (till Anna). Du ANNA. Tjugofyra riksdaler. di gamla, vet jag? ska' fäll hut hå 'elsa på man då? HANNA (halfhögt). 'Ur ANNA. Jag Ja-a, det vore nog meningen, det. kom du te' segla med Bo träffa honom, och då frågte han, om jag inte ville följa med honom, för besparingens skull, förstås. HANNA (kärft). När hen 'ar tocken der fin tjenst, be'öfver hen väl hinte se på skillingen. BOMAN (som gifvit akt på dem). 'Ulting! Styfva hett tag på fockskotet! ANNA (ser på henne förvånad). Hvad är det med dig? är det för slag? HULTING (stiger opp). Styfva fockskotet? Hvad fören). 'Ulting hä' hett fä, som hingenting begriper! (han syslar med skotet.) Boman! ANNA (ser efter honom). Det HANNA (spotskt). BOMAN (förargad, släpper roret och springer fram åt är en rask karl, den Hvad hä' det mot på flottan! 39 HULTING (till Boman). Tala svenska då, era satar, om ni vill att vanligt folk ska' begripa er!
S. D. Börjades föredragningen af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 3 innevarande månad bordlagda Betänkande, JV2 118, i anledning af motioner rörande undervisningen i elementarläroverken och dermed sammanhängande ämnen. Enligt förut fattadt beslut skulle föredragningen af den punkt i Betänkandet, som (pag. 32 och 33) alhandlade motionsvis väckta frågor om terminsafgiftens dels höjande och dels afskaffande, uppskjutas och förekomma i sammanhang med behandlingen af den del utaf åttonde Hufvudtiteln, som anginge anslagen till elementarläroverken. Likaledes skulle, enligt Ståndets derom nu meddelade beslut, i sammanhang med nämnda Hufvud titels berörda anslag, jemväl handläggas Utskottets under litt. i (pag. 59) gjorda hemställan, att, i afseende på den åt lärare förunnade rätt till löneförhöjning hvart 5:te år, måtte så förordnas, att, vid sådan årsberäkning för uppflyttning till högre lönegrad, hvarje lärare finge tillgodoräkna äfven den tid, han, efter att hafva förvärfvat kompetens till ordinarie lärarebefattning, kunde hafva såsom extra lärare, duplikant eller vikarie varit vid elementarläroverk använd eller såsom lärare vid universitet tjenstgjort, dock med undantag för det första året af hans så beskaffade verksamhet; och skulle, i sammanhang med motsvarande under nionde Hufvudtiteln förekommande ämnen, till behandling företagas Utskottets under litt. k (pag. 39 och 40) framställda förslag, att lärare måtte tillerkännas rättighet att vid 60 års ålder erhålla afsked med åtnjutande af hela sin lön såsom pension, derest han såsom ordinarie lärare vid elementarläroverk tjenstgjort i 30 år, och att den, Prot.-Utdrag den 10 Juni 1863. 409 den, som uppnått 55 års ålder samt varit i dylik befattning anställd i 25 år, kunde erhålla afsked med åtnjutande af tre fjerdedelar af lönen såsom pension.
M. anser det vara tjenligast; men jag tror, att Utsk. bort fasta afseende på hvad Frih. von Kraemer och jag i motionsväg yrkat , nemi. anslag för a:ne institut, belägna så nära till academierna, att de på samma gång kunna begagnas af dessa sednares elever. Jag tror, att dessa 2:ne läns hushålls-sällskaper, som hort äga tillgång att köpa en egendom endast för detta ändamål , äfven skulle något bidraga lill inrältntn. Det är visserligen sannt, att 1000 r:dr b:co äro anslagna dertill, ifall K. M. finner skäl att lemtia 694 Den i5 Maj f. m. deni åt dessa institut; men jag anser summan vara så liten, att ändamålet icke derigenom vinnes, ehuru vi i Skåne visserligen skulle med tacksamhet mottaga densamma. Det är egentligen mot den princip, som StatsUtsk. uttalat, hvaremot jag gör anmärkning. Jag anser nemi., såsom jag nyss hade äran att yttra, att centraJ-institut icke böra hvila på enskilda personer, utan vara offentliga inrättntr, som kunna lemna någon garanti derför. Om vi tänka oss Ulltuna och Orup, belägna på så litet afstånd från academierna sorn de verkligen äro, organiserade såsom landthruks-institut ; sa öfverlemnas till R. St. att bedomina, om icke stor nytta vore att vänta deraf , att den praktiska undervisningen i landthushållningen på detta sätt kunde förenas med den theoretiska bildningen vid academien. Det torde endast finnas få personer inom detta Stånd, som egna sina söner ensidigt åt landtbruket; men äfven om man går tjenstemanna-vägen, är jag öfvertygad derom, attén praktisk kunskap om landtbruket vid många tillfällen skulle vara nyttig, emedan bland tjenstemannens befattningar ofta förekomma ämnen, som stå i beröring med landthushållningen. Går jag till domare, militärer och administrativa embetsmän , så saknas der ofta den kunskap i landtbruk, som behöfves för deras befattningar. Jag tror , att dessa institut kunde blifva af ännu större nytta, om de kunde organiseras i större scala.
