Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen endast eger granska de sedan näst föregåen-? 13x6 LagUtskottttt Eetinknnde*. de Riksdag ifrån Konungen genom Högsta Domstolen utgångne förklaringar af Lagens rätta mening, tror Utskottet sig likväl i anledning af den härom nu gjorde anmärkning, böra yttra den öfvertygelse, att berörde Kongl. Bref, ej mindre än öfrige äldre Författningar, hvilka icke genom Konungs och Ständers tagne Beslut blifvit ändrade eller upphäfne, måste fortfara att såsom Lag anses och tjena till ovilkorlig efterlefnad, tills de i Grundlags-enlig ordning varda ändrade eller återkallade. Stockholm den 26 September 1823. N:o 193, Anköm d. ro Oct. 1823. Utlåtande ofver Anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 64, öfver Herr Professor Fröbergs Memorial, angående Expeditions ätt et af Kongl. Maj\ts Nådiga Resolutioner i Besvärs-mål.
Af hvad jag nu anfört tyckes alltså tydligen visa sig, att det förslag, jag tagit mig friheten väcka derom, att flottans under-officerare, men isynnerhet de bland dessa, sorn i Stockholm äro förlagde, matte komma i åtnjutande af inqvartering och beklädnadshjelp till enahanda belopp . med hvad för deras vederlikar vid gar nisons-reg: tena är bestämdt, stödjer sig på så billiga och rättvisliga grunder, att det icke skäligen bör möta Representationens motstånd, såvida möjlighet gifves att öppna några utvägar lill de medel, som härtill finnas af nöden. Att motionen måtte till StatsUtsk. remitteras anhåller jag vördsamt. Lades på bordet. Hr von Moltzer, Anders Joli. Fredr., hade ingifvit följande tvänne motioner: 1. Då national-belöningar för utmärkta och fäderneslandet gagnande handlingar i alla länder äro antagna och brukade, och äfven i Sverige ej sakna sin tillvaro, hvaraf må nämnas, då R. St. vid 1815 års riksdag på K. M.‘s nåd. propos. beviljade General-intendenten, nu mera Presidenten och Commend. af Billberg 10,000 r:dr, för en åstadkommen vinst och besparing vid liqviden af Svenska armeens transporter och underhåll med Tyska staterna, under fälttågen år i8i3 och i8i4; begagnar jag mig af denna anledn., att till en belöning af R. St. vördsamt föreslå f. d.
Måhända kunde posten läggas dertill, och den ena subdivisionen finge således dessa tre befattningar. Den andra finge tullen, charta sigillata och brännvinet, och derigenom hade jag vunnit mitt mål, att divisionerna ej skulle bestå af flera än 4 ledamöter. Af dessa ledamöter hör man kunna presupponera, att åtminstone 2:ne, nemi. de, som tillhöra R. o. Ad. samt PresteSt., skola kunna uppsätta ett betänk. Sålunda skulle jag tro, att inom Utsk:o i>4 Den *3 Oetobcre. tu. blefve mera arbete och mindre brådt om än nu. Må det tillåtas mig att såsom exempel framställa behandlingen af ett mål, om hvars långsamma handläggning man mycket talat, nemi. tullbetänk. Inom afdeln., bestående af 16 ledamöter, hvilka merendels alla voro närvarande, undergick detta mål samma behandling som inom Utsk., att man genomgick hela nuvar. tulltaxan, så att man började med lit. a och slutade med lit. jö. På sådant sätt kunna målen ej annat än gå långsamt. Hade deremot divisionen bestått af 4 ledamöter, och målen emellan dem varit fördelade, så är jag öfvertygad, att de 3 öfriga ledamöterna haft så mycket förtroende för den ledamot, som utarbetat förslaget, att detsamma, sedan det blifvit uppgjordt, ulan mycken discussion fått ingå till Utsk. för att blifva pröfvadl, hvarigenom 6 veckors tid kunnat besparas. En värd ledamot, Hr Cederschjöld, har sagt, att han icke inser, hvarföre icke Utskrns ordförande, då ingen arbetsordning för Utskln är stadgad, kunde öfverlemna målen till ledamöternas utarbetning. Det kan visserligen äga rum. Jag har varit närvar, vid förra riksdagar, då sådant skett, och det har äfven med mindre mål skett i BevilJn.Utsk.; men jag hemställer, huru tacksamt det kan vara att utarbeta förslag, som kanske blifva sönderrifna, först då de komma till afdeln. och sedan i Utsk:s plenum, hvarest det händer, att ett och annat blad rifves ut och andra deremot inflickas.
