Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då detta tillägg är ett förtydligande, föreställer sig ConstitutionsUtskottet, att Riksens Ständer lätt deri instämma. I det Schema till voterings-proposition, som i förslaget blifvit framstäldt, har Stortinget yrkat, att såsom alternativ i de bägge sista satserna efter ordet »Efterträdare» skulle i parenthes, mutatis mutandis, införas ordet Konung. Constitutions-Utskottet tror sig böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet på denna anmärknings både rigtighet och vigt. De ifrågavarande val kunna inträffa så väl när den ännu lefvande Konungen saknar Thronföljare, som när efter Konungs dödliga frånfälle Thronen är ledig, och ingen Thronföljare finnes. I det förra fallet blifver den utkorade, Konungens tillkommande Efterträdare, i det sednare genast Konung. Constitu - 1018 Riksdagen 1815. tions-Utskottet får derföre, för tydlighetens skull, tillstyrka detta förslags antagande. Vidare föreslås i samma § en ny mening efter den så lydande: Omröstningen skall förrättas med, till storlek och utseende, i alla delar lika sedlar, hvarpå hvardera Thron-Candidatens namn skall finnas tryckt med lika stilar. Detta tillägg lyder: Den Ordförande, som icke vid valförrättningen förer ordet, tecknar sitt namn på voterings-sedlarne, innan de till de Committerade utlemnas. Constitutions-Utskottet finner ingen anledning att icke tillstyrka detta tilläggs antagande. Efter orden: Förr än sedlarne uppräknas, skall Ordföranden en ibland dem uttaga och förseglad aflägga, har Norriges Storting föreslagit ett nytt Moment i stället för det förut befintliga, så lydande: »Om efter förrättadt upprop, vid sedlarnes öppnande, någon sedel befinnes af egenskap att enligt ofvanbestämda grunder ej kunna antagas, blifve den på stället förstörd. Skulle derigenom omröstningen stadna i paria vota, uppbrytes den förseglade sedeln och bestämme utslaget, så framt den befinnes äga ofvan anförda egenskaper; men kan den ej antagas, anses voteringen för ogild och skrides genast till ny omröstning».
Jag får dock fästa uppmärksamheten på att Lag-Utsk:t sjelft i §§ma 7, 8 och 9 begagnat samma uttryck, och det är således svårt att finna, hvarföre det skulle gifva anledning till någon tvetydighet i den lista, utan anhåller jag att It. o. Ad. ville bifalla denna §, sådan den förefinnes i IL M:t,s Propos. Frih. Cederström, Thure: Jag kan visserligen icke hoppas, att Utskits förslag eller K. Mits Propos. ang. lag för dissenters varda afslagne; men jag finner mig uppkallad af ett yttrande af Gr. Hamilton, att genom ifrågavide lista § i K. Mits förslag icke någon inskränkning skulle vara gjord i hvad sorn redan är stadgadt, ulan blott ett ordnande deraf. Hr Grin måtte väl ända icke kunna förneka, att denna § verkligen innehåller en inskränkning i hvad som är medgifvet genom 1781 års religionsstadga. Mig förefaller det besynnerligt, att, då man säger sig vilja gora liberal lagstiftning, man vidtager inskränkande åtgärder. Enligt 1781 års författn. är det tillåtet för vissa kristna trosbekännare, katoliker, reformerta och greker, att få bilda samfund här i landet utan K. Mits tillstånd. Det är visserligen icke medgifvet Svenskar att göra det, men utländningar hafva denna rätt sig tillerkänd. Efter det här föreslagna stadgandet åter är denna rättighet dem fråntagen. Jag vill icke påstå, att Regeringens beslut i dylika fall skola grundas på godtycke, men hvad jag finner högst olämpligt är uttrycket »efter vederbörandes hörande», hvilket i allmänhet är ett ganska obestämdt uttryck, ty man vet icke hvilka vederbörande äro. Förstår man dermed, såsom anledning är att förmoda, Domkapitlen, så är det temligen gifvet, att, om K. Mits beslut i allmänhet kommer att grundas på deras utlåtin, afslag att bilda församlingar skulle följa för sådana religiösa samfund, som icke äro Domkapitlen behagliga. Jag skulle således vilja anhålla om afslag så väl på K. Mits Propos. som Lag-TTtskits förslag, samt om bifall till lista §:n i Hr Rosenqvists förslag. Gr. Sparre, Erik:
sjalf icke &amp; r det - ocb man glades af naturmiilningar, hvilka ofta skina af klarhet och bliitt, &amp; ro. fulla af nmycket ljus och luft " 6fver sina fast tecknade ytteslinier. - Nog kvarsthr gtskiligt episkt stoff, ej utdanadt till poesi. Fru N: s kticke och tillika " zarte ' skaldegenius rör sig ju bast i rytmernas lek, n e d lyrikens regnbiigsskinirande psykevingar. l i e n afven för hennes prosa har man att vara tacksam, dA bland det ohejdade novellflödet s i litet finnes, som enar konstnärsviirde med idealism i riirlds&amp;sk&amp;dning, att den battre och själfstgndigare allmanheten knappast Iangre vet, hvad den inom genren skall köpa och lasa. Nog finnes det att anmarka mot uKvinnoOdenu; novellen ' Eti äktenskapshistoria ' a r mycket för uttanjd, Toftes ombgt.lighet framstir ensidigt, och man tror just icke p i den omvandelse, som förf. tyckes till slut vilja lata oss hoppas med denne herre. Hans intrade i berattelsen, d&amp; man ledsamt nog p i blotta skildringen marker, att har kommer hjillten, smakar ju af gammaldags romanteknik. Deremot a r andringen i Ninas vasen efter bröllopet med Tofte val. gifven. Och som ett stlrdeles fint drag framstir det satt, bvarpa Julia, den blott af en viss " romantisk ironi " styrda konstnarinnan, aflurar Tofte hans hemlighet, att han ledsnat p i sin alltför fullkomliga hustru, d&amp; hon namligen med akta kvinlig berakning kanner sig för just genom att prisa Ninas förtrafflighet. Man jamföre början af sid. 194 med början .af 196!
vid motionens tagande till pröfning, måtte visa den frikostighet i afseende på pensionens bestämmande, som är R. St. värdig, och som enkan i följd af den bortgångne embelsmannens förtjenster, hör äga rätt att påräkna. Remitterades till StatsUtsk.; hvarjemte den nn väckte motionen communicerades de öfriga RiksSt:n. Föredrogs Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ns d. 6 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 6, i anlcdn. af väckt fråga om skyldighet för häradsskrifvare och kronofogdar att debitera, uppbära och redovisa brandstodsmedel. Hr von Hartmansdorff, Au g: Jag anhåller, att II. Ståndet måtte fästa uppmärksamhet på Hr Billströms vid detta betänk, afgifna reservation; den lyder som följer: ”Sammansätta Utsk:ns förslag rör:de åläggande för häradsskrifvare och kronofogde att ombesörja debitering och uppbörd af bidrag till brandskadeersättning m. m. har jag ej kunnat biträda, dels emedan jag anser bemälde tjenstemän icke kunna, emot sin vilja, påbördas slika bestyr, dels ock hufvudsakligen derföre, att jag linner det ifrågaställa stadgandet vara af den reglementariska natur, att R. St. ej borde dermed sig befatta; utan synes mig lämpligligast och bäst vara, om det öfverlemnades åt brandstodsbolagen sjelfva, att, ined afseende å olika förhållanden och de åtgärder, som i denna del redan kunnna vara vidtagna, härom efter eget godtfinnande förordna”. I denna reservation hafva åtskillige andra ledamöter instämt, nemi. Hr Prosten Gahne, Ilr Thorn, Ilr Lagerstedt, Ilr Roberg och Ola Jeppson från Blekinge län.
