Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prot. 1S47 <§' 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 17 Haft. 1 2 Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 207. afgifna och utlåtandet bilagda reservation; men då utskottets yttrande i denna del är vordet af de tvenne öfriga riksstånden godkändt, får utskottet sitt förenämnde yttrande vidblifva. Åttonde punkten, rörande ifrågastäldt stats-anslag för Stockholms stads konsistorium och dervid anställde amanuens, äfvensom Trettonde punkten, rörande anslag för universitetens i Upsala och Lund materiella behof, hafva blifvit återremitterade, den förra af Presteoch den sednare af Bonde-ståndet; men som berörde punkter äro af Irenne riksstånd bifallne, finner utskottet, med stöd af riksdags-ordningens 75 §, återremissen icke kunna till vidare åtgärd föranleda. Adertonde punkten, rörande ifrågastäldt stats-anslag att disponeras till stipendier åt docenter vid universiteten, har blifvit återremitterad af Ridderskapet och Adelil samt Preste-ståndet, inom hvilka riksstånd de talare, som yrkat återremiss, hufvudsakligen åberopat enahanda skäl, som finnas upptagna i herr professoren H. G. Lindgrens reservation mot utskottets yttrande i denna punkt; och är hos Ridderskapet och Adeln jemväl framstäldt det förslag, att, i händelse Kongl. Maj:ts nådiga proposition i ämnet icke ansåges böra helt och hållet bifallas, åtminstone 1,000 r:dr årligen måtte åt hvartdera universitetet anvisas. Då emedlertid Borgareoch Bonde-stånden gillat utskottets afstyrkande af det begärda anslagets anvisande, har utskottet funnit sig böra samma afstyrkande förnya.
Men den vise, som genom en skapande själ gör sig ett utkast till en regering, stor genom inre värde och icke genom glänsande och ödeläggande händelser; den dygdige, som tänker stort nog för att vilja vika från deras allmänna bana, som bära namnet stora; hvars största eröfringar äro de genom honom lycklig blifna människornas hjärtan och hvars största seger är lasternas ödeläggelse Detta är tryckfrihetens bild af den lastens invalid som sitter på Danmarks tron och låter sin drottnings galan regera! Och mobben hurrar åt, att den kungen tagit tyglarna i sina egna händer! Men låt andra rykten flyga ut, sätt harmen i rörelse, slå sedan ånyo vin i skrikhalsarna – och redan om några månader kan den allmänna meningens koskälla ha fått annat ljud! En skranglig student, som fått mat, raglar förbi med handen på värjfästet och deklamerar med salig min: den bästa drottning som i världen nämnas kan en drottning, som är värd vår Kristian, blott nämner dig, Mathilde. Rantzau klappar honom på axeln med käppkryckan och tilltalar honom höggunstigt: – Min unge vän känner kanske någon, som skrifver vers mot betalning? – Ja bevars! Det finns många rimmare bland kamraterna. Och förtjänsten med begrafningar är klen. De förnäma liken bli mer och mer sällsynta. Skulle min nådige herre behöfva hjälp för att komma i jorden, ber jag att få rekommendera mig. Mitt namn är Sören – Nej, min gode Sören, jag tänker icke skaffa er förtjänst på det viset – he! Men jag betalar fem blanka riksdaler för en liten visa om en barberare, som slog åder på en stor drottning och sedan började kvacksalfva med he! Adjö med sig, Sören. Jag bor i det kungliga palatset vid Kalvebodkanal. De sista två meningarna säger Rantzau med låg röst; så vänder han sig bort från den förvånade studenten och hälsar nedlåtande fryntligt på professor Berger. – God dag, min förträfflige professor! Hur står det till med de oäkta barnen, som H. M:t i nåder tagit under sin protektion? Jag hoppas de må väl i stiftelsen? – Jag tackar å småttingarnas vägnar för det vänliga intresset och tillåter mig returnera spörsmålet. Hur är det med herr grefvens egen hälsa? – Jo, tack, he!
