Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
D e t kändes, som om jag i en bast upptäckt, att j a g i flere år omedvetet lefvat fram mitt l i f med ett hälft hjerta — och nu var det s o m om mamma hade dött ifrån mig för andra gången. Ja, det der förstår du nog, Erik, din mor är j u också död. M e n det är någonting, som jag inte riktigt kan fatta, och det är, hur de kunde ha hjerta att skicka bort mig, medan mamma var utomlands för att sköta pin helsa. J a g vet nog, att hon dog der ute vid badorten, men det kunde j u inte hennes närmaste veta på f ö r h a n d? Tänk, om hon hade ' blifvit bättre o c h kommit hem till Stockholm o c h inte funnit mig der! Hvad skulle hon då ha s a g t? » Jaså, Ingrid visste ingenting. Nej, det var väl det bästa. E r i k skulle nog akta sig att förråda något, han visste j u för öfrigt så litet, och han kunde med godt samvete säga henne, att han inga upplysningar kunde g e; han hade bara varit en pojke den der tiden, o c h faster Henrika hade just aldrig talat med honom om sådana saker. » Det der skall jag fråga tant Henrika o m, bara jag kommer till Stockholm, » återtog Ingrid i frånvarande ton. » V e t du, Erik, det är så besynnerligt; ända sedan det blef bestämdt i vintras, att jag skulle få k o m m a till Stockholm, har jag haft en så underlig inbillning. Jag tycker precis, att hon ännu lefver der uppe och väntar mig. J a g har haft en sådan H o n gnolade sakta på en entonig melodi, försjönk sedan åter i tankar och tycktes alldeles g l ö m m a bort sin reskamrats närvaro. » O m din mor ännu lefvat, skulle du visst ha hållit mycket af h e n n e? » fiågade Erik. » J a, » svarade hon med en exalterad glans i ögat. » J a g tror inte, att någon dotter i verlden hade kunnat hålla mera af sin mor, än jag skulle ha gjort. V i skulle ha varit en tanke o c h en själ, hon o c h jag. A l d r i g skulle jag ha lemnat henne.
Jag tror vål att den kunde ske, om det ginge ann att Banken finge indraga alla sina Sedlar, och infordra alla sina lån , så vida Köpmannen och Landt brukaren dermed kunde vara belåtne, dervid kunde vara beståndande. Då vore det ej svårt, Btt med Bankens behållning verkställa en realisation , ty Banken har mera att fordra, ån den år skyldig. Men örn detta ej år möjligt, om man ej utan landets förstöring kan infordra dessa medel, om man ej utan lan-i dets undergång kan undandraga landet all möj - Deri 14 Julii c, m . 70I lig hjelp, om icke de stora verk, som åro påbörjade, skola afstanna, om ej åkerbruk och näringar skola blifva utan stöd och tillgångar, så kan ej en sådan utväg vidtagas. Om ej Dis. conter, om ej fria låne-tillgångar funnits, så hade man ej varit i förlägenhet, men sedan de en gång blifvit införde, så år det ej rådligtatt afklippa dem. Jag tror, att man med varsamhet bör lemna biträden , så att de kunna stå tillsammans med och icke förstöra möjligheten af en realisation i framtiden; ty hvarje realisation eller myntbestämning, som ej går i bredd med förkofran uti handel och näringar, år overkstållbar. Den kan theoretiskt uppgöras på papperet, men den år jåfvad af alla tiders er. farenhet. Jag förnyar således min hemställan , att Ridderskapet och Adeln måtte bifalla grunderne, och i anledning deraf sedan företaga de sårskildte bilagorne, samt antaga eller återremittera dem, allt efter som de kunna förtjena. Herr Rofenblad, Bernhard: Jag får först förklara, att jag ej kan instämma i en vård Ledamots tillstyrkan, att bifalla sjelfva stommen af förevarande financeplan, och ati återremittera de särskilta bilagorne. Jag tror ett sådant förfarande hvarken vara öfverensstämmande med formen eller med Svenska Folkets rättvisa fordran, att efter 6 månaders Riksdag, det vigtigaste ämnet ej slumpvis och genom öfverraskning afgöres.