Mitt under de stormar, som brusade genom världen och skakade hennes hörnstenar, under den förskräckliga kampen mellan massor, som offrat mänsklighetens gudagivna gåvor, förnuft och vilja, på altaret åt den avgud, som nämndes Tron, den döpte Molok, som kallades Bekännelsen, för att sedan viljelösa drivas hit och dit av egna och andras rysliga lidelser mitt under detta såg man kring en gammal Stoas filosof några män och ynglingar samlade för att lyssna till ord om sedlig självbestämmelse, om viljans seger över jordiska böjelser och jordisk fruktan, om människosjälens kraft att genom sig själv förädlas och genom dygden varda en spegelbild av Guds andes lugn och harmoni. Det var denna lära, som fläktade storhet genom hedendomen, som fyllde Plutarkos' hjältegalleri med en rikedom av härliga män, en rikedom, samlad endast från tvänne Medelhavsländer, och likväl sådan, att det första årtusendet av kristlig odling, omfattande talrika folk, synes nästan som ett missväxtår på stora människor i jämförelse med honom. Medan det homoiusianska packet drog förbi, genljöd torget av mångfaldiga rop, och bland dem: Död åt avgudadyrkarne, hedningarne, kristendomens fiender! Torgets stoder överhöljdes med stenregn; man såg här och där de mörka hoparne kräla upp på fotställen, såg stoderna, som de buro, krossas under slag av klubbor och stänger; men eget nog, de hedniska männen i målningsgalleriet vordo icke föremål för raseriet, man åtnöjde sig med att slunga skymford till dem. Deras lugn kunde väl icke vara mäktigt nog att göra intryck på den mordlystna skaran; men det fanns till och med hos pöbeln en ärvd vördnad, en skygg aktning för järnmännen i Stoa. Hoparne delade sig åt alla de gator, som ledde från torget. Den starkaste drog till Tripodgatan, till Krysanteus' hus. En man, som länge vandrat av och an utanför Perikles' Odeion, avlägsnade sig därifrån vid hopens annalkande. Han hastade till Pylades och underrättade honom om vad han sett och hört. Kort därefter satt samme man till häst och sprängde bort genom dubbelporten.
I följd af allt detta, och alldenstund Högste Domstolen och Lagberedningen, i hvilka voro flere af landets yppersta jurister, ansett erforderligt att i lagen borde inflyta bestämmelser otti vållande och om de allmänna grunder, efter hvilka straff skola mätas, samt Högste Domstolens och Lagberedningens ledamöter måste antagas hafva känt och insett, att den hos de de praktiska juristerne möjligen befintliga doktrin i dessa ämnen icke gjorde lagbestämmelser derom öfverflödiga; och härtill kommer, att den vetenskapliga bildningen, så vidt jag haft tillfälle att erfara, tyvärr ännu icke stigit så mycket, eller någon praxis utbildats så bestämdt, att de i 6 Kap. af Lagberedningens förslag intagna, men ur Utskottets förslag uteslutna bestämmelser, kunna anses numera hafva blifvit öfverflödiga, helst de alltid bidraga att fästa uppmärksamhet påi de omständigheter, som erfordras för en ransaknings fullständighet, och dessutom genom de allmänna termer, i hvilka bestämmelserna meddelats, icke kunna blifva skadligt bindande vid enskilda måls afgörande (bestämmelsernas tillämpning in concreto); fördenskull, och då dessutom hvarken allt det, som rätteligen tillhör doktrinen, blifvit ur 1734 års lag eller ifrågavarande förslag uteslutet, ej heller lärer kunna från en fullständig lagbok Uteslutas, enär några bestämda gränser emellan det, man behagat kalla doktrin, och lagtexten torde svårligen kunna noggrannt och fullständigt uppgifvas; alltså, och med afseende å hvad jag äfven antydt