för sin del har icke mindre än tvänne maskiner: en till att inveckla härfvan (fru Sara) och en till att utreda den samma (hennes bror prosten). De bådä unga älskande äro skottspolar, som fara ut och in. Än bifallet då, hr kritikus, betyder det ingenting? frågar i sin ordning förf. Moraliserande stycken — svara vi — hafva aldrig förfelat sin verkan. Då brottet upptäckes, jublar allmänheten, och vid den ofvan nämda poströfveri-representationen på en af Londons största scener var stämningen i salongen ytterst animerad. Men blir plattheten alltför stor, så bryter en dramatisk författare åtminstone till en tid nacken af genren, och äfven den stora allmänheten skall börja längta efter något som höjer sinnet en smula. Än spelet då? Med ett enda undantag är det fullkomligt motsvarande styckets innehåll. Hr Thegerstrom ensam har af sin roll lyckats göra något mera än hvad förf. deri inlagt. Vi vilja väl icke säga att han skapat sin skeppsredare Månsson, liksom Gud skapade verlden, af intet, ty hr Thegerstrom har i viss mån begagnat lefvande modell — äfven om han oafsigtligt må hafva valt sin urbild — men vi våga föreslå ett experiment: jemfbr förf: s ' skapelser sinsemellan och säg oss sedan på samvete om icke den erkändt tråkiga fru Sara ursprungligen är lika så rolig som hennes man - ren sats som äfven kan omvändas, ty den erkändt rolige skeppsredaren är bestämdt ursprungligen lika så tråkig som hans fru — det är hr Thegerstrom som adlat honom.UR DAGENS KRÖNIKA TIDSTAFLOR UKDEB MEDVERKAN IF AUGUST STRINDBERG, A. DE GUBERNATIS, G. AF GEIJERSSTAM, ALFREDO MAZZA FL. SVENSKA 0C3 UTLÄNDSKA FÖRFATTARE UTGIFNA AF ARVID A HNPELT TREDJE ÅRGÅNGEN ANDRA HÄFTET STOCK HOLM OSCAR L. LAMMS FOBLAO.Norrköping 1888. M. W. Wallberg A Comp. Boktryckeri.Ur Nytt vin på gamla flaskor. (En outgifven diktsamling) af
Att se en sådan späd, värnlös varelse, om hvilkens oskuld i det, hvarom fråga vore, flere kunde vara förvissade, "hemfallen under en uppretad lärares misshandling, ryckas, piskas, kastas till golfvet såsom ett liflöst ting och åter upptagas för "att till dess den uppretade mannens känslor sent omsider hunnit svalna, ytterligare "misshandlas", verkade ej blott förhärdande, utan ock i flere afseenden skadligt på öfrige lärjungarnes rättsoch barmhertighets-känslor, som deraf väl i början upprördes, men omsider genom vanan döfvades och förslöades, hvaraf lör barnen alstrades de för Staten högst skadliga begreppen att vissa individer vore rättslösa och att rättslösheten vore normal i vissa fall. 4:o 1 anledning af 2 kapitlets 78 §, hvarest, i fråga om befordringsrätt och löne för maner för skoie-lärare stadgas, att "läraren vare vid fyllda (50 lefnadsår, "sedan han 35 år varit i allmän tjenst och deraf minst 30 år vid elementar-läroverk "anställd, berättigad till afsked med åtnjutande af emeriti-lön”, har Herr Rydin erinrat, att, om äfven detta stadgande icke fordrat mer i afseende på tjensteårens antal, än det för Statens öfriga tjenstemän i allmänhet bestämda, nemligen 30 år, detta ändock inneburit eli misskännande af hvad hittills varit allmänt erkändi, det skole-arbetet vore bland de mest mödosamma, och hvilket erkännande föranledt så väl den dubbla tjensteårs-beräkningen, som det stadgande uti 1820 års skole-ordning, det Biskop och Konsistorium skulle hafva sig synnerligen om hjerlat de skollärares befordran, hvilka oklanderligen och till ungdomens nytta tjent såsom ordinarie!' i tio år.