Om antagande af större antal Betjening för Be» wrllninqsoch Expeditions - Utstotten, samt att alla Atter och Proto. olls utdrag ifrän Canccllierne och Be» tänkandeN frän Utskotten mätte till Expeditions , Ut» skottet expedieras, 109» — Om fyllande af den af Riksens Ständer wid 1809 ärs Riksdag till Förswarsr werket anflagnc Million R:dr, 14g. _ Om Major kdol-nborgs län ur Wadstena KrigsmanShus-Casta, 155. — Om tryckningen af Bihanget till Riks.Ttän» vens Protocoller, tZZ. — Om Swensta ultramarin» sta besittningarnes drätselwerk, 155, — OM ttycknin» gen af Riks-Otändens Protocoller samt 0m de Rid» derstapet och Adeln tillhörige Protocollers tryckning kan af Riddarhus-CaAan bestridas, 156. — Om ac« cords ersättningar för Officerare af f. d. Finsta Armeen, 1Z6. — OM styrelsen af Riksgälds werket under detta Riksmöte, 156. Om frägan huru med styrelsen af Bancooch Riksgälds - werken framdeles fbrhällas bör När Riksdagarne hällas utom Stockholm, 156. — Om förändringar i sättet att utgöra Förstärkningsmanffapet. 240. Om centoNalen af statte köpestilling för Kronolägenh ter, bwarä mantal ej är satt, 242. — Om reftpenningar och dagtracta» menten för Riks-Ständens och deras Utstötts Secreterare, Register - 35 lekare, Cancelliet och Waktbetjening, 242.
V ill riktigheten obekanta slutsummor, nemi. den, journalen innehöll och den, som uppgafs uti vecko-rapporten från nämde Tullkammare, åt hvilken alltsedan år 1825 hela närmaste controllen varit anförtrodd; att omförmälde journal vid hvarje s. k. måndags-inventering legat öppen och osummerad, utan att inventerings-männen, Advocat-Fiscalen och Boksiuts-Kamereraren, fä« stat uppmärksamhet å den underlåtna summeringen, hvartill komme, alt samma journaler aldrig voro underkastade revision; att emedlertid, enligt hvad ett vittne edeligen intygat, den bristande summeringen blifvit, enligt Instructionens 2 §, af Middendorff hos Boksluts-Kamreraren anmäld; att då, på. sätt nämndt är, controli-journalens förande alltsedan år 1825 varit från sökandens tjenstebefattning till Inkommande Sjötullskammaren öfverflyttad!, Middendorff ansett sig, oaktadt namnet Controllör blifvit för honom bibehållet, icke hafva egt ringaste controll å Finers uppbörd; att sökanden varit den förste, som gjort anmälan angående Finers för sent afgifne cassa-redogörelser; alt sedan, uppå Middendorff^ anhållan, General-Tull-Styrelsen bifallit, att redogörelsen för den s. k. Utgiftseller Cassörs-cassan finge af sökanden öfvertagas samt, i anledning häraf, Middendorff' öfver nämnde cassa för Januari månad 1837 upprättat en ordentlig redovisning, oberoende af den efterliggande redogörelsen för år 1836, hvars afgifvande ålåg Finerr3 bade denna omständighet, i förening med den genom omförmälde controll föranledde omöjligheten för Finér att begagna Utgifls-cassans tillgångar för betäckande af uppbörds-bristen, verkat upptäckten af den dittills dolda balancen; samt att för öfrigt, efter hvad sjelfve åklagaren i målet erkänt, icke ringaste misstanka mot