rörande lista, 6:te, 7:de och 25:te Kapitlena uti ifrågavarande förslag, tager jag, jemväl med anledning deraf, att förslaget i alla händelser säkerligen kommer att i flera andra afseenden återremitteras, mig frihet att, ehuru utan synnerligt hopp om framgång, hemställa, huruvida Rikets Ständer skulle finna tjenligt att till Utskottet återremittera frågan om planen för lagtexten, på det att i det förslag, som, i följd af åt.erremissen, Lag-Utskottet kommer att “utarbeta14, *) Utskottet måtto a) till lia tteg ångsBalk ens 10:de Kap. 21 — 25 §§ flytta det, som iinses böra uttryckligen bestämmas rörande de ämnen, som behandlas i 1 Kap. af Utskottets ifrågavarande förslag; b) i annan ordning, än den, som iakttagits i samma förslag, intaga kapitlen om “religionsbrott“ och “brott af embetsmän“ i embetsärenden; *)
I händelse votering skulle komma alt äga rum, och contra-propos;n, innefattande afslag å belänk., segrade; finner jag ej, alt följden kunde blifva annan, än en anledn. som SlatsUtsk. uti detta beslut skulle finna för närmare pröfning vid ämnets omarbetning, huruvida någon del af hemmanlalsräntan bör försvinna. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition: Den som bifaller StatsUtsk:s utlåt, N:o 64 Litt. A., voterar ia; den det ej vill, voterar nej; V Deli 20 Maj o. ra. n5 Vinner nej, afslår R. o. Ad. Slats:Ulsk:s utlåt. N:o 64 Litt. A. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 47- Nej — 6. Ånyo föredrogs och bifölls StatsUtsk:s den 2 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 64 Litt. B, i anledn. af motion 0111 skjutsfärdspenningarnas upphörande. Frih. Gederström, Jacob: För att icke onödigtvis upptaga R. o. Ad:s lid, får jag på en gång reservera mig mot R. o. Ad:s beslut, — yare sig bifall eller afslag, — öfver ifrågavar. särskildta betänk, under hufvudbetänk. N:o 64, enär, i min lanke, alla dessa belank:n böra återremitteras i följd af det sammanhang de äga med det redan återremitterade hufvudbetänkandet. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s den 2 och 16 dennes på bordel lagda utlåt. N:o 64 Litt. C, i fråga om ollongäIdens upphörande. Till pröfning företogs StatsUlsk:s den 2 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o Litt. D, angtde gjord framställning, att ränta af odlingslägenher å allmänningar i vissa fall bör upphöra alt till statsverket ingå. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz:
SeDatuoten (»inner anfontma, få miDa, DrDförattDen ittberäfnaD, gpra Se» Damöter äro' tillfoäDeö. §• 82. ©e l»oö Q3ereöningö»Committeett förDc ^rotocoll od» SängDer, feDan De blifmit behörigen jufoeraDe famt af örDförattDen odj tmenne ScDamöter åteeftta» De, foola, jemte ?9}antalö»Sängben ocf» Defo bilagor, af äpäraDéforifmarcn emot» tagaö för att £aperingö»£ommittc:en tillfoällaö. §• 83. Cnär en ©ocfett är belägen i flere åpäraber, utfer Den lifmäl blott en 53ereDttingö»£ommitte, men miD leringen anfeö (»marje perfon ocf» CgenDom 63 (»öra till Det £aperittgö»©tforict, Der perfonen bor od) CgenDomen är belägen; till följe fymaraf 53ereDning6»€ommttteen i fåDan ©ocfen foall noga urfoilja (»maD till (»marje §aperingö»£ommitté [»öret od» behörig längD för De§ ©i» forict till (»marDera öfmerlemna; äfmenfont (»marje SeDamot i en fåDan 53ereD» ningö»£ommitte anfeö tillböra Den §aperingö»€ommttte, i [»marö ©iforict l»an är bofatt. §• 84. <£när ©ocf nar i ett ^Jafoorat inom ferfotlDta Sätt äro belägne, foola 53c» reDningö»£omtnitteetiö göromål granfoaö af §aperingö»€ommitteen i Det Sätt, Der ©ocfnen är belägen. §• 85.
