Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Adelskapet såsom ett medel att framkalla stora bedrifter, och fäster sig dervid, att knappt någon menniska, jag skulle nästan vilja säga ingen, är mägtig af en så hög dygd, att den kan alldeles umbära all yttre uppmuntran eller belöning för sine handlingar, och att således man bör beräkna, att medel måste finnas för att uppmuntra och belöna; så lärer man få medgifva, att i detta afseende Adelskapet, sådant det i sig sjelft bör vara, förebild åfelt ädelt och stort handlingssätt, är både det nyttigaste och det minst, kostsamma. Känner man åter sjelf lifligt och djupt, attén Adelsmans pligt är att föregå sine öfrige Medborgare öfverallt, der Fäderneslandets väl är i fråga; att vara bland de främste i striden, de klokaste i rådslagen, de oegennyttigaste i uppoffringar för allmänt väl; att på en Den i5 December f. m. 39 gång omfatta Konungens och Folkets sak; att, om tyranni eller folkyra visa sig, vända sig emot den sidan, hvarifrån det onda kommer, för att detsamma mota; med ett ord alt offra lif och blod för att försvara Riket mot utländskt eller inländskt förtryck; då kan man icke önska, alt en Inrättning i Samhället skulle upphöra, som ålägger vissa medborgare dessa pligter, utan annan belöning än — äran. Det är endast i det fall, att Svenska Adeln skulle alldeles vanslägtas ifrån sine store Fäder och förglömma sine pligter, som det, efter mitt om, döme, kan anses möjligt, att detta Stånd skulle upphöra; och jag hyser den fastaste förtröstan, att en sådan tidpunkt aldrig skall inträffa. I denna öfvertygelse har jag trott tiden nu vara inne att väcka fråga om en sådan Inrättning, som kan lemna utsigt att i framliden bättra hvad nu kan vara felagtigt. Allt sedan år 1809 hafva tankarne med mer och mindre allvar varit rigtade på en förändring uti Sveriges NationalRepresentation. Många hafva instämt uti önskan, att den måtte till vägabringas; men frågan om? har måst hvila för frågan huru?
Pagina st: att, bland de uppräknade fördelarna af nya systemet för rymdemål, de tvånne sist angifne, troligen af misstag, influtit; hvadan alltså R. St. anse meningen böra sluta med orden: ”känner sin skattesedel i det gamla." Pagina 22: att enahanda misstag, som ofvanföre vid g:de §:s 7:de Moment finnes anmärkt, äfven här insmygit sig, nemligen i uttrycken: "mått eller vigt” j och sedan ”mätning eller vägning”; samt Pagina 24: att, i afseende på rättighetens åtnjutande, att i 5 år anställa controll med gamla målet, bör, i stället för orden: ”allmoge och menige man”, införas: hvar och en. Efter att sålunda hafva i underdånighet framställt de anmärkningar, tillägg och förändringar, R. St. funnit nödiga vid detailerna af ofvanberörde till deras granskning Nådigst öfverlemnade förslag, få R. St. nu jemväl underdånigst anmäla, att de flere öfverläggningar, i följd af olika åsigter, i fråga om lämpligaste tiden för det nya Mått-, Mål-och Vigtsystemets införande, medfört det beslut, att R. St., med antagande af den i E. K. M:ls Nådiga Proposition omnämnda tidrymd af 10 år, såsom den bestämda gråns, inom hvilken nödige förberedelser kunna vara fullbordade och tillräcklig kännedom om systemets inrättning bibringad den uppväxande generationen, * hos E. K. M. i 127 Exp. Lltsk. Förslag till und. Skrifv. N:o 339. underdånighet tillstyrka nya Stadgans utfärdande till allmän efterlefnad år i35g. Slutligen och hvad angår frågan att antingen bibehålla de gamla benåmningarne, med dervid fästade rigtigare begrepp, eller ock införa till större delen nya benämningar, hafva R. St. icke tvekat, att äfven i detta hänseende instämma i de grundsattser, som redan vid Stadgans författande blifvit följda.
