Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
3 Instämmande i dessa vid sednaste riksdagen uttalade åsigter, finner StåtsUtskottet likväl icke lämpligt att den af motionären sökta förmån blott i enstaka fall beviljas, utan torde förevarande ärende lämpligast böra i sammanhang med frågan om allmän befrielse för ifrågavarande boställen från berörde skatter behandlas, hvilket åter ej kan ske förrän den af Rikets Ständer i underdånighet begärda utredning hunnit verkställas; och får Utskottet vid sådant förhållande hemställa, att motionärens framställning ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 16 Februari 1860. ]$:© @0. Ank. till Exp.-Utsk. elen 20 Febr. 1860, kl. 11 f. m. Memorial, med hemställan att Riksgälds-kontorets Embetsoch Tjenstemän samt Vaktmästaren vid detta Verk måtte för år 4860 bibehållas vid dem beviljad tillfällig löneförhöjning. (R. A.) Sedan aflöningen för Statens med kontanta löner försedda Embetsoch Tjenstemän under sistförflutna riksdag blifvit förhöjd, och en tillfällig löneförhöjning intill 1859 års slut jemväl beviljats för den vid Rikets Ständers Bank anställde personal, så blef, genom bifallande af dåvarande Stats-Utskotts derom gjorda framställning, följande löneförhöjning, motsvarande en tredjedel af den för hvar och en fastställda och å stat uppförda lön, för åren 1858 och 1859 likaledes tillerkänd Riksgälds-kontorets Tjenstemanna-personal, nemligen för Sekreteraren hos Fullmägtige R:dr R:mt 1,100. 1 Kommissarie 1,100. 1 Kamererare i Boksluts-kontoret 750. 1 Notarie hos Kommissariatet 500. Transport R:dr R:mt 6,900. 4 Stats-Utskottets Memorial N:o 60. 1 Bokhållare i Boksluts-kontoret 500. 1 Kanslist hos Kommissariatet 250.
Sedan sistlidne riksdag hafva Ivänne planer för stamjernbanors anläggning i riket blifvit uppgjorda: den ena af jernvägs-kommittéen, föreslagen på grund af de mätningar, som hunnit fullbordas, upptager en sammanlagd sträckning af 162 % mil, med Bil. lill Slals-tllskollels Utlåtande JM 62. thed eh beräknad kostnad af 115,861,997 Rdr; den andra planen som Sr uppgjord af Ofverste Ericson, men likväl icke grundad pä några anställda nya undersökningar, upptager 153:l/4 mil med en beräknad kostnad af 115,700,000 Rdr. Af de sträckningar, Jernvägs-kornniiltéen föreslagit, voro, dels i anseende lill anslagets otillräcklighet, dels emedan behöfligt antal biträdande ingeniörer icke funnits att tillgå, i tekniskt hänseende oundersöfeta: ilen östra banan söder om Norrköping 20'/i mil, den nordvestra 17 mil, och sammanbindningsbanan mellan Orebro och Askersund 5 mil. Dertill komma efter Öfverste Ericsons förslag linien från Sala lill GelleDalabanan, nära 8 mil, samt linien från Sala till Frövi, något öfver 9 mil: tillsammans ungefär 60 mil ofullständigt undersökta linier å ett jernvägsnät af 153 mil, eller omkring V5 af del hela. Ofullständigheten af de gjorda undersökningarna visar sig ock deraf, att under hela fortgången af utskottets arbeten hafva till detsamma tid efter annan inkommit redogörelser för nya anställda undersökningar; så rörande sammanbindningsbanan i Stockholm, rörande banorna vester och norr ut från Sala (hvilka undersökningar likväl endast varit okulära, anställda på frusen mark och utan bifogade kostnadsförslag) samt rörande banan genom Södermanland: alla afsedda all tjena till grund för beslut rörandu de under öfverläggning varande frågorna. Redan i kännedomen om de föreslagna sträckningarnes beskaffenhet synes således en ganska stor ofullsländighel ega rum, i synnerhet då här är fråga om ett val emellan tvenne rivaliserande systemer.
