Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var detta, länge och med skäl öfverklagade undantagsstadgande, hvarigenom utnämnde Landshöfdingar, utan pensionsrätt, tvingades att med eller mot sin vilja sådan förvärfva, som Arméens år 1847 församlade Fullnuge borttogo utur reglemitet, i afseende på derefter utnämndé Landshöfdtr, och dymedelst endast (örsatte dem i samma ställning, som alla andra kassans delägare, och det kan vara tvifvelaktigt, huruvida icke denna af rättvisa och billighet föreslafvade åtgärd gagnat kassan, åtminstone lika mycket, som den skadat densamma, heldst hädanefter ingen till Landshöfd. nämnd f. d. Militär, som icke vid afgången från tjenst i Arméen var pensionsberältigad, någonsin kan, så framt han ej återgår till mililärtjenst på stat, förvärfva pension från Arméens pensions-kassa. Säkert är i allt fall, att denna åtgärd icke på kassan utöfvat den menliga verkan, som anmärkaren förespeglat och lyckats förmå några andra alt tro. Vidare har, såsom bevis på R. Sttrs frikostighet emot Arméens pensionskassa, anförts dels det till pensioneringens uprälthållande redan beviljade kreditiv af 22,000 R:dr, och dels att R. St. skola till ersättning åt kassan för dess förlorade inkomst af de afskaffade vacanceoch liggetidssamt begrafningshjelps-besparingarne anvisat för de förra 5,000 och för de senare 18,720 R:dr årligen. Om den af R.
Den erforderliga utvidgningen måste således åstadkommas genom uppförande af en ny byggnad, hvilken skulle afse alt bereda utrymme dels för en större ritsal, der läraren kunde på en gång undervisa ett större antal elever, hvilket vore oundgängligen nödvändigt, såvida denna angelägna öfning skulle kunna med någon framgång skötas, dels för tjenliga lärorum för den kemiska och fysiska undervisningen samt slutligen för större bibliotheksrum och lokal för alla slags vetenskapliga särdeles naturalhistoriska samlingar, äfvensom annan undervisningsmateriel. Det nuvarande bibliotheksrummet, jemte det rum, der naturaliesamlingen vore uppställd, hvilka båda lokaler för närvarande, i brist på tjenliga lärorum, måste, icke utan våda och olägenhet för samlingarne, nödfallsvis användas för undervisningen, skulle då förändras till lärosalar, hvarigenom således alla de tryckande behofven, hvad undervisningen inomhus beträffade, blefve på en gång och, såsom det ville synas, för en längre framtid afhulpne. — Vidkommande gårdsplatsens utvidgande har motionären fästat uppmärksamheten derå, att denna plats blifvit från dess ursprungliga omfång icke obetydligt inskränkt dels genom verkställda tillbyggnader å sjelfva lärohuset, dels ock genom en på enskilda personers bekostnad uppförd, läroverket förärad gymnastikbyggnad, som fått sin plats å berörda gårdsplan. Om nu några intill denna gränsande och för det ifrågavarande ändamålet särdeles tjenliga mindre lägenheter — deraf endel, som vore kronojord, syntes kunna erhållas på samma vilkor, somden tomt,skolan redan fått sig af Landshöfdingens iönejord upplåten, nemligen mot en årlig afgäld af skolkassan, så vida den ej kunde erhållas alldeles kostnadsfritt, och en annan del utgjordes af den tomt, på hvilken vore af Kongl. Lif-regementets
Men då några nya delegare i sistberörde Cassa icke tillkommit sedan General-Assistance-Contorets upplösning är 1832, hvaremot flera af Cassans dåvarande delegare och pensionstagare sedermera algått, i följd hvaraf också Cassans tillgångar redan betydligen ökat sig; så, och enär detta förhållande i sin fortsättning konune att omsider leda derhän, att endast en eller några få delegare eller pensionstagare återstodo, hafva Fullmägtige hemställt, att, till iagttagande vid dispositionen af denna Cassas årligen vexande tillgångar, måtte stadgas, att, i den mon fondens ränte-afkastning sådant medgaf, de från Cassan nu utgående pensioner få förhöjas, under en rättvis fördelning pensionstagarne emellan efter den tjenstegrad, hvarför pensionen utginge, dock med vilkor, att densamma aldrig finge öfverstiga lönen för denna tjenstegrad samt att, när pensionerna uppnått det sålunda bestämda högsta belopp, den, enligt afslutade räkenskaper, överskjutande ränte-afkastningen tillädes Cassans capitalfond. Deremot hafva Fullmägtige, under instämmande i Förvaltarnes af Riksgälds-Contorets Enke-cassa yttrande, angående Cassans behof af understöd, till Utskottets synnerliga behjertande öfverlemnat Förvaltarnes anhållan om användandet till Cassans förstärkning af de uppgifna och till afskrifning föreslagna summorna samt om ett årligt anslag Lill förbättrande af Cassans ställning.