Kttriqrn och för det andra, synes calculen äfwcn i sä matto öfwerdrifwen, som d-n remonte, hwilken under samma lid blifwit pä Cavallerierne fördelad wid detta Mjälle icke eller ingått i någon beräkning da jag likwäl med denna remonte äfwen sörstar den stora fördelen hwarupvä icke allenast Regementerna utan också siere omkringliggande Landsorter kunnat räkna till fortplantningens befrämjande af goda häst-racer, och hwilken sörman pä § ärs tid äfwen ffulle kunna anses af nägra 1,020 R:Lrs wärde. Af dessa sikäl, och da den store Konungen och Rikshushållare» Carl XI qlorwördigst i äminnelse, da Han med sin upmärksamhet förnämligast riglad ät be« sp »ring och hushållning med afseende ä den stora nytta, akt utwidqa och uphjelpa Srntericrne i wart land; Lä Han, säger jag, ulsäg Strömsholm och Kungsöhr såsom de tjenligaste ställen dertill, dä man tillika af drt framfarna finner, att ett Riksens Ständers underdåniga Betänkande pä 1762 talet innefattat, att etc Siukcrje i Swerige mäste underhallas: ctt dessa Kungegärdar äfwen dertill wörö de lämpeligastc; att igenom ett Stuteri uri öfra delen af Riket häståswein fran de yngre arén mandes wid härwarande klimat etc. och dä med afseende ä sjelfwa loealen och den t-euliga jordmanens bellkaffenhet, till tvinnande of godt Den 2i December. r;v7 godt beke och foder, man derjämte bctragtar dek pasfindé och behöriga afstånd, enär Kongl. Majit har silk Resjdence i Stockholm; sa sär jag i stöd af desta andragna ffäl tillstyrka akl
De behöfva då icke heller hålla postböcker såsom nu, åtminstone behöfver mängden det icke, utan frimärken kunna då åsättas brefven, som medför en ganska stor beqvämlighet och vida större än att hålla postbok och räkning. För Postverkets tjenstemän blir expeditionen vida beqvämligare efter Utsk:s förlsag. Den, som mottager brefven å posten, behöfver då icke se på adressen, vexla penningar o. s. v., emedan för alla bref är portot lika, såvida de icke öfverstiga 1 lod, och om de än så skulle göra, så är modifikationen med lodtalet ganska 390 Den 10 Augusti e. m. lätt. Om dessutom antages, hvad föreslaget är, nemi. afl namnkartor icke skola uprällas, utan kartorna endast uptaga antalet bref, som från postkontoren afsändas, mäste beqvämligheten för Ijenstemännen vara påtaglig. Förändringen leder således lill beqvämlighet för allmänheten och tjenstemännen. Tjenstemännens beqvämlighet består deri, att deras antal kan minskas eller åtminstone behöfver det icke ökas, hvilket möjligen kunde i annat fall blifva behöfligt vid de större postkontoren i riket, ehuru hos oss brefvens antal icke är så öfverhopande, som i hufvndstäderne inom andia länder, der nödvändigheten infört ett enda porto. Utsk. har icke tillstyrkt antagande af K. M:s Propos. i dess helhet, utan Utsk. har i det stället velat öfvergå till det enda porto, som i K. M:s Propos. var afsett alt man slutligen skulle komma lill. Utsk. har föreslagit, all den inkomst af 115,000 R:dr, sorn Staten hittills af Postverket upburit, icke vidare skulle beräknas, utan Postverket få använda alla sina inkomster till ändamålets vinnande; men om R. Sl:r finna, att Statsverkets tillstånd medgifver en dylik upoffring, finner K. M. det så mycket bättre, helst man derigenom erhåller hastigare det resultat som sökes. Det beror naturligtvis på R. Sl:r att beräkna, huruvida tillgångarna sådant medgifva eller icke.