Maj:ls Nådiga pröfning å nyo underställas. 9:o Till upprensning af Albrektssund vid Marstrand 8,000 R:dr årligen under åren 1841 —1843 eller tillsammans Tjugufyra Tusen Riksdaler. 10;i Till Landscrona hamns iståndsättande Tjugufem Tusen Riksdaler, af hvilket anslag nämnde stad likväl bör återbetala en tredjedel, eller Åtta Tusen Trehundra Tretiotre Riksdaler Sexton skillingar, medelst erläggandet af 500 R.dr årligen, från och med året efter det, då ifrågavarande anslag lill hela beloppet eller någon del blifvit lyftadl. liro Till anläggning af en hamn vid Åhus Femton Tusen Riksdaler, under vilkor, att Christianstads stad, emot erhållandet af denna anslagssumma och ett af Rikets Ständer staden beviljadt lån å 20,000 Rrdr, öfvertager utförandet af berörde anläggning. 12:o Till en hamnbyggnad vid Cimbritshamn Femton Tusen Riksdaler, emot vilkor, att stadens och ortens invånare tillskjuta hvad som, utöfver detta anslag och det för samma ändamål staden af Rikets Ständer beviljade lån å 25,000 Rrdr, kan, enligt kostnadsförslag, till arbetets utförande erfordras. 13:o Till kostnader för hamnbyggnaden vid Wisby, uti hvilka kostnaner stadens invånare erbjudit sig att, jemte ett årligt tillskott af 1,500 Rrdr för hamnens framtida underhållande, med 40,000 R:dr deltaga, Sjuttionio Tusen Riksdaler. §• 6. Rikets Ständer hafva bifallit, att utaf Riksgälds-Contoirets egande och för extra Stats-regleringen vid innevarande Riksdag afsedda tillgångar en summa af Sexhundra Tusen Riksdaler må afsättas och, enligt, de i §. stadgade grunder, af Riksgälds-Contoiret förräntas, för att, jemte upplöpande räntor, under 15 års tid, användas till utbetalning af Femtio Tusen
Allmänheten var missnöjd, i synnerhet de verkliga konstkännarna, hvilkas förhoppningar gått i kvaf: den goda smaken skulle icke på det sättet upphjälpas. Saken var den, att hr Blanch måste vidkännas alt för dryga kostnader för hitskaffandet af goda främmande arbeten. Stockholms konstälskande allmänhet är ännu icke så talrik, att afgiften för besöken vid en sådan in-temationel konstutställning kan ersätta de med henne förenade dryga omkostnaderna. Utställningen vardt därför alt ’ mattare och mindre tillfredsställande samt upphörde slutligen alldeles i sin egenskap af ständig, och detta utan att Stockholms konstförenings eller Föreningens för nordisk konst utställningar därför vunno något, hvarken i innehåll eller besök., Men så kom de svenska pariskonstnärernas * betydande utställning, och under tiden skaffade hr Blanch hit Munkacsys mästerverk » Kristus inför Pilatus ». Därmed har hr Blanch gjort sig högst förtjänt af alla här varande konstälskares tacksamhet. Tillfället att se ett sådant konstverk kan ej vara af annat än stort ochhälsosamt inflytande på så väl konstnärer som konstvänner. Det är just bristen på dylika tillfällen som gjort konstlifvet här i Sverige så ytterst tarfligt. Kristusbilder ha äfven här visats under senare år, men antingen har det varit en kall, intet sägande heligmålning, såsom Carl Blochs » Christus Consolatör », eller ett handtverks-arbete som förfärdigats för någon svensk landsortskyrkat hvars församling är nog naiv att inbilla sig, det den känsla som erfares vid ett sådant arbetes betraktande är en sann religiös. Med djup sanningssträfvan i konstnärlig uppfattning och säker mästarehand har