Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff: Hr Lagerhjelm har nyss nämnt hvad jag förra gången glömde alt anföra, nemi. den förlust, som hvarje enskild man lider, hvilken för riksdagarnes skull måsle vara från sitt hem och sin rörelse. Denna förlust, sammanräknad öfver hela landet, är icke obetydlig och bör läggas till den som jag förut omförmält på statsförvaltningens sida. Man har sagt och trott, att ju oftare Sländerne skulle sammankomma, ju fortare skulle det gå med deras öfverläggningar. 1 det fallet hänvisar jag till våra riksdagar, pä den tid, dä de skulle hållas hvart 3 är. Aldrig hafva vi haft dem så långa, så våldsamma, så olyckliga som den tiden. Se vi till brödrafolket, der de ordinarie sammanträdena ske hvart 3 är, der representanternes antal icke stiger till mer än 100, der enkammarsystemet väl icke är infördt, men der likväl begge kamrarnes öfverläggningar sammanfalla till en gemensam, der med eli ord representationen är i möjligaste måtto enkel, — hurndant är då förhållandet derstädes? Jag gjorde under förliden riksdag d. 20 Juni 1840 f. m. en uträkning i det hänseendet, hvilken jag anhåller få uppläsa: ”Under vår sednast genomlupna riksdagsbana af 30 år, dä jag undantager våra organisationsmölen 1810, och derefter räknar t. o. m. 1840, samt innevar. riksdag till slutet af Sept., så belöpa sig på dessa 30 år 7 riksdagar samt 5 års och 10 månaders riksdag. Detta är precist lika lång tid, som Norrmännen hafva haft storting under 25 år.” Således hafva Norrmännen, med deras enkla representation, med deras treåriga sammankomster, likväl på 25 år användt lika mycket tid på storting, som vi användt på riksdagar under 30 år. Detta bevisar, att man får mer och icke mindre genom de tätare sammankomsterne. Likväl har, såsom jag vill minnas, ett af stortingen blifvit upplöst, innan ärendena voro tilländabragta, hvilket ej hos oss inträffat. Man har å andra sidan sagt, alt ju oftare man kommer tillsammans, ju blidare varder man, om raan än vore af olika mening.
Skrifvelse till R. St:r af d. 25 nästförutgångne Nov, med öfverlemnande af upgjorde förslag till ej mindre lag, angide ordningen och vilkoren för utländsk mans uptagande till Svensk medborgare, än ock Stadga för Konungens RegeringsRätt. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: K. Mits nu föredragna Nåd. Skrifvelse har, som bekant är, upkommit på så sätt att R. Stilvid sista Riksdagen antogo till hvilande tvänne förslag till andrin - 84 Den 7 Mars, gar i Grundlagarne i det ena ang:de naturalisation af utländsk man, det andra ang:de inrättandet af en RegeringsRätt. Dessa båda förslag fordrade jemväl nya civildagar, hvarföre R. St:r ingingo till K. M:t med anhållan det K. M:t täcktes låta utarbeta dessa civillagar och framlägga dem för Rikets nästsammanträdande St:r, d. v. s. vid nu pågående Riksdag. K. M:t anbefallde med anledn. häraf utarbetandet af dessa lagar, och nu hafva de genom denna Skrifvelse blifvit öfverlemnade åt Ständerna. K. M:t har likväl hvarken Sjelf i Sin konselj pröfvat dessa lagar, ej heller har Han deröfver låtit höra Högsta Domstolen, utan de äro utarbetade i JustitieDepart:t och derefter till Ständerna öfverlemnade. Denna Skrifvelse kan således i och för sig icke föranleda annan åtgärd än att läggas till handlingarne; meu då E. St:r för deras del antagit såsom grundlag det föreslagna tillägget till 28 § Reg:sF:n, hvari förutsattes en Stadga ang:de ordningen och vilkoren för utländsk mans uptagande till Svensk medborgare, så är det också nödvändigt att vid innev:de Riksdag en sådan Stadga varder utarbetad och R. St:s pröfning underställd.
"Så då, då", stammade hotelvärden, "se våran länsman..." "Hvad då?" upprepade Jenny sin fråga med en min af komiskt allvar, ty hon började nästan ana hvad det gällde. "Herre Gud i himmelen!" utropade nu den olycklige värden, som genom den öppna dörren hade fri utsigt åt gården, "när man talar om den onde är han inte långt borta, der kommer han nu i egen person!" Och med en rörelse snabbare än vi kunna omtala densamma skyndade han fram till Jenny och hviskade: "Varen lugna, jag skall försöka att arranschera allt till det bästa." Han ilade ut. Nu sågo tanten och vår vackra, käcka hjeltinna något förvånade på hvarandra. "Det måtte vara något löjligt missförstånd i det här", utbrast Jenny och försökte skratta. "Blott vi inte få något att skaffa med den rysliga ryska polisen!" hviskade tant Agatha, "ack barn, barn, nu ser du huru det går till i Finland." "Annu har då ingenting händt, som kunde vara oroväckande", sade Jenny med återvunnen fattning. "Se så, der ha vi dem, var blott lugn, tant lilla, och låt mig föra ordet." Dörren, som värden stängt igen efter sig, uppläts och med bondaktig vigtighet i sina åtbörder, inträdde en herreman med rödblommiga kinder och plirande ögon. Han var iklädd ett slags uniformsrock och på hans mössa, hvilken han icke aftog förr än han gjort några steg inåt rummet, glänste en kokard. Det var länsmannen; han åtföljdes af Pettersson. Den höge funktionären bevärdigade de närvarande fruntimren till en början icke ens med en blick utan aftog långsamt sin mössa och läggande den på ett sidobord, så att den ofvahnämda kokarden var fullt synlig, tilltalade han värden. Han kom härvid att vända damerna ryggen. Troligen ansåg han detta sätt att uppträda fullt enligt med sin tjenstemannavärdighet. "Pettersson", frågade länsmannen i nedlåtande ton, "är här mycket resande i dag?" "Endast några få,", svarade denne, "men annars har det varit mycket besök i år."