Marffalken hemställde frägnlngs-wis, om Riddcrskaper och Adeln behagade, i afjeende pa ridens korrthek, anse Bewillniug6^Uil?orkets inkomna kro;e5k lii Bewillningens repsrririoo, såsom sörsta gängen upläst, och laka det öfwer morgondagen b.ifwa hwilande pa Bordet M allmän genomläsning a Riddarhus» Lsnceliier, II7Z ruan ak sädank likival mä kunna anföras såsom xree^uälcar. Bifölls. Herr dllocäsnliolps, ^näersz hemställde, om icke de lediga rum bland Ledamöterna r Lancw-Utskottet borde com^IsllLrar. Hans Lxcellsncs Herr Grefwe» och Landt - Marskalken. Ukankwifwel, om Ridderskapet och Adeln behagar; men da borde först de lediga rummen bland LleLkorerna upsyilas. Grefwe l^l 5 rner > <2 a r I 6 sbriel. Det ar sannt, ak syra Ledamöter afllsnco-Utskottet fattas, och det beror af Högloft. Ridderskapet och Adeln at kvälja andra i deras ställe; men största delen af wara återstående göromål Lro fadana, som wi ef kunne afgöra, utan tichöra Fullmägtigas befattning, och derföre kil dem skola öfwersemnas. Jag för min del anser alicsa inga nya ival wara af nöden. Ätjkillige instämde häruti. Hans LxcsHonce Grefwe Iduukb. I anledning af den för någon kid sedan ifrän Hemliga Utskottet ankomna Berättelse om RikSgalds-Oonroireis tilstand och Forwaltning, utber och förbehåller jag mig, at i ek annat klormm fä aflemna mit yttrande i et ämne, som dermed ager nara gemenskap. Herr Grefwe» och Landt-Marskalkcn samtyckte hariil. Högloft. Ridderskapet och Adeln atskilides kl. 4 2. Iunii.
Jag har ock så oupphörligt tänkt på Ers Majestät. G u s t a f . Ja det vill säga inte allti d emellanåt när jag haft tid; men f ör hvarje qväll när j ag läst min af tonbön och bedt till Gud för alla goda menniskor, så har jag allti d nämnt Ers Majestäts namn, näst efter mormors. G u s t a f . Goda Gertru d, då är det inte underligt att jag sofver godt, när edra böner stå som vaktande englar vid min h ufvudgärd. Men låt mig återkomma till det jag vill e säg a; jag ville så gerna göra något för er, Gertrud! G e r t r u d . För mig? hvad skulle det vara? G u s t a f . Är det då ing enting ni skulle vilja ha, ingenting ni önskar er? G e r t r u d . Nej, ingenting; men låt se j o, jag vet något. 29 G u s t a f . Och hvad är det då? säg Gertrud! G e r t r u d . Nej, nej , jag kan intet, det är omöjligt. G u s t a f . Ni har då intet förtroende för mig, men Gertrud! ( fattar hennes hand ) skall ni då l åta mig bedj a er fö rgäfves? SJETTE SCENEN. MADAM NYMAN. MAURITZ ( från höger ). DE FÖRRE. Herre min Gud, hvad ser jag! Hans Majestät h är i hvardagsstugan, men hvar har du då ditt förstånd, Gertrud? G u s t a f . Banna henne intet, fel et är mitt, ty hvarje rum i er boning har lika mycket beh ag för mig. Men derinne har j ag det väl litet bättre, och jag ber aldra ödmjukast, att Ers Majestät ville hafva den godheten att stiga di tin. G u s t a f . Nå som ni vi ll då, min bästa madam Nyman, jag skulle vara en barbar, om jag kunde neka en så älskvärd värdinna någonting; men innan jag följer er, mås te ni fö rst skaffa mig upprättelse af er fosterdotter. Skulle Gertrud på något s ätt förbru tit sig emot Ers Majestät? G u s t a f .
Rikets Ständer, som vid granskning af ej mindre den af Revisorerne åberopade, vid deras berättelse fogade, tabell öfver å förskottstitel gjorda anvisningar åren 1857 till och med 1863, än äfven förteckningen å de under förskottstitel sedermera anordnade summor, hvilka i E. K. Maj:ts till innevarande riksdag aflåtna Proposition om Statsverkets tillstånd och behof blifvit till ersättning anmälda, funnit en stor del af de derå upptagna utgiftsbelopp vara af beskaffenhet, att anslag derför lämpligen kunnat å Riks-stat uppföras, anse Revisorernes omförmälda framställning redan på grund af detta förhållande vara förtjent af uppmärksamhet; men ytterligare har ett kraftigt stöd för densamma vunnits genom den vigtiga förändring, som efter revisionsberättelsens afslutande inträffat medelst antagandet af ny Riksdags-ordning, i följd hvaraf riksdagarna skola årligen återkomma. Derigenom att Representationen hvarje år kan reglera Statens utgifter, bör det blifva möjligt att undvika utgifters anvisande på förskottstitel, helst då, om ändamålet skulle fordra större skyndsamhet, än att den följande statsreglerings-perioden kunde för utgiftsbeloppets anordnande afvaktas, det lika litet hädanefter som hittills kan möta hinder, att, på E. K. Maj:ts särskilda framställning, anvisa Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, Jb? 91. 13 medel undantagsvis att utgå under det löpande riksdagsåret till fyllande af något angeläget behof. Uti särskild underdånig skrifvelse hafva Rikets Ständer hos E. K. Maj:t anhållit, att i afseende å sådana i ofvannämnda förteckning upptagna utgifter, som befunnos vara af fortgående natur, framställning till kommande riksdag måtte göras om derför erforderliga anslag.