Utaf alla dessa förhållanden är det för mig klart att Ryska Regeringen måste hafva de. största anledmr att under de nästföljande åren icke utan de mest trängande skäl bryta freden. Men äfven andra anledn:r härtill finnas i de stora engagemenler som Ryska Regeringen ingått och de företag som äro påbörjade för att åstadkomma inre kommunikationer. Denna eröfring inom landet, kan visserligen med tiden blifva farlig för dess grannar, men för oss svårligen ännu på några år om icke genom ett särskildt förvållande å vår sida. Vi veta att Ryssland engagerat sig för jernvägsarbeten till ett belopp af 70 millioner rubel silfver för de närmaste 3 5 4 åren; vi veta äfven att på många orter är dessutom stor brist på vägar i anseende lili rikets ofantliga vidd, och man har tillbevis härpå åberopat det en skäppa spanmål, sorn på det ena stället blifvit betald med 10 Rdr, har på 30 mils afstånd derifrån gällt mer än 1 £ R Ir endast i följd af omöjligheten att få fram spanmålen, på en viss tid från den ena orien till den andra. Afven derutinnan lär således ännu otroligt mycket återslå att göra. I händelse således -fredspolitiken icke genom någon särdeles utomordentlig händelse skulle blifva störd, sammanstämma alla omständigheter deri att Sverige bör kunna vara lugnt för öfverrumplingar åtminstone ännu några år. Det år sannt alt någon fullkomlig säkerhet i detta afs:de icke finnes och för att ej i följd af det föregående misstänkas att vara förblindad, vill jag sjelf citera något som nyss stålt att läsa i den ryska tidningen Le Nord, ang:de en möjlig anledn. till förveckling med Sverige, emedan jag förmodar att det intresserar R. o. Ad. vid ett sådant tillfälle som detta.
Om detta förhållande nu afbröts, tror jag det skulle hafva högst menliga verkningar på våra inhemska Näringar, Herr Ribbing: En värd Ledamot har anmärkt, att det just vore den hittils gällande principen, att antaga antingen en så hög Tull, att den liknade ett förbud eller ock alldeles ingen, hvilken vore origtig. Jag får i anledning deraf blott förklara, att äfven jag i allmänhet anser denna princip vara högst oriktig, och Herr af Wingårds förslag deremot ett bland de bästa. Jag tror likväl icke det låter sig göra, att nu afskalFa den förra oriktiga principen, då den handels 3* - 36 Seni Jun ii. tractat, som blifvit upprättad under den gamla principens välde, ännu måste fortfara i 5 år. Att under tiden sammanblanda andra nyare om än bättre principer med dessa äldre, detta skulle bli ännu skadligare, än att låta den ena principen gälla i sin fullständighet. Man bar till försvar för Handelstractaten yttrat, att det vore omöjligt för oss, att undvara finska producter, i synnerhet de från Ladugården och Skogen. Jag tror, att om vi icke fingo dessa producter från Finland, eller införseln åtminstone småningom inskränktes, sådant skulle vara det verksammaste medlet, att förvandla en mängd af vårt bränvin i ladugårdsproducter, och med detsamma spara veden, då derigenom måste ovillkorligen inträffa, att man, i stället för Skogens afrödjande och odling af säd, skulle söka att befordra och förbättra gräsväxt och bete, hvilket naturligtvis vore gagneligare för ladugården. Äfvensom man skulle till kreaturs födande och gödande mera använda, hvad som nu lägges i bränvinspannan. Herr Hjerta: Det är i anledning af Herr af Billberghs anförda betänkligheter, som jag ville yttra några ord. Jag vill icke ingå i något klander af Finska tractaten. Jag tror den är grundad på det goda skäl, att man måste gifva tillbaka fördelar emot dem man vill hafva. Men huru svårt det är, att komma till ett regleradt Tullsystem, inhemtas bäst af det Betänkande, som nu DeD i Junii. b är föremål för öfverläggning.
