Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordinarie räntor.,.. . , 137,713: 35. Tillgång: l:o Behållning i Rikets Ständers Bank å räkningen N:o 5 med Deposi tions-afdelningen 352,442: 78. 2:o Säkra fordringar: a) Diskont-lån 2,750,260: 43. 3:o Osäkra fordringar: Förfallo-räntor. Förlags-lån, upplupen ränta derå 422: 40. dito dito å Rosenborg & Fondens vinst år 1858 har alltså utgjort Balans till år 1859. Skuld: Till Rikets Ständers Bank, Kongl. Koinmerse-kollegii kreditiv för Manufaktur-diskonten, emot 3 procents årlig ränta å det begagnade kapitalet, 2,550,000: — Obetald ränta vid 1858 års slut 32,180: 5. 124,777: 40. Summa R:dr j 6,938,804 60 Stockholm af Manufaktur-diskont-kontoret den 13 Oktober 1860. Agreli. C, Brandel. Kongl. Landtbruks-akademiens F örvaltnings-kommittcs underdåniga förklaring i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid 1S08 års räkenskaper, rörande Kronans stam-schäferier. Underdånigste Memorial.
Har hon någonsin längtat efter att vara en liten elfva i luftig dräkt, som de, hvilka svänga om där nere i ' danssalen, har hon förtärts af trånad efter lifvets njutningar, efter kärlek och lycka — eller har hon burit sin tunga lott med lugn resignation? — Hvem känner detta, hvem kan tälja den andras lefnadssaga, där vi okända mötas ett ögonblick, känna ett oförklarligt intresse, ett starkt medlidande, men sedan aldrig ses igen! Solen har gått ner, skuggorna falla lätta, genomskinliga i midsommaraftonen, som ej vet af något mörker. Jasminerna dofta allt starkare, baggen fäller sina blommor som ett täcke af lätt snö, fågelsången har tystnat, hängbjörkarne böja sina slokande grenar allt tätare tillsamman, liksom gåfve de vika för slummern. Folket aflägsnar sig från kyrkogården, medtagande sina spadar, räfsor och korgar med hopsamladt ogräs, maskrosor och nässlor. Allt blir tyst o c h stilla — grafvarnes ljudlösa, hemlighetsfullt tilldragande tystnad, Endast myggen kretsar ännu i luften i outtröttlig dans. Sången på sjön har upphört, och dragharmonikan hörs från landet på andra sidan. I societetssalongen har nöjet också slutat, men par och grupper vandra ännu kring i dämpadt samspråk. Varnande röster från mödrar ropa emellanåt från byggningarne de unga, att det är tid att de komma in och lägga sig. Men ingen lystrar därpå — det är j u bara midsommar en gång om året, och ingenstädes en sådan midsommarnatt som i norden och vid vestkusten! " Gamla fröknar ". Reflektioner Helena Nyblom. (Forts.) ?f Jet förefaller mig ganska ädelmodigt, att så ' • ' T sällan de fattiga och felande, som besökas af sina bättre lottade medmänniskor, göra dem den frågan: » Hur är ditt eget lif?