LAGMANSKAN. Ja, är icke det en helig plats... FRANCISKANERN. Det är en mareld... ADVENT LAGMANSKAN. något, och manar det icke ett fromt sinne till eftertanke; skulle icke denna plats kunna bli en samlingsort för ökenvandrare som söka... Är det icke ett godt förebåd; säger det oss icke FRANCISKANERN. skildt! Fru Lagmanska; låt mig säga Er ett ord enHan drar sig åt höger. LAGMANSKAN går emot honom. Pater! FRANCISKANERN talar halfhögt. i orten som Ni ej förtjenar, ty Ni är den största Ni vill stjäla himmelriket. Ni som har bestulit Herren. Fru Lagmanska! Ni åtnjuter ett anseende här synderska jag känner. Ni vill köpa förlåtelsen och LAGMANSKAN. Hvad hör jag? FRANCISKANERN. Ni Gud att skänka en monstrans af rent guld till När Ni låg sjuk och döden nalkades lofvade klosterkyrkan om Ni blef frisk. Ni fick helsan åter FÖRSTA AKTEN och Ni gaf det heliga kärlet, men det var af silfver, löftet och för bedrägeriet är Ni redan dömd! LAGMANSKAN. förgyldt. Icke för guldets skull, men för det brutna Jag visste det icke; guldsmeden bedrog mig. FRANCISKANERN. Det ljuger Ni, ty jag har guldsmedens räkning. LAGMANSKAN. Kan det icke förlåtas? FRANCISKANERN. Nej! ty det är dödssynd att bedraga Gud! LAGMANSKAN. O ve! FRANCISKANERN. dem med Er sjelf; men kröker Ni ett hår på baroch Ni skall känna på jernriset! Hvad edra andra brott angår, får Ni göra opp nens hufvud så skall Ni se hvem som skyddar dem, LAGMANSKAN. Tänk den djefla munken står och säger mig sådana saker! Är jag fördömd så vill jag också vara fördömd. Ha! ha! ADVENT FRANCISKANERN. ditt hus, och frid skall Du icke få förrän
Jag begär återremiss af betänk., icke derföre, att Utsk:s tillstyrkande kan anses farligt såsom prejudicat, ty delta är Gud nå’s redan alltför mycket stadgadt; men det är för att en gång återkomma från det vinglerisystem, hvilket i dylika frågor, som denna, hittills blifvit följdt. Det har ej sällan hiindt, att då man den ena riksdagen erhållit ett lån, har man en annan riksdag begärt, att det måtte efterskänkas. Jag erkänner visserligen, att stora olyckor öfvergått Borås, och jag är derföre benägen att bereda staden lindring genom utsträckande af tiden, inom hvilken de undfångna lånen böra återbetalas; men jag kan icke medgifva någon afprutning, hvarken å capital elior ränta. Vi äro sammankomna för att bereda ordning och stadga i myntväsendet; och då tror jag, att det är af vigt att visa, det vi följa ett sådant system i afseende å allt, som med Bankens eller Riksg,- Contls affärer äger gemenskap, att vi derigenom betrygga förhoppningarna på realisationens bestånd. Vårt statsverks tillstånd är visserligen icke sådant, att det har råd att göra några presenter; och jag föreslår derföre, att båda de ifrågavar. lånen må statsverket tillfullo återgäldas, men att den lindring i vilkoren härför må lemnäs, att Utsk. tillstyrker 5 eller 3 proc:s årlig afbetalning af capitalet; dock att lika ränta till staten erlägges, sorn den sjelf betalar, d. VS. 5 proc. Staten har då gjort allt, hvad den kan göra, nemi, trädt emellan med sin credit och sålunda undsatt den behöfvande corporationen, utan att staten likväl förlovat genom det lemnade hislåudet. Den j5 April. Hr af Dalström: Då jag för det första får betyga min uppriktiga tacksamhet emot Hrr Rosenblad och Lefren för den välvilja, de emot staden Borås ådagalagt genom deras förslag till lindring uti betalningsvilkoren för de ifrågavar. lånen, ber jag likväl att få göra några anmärkningar i anleda af Hr Rosenblads yttrande.
