Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att räntan för lån å viss, ej längre än sex månaders förfallotid, skall vara fri; dock att högre än laga ränta ej må i fast egendom intecknas; Att om högre än laga ränta är förskrifven att utgå tills betalning sker, den högre räntan ändock icke må kunna utdömas för längre tid än till förfallodagen, med mindre fordringsegaren ådagalägger sig hafva å förfallodagen af gäldenären fordrat betalning, om skuldsedeln är af löpande egenskap, samt derjemte, ehvad skuldsedeln är löpande eller endast ställd lill viss man, sednast inom en månad från förfallodagen, gälden i laga ordning utsöker; Att laga ränta är sex för hundra om året och skall utgå i alla de fall, som 9 Kap. 8 § Handels-Balken omförmäler; Att gäldenär, som icke å förfallotid erlägger utfäst ränta, skall å den förfallna räntan utgifva laga ränta, utom i det fall, att skulden är grundad på löpande förskrifning; i hvilket fall ränta på ränta ej må beräknas förr, än från och med den dag, då gäldenären bevisligen blifvit affordrad den förfallna räntan; Att ränta, som förskottsvis afdrages på skuld, hvarå endast laga ränta får tagas, ej må uppgå till högre belopp, än som, med beräkning af ränta å förskottsräntan, motsvaras af den, enligt lag, vid förfallotid upplupna ränta; Att allt straff för ocker förfaller; Att, med undantag för de fall, vexellagen bestämmer, bysättningsrätten upphäfves; samt Alt så väl Riksbanken, som enskilde och filialbanker må, i den ordning, som för ändring af deras reglementen finnes bestämd, kunna komma i åtnjutande af den sålunda medgifna räntefrihet, och alt bankerne skola vara förpligtade att, så ofta ändring i räntefoten vidtages, genast, och, äfven derförutan,- minst en gång i hvar månad så väl genom Postoch Inrikes Tidningar, som genom någon tidning i den stad, hvarest banken är belägen, kungöra bankens så val uppsom utlånings-ränla samt diskonto. 15 Undertecknade, Nordström och Mannerskantz hafva afgifvit, härvid underdånigst fogade, särskilda meningar.
Denna redakt:n är äfven bibehållen i Utsk:ns förslag, men då uti författnm ingen viss tid är stadgad, hvarinom lösningsanspråken skola väckas, hafva Utskrn nu föreslagit ett så lydande tillägg: ”i hvilket fall sådant, anspråk skall vid domstol anbängiggöras innan laga stånd den utklufna hemmansdelen åkommil, eller, der lagfart ej eger rum, inom natt och år efter det undersökningen blifvit verkställd”. Detta tillägg anser jag behöflig!, emedan det, enl. mitt förmenande, utgör en brist uti 1853 års författn., att ingen preskriptionstid finnes föreskrifven, inom hvilken lösningsrätten skall begagnas. Jag tillstyrker alltså antagandet af delta tillägg, hvaremot jag afstyrker den föreslagna förändringen, rörande borttagandet af det i 1853 års författn. befintliga förbud för lagfart å den hemmansdel, som är olagligen klufven. Gr. Sparre: I anledn. af den siste värde talarens yttrande, rör:de det af Utskm föreslagna tillägg, vill jag fästa upmärksamhet deruppå, att det nu tillagda stadgandet icke förut var uti 1853 års författn. nödvändigt, emedan undersökningen ovilkorligen skulle föregå ansökningen om lägfart och fasta, samt att, sedan lagfart och fasta skett, något lösningsanspråk icke kunde ega rum. När nu Utskm deremot borttagit stadgandet derom, alt undersökning skall föregå fasta, blef det alldeles nödvändigt 13* 196 Den 24 November. att utsätta en tid, inom hvilken lösningsanspråken skulle väckas. Det var blott delta jag ansåg mig böra omnämna. Då nu öfverliiggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på förevande punkt blifvit yrkadt, dels af Gr. Liljencrants, med hvilken flere ledamöter instämt, afslag, dels af Hr von Koch bifall till Utsk:ns förslag, med uteslutande af de i början deraf förekommande orden ”uphäfvande af Kongl.