Februari sistnämnda år härutinnan stadgade förändring, blifvit uti rikshufvudboken för samma år till förskottstitel omförda, utgörande 10,863 R:dr 24 öre; och har Kongl. Maj:t vidare uti särskilda skrifvelser lill Stats-Utskoltet den 3 Juli och den 4 September innevarande år tillkännagifvit, att dylika förskolter, enligt samma skrifvelser åtföljande, uti Stats-kontoret upprättade förteckningar, uppgått under sednare hälften af nästlidet år till 31,242 R:ilr 10 öre, förutom ett till brobyggnader m. m. inom Jemtlands län disponeradt belopp af 10,299 R:dr, i afseende hvarå Kongl. Majit, i sammanhang med annan fråga, till Rikets Ständer gjort särskild nådig framställning, samt under innevarande års förra hälft lill 38,907 R:dr 23 öre. Vid granskning af samtliga nyssberörda förteckningar har Utskottet icke haft något all emot de deri upptagna utgifterna erinra, hvadan Utskottet, som för vin - 4 StatsUtskottets Utlåtande N:o 175. nande af lättare öfversigt, öfver de särskilda ulgiftstitlarne, låtit öfver ifrågavarande förskotter uppgöra hosföljande sammandrag, tillstyrker, att Rikets Ständer måtte, till ersättning för ofvanberörda af Stats-kontoret förskottsvis bestridda utgifter, anvisa en summa al 182,560 R:dr 55 öre, att, enligt Kongl. Maj:ts disposition, af Rikets Ständers Riksgälds-kontor utbetalas. I sammanhang härmed, och då statsmedels anvisande under förskoltstitel lämpligen ej bör ifrågakomma för andra behof än sådana, som ej kunnat förutses och för hvilka således särskilda anslag ej kunnat uppföras, men några af de nu till ersättning anmälda utgifter svnls Utskottet vara af beskaffenhet, att de fortfarande kunna blifva för de uppgifna ändamålen erforderliga, hemställer Utskottet, all Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, att, derest en eller annan af berörda utgifter skulle befinnas vara af fortgående natur, Kongl.
Balans till år 1863: I Rikets Ständers Batik innestående depositionsmedel 20,334: 12. Kongl. Kammar-rättens aktoratsräkning. Vid den i Kongl. Kammar-rätten verkställda granskning af denna räkenskap, som innefattar redovisning för de, i följd af nämnda embetsverks Advokatfiskals-kontors och Ofverrevisions-departements väckta åtal, till betalning ådömda medel, har någon anmärkning icke förekommit. 19 - 141 Kredit. Arfvoden m. m. 27,655: 39. Från Gefleborgs län har någon redovisning öfver skiftesoch afvittringskostnader för revisionsåret icke till Kongl. Kammar-rätten inkommit, utan har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnde län anmält, att som arfvodet till ende bibehållne Afvittrings-landtmätaren, hvilket utgjort hela kostnaden för året, af förekommen anledning först under år 1863 blifvit utanordnadt, någon räkenskap för år 1862 icke varit att, afgifva. § 2. Uti Ofver-direktörens för landtraäteriet i riket för revisionsåret till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse finnes intagen följande summariska tablå öfver skiftesoch afvittringsverkens fortgång under samma år: (Bil. Litt. T.) Teknologiska Institutet. Räkenskapen, som blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning och hos Revisorerne icke föranledt till någon erinran, redovisar förhållandet emellan inkomster och utgifter salunda: Debet. Balans från år 1861: Tillgångar Uppbörd\ Statsanslag Utgifter: Balans till år 1863. Stockholms stads kronoräkenskaper och länens landsböcker. Af länsredogörelserna äro landsböckerna för 8 län, nemligen Stockholms, Södermanlands, Kalmar, Kronobergs, Elfsborgs, Skaraborgs, Orebro och Kopparbergs, granskade i Kongl. Kammar-rätten, alla med anmärkningar. Landsböckerna för rikets öfriga län äfvensom Stockholms stads kronoräkenskaper hafva deremot ännu icke undergått revision uti bemälde embetsverk.
