Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Du behöfver icke läsa i smyg,” återtog han, ”ty jag lånar dig gerna böckerna. Du har godt hufvud, Marie.” ”Tack,” sade hon brådskande, lade sig på knä och kastade ett par nedfallna spånor i kakelugnen. Hans blick följde henne alltjemt och elden spred ett varmt skimmer öfver det ungdomsfriska anletet. Då hon reste sig låg ett egendomligt, drömmande töcken öfver hennes blick. – Visste hon hvad han tänkte? Anade hon att han i denna stund beherrskades af en tanke, ett begär? – Ett det tokigaste, oemotståndligaste begär efter en kyss – en enda, tänkte han nu. Hon stod bredvid honom, stilla och nästan utan att draga andan. Det var tyst i rummet endast i brasan susade det och stämman hade ord för en af de två, dårande, berusande drömmar för den andre. Och brasan sjöng: ”Klara ögon – bruna ögon hvad hafven I sagt till denne man? Blygt och beundrande hafven I höjt er mot honom som till ett högre väsende, på en gång fruktadt och älskadt. Dåraktiga ögon, I hafven talat och sagt att allt som gror så tyst i hjertats gömslen endast i ödmjukhet begär att få slå ut i blommande vår för honom allena. Hvad tjenar det till att allt detta icke gäller för i dag eller i morgon utan för hela lifvet! – han har icke ett ögonblick tviflat derpå och finner det helt naturligt att så är. Hur många har icke sagt detsamma: – till att börja med? Det skall gå dig som dem – dåraktiga hjerta! – du skall bortkastas som de andra och när han som gammal ungkarl sitter ensam i sin eleganta våning, och brasan susar liksom nu – då skall han på sin höjd skänka dig en flyktig tanke och allt som du kan vänta att ernå är att han med en liten suck tänker: Stackars Marie, hon var ändå aldrig som de andra.”
Den 10 Juli 1812 273 Herr Doctor Wijkman. Jag har ännu flera skäl. att anföra till styrka för Utskottets beslut; de nemligen, att man i motsatt fall vore hindrad att dela sina röster och att votera på sig sjelf, hvilket ingen lag förbjuder. Den af Fördelningen föreslagne ändring, vid slutet af 14 § Riksdags Ordn., af orden i Staden till i någon Stad blef likaledes af Utskottet gillad och antagen på det af Riksdagsmannen Lars Israelsson anförde skäl, att ingen Stad eljest kunde med en annan förena sig om en af denna lagligen vald Riksdags Fullmägtig.1 Herr Assessor Arosenius: Ehuru Lars Israelssons anförande på mig gjort ett starkt intryck, kan jag likväl intet underlåta att emot nyssnämnde stadgande anmärka, det, genom 2ne eller flera Städers förenade val af en Riksdagsman, han ej får större rösträttighet, då det nu deremot blifver tillfälle för en intrigueur att, genast före en Riksdag, begifva sig till en liten Stad, låta välja sig till dess Fullmägtig och derigenom vinna en rösträttighet, som han eljest hvarken kunnat eller bordt erhålla. Herr Kammarherren Silverstolpe: Jag medgifver att denna menliga följd kan upkomma, men deremot är stadgandet med rätta grundadt på den principe att hvarje Stad har rättighet att afgifva särskild röst. Fördelningens förslag att i 21 § Riksdags Ordningen måtte åberopas 14 § sålunda: till följe af 14 och 18 §§ bifölls; tillika med dess af styrkande af tillägg i 16 §. Herr Canzli Rådet Bergstedts förslag, att Prinsar af det Kongl. Huset måtte, till vinnande af kännedom om Landets Civila Administration och Provincernas inre beskaffenhet, förordnas till Landshöfdinge-Embete eller Ordförande i något af Rikets Collegier, blef af Utskottet ogilladt, uppå de af Fördelningen i dess Protocoll den 11 Junii anförde skäl.