Fullnriglige skall finnas åtminstone en af hvartdera Riks-Ståndet; 6:0 att, då tillkallandet af Suppleant icke synes vara behöfligt i de fall, der a:ne Ledamöter af ett Riks-Stånd allenast för något sammanträde äro hindrade deltaga i Fullmägtiges öfverläggningar, men deremot visserligen ej bör uraktlåtas, i händelse mer än en Ledamot af något Stånd finnes för en längre tid hindrad att sammankomsterne bivista, eller ock ett helt Stånds Ledamöter ega förfall, föreskriften i nyssnämndei3 §., mom. 1, bör, i öfverensstämmelse härmed, redigeras; samt tillika, enligt den af i832 års Revisorer (^Revisions-Berättelse pag. 12) gifne tillstyrkan och Utskottets yttrade åsigt i dess under N:o 21 afgifna Berättelse om BancoFullmägtiges förvaltning och åtgärder, i Reglementet bestämmas, huru förhållas skall med Suppleants inkallande, då någon Fullmägtig utur ÖfverStyrelsen afgår; 7:0 att då, å ena sidan, det ej må vara Fullmägtige betaget att, i något mål, der de sjelfve finna nödvändigt, infordra Commissariatets Utlåtande, men, å andra sidan, ärendenas skyndsamma gång icke bör genom öfverflödiga formaliteter uppehållas, der Fullmägtige sjelfve finna saken vara i det skick, att den, utan närmare utredning, kan hufvudsakligen afgöras, §. 14, pag. i r, af i83o års Banco-Regleraente bör i så måtto förändras, att Fullmägtige ej föranlåtas infordra Commissariatets Utlåtande i andra fall, än der Fullmägtige gemensamt anse målets utredning det fordra, eller någon Fullmägtig till sin upplysning det äskar; 8:0 att, då det i §< 18, pag. i3, anbefallde åliggande för Fullmägtige att vid Banco-Revision förfråga sig hos Revisorerne i sådane, då förekommande frågor, som äro af vigt eller hafva inflytande på Bankens credit eller förhållandet emellan reela fonden och sedelstocken, är öfverflödigt i de fall, der Fullmägtige sjelfve kunna finna sig i behof af råd från Revisorernes sida, och, i annat fall, lätteligen skulle kunna leda snarare till skada än gagn för Bankens credit, samma §. må till sin lydelse så förändras, att det endast under Riksdag blifver Fullmägtiges skyldighet att hos BancoUtskottet sig rådföra i då förekommande vigtiga frågor; g:o att, enär det icke synes rådligt ovilkorligen förbjuda Fullmägtige att inropa någon till Banken pantsatt fastighet, i händelse Fullmägtige anse sådant rättare,
Kollegierna i ofvanberörda underdåniga utlåtande an-r märkt, rättelse för framtiden uti det anmärkta missförhållandet kunde vinnas vid 32 Stats-Utskollels Utlåtande M 99. förestående förnyad uppskattning af landsstats-tjenstemännens boställen, Ruckman dock, i händelse denna uppskattning under någon längre tid fördröjdes, derigenom fortfarande skulle komma att tillskyndas en ganska betydlig minskning i löneinkomster, hade Rikets Ständer ansett billigheten påkalla, att bemälde Ruckman, så snart omständigheterna sådant medgåfve, måtte komma i åtnjutande af enahanda löneförmåner, som i allmänhet blifvit Häradsskrifvare tillerkända; men som Rikets Ständer, i saknad af tillförlitliga upplysningar angående omförmälda boställes afkastning, icke kunde uppgifva till hvad belopp den ersättning, som sålunda skulle tillkomma dess innehafvare, lämpligen borde bestämmas att utgå, hade Rikets Ständer i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit täcktes låta ombesörja en förnyad uppskattning af häradsskrifvareboställe! Ärja JVs 3 samt, sedan dervid blifvit utrönt, i hvad mån samma boställes afkastning blifvit vid den år 1858 verkställda lönereglering för högt beräknad, till Rikets Ständer aflåta den nådiga framställning, hvartill Kongl. Majit, med afseende å Ruckmans förlust af honom rätteligen tillkommande löneförmåner, kunde finna omständigheterna föranleda. Enär bostället Ärja JV» 3, som, enligt hvad andra uti Civil-departementets Expedition tillgängliga handlingar upplyste, af aflidne Häradsskrifvare!)