Detta var en verklighet, som ej syntes kunna förvandlas till något annat, särdeles som svenske kronprinsen Carl Johan muntligen fällt det betecknande yttrandet, att han nu icke hade mera att begära af danske konungen, utan att det blefve hans egen sak att underkufva norrmännen. Men Kristian Fredrik hade sina egna djupa tankar öfver samma sak, som likväl ännu icke så egentligen, d. v. s. allmänneligen, vore nationens. Dock: der i öfrigt en så stark och stolt nationalanda fanns, kunde den väl uppammas till något mer. Än var Kristian Fredrik ståthållare, ehuru tiden snart var inne att nedlägga embetet. Nu blef konung Fredriks öppna afsägelsebref synligt. Det var af följande lydelse: ”Vi Fredrik VI, med Guds nåde konung af Danmark, o. s. v., göre veterligt att då vi under många hårda och sammanstötande omständigheter för vår monarki hafva, för att återupprätta freden i norden och från konungariket Norge afvärja en öfverhängande hungersnöd, vid fredstraktaten den 14 i denna månad afsagt oss, för såväl oss som våra efterträdare till Danmarks tron och rike, till fördel för hans maj:t konungen af Sverge och hans efterträdare på Sverges tron alla våra rättigheter och åtkomster till bemälte konungarike Norge – så hafva vi vid samma fredstraktat löst, liksom vi ock genom detta vårt öppna bref lösa, alla Norgesinbyggare i allmänhet och en hvar af dem särskilt från den hyllningsoch trohetsed, hvilken de såsom undersåter i allmänhet eller som embetsmän isynnerhet en hvar i sin ställning, civil eller militär, andlig eller verldslig, till oss hafva aflagt; hvarjemte vi, på grund af och i öfverensstämmelse med traktatens 16:de artikel, uppmana eder alla att med ordning och lugn gå öfver till den nya regeringen, som på det mest förbindande sätt förpligtat sig att låta Norges innevånare behålla och njuta deras lagar, rättigheter, friheter och privilegier, sådana som de vid närvarande tid äro.” I en bifogad adress uttalade Fredrik VI dessa afskedsord till norska folket:
Tecknet skall bli uppfylldt. Mitt hufvud gifver mig de starkaste försäkringar därom. Jag tillägger: mitt hjärta gifver mig ännu ljufvare försäkringar! När han slutat, ser han på Struensee med en själfmedveten blick, som kräfver erkännande för den bragd, han utfört, och sympati för den storsinthet, hvarmed han offrat allt i kampen för en ädel sak. – Men Struensee tiger. – Nå, min käre vän? Hvad menar ni om – om formen för min hänvändelse till majestätet? – Uppriktigt sagdt – ni slösade plumpt med beröm åt er själf och smicker åt kungen! – Smicker är smörja åt Herrans smorda! genmäler Brandt med ett osäkert leende. Utan smicker kan man ingenting utverka. – Må vara! Men ni smorde allt på för tjockt! Det verkar klibbigt. Och afunden mot Holck skiner igenom öfverallt. Dessutom – För all del, genera er icke! – Den där anspelningen på katastrofen med Stöflett-Katrine var verkligen allt annat än smakfull. Det är svårt att säga, hvem af er båda, som gör den snöpligaste figuren: envåldshärskaren med det bekymrade hjärtat eller kammarjunkaren med de rappa benen, flygande till Schimmelmann för att sända favoritslafven till sin herre. Medan Struensee talat, har Brandts hela uppsyn förändrats. Don Quixote gitter icke längre rida spärr, hans hållning är icke så kavat nu, och hans uppsyn blir småningom spak som en snubbad pojkes. – Det kan nog hända, att ni har rätt! säger han fundersamt. – Jag var öfverretad och visste icke hvad jag skulle taga mig till för att komma fram och vid sådana tillfällen gör man alltid dumheter Han låter sig slappt sjunka ned i en stol och gömmer sitt ansikte i sina händer: – Å, jag var så förtviflad, att jag grät om nätterna. Nu är det bättre – sedan allt är förbi! Inför detta utbrott af rent mänsklig smärta, blir Struensee vek och försöker trösta: – Ni får icke fälla modet, min käre vän! Det gäller att kunna vänta – se framtiden an – Men jag kan icke vänta! förkunnar