Nej, stanna, Thorfinn, och öppna en enda gång din stora själ att jag må lösa dina dunkla runor! Tror Du jag står och tyder mina runor för Dig. Vill Du ej lära tolka dem, så må de plånas ut när stenen vittrar. Du är ej den hårda sten Du synes; Du har känslor visa dem låt dem strömma ut det skall skänka Dig frid! Mina känslor är mitt hjertblod vill Du se det? Man hör stridsbuller utanför, hvilket fortfar till dess Thorfinn åter kommer in. När Thorfinn hör det, vill han gå. THORFINN. VALGERD. THORFINN. VALGERD. Thorfinn! Du kallade mig feg! Det må jag lida men trolös; deri gjorde Du mig orätt! Om jag ej älskat Dig så varmt som söderns qvinnor sägas älska så har jag dock varit Dig trofast genom ett helt lif och jag har svurit följa Dig så är ju gammal sed. Se här har jag redt min grafhög (öppnar en lucka i golfvet) här vill jag dö under dessa sotiga bjelkar som varit vittnen till mina sorger tillsammans med dessa högbänkstolpar, som visade oss vägen hit, vill jag gå upp i lågorna och med röken skall min ande stiga mot Gimle! Skall jag då stå ensam sedan? O, låt mig följa Eder! GUNLÖD. O, stanna och säg ett ord till afsked! Qvinna, Du rifver ned min styrka med dina känslor Låt mig gå! Leken har börjat! Säg ett farväl åtminstone! VALGERD. THORFINN. VALGERD. 225 THORFINN med ansträngning döljande sin rörelse, går. Hur ter han sig? VALGEBD. GUNLÖD. Den mannen böjer ingen. Gud gör det! GUNLÖD. VALGERD. Allt viker för honom. Är han trött? VALGERD. GUNLÖD. Hans hårdhet är stor. Guds nåd än större! Lef väl, mitt barn! GUNLÖD. VALGERD. Än håller han sig rak. Se hvilket norrsken! Ha många stupat? VALGEBD. GUNLÖD. VALGERD. GUNLÖD.
Uti frägan om Bevillning af Tjenstemän och cLrLcwri8ei-L<te personer, hemställer jag ödmjukeligen, om icke stillnad bär göras emellan de Ämbetsmän som hafwa indelta loner och dem som ätnjuta lön i penningar, samt emellan desie äter pä dem, soia i senare tider fält sina löner och dem, hwilka upbära lönerna efter:<7yg ars stat. Desie sistnamde hafwa, oaktadt fördubblingen 1776, werkeligen förlorats inumLrrnr^n af de i Konung (.>80 xi.s Star dem tillagda löner, derigenom at efter dä warande myntfot stod Riksdaler» til twä daler silfwcrmynt, hwilkcn äter, om jag rätt minnes, 1720 förändrades til 5 daler funt; hwarförutan et ännu större lidande tilkommit genom den öfwer all jämförelse, mellan penningar och waror i6y^> och i sednare tider tilkomne stegring i priser ä warorrre, hwarföre all Bcwillning af Ämbetsmän och Officerare, som erhälla sina löner i penningar efter gammal stat, högst skäligen borde förswinria, dä deremot alla de som innehafwa löner antingen i spannemäl eller sädana hemmansräntor, hwilka utgä efter markegäng billigtwis böra i en xro»rt?L8lv ordning bewillnings-afgrft päforas, häldst deras löner sä wal wid infal lan - De» 16 I"uii. 8al lande krig som mistwäptar okas i samma mon som pennjngelöntagarens lidande och trängmäl af enahanda orsaker t il ta,oer. Hwad äter c-ar-rctLrisLrLll^ personer angar, sä i fall ställningen icke more sädan, at skäl för medborgares taxering mäste hämtas mera af behofwen än af rättwisan, medgifwer icke denna sednare något gällande at beskatta wcdermälen af Kongl. Näd.