Sedan befallningshavaren fått stämningen skall han noga granska handlingarna och skaffa sig kunskap om den tvistiga lägenheten. Följer hur dessa ärenden skall bevakas i häradsrätt, lagmansrätt och hovrätt. Stockholm den 5 april 1814. H. A. von STROKIRCH Kungörelse ang den lästavgift, som bör erläggas för Naturalisation av svenska från utlänningar återköpta fartyg. Stockholm den 7 april 1814. Naturalisationen av de svenska skepp som återköps från utlänningar hädanefter bör betalas med 5 riksdaler för varje läst. Stockholm den 7 april 1814 A N EDELCRANTZ Kungörelse om en allmän blockad, tills vidare av kungariket Norges hamnar. Stockholm den 12 april 1814. Danska ståthållaren, prins Christian Fredric har gått emot traktatets helg, folkrätten och sin konungs uttryckliga order, att söka förhindra Norges förening med Sverige. Han har försatt Oss i den smärtande nödvändigheten att tillgripa medel för att ta vara på egna rättigheter och göra norska folkets frihet gällande. Vi beordrar Våra flottor att utlöpa och förklarar alla norska hamnar i blockad. Varje fartyg som anträffas med destination till Norge och är lastat med krigsförnödenheter, spannmål eller proviant skall uppbringas av Våra örlogsfartyg och förklaras för god pris. Är det lastat med köpmansgods skall skepparen första gången avvisas, men fortsätter han och uppbringas skall målet enligt prisreglementet hanteras. Alla fartyg som utgår från Norge utan avseende på flagg eller last skall beläggas med kvarstad. Stockholms slott den 12 april 1814. CARL. Kungörelse angående tillstånd för svenska undersåtar, att utrusta och nyttja kaparfartyg, under den tid, blockaden av kungariket Norge varar. Stockholm den 12 april 1814. Då Vi förklarat Norges hamnar i blockad tills den högtidliga traktaten om en förening mellan Sverige och Norge är avgjord och verkställd, har Vi tillåtit att enskilda svenska undersåtar får utrusta kaparfartyg så länge blockaden varar. Stockholm den 12 april 1814. CARL.
Utsände af Konungenom, och af de sju rådherrar, till att besöka Juda och Jerusalem, efter dins Guds lag, hvilken i dine hand är; Och att du medtager silfver och guld, som Konungen och hans rådherrar friviljoge gifva Israels Gudi, hvilkens boning i Jerusalem är; Och allahanda silfver och guld, som du finna kan i hela Babels landskap, med det som folket och Presterna friviljoge gifva till Guds hus i Jerusalem. Allt detta tag, och köp fliteliga för de samma penningar kalfvar, lamb, bockar och spisoffer, och drickoffer, att man må offra uppå altaret vid edars Guds hus i Jerusalem. Dertill hvad dig och dina bröder täckes att göra af de penningar, som öfverblifva, det görer efter edars Guds vilja. Och de tyg, som dig antvardas, till ämbetet i dins Guds huse, öfverantvarda dem inför Gud i Jerusalem. Hvad sedan mer af nödene är till dins Guds hus, det du behöfver utgifva, det låt utgifva utu Konungens kammar. Jag, Konung Arthahsasta, hafver detta befallt räntomästaromen på hinsidon älfven, så att hvad Esra Presten, den Skriftlärde i Guds lag af himmelen, af eder äskar, att I det fliteliga gören; Allt intill hundrade centener silfver, och intill hundrade corer hvete, och till hundrade bath vin, och till hundrade bath oljo, och salt utan mått; Allt det der hörer till Guds lag af himmelen, att man det fliteliga låter komma till Guds hus af himmelen; att en vrede icke må komma öfver Konungens rike, och hans barn. Och eder skall vetterligit vara, att I icke magt hafven att lägga någon utskuld, tull eller årliga ränto på någon Prest, Levit, sångare, dörravaktare, Nethinim, och tjenare i denna Guds huse. Men du, Esra, efter dins Guds visdom, som i dine hand är, uppsätt domare och lagmän, som allt folket döma måga, som på hinsidon älfven är, alla de som veta dins Guds lag, alla de som icke veta dem, dem lär.