Rid der skåpet och Adeina, af en Ledamot, att det bör stadgas, att derest kursen stiger, minskning i denna utlåning skall ega rum på det sätt och Lill den grad, som Bancp-Fullmägtige finna för Bankens bästa nödvändigt; och aj en Ledamot, att som förevarande utlåning lättar Silfver-uttagningen, så borde, med afseende å den belägenhet, hvaruti Banken sig befinner, utlåningen inskränkas, men icke utvidgas; inom Borgare-Ståndet: af flere Ledamöter, att fonden för Handelsoch Närings-Disconten icke må ökas utöfver dess närvarande belopp af 3 Millioner R:dr, men att, så vida proportionen emellan metallisk valuta och sedlar derigenom icke rubbas, fonden tillfälligt kunde förstärkas med en half million R:dr, då kursen står lågt, med förbehåll likväl, att, när kursen stiger och den metalliska cassan följaktligen hotas, Banco-Styrelsen må ega att indraga icke blott den tillfälliga förstärkningen af en half million, utan äfven succesive de öfrige 3 millionerne, derest sådant för Bankens säkerhet vore nödigt, samt inom Bonde-Ståndet, af åtskilliga Ledamöter att enär ändamålet med Handelsoch NäringsDisconten egentligen varit, det Banken skulle uppträda såsom medlare emellan Lånsökande inom Handeln och Näringarne, å ena, och Capitalisterne, å andra sidan, samt sålunda använda eljest i allmänna eller enskildta Cassör ofruktbart liggande medel; ifrågavarande punkt måtte erhålla en sådan lydelse: ”Handels och Närings-Discontens utlåning, som skall hufvudsakligen bedrifvas genom upplåning emot obligationer å 3 procent på 3 månaders uppsägning och 2 procent på en månads uppsägning, bestämmes af BancoStyrelsen, i mohn af allmänna rörelsens behof och metalliska Cassans mer eller mindre anlitande.
– Hvarför skall jag göra det? Flera herrar gingo förbi de båda männen, som stannat midt i trappan, men John Hall såg dem icke och hörde ej hvad de sade. – Hvarför skall jag göra det? frågade han ånyo och försökte vända om och gå tillbaka ner för trappan. Men häradshöfding Lundström grep honom i armen och såg på honom med sin magnetiska blick. – Hör på hvad jag säger, och upprepa det immerbadd för sig, när herr Hall håller på att glömma det! Herr Hall ingår förlikning med sina motparter, därför att herr Hall vet, att Högsta Domstolens dom kommer att gå emot herr Hall och att detta är enda medlet att skydda namnet John Hall, herr Halls faders namn, likaväl som herr Halls eget, från skymf och vanära. När herr Hall undertecknat förlikningen, betala herrar kuratorer alla herr Halls utelöpande skuldsedlar. – Och Pehr Backman – – Och Pehr Backman och mig. Tänk på att från och med det ögonblick, herr Hall underskrifvit förlikningen, har herr Hall gjort hvar man rätt! John Hall tog af sig hatten, och den skälfvande handen for öfver pannan. – Jag skall försöka tänka härpå och ej tänka på annat. Men tankarna fara vidt och långt i dag. Jag ber ödmjukast om ursäkt, därför att jag uppehållit min herre. Låtom oss gå vidare! De gingo uppför den breda stentrappan och kommo in i en stor förstuga, där Johns följeslagare hjälpte af honom kappan och hatten och hängde upp dem på den stora klädhängaren, där en mängd fina pälsar och ytterrockar förut hängde. John såg ett ögonblick i den stora trymån bilden af en gammal man med kal hjässa och yfvigt skägg. I nästa ögonblick öppnades dörren till ett rum, hvarifrån hördes sorlet af många röster. Sorlet tystnade, när John Hall trädde in. Han såg som i en dimma ett långt, smalt rum och en mängd papper på ett med grönt kläde öfvertäckt bord. Han såg också en mängd herrar, men han kände ej igen en enda. En af herrarne började tala. John Hall kände igen rösten, som var rå och skräflande, men han visste ej hvem den tillhörde.