– «Aha, mina herrar!» – utbrast Lovisa Ulrika – en lång ramsa oförskämdheter, som nog i sinom tid skola eder liqvideras i annat mynt, än bläck och munväder, dertill understån J eder mot den krönta öfverheten. Det är ju hvad jag sagt dig förut, min gemål, att dessa näsvisa pratmakare aldrig skulle våga företaga något värre mot hjeltekonungen Fredrik den Endes syster och ryska kejsarinnans nära frände. Men ingendera af oss vore värdig dessa våra höga slägtförbindelser, om vi stillatigande höllo till godo dessa förmätnes uppstudsiga förolämpningar. Nu är ögonblicket inne, att krossa de gunstige herrarne, innan de hinna sansa sig. Du måste ofördröjligen gifva dem till rådsprotokollet en tillrättavisning, så att de minnas hvilka de förolämpat Huru? du rynkar pannan Inga invändningar, hoppas jag Det är just det, som kommer att förstena dem, att när de som bäst inbilla sig, att vi äro modstulne, i anledning af händelsen med Brahe och de der andra dumma narrarne, som läto fånga sig, så uppträder deras herre och konung, stolt och obeveklig och bestraffar deras brottsliga galenskaper med samma majestätiska allvar, som hade statshvälfningen gått för sig.» Den fridsamme Adolf Fredrik lefde i ett beständigt meningskrig, och fick, fastän konung, ständigt vidkännas band på sin vilja, än af tilltagsna ständer, än af ett myndigt Råd: ja, när han någon gång dragit sig lyckligt ur spelet med dem, eller från rådkammarens bekymmer och tvister sökte lugn och hvila i sin egen sängkammare, så mötte honom der en herrsklysten gemåls förebråelser och äggelser, och den vapenhvila, han, stundom icke utan svårighet, lyckats afsluta med ständer och senat, uppsades spotskt af henne, utan vidare omsvep. Adolf Fredrik, sig sjelf lemnad, skulle vid detta tillfälle, stillatigande, hållit den visserligen något vresiga förmaningen i ständernas skrifvelse till godo, och om han fått råda, hade saken dermed kanske varit slut.
H o n läste Dagens Nyheter hvarje dag, o c h en nästan maskinmässig färdighet hade hon nu i att besvara platsannonserna, men ständigt fick h o n samma svar, o m h o n ens fick något alls: » H ä r m e d återsändas e d r a b e t y g s - afskrifter, då platsen redan tillsatts. » Skulle h o n verkligen bli tvungen att söka en plats i en b o d och stå där hela dagen o c h vara upptagen o c h se sina jämnåriga o c h bekanta gå lösa o c h lediga på gatan? — M e n något måste h o n göra, h o n kunde j u ej låta sin gamla m o r arbeta ensam för hela familjen. H o n gick o c h gick. M e n h e m m a hos henne fanns aldrig något sådant lugn, det var alltid något rastlöst i luften, fadern jämrade sig ibland så h ö g t för sina plågor, där han satt i sin rullstol, att det hördes g e n o m hela den lilla våningen, o c h m o d e r n sydde o c h arbetade alltid på sin linnesöm, s o m o m b o d e n, hon skulle lämna det till, låg öfver henne m e d hugg o c h slag. A h, lifvet var ändå grymt, hvad var det värdt att lefva för att sluta så! När h o n tänkte på sin mor, hur h o n älskat o c h varit god hela sitt lif o c h arbetat o c h gifvit sin själ o c h sin utrotas af Aktiebolaget Desinfeetioi &gt; ye bostader, allt på stället — utan bortförande af möbler. Si * DUN k r o p p för dem, s o m h o n älskat, så att hennes ö g o n nu voro matta o c h blekta af för m y c k e n gråt och ryggen böjd, var det lönen h o n fick att slitas till d ö d s som en maskin, s o m aldrig smörjes, bara får gå o c h g å? — A h, Ella tyckte, att den största lycka, som k u n d e hända, vore att kunna göra henne en lycklig dag, en dag så lycklig, att d e matta ö g o n e n gräto af glädje i stället för sorg.