N:o 179„ 431 styrka någon ändring eller förklaring af de allmänna Författningar, som till ämnet äro tillämplige, har det likväl icke kunnat undgå Rikets Ständers uppmärksamhet, å ena sidan, att frågan om egande-rätten till de i Halland befintlige Kyrkohemman, huruvida nemi. den tillhör K. M. och Kronan eller Kyrkorna, icke i allmänhet finnes afgjord och bestämd, utan för hvarje serskildt fall är beroende af bevisning om äldre tiders förhållanden, och således enligt sin natur oftast måste vara i mörker insvept och tvifvelaktig, och, å den andra sidan åter, att det är af största vigt håde för Staten, Kyrkan och den enskilde Medborgaren, att denna egande-rätt blifver bestämdt pröfvad och afgjord, emedan deraf beror icke allenast, huruvida Staten eller Kyrkan må vara rätter egare till ett betydligt antal af de inom Provincen Halland befintlige hemman, än äfven om nuvarande Åboer å desamma hafva enahanda besittningsrätt, som å Kronojord i allmänhet, eller endast äro att anse såsom Kyrkans Arrendatorer, hvilket på dessa Åboers bestånd och välfärd är af högsta inflytande. I sådant sakens skick, och med hänsigt jemväl till 77 §. Regeringsformen, hafva R. S., öfvertygade, att E. K. M. städse med välbehag upptager och lemnar bifall åt hvarje Rikets Ständers förslag, som har för syftemål rättvisans befrämjande i förening med allmänt och enskildt väl, ansett sig böra i underdånighet för E. K. M. framlägga deras öfvertygelse om de åtgärder, som för sådant ändamål kunna vara att vidtaga. 432 Exp. Zhak. Forsing till tind. Skrijv. Härvid synes förnämligast "böra i betraktande komma: att frågan om rättighet alt till Skatte losa Kyrkohemman i Halland ovilkorligen är beroende deraf, huruvida egande-rätten till dessa hemman tillhör K.
R:mt R:dr 62,250,000: — för påbörjande af östra stambanan emellan Katrineholm och Norrköping, utgörande omkring 4| mil R:dr 4,030,000: — norra stambanans byggande från Stockholm till Upsala 6,25 mil för sammanbindningsbanan genom Stockholm omkring 0,25 mil för nordvestra stambanan emellan Porla och Christinehamn 5,25 mil samt, för påbörjande af jernvägsanläggningen emellan Arvika och norska gränsen, 3,75 mil Summa under arbete varande väglängd 20,25 mil, hvartill blifvit anslagna R:dr 18,146,000: — Tillhopa Runt R:dr 80,396,00ÖT~ De delar af de påbörjade stambanebyggnaderna, som, sedan förenämnda vid sistlidne riksdag anvisade 18,146,000 R:dr blifvit för ändamålet använda enligt jernvägskomitéens förslag, återstå att bygga, äro således: af östra stambanan: linien emellan Norrköping och Nässjö, utgörande 14 mil 32,220 fot., beräknad till en kostnad af R:dr 10,609,487: — af norra stambanan: linien emellan Upsala och Gefle-Dala jernväg, utgörande enligt 1859 års jernvägskomités betänkande:
Brakel att med Riddarh.-Sekret.-sysslan få förena befattning i statens tjenst, och t. f. Riddarh.-Sekret. alltså var jäfvig att prof. i detta mål föra samt derföre afträdt, öfvertogs, uppå befallning af Hr Gr. och Landtm., prot:s-föringen af undertecknad Riddarh.- Notarie. Efter Utlåtits uppläsning anmälde sig och yttrade Frih. Gederström, Rudolf: Med tillfredsställelse har jag sett af detta Mern., hurusom Riddarh.-Utsk:t, under förutsättning att R. o Ad. måtte stadfästa valet af Riddarh.-Fiskalen Brakel till Riddarh.-Sekreterare, tillika förordat Riddarh.-Sekretis af Riddarh.-Direkt:n framburna anhållan, att med Riddarh.-Sekret.- sysslan få förena den Ivopist-tjenst uti K. M:s Justitiae-RevisionsExpedition, som Brakel på förordnande innehar, men hvarifrån han begärt och erhållit ledighet under hela den tid riksdagen fortfar. Ofvannämnde förutsättning kunde man vänta med anledning af det utmärkta sätt, hvarpå t. f. Riddarh.-Sekret. uppfyllt sina åligganden. Utsk:t hemställer att den Riddarh.-Sekret. sålunda från Kopist-befattningen förunnade tjenstledighet skall styrkas minst 14 dagar före början af hvarje kommande riksdag. Om man föreslagit att ifrågavarande bestyrkande skulle ega rum vid riksdagens början, då hade sådant kunnat ske inför R. o. Ad.; — men genom bestämmelsen att berörde förhållande skall styrkas minst 14 dagar före hvarje riksdags början, blir man tvun - Den 22 November e. m. 129 tvungen att, för denna saks ådagaläggande, anlita en annan auktoritet; och, såsom härtill lämpligast, får jag föreslå Riddarh.- Direktm.
Jag älskar er icke för ert yttres skull, min nådiga. Hvarken sol eller stjernor förmå utplåna er bild ur min själ. Jag har beslutat, såvida ni har en gnista af medkänsla för mig ... » » Nå? Jag har verkligen lust att se, hur långt ni kan drifva ert lättsinne. » » Jag tvekar inte ett ögonblick att säga så här: Min nådiga! Om ni är i stånd att anförtro er åt en man soni ni ser för första gången — för fan! jag glömmer att ni alls icke kau se mig i detta kolmörker — och som på siu ära svär eder, att allt hvad han säger er är sanning — förena då ert öde med mitt och blif min hustru! » » Hahahal » » Ni skrattar? » » Hvad skulle ni tro om mig, om äfven jag vore så lättsinnig och gaf er mitt ja? » » Jag skulle endast tycka att ni liksom jag älskar det äfventyrliga, det bizarra och att denua egenskap gör er ännu mera tilldragande och pikant; att ni liksom jag ledsnat pä de alldagliga vanornas enformighet och icke skyr ovanliga och extravaganta steg, hvilket skulle utgöra mitt lifs lycka. » » Edra ord läta sä öfvertygande och ni har verkligen in-gifvit mig nägot fortroende, så att jag ... » » Är det möjligt — går ni in derpå? » » Om tiden bestyrker allt hvad ni sagt, skall jag inte säga nej! » » Tideu! Tiden! Ni drar er tillbaka under hvardagsmen-niskornas former. Nej, ljufva tillbedda, ni måste genast besluta er: blott en enda dags uppskof förtager det äfventyrliga och romantiska vid detta steg. Beslut er genast. Vi måste genast låta viga oss innan dagens inbrott och tillfälle gifves oss att undersöka hvarandras ansigtsdrag. » » Det skulle ju vara omöjligt, äfven om jag sade ja. » » Bestäm er blott och öfverlemna resten åt mig. En fruktansvärd aning uppsteg i min själ. Denne vind-böj tel vet, att jag är prest, kanske. Men vi skola följa sakens vidare utveckling. » Och ni bekymrar er inte », frågade damen midt emot, » om mina närmare omständigheter?