När nu desse tillkomne Fordringar R:dr 1,594,070: 6. 9. jemföras med beloppet af de tillkomne Skulderne R:dr 5,949,549: «9- n.» visar sig att Riksgälds-Contoirets ställning, under åren i83o och 1831, blifvit försämrad med den förut uptagne Summan af R:dr 4*355,479* >3: 2. och hvilken försämring hufvudsakligen blifvit förorsakad genom de till Rikets Ständers Bank af Riksgälds-Contoiret utgifne Obligationer å ett sammanräknadt belopp af R:dr 4>400'000, Till uplysning om förhållandet med Riksgälds-Contoirets Cassa Inkomster och Utgifter, åren i83o och 1831, är en Förteckning häröfver för hvartdera året författad; hvilka förteckningar härjemte bifogas sub N:ris 4 och 5. Och inhämtas af desse Bilagor att, år i83o, Utgifterne öfver stigit inkomsterne med R:dr 1,406,783: i3. 3. och år 1831 likaledes med 1,750,870: l4- 7. och således Cassa brist för båda åren 3,167,153: 27. 10. Såsom härtill bidragande orsaker må nämnas de hufvudsakligaste, nemligen: 1:0 De på Creditiven uttagne R:dr 1,200,000: 2:0 Utgifne Lån till Städer och Corporalioner R:dr 187,450: 3:o Kostnader för sistledne Riksdag R:dr 124,019: 29. 2. 4:o Det på Creditivet i Banken assignerade och inom Juni månads slut år 1831 godtgjorde belopp (Bil.
Långt bättre är då ingen öfning än en oriktig, ty oriktig blir den, när man visar den unga officeren, att han har så litet att göra, hvilket har till följd förslappning af disciplin, fullkomligt oriktig upfattning af tjenste-åligganden och derjemte missbruk, hvilka sednare tarfva lång tid, innan de kunna undanrödjas och den verkligt duglige officeren framstår, och hvad bevisar väl detta? Intet annat än samma åtrå, som förut gjort sig gällande, nemi. att söka åstadkomma så mycket som möjligt, för att slå i ögonen på nationen, att flyga högre än vingarna bära, till blygd och skada för fäderneslandet, som beräknat alt i farans stund äga en fullständig Flotta, men likväl saknar den då. Kan man väl påstå, att det hela är en så sammanhängande plan, att den på ändamålsenligt sätt betryggar utbildandet af (jag vill icke säga af hvad jag anser vara Sveriges bästa sjöförsvar) men af ett sjöförsvar, som Depart:sChefen synes hylla? Skänker det någon moralisk säkerhet, att hvad, som i den rigtningen sökes, skall vinnas. På grund af alla dessa nu anförda skäl önskar jag, att SlatsUtsk. måtto granska dessa förhållanden och derefter lämpa sina åsigter, men att framför allt detta Utsk. och R. St:r under noggrant beräknande af de medel, som för det afsedda behofvet kunna, i förening med Statens bästa i öfrigt, göras tillgängliga och, öfvervägande af grunderne derför, visa sig hylla och genom allvarlig handling kraftigt göra gällande den åsigt, som, jag tvekar ej att yttra det, om det är nödvändigt att komma ifrån nu s. k. system, hyses af alla duglige officerare inom Svenska Flottan, äfven de, som i fråga om Flottans beskaffenhet icke dela mina åsigter, men egnat hela sin verksamhet åt det yttre försvaret, don åsigt nemi. att med inskränkning i malericlen ock personalen framtvinga tidsenlig duglighet för det återstående. Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte blifva remitteradt till StatsUtsk. Hr Brakel, Gust. Mauritz:
I Städerna stall Konungens Befaklningshafwande, sedan Magistraten blifwit hörd, bestämma icke allenast antalet af de Krogar, der Bränwin sär minuteras, utan äfwen de ställen inom Staden hwarest sädane Krogar fä anläggas. Pa Källare och sä kallade Wärdshus, der mat gifweS, samt lika beskaffade mindre Näringsställen och Marketenteriet, får Bränwin föryttras under förtärring af mat. Landshöfdingen, äger pröfwa behofwet och mängden as sädane mindre Näringsställen och Marketenterier, efter StäderneS olika de staf - »sas _ Den 9 Julik. skaffenhet till Folkmängd och andre omständigheter; I alla sadane frågor, såsom hörande till Ordningsmål, bor den mitznojde hos Kongl. Maj:t anföra sine underdäniga Beswar och söka rättelse 25:0 All Brämvinsförsäljning under Gudstjenst, det ware sig i Stad eller pä Land, ware pa det strängaste förduden, med undantag likwäl, af Städerne pa Källare och Wärdshus da Mat under Gudstjenst gifwcs. 26:0 Hos KonglMajit anser Bonde-Ståndet Riksens Ständer böra i underdånighet anhalla, att förbud emot Bränwins - tillwerkning icke mätte fä aga rum för längre eller kortare tid utan högst wigtiga orsaker och ,dä Rikets behof af Spannemäl icke kan fyllas pa annat sätt an genom besparing af den, som i annat sall skulle åtgå till Bränwinsbränning. 27:0
Regeringsformen hittils blifvit tillämpad i afseende på BancoVerket, oell det är — jag erkänner det uppriktigt —■ med farhåga för framtiden, som jag emotser ett beslut för en myntbestämning annorlunda än med en, i och med detsamma, gjord förändring i denna Grundlags §.; jag har öppet sagt detta uti min inom Utskotten afgifna reservation, och upprepar det här. Jag är lika böjd, som någon an3i H. i3 >94 Den 6 J u 1 i i e. m. nan, att se ett slut på oredan i penningeverket, men jag önskar, att detta må göras på ett sätt, att efter 5 år, eller att efter nästkommande Ständers sammanträde, man ej må återfalla i en ny och lika stor oreda som hittils; och det är af sådan anledning jag i min reservation föreslagit, att ingen myntbestämning må äga rum förr, än i sammanhang med en grundlagsenlig förändring af 72 §. RegeringsFormen. Utan att vilja söka inverka på andras öfvertygelse, har jag nu redogjort för min, och öfverlemnar till Högloflige Ridderskapet och Adeln, att bedömma värdet af mina uti förevarande ämne yttrade åsigter. Friherre Jin char swärd., Carl Henrik: Då jag inför Ridderskapet och Adeln tog mig friheten framställa ett förslag till uppliäfvande af Bankens moratorium, var min afsigt, att med denna åtgärd bryta den oreda i myntväsendet, som jag anser stödd hvarken på rättsförhållanden eller på samhällets bästa. Jag yttrade mig vid detta tillfälle, att min önskan ej vore, att vinna på någon annans bekostnad, men att jag äfven önskade, att inga oförtjenta vinster skulle bibringas annorlunda, än såsom följd af väl förtjent arbete. Det var från denna grundsatts jag yttrade mina åsigter öfver myntförhållanderne, och då jag vid detta tillfälle äger den tillfredsställelse, hvilken Den 6 J u I i i e. m. för mig är så mycket större, som jag sällan äger den, att med en Konungens Minister dela åsigter öfver en så magtpåliggande angelägenhet, finner jag mig nöjd att kunna yrka samma mening, sorn af Herr StatsSecreteraren Skogman blifvit framstäld„