Dtskotten förut tillstyrkta unberstöb för 8äliertelje Oanaloeb 8IussVerks bolag, i bvilken fräga Utskotten nu sigbrit käränrlracit z-ltranbe, eller en 8umma ak >54,666 b:br, mätte ak lie extra tillgängarne ka afsätta;, för att, enligt framställning ak 8tatsIItskottet, använrias till cle extra utgifter, b. 8. 8t:r rerian anvisat, eller ytterligare anvisa pä biksgtsLontoiret; lierjemte föreslå: 3:o att sä väl ös ärliga anslagen ak >35,000 b:lir kor Dästningsb^ggnaben vili Wanäs oeb bekästanriet ak inloppen till 8tockbol»! ocb tiarlskrona, som ak 5o,ooo b:br kör 8trö,nrensningarne, mätte fortfara intill bess nästa 8tatsreglerlng viritager. 8vacl angar rien as en bebamot inom k. 0. väckts fräga om rättigbct för b:gsLuntolret, att, i bän8else as uppkommanlie brist i tillgängsr till lie beslämöa utgikternes Iiestribsnbe, uppigga län, sa enär betta ämne är ak beskaikenbet att tillbära 8tatsIItskottets särskilria bebanbling, anse Utskotten benna kraga bär böra körbigäs. lVZgra bebamöters särskilbe ^ttraoben bifogas.
Nu då dessa ombud icke hafva någon rösträtt i tax:s-komitéerna, utan allenast rättighet att meddela upplysningar, har man sett, att det ganska ofta händer, att komitéens bemödande endast går ut på att så mycket som möjligt nedbringa bevillmn. Sådant kan icke var lämpligt, och det torde derföre vara ganska rätt, att så väl Kronans som de skattskyldiges ombud tillsammans uppgöra förslaget. Äfven om en minoritet skulle bilda sig vid dess uppgörande, står det den i alla fall fritt, att på samma gång som majoritetens förslag insändes till tax:s-komitéen, äfven medskicka sitt, så att båda förslagen kunna komma under komitéens pröfning. Jag anser således att TJtsk:ts förslag i denna del är ganska riktigt; men vill dock gerna medgifva att det är otjenligt att intaga något stadgande ang:de kronofogdarne, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n med den förändring att nämnde stadgande derifrån utgår. Den 16 Maj e. m. 177 Vidare har man sagt, att den besvärsrätt, som för närvarande vore de skattskyldige medgifven, skulle enligt förslaget blifva dem betagen. Detta är dock, M. Hrr! alldeles ieke förhållandet. Ty om man blott läser så långt, som till 39 §:n, skall man finna, att de skattskyldige hafva rätt att klaga öfver taxeringen. Den rätt, som är dem betagen, är allenast den att klaga öfver pröfnings-komitéens beslut. Ifrågavarande anmärkning gäller dock icke 32:dra §:n, utan en följande, och att på denna grund återremittera 32:dra §:n, kan jag icke gilla. Man har ytterligare såsom ett skäl för återremiss anfort, att det vore föreskrifvet, att ledamot i bevilln:s-beredningen skulle vara boende inom orten, i stället för derstädes mantalsskrifven. lag medgifver villigt, att det kunde stå mantalsskrifven; men jag anser det betyda alldeles ingenting, om dessa uttryck nu nyttjas vice versa, emedan genom ett prejudikat är afgjordt,. att med mantalsskrifven och boende inom orten menas detsamma.
De bestämmelser, som angä farans början och slut (§§ 241 — 24?), torde i allmänhet utan någon närmare redovisning förklara sig sjelfva. Det har ansetts bättre öfverensstämma med såväl försäkringsgifvarens som försäkringstagarens interesse att lata farans slut inträda vid den tid lossningen slutat eller bort kunna sluta, än med en viss bestämd tid, t. ex. vissa dagar. Ty med en sådan före skrift skulle försäkringsgifvarens äfventyr kunna obehörigen fördröjas genom ett egen villigt förhalande af lossningen, och försäkringstagaren å sin sida skulle löpa fara att ulan ersättning se sin egendom gå förlorad, om han genom oförutsedda binder, hvilka i vissa hamnar, utsatta för långvariga stormar från land, ej äro ovanliga, icke kunde inom den bestämda terminen verkställa lossningen. Det ovissa i lagens bestämmelse torde endast i ringa mån öka antalet af de många grannlaga omständigheter, domaren i försäkringsmål har att pröfva. Emot den del af försäkringsrätten, som angår skadans bestämmande, torde måhända kunna riktas anmärkningen af för stor vidlyftighet. Det ansågs dock nödvändigt att i vissa fall bestämma, när såväl total sorn partiel förlust skall anses ega rum; och då fordrade fullständigheten att angifva när dylik skada skulle anses hafva timat vid öfriga, af förslaget omnämnda, slag af försäkring. Deraf de mångå' detaljbestämmelserna, af hvilka några kunde synas temligen öfverflödiga. För öfrigt åberopas här hvad som ofvan blifvit sagdt om behofvet af större fullständighet, hos lagen, der denna måste antagas komma att till en del ersätta en mera utbildad jurisprudens. Hvad angår skadans bestämmande när partiel skada timat å gods (§ 247), har man valt den numera allmänt antagna methodeu att, genom jemförelse af godsets värde å lossningsorten i skadadt tillstånd med dess värde dersammastädes i oskadadt tillstånd, finna skadans belopp, hvilken sedermera utsiittes i vissa procent af det sednare värdet.