Kostnaden går efter det högsta förslaget till 270 r:dr i månaden, hvilket på 2:ne månader gör 540 r:dr — en summa, sorn synes mindre betydlig, då inkomsten är minst 1000 r:dr. Vidare har här blifvit yttradt af en person, som äfven är ledamot af Utsk., att denna summa icke skulle vara till - Den i Augusti. räck lig Äfven om man antager detta, så skulle hvad som felades för ett år lätteligen ersättas under det påföljande. Hr von Heland, Isaac Fredr.: Jag skulle för min del vara böjd att ingå på Gr. Sandels’ förslag, om det funnes en tiduingsredaclion, som till förband t sig alt trycka de ifrflgavar. resumé i na och oförändrade inlaga dem uti dess tidning Nu tror jag den svårighet möjligen kunna uppkomma, att då en tidningsredacteur får se en debatt på inånga ark, så .tycker han att den är för lång att införa den i tidningen, och tror sig derföre böra göra en resumé' deraf. Då blefve det resumé' af resumé, och det kan ingen hindra tidningsredacteuren att i detta afseende göra huru han behagar. Till följe häraf kan jag för unn del icke bifalla delta förslag. Gr. Horn: Emedan jag tror att majoriteten af Husets s ledamöter är böjd alt antaga Gr. Sandels’ förslag, så nöd gas jag fä ta 11. o. Ad:s uppmärksamhet på nödvändigheten af, att den ifrågavar. re'sutne'en måsta ovillkorligen undergå-, justering af samtliga talnrne, innan den utgår såsom en officiel act till tidningsredactionerna. Mot denna åsigt har man viii anfört, alt yttrandena kunna justeras särskildt af hvarje talare, såsom nu sker af p otocollet; men, mine herrar! dervid uppkommer den stora skilnaden, alt då samlas anförandena under Ridd.Secret:ns ögon, och jag förmodarj, attoni Ridd Secret:n finner, att sådana ändringar vid dessa justeringar af talarne blifvit gjorda, som förändra protocollets , innehåll, så kommer en sådan justering icke att godkännas.
Ex. Elr Gr. o. Landtnäs por-? trait skulle på Ridd.cassans bekostnad målas, och att omsorgen pm verkställigheten deraf skulle åt Ridd.dirpcttn uppdragas. Fortsattes pröfningen af Constit.Utskts memor. N:o 58 i anledn. af återremisserna af memor. IV:o 4°., nied förslag, som åsyfta Tryckfr.förordn:s återbringande till dess ursprungs liga skick. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.:- Sedan man i ett föregående plenum sysselsatt sig med discussion, angrde ju-r ryinrättningens ändamålsenlighet, hade jag icke förmodat, att, sedan den saken en gång genom votering är afgjord, man nu åter skulle framdraga densamma. Då sådant likväl i dag skett af Gr. Björnstjerna, som tillika yttrat åtskilligt, som skulle innefatta en vederläggning af hvad jag tog mig friheten nämna, då frågan förra gången förevar, har jag trott den aktning, jag hyser för Elr Gr. och för mig sjelf, fordra några erinringar mot Hr Gr:s anmärknrr. Elr Gr. har vädjat till flera juridiska auctoritetey, och bland dem äfven Bauerbach, och påstått, det han vore af den tanke, att jury-r inrättningen vore nödvändig uti democratiska stater. Jag medgifver, att Feuerbach yttrat sig så; men det är att märka, att han endast hyser denna åsigt, då han betraktar juryinrättningen från den politiska sidan, eller såsom tillhörande statens institutioner, och är af alldeles motsatt mening, då han kommer till den delen, sorn angar juryinrältningen, be^ traktad från dea juridiska eller criminalistiska synpunkten. Han har med tydliga och ovederläggliga skäl visat, att denna inrättning är långt ifrån att uppfylla de fordringar, man gör sig på en väl ordnad juridisk inrättning af sådan beskafö fenhet. Vidare har Elr Gr. vädjat lill Grohmann och Mittermayer.