För min del tror jag icke, att Utskottet gått för långt i det nu, föreslagna straffet, då det öfverlemnat till domaren, att detsamma bestämma efter omständigheterna, och det således icke ovillkorligen blir det högsta, som kommer att tillämpas; jag fortfar derföre att yrka bifall till Utskottets sednare Utlåtande. 344 Den 23 October e. in. Hans Excellence Herr Grefve Löwen*, hjelmj Carl Ascel: Jag får börja nied den förklaring, att jag icke kan instämma med Friherre Anckarswärd i den allmänna sats, att det tillhör en fånge såsom en slags rättighet, att söka sin befrielse. Jag vet väl, alt en sådan grundsats någon gång tillhört sednare tiders liberalitet men jag vet ock, att man nu mera kommit mycket ifrån denna åsigt. För min del ser jag saken från den synpunkt, att den, som enligt samhällslaga me gjort sig förlustig af sin frii het, står redan utom Lagen och friheten; han äger således icke mera rätt att sjelf återtaga sin frihet, ty den kan icke rättsligen ålerfås, utan genom dom eller Konungens nåd. Att en fånge i praktiken så mycket mindre äger en sådan rättighet, visar sig ock deraf, att då han är i. verkligt fängelse, staten äger utställa post eller skyldlvakt, och befullmägtiga denna att med skarpa skott taga lifvet af fången vid försök till flykt. Så litet äger fången i sjelfva verket någon laglig rättighet, att söka sin befrielse. Men denna theoretiska afhandling anser jag hvarken böra eller kunna verka på ämnet. Mera på saken har bär blifvit anmärkt, alt det föreslagna sträf* fet af fängelse vid vatten och bröd vore olämpligt. Jag tror det äfven, och till och med, alt flere bland våra antagna straff gifvas, om hvilka d etsa india kan sägas, Men sedan man funnit della, återstår en svårare Ben aä Octo ber e. »i. 3:45 (omständighet, nemligen att utfinna ett lämp-t ligare, och intill dess sådant skedt, torde man vara tvungen, att åtnöja sig med de sträft' man har. Jag nödgas likväl göra en anmärkning emot Utskottets Utlåtande. Utskottet har nemligen tillagt
För tunnor tusan! – utbrast Herr Hugo, i det han lät ett Tidningsblad, som han höll i handen, falla på bordet – Richard Furumo har nu återigen oss alla ovetande utgifvit en ny bok. Se der, barn! Frans läste högt: Af trycket har i dag utkommit och säljes i alla boklådor för 40 sk. B:co: Det går an. En tafla ur lifvet. Af Författaren till Törnrosens bok. En tystnad uppstod, under det att molnet på Herr Hugos panna mer och mer mörknade. Ungdomen såg forskande på den gamle herrn: ändteligen vågade Frans fråga, huruvida detta kunde gravera honom? Gravera mig! Hur kan du fråga så enfaldigt, kära Frans? Är intet jag på sätt och vis hufvudhjelten i Törnrosens bok, den sammanbindande enheten, sjelfva drifhjulet, som der sätter alla arbetskrafter i rörelser? Det är sannt, jag skrifver inte sjelf: ty när man är hofmarskalk och brukspatron och dertill har sina sextio år bakom sig, så skrifver man inte gerna sagor och romaner. Hvad poesier angår, har det alltid förekommit mig motbjudande, att, när man har gediegna tankar, nödgas stympa och rådbråka dem, för att inskrufva dem i meter och rim. Också hoppas jag den dag skall komma, då en mera liberal tid icke mer af en författare gör sådana onaturliga pretensioner, utan då man emanciperar sig från detta barbariska skråtvång, liksom från så mycket annat. Detta tycks mig också vara ett hufvudstycke i den Framtidens Poesi, hvarom vår vän Furumo har så mycket att orda ... Mellertid kan du anse detta för ett blott skämt, ty jag har i den punkten ännu inte stadgat min öfvertygelse. Herr Hugo tog sig en pris ur sin stora gulddosa, och fortfor: Men vi lemne detta ämne, mine vänner, som skulle föra oss alltför vida, för att i stället återkomma till Richard.
Spens's nu gjorda anmärkn. anginge, Hr Landtm, ej kunde finna annat, än att i 75 §:n Reg F:n, sådan den nu låter, stöde orden ”sökes och vinnes.” Då Hr von Hartmansdorffs förslag innehölle samma ord, torde R. o. Ad. finna, att deruti ingen ändring vore föreslagen, utan att den inskränkte sig till utbyte af orden "i behörig ordning” emot ordet ”lagligen. För öfrigt hade den anmärkn. blifvit gjord af Gr. Spens, att öfverläggningen i detta mål borde uppskjutas tills ett annat, med detta ärende sammanhängande, mål vore af R. o. Ad. pröfvadt och afgjordt. Hvad uppskofvet anginge, så lade 49 §tn Riksd.Ordn. deremot sådana hinder, att Hr Landtm, ej såg huru R. o. Ad. skulle kunna uppskjuta målet, sedan det nu vore tredje gången föredraget. Då Gr. Spcns’s förslag vore det, som mest afvek så väl fran nuvar. stadgande, som från Const.Utskts förslag, torde R. o. Ad. måhända finna lämpligas!, att det först föredroges, och att Hr Landtm, således först framställde propos. huruvida R. o. Ad. ville förklara det som sin gemensamma tanke; hemställande Hr Landtm, alltså nu, om R. o. Ad. behagade förklara Gr. iSpens’s anmärkn. såsom sin gemensamma tanke. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Frih. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara den af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkning. Ropades nej. Hr Landtm, gjorde derefter propos. å Frih. Leijonhufvuds anmärkn , och hemställde alltså, om R. o. Ad. förklarade såsom sin gemensamma tanke, alt Coust.Utskts förslag vore onyttigt. Ropades ja och nej. 12 H. a6 301 Den ig A u g u 11 i e. ra.
Angående uppförande af en, hufvudsakligen för Postverket afsedd, byggnad å Kongl. Maj:ts och Kronans intill Kongl. Operahuset i Stockholm gränsande tomt; äfvensom i anledning af berörde Proposition afgifne yttranden; 6:o Angående inlösen till Kronan af Landshöfdinge-residenshuset i Hernösand och uppförande af Landtstats-embetshus derstädes; 7:o Angående uppförande af en ny byggnad för Kongl. Riks-arkivet; äfvensom ett, i anledning af nämnde Proposition, afgifvet yttrande; 8:o Angående erforderligt anslag för tillbyggnad af Vetenskaps-akademiens hus; 9:o Angående beviljande af ytterligare anslag för uppförande af ny byggnad vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda; 10:o Angående upplåtelse till Upsala läns Hushållnings-sällskap af en Kronan tillhörig, vid Upsala stad belägen, jordrymd; II:o Om anslående af f. d. profoss-bostället vid Westgötha regemente, Backabo N:o 5 Thorbjörnsgården, till boställe åt en särskild länsman i vestra distriktet af Gudhems härad och Skaraborgs län; Bih. till R. St. Om beviljande af anslag oell lån för tomt-reglering i den afbrända delen af staden Ekesjö, äfvensom af ett byggnadslån åt nämnde stad. S. D. Föredrogs och remitterades till Bevillnings-Ulskollet Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändring af porto-bestämmelserna för inrikes bref-vexlingen. S. D. Godkändes Expedilions-Utskottets Förslag N:o 61 till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse lill Kongl. Majit, i anledning af år 1855 verkställd revision af Stats-verkets m. fl. fonders förvaltning. Den 25 April. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D.
Jag har visserl. fått höra mycket tal om istadiga och envisa menniskor, som Frih. v. Schulzenheim bekämpar, men äfven med äfventyr att erhålla sådana epiteter, kan jag dock icke annat än vidhålla den sats, jag yrkat, eller att det är betänkligt att frångå en lagstiftning med välgrundade, nu bepröfvade stadganden, som vi efter långvariga och svåra strider lyckligen erhållit, för tolf år tillbaka, en lagstiftning, hvilken gjort landet mycket gagn och ej värre betungat bränvinstillverkarne, än att de ganska väl kunnat idka sin rörelse; denna sats har ej blifvit af Frih. v. Schulzenheim vederlagd. Egentliga orsaken, hvarföre jag ånyo begärt ordet, är den, att man fästat min uppmärksamhet derpå, att ett ordagrannt vidblifvande vid nu gällande 20 och 22 §§ skulle, till följd af ordställningen i dessa §§, måhända stå mindre väl tillsammans med vissa af R. o. Ad. i detta ämne redan fattade beslut, och får jag derföre anhålla, att 18:de §:n i den nya författningen, hvilken afser att ersätta innehållet i nu gällande nämnde §§, måtte erhålla följande något 304 Den 14 Maj. förändrade lydelse, att: »afgift för bränvinstillverkning erlägges förskottsvis för en tillverkningstermin i sender med den för terminen belöpande afgift; samt att, likasom hittills, det må vara tillåtet för den tillverkare, som sådant önskar, att före terminens början erlägga afgiften för hela det anmälda beloppet, eller förskottsvis nedsätta penningar till gäldande af afgiften för en möjligen blifvande öfverskotts tillverkning.» Och får jag hos Hr Gr. o. Landtm, begära propos. å detta mitt yrkande. R. o. Ad. täckes benäget linna, hurusom jag endast åsyftat att uti ordalag, afpassade till enlighet med frågans nuvarande ställning och Högloft. Ståndets i föregående punkter fattade förfoganden, uttrycka ett vidblifvande, uti sak, af hittills gällande stadganden, hvad nu föredragne speciella del af ärendet angår. Gr. Liljencrants:
Utan tillbörligt afseende å denna lagarnas historiska grund samt nära liksom organiska sammanhang med folket blir hvarje lagförslag, om också i sina detailler och nära sammanhang consequent genomfördt, dock vid användandet förderfligt. Sedan jag nu antydt en af de vigtigaste sidor, hvarifrån all lagstiftning bör ses, torde det tillåtas mig få närmare fästa uppmärksamheten å de särskilda yttringar af lagstiftarens verksamhet. Denna kan nemi. betraktas från olika synpunkter, i det den kan gå ut på antingen att codificera de såsom lagar hos folket gällande rättsvanor, eller att, efter granskning utaf rättskällorna, på ett ställe i ordning sammanfatta alla särskildt tid efter annan utkomna gällande lagstadganden, eller ock att i följd af högre politiska skäl ändra lagstiftningens grundsatser eller införa nya sådana, d. v. s. tillvägabringa en reform af de juridiska begreppen. Ehuru man stundom ser dessa båda ändamål, hvarigenom lagstiftarens verksamhet bestämmes till sina riktningar, förenade vid nya lagböckers författande, måste dock merendels det ena äga öfvervigten och de andra endast visa sig såsom underordnade, hvarigenom de altså erhålla egenskap af biändamål. I följd häraf, och då dessa ändamål verkligen kunna afsöndras, äger man också tillräcklig anledning att särskildt hvar för sig betrakta desamma. Det synes derföre vara ej mindre nödvändigt för dem, som äro kallade att bedöma en ny lag, än den, hvilken fått sig uppdraget stifta en sådan, att göra sig noga reda för det dermed åsyftade ändamål. Den a4 April. Al Rättsvanors codificerande inträffar vanligen under folkets ungdom och visar oss lagstiftarens verksamhet i sin största enkelhet. Då, såsom hos oss, flera lagböcker efterträdt hvarandra, kan det numera endast blifva fråga om att upptaga ett ringa antal sedvanor i en ny sådan, emedan förrådet deraf redan blifvit i de föregående uttömdt, och deraf således endast är att vänta ett ringa bidrag till de promulgerade lagarna. Afsigten ined författandet af en ny Svensk civillag bör derföre, enligt min tanka, sökas i nödvändigheten antingen att blott ordna och samla de nu gällande stadganden till ett helt, eller ock att införa nya juridiska begrepp, göra modificationer i de bestående, förändra uppställning och lagtext, d. ä. tillvägabringa en juridisk reform.