Munkacsy skildrat det märk - liga ögonblick, då den judiske folktalaren står inför den romerske prokonsuln anklagad för högmålsbrott mot Romas kejsaremakt En och annan invändning kan göras mot den historiska troheten, i fall man får tala om en sådan » trohet » vid behandling af ett ämne, hvarom berättelsen alldeles icke öfverförts till efterverlden af något vid tillfället närvarande vittne, utan upptecknats efter muntliga meddelanden som gått genom en eller annan människoålder innan de framlagts i de skrifter som sedermera helt godtyckligt tillerkänts vittnesgill betydelse. Men om också dessa invändningar vore aldrig så grun
— Inkomster år 1855. Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856. J. Ij. Bogeman. Fonds Räkenskaper för åren 1853, 1854 och 1855. Credit. Balans från år 1852. Fondens tillgångar och fordringar 13,267:29. 4. Inkomster år 1853. Inkomster år 1854. Extra utgifter — 36. — Arfvoden 100: Känta till Fröken S. C. von Hauswolffs fond 18: 18. 5. Balans till år 1856. Fondens tillgångar och fordringar 13.550:46. 3. — Sammandrag af de Silentzska Fondens Debet. Utgifter år 1853. Pensioner 220: Arfvoden och extra utgifter 12: 232: Afskrifning: InDehålien bevillning 12: Utgifter år 1854. — Arfvoden och extra utgifter 12: —■ — 215: 16. — Afskrifning: Pensioner 236: 32. — Arfvoden och extra utgifter 12: 248: 32. — Afskrifning: Innehållen bevillning — 15. 10. Balans till år 1856. Fondens tillgångar och fordringar 4.288:20 7. Fondens skuld till Fröken S. C. v. Hauswolffs Pensionsfond 383:10.11. — Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856. J. L. Bogeman. Credit. Balans från år -183 2. Inkomster år 1834. Inkomster år 1833. Räntor 205:29. 7. Summa 5,012:25. 7. Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856. J. L. Bogeman. 3 34 Sammandragaf Sira leska Fondens Raken Debet. Fondens skuld till Westerhanninge socken 2,200: Utgifter år Pensioner 4833. 800 Extra utgifter 1 28. Afskrifning:
Af ofvanstående tabell täcktes Eders Kongl. Maj:t således nådigst inhemta, att då antalet af häktade personer (transport-fångar oberäknade) år 1847 understiger antalet år 1835 med 18, eller 9 procent, arresteringarne under tiden för denna berättelse i någon om ock mindre progression, hvad detta län angår, aftagit. 12 §• 3- JVäringar, På sätt anfördt är, liar jordbruket, länets förnämsta näringsfång, följt en något ensidig rigtning derutinnan, att odlingen af åkern och densammas utvidgning tagit i anspråk krafter, som eljest kunnat och bort ändamålsenligare användas till upphjelpande af ängsodlingen och i sammanhang dermed ladugårdsskötsel!!. Också har, lill följd af denna rigtning samt det inflytande den haft, äfvensom ock kanske förnämligast till följd af efter hvarandra följande särdeles gynnsamma skördar, den här å orten ovanliea tilldragelse ägt rum, att, åtminstone under de trenne sista åren af tiden för den O O O 77 na berättelse, länet producerat ett så betydligt qvantum spannmål, att, efter afdrag af länets egna behof, betydliga qvantiteter korn kunnat afyttras till andra af rikets behöfvande provinser, utan att ändå härvarande förråder blifvit tömda, hvaremot la dugårds-afvelns produkter icke motsvarat de allmänna behofven, hvaraf också naturligtvis följt, att priserna på dessa förnödenheter varit, som ofvan berördt är, öfvermåttan stegrade.