Statskyrkan utträda; alltså, och enär härtill kommer, att, efter hvad jag särskildt känner, höga vederbörande icke skulle anse alldeles otjenligt, att Ständerne särskildt tillkännagåfve den åsigt, att, vid den snart förestående revisionen af föreskrifterna om edgångar, student-eden, sednast föreskrifven i nådiga Kungörelsen af den 15 April 1829, måtte varda afskaffad; anser jag mig skyldig föreslå, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, vid nådig pröfning af hvad Ständerne framställt i deras underdåniga skrifvelser af den 22 Februari 1854 och den 21 Oktober 1863, täckes tillika i nåder besluta, att föreskriften om student-ed upphäfves, och att någon sådan alltså icke vidare erfordras. Dessutom anser jag mig böra förnya mitt ofvanintagna förslag, att Rikets Ständer för sin del besluta, att. för burbrefs erhållande, icke erfordras trohuldhetsoch borgare-ed. Stockholm den 14 November 1865. L. V. Henschen. Bih. till R. St. Af Herr Henschen, L. V., angående åtskilliga lagförändringar, enligt Lagberedningens förslag. På sätt inhemtas af Bilagorna till Borgare-Ståndets protokoll vid riksdagarne år 1853 (N:o 190) och år 1851! (N:o 25), hade jag då väckt ungefärligen enahanda motion, hvars början var af följande lydelse: ”Då till Lag-Utskottet remitterades förslag till ändring i vissa lagstadganden, som med andra, om hvilkas ändring fråga ej väckts uti något Stånds plenum, egt sådant sammanhang, att de ej annorledes, än på en gång borde ändras, har Utskottet, af 2 inom. 37 § Riksdags-ordn ingen, ansett sig hindradt föreslå ändring i de med den remitterade frågan sålunda sammanhängande föreskrifter, och derföre nödgats afstyrka de förslag, Utskottet, om motionen varit mera omfattande, velat understödja.
CommissionsLandtmätarne ej mätte på sin ålderdom sakna nödtorftig bergning, ville förklara dem berättigade att, efter behörig tjenstgöring och sedan de uppnått den för Civile Tjenstemän i allmänhet, såsom vilkor för Pensions erhållande, bestämde ålder, åtnjuta, på Allmänna Indragnings-Staten, Pension till. det belopp, som Andre Landtmätare Jaestås; Underdåniga Skrifve.lsen 685 Med afseende å de af E. K. M. salunda i Nåder uppgifne omständigheter och då, genom beviljande af den för Comrnissions-Landtmätarne nu ifrågasatte förmån, Indragnings-Staten ic-> ke eller synes komma att i tidens längd belastas, enär Landtmätare i allmänhet äro upptagne bland delegarne uti den blifvande Pensions-inrättningen för Civile Staten, hafva Riksens Ständer funnit för godt medgifva, att de Commissions-Landtmätare, som, vid afskedstagandet, uppnått den ålder, Författningarne utstaka, må på Allmänna Indragnings-Staten uppföras till åtnjutande af Pension , svarande emot den å Lands-Staterne för Ordinarie Andre Landtmä-f tare bestådde Lön, 264 E:dr 21 sk. 4 rst., med tillökning för derunder begripne 29 Tunnor Spannemål. Riksens Ständer framhärda etc, 1 ' 685 Under tl fini gä Skrifvelse f. N:ö 239.
Jag beklagar verkligen, att äfven majoriteten inom Ridderskapet och Adeln så hufvudsakligt bidragit till det sorgliga slut närvarande Riksmöte får. Då fråga var om Generalernes löner, blef Herr August Anckarsvärds sakrika och rigtiga anförande utan all verkan. Jag kan således ej hoppas någon större framgång, då jag nu bestrider behofvet af att på Stat uppföra ÖfverCommendantsEmbetet i Stockholm. Det torde derföre Den 2 Oetober f. m. 39 anses öfverflödigt, att jag yttrar mig något vidare derom. Emedlertid vill jag dock till stöd för min åsigt anföra några skäl. Mig synes det vara desto mera obehöfligt, att betunga Staten med särskildt anslag för ett sådant ÖfverCommendantsEmbete, som GeneralAdjutanten för Armeen alltför väl kan tillika vara Chef för Hufvudstadens Garnison, och Majorer vid GardesRegementerne kunna göra Commendantstjensten. Mången, och äfven den, som nu begärde ordet, Friherre Cederström, torde påminna sig, att sådant förut ägt rum ganska länge utan någon olägenhet. Ilan bör minnas, hvarföre Majorerne vid Garderne skiljdes från PlaceMajors-befattningen. Det var endast en nyck af en despot. Äfven detta tyckes vara ett skäl för återgång till det gamla, enär vi lefva i en tid af liberalite, som hos oss åtminstone vid denna Riksdag visat sig uti frikostighet på anslag. GardesRegementerne måtte icke nu vara mindre förtjente af ett sådant förtroende, än förut, helst de icke förverkat det; och att GardesMajorerne kunna medhinna Commendantsgöromålen äfven nu, lärer ej kunna bestridas, enär det kunde ske under Gustaf Adolph, som gjorde allt för att göra tjensten så litet behaglig som möjligt. Dessutom finnas så många andra skäl redan anförde för ÖfverCommendantsExpeditionens upphörande, att jag icke vidare vill upptaga liden med detta ämne, helst, så - 4o Den i Octobcr f. m. som jag redan sagt, jag befarar det vara utan ändamål.