De resultat Extracterna öfver export och import lemna, och sorn sammanfattas i den så kallade Handels balancen , äro upplysande och temligen tillförlitliga i en lugn och vanlig handelsställning: 1 den vi de sednare åren öfverlefvat, skola dessa Extracter mera förvilla än gagna* då de, 564 Den 2S Juni. utan consideration, ideras nakna skick tillämpas. *) *) Till ett bevis huru lätt Tabeller kunna för» villa, må jag få hänvisa till Tab. XV., yttrandet bilagd. Af rubriken på denna Tabell skulle man *nart nog sluta, att den innehåller uppgift på hvad Götheborg inalles importerat och exporterat åren 1813 och 1814, men qvantiteterna af exporten öfvertyga snarf, att så icke kan vara. Utan att påstå, det Tabellen är oriktig, ty jag känner ej om icke dermed till äfventyrs kan förstås exporten af förtnllttdt Varor, ehuru detta ej heller alldeles öfver, ensstämmer med de uppgifter jag varit i tillfälle att erhålla, må man åtmindstone våga säga, att den är otydlig. Exporten från Götheborg åren 1813 och 1S14 har verkligen utgjort: Caffe, icke 22,532 skålp. utan 9,668,660 skålp. Rått Socker icke 115,838 skålp. utan 8,614,15'] skålp. Tobaksblad icke 20,255 skålp. utan 3,544,44* skålp. Vin icke 55 Arn, utan 8883 Am. o. s. v. i alla articlar af Nederlagsgods. Exporten af förtullade utländska varor blir sällan fullständigt angifven , och bär allramintlt Den 28 Juni. 565 Frågan om Activa Handeln för detta Rike är nyttig och nödvändig, besvarar jag med ett oförbc-hållsamt och högtidligt ja.
N:o 42, om åtskilliga förändringar i gällande Legostadga d. 23 Nov. 1833, samt deremot sparande §§ i allmänna lagen. Företogs val af 26 ordinarie ledamöter och 4 suppleanter i Förstärkt LagUtsk.; och befunnos efter valförrättningens slut hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter; N:o 87. Gr. Löwenhjelm, Carl Gustaf, med 26 röster; N:o 115. Gr. Lagerbjelke, Gustaf, med 26 röster; N:o 120. Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik, med 26 röster; N:o 135. Gr. Cederström, fullm. Frih. Cederström, Carl Ema nuel, med 26 röster; N:o 26. Frih. Leijonhufvud, Axel Gabriel, med 26 röster; N:o 243. Frih. Roxendorff, fullm. Hr Carleson, Edvard, med 25 röster; N:o 245. Frill. Lagerfelt, Israel Carl Adam, med 26 röster; N:o 279. Frih. Wrangel af Sausis, fullra. Frih. Cederström, Rudolf, med 26 röster; N:o 370. Frih. Paykull, Johan Gustaf, med 26 röster; N:o 1. Hr Lilljehöök, Carl Berthild, med 25 röster; N:o 100. Hr Uggla, fullm. Hr Cederschiöld, Robert Theo phron, med 25 röster; N:o 102. Hr Oxehufvud, Tönne, med 25 röster; N:o 456. Hr Aminoff, Johan Fredrik, med 26 röster; N:o 1,210. Hr Reutersvärd, Patrik Oscar, med 26 röster; N:o 1,257. Hr Eding, fullm. Gr. Piper, Thom, med 26 röster; N:o 1,600. Hr Braunerhjelm, Ferdinand, med 26 röster; N:o 1,606.