AUm.Be$v.ö.Oec.Utsk. Utl.N.046. 13 De af Kongl. Vetenskaps-Academten föreslagne grunder innehålla att Lärigdemåttet skulle orubbadt bibehållas, blott med dea förändring, att Foten, i likhet med hvad sona för det närvarande iakttages på alla Landtmäteri-Scalor, skall fördelas i 10 tum, och hvarje tum i 10 linier: Torrvurumålet skulle utgöras af en så kallad Foting om 10 kannors rymd, fördelad i 100 Matt: V ålvarumåtte. t skulle utgöras af den nu brukliga kannan. fördelad uti 100 Tumming ■■ Vigten skulle hafva till högsta Mulliple Centiurn, fördelad uti 100 Victualievigt, hvaraf ytterligare hvarje Skålpund fördelas i 100 ort,; samt hvarje ort i 100 korn. De öfverklagade olägenheterne, som gifvit anledning till ifrågavarande förändringar, hafva förnämligast bestått uti 1:0 de flere olika Tunnemålen, såsomSpannmåls-tunnan om 63 kannor, Salt-tunnan om 5g|, Malt-tunnan om 665, hvartill ytterligare kommer den så kallade Våtvaru-tunnan om 418 kannor, hvaruti Öl,Dricka,’ Tjära, Beck, m. m. beräknas, samt slutligen Pack-tunnan, också om 48 kannor, hvari all sorts Lakegods, såsom Kött, Fisk, Mjöl, Rotoch Trädfrugter m. m. förvaras och försäljas; 2:0 uti Spannmåls tunnans fördelning i kappar, samt den vid uppmätning medgifna rågan, hvilken städse varit ett tviste-ämne, och sora vållat} att Tunnan ifrån att vara 14 Bil.t.Lsg-sAllm.Besv.o.Oec.Ut k.Utl.N:o 46.
Böter af desse, allenast de infunnit sig inom skrifningens slut. Jag anhåller ödmjukast, att detta mitt Utlåtande må, genom PyotocolIsUldrag, få åtfölja till Höglofl. StatsUtskottet , samt derefter vidare till Riksens Högh Ständer.” Uti denna Reservation instämde Herrar Ftyckr Hedt, Wi-kblad och Limnelius. Ut supra. Ex Protocollo (7las Livijn. JJtdrag af Protocollet hållet uti Riksens Hogf. Ständers BevillningsUtskotl den 4 Septeniher 1823. äf'öredrogs ProtocollsUtdrag från Höglofl. Rjdderskapet och Adeln, af den 25 Augusti, med ttllkännagifvande , att , med antagande af första glternativet uti Beyiljnings * samt LagUtskottens 378 Eevillhlngs Utskottets Betänkanden. Utlåtande, N:o 28, angående Bilter för uteblifvande från Mantalsskrifning, samma Utlåtande af Höglofl. Ridderskqpet och Aden blifvit gilladt och bifallet, och som Vallöf!, Borgaresamt Hedervärda BondeStånden förut äfvenledes meddelat sitt bifall till detta Utlåtandes första alternativ, samt frågan således genom 3tne Stånds beslut är afgjord, så skulle underrättelse härom genom ProtocolisUtdrag vänligen meddelas Hög» lufi. ExpeditionsUtskottet, Ut supra. Ex Protocollo Clas Livijn. Ankom den 9 Auguiti 1823. Utlåtande i anledning af gjorde Anmärkning gar emot Utskottets Betänkande, rörande de genom Stora Sjö - Tulls-Inrättningen infy lande Bevillning-medel. Det af Riksens Höglofl.