Af Herr Ehrenborg, Cassper: att då Utskottet i ett annat utlåtande föreslagit, att då skuldfordran inför Konungens Befallningshafvande erkännes, dess utslag må genast gå i verkställighet , tyckes det ock följa af analogien, att då Arrendator sökes för bristande Arrende, med påstående att han utan fardags tillgodonjutande skall afflytta enligt Contractets ordalydelse, och Arrendatorn hos Konungens Befallningshafvande medgifver Jordegarens fordran, Konungens Befallningshafvande bör kunna genast meddela handräckning till Arrendatorns afhysande utan att besvärstiden af bidas; dock borde den Jordegare, som äskar sådan handräckning, ställa Borgen för kostnad och skada, för den händelsen att Konungens Befallningshafvandes utslag ogillas; Herr Friherre Wrangel, Henning har till alla delar förenat sig med Herrar von Franken och Tham J Herr Grejven von Schwerin f: B: har funnit det icke vara aldeles olämpligt, att betrakta en Arrendator såsom utgifvare af en skuldsedel. Den sednare bar blott förbindelse att betala den utfästade Summan, men Arrendatorn har på Egendomen nedlagt arbete och möjligen äfven sitt Capital, hvarföre Herr Grefven trott, att den Compromias. rätt, Friherre Ridderstolpe föreslagit i arrende frågor, vore ganska tjenlig; och Herr von Heijne har ansett, att om det » vilkor rid arrende fästes, att Arrendatorn» Lagutskottets Betänknndtttl
Jag beklagar, alt jag var frånvarande när propos. på första punkten framställdes, ty jag hade icke, åtminstone ej ulan votering, kunnat gå in derpå; men sedan denna punkt nu blifvit återremitterad, hemställer jag örn icke R. o. Ad. vill bifalla denna punkt, eller ock återremittera den, och jag bestrider all förklaring i förväg om hvad Ståndet menar med återremissen, ty det må blifva Ståndets bestyr, när frågan återkommer, om Ståndet då vill antaga eller förkasta hvad Utsk. kan hafva att andraga. Den 20 November f. m. 379 Gr. Horn: Om icke detta betänkts första punkt hade in fedt II. o. Ad. i bedömmande deraf, huruvida fjerdingsmannabefattningen vore municipal eller ett kronobeslyr, så skulle jag vilja understödja den åsigt, som yrkar, att säterier, rå- och rörshemman skola deltaga i fjerdingsmannabestyret, eller åtminstone i förpligtelsen att underhålla en sådan tjensteman. Jag skulle göra det så mycket hellre, som det redan inträffat, kanske i de flesta orter, då sådant är af nöden, att denna befattning underhålles så väl af säterier, rå- och rörshemman, som af frälse-, kronooch kronoskatte. Men <Jå jag vid detta tillfälle anser det vigtigt, att R. o. Ad. förklarar principfrågan och vidhåller den åsigt, som vunnit majoritetens bifall, den nemi. att fjerdingsmaunabefatlningen är ett kronobestyr, sä måste jag understödja Frih. Palmstjernas åsigt och begära återremiss af denna puukt, hufvudsakligen på den grund, att då R. o. Ad. anser fjerdingsmannabestyret vara ett kronobesvär, så följer deraf, efter min tanka, alt R. o. Ad. afslår dess öfverlåtande till innehafvare af säterier, rå- och rörshemman. Gr. Lagerbjelke: Då en värd talare, Gr.