Religionsundervisningen är således Folkskolans främsta och angelägnaste föremål; men Utskotten finna nödigt, att förenämnde elementarkunskaper derjemte, och på denna grund bibringas, såsom medel, hvarigenom Christen» domsk,uuskapen må blifva mera fruktbärande och verksam i det medborgerliga 1 i f vet. Utskotten, som på dessa skäl icke draga i betänkande alt förklara anläggandet af Folkskolor, såsom icke blott nyttigt utan äfven af behofvet påkalladt, hafva derjemte trott sig böra fästa Rikets Högloft. Ständers uppmärksamhet derpå, att, då Staten ostridigt eger rätt att af hvar - Statssamt Allia. Besvoch Occon.-Utsk. Betänkande N.o 34- T je medborgare fordra nödig kunskap, såsom vilkor för tillståndet att utöfva de rättigheter, hvarpå samhällets bestånd och' förkofran bero, så bör det äfven vara Statens pligt, att, såsom en vigtig National-angelägenhet, yrka och bevaka det uppväxande slägtets sak, och med vaksam omsorg tillse, det ändamålsenliga undervisnings-anstalter för inhemtande af en sådan kunskap inrättas på alla de ställen, der detta behöfves och ännu ej skett. Dernäst har hos Utskotten i öfvervägande komrnit, huru sådana anstalter böra tillvägabringas , och af hvilken de skola bekostas. Utskotten, som anse detta böra vara menighéternas åliggande, tror sig härvid endast behöfva fästa uppmärksamheten derpå, att undervisningen i Folkskolan egentligen icke kan betraktas annorlunda, än såsom en ersättning för den undervisning, sorn för äldrarne antingen sjelf ve eller genom andre böra meddela, enär det är deras pligt att sörja för barnens uppfostran, hvartill hörer ej allenast deras födande och klädande utan äfven deras christeliga och medborgerliga bildning. En sådan åsigt af denna fråga har också hittills alltid gjort sig gällande inom Representationen, och Utskotten åberopa i delta afseende hvad Rikets Ständer vid flere föregående Riksdagar förklarat, att nemi. Statens förbindelse är alt anvisa, men menigheternes att bekosta barna-undervisningen i Folkskolorna.
Men den nye Akilles fängslas i sin egen slafvinnas bojor. Medan nämligen den helleniska bildningen utbreder sig på ytan af de eröfrade länderna, tränger den österländska anden på djupet framåt i motsatt riktning. De begge idéströmmarnes böljor blandas delvis med hvarandra. I Alexandrias såsom i Pergamus’ bibliotheker sammanflöda österns och vesterns litteraturer; i dess studiesalar mötas österns och vesterns vise; i dess lärosystemer sammansmälta Zoroaster och Plato, fantasi och spekulation, magi och rationalism på underbaraste sätt. Alexanders seger var krigarens, ej lärjungens af den nyktre Aristoteles. Den judiskalexandrinska filosofien blomstrar upp, och gnosticismen, denne vidunderlige bastard af specifikt skilda verldsåskådningar, är redan aflad, då i Palestina kristendomen uppstår, med sig införlifvar judendomens ur Zoroaster-läran flutna dualism och går ut att med trons vapen öfvervinna verlden. Under tiden har Rom utbredt och befästat sitt verldsvälde. Nationaliteterna hafva blandats med hvarandra; deras gudar inflyttats i samma Pantheon; deras idéer korsats. Verldsväldet har, för att hålla sig uppe, måst centralisera sig i despotism af österländsk art, de fria statsformerna hafva fallit, filosofisk skepticism och eudemonism inom de bildade klasserna upphäft de ärfda religiösa föreställningarne. Allt detta, jemte sitt bihang af sedeförderf och materiel nöd, har bearbetat vesterlandets jord för emottagande af den nya religionens utsäde. Tomheten och eländet låta motsatsen mellan ideal och verklighet, mellan godt och ondt tydligare framstå äfven för de monistiska folken. Dualismen, sålunda förberedd i tänkesättet och känslan, utbreder sig i kristlig form med oemotståndlig styrka öfver de romerska provinserna. De fattiges och förtrycktes oräkneliga massor hängifva sig åt ”barbarernas och österns filosofi” (såsom en grekisk tänkare kallade kristendomen), emedan de der återfinna sin erfarenhet af lifvet och bekräftas i sitt hopp om förlossning.