Dä hela Svenska folket skulle bidraga till denna teckning, så tror jag icke, att den är svår att åstadkomma; och oaktadt jag tror, att inllytandet af understödet blir detsamma på penningerörelsen, om understödet går till en eller liera provinser, anser jag dock, då begreppet i financiella frågor endast genom erfarenheten låter rätt utreda sig hos allmänheten, att man 320 Den 2j April c. m. bör göra afseende på dess önskan, att sådana föreskrifter må uppställas, att icke en eller två provinser kunna få hela länet. Jag tror dessutom, att antagandet af Hr Rosenblads och Gr. Gyldenstolpes förslag hos mången skulle kunna verka till afslag. Jag erkänner riktigheten af deras princip; men man mäste ställa så till, att hvar och en provins ser sig kunna få del i lånet. R. o. Ad. biföll, på sätt Frih. af Nordin föreslagit, att irsta punkten skulle erhålla följande lydelse: "Ingen hypotheksförening må erhålla garanti för högre skuldbelopp, än motsvarande ^ af de uti hypoteksföreningen ingångna egendomars sammanlagda värden, beräknade efter medium af dc sednaste io årens taxeringar.” Hr Rosenblad: Jag skall icke falla besvärlig med votering, ehuru vigtig denna fråga är, enär jag är öfvertygad, att jag skulle tappa densamma; men jag reserverar mig för påföljderna af beslutet. Då i de största länen teckningarna för hypotheksföreningars bildande endast uppgått till två millioner, skulle fem sådana teckningar och litet till fordras, för att erhålla hela lånet; och det är mer, än jag tror mig våga hoppas. Jag förutser altså, att intet blir utaf hela saken, och får reservera mig deremot. 2:dra punkten. BondeSt. hade åt denna punkt gifvit följande lydelse! ”Ilypotheksföreningar, som blifvit organiserade enligt de af R. St. stadgade hufvudgrunder, äga att, i den ordning de sig hos Fullmägtige i Riksg.cont. derom anmäla, erhålla garanti, intilldess Riksg.cont.
Fältmämings-CorpsenS åliggande är att upmäta och Mura en utförlig, pä Astronomiffa Observationer och Trigönometriffa operationer grundad Charta öfwer Riket, åtföljd as TopograplMa, SkakisMa och Militairiffa Beffrisningar öfwer Landet; äfwen alig. ger Corpsen författa utförliga planer och befkrifningac öfMr alla Miluair-Positioner och Förswars-linjer pä gränsorne; i krig åtfölja Armeens General-Stab, med hwilken Corpsen dä är insörlifwav, för alt affatta Krigs-Theatren, Utse Lager, förrätta Recognoscerinqar, aftekna Armeens Ställningar, Träffningar och Fältslag; föra antekningar öfwer Armeens operationer och försatta Krigs Historien. Desi» äro Fältmätnings-Corpsens wigtiga yrken; jag srägar nu Herror Officerare as Fortificationen, om de werkeligen tilltro sig kunna upfylla et sä widlöstigk kall, bestrida defia wigtiga förrättningar. Finska RecognosceringS - Corpsen war af stor nytta. Veu förfärdigade Special-Chartor öfwer Riketdä warande E>stra Gräns, men i följe af dest felag» tige organisation, kunde den aldrig blifwa af en fullkomlig nytta, ty dest arbeten wörö man basts; de stora Triangel-Mätningar som icke hade föregäkt, hin, drade Speciel-Chartors sammanfogning, och wi blefwo allis förutan duglige Gencral-Chartvr. Friherre blsrmslinr patriotistka nit afhjelpke sture - 67Z Dcn rr December. stuteligen denna brist till någon del, likwäl mer uti Gcografiikt än Topografiskt a-scen de.
Lägger man härtill, att landshöfdingen i länet varit motionär i frågan, så tror jag man måste erkänna, att föga skäl förefinnes för den fruktan, att frågan endast afser ett privat intresse. Man bör derjemte ej förglömma, att då R. St:r vid sednaste riksdag beslöto Nordvestra stambanans dragande öfver Degerfors, som är beläget vid sjön Möckelns södra ända, skedde det med afseende på den nu ifrågav:de jernbanan, hvarigenom stambanorna skulle sättas i förbindelse med dessa bergslag, hvilka ega nästan Deli 17 Maj e. m. 37 fi outtömliga tillgångar på malm, på samma gång som de konsumera spanmål, viktualier och stora behofver af kol o. d., hvilka på sednare tider till en hög grad trafikerat Staten jernväg. — Enär de i söder derom liggande provinser hafva riklig tillgång på kol, spanmål oah andra produkter, hvarpå brist är uti den ifrågav:de trakten rådande, så finnes allt skäl att antaga, att genom tillförsel af dessa produkter, liksom äfven genom en lättad afsättning af malm, säväl denna trakt som jernbanorna skulle komma att skörda rik fördel. Det var naturligt, att då i R. St:rs ofvannämnda beslut äfven ingick en tanke på den ifrågav:de jernbanan, skulle ett bolag snart bilda sig för realiserande deraf. Detta bolag bär nu äfven utan ringaste svårighet kommit tili stånd, och teckningen har blifvit fullbordad under loppet af endast några veckor. Frih. Klinckowström har i första punkten af sin reservation tydligen påpekat, att ifrågav:de företag endast skulle afse ett enskildt intresse. I sådant afseende anhåller jag att för K. o. Ad. få redogöra för resultatet af den omnämnda aktieteckningen; och öfverlemnar jag sedermera åt en hvar att bedöma, huruvida man med skäl kan säga, att denna jernväg endast är af intresse för den kringboende befolkningen.
22 , Bonde-Ständer t>< LL, s - Riksens Ständers Stars-ljtstottZ Kekckn, tande, angäende Riksdagsmannen pehe Jonssons frän Lronobergs L.än Memoria! om rätta förståndet af z:ts puncten Ari Long! Majit» Mädiga KchanZ. N;s frsrS - 8«r Den 22 Jun i i. ordning af 2Z Januari! i8n, rörande förökade Afgifter till wadstena Lrigsmanshus-Latza. ^ill Riksens Ständers Stats-Utstott har ifrån det Hederwärda Bonde-Ståndet blifwit reinitteradt ett af Riksdagsmannen Pehr Ionsson fran Kronobergs Län dit ingifwit sa lydande Memorial: "Om rätta förståndet af Kongl. Majas Nådiga Kungörelse d. 2z Januarii i8'i, angående förökade afgifter till Wadstena Krigsmanshus Cassa, har uppstält olika begrepp, mäst bland Allmänheten och äfwen wid Domstolar. Hwad sjelswe uppbördssältek angar, hur det, genom Kongl. Majus Nådiga Kungörelser af den 4 Junii i8n och 21 Januarii detta ar lyckligen blifwit bestämdt. Men det är femte punkten af Högstberörde Nådiga Kungörelse, som i synnerhet wäckt uppmärksamhet till en olika tydning. Deruti stadgas, att wrd köp af all fast Egendom, fä i Gtaderne som pä Landet, statt en per mille till Lrigemans. Hus-Lastan inbetalas. Har uppstår fragan, om de Fastigheter hwilka genom lika laglig åtkomst, medelst Arf, Skifte eller Gafwa komma i annor mans hand, antingen de böra betala ofwannämnde afgift, eller derifrån befrias? Skola de betala, sa mäste wärde pä Fastigheten bestämmas, som kunde ffe pä det satt, alt när uppbud begäres pä ärsd Egendom efter Bouppteckning eller Arfskifte, bör wärdet wara utförde, efter de grunder TareringsCommitteen i orten den samma uppskattat."