För att emellertid ej mindre på ett ställe sammanföra de föreskrifter, som angå denna afgift, än ock gifva den för närvarande beviljade afgiftsfriheten en, efter Komiterades förmenande, af det närmaste behofvet påkallad större omfattning, har dels den i § 10 mom. 3 af nu gällande Taxeunderrättelser intagna föreskrift blifvit hit uppflyttad, dels derefter införts ett tillägg rörande de fall, för hvilka befrielse från lastpenningars erläggande antingen redan finnes medgifven, eller synts böra ytterligare medgifvas. En dylik befrielse har sålunda blifvit föreslagen för l:o Fartyg, som, med eller utan destination till Svensk hamn, inkommer och åter afgår i barlast. I § 4 i nu gällande Taxeunderrättelser finnes stadgadt, att för fartyg, som under loppet af ett kalenderår gör flere resor emellan Sverige och utrikesort, lastpenningar skola erläggas för utgåendet allenast första resan och vid förnyadt inkommande endast, när fartyget innehar last samt lossar större eller mindre del af denna. Häraf följer, att för barlastadt fartyg lastpenningar måste erläggas två gånger om året, derest fartyget icke vid årets början befinnes i Svensk hamn, utan under dess lopp dit inkommer och derifrån åter afgår, samt en gång om året, derest fartyget börjar sina ifrågavarande resor för året med att ur Svensk hamn utlöpa. Då lastpenningar väl ej billigtvis böra fordras för fartyg, sorn icke medföra någon last i egentlig mening, utan hvars laddning är intagen endast för att möjliggöra fartygets manövrering, hafva Komiterade sålunda föreslagit, 159 att dylikt fartyg må, utan afseende på destinationsorten, vara från sagda afgift fritt. 2:o Fartyg, som, under resa utrikes orter emellan, anlöper Svensk hamn och der endast aflemnar medförda resande jemnte deras effekter, eller ock endast aflastar gods i annat fartyg för export. För fartyg, som anlöper Svensk hamn endast för att der aflemna medförda resande, lärer, enligt hvad upplyst blifvit, icke heller hittills ifrågavarande afgift erlagts, hvaremellertid, och då icke någon föreskrift härutinnan finnes utfärdad, särskildt stadgande i ämnet synts böra här intagas.
Detta kan ejhjelpas på annat sätt, än jag nu nämnt, och hvilket jag ytterligare utvecklat i en frän trycket utgifven brochure — som ingen iäsi. Det är derföre jag förklarar, att sä länge de bildade i samhället icke förena sig om en mera imposant tidningsredaction, än de som nu träda fram i hufvndstaden, så länge kommer samma 8 II. 32 250 Den 13 Mars f. m. olyckliga förhållande att äga rara, och så länge är det icke eller värdt alt tala om pressens missbruk, ty ingen må väl tro, att vi någonsin här kunna fä några September-lagar, eller att vi kunna tillintetgöra pressen. Frih. Hermelin, Au g. Söderling: Jag har begärt or det i anledn. af ett yttrande af den ledamot, sorn började debatten ang:de Hr Lag'rhjelius förslag. Den värde talaren yttrade, att de grunder, hvarpå Coust.Utsk:s förevar, förslag är ularbetadt, voro fosterländska. Jag får i förväg säga, att oaktadt jag anser det vara oändligen svårt för R. St. och deras Consl.Ulsk. att uttrycka en mera allmänt rådande mening i afseende på vår nationalrepresentations fordringar, anser jag mig likväl hafva funnit elementer dertill i den nu gällande statsförfattningen. Jag är således icke en af dem, som absolut förkasta ståndsprinciperne, utan är öfvertygad derom, att alla förändringar i nationalorganismen böra ske långsamt, och icke brådstörtadt såsom foster af ögonblicket. Jag anser således ståndsprinciperne i vissa delar böra iakttagas vid nationalrepresentationens bildande, således i fråga om bildandet af äldre kammaren. Man har sagt, att Consl.- Otsk. utarbetat sitt förslag på fosterländska grunder, eller i och för det fosterländska intresset, om jag rätt uppfattat framställningen, utan att deremot några väsendtliga erinringar blifvit gjorde; men af föregående lalalare har dock anmärkn. blifvit framställd om det inflytande, som embetsmannacorporationerne genom delta förslag skulle erhålla inom representationen.
:Dr 23an* co, nemligen: för $örfwarö*werfet till lanDö 430,000; för §örfroarö*werfet till fjöf 120,000; fywilFa meDel (3Bårt 9uF'ögälDé*£ontor, från ocf) nteD innewaranDe år, äger att, till en femteDel om året, utbetala; Ijwarförutan, od) Dåfffii, utom De wiD §jerbe äpufwuD*$ite(nö reglering till fptbåFarö för* bättring redan anjjtogne mebel, anfelt oundgängeligt, att beveba till* gäng till en flotte fumma pä en gäng föt ej mindre nuvarande ft> rarö iflånbfättanbe, än äfven uppförande till en början af några npa fprar pä de ftällen, der de fTefla jkeppebrott odj flrandningar tima, SÖ3i uppdragit ät <2Bäte $ullmägttge i fRikögäld&QLontoret, att, för $pr* od) SMbinrättningené upphjelpande, pä billigafte milfor upptaga ett län, tued förefftift, att famina län mä, med den tillgäng för tärn ta od) amortifement&fond, font de ä gjerde *£)ufvud>$iteln anvifade 9,833 Sv.dr 16 fr. ärligen lemna, fednaft inom 20 är efter länetö upptagande blifva till fullo liqutderadt. ©erjkildt håfve ^i, uppå Jtongl. S)laj:té Nådiga fJ3ropofttion, till vatteiKommunicationer od) andra allmänna arbeten, beviljat ett <£ptva Slnjlag af 250,000 3v:dr 93anco, att frän 3vtfégäldé>€ontoret, frän och med innevarande är, utbetalat?
Något resultat måste naturligtvis upstå då 2 Stånd bifallit Utskms förra betänk, oförändradt och R. o. Ad. äfven antagit detsamma, men med ett dertill gjordt tillägg. Fråga kan nu mera endast blifva om nämnde tillägg, hvilket möjligen kan komma alt förfalla; men detta förekommes äfven om R. o. Ad. behagade inbjuda de öfrige Stånden att om det af R. o. Ad. fattade beslutet sig förena. Frih. Palmstjerna: Om R. o. Ad. beslutar en inbjudning till de öfriga Stånden, så kommer saken måhända att lyckas, och då jag i hufvudsaken instämmer med Gr, Mörner, så Den 14 Augusti. 213 år jag belåten, endast beslutet så ordnas att det blefve klart och tydligt hvilka ordalag, sorn i den af Utsk:n föreslagna skrifvelsen skulle begagnas. Orden i Utsk:ns förra betänk. N:o 9 pag. 5 ”inora den preskriptionstid K. M. kan finna lämpligt i nåder bestämma” torde böra utgå, då saken blir bestämd. Gr. Mörner: Jag skulle tro alt meningen blefve fullständig derest skrifvelsen expedierades i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s förut fattade beslut. Skrifvelsen skulle då komma att lyda sålunda: ”dels att Konungen täcktes försäkra de bolag, hvilka redan bildat sig eller framdeles bildas till inbördes försäkring emot den elakartade smiltosamma lungsjukan hos nötkreaturen etc. dels att K. M. täcktes, intill dess sådane bolag hunnit komma lill stånd, i nåder fortfarande vidtaga de åtgärder till förekommande af ifrågavande sjukdoms spridande, som omsländigheterne kunde påkalla”. Uppå härefter framställd propos., vidblef R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut, och beslöts att Medstånden, genom utdrag af prot., skulle vänligen inbjudas, all uti detta beslut sig med R. o. Ad. förena. Ånyo föredrogs Bevilln.Uisk:s d. 12 och 13 dennes på bordet lagda utlåt.
BancoStyrelsen ej nu skall åläggas fullgöra sina förbindelser, är det bättre, att låta Ständerna hafva lika många utredningsmän, och Konungen endast 6. Jag afstyrker dock hela antagandet af denua §. I 4 §. omtalas ett grund-Capital, som alltid skall, utan beräkning af Bankens fasta egendomar och Inventarier, utgöra en Bankens behållning. Här uppstår det besynnerliga förhållande, alt i en Lag be - 246 Den 23 O c t ober f. m. stämmes, hur stort förmögenhets-tillståndet skall vara uti ett penningeverk. Det vore ganska besynnerligt, om Rikets Ständer ej skulle kunna yttra sig, huru de vilja disponera detta Capital. Detta är den första Lag i verlden jag sett bestämma ett visst behåll it Capilalbelopp, för att få drifva rörelse. Jag kan icke begripa, huru detta grundCapital skall kunna blifva qvar i Banken; ty om hela Bancorörelsen upphör, upphör äfven Lånerörelsen, och grundCapitalet måste då angripas, i samma stund villervallan uppstår. Jag afstyrker hela denna §. Hvad 6 §. angår, tror jag den äfven vara öfverflödig, emedan en lag förut finnes derpå, att enskilta Banker få bildas. Denna §. vore således endast ett upprifvande af hvad förut finnes, eller ett förutsättande, alt vår Bank ägde ett uteslutande privilegium. I 7 §. anhåller jag, att orden allmän CivilLag mätte borttagas. Jag tror det vara rättast att säga, att denna Lag äger kraft från den dag utvexlingen börjar. Det faller af sig sjelf, att om vi underställa Lagen Konungens sanction, den då icke kan ändras på annat sätt, än 87 §. RegeringsFormen stadgar. Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet, och att Utskotten ville fästa uppmärksamhet derpå, att det är bättre, att icke nu göra sådana Lagar, sorn denna; emedan de hos Allmänheten skola Den 23 October f. m. 247 uppväcka begrepp, att de lika lätt kunna ändras, sora vi nu sjelfva stiftat dem.
När detta inträffade, begärde modren och dottren hos Banco-Styrelsen, att fä sina tillständiga anparter i länet afskiljda, antingen till qvarstående eller tili inbetalning; men ehuru villig Banco-Styrelsen var, att, för sin del, gifva bifall, ansåg den sig likväl »f i& §. i Intecknings-Lagen hindrad; och. 4 Bavco-JJtskoiteti Betänkande, N:e tS. utställde deras begäran till de andre Creditorernes hörande; icke modrens eller dottrens Creditorer, ty de hade inga; utan de båda sönernes, till hvilka åter modren och dottren icke voro skyldige ett öre. — Vid sammanträdet af desse Creditorer, voro, af den stora mängden, nästan alla nog rättsinniga att finna, det de ej borde vilja åtkomma den egendom, som ej var för deras räkning intecknad; men 3:ne blefvo af sjelfva communicationen hågfällde att försöka sin lycka och de vägrade hvad som rätteligen icke hade bordt dem angå; och följden af detta vägrande är nu, att BancoStyrelsen, med varmt deltagande för Enkan och dottren, och med egen ovilja för orättvisan deraf, måste på Auction äfven försälja Enkans och Dottrens fastigheter, icke för Bankens räkning, ty det behöfdes icke, då betalningen erbjudes, utan för personers räkning, som dock icke hafva, hvarken hos modren eller dottren, någon den ringaste fordran. — Att nu säga, det stiftaren af 1818 års Intecknings-Lag verkligen haft den mening att bjuda en sådan rättsfördelning, det vill icke jag tillåta mig; men ifrån otydligheten af detta lagbud uppstår likväl den förskräckliga fara, att, ej allenast i detta, utan i flera dylika fall, medborgare blifva till liela välfärden förlorade: Bane o-Utskottets Betänkande, N:o i3. 5 oeh att sådant förekomma, har jag trott Värdigt Rikets Ständer; och jag har nu framställt, på en gång, mitt motiv och mitt ändamål.
Det har således förvånat mig, att denna sats framkommit från den sidan, som framför andra påstår sig vara strängt konstitutionell. 24 i Den 21 Mars f. m. Hvad i öfrigt här blifvit ordadt vill jag icke vidare nptags till vederläggning, allrahelst som det redan blifvit tillräckligt besvaradt af Frih. Hamilton och Hr Gripenstedt, med hvilken jag förenar mig och anhåller om bifall till StatsUtsk:s Betänk. Frih. Sprengtporten: Den konstitutionella sidan af denna fråga har redan af de t v än ne talare, hvilka sednast nämndes af den föregide, blifvit så fullständigt utredd, att jag dervid icke har något att tillägga. Hvad som förmått mig att begära ordet har varit för att tillkännagifva mitt eget votum i denna fråga, emedan man ansett den vara ömtålig. Jag röstar för Utsk:s hemställan, derföre att frågan, sådan den der blifvit upfattad, står på en konstitutionell grund. Enl. min åsigt är det nemi. öfverensstämmande med de konstitutionella principerna att åt Arffurstar gifva särskilda appanager. Det är äfven ett af det konstitutionella samhällets stora företräden att kunna gifva Furstar särskilda anslag utan all slags fara af deras oberoende ställning, hvilket deremot icke äger rum i de despotiskt styrda staterna. Huru principen derstädes att göra Furstarne beroende af regenten kan gå, det veta vi mer än väl. Jag vill ieke uprulla taflan och framvisa alla dess mörka sidor. Jag erkänner fullkomligen att emellan den österländska statsmaximen att göra Furstarne beroende och den princip, som Frih. Cederström framhållit, ligger ett himmelsvidt svalg; men de hafva dock utgått ur samma källa, från samma politiska grundsats. Hvad angår sjelfva summans belopp, som jag äfven funnit vidrördt af några talare, ehuru ingen motsatt sig detsamma, så är det min öfvertygelse, att, vid upgörandet af förslaget, all möjlig både grannlagenhet och samvetsgrannhet blifvit iakttagna i afseende på beräkningen.
Det är omoraliskt och neddragande. Det är så mycket här i världen, som går under förskönande rubriker, men som i själfva verket kan återföras till mycket kärfva benämningar. Föräldrar och äldre personer i allmänhet lära barnen att » se, men icke röra ». Men handla de själfva icke mången gång i strid med den grundsats, de anse nödig att inplanta hos de små? Det är ett verkligt karaktärsprof att kunna försaka det, men ej har råd att köpa. Vill man emellertid behålla aktningen för sig sjiilf och andras aktning, måste man kunna bestå profvet och ej af njutningslystnad eller fåfänga låta förleda sig att skaffa sig det quand méme. 1893 Må en hvar akta sig att lefva i förskott så till sågandes, att draga växlar på en oviss framtid. Denna dag är min, men kanske icke morgondagen, och om jag än lefver ett år härefter, kunna mina ekonomiska förhållanden visserligen hafva blifvit förbättrade, men de kunna äfven hafva blifvit sämre. (Slut i nästa n:r.) U r notisboken. Kvinnorna inför kyrkomötet. Kvinnans underdånighet under mannen var i måndags föremål för kyrkomötets lifliga öfverläggning. Handbokskomitén hade föreslagit och kyrkomötets prästerliga afdelning tillstyrkt ett nytt vigselformulär, i hvilket bl. a. inforts Pauli bekanta ord i Efeserbrefvet: » I hustrur våren edra män, likasom Herren, undergifna, ty en man är sin hustrus hufvud, såsom ock Kristus är församlingens hufvud. I män älsken edra hustrur, såsom ock Kristus har älskat församlingen och utgifvit sig själf för henne. » En mycket liflig debatt utspann sig. Ähö- rareplatserna voro fylda af företrädesvis damer, som med ifrigaste deltagande syntes följa meningarnas omväxlande brottningskamp. Striden inleddes af hr Ribbing, som talade å kvinnans vägnar mot detta attentat mot likställigheten inom äktenskapet. Tusende kyrkans allra hängifnaste döttrar uppreste sig emot ett sålunda beskaffadt vigselformulär. Talaren föreslog bibelcitatets utelämnande.