I fjärran brummar forsen som en trumpen basfiol. En fågel väcks af våra steg och korsar snabbt vår stråt — •det lyser ifrån Kärna by och dansfolk drar ditåt. Mig är, som skulle just i kväll till bröllopsdans vi gå. Lysmaskarne vid vägen som kulörta eldar stå, •ett stjärnfall tänder då och då sin glimmande raket, som visste jord och himmel re ' n vår kära hemlighet. I dag, i dag jag fick ditt ord, och kommer höst en gång, då glimma ljusen vid vår fest den mörka natten lång; då bär du i ditt svarta hår den gröna myrtenkrans, och mot din egen faders gård dra skarorna till dans. %DIKTER AF AXEL KARLFELDT. Mossen. i. Nedom berget, bort mot skogens gränser, breder mossen ut sig, flack och sänk. Mellan låga, star-rbe växta tufvor skymtar vattenytan svart och blank. När om våren .vildandsparét kommer och sig hitåt sänker ned ur sky, flyr det strax ånyo, vill ej smutsa sina vingar i den bruna dy. Snart står berget stolt med brokig sammet, svällande och ny, kring skrumpen barm; videsnårens mjuka grönska lyfter som i längtan upp mot den sin arm. Öfver skogsgemakens tiljor spännas mattorna af strån och lingonris. Mellan bärrens mörka draperier spejar blygt en hägg i hvit chemise. Men med stilla svårmod fäster mossen, lik en fattig och förgråten brud, ljusa hardun, bleka hjortronblommor mellan vecken af sin blacka skrud. Och när inne genom skogens skymning hvina tjäderflykt och morkullssträck, surrar här blott sländan, hvälfva grodans simtag turiga vågor som af bläck. Lilla torparflickan, hvilken söker en förirrad ko i sommarkväll, — kommer hon till mossen, tystnar hastigt hennes lockning, jodlande och gäll.DIKTER AF AXEL KARLFELDT. Hon har hört, att hållfast gyttja gömmer mången hemsk och blodig hemlighet. Stundom som ett nödskri ut till bygden ljuder tranans skrällande trumpet.
Om den regeln är rigtig, att man ej bör framställa förslag till utgifter, innan man fullgjort redan ingångne betalnings-förbindelser, och Rikets Ständer ej kunna anses hafva iakttagit detta sednare, förr än de, på ett eller annat sätt, sökt uppfylla det löfte, som finnes tecknadt å hvar enda utelöpande Bancosedel, och dessutom äro alltför mycket besvärade af de Communicationsoch Canalarbets-företag, hvaruti de redan iråkat; så tror jag, att alla dylika förslag böra( tills vidare ogillas. Lades på bordet. Herr Dalman, Lars Johan, anförde skriftligen: Då jag genom en inadvertance, ehuru närvarande till voteringens slut i Götha Canalfrågan, sisla plenidag kom att försumma aflemna min voteringssedel, och således undgeck att dermed öka de i/\G rätttroendes antal, anhåller jag vördsamt få några tankar i ämnet för min räkning till Protocollet, såsom ett bevis, att då jag aldrig följt Götha CanalBolagets fanor, man hvarken nu eller någonsin kan värfva mig dit, och att jag såsom folkrepresentant ej Den 3o Mars f. m. på något vilkor skall kunna uppoffra reela fördelar genom phraser om de ideela. NationalRepresentationens förpost-affair med Götha CanalBolag har då gått för sig, och den Segersälle CanalHjelten Herr Grefve von Platen har, såsom alltid tillförene, behållit stridsfältet. Med sorgna blickar emotser jag, och säkert mången med mig, särdeles ibland våra Committenter i Norra och Södra Länen, utgången af den snart väntade Hufvudbataillen. O, mitt arma Fädernesland! Skall du då ännu längre försumma alla dina vigligaste angelägenheter: Myntbestämning, Försvarverket, Industri och Undervisningsverkens reorganisation; och i stället uppoffra ännu allt framgent dina så svårligen hopskrapade medel till ett Bolag, som med så gränslös otacksamhet förut emottagit så många millioner?