Herr Kammarherren Ramsay ville ej tvista angående företrädefaf fina eller grofva får; men ansåg, äfven i den händelse att man blott ville hafva grofva, en person med erforderlig skicklighet att leda schäferierna vara af behofvet högligen påkallad. Hans Excellens Herr Grefve Trolle Wachtmeister förenade sig med Herr von Celsing. Herr Baron Paykull och Herr Grefve G. Wachtmeister förenade sig äfven med den åsigt, som yttrats af Herrar von Celsing, Coyet och Ramsay. På Herr Stals-Rådets tillfrågan, om något vidare vore att andraga, följde en allmän tystnad; hvarpå Herr Stats-Rådet förklarade sammankomsten slutad. In fidem prolocolli J. Th. Nathhorst. Tillägg till Protokollet. Herr Baron Sprengtporten yttrade, det han, vid sammankomsten i förmiddags, väl förenat sig med dem, som yrkat antagandet af en skicklig person till schäferiernas ledning, men icke ansett sig böra i första rummet yttra sig om vigten af ett så beskafFadt biträde, då han af en tillfällighet först i år begagnat detsamma. Han fann sig dock nu föranlåten att redogöra för moliverna för sin tillstyrkan. Herr Baron Sprengtporten bade ansett Regeringens åtgärder till ullkulturens befrämjande, sådana som de i sednare åren blifvit vidtagna, innefatta ett system i hans tanke ganska konseqvent för det afsedda ändamålet. Om derigenom icke allt blifvit uppnådt hvad man kanhända hoppats, 74 — så voro orsakerna dertill alt söka i den allmänna industriella kris, som de sednare åren inträffat i hela Europa. Detta system skulle dock rubbas och icke mera vara ett helt, om en elier annan länk borttoges ur kedjan af det hela. Skulle man nu, förskräckt af tillfälliga motgångar, vända om på den bana man för sig utstakat; så voro de uppoffringar, som blifvit gjorda för att kunna beträda den, förspillda, och då hade varit bättre att den aldrig blifvit försökt.
Då man betänker, att Carlsborg skall blifva centrum för alla fästningar, förråder och depoter, samt ett förvaringsställe af Rikets skattkammare och öfriga dyrbarheter, så är det nedslående att se, det troligen en hel mansålder skall ännu åtgå, innan Riket kan påräkna något gagn af denna fästning. Troligen vill man skjuta skulden på de knappa anslagen och den ringa arbetsstyrkan; men detta måtte vara utan skäl, då det är bekant, att fästningen haft ständiga arbelscommenderingar af indelta armeen samt en hel sommar 2000 privata arbetare, oberäknadt den ständigt på stället förlagde Pioniercorpsen, som varit 300 och nu, under namn af Kronoarbetscorps, ökats lill 600 man, för hvilkas arbete nästan intet betalas af fortificalionscassan, äfvensom då man vet, att Fortificationen derstädes ansett sig hafva så tillräckligt arbete, att den använder nästan årligen hundratals dagsverken af nyssnämnde corps för att hösta det på vallarne befintliga och fortificationsbefälet tillhöriga gräs. När man af ofvan anförde skäl finner, att arbetsstyrkans ringhet ej varit orsakerna lill arbetets långsamhet, sä återstår att tillse hvaruti egentliga orsakerna ligga. Till någon del kan skulden skjutas på de små anslagen, men hufvudorsaken finnes säkrast uti ständigt omändrade arbetsplaner samt oförmåga att på ett ändamålsenligt sätt ordna arbetena, äfvensom uti begångna misstag. För att visa att dessa framkastade skäl ej äro utan grund, anhåller jag att ännu en stund få taga II. Ståndets uppmärksamhet i anspråk. Hvar och en tycker troligen det vara klart, att när man bygger en fästning bör sjelfva försvarsverket först handläggas, såsom uppkastandet af vallar, uppförandet af ringmurar samt utanverken. På Carlsborg har man gjort tverlom. Man har börjat med alt uppföra ett större antal provisionella trädhus, hvilka alla, med undantag af 2 ä 3, hade varit öfverflödiga, om man i stället börjat med att bygga den först i sommar påbörjade stora casernen, genom hvilket misstag en större summa penningar, ett oräkneligt antal dagsverken och mycken lid förspills.