Vid granskningen af samtliga ofvannämnda räkenskaper, hafva Revisorerne, i afseende å ziffran, icke haft. något att anmärka; och äro utgifterna angående de i Rikets Ständers Bank, vid hvarje revisionsårs slut, innestående behållningar genom vederbörliga attester styrkta. Revisorerne hafva jemväl anställt inventering af säkerhetshandlingarne för de utur fonderna meddelta lån, hvilka handlingar befunnits med synnerlig omsorg ordnade och säkert förvarade. Af Ombudsmannens särskilda berättelser öfver fondernes balanserade fordringar, äfvensom af de utaf honom förda lagsöknings-diarier, hafva Revisorerne äfven tagit kännedom och dervid icke funnit något att erinra i fråga om det sätt, hvarpå samma fordringar blifvit bevakade och indrifna. För de i förestående revisions-berättelse intagna ziffer-uppgifter ansvarar den Sekreterare, som vid granskningen af de under Kongl. Kommerse-kollegium ställda fonders förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. Slutligen få Revisorerne anmäla, att de, med anledning af sin instruktion, till Kongl. Majit i underdånighet insända ett exemplar af denna berättelse. Stockholm den 15 November 1853. Högloft. Ridderskapet och Adelns ledamöter: CARL ÅKERHJELM. C. E. CEDERSTRÖM. C. A. MANDERSTRÖM. AUG. OLIVECRONA. J. A. TORNERHJELM. J. M. BJÖRNSTJERNA. Högvördig a Preste-ståndets ledamöter: CARL FR. BJÖRKMAN. JOHANNES ROTHLIEB. A. F. SONDÉN. F. O. CARLANDER. C. J. HOLM. JOHAN GAHNE. Välloft. Borgare-ståndets ledamöter: F. A. RINMAN. C. G. ÅSBRINCK. L. V. HENSCHEN. F. C. BILLBERG. J. ÖHRSTRÖM. C. W. BAHRMAN. Hedervärda Bonde-ständets ledamöter: ANDERS ERICSSON. NILS PEHRSSON.
Och utgiften, efter förvandling af vexlar och metaller, har saknat fullständiga anvisningar dertill: likaså är ock förhållandet i fråga om den ökade gravation på hvarje utgifts titel, som genom bestridandet af en del utgifter med vexlar, uppkommer. RiksStaten innehåller en fullständig uppställning deröfver. Med den inskränkta kännedom jag äger i dessa ämnen, är det mig icke möjligt att fatta nyttan af vexlarnes förvandling i uppbördsräkningarn^ efter någon slags fingerad cours. Om Riksens Ständer utsätta hvilka anslag som Dm 4 -April f. nit böra utgå i Hamburger Baned, och anvisa motsvarande belopp af dylik inkomst; så må verkan af sådane anvisningar väl upptagas både i Debet och Credit af calculationen till ett visst värde i Bancosedlar; men inom uppbörden och utgiften blirdetlikväloförändradt, vexlar. All öfverskjutande inkomst afsådan beskaffenhet, förvandlas deremot till Bancosedlar genom successiv försäljning och nettobeloppet deraf inflyter och redovisas på sin behöriga titel, och i sin rätta tid; utan att något calculeradt förhållande dessförinnan uti uppbörden inblandas: ali öfverskjutande utgift åter, af sådan beskaffenhet förvandlas likaledes till Bancosedlar, genom uppköp för tillfället af vexlar, vare sig att detta uppköp sker af Statsverkets egen veXeltillgång eller på Beursen; och net to beloppet deraf utgår likaledes på sin behöriga titel och i sin rätta tid; graverande alltså äfven med Coursdifferencen , utan att någodt calculeradt förhållande uti utgiften inblandas. Hamburger Banco ellermetaller redovisas såsom sådane,till dess de Verkeligen förvandlas till Svenska BancoSedlar; detta är öfverens stämmande med all behörig redovisningsgrund. För min enskildta ds! tillåter jag mig derföre ock den önskan att ingen anhållan må hos Kongl. Maj:t i underdånighet göras örn befallning till vederbörande att en sådan föiändring från nästa års början behörigen iakttaga; och förklarar lika öppet att om Kongl.