Hans hela väsen förändras, den ansträngda vänskapligheten är uppblåst till ett slags ännu mera ansträngd högdragenhet, och han svarar i enlighet därmed: – Jag tackar Ers Excellens – men skulle ni själf, om jag uppmanade er därtill, vara hågad att på det sättet tjäna ert fosterland? He? Min mening är nämligen, att denna bytestraktat icke är till fördel för Danmark. För öfrigt har H. M:t konungen uttryckligen önskat, att jag skall taga plats i generalitetet – och för en Rantzau är det en helig plikt att ställa sitt bröst i brèchen, när hans konung behöfver honom. – Vi ha tydligen – svarar Bernstorff saktmodigt – en mycket olika uppfattning af begreppet plikt. Min är säkert icke mindre djupt rotad än er – och de kunna aldrig förenas. Det är därför ändamålslöst att fortsätta detta samtal. – Som Ers Excellens behagar. – Rantzau gör en vårdslös reverens. – Jag skall hädanefter icke ofta taga Ers Excellens dyrbara tid i anspråk. När han försvunnit, knäpper Bernstorff sina händer samman, lyfter sin blick mot höjden och fortsätter sin afbrutna bön för sin kung och sitt land. Solen står ännu blossande öfver parkens kronor, och trädgården badar i det brännheta eftermiddagsljuset, men de klippta träden kasta långa, pyramidaliska skuggor öfver gräsmattorna, och buxbomshäckarna tyckas speglade i breda, blå schatteringar på gångarnas hvita sand. På terrassen utanför slottet sitter kung Kristian, hopsjunken i en bekväm bergère, och ser själsfrånvarande ut öfver trädgården, där Gourmand ogeneradt trafvar rundt öfver rabatterna, och där damer och kavaljerer, efter slutad omklädning, i väntan på taffeln, sirligt sväfva och trippa mellan boskéerna. Bland damerna är också drottningen, som själfsvåldigt hänger vid Struensees arm, och allt emellanåt böjer sig fram högst obesväradt för att se honom in i ögonen.
Lån för de genom Brandskada lidande Innevånarne uti Städerne Norrköping och Borås Till Lån åt Trollhätte Canal Bolag Till Lån åt staden Ystad för Hamnbyggnaden derstädes Till Lån åt Upsala Academi Hvarförutan ännu ytterligare uppstått fråga om fortsatt anvisande af en lika stor årlig sura - 490.000 75.000 300.000 120.000 20.000 50.000 94 Stat s-TJ tskottets Betan kan den. ma, som vid sednaste Riksdag bestämdes till Kongl. Maj:ts Dis-. Position för Sfrqmrensningar , ' ’ ’ "Och utföres detta ämne ej ?ig utlåtit, Iik Summa af 3,2o5,ooo> tillika med de af Rikets Ständer redan till utbetalning för Götha Canal arbete detta år beviljade, men till ersättning af Bankens vinst nästkommande år anvisade 100,000 sorn högst kunde komma att af Rikets Ständer nu för särskildte utomordentlige ändamål anvisas; Och då Bankens behållna vinster under näst härefter följande fem år kunna enligt deröfver upprättad och Utskottens Betänkande N:o 20 bifogad Calcul beräknas i rundt tal till 1,096000 Utskotten i eller tillsammans 3,3o5,ooo Återstå endast 2,209,000 S t a t s-U t sk ot te t s Betänka litlen. C)5 hvilka genom lån på det sätt Rikets Ständer fastställa, kunna behöfva att anskaffas.