Styrelsen har vid denna Riksdag genom en relativt, oerhörd hög beskattning velat beröfva tusendetals jordbrukare fördelen af bränvinsbränning, och nu föreslås att genom tullnedsättningar å ladugårdsprodukter ännu mera göra deras ställning svår, och detta vid en tidpunkt då de, straffade med en förskräcklig fodermissvext, se rudimaterierne för nämnde produkter upjagade tredubbelt af dess vanliga värde. Huru skola landtmännen under sådana förhållanden kunna sänka priset å sina ladugårdsalster. Jag skönjer härvid bristande omhuldande af Sveriges modernäring, jordbruket. Vidare föreslås en nedsättning i tull på fartyg, på ankarkettingar och andra skeppsförnödenheter. Dessa nedsättningar gillar jag och skall dem i Utsk. till viss grad förorda; men dessa nedsättningar, skeende till förmån för handeln, hvilken med lossande af de prohibitiva band, hvarmed den varit bunden, blifvit frigjord och i öfrigt städse omhuldad, borde, dä den förser larn det med allahanda öfverflödsvaror, äfven förse landtmannen med dess nödvändigaste importartikel salt, till ett pris, sorn vore skäligt. Vidare föreslås en utförseltull på sparrar. Här är åter en restriction i jordégarens rätt, att på sätt honom lämpligast synes, föryttra sina varor; ett intrång i tillgodogörande af hans förvärf. Vittnar icke allt att jordbrukarens intresse föga skyddas? Vår historia lärer dock att de styrelser, som väl låtit sig vårda om rikets modernäring, länge lefvat hos nationen i tacksamt minne. Hr Hjerta, Lars: Jag skall icke inlåta mig i någon vidlyftig kritik öfver den K. Proposm i fråga om hvad, som i densamma kan vara underlätet, emedan detta redan blifvit på många andra håll tillräckligt afhandladt. Jag har besvärat R. o. Ad. med en så vidlyftig motion i detta ämne, att jag deri haft tillfälle att utveckla mina tankar; men jag anser nödigt att få nämna några ord, hufvudsakligen med afseende pä några af en talare anförda fakta, till försvar för den K.
I was much pleased by your letter, for it shoved me that you have confidence in me, and in no hands you could place it better than in mine – your brothers – for that I am and would still be so if, by an emaginary reason, you would turn a cold shoulder upon me. I was much pleased by your letter for it shoved me that you have confidence in me, and in no hands you could place it better than in mine – your own brother Ensam bunden och dock utan att känna det så! Jag kan lyssna till andras tankar – huru? Jag kan tala. Till hvem? Mitt andra jag.5 Det är vår. Långfredag. Himlen är så blå, solen lyser så klart och det är lugnt. Icke en gren synes röra sig. Det är ett väder fullkomligt i min smak. Christian är på barndop till Sven Thors, flickorna och Knut på promenad.6 Regnet smattrade och blåsten tjöt. Vid vattentunnan stod Jöns på post. ”Ä der nå’n?” Intet svar. ”Ä der nån?” Endast blåsten svarar. ”Ä der nån?” (med full hals) Samma tystnad. ”Nej min liv om ja” står o vöjtar tönnan nar der inte ä nån.” T. ”Va’ ekorrarne goda?” – ”Hvad för slag! Inte äter jag några ekorrar.” – ”Måtte väl se det: svansarne hänga ju ut ur munnen!” T. Kusken håller för dörren vid kalashuset. Herrn: ”Har Åkesson hållit här länge? ” Kusken, orörlig, med graflik röst. ”En och en half timma.” Herrn, vid sin egen trappa stigande ur vagnen. ”God natt Åkesson.” Kusken, alltjemt i graflik ton. ”God morgon.” Per står på post. Qvinnan hans. ”Per, nu ä gröden färi.” – Per.