Såsom utestående balanserade fordringar, men för hvilka qvittenser af Assessor Wallberg äro företedda, . 1,410: 14. 5. af dessa äro likväl sedermera en och annan liqviderad, och åtskilliga synas blifva tvist underkastade. Fordringar i konkurser, dels bevakade, dels obevakade, 3,628: 33. 3. Fordringar hos personer, hvilkas vistelseort är okänd, . 387: 10. 11. Fordringar, hvarå räkningar blifvit ulskrifna och med debitorerne kommunicerade, för att sedermera indi ifvås, 2,2o5: 2. 2. Fordringar, bevakade i konkurser, som ännu ej äro utredda, «.. 806. 10. 8. Fordringar, hvarå räkningar blifvit bos Styrelsen klandrade, 5,488: 2g. 4. Fordringar hos personer, boende utom Stockholm, till hvilkas utbekommande handräckning är vorden sökt, 224: i5. 1. Fordringar, hvilka ännu icke kommit till slutlig utredning, ehuru åtgärder blifvit derföre vidtagna, 1,586: 10. 10. Summa R:dr 18,448: 11. £)• — 142 — Detta belopp hafva Revisorerne ”förklarat de kontrollerande, sorn ”skola underlåtit att vidtaga åtskilliga af Revisorerne antydda saint af ”klokhet och vanlig omtanka för det allmännas rätt föreskrifna åtgärder, ”svårligen kunna undgå att med egna tillgångar ansvara för, om vid ”slutlig utredning befinnes, att Staten icke kan på annat sätt godtgöras.” Hvaremot jag, för egen del, endast åberopar hvad Svensk Lag och Rättegångsordning bjuda och befalla. Dessa innehålla, att angifvaren skall med skäl och bevis styrka sanningen af sina tillmålen och uppgifter; att den anklagade äger ovillkorlig rätt att varda hörd oell få sig förklara; och att angifvelsen upptages och pröfvas vid laglig Domstol, der skäl och bevis, men ej tycken eller andra afsigter skola läggas till grund för, beslutet; hvarföre ej heller för det närvarande Revisorernes framställning förtjenar någon vederläggning.
Jag har här ett sammandrag af KnekteGontracterne öfver hela Riket; och i 6 §. af BohusLäns Contracter står: ”Men när han. ”hemma är, får han allenast en släpklädning ”och carpus af vadmal, och ingen buldans”klädning eller blå mössa.” Jag förslår då i74 Den 18 November e. m. icke, huru Herr von Hartmansdorff från rättseller ens billighetsgrunder kan finna det vara Rotens åliggande, att bekläda den insalta Beväringskarlen, derföre att Roten haft den olyckan att förlora sin ordinarie Båtsman, hvilken likaväl kunnat vara duglig, som usel, ty det är gifvet, att just de dålige karlarne omkomma. Det är tungt nog för Roten att, efter krigets slut, nödsakas inställa ny karl; jag sjelf kan af erfarenhet intyga, att legan för en ny karl uppgår till fulla värdet af beklädnaden för flere år. Förordningen af år 1816 är för öfrigt på olagligt sätt tillkommen, och bestämdt stridande mot Contracterne i flere fall, t. ex. i stadgandet att kiäderne skola vara blåa. På rättsoch billighetsgrund yrkar jag alltså afslag å Kongl. Maj:ts Proposition. Herr Hjerta: Jag nödsakas besvara den anmärkning, som blifvit gjord af Grefve Gyldenstolpe, hvilken hållit sig blott till Bohus Läns KnekteContract, och under åberopande deraf gjort den bestämda slutsats, att Roten bör bekläda karlen årligen under krig. I 6 §. af Contractet står deremot verkligen hvad Grefve Horn nyss uppläst; likväl har hvarje provins några små olikheter; och Bohus Län är, i det af Grefve Gyldenstolpe anförda, ett undantag från andra. Men hela Båtsmanshållet i allmänhet är grundadt derpå, alt Roten endast vid Deu iS November e. in. karlens uppfordring skal! bekläda honom; och dervid har jag hållit mig. Detta är åtminstone innehållet af alla de gamla Contracterne.
Jag är icke documenterad, för att kunna följa alla de anmärkn:r, som blifvit gjorda rörtde det kamerala med hänseende till Trollhätte canalalFären; jag vet blott, att hvad angår det påståendet, att bolaget får canalen till skänks, så är förhållandet, enl. hvad mig inom bolaget förelagdt blifvit, och jag i öfrigt känner, att den nya canalen, inclusive inköpet af den gamla Trollhätte-canalen, skall kosta 2,000,000 r:dr b:co; och jag har Den 3 Juli f. ra. 227 t ledan anfört, hurusom statsbidraget, efter afdrag af räntan, motsvarar 800,000 r:dr; på de utgifna aetierna sirö Gu proc. inbetalda och mänga flera adier mäste ofelbart tagas, innan arbetet blir fullbordadt. Antalet af adier är bolagets billiga och lagliga ensak likasom risken; och likaså blir vinsten, 0111 nägon sådan uppkommer, bolagets billiga ensak. — Piörlde den offentliga behandlingen af detta mål, refererar jag mig ånyo till den förklaring Hr Presidenten Skogman liär låtit uppläsa, och detta måste jag så mycket mera, sorn jag, först när ärendet förevar i Conseljen och i det närmaste var afgjordt, hemkom till Sverige; och i begge förenämnda afseenden, sä väl anglde det kamerala som sjelfva ärendets behandling i embetsverken, refererar jag mig till den redogörelse, som bolaget nyligen låtit trycka och utdela. — Beträffande accepterna, itererar jag mitt påstående, att de ingalunda engagerat Statens medel utöfver hvad genom contractet och K. brefvet redan skedt var; till öfverflödigt bevis länder att, om bolaget uppfyller sina förbindelser, förblifver Staten, efter de nu löpande 7 accepterna, lika förbunden som förut.