Statsrådsembete eller af den ännu vigtigare befattning, som tillkommer en Regeringens Ledamot, hvarigenom de menliga verkningarne af sådana fel kunna blifva de svåraste möjliga, såsom händelsen skulle kunna vara, när angelägna regeringsärenden af löredraganden nedlades och Konungens eller Regeringens kännedom undandroges, eller obehöriga åtgärder deri egenmäktigt af föredraganden vidtoges. Då nu endast bristen på behörig domstol berättigat mig att lemna det i fråga varande förhållandet opåtalt; har jag deraf blifvit upplyst om angelägenheten att påtänka ett lagstadgande, hvarigenom denna brist afhjelpes. Ett förslag härtill kommer att längre fram i denna berättelse upptagas.
Likwäl da allt beror pä desie anstalter, och utgången pä framtida händelser, anser jag för min del af yttersta wigt, atc Herrar Fullmägtige wänligen anmodas, att wid answar, hafwa en jemn och oafbruten upmärksamhet pä Realisationens gäng, art afböja allt, hwilkct ett eller annat sätt för kunde leda till rubbning uti den förestrefne Propor» tionens bibehältande emellan Banquens Sedelstock och den redbara Fonden, såsom hwarpä i sä hufwudsaklig män, Realisationens nytta och framgång, jemte Banquens säkerhet beror; hwarmed Rikets och allas wär wälgäng är sä nära förenad. » » » » Lierde Band. V. Zerr 66 Den 14 November. Zcrr Bistopen Doctor länstblom hade anfört: Det havé han wiv Ca culernes jemförande, hwilkas riktigher i anseende kill Siffran, Herr Biskopen icke borde draga i twifwelsmäl, funnit, att uti deras författande enahanda grunder bluwit följde i beräkningen af förhållande! emellan Reela Fou» den och Banquens utelöpande Sedelstock, som Banco-Utffotter, i dest om Realisationen algifnc utlakande, och med åberopande af de för Realisationens ivarakrighet stadgade Författningar, funnit pälitelige. Banoo-Ulstottets förklarande i denna delen, more efter Herr Bistopens tanka den sakraste föresyn Herrar Banco-Fullmägtige kunde följa, och ett afwikande derifrån, hade twärrom icke bort undgå anmärkning. Uti berörde yttrande hade jemwäl Herr StatsSecreterare!! kokendlacl instämt med förmälan, alt dä Herrar Banco-Funmägiige uti Calculen följt samma proportion som Banco - Utstortet, kunde Herr Stats-Secreterare»! derwid ej hafwa nägot akt påminna. Zerr prosten
Sidensvansen reser stolt och belåten på sin fjädertofs och klipper ett par tag med de korta, brokiga vingarna, der han sitter i rönnen, medan nötskrikan, lika brokig och grann, under skärande skri flyger ut ur småskogen och med ojemn vågformig .flygt närmar sig den upplöjda potatisåkern för att skörda, hvad landtmannen lemnat. Den bugtande viken, blank som en spegel, uppfångar af allt detta en bild, renare, vackrare än verkligheten; han speglar bladvassens tunga blomknippor, bland hvilka säfsparfven ännu qvittrar sin kärfva sång afbruten af en och annan förunderligt klar piccola-ton. Eller promenera en afton Strömgatan framåt och se, hur den nedgående solen tänder ett flammande ljus i det ena efter det andra af den stolta slottsfasadens långa rad af fönster, hur hon förgyller de gulnade tofsarne på Strömparterrens popplar, leker med strömmens krusiga böljor och bringar Skeppsholmens lönnar att rodna än högre under sin afskedskyss. Ni måste erkänna, att hösten också har sin fägring. Men det är dock en skönhet på retur, en skönhet som bär förgängelsen i sina drag; och det är detta som gör, att den soligaste höstdag gör ett vemodigare intryck än en vårdag med hällande regn. Våra fruar — en stor del af dem åtminstone — gå i dessa dagar omkring med bekymrade miner. Ä r det kanhända melankoliska betraktelser öfver förgänglig naturskönhet, som sätter den allvarliga prägeln på matronornas änne? Jag tror inte det. Ty menniskan älskar omvexling, och sommarsäsongens död betyder vintersäsongens början — vintersäsongen med sina stora supéer, sina förtjusande baler, sina små hemtrefliga familjebjudningar. Jag tror visst inte, att damerna ha någonting emot att få lemna det på sistone enformiga sommarnöjet och bereda sig till ett omvexlande societetslif, att få byta ut de något medfarna sommartoaletterna mot fraicha vinterdrägter och kappor med kokett pelsverk.