Tordönsgudens mod och styrka äro ännu qvar i Mode och Magne. Det nya människoslägtets stamfäder, Lif och Liftrase, äro af en långt ädlare natur, de lefva af morgondagg. De goda människorna lefva i Gimle, ty kroppen blir mull eller aska, men alla dygdiga skola vara hos honom sjelf (allfader) på det ställe, som heter Gimle (Snorra Edda). Dvergarne hafva sin Sindre (fn. Sindri, af sindra, gnistra) och jätten sin dryckessal, Brime (fn. Brimir, af brim, hafsbränning, eller brimi, flamma). Det finnes också straff-orter för människorna. På Nåstrand (fn. Náströnd, likstranden, af nár, lik) står en stor sal, hvars dörrar vända sig åt norr. Han är bygd af ormryggar, och alla ormhufvuden äro vända in i huset och de utblåsa etter, så att giftströmmar löpa genom salen. Der vada i de tunga strömmarne menedare, mördare och förförare. Dock är det värst att vara i Hvärgälme, ty der suger Nidhugg de hädangångnas lik8. Så kommer den mäktige, den onämnbare (Hundlyljóð) guden till stordomen. Han domar afsäger, stillar träta och insätter fredens heliga lagar, som evigt skola vara. Var det denna guds namn, som Odin hviskade i örat på Balder, då han lades på bålet? Lönen är evig. Månne också straffet är det? När Balder och Höd omfamna hvarandra, när mörkret går upp i ljus, då skall också det onda upplösa sig i det goda. Då sänker sig Nidhugg med sina liktyngda vingar djupt ned i afgrunden, medan det goda och sköna lefver. Det är stordomen (jfr Petersen, sid. 329; Lüning, sid. 87). AFSLUTNING. Sådana voro våra hedniska förfäders föreställningar om verldens upphof, utveckling, undergång och återfödelse.
Utom oss tre var terrassen folktom. Af ungdomlig respekt tog jag af mig hatten för det för mig obekanta paret. Min hälsning besvarades vänligt, och efter ett kort utbyte af våra intryck af de vyer vi hade framför oss presenterade jag mig till namn och lefnadsyrke. Det senare hörde till de mera obemärkta litteratörernas föga afundsvärda samhällsställning. Helt annorlunda var förhållandet med den äldre herrns: han var den af hela Stockholm kände och i den vetenskapliga världen erkände professor Gustaf Magnus Schwartz, teknologen och frenologen, en liten gubbe med grått hår, magert ansikte och forskande ögon af liffull glans. » Här är min hustru, » sade han och visade med en gest på damen i sitt sällskap. Denna hade, efter hvad hennes biografi i framtiden skulle upplysa mig om, föga öfverskridit det trettionde året, var smärt och blek med långlagdt ansikte, hög och bred panna samt själfulla, milda ögon. » Jag hör, att min herre sysselsätter sig med författareskap, » fortfor professorn. » Detsamma är också fallet med min hustru, som börjat därmed göra sig små inkomster, hvilka hon äger använda fullkomligt efter eget behag. » Den unga frun visade sig förlägen öfver att sålunda få sin blyga talang röjd, och icke anade jag då, att hon inom få år skulle I D ö IM. 1897 bli den uppburna författarinnan till ett stort antal romaner: Marie Sofie Schwartz. het: » Var C. en sådan kruka, borde han fått ett helt annat straff än fästning. » — - Om en ung man berättade professorn att Efter att kanske en timme hafva samtalat i hvarjehanda ämnen k o m professorn han tagit gipsaftryck af dennes hufvud fyra Första in på sin specialitet som frenolog eller gånger efter femåriga mellantider. forskare i läran o m själen och dess föraftrycket gaf tillkänna intelligens. Därefter mögenheter på grund af hjärnans byggnad. inställde sig sjukdom, hvarunder den unge Jag blef godhetsfullt inbjuden att följa det mannen icke kunde ägna sig åt något själsvärda paret till deras vid början af Götarbete. Intelligensens organ visade sig vid gatan å söder belägna hem, - där j a g kunde nästa gipsaftryck mycket i tillbakagående.