BancoUtsk. måtte inkomma i särskildt utlåt, med hvarje förslag till förändradt reglementariskt stadgande, sorn icke står i så omedelbart samband med något annat, att dess antagande eller förkastande helt och hållet bör bero af bifallet eller afslaget till detta. En sådan ordning att underställa målen RiksStrns pröfning är så mycket lattare för Utsk. att iakttaga, som Utsk. lärer beslutat att icke följa sista riksdags efterdöme att öfverlemna sjelfva redactionen af det blifvande reglementet åt R. St., utan att, med den rätt Riksd.Ordn. lemnar och på sätt de äldre BancoUtsk:n gått till väga, sjelf uppgöra densamma. Hr Rosenblad tilläde derefter muntligen: Jag har mig bekant, att redan i sisth Sept. månad hafva beslut inom Utsk. blifvit fattade, hvilka ännu icke blifvit underställda Ståndens pröfning. Detta är anledn. till denna motion, för hvilken jag valt den för Utsk. mest grannlaga form. Detta tillägg behöfver icke åtfölja den å motionen begärda remiss. Hr Rosenblads motion remitterades till BancoUtsk. Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläste följande tvenne skriftliga anföranden: j:o Sedan trenne RiksSt. beslutat en, efter mina åsigter, icke blott onödig, utan emot alla juridiska, politiska och Den n Januari. 63 moraliska rättsgrunder stridande förändring eller, egentligen sagdt, utvidgning af straffet för lastligt tal eller skrift emot Konungen, med den, i händelse af misstydning, så högst vådliga amplification af lagstadgandet, att, i stället för emot Konungen, det borde heta ”Konungens person eller gerningar;” så, och enär det är mer än sannolikt, att denna i alla afseenden, både till innehåll och redaction, olyckliga lagförändring (derest den, emot hvad jag vågar hoppas och i strid med den i K. M:s propos. framställda grundsats af dödsstraffets afskaffande, varder af K.
Att detta ej skedde med Nanna, kom mest deraf, att Alexis hade mera besinning än hon; men hade olyckan skett, så hade ingenting annat varit orsaken dertill, än det revolutionära tillstånd, hvaruti Nannas af tvånget hotade känslor kommit; ty gif kärleken fri, så skall den utveckla sig lugnt och harmoniskt, men lägg fjettrar på den, och den skall ej längre hålla sig inom sin lugna flodbädd, utan svälla till en förödande passion. Se blott på Celestine och Albert! Sannerligen, det är matta känslor, som bo inom deras bröst, men deras kärlek vet ej ännu af några oädlare rörelser, ty den är lycklig – ty den är fri, och stark är den äfven, ty den är den första. Den fortskrider, som den bör, crescendo till kulminationspunkten, hvaremot i Nannas och Alexis’ ett våldsamt forzando inträffat. Men det lider till qvällen. Hör der från kapellet den ensliga klockans milda ljud, som sväfvar fram öfver ytan af vattnet, såsom Guds ande vid verldens skapelse. Och är det icke Guds ande, som talar genom dess vigda tunga? Jo, se hvad dess enkla språk är förstådt af alla; se arbetaren der borta på ängen, hur han lägger ned sin yxa, lyfter af hatten och knäpper händerna till bön – se denna fromma stillhet, som råder öfverallt i naturen – allt lyssnar, allt böjer sig till andakt, och jorden öppnar sin famn för himlen, som med all sin kärlek och vänliga frid sänker sig ned öfver henne. Huru gerna hade icke våra älskande velat bygga sig hyddor på den täcka holmen! Der var dem så godt att vara; och när de slutligen måste taga afsked af den gamle och hans dotter, och deras båt sköts ut ifrån land, kommo de i sina hjertan öfverens, att ofta fira minnet af den kärleksmåltid, hvaruti de der deltagit. Trött sjönk dagen i hvilans armar, och uppsteg åter, klädd i söndagens högtidliga skrud. Redan klockan fyra på morgonen voro Alexis och Albert i kapellet, och i fullt arbete, hvar på sitt håll. De hade bestämt denna dag till en öfverraskning, som de ville bereda Sätraholms innevånare.
Erik (fattar honom hårdt i armen) Anders, du ... du säjer inte sant! Anders. Jo gunås, det är rena sanningen. Det lystes för dej och Britta, som jag sagt, och det grep den fattige Anna så hårdt, att hon ble sjuk och var näre döden, och hon är inte riktigt bra än. Men kanske går det onde öfver, när hon får se dej. Erik. Hvar är hon, hvar är hon, i Herrans namn! – Och far och mor kunde ha hjerta att göra mej så illa! – Talte du inte med Prosten? Anders. Förlåt mej, käre Erik, jag kom för sent. Men jag tror inte, att det hjelpt te någe i alla fall. Prosten förklara’ visst genast lysningen för upphäfven; och det säjes, att far din ska komme illa ut för det han narrat Prosten; men han vill inte ge med sej ändå, utan krånglar och vinglar för att få giftermål mellan dej och Britta. Erik (efter en stunds tystnad, liksom för sig sjelf) Det är således ingen eftergifvenhet att hoppas. Nå, så är mitt beslut fattadt! – Kom, Anders, och hjelp mej att söka upp Anna. Hon eller ingen skall bli min! Anders. Tyst, jag hör henne sjunge. (Annas röst höres på afstånd) – Jo, kom hit, ska du få se. Der står hon i båten ute på sjön. Hvem är det som ror henne? – Kors, det är ju sjelfve Prosten. Är han här? Erik (skyndar ned till stranden och ropar) Anna! Anna! Anders. Ha’ tålamod! Hon är för långt bort, att kunne höre dej än. – Se, det är ju en båt till der borte. Ah, det är herrskape på herrgåln, som är ute och ror, ser jag. Erik (ropar) Anna! Anders. Nej, käre Erik, gå ifrån strand! Om Anna får se dej, tör hon i glädjen springe rakt i sjön. Gif dej te tåls. Kom! (han drager honom från stranden) Erik (sjunger) Nu har jag ej fader, nu har jag ej mor Uppå jorden! De slagit mitt hjerta de djupaste sår; Thy fjerran jag går Af landet med Anna min trogen.
Norr om dem beherrskade Ivalde ett skidlöparefolk, skridfinnarne. Han kallas fördenskull äfven Finnkonung. Han var en väldig dryckeskämpe och lika skicklig att handtera spjutet som Egil bågen. SYNDENS OCH OFRIDENS TIDSÅLDER. TROLLDOMSRUNORNA. Ofvan är berättadt, huru gudarne sände Heimdall till urmänniskorna, för att lära dem seder, nyttiga och prydande konster och heliga runor och runosånger. Heimdallsrunorna – så kunna vi kalla dem – hade det ändamål att göra människorna gudfruktiga och visa, samt rättfärdiga och hjälpsamma mot hvarandra, och att förläna dem makt att kufva eld och vind, när dessa uppträdde skadligt. De voro till för att »människor frälsa, lugna hafvet, fågelsång tyda, dämpa eldar, sona och döfva (smärtor), sorger häfva». De skänkte läkekraft och tröst för jordelifvets kval och gåfvo läror för den vandel, som leder genom döden till saligheten. Men redan i urtiden uppträdde en ond makt, för att motvärka och förstöra de goda inflytelser, som Heimdallsrunorna utöfvade på människoslägtet. Det var en jättekvinna, Gullveig, tursen Rimners dotter, en ättelägg af frostmakterna, skapelsens fiender. Hon var vacker, hon som Loke, och upptogs likasom han i Asgard som gisslan från jättevärlden. Ur hemlighetsfulla djup i sitt eget väsen hade hon hämtat ingifvelserna till de konster, med hvilka hon kom att förföra gudar och människor. Hon förstod att gifva skadliga krafter åt föremål, som i sig själfva voro oskadliga; hon uppfann den onda säjden, hvarmed man kan trolla ofall, sjukdom och död på människor. Från sin säjdstol utlärde hon de trollspråk, hvarmed skadefröjden alltsedan velat vålla ofred och olycka, slå med sinnesförvirring, sjukdom och död. Hon hade Lokes inställsamma later, och det dröjde länge, innan gudarne trodde henne om ondt. Hon var Friggs tjenarinna och lyckades tillnarra sig Fröjas förtroende.
I Upsala, der den snillrike Geijer då var konung i de lärdes samfund — för att i sinom tid lemna sin spira i arf åt filosofen Boström — hyllade man i detta afseende mycket gammaldags åsigter. Med spefulla kraftuttryck kämpade Geijer emot » nyttorna » i undervisningen samt » den am-bulatoriska metodens » d. v. * s. ämnesläraresystemets användande vid undervisningen. Likaså ansåg han onödigt att grunda särskilda folkskolor, då enligt hans tanke folkundervisningen borde inskränkas endast till religionsundervisningen. » Det är min fullkomliga mening, att jag ville lemna de lägre och arbetande klasserna fullkomligt olärda », — så ljöd orakelspråket från Fyris grumliga stränder. — » Vill en eller annan af folket lära sig att skrifva och räkna, välan! men deras förträffliga minne gör det för dem i allmänhet onyttigt »; — i detta fall fick således nyttans annars så kallade » osedliga » princip, om också på ett negativt sätt, komma till erkännande. Såsom riksdagsman hade samme man förklarat, att betänkliga sedliga missförhållanden blefve följden, om döttrarna enligt lag erhölle lika arfsrätt med sönerna; han hade försvarat det gamla skråtvånget, likaså adelns och presterskapets sjelfskrifna ställning vid riksda^ gen o. s. v. Det torde slå många läsare med häpnad, att man ännu vid begynnelsen af detta århundrade kunnat fa hörasådana yrkanden, och till på köpet från en så högt uppburen ledares och lärares mun som Geijer var. Vi vilja dertill svara, att han vid tiden för sitt ryktbara » affall » visserligen gjorde en tvär vändning för att sedermera med hjelp af sina sjelfskapade begrepp och sin mäktiga inbill-ningskraft ifrigt bekämpa hvad han dertills med samma hjelpmedel försvarat Men då man i Sverige så storligen och allt fortfarande beundrar Geijer, hafva vederbörande vanligen glömt att göra åtskilnad mellan hans olika utvecklingsskeden, anmärker med skäl föreliggande arbetes utgifvare. I främsta rummet tager man i betraktande hvad Geijer lärde före sitt affall — dock så att de värsta misstagen lemnas ur räkningen och glömmas — men på samma gång plägar man berömma hans liberalism.
Rådstufvurätt vare domför, der tre i rätten sitta. 1 Hofrätt må ej färre än fem ledamöter döma i mål, som å ära eller lif gå. I andra mål må fyra ledamöter utgöra domfört antal, der alle om slutet ense äro. 2 § skall hafva följande lydelse: När dom å häradsting fällas skall; underrätte Häradshöfding Nämnden om saken, och de skäl deri äro, så och hvad lag i thy fall sägerVarder Nämnd från Häradshöfding skiljaktig; gälle den mening, som Nämnden faller på, och svare den för dom sin. Äro ej alle i Nämnden ense; stånde vid det, som Häradshöfding rättvist pröfvar. 24 kap. 5 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 10 September 1823, jemförd med Kongl, brefvet den 19 Augusti 1761, expeditionstaxan den 5 Maj 1821 och konkurslagen den 12 Mars 1830, ändras sålunda: I Häradsrätt skall dom offentligen afsägas, så snart den författad är; och gifve Häradshöfding domen skriftliga ut, innan lian från tinget reser, om det så tidigt äskas, att det ske kan: gör han det ej; bote tjugufem daler. I Rådstufvurätt böra parterne vid middagstimma dagen förut stämmas, genom anslag å rättens dörr, att dom å tid föresattan afhöra; dock må Rådstufvurätt genast och utan anslag dom muntliga eller skriftliga kungöra, der saken af ringa värde är. I Hofrätt skall dom, efter anslag som sagdt är, till parterne utgifvas. Täger någor rättens offentliga anslag bort; bote tjugu daler. Om utgifvande af dom i konkurssak är serskildt stadgadt. Dill. till R. St, Fröt, tS.fö och 1848i 10 Sami, 1 Afd. 34 266 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 14°’ 11 § ändras sålunda: Nu kunna sådana omständigheter sig yppa långt efter, sedan dom och utslag fallit, att förklaring deröfver nödig är; den bör ej vägras.
St:r uti den aflemnade tulltaxan icke ansett sig kunna annorlunda bestämma tullen å varor, än som elt maximilin af hvad de, efter dåvarande förhållanden, i egenskap af lullbevillning sig åtogo, men det på K. M:t allena ankom att i afseende å utländska makter förskaffa en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, Den 8 Februari e. m. 465 reciprocitet, anhöllo R. St:r, det täcktes K. M:t vidtaga alla de mått och steg, som i afseende härå voro med landets bästa förenliga, samt fingo derjemte till K. M:t »öfverlåta rättigheten att, elter vederbörandes hörande, minska eller nedsätta den i tullbevillningstaxan utsatta lull.» Äfven vid denna riksdag erhöll K. M:t således en särskild fullmakt i detta afseende. Vid 1835 års riksdag yttra R. St:r likaledes i skrifvelse af den 12 Mars, »att då det på K. M:t ankomme att, i afseende på utländska makter, bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, hade R. St:r skolat hos K. M:t i underdånighet anhålla, det K. M:t täcktes vidtaga alla de mått och steg, som, i afseende häruppå, med landets bästa voro förenliga, samt, för befrämjande häraf minska eller nedsätta den i tulltaxan utsatta tull.» Således äfven nu en fullmakt för K. M:t utfärdad. Vid 1840 och 1841 årens riksdag anhöllo R. St:r i skrifvelse till K. M:t af den 7 Juni sistnämnda år, dels att spanmålstullen måtte förblifva oförändrad under fem år, samt att de högre bland de af K. M:t alternativt föreslagna tullbeloppen måtte vid införsel antagas, men tullfrihet deremot beviljas vid utförsel, dels att, vid handelstraktaters ingående med främmande makter, så måtte ordnas, »att tullen för landtmannaprodukter måtte komma att understiga hvad uti gällande taxa i allmänhet för sådana varor bestämdes»; dels ock »att K.
363 mora, än kostnadsförslaget innehöll, hvarförutom sedermera betydliga kostnader måst göras för utvidgning af stationernas områden och upplagsplatser, inköp af vändbord och lyftkranar, anskaffande af en ångbåt jemte ångbåtstation med kaj och magasiner vid sjön Dellen, m. m., uppgående till öfver 100,000 Riksdaler. Bruttoinkomsten af jernvägen uppgick år 1860 till 75,458 R:dr, år 1861 till 78,401 R:dr, år 1862 till 81,490 R:dr, år 1863 till 101,617 R:dr samt år 1864 till 94,186 R:dr. Passagerare, som begagnat jernvägen, uppgingo första året till 9,615; andra året 14,263; tredje äret 14,669; fjerde året 16,669 och femte året 19,931 personer. Passagerarnes antal å denna jernväg har sålunda på de fem åren mer än fördubblats, men skulle hafva ökats ännu mera, derest icke ett par för persontrafiken särdeles missgynnande förhållanden hindrade mängden af vägfarande att begagna sig af jernvägen. En al dessa ofördelaktiga omständigheter är, att jernvägen, der den afslutas vid Forssa kyrka, icke träffar någon allmän landsväg, utan endast en sockenväg, afsides belägen ifrån den allmänna landsvägen; och det andra och ännu mera ofördelaktiga förhållandet består deruti, att då jernvägen med sitt till tiden bestämda och hastiga lopp slutar vid Forssa kyrka, kommunikationsleden sedermera fortsättes vesterut på den ofvanberörda P. A. Tamms kanal med tvänne, på olika ställen af kanalen belägna slussar, efter hvars passerande den ändtligen obehindradt fortgår på de in i landet belägna sjöarne södra och norra Dellen.