I Tyskland hvart ett barn ännu hans loford stafvar, Med vördnadsfullan mun, på sin fars stugu-vägg; Ty, hvar hans fanor sig i fältet månde rota, Der föllo fiender på flykten och till fota. När honom många krig nu bragte många öden, Men hvad han började, sågs efter önskan gå, Föll Gustaf Adolf sjelf; dock segrade i döden: Hans värja månde än de grymma sällar slå, Som Guds hus’ rena ro tillfogade den nöden! Der Gud är med, si! der kan ock den döde stå. Ty qväder man ännu den store Kungens slagter, Hur han ock efter död nedlagt så breda makter. Kom, Polen! sjelf förtälj Carl Gustafs krigs-bedrifter; De Danska Öjar ha ock honom ej förglömt. Ja! alle Skalders qvad, och alle Lärdes skrifter, De ha hans manlighet i sina böcker gömt. Att han, liksom till lands, så sälla vapen skifter På Bält, det hade Bält och is förr aldrig drömt; Men si! de båda dock sig till hans tjenst infunno, Då hans gevär der tätt i snälla eldar brunno. Nu beskrifves den sistnämnde Hjeltens plötsliga död och Svenskarnes allmänna sorg deröfver. Sedan heter det om den konungslige Sonen: Den gyllne Gifmildhet, den perlekrönta Nåde; Fru Tapperhet, beklädd med pansar och med stål; Rättvisa, välväxt mö, samsyster med de både; Gudsfruktan, hvit och skär, förutan vank och prål, Soin, bittida och sent, med signadt råd och dåde Intalte honom väg till ärans ändamål: Si! dessa Möjor fem, med honungs-gullkrus fulle, De kämpa’, hvem af dem sin Prins bäst fostra skulle. Vår väntan månde oss i inga delar fela: Såsnart gullkronan på Guds Smordas hår blef sänkt, Begynte han, för allt, rättrådighet utdela, Den Himlen honom fullt i tusend måtto skänkt. Då månde hvar och en på glädtig harpa spela: Och löje var med fred, och qvad med dans bemängdt.
Den arma anade det lyckligtvis icke, ty äfven af sublunariska ting finnas mycket som är så oerhördt, som kommer så oväntadt, så blixtsnabbt öfver oss, att aningarnes och förutseendets längsta och skarpaste blick, ej förmår att ens få det inom sin synkrets. Vid helgerne infann sig stundom sonen för att helsa på modern, och en hel termin, den sista före afresan till akademien, skulle han tillbringa hos henne, emedan hans disciplar äfven måste bivista skolan. Hvem var då lyckligare än Elfrida. Hon uppbjöd nu alla sina krafter, hela sin förmåga för att göra det trefligt och beqvämt för den älskade sonen, som var blifven henne dyrbarare än någonsin, dels för att han verkligen var en god och älskvärd yngling, med innerlig sonlig kärlek och tacksamhet för henne, dels för att Elfrida redan hade känt bitterheten af att sakna och umbära honom, dels för att hon med smärta tänkte på den långa tid då hon skulle göra detta i dubbelt mått, d. v. s. då Adrian snart lemnade henne för att, flera tiotal af milar derifrån, söka vishet vid akademien under hela långa år kanske. Denna skiljsmessas stund nalkades nu med stora steg allt närmare och närmare, och kärleken mellan moder och son växte allt som den skred fram emot dem. Mången gång när Adrian sof denna djupa, ljufva ungdomssömn, som förr störes af lifliga, luftiga, fantastiska drömbilder, än af hvad som i verkligheten timar omkring den sofvande, då smög sig Elfrida in till honom, betraktade den sköna ynglingen, som äfven under sömnen visade detta sprittande lif, denna klart brinnande eld som bekymmer och lifvets prosa ännu icke öfveröst med sin kalla regndouche. Långa stunder stod hon då fördjupad i hans åskådande, och mången gång lutade hon sig sakta ned öfver honom, kysste den snöhvita rena pannan, de tillslutna ögonen med sina långa täta och mörka silkesfransar, den ännu så släta och friska kinden, de purprade läppar omkring hvilka ett lätt fjun började tala skämtsamma små ord om den blifvande mannen.
Om detta verkeligen är förhållandet, sä kan man lätt igenfinna orsaken dertill uti en tilltagande fattigdom i de lägre Folk-Classerne, vållad af svårigheten att på lofligt sätt vinna Höbergning och män bör då icke söka medlen att afhj-lpa denna olycka uti barbariska Lagar, utan genom beredande af lättare Der i April. 6t utvägar till arbetsförtjenst och utkomst för dessa Folk-Cias6er. Så länge Författningar finnas uti värt Land, hvilka göra det hll ett brott att begagna sin arbetsförmåga till lofliga yrken, ma man snarare undra att tjufnader icke mera tilltaga ånna; och första steget att afhjelpa det onda är i min tanka att upphäfva dessa Författningar, lika stridande emot billighet och rättvisa som emot Stats-Oeconomiska beräkningar. Dä discussion om Lag-Utskottets Betänkande synes föranleda till afslag och hvarefter Utskottet bör besväras med återremiss af Riksens Ständers nu ytterligare öfverläggning derom, hemställer jag om icke Betänkandet bör afsläs. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke, enär §. i Regerings-Formen stadgar, att då vid ett Utskotts första gången afgifne Betänkande anmärkningar framställas, hvilka hindra antagandet, Betänkandet bör jemte anrrärkningarne återförvisas till Utskottet för att Betänkandet derefter ytterligare granska och jemka, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta att Lag-Utskottets ifrsgavavarande Betänkande, finge jemte de dervid gjorde Anmärkningar till Utskottet återremitteras. Herr Mannerstam: Den §. uti RegeringsFormen, sorn Herr Grefven och LandtMar* skalken behagat åberopat, innehåller att Ståndet kan bifalla, afslä eller återremittera ett Be« tänkande, då det första gången förekommer, fastan det då icke kan med förändringar eljer 62 Den i April. tillägg antagas. Denna tydning af §. är efter min tanka enlig med både ordalydelse och me* ning uti densamma och salunda har den vid föregående Riksdagar blifvit förstådd och tillämpad.
Christer Henrik D'Albedyhl. S. D. Remitterades till Konslilulions-Ulsliollet Kongl. Maj-.ls denna dag ankomna nådiga Proposition lill Rikets Ständer angående ändring i Regeringsformens och Riksdags-ordningens föreskrifter om Riks-styrelsens förande i vissa fall. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 11 och 18 dennes bordlagde Betänkande N:o 61, i anledning af dels Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition angående grunderna för en förändring i sältet för utgörande af Presterskapets aflöning, dels i ämnet väckta motioner, stannade Ridderskapet och Adeln uti följande beslut: Utskottets hemställanden rörande Usta, 2:dra, 4:de, 5:te, 6:te, 8:de, 9:de, ll:te, och 12:te punkterne uti Kongl. Maj;ts proposition, äfvensom i fråga om del - Pro t.-Utärag den 'il April 1860. ning af större pastorat och utfärdande af viikorliga fullmakter å kyrkoherde-bestäiiniDgar biföllos. Utskottets förslag till förändrad lydelse af 5:dje punkten i deh Kongl. Propositionen afslogs och antogs samma punkt med det tillägg, att emellan orden; ”således” och ”ovilkorligen” infördes följande mening: ”derest konvention eller förening om p re strä It i g be t e M a s utgörande antingen icke blifvit uppgjord eller är för obestämd tid fastställd.” I enlighet med Hiddcrskapet och Adeln i afseende å 5:dje punkten fattade beslut, uteslötos från Usla mom. af 7:de punkten orden; ”från fastställelsedagen, oansedt tillämpning af regleringen ej genast kan börja,” men i öfrigt blef Utskottets förslag till punktens lydelse bifallet.
Rörande än widare det gjorde förslaget och beslutet, at emot Kongl. Stats-Oomoirecs revc^LLiupläna penningar, med ofwananförde för längifwarne förmänlige wilker; sä synes den frägan aldraförst äga rum: om icke med denna upläning mä hafwas upstof til detz werkeliga behofwet blifwit genom det redan tillförordnade Stats-Utstottets granstning bestämt och upgifwit; och hwilket upstof torde finnas desto mindre äfwentprligt, som berörde granstning och bestämmelse troligen mäste kunna medhinnas, wida förr än den frän Lanken til förmäntande summan 2 millioner N.dr Lanco eller iM tunnor Guld uti Riksgäldsmynt räknadt utgått: en summa som, om ocksä utgifterne stulle l det högsta beräknas til 3 tunnor Guld om dagen, är tillräcklig för s:ne mänader, hwarunder (hwilket jemma! torde komma i betraktande) sadan önstad förändring torde inträffa, som minffar Rikets nuwarande penninge-behof och omsorgen derföre. Men föröfrigt, och enär penningeläns uptagande pä Kongl. Stats-Lontolret8 LeverZer stal komma til ^verkställighet; sä finner jag wäl ä ena sidan angelägenheten deraf, at sädane wilker stadgas, hvarigenom längifwarne finna derwid räkning, och ändamälet sämedelst minnes; men 2S8 Den 23 Maj. men deremot mäste ock ä den andra pä det sorgsälli, gaste hafwas i ögnastgte och öfwerwägas, om icke en altför stor fördel för läugrfwarnr kan uti annor wäg rnedfora de stadligaste, följder? samt i sammanhang dermed , om icke förhoppning derom mä kunna wara, at oaktadt minskning uti de föreflagne upläningswilkoren, Rikets penningbehof ändock mä kunna erhällas.
Denna Nämnd träde, samma dag, den blifwit wald, tillsammans. I den ordning, 69. och 97. föreskrifwa, röste samtelige Ledamöterne, man för man, och icke Ståndswis, med slutna Sedlar, öfwer den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter? Beswaras derefter denna frågan enhälligt eller af de flesta rösterna med Nej, blifwe då Högsta Domstolens samtelige Ledamöter bibehållne. Beswaras den åter med Ja, så uppgöre hwar och en af Nämnden en sluten Lista på dem af Högsta Domstolens Ledamöter, flere eller färre, som han anser böra endtledigas. De trenne ibland desse, som då fått det största antal af röster emot sig, ställes hwar efter annan under en ny omröstning, hwarwid twå tredjedelar af rösterna fordras, emot den eller dem, som skola anses wara ifrån Riksens Ständers förtroende uteslutna. Då Justitie-ärenden i Stats-Rådet föredragas, skola, jemte Justitie-Stats-Ministern och Twå Stats-Råd, Twå af Högsta Domstolens Ledamöter dem öfwerwara, med den skyldighet att till protokollet sig yttra, som 9 § föreskrifwer. 1809: Konung ware myndig, då Han Tjuguet år fylt. Stadgandet om val av ersättare för justitieombudsmannen flyttades med 1865-66 års grundlagsändring från § 98 till § 97. Stadgandet om civil beställning i § 5 flyttades med 1840-41 års grundlagsändring till § 6. Stadgandet om statsrådens rätt att övervara alla ärenden i statsrådet flyttades med 1918 års grundlagsändring från § 5 till § 6. Stadgandet om statsministern ingick ursprungligen i § 5 men överflyttades med 1918 års grundlagsändring till § 6. Det ursprungliga stadgandet om statssekreterarna i § 6 upphävdes med 1840-41 års grundlagsändring, varvid en del av bestämmelserna om statsrådet flyttades från § 5 till § 6. Stadgandet om statsrådens rätt att övervara alla ärenden i statsrådet flyttades med 1918 års grundlagsändring från § 5 till § 6.
Hvilken frihet i afseende på uttrycksmedlen förlä- nar ej broderiet! Det kringskäres, så vidt jag kan förstå, icke af några andra stillagar än teknikens. Och dess inlärande torde ännu betraktas som en nödvändig del af kvinnlig uppfostran. Den modellvärld, som öppnar sig för det kvinnliga handarbetets konst, är snart sagdt oändlig. Ligger ej för detsamma öppet äDgsoch trädgårdsflorans härliga rike? Och jag inser icke, hvarför den textila konsten nödvändigt skulle behöfva en modeblomma eller, hvad värre torde vara, ett traditionelt växtmotiv. Är den icke en lika fri konst som någon af de bildande konsterna, ja, väl ännu friare? Är nu den värld, ur hvilken det kvinnliga handarbetets konst är hänvisad att hämta sina motiv, fri och allom öppen, så är fantasiens gåfva icke mindre friboren. Som en sommarfjäril vill och skall den fritt svärma ut öfver blomstrens väna släkte och de fagra örtesängar eller — om denna bild med afseende på arbetet och dess resultat är mera träffande — som bien gästa blomkalkarne och samla honung därur. Pantasiens sak blir alltid ett skapande, ett arbete, i detta fall stiliseringen. Jag vågar tro, att kvinnorna i allmänhet ännu knappast ana, hvilken oändligt rik värld, hvilken djup källa för fin och själsodlande konstnärlig njutning, som ligger framför dem i den textila konsten. Den har ännu oberäkneliga möjligbeter till utveckling i och genom ett nydaningsarbete inom dess ornamentik. När nu ett så lifligt intresse för handarbetets konst är — till mycket stor del genom Handarbetets vänners oförtrutna och insiktsfulla verksamhet — väckt inom breda lager af nationen, så torde det fortsatta arbetet på denna konsts höjande och utveckling gå i rätta riktningen, om det koncentrerade sig på initiativ till en mera själfständig och fantasirik ornamentik, ja, inläte sig på en nydaning i detta hänseende. Jag kan i detta sammanhang icke underlåta att påpeka, hvilka stora förtjänster fröken Selma Giöbel i den vä- 147 gen inlagt. Fantasiens djärfhet i ett mönster har icke afskräckt henne från att taga unga, begåfvade förmågor i sin tjänst eller gifva dem uppmuntran.