Son» först år i832 Kronan kommer i disposition af förenämnde Ilemmanshälft, och för de tvänne år sorn derifrån till nästkommande lagtima Riksdag återstå det icke synes Utskottet mera angeläget, än för bela den förflutna tiden, alt för nyssbemälde Häradsskrifvare anskaffa boställe; så bar Utskottet redan förut, vid handläggningen af ofvanberörde motion, ansett oläinpligt, att med någon serskild hemställan i detta ämne till R. St:r inkomma, och derföre Utskottet äfven, i sammanhang med flere andre motioner, tillkännagifvit, det Utskottet genom det redan afgifna Förslaget ansett ifrågavarande Motion varu besvarad och således icke erfordra vidare Utlåtande. De skäl, som af Motionären nu ytterligare blifvit anförde, hafva icke kunnat förändra denna Utskottets öfvertygelse i sjelfva saken; hvadan ej eller nu Utskottet finner sig kunna bifall till motionen tillstyrka. 17:0 Vid hvad Utskottet föreslagit, i afseende på den tillernade förbättrade löneregleringen för Landtmäteristaten i Orterne, är någon anmärkning icke gjord. 18:0 Det tillstyrkande Utskottet afgifvit, alt, »ned begagnande af de för Landshöfdingarne på Stat dii befintlige anslag, utan vidare utgift för StatsVerket^ Betan landen, N:o 237. 77 en för desse Embetsman lämplig lönereglering måtte vidtagas, har lernnat rum för den erinran inom R. o. j4. af Herr Cederschöld, P. G.j att B.
Det är icke likgiltigt, hvad utomlands dömes om Svenska Ständernas consequens, om deras stadga i beslut, om deras fasthet i ord och aftal, men synnerligast om deras förfaringssätt i anseende till sin Konung. — Utländska opinionen om dessa förhållanden bildar ovedersägligen styrka eller svaghet, och bildar ettdei-a i verkligt materielt hänseende, ja, så verkligt, som mångå millioner mer eller mindre i skattkammaren och mångå tusen man mer eller mindre i Armeens leder. På dessa grunder besvär jag Ståndet att bifalla nya redactionen af Beg.Fts 72 §. — Af möjligheten att, på sätt oss sä ofta händer och hända måste, tidender under denna öfverläggning hutlanda örn afslag på andra rum, svalnar icke min åtrå efter Ståndets bifallande votum; den eldas tvärtom deraf. Grannlagenhet och aktning för MedStänders yttranderätt förmena mig att utveckla denna min åsigt. Jag tänker, att Ståndet ändå uppfattar den. Jag anhåller om proposition till bifall af Beg.F:s 72 §:s nya redaction. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Det vigtiga ämne, som nu är föremål för B., o. Ad:s öfverläggning, hållänge sysselsatt den allmänna uppmärksamheten; mägtiga röster hafva höjt sig emot det ifrågavarande redactionsförslaget, hvilket, då det först föreslogs och antogs, endast motte några enskildas motsägelser, men af de flesta betraktades såsom ett tryggande värn för realisationens bestånd. Jag bestrider icke pressens pröfningsrätt, jag tror tvärtom, att alla ämnen vinna på undersökning; men då bör den bibehållas inom det rätta förhållandets gräns. Då vi läst, att Begeringen här skulle eftersträfva en magt, som icke ens Sveri - Den ii Mar» f. m. ges mest enväldiga Konungar sökt tillvälla sig, bör frågan återföras i sitt rätta skick.
I bubblor, som stigen och svinnnen ... Ijjpf bubblor, som Och i blånande Hur Er skimren tjusar dock glans, som För blicken Där ofuanför ej Jff regnbägsljus, lyckans lockar fager, skön strålande — och En åska — hägring, och flydd dar; är dess tårar blyga, Men snart Och drömmarna som Och ljuf Min blick jag ofvan är den med kvar ... dikten ser; komma älskar fägring. blott I paradisdrömmarna stund. i ungdomens stjärnor, fly! krön, sä sä moln Dock att vemodsdager, Ett En sinnen föddes I målen, Som svinnen sky, kullens tafla, Lik och vara blott i En Lik stigen mödan äro ej er, där töcken syn ert och plikten, mer. I och I flyende blänken grus, skänken ljus. IDUN 1894 Må klokhet Sig borgar af och Och rufva som Pä skatter, Jlt bubblornas skyarna, Och brista Som skimra Mitt hjärtas Där sä där jag sorg skimren Hur tjusar glans, de ser Ett skimmer, Jag ser Lik strålen förklara, nöd, de fara, glöd. stigen och svinnen i mörknande dock som Jag andra, pokal. kvällsolens som Och jag min kullen af vandra val, glädjens stilla bortom de mitt blåser lik trygga dit; rad, de, I bubblor, Er drakar ger sä ' Begjutna bygga granit församlade Mot Beslöja verklighet väldig pä där ej vära blott er en sinnen föddes bräckliga som sky, i kärlekens Lotten fly. yta icke stråle att förgår, sig bryta, tår. von Krgemer. " Nutidskvinnan ". |et är icke så synnerligen länge sedan hon vaknade upp ur sin sekellånga sömn. Med yrvaken, frågande blick såg hon sig omkring på tingen, på människorna, på det invecklade maskineri, som blifvit kalladt samhället; icke minst spörjande stod hon inför sin egen bild. H v a d var hon för ett slags varelse? Intet under att hon ej förmådde be^ s r a r a hela den komplex af frågor, som trängde sig på henne. Men snart hade hon gnuggat sömnen ur ögonen. Blicken blef klarare.
Hr Sparre, Sigge: De af den siste talaren framställda betänkligheter mot Utskis förslag kan jag för min del icke dela. Då frågan om ändring i stadgarne rörande hemmansklyfning i sista plenum förevar, ansågo flera det icke vara lämpligt att fortgå på denna väg, utan på efsöndringsvägen. Äfven inom Utsk. hade denna åsigt gjort sig gällande, och då meningen med afsöndring i allmänhet är att söka skaffa arbetaren ett eget hem, utan att derföre sjelfva lägenheten behöfver vara tillräcklig till hans underhåll, så hemställer jag om man icke bör godkänna Utskis sätt att i detta afseende gå tillväga. På dessa skäl, och på dem som finnas anförda i Betänk., vågar jag anhålla om bifall till Utskis förslag. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Uti våra skatteförhål landen kan ligga ett skäl att med afseende på hemmansklyfning icke gå längre än Utsk. föreslagit. Om en hemmansdel k 1 yfves i aldrig så små delar, så skola dessa dela skatterne med stomhemmanet och deltaga i alla de särskilda onera som åligga detta. Så är deremot icke förhållandet med jordafsöndringen, hvarföre jag icke ens anser det vara något skäl att stadga ett minimum för densamma. Jag är också öfvertygad att det innan kort tid går derhän, att hvar och en får rätt att köpa en jordbit för att der bygga en bostad. Ehuru jag således anser det vara rättast och bäst för folket att ingen gräns finnes, så tror jag likväl, att man under närvide förhållanden bör stanna vid hvad Utsk. föreslagit. Hvad åter beträffar den sednare delen af morn., hvari säges: »Under besittning på viss tid, som dock ej får sträcka sig öfver 50 år, må jemväl uplåtas minst ett halft tunnland jord i en lott», så gäller det stadgandet redan nu inom ett visst afstånd från städerna. Hyrorna i städerna stiga årligen, och derföre bör män så mycket som möjligt bereda handtverkaren och arbetaren tillfälle att i närheten af städerne skaffa sig bostad, och dertill behöfs icke mera jord än som erfordras för att upbygga ett hus.
Det synes härvid hafva undfallit Höglofl, Utskottet, det rättigheten, att bestämma vilkorem för penningeförsträckningar, i allmänhet ansetts tillkomma Staten} och att, om det är en naturlig rättighet för en jordägare, att bruka sin jord sjelf eller genom någon annan, och att sålunda äfven lemna en annan införsel deri emot försträckningar, afgifter eller tjenstbarheter, är deremot hela det så kallade hypotheksystemet en samhällets anstallt, icke stridande emot rättsbegrepp; men icke eller så ovilkorligen härledd derifrån, att man ju kan tänka sig ett samhälle utan inteckningslag, eljer utan rätt att i fast egendom lemna säkerhet på annat sätt än i lös egendom, d. ä. ge. norn öfverlåtelse. På sådan grund bör ock en jnodification i nämnde lag lika litet kunna anses förnärma äganderätten, som det t, ex. finnes strida deremot, att man icke utom öfverlåtelse får pantförskrifva och låta inteckna lös egendom, lika med fastighet. Ändamålet med jnteckningslagen är att befordra rörelseoch penningecirculation; att bereda åt Capitalisten Dea ii Junii J. rn. säkerhet för de medel han utlånar, och åt fastighetsägaren en utväg till understöd mot erbjudande af denna säkeihet i det, som utgör hans redbaraste egendom, men som han ändå i de fleste fall undgår, att. från sig öfverlåta.
80: „ notarierne hos de öfriga utskotten, hvardera 70: „ kanslisterne hos Stats-Utskottet, hvardera 60: — •— „ kanlisterne hos de öfriga utskotten, hvardera 50: Hvad åter beträffade vedergällningen för den hos Utskotten anställde vaktbetjelling, så innehåller Ilerr Landtmarskalkens och Herrar Talmans förslag, att denna betjenings aflöning måtte vid innevarande, liksom vid föregående riksdagar, nu genast defuiitift bestämmas, samt få beräknas och utgå med enahanda belopp oell på lika sätt, som för Riks-ståndens vaktbetjening är vordet föreslaget eller med En Ralr 16 sk. om dagen för hvarje vaktbetjent, från början af dess tjenstgöring. l)å den i Riks-ståndens kanslier och hos utskotten anställde tjenstemannapersonal under sednast förflutna trenne riksdagar fått förskottsvis, vid hvarje månads slut, uppbära en del af den bemälda personal, enligt Esta mom. i riksdagsordningens 24 §, vid riksdagens slut tillkommande aflöning, så anser sig Stats-Utskottet böra tillstyrka: att, i öfverensstämmelse med hvad sålunda förut varit medgifvet och nu blifvit föreslaget, vissa för månaden bestämda förskotter å denna aflöning jemväl under innevarande riksdag må, efter slutet af hvarje månad, l’å till Vederbörande utbetalas. I afseende på de af Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän föreslagna beloppen af ifrågavarande förskott, får Utskottet upplysa, att, med undantag af det för Bonde-ståndets sekreterare föreslagna aflönings-förskott, dessa belopp öfverensstämma med de för samma tjenstemän under Rikets Ständers sednaste sammanvaro bestämda samt till dem utbetalda förskotter; och då den för nyssnämnde sekreterare med 66
Såte derföre, att Säte i Ridderskapets och Adelns plenum icke må dem förnekas? 1 Utskott fä Ministrarne icke deltaga. Men deltaga de icke i Utskotts göromål, når de, befuilmågtigade af Ståndet in pjeno, bilda ett Ståndets Utskott och utöfva hela Ståndets fatt? Har kanske Lagstiftaren med ordet Utskott menat de Utskott allena, til! hvilka alla fyra RiksStåndsn sända deputerade? Då hade han pfel - 25 Deri 20 Januarii. bart sagt: ’’uti Riksens Stånders Utskott få de icke deltaga. Han säger i allmänhet ”i Utskott få de icke deltaga,” genast efter att hafva sagt: ”1 Ståndens plena må det dem icke förnekas.” Han har således ofelbart menat, att de icke skulle få deltaga i något Ståndens enskilta Ut—i skotth Det har också aldrig håndt, att någon ministeriel person tagit Sate i RiddarhusUtskottet. Herrar Bänkman åro i sjelfva verket Ridhusets första ValUtskott, äfven som de af dem valda 2 5 Herrar Electorer åro Riddarhusets andra ValUtskott. Saken förändrar ej sin natur för det att den blifvit uttryckt med de kortare namnen af Bånkmån och Electorer. Och då det ofelbart bör förutsättas afsigt och con-. seqvence hos Lagstiftaren, så måste inau vål ta} ga för afgjordt, att då han ansett sig böra neka Ministrarne att taga Säte i Riksens Ständers Utskott, hvilka likväl blott bereda målen och underställa Riksens Ständer sina åsigter, det icke har kunnat vara hans afsigt, att de skulle tå taga Såte i Ridderskapets och Adelns ValUtskott eller Säte bland Bånkmånnen och E lectorne, sora besluta med Ridderskapets oell Adelns rått. I val till Utskotts Ledamöter jä de icke deltaga.