En nära vän till fru Tegnérs föräldrar, hvilken under nere år nästan dagligen besökte deras hem, har välvilligt berättat mig några små drag från hennes barndom. Den lilla » Lisa » tillbragte många och långa stunder vid pianot och lät därvid sin egen fantasi kläda sig i toner. Detta kallade hon själf att spela » finn-opp ». — En gång när hon som helt liten genomgått en svår barnsjukdom, men ännu ej fått stiga upp, bad hon att bli buren till pianot. Modern svepte en filt om henne och bar henne dit; hon tog då ut musiken till » Vårvindar friska » och kröp så i säng igen. — Gripande är, synes mig, följande lilla episod. På en af sina resor blef fadern tvungen att, för tjockas skull, ligga fjorton dagar utanför Cadiz ' hamn. 1 hemmet väntade man underrättelser; men den ena dagen gick efter den andra, utan att medföra några sådana, och modren utstod en förfärlig ångest. Men så kom äudtligen ett telegram med glädjebud. Kort efter det telegrammet anländt, ombads Lisa att spela något. » Hvad skall jag spela? » — » Spela något ' finn opp ', » föreslog min ofvannämnda sagesman; » spela hur ledsen mamma varit och hur glad hon nu är. » — » Ja, det skall jag göra; det skall först vara i moll, så i dur och så — i moll igen. » De, som den kvällen hörde henne, säga, att de aldrig förgäta Blott en enda olycka är sann: Den — af olyckan att öfvervinnas. J. hnr härligt hon då spelade; det var ett varmt barnahjärtas heligaste känslor, som gåfvo sig uttryck i den musiken; och när hon slutat, var hennes ansikte alldeles förgråtet. Alice Sandströms förste musiklärare var en gammal knarrig herre vid namn Ullman (kompositör till den på sin tid ganska mycket sjungna » Brudens fråga »). Mot sin elev Lisa var han dock allt annat än knarrig; och det hände ibland, att han slog tipp dörrarna, ropade in familjens öfriga medlemmar och sade: » Kom, så ska ni få höra hur musik ska låta. » — År 1875 blef W. Th. Söderberg, känd som god sångkompositör, organist i Karlshamn.
Utskotten hafva således häruti ytterligare stöd för sin redan uttalade åsigt om befogenheten alt utsträcka deltagandet i kommunala besvär till ifrågavarande, derifrån icke genom lag Iritagna verk och inrättningar, och anse följaktligen de deremot gjorda framställningar icke vara al den Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, No 1. 5 \igt och betydelse, att man derifrån ånyo bör hämta anledning att motverka en reform, hvilken, enligt Utskottens omdöme, pakallad af både billighet och rättvisa, derföre af två Riks-stånd blifvit önskad; och fä Utskotten nu, med åberopande icke allenast af de åsigter, hvilka, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, blifvit af förenade La<»- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten vid de tvänne sisthållne riksdagarne°i förevarande ämne hyllade, och som jemväl vid detta riksmöte, vid den pröfning af fråsan, Utskotten företagit, segrat, utan äfven af de skäl, Utskotten nu anfört, vördsamt'tillstyrka, alt Rikets Stunder, med åberopande af billigheten och rättvisan deraf, ali vughål/nings-skyldigheten varder i möjligaste måtto jemn t fördelad emellan alla, sorn i samma ort af vägarne dra" a fördel, matte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, alt Kongl. Maj:t läcktes låta undersöka, enligt hvilka grunder och pä hvad sätt bruksoch bergnerks-an/äggningar, skallfogde °f l sugqvarnar och andra fabriks-inrättningar på landet må åläggas att lill vägarnes byggande och underhållande bidraga, samt, efter vederbörandes hörande, Nådig Proposition i ämnet till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta.