Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hör nu gode herrar, var icke detta lustigt, så var det väl skammen: är det inte lustigt att tornet står qvar fast råttorna gått sin väg och kajorna flyttat! Det vore hund! JACQUES. Bry er inte om det der nu längre, det är ju slut; nu ska' vi komma till domherren; du har domherren qvar ännu! CLAUS. Ja Gud ske lof för att vi ha' honom qvar ännu! JACQUES orolig. Hvarför dricker ni inte? Tror ni det är förgift i ölet? Gutår! GERHARD och JURGEN tiga och dricka icke. JACQUES. Hvad menade han med ringen som kaniken hittade i messboken? 63 GERHARD och JURGEN skratta. CLAUS gnider sig på pannan. JACQUES. Hvad skrattar Scen IX . DE FÖRRE. DOMHERREN. JACQUES. Se der kommer han sjelf; stig på Domine skall I höra ett lustigt skämt som Claus har hopgjort; det var min själ att komma i rätter tid. DOMHERREN. Det vore godt det, om jag kom i rätter tid; men skämt har jag icke tid att höra; här är allvarliga saker. JACQUES. Dem uppskjuta vi till morgondagen, Domine; stig fram och drick! DOMHERREN. Nej tack, ålderman, jag dricker icke, men jag vill säga några ord, promt och på sak. JACQUES. Spela opp, så höra vi, men fort. DOMHERREN. Kapitlets kaniker och prebendater samt med stadens borgmästare, råd och bisittare, ha' sökt mig i dag och dervid anfört svåra beskyllningar mot Gillets ålderman. JACQUES letar i sin ficka. Bra! Nu få vi höra hvad man hviskar. Man hviskar icke längre, man talar högt! JACQUES. Tala högt då, så skall jag svara se'n. DOMHERREN. Jacques ålderman, nu får I höra, icke blott er skuld utan äfven er fars; ålderman Hans har gått från planen och en gång i ett öfvermodigt ögonblick fattat ett dåraktigt beslut.
Dels äro hyrorna i densamma för del närvarande särdeles låga, hvarigenom, då dessa skola läggas till grund för löseskillingen, denna nu blir vida billigare än sannolikt framdeles, om fastigheten skulle öfvergå i annan egares hand; dels kommer den del af Hebbeska egendomen, som gränsar närmast intill Munkbro-kanalen, all lagas i anspråk, derest den föreslagna sammaubinduingsbanan genom hufvudstaden till Clara sjö bi ingas i verkställighet, dels ock slutligen drager jag icke i tvifvelsmål, med afseende på den nuvarande innehafvarens af oftanämmla egendom kända liberalitet, alt den rättegång, sora han anhängiggjort mot Kongl. Maj t och Kronan rörande eganderätten till en tomtplats emellan berörda egendom och Rikets Ständers hus, icke vidare kommer alt fortsättas, derest lösningsfrågan bringas till verkställighet. Med anledning af hvad jag sålunda anfört, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer bemyndiga sina Fullmäglige i Riksgälds-kontoret att vidtaga erforderliga åtgärder i och för den Ilebbeska å Riddarholmen belägna fideikommiss-egendomens inlösen för Statens räkning. Stockholm den 8 April 1803. P. P. Mengel. 848 Helimer i Bondt-Ständet 1862. Af Carl Andera Larsson från Östergötlands län, angående ordnande af skjulsvasendet inom riket. Sedan den, för Bonde-Ståndet, oförmodade händelse inträffat, att alla tre de respektive Med-Stånden, vid behandlingen af Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 21, ogillat samma Utskotts förslag derom: ”att gästgifveri-, hålloch reserv-skjutsen samt post-skjutsen skiljes från jordbruket och öfvertages af Staten”; så och då återremissen af nämnda Betänkande skett i det för Bonde-Ståndet förödmjukande syfte: att en allmosa af 100,0(50 Riksdaler skulle från Statsverket utdelas åt de skjutslag, som vore hårdast tryckte af detta numera förhatliga onus, föranlåles jag, med stöd af 56 § Riksdags-ordningen, hos Rikets Höglofliga Ständer hemställa, alt skjutsväsendet inom riket ordnas på följande sätt:
Skulle gransknings-utskottet anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, eger utskottet sådant tillkännagifva för Riksförsamlingen, som, i fall den finner rikets väl det kräfva, kan hos Konungen skriftligen anmäla sin önskan, att Han ville ur Statsrådet och Irån embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord. § 88. Allt 1 ivad Riksförsamlingen efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, skall anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny till ansvarighet förbindande granskning af sednare Riksförsamling i samma mål vara tillåten. Dock bör, oaktadt den af Riksförsamlingens revisorer förrättade allmänna öfversigt af statsmedlens användande, det. åligga vederbörande tjenstemän att verkställa den serskilda revision, som dem i kraft af deras tjenstebefattning tillkommer. Till tryckfrihetens vård skall Riksförsamlingen, å hvarje lagtima riksdag, på sätt Riksdagsordningen stadgar, förordna sex för kunskaper och lärdom kände män, jemte justitie-ombudsmannen, som tillkommer att biand dem föra ordet. Desse kommitterade, af hvilka två utom justitie-ombudsmannen skola vara lagfarne, ega sådan befattning att, i händelse någon författare eller boktryckare, innan tryckningen, sjelf öfverlemnar till dem en skrift och begär deras yttrande, huruvida åtal derå, efter tryckfrihetsförordningen, kan ega rum, skola justitie-ombudsmannen och minst trenne kommitterade, hvaraf en lagfaren, ett slikt yttrande skriftligen afgifva. Förklara de deruti, att skriften må tryckas, vare då både författare och boktryckare från allt ansvar frie och figge det å kommitterade. § 90. Konstitutions-Ulskollels Memorial, M 7. 25 § 90. Ej må lagtima riksdag, utan Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande beslut, upplösas, innan fyra månader förflutit från den dag, då Konungen låtit till kamrarne öfverlemna sin proposition om Statsverkets tillstånd och behof.
M. Gullbrandsson, och då denne blef en af styresmännen öfver Sala silfvergrufva, följde hon honom som hans maka dit. Redan från unga år hade hon afgjord håg och fallenhet för sådana konstindustriella sysselsättningar, som åtminstone fordomdags så mycket förekommo i de svenska hemmen, och hon förvärfvade sig så småningom en allt större skicklighet och en allt mera adlad smak, hvilken senare icke minst gjorde sig gällande vid anordnandet af mönstren, som hon själf sammanställde eller komponerade. En otrolig mängd sådana hemslöjdalster gick under årens lopp ur hennes flitiga händer, och de pryda ännu i dag på många håll hennes vänners och bekantas hem. Hon var mycket hemmastadd i fiere sorters konstsöm, och många vackra arbeten i denna väg, dels i hvitt och dels i färger, ha af henne utförts. Åtminstone ett af dessa, en synnerligen vacker, större bordduk, blef härom året prisbelönt, jag vill minnas med silfvermedalj, vid landtbruksmötet i Örebro. En specialitet, inom hvilken hon uppnått betydlig både smak, elegans och skicklighet, var ett slags mosaikarbeten — hörnhyllor, konsoler, syskrin m. m. dylikt — af snäckor, stuffer och stenar, äfvensom arbeten, fotografilådor m. m., af pressade, väl konserverade och präktigt sammansatta vilda blommor. Det fanns för öfrigt ingen gren af finare hemgöromål, som hon ej intresserade sig för och med framgång försökte sig på. Under de senare åren, sedan träskärningen kommit så mycket på modet, grep hon sig an äfven med denna konstslöjd, köpte sig sågar och hyfvelbänk och utförde en mängd arbeten af olika slag samt förvärfvade sig äfven här, både inom den s. k. fornnordiska och s k. naturstilen, en synnerligen beaktansvärd skicklighet. Särskildt må nämnas många af henne utförda större och mindre arbeten med blomsteroch rank-motiv, äfven dessa utförda efter mönster, som hon själf sammanställt. Äfven för sådana arbeten erhöll hon vid flere tillfällen pris.
Hvad åter den ifrågaställda öfver»flyttningen af postföringen på de gästgifveri-skjutsskyldige beträffar, så förekom»rner deremot: att en så beskaffad öfverflyttning på de gästgifveri-skjutsskyldige »af det posthemmans-innehafvarne nu åliggande besvär svårligen torde kunna »rättsenligt ega runi. med mindre de förra dertill lemna sitt samtycke, äfven»som, efter all anledning, flera af de sednare skulle, på ofvan uppgifna skäl, »deremot protestera; att de gästgifveri-skjutsskyldige, som icke äro pligtige att »längre än 4 timmar vänta på till viss tid tingad skjuts, måste, derest post»föringen komme att af dem besörjas, dels särskildt tillförbindas att äfven der»utöfver afvakta posternes ankomst, dels anses berättigade till vanliga väntnings»penningar, som nu ej tillkomma posthemmans-innehafvarne, hvilka vid sina »gårdar invänta posterne; hvarförutan det kan inträffa, att, vid extra posters an»komst till gästgifvaregård, det hästantal, som derstädes skall vid anfordran till»handahållas, redan vore utgånget, hvarigenom hinder och uppehåll i postens 12 Allm. liesv.- och Ekon-Vtsk. Betänk., AT:o 91.
Vid meddelandet af förestående uppgifter har tillika lemnats den upplysning, att emedan oförpassade, lastade och olastade, fartygs antal och lästetal icke finnas upptagne i härvarande Tullkammares handlingar för år 1853, ankomne och afgångne fartygs antal nämnde år synes mindre, än som i verkligheten varit förhållandet. Emedlertid visa berörde uppgifter en, särdeles de tvänne sista åren, tilltagande sjöfart såväl på inrikes orter som Norrige och äfven andra utrikes orter. Då Nyköping är den naturliga debouchén för större delen af Länets rika tillgångar och stadens belägenhet erbjuder tillfällen till en utvidgad fabriksröreise, hvartill jemväl får räknas det nu åter upptagna betydliga faktoriet, förefinnas grundade anledningar till den förhoppning att, derest lättade kommunikationer kunna åstadkommas, en ganska liflig och vidsträckt rörelse i staden hastigt skall utveckla sig. Afven tulluppbörden under ifrågavarande 5 år ådagalägger en ökad handelsrörelse. — Mera anmärkningsvärdt förekommer dock förhållandet i afseende å utförseln af spanmål, som utgjorde: år 1851 160 Ms Tunnor. » 1852 911 » » 1853 4,269 » » 1854 Denna betydliga tillväxt i spanmålsutförseln kan icke ensamt härleda sig från en ökad tillgång på spanmål, utan måste företrädesvis tillskrifvas den omständighet, att ägare till större egendomar, som förut till andre orter afyttrat sine förråder, de sednare åren funnit en förmånligare afsättning i Nyköping. Fabriker. I staden funnos nästlidne år 20 st. fabriker, deraf 3 för tillverkning af kläde och korderoy. Dessa sednare sysselsatte tillsammans 158 personer och deras tillverkningsvärde utgjorde 182,263 R:dr, derför ägarne i bevillning erlagt 151 R:dr, allt Banko. De till det gamla messingsbruket hörande betydliga inrätt ningar, hufvudsakligen afsedda till jernproduktion och machin-byggnad, hvilka af den anledning, förra berättelsen omförmäler, öfver 10 år stått obegagnade, hafva nu, sedan de öfvergått till enskild person, mot slutet af 1855 åter blifvit upptagne.
Illslr. cl9 iXov. fl, '/ ?. »K XO_^d kl.^:^ /Vc?e//gcc Ä-a^ i att/ec/n/ttA cr/' ckt^/cr7/rAa «r<^ /l/?(e/v LitSttt/n", ?'«/ /,r??6l'c//'c??/c/e /'/vvc/ttg^ cr/r/ttAv/e 6/vc?/c//ccg v/o/-ö//c///>,gc/,-/ g//- ne/ ^,/oe/»/co//lc^ ^>7o/t cc /c//»wcc/cV7 c/e/? c) ^Vorvz-c^e/' /öl/ /. Völllorne, Xclle oell Völ kore! ige, Xrevörclige, Vörcligs oel, Völlörele, ^reliorne, k"öi slänelige oell Völ-ikloele, lleelervörcle oell Ileellige 6o3e Herror oell 8venske Män! lili skrifvelse of elen sisllielne Oeloker lefven 3, Oocle Herror oek 8venske klon, jemle lionislöllning oin ele förslog lill öneliungor i Ilegeringsformen oell lliksöogsorelnillgen, livilko 3og reelon, erliigl iXäeligl 8vor ä llikssolen cleo i<) i sonlino mänoel, kifollil, viclrne i unclerelönigllel onniöll, oll, eller förelloicl ^rolniog of öfrige, viel nöslforutgöngiie Ilikselog, lros Lonslilutions-Olskollel vöeklo oell lill ofgöronels viel innevoronele
Lätt skjuter lättsinnets frö upp, och dess skörd är bekymmer. Likväl visste ingen någon skuld med sig. Man hade ju bara pratat lielt oskyldigt. (Inom den utsatta tiden för En dag trädde fru Ebba von S., blek som ett lik, in i sin mans rum. » För Guds skull, barn! Hvad har händt? » Tigande, med de blodlösa läpparne fast sammanpressade, räckte hon honom ett tillskrynkladt bref. Han läste det och trodde ej sina ögnn. Det var ett bref från hans älskvärda och alls ej excentriska svärmor, som förmanade sin dotter att ej af falsk hederskänsla för sin trolöse mans skull utsätta sig för människors hån, utan i stället komma hem till modern, tills skilsmessa åstadkommits. Slottskommendantens förhållande till häradshöfdingens vackra fru vore en visa i hela staden, o. s. v. » Det är det vanvettigaste, det nedrigaste förtal, som onda tungor någonsin uppfunnit! » framgnisslade hennes man mellan tänderna. Han misstog sig. De rörliga tungorna hade ej varit » onda ». Det hade endast varit » oskyldigt prat ». » Hela världen säger det. » Så öfvertygande det låter. Så matt individens vittnesmål förefaller däremot, så matt, att den bättre underrättade börjar tvifla på sitt eget omdöme. — Slottskommendanten, som aldrig ens med en tanke varit sin hustru otrogen, måste timtal tala och försvara sig, innan han kunde öfvertyga henne, att till och med » hela världen » ibland misstager sig. En resultatlös och otillfredsställande förklaring följde mellan slottskommendanten och häradshöfdingen. Hur hade det grundlösa pratet uppstått? Ingen visste det. Häradshöfdingens hustrus uppträdande hade aldrig öfverskridit gränserna för konvenansens fordringar, och aldrig hade mellan henne och hennes man rest sig skuggorna af någon skiljaktighet. Häradshöfdingen flyttade till annan ort. Men det gick med honom som med mannen i sagan om den elaka tomten; det ofattbara spöket af detta » on dit » följde troget med.
För milt begrepp är det alldeles tydligt och klart att den belt enkelt inskränker sig till en beräkning, å ena sidan, af statsverkets behof och, å den andra, af för banden varande tillgångar för att derigenom utröna huru stort tillskott, som för behofvens fyllande kan erfordras. De för handen varande tillgångarne bestå just af rikets ordinarie inkomster; och emedan dessa utgöras pä grund och till följd af gällande lagar och författningar, som med statsregleringen icke hafva det ringaste sammanhang, så ligger också frågan 0111 ändring af dessa lagar och författningar hell och hållet utom stalsregleringens område. Endast inkomsternes belopp ligger derinom och della belopp beror del alltså allena på R. St. att vid riksstalens uppgörande bestämma, hvilket uppenbarligen icke är något annat än en i ziffran uppställd tillämpning af de författningar, hvarefter inkomslerne skola utgå. Låter nu sanningen häraf sig icke bestrida, så ligger det också för öppen dager, att det exempel, som blifvit hemtadt från kriminallagstiftningen och dess inverkan, genom böteshestämmelserne, på statens reglerande, är fullkomligen riktigt, och alt således de beslut R. St. lill upphäfvande eller förändring af de ifrågaställde beskattningslagarne fatta, såsom beroende på Konungens sanktion, lika litet kunna, såsom Grin påstår, i och genom sig sjelfva ingå i statsregleringen, som detta kan bli händelsen med de bötesbestämmelser, som den föreslagne nya kriminallagen innehåller. Först sedan de nya lagarne kommit lill stånd och gått i verkställighet, inträder den lidepunkt dä beräkning skall ske, hvad inflytande de kunna medföra (tå Statens inkomster, och om i det fallet 2 Stånd stadna emot 2, är tvisten af beskaffenhet att ovilkorligen böra genom votering i förstärkt SlatsUlsk. afgöras. Härmed är, som jag tror, Gr. Lagerbjelkes försvar för SlatsUtskis förfarande tillräckligen vederlagdt, och jag åberopar i öfrigt hvad Hr von Hartmansdorff i detta ämne vidare anfört.
Öfriga Konsistor» ärenden, såsom ombuds förordnanden, missivers utfärdande, handlingars remitterande till kommunikation, kyrkokassa-revisioners och ekonomiska besigtningars granskning, arfvodens och löners uträkning och reqvisilioner m. m., handlägges en, två eller tre gånger hvarje vecka ensamt af Ordföranden och vederbörande Notarie, med biträde af en eller högst 2:ne ledamöter, elter tur och öfverenskommelse. Vid dessa sednare sammanträden föres intet protokoll, endast en kopiebok öfver utgående skrifvelser, hvilka sednare underskrifvas ensamt af Ordföranden och Sekreteraren eller Kamererare!).” ”2:o. Konsistorii-expeditionen utgöres af 2:ne medlemmar, af hvilka den ene, kallad Konsistorii-sekreterare, företrädesvis före dia rict och protokollet samt uppsatte alla utlåtanden och ansvare för alla expeditioner, hvilka ej tillhöra Kamereraren. Den andre, kallad Konsistorii-kamererare, biträde lör ekonomimålen vid uppsättningen af protokollet samt uppsälte alla utlåtanden, rörande sistnämnda mål jemte dithörande expeditioner. Såsom ekonomimål må anses granskning af lönereqvisilioner åt elemenia! läroverken och pedagogien^, uträkning af vikarie och andra arfvode» för desamma, all befattning m-d aflöning och arfvoden af statsmedel åt folkskolorna, Folkskole-inspektörerne och seminarierna, granskning a Prost,irnes revisioner öfver kyrkooch vinkassorna samt al ekonomiska hesigtningar o. s. v. Dessutom åligge Kamereraren att föra de räkenskaper, som åligga Konsistorium, vidare att besörja reparationer å stiftsstadens elementarläroverks byggnader samt slutligen alt, der icke såsom i Lund och kanske älven i Upsala ln lydliga hinder mola, förvalta domkyrkans inkomster och å densamma besörja mindre reparationer; större domkyrkoreparationer och n\byggnader låte Konsistorium verkställa genom särskildt dertill utsedd lämplig person, lie genom sistnämnde anordning ölverflödiga blifna dom - Santmans. Statsoch Lag-Utskottets Betänkande N:o 35.
Framgång » blef nu hastig och allmän, trots de lidelsefulla röster, som höjdes deremot » Ja väl, det blef den första afgörande segern för Wagner, men de » lidelsefulla stämmorna » voro fortfarande mycket kraftiga — de hafva ju ännu ej tystnat — och ännu länge fick Liszt så godt som ensam hålla stånd mot den skara af motståndare, hvilka med alla brukbara vapen sökte undanrycka det förhatliga nya den tumsbredd mark det vunnit Ännuunder år måste den, som ville hora Wagner, vallfärda till Weimar, men med ofbrsvagad kraftoch öfvertygelsens orubbliga mod fortfor Liszt att kämpa. Och så småningom växte den ringa flocken af hänförda anhängare, som från början slutit sig kring honom, växte till skaror, som slutligen skulle göra den lilla tumsbredden mark till ett vidsträckt område, der den nya konsten hade god plats att i lugn utveckla sig. Och hur den gjorde det, sedan Wagner sjelf återkommit, huru han sjelf förde den vidare först i München, sedan i det egna konsttemplet i Bayreuth, samt huru den nu dagligen mer och mer tar herraväldet på skådebanan öfver hela den bildade verlden, detta veta alla, och det hjelper ej, äfven om motståndarne fortfarande söka häfda, att rörelsen är på återgång samt förlorat sin betydelse. Här som öfver allt är det fakta, som tala, och dessa säga det motsatta. Men att så kunnat ske, och detta på mindre än fyra decennier, dertill har Liszts både arbete och inflytande varit en af de mäktigaste häfstängerna, kanske väl så mycket som Wagner sjelf. Afven sedan framgången tagit vid, stod Liszt fortfarande såsom » der Altmeister », till hvars ord alla obe-tingadt lyssnade, såsom den vältalige tolken, hvilken upplyste, förtydligade och mången gång försonade, troget vid Wagners sida, och efter hans död var det Liszt, som ensam utgjorde den stora rörelsens medelpunkt.
Det är labben (Lestris parasitica L.), af de norska fångstmännen känd under namnet tjufjo, härledt af fogelns läte i-o i-o och dess oförskämda tjufnatur. Då tjufjon ser en kryckja eller stormås flyga bort med en räka, en fisk eller en späckbit, anfaller han genast. Han flyger dervid ytterligt snabbt af och an omkring sitt offer och hugger det med näbben, ända tills den angripna fogeln antingen släpper sin fångst, som då genast uppsnappas af tjufjon, eller ock slår sig ned på vattenytan, der han är skyddad mot anfall. Dessutom förtär tjufjon ägg af andra foglar, i synnerhet ejdrar och gäss. Om äggen blott några ögonblick lemnas utan skydd i boet, är han genast framme och visar sig härvid så glupsk, att han icke skyr att anfalla bon, hvarur de häckande foglarne blifvit bortskrämda af menniskor, sysselsatta med äggplockning endast några alnar derifrån. Med otrolig färdighet hugger han hål i äggen och uppsuger deras innehåll. Om brådska är på färde, sker detta så hastigt och ur så många ägg efter hvarandra, att han under stundom blir stående orörlig, oförmögen att flyga vidare, innan han åter uppkastat hvad han slukat. Vid hvarje plundring af en ejderholme tager tjufjon sålunda sin andel. Fångstmännen äro, med anledning af detta intrång i deras näring, mycket förbittrade på fogeln och döda den när de kunna. Hvalfångarne kallade den »struntjager», emedan de trodde, att han jagade måsarne för att tvinga dem att afge sina exkrementer, hvilka »struntjägaren» sades spisa som en läckerhet. Labbar. a. Lestris parasitica L. b. Lestris Buffonii Boie c. Lestris pomarina Tem. Tjufjon häckar på låga, kala, ofta vattendränkta uddar och holmar, der han lägger ett eller tvenne ägg på bara marken, oftast utan spår till rede. Äggen äro så lika marken, att de endast med svårighet kunna upptäckas. Hanen håller sig i boets granskap under häckningstiden.
Bet.N:o5b] **ken eller de i Stadgan åberopade Författ”ningarne, finna i citationerne under Texten 'tillräcklig vägledning för iakttagandet af ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, men 'ett ordagrannt upprepande i Stadgan af Lagbestämmelserna och nyssnämnde Förfatlnin”gars innehåll skulle leda till en oformlig ''vidlyftighet, få Utskotten vördsamt tillstyr’’ka, att sistnämnde anmärkning md lern*'nas utan afseende." Vid Stadgans serskilda föreskrifter under nedanstående Artiklar: j. Art. Hvilka bora årstjenst söka och huru de anses, sorn sådant f örsumma, eller ock tjenstlösa personer hysa och ej behörigen uppgifva. 1:0. Att Betjente vid minut-handel, äfvensom Gesäller, samt Fabriquers, Näringars och Handtverkeriers arbetsfolk borde ställas under Lego-Stadgan. ato. Att icke någon arbetsför person, som ej har eget laga försvar, måtte tillåtas bo för sig sjelf, utan hvar och en sådan åläggas att antaga årstjenst, vid äfventyr att vara förfallen till arbete å Corrections-Inrätining. 3:o. Att lättjefulle och för oordentligt lefnadssätt böjde personer, som låta mantalsskrifva sig hos Hemmansegare, utan att ho» Zflgsami Allm. Htsr.i lOec. Ulsk.Bet. Nto 5<|. 11 dem hafvn hemvist, arbete och kost, bords med böter beläggas. 4:0. A ti så kalladt löst folk, som är arbetsfört, borde åläggas vid det i i5 §. af Värfnings-Stadgan föreskrifna ansvar, att skaffa »ig årstjenst i stället att de nu, under sken ali vara mantalsskrifne, i sjelfva verket äro inhyseahjon. 5:o.