FRÖKEN KNUTSON räcker också hand. LOUISE. Var så god och stig fram, tant. Får jag bjuda på en kopp kaffe? Går till köksdörren och ger order åt Botilda. FRU KNUTSON. Tackar som bjuder. Tar plats i soffan. Fröken Knutson sätter sig på en stol vid bordet. Nå, herr literatör, som kommer från stora verlden – hvad nytt? VIGGO. Ingenting, det jag vet! Annat än, att det är ett förskräckligt regnande! FRU KNUTSON. Nå, det är ju ingenting precis nytt. Här på orten har det varit alldeles förskräckligt Höt står ute och Gud vet, när det kommer under tak. FRÖKEN KNUTSON. Vi skulle haft skogsparti i Lördags, men i sådant här väder kunde det naturligtvis inte bli af. VIGGO. Nej, det förstås. Botilda kommer med kaffekannan; helsar. FRU KNUTSON nådigt. God dag, Botilda. FRÖKEN KNUTSON. God dag, Botilda. LOUISE. Får jag lof att servera tant? FRU KNUTSON. Tack, mitt barn, tack. Fröknarna Svensson, Jönsson och Tornström komma in från förstugan, alla med blomsterbuketter i händerna; de helsa: God dag, kära Louise! Har den äran att gratulera! LOUISE går emot dem, helsar och tar emot buketterna. Tack, tack Gerda. Tack Hanna, tack Sofi Var så god och stig fram! En kopp kaffe? Serverar. Fröknarna stiga fram, helsande och nigande. FRÖKEN TORNSTRÖM. God dag, herr Pihl. Vi hörde just, att ni var kommen! VIGGO. Har nyheten redan spridt sig? FRÖKEN JÖNSSON. Ja, vi voro inne i butiken och hemtade Gerda, och der sa’ dom FRÖKEN SVENSSON. Det var knappt vi känt igen er i dender långa kappan. VIGGO. Det var inte mycket smickrande för det, som fans i kappan. FRU KNUTSON menande. Åh – det har jag nu min egen tanke om känner jag Gerda Svensson rätt Fröknarna Knutson och Jönsson puffa hvarandra i sidan och fnissa diskret. Fröken Svensson rodnar. VIGGO.
— Jag tror nog, att det egentligen var det der guldlockiga håret, som eröfrade min fantasi. Hon försvann — reste bort eller dog — jag vet verkligen inte hvilketdera, men jag såg henne aldrig mer och fann det sjelf mycket gripande och romantiskt.» »Det var alltså nummer två», sade Nina. »Hvem kom sedan?» »Ja, jag kan verkligen inte minnas alla efter nummer och ordning», sade Tofte. En led jag förfärliga hjerteqval för. Det var en ung flicka, som gick och läste samma år som jag. Hon var minst ett hufvud längre än jag, storartad i alla afseenden. Hon värdigades aldrig ge mig en blick, och jag gaf plats åt henne, som om hon varit drottningen af Saba!» Det hade blifvit mörkt, så mörkt som det blir vid midsommartiden. Månen stod som glimmande silfver på himlen, och syrenerna doftade starkt. Tebordet var bortburet och de två sutto ensamma på verandan. »Och efter drottningen af Saba?» frågade Nina. »Ja, då börja mina begrepp att förvirra sig», sade Tofte. »Jag ser så många och så olika, att jag inte kan reda det längre. Men jag tror, att ett af de uppriktigaste svärmerier jag har haft just var för henne som jag återsåg i qväll som en gammal, medtagen qvinna. Henne höll jag verkligen af. Hon hade så själfulla ögon!» Den sista öfvertygande orsaken lät så komisk, att Nina brast ut i ett kort skratt. Derpå sade hon: »Hvem skulle kunna tro, att en så skicklig embetsman som ni har haft så många hjertehistorier.» »Det ha alla unga karlar», svarade Tofte. »Och jag trodde egentligen, att de unga damerna icke heller gingo fria. — Ni, till exempel? Ni har väl också haft erfarenhet om sådana saker?» »Jag har riktigt älskat blott en man», sade Nina, som satt och sågo ut i månskenet. »Och det var min far.» »Jaså», frågade Tofte med stort intresse. »Var han en så utmärkt man?» Nina teg ett ögonblick. Hon satt och tänkte på honom, som hon hade mistat.