Säledes kommer genom General-Sammandraget af alla Taxerings-Längder öfwer hela Riket att utredas: 1.0 Hem - Den 11 October. 6z iw Hemmans och Stads-jordens uppskattade wärdén ester sina Clasier och grader öfwer hela Riker. 2:0 Hwad Summa Bewillningen hade utgjort, om den blifwit uttaxerad endast efter Skydds-afgift, eller om den twertom endast ester Tariffen N.o 1. utgätt. Z:o Huru högt den behällna inkomsten af cnstild Egendom samt af Embete och Tjenst hwar för sig blifwit ansedd. 4:0 Beloppet af den till betalning fastställda Bewillningen efter Tarifferne N:ris 1. och 2. samt af Embete och Tjenst hwar för sig; hwarförutan General-Sammandraget jcmwäl utwisar de efter 2. Art. erlagde älstillige Bcwillnings. afgifter, tillika med summan af Allmänna Bewillningen efter hwarje Art. serstildt, och efter begge tillhoparäknadt. UxxUii iior ^Lislei, iiikr - 8rAlrli-» äsa iz l-!v« Wördsamt Memorial. 8!bälloff. Borgare-Ständet har under d«n 29 nästledne September till Bcwillnings. Utffottet remitterat ett anförande af Herr Stads-Majo, ren, vice Talmannen Westin, om utsättande af 6§ Den 11 October. af en prisfräga, att wid nästa Riksdag beswaras, angående en förenklad method till Bewill. ningens utgörande.
Att jag för denne fordran fulla pennin» gar eller deras fulla värde redligen utgifvit m. m. Äfvensom att JY. JY, sä vidt mig kunnigt är j å Räntan fulleligen fått tillgodonjuta de af honom qviiterade för oskrifne Bevillnings-afdrag, sä sant mig Gud hjelpe till lif och själ; att denna Edsförpligtelse skall fullgöras af Förmyndaren för sin Myndlings fordran, af TJppbördsmännen för obetalte Kronoutskylder, af Cura torn i annan Concours, med flere i lika predicament; att de uti Edsformulairet förekommande ord, ”att fordran, på sätt de ingifne handlingar utvisa, rigtig är, icke minska utan öka betänklig» heteroe vid Edens form, enär, efter att; först genom ingifne handlingar hafva visat, Lagutskottets EttHnkaniin, qij att man ej sjelf är fordringsegare, man sedan måste framträda och med hand & Bok svärja vid Gud och Hans heliga Evangelium, att af viig fulla penningar eller deras fulla värde derföre redeligen äro utgifne; att den Edgående måste hedyra, att Gäldenären å Räntan fått tillgodonjuta Bevillnings-afdragen, ehuru tillfällen kunna inträffa, då Gäldenären antingen försummat eller ej förmått, att inbetala räntan, i hvilket fall afdrag ej kunnat komma i fråga, äfvensom laglige fordringar finnas af den natur, att ränta icke ens kan komma i beräkning; i följd af hvilket allt Herr Professoren ansett Edsformulairet vid Concourser böra undergå nödig förändring och endast innefatta denna af Herr Professoren föreslagne enklaste förpligtelse: Jag N. N. svär vid etc., att den af mig nu bevakade fordran efter min samvetsgrannaste öfvertygelse rigtig är och icke till tredje mans förfång diktad så sant etc. Och har Herr Prosten Wijkman Conformerat sig med Herr Professor Fröberg.