— Jag tror ej, att de beslut, som fattas, ledi till försämring af myntet, men misstroende skall snart uppkomma, om saken lemnäs åt sitt öde; misstroendet sjelf verkar den myntförsämring, som man tror varit åsyftad. Följden blifver, att de, som hafva penningar, ej anse sig tryggade för hvad de äga, och indraga stna fordringar, för att begagna något gynnande ögonblick, att på ett eller annat sätt realisera dem. De skyldige skulle derigenom komma mycket att lida. Jag till st y riker således att ett beslut matte fattas, hvarigenom så väl de fordrande som de skyldige tryggas;, som ej leder till misstroende, till lagsökningar, utmätnings-auctioner, och deraf följande betryck och elände. Kanhända skulle någon önska, att en sådan villervalla skulle uppstå, då man kanske tror sig kunna uträtta, hvad ej annars går an. Men jag tror, att den, som ifrar för det allmänna bästa, icke bör Underlåta, hvad som kan göras, utan söka göra det så, att ej mindre den enås än den andra* 793 Den 15 Julli f. ni. ägande-rätt tryggås* - Jag anhåller således örn pirö* position till bifall å forsta alternativet» Friherre Lagerbjelke, Dustaf: Jag hade re* dan förlidne gårdag tillfälle att Utveckla taina tankar rörande de ifrågavarande alternativen* Jag yttrade di, att om nödvändigt ett Val emellan dem båda skulle äga rum, jag för min del ej tvekade, att med min röst falla på det sednare alternativet. Mitt hufvUdsakliga skäl låg i den af mig befarade mofaliska verkan på opinionen* som af den höga bestämningen kunde sig härle* da, och hvaraf torde följa en med rätt eller orätt förmodad tendens till mynt * försämring. Hvad nytta är väl i allt fall att vanta af denna tidiga bestämning? En värd Éedamot har yttrat* att dermed åsyftades en garantie, att silfver-utvexlingj när den en gång kunde företagas, icke skulle komma att till ett högre värde äga rum t men hvaruti består verkligheten af denna garantie?
Skulle Lönen stiga Lil dubbelt sä har Husbonden sin ersättning i en wara, som han behöswer eller kan försälja: Winsten ar synbart säker och först deruti, at de odlade genom inäulkrien blefwe skickligare til mer moralist förbättring genom Christendomen, sä at de något kunde deltaga i en Husbondes säkerhet, förluster och sorger, för hwilka de nu aro alldeles främmande. Jag hoppas, at det Höglofliga U-stoltet ser min yttersta afsigt och jag alldeles icke upträdt som OemaZoZue. Til alla werkstäder och lifwets första och oumbarligaste behof u-i stöjdwaror är äfwen detta lika lämpeligt. Men hwem will ätaga sig et sä stort bcsivär och en sä mödosam reZleriuZ? Jag swarar, den som ej will wara betjent af half-barbariets, i den ena äl dren ostadiga och i den andra tungsinta barn. Wittje wi lefwa obeswarade och i maklighet, nog stola wara tanklösa Tjenstehjon wara nöjda med sit gamla stick, hwarutur de aldrig komma at gä, utan pä et satt, at det ster igenom deras egen naturliga drift. Om den äldre ej will ätaga sig förmynderskap för den yngre, den uplystare icke för den okunniga, och Föraldrar icke för sina Barn, förblifwom dä hwad wi nu äre, wi förbyte dä blott en naturlig wanart, gamla fördomar och oseder uti nya stapelser och namn och kunne ej wänta en xlizckist och moralist förädling af hlottg tiden; ty den bestrifning som wi hafws - zr; uppå Africanern 600 är för wär ^ra, makar hans werkeliga läge an i dag. Den inwandningen ar grundad, at det mä blott wara en frihet för den, som tror sig med Tjenstehjon salunda böra och kunna öfverenskomma, at äfven fa asfluta. Wisierligen är också detta sjelfva sakens natur.