Jemte det Utskottet i anledning af detta Grefve Cronhjelms anförande, så vidt det angår dispositionen för den förflutna tiden af Convoymedlen lill Sjö-Expeditioner, åberopar dels hvad förra Betänkandet i 99 $. innehåller och dels hvad Utskottet i näst föregående punkter nu yttrat, får Utskottet tillika, i frågan om upphörandet af Convoy-afgiften, upplysa det Utskottet i detta ämne ifrån Borgare-Ståndet erhållit remiss å en af Herr Halling väckt motion, vid besvarandet hvaraf Utskottet sålunda kommer i tillfälle alt taga i öfvervägande hvad Grefve Cronhjelm i detta hänseende anfört. 3o:o I likhet med hvad Grefve Cronhjelm, O. A.j yttrat vid föredragningen af 31 , har Grefven i afseende på 102 rörande redovis ningssältet för de under Öfver-Intendents-Embetets disposition ställde medel, ansett det af Revisorerne anmälde, i denna §. omnämnde förhållande böra föranleda lill en underdånig skrifvelse, enär efter Grefvens tanka, det Kongl. Stats-Contoret lemnade uppdrag att uppgöra tjenligare räkenskaps-formulaire endast afsåge att bereda likhet emellan de serskilde förvaltande Verkens Bokslut samt Riksbokslulet, men icke all bereda mera enkelhet i redovisningen för de serskilde ulgifterne. Ehuru Utskottet lika med Grefve Cronhjelm finnér, alt del Kongl.
Om man betraktar Sveriges belägenhet och besinnar dess storlek, dess folkfattigdom och den ringa förmögenhet, som är spridd i provinserne, måste man medgifva angelägenheten deraf» att den allmänna förmågan kommer enskilda industrien till hjelp och öppnar tillfälle för densamma att afsätta de producler, hvaraf den ser sig omgifven> men utan förmåga att kunna realisera, 1 brist af transportmedel till afsättningsorterne. Man hav omtalat nyttan eller skadan af de åtgärder» som hittills i detta afseende blifvit vid tagne» och sagt, att meninga me derom äro olika; äfvensom en ledamot omnämnt, att han hört Riksdagsmän från norra orterne förklara, att den fordna förvaltningen af strömrensningsmedlen icke iakttagit hvad den bordt, och sålunda mera skadat än gagnat, men tillagt, att man med den nya Styrelsen hoppades på en bättre sakernes ordning. Jag vill visserligen icke bestrida dessa glada förhoppningar» utan önskar att se dem realiserade; jag får likväl omnämna, att äfven jag hört många personer af trovärdighet säga, att de norra orterne önska» att förvaltningen af de ifrågavarande medlen icke blifvit öfverflyttad från den serskilda Committe^n till den nya Styrelsen. Committeens arbeten, deri jag en tid deltagit, voro hufvudsakligen riktade på 63 tt. i 5* 228 Den 26 F e b r u a r i 1 f. m. de norra provincerne, för att, i samma mon populationen der ökades, bereda medel till en ökad näringsflit. Dä Committeen ur denna synpunkt förnämligast rigtade sina företag norrut, försummade den likväl icke att fästa uppmärksamheten jemväl på andra punkter, såsom Dalarne och Wermland, der åtskillige af Committeen påbörjade företag änlm icke äro fullbordade, men af den allmänna vigt, att de böra fullbordas.
Det fordras ej mera GäldenärenS bifall eller medwetande för att erhälla en sädan säkerhet; han behöfwer blott underrätta dem, som han will hälla betäckte, nägra dagar förrän han lägger in sin ansökning. De söka ock dä med detsamma fä intekning, utan hans uppenbara Den 21 April. 14g medwetande och säledeS utan answar. Lagen godkänner deras handling, den kan följakteli. gen ej wara brottslig. Äfwen den redligaste Gäldenär stall se sin egendom stadna Dom betalning hos nägra fä och de öfrige af hans Borgenärer sakna allt. De preparationer som stola föregä en Cesiions ansökning göra akt den sällan kan hällas hemlig de sista dagarne före desi ingifrvande. Kunskapen derom k, mmcr na» turligtwis till dem, som närmast omgiswa Gäldenären och wistas pä den ort, der ansökningen stall ingifivas. Dista lära ej underläta att anmäla sig om inkokning, och fastighet stall hädanefter aldrig komma att amvändas till betalning af annan än desias fordringar, ehuru de, likasom aflägSnare Borgenärer, endast pä GäldenärenS namn försträckt sina penningar. Man beböfwer ej nämna hwad werkan detta skulle hafwa pä allmänna Crediten. Uppä desia skäl med flere Jnflitiä-Rädet Toren anfört, tillstyrkte Iustitiä-Rädet i underdänigbet, akt den förestagna Lag-Forklaringen, säsom ej förenlig med Lagens mening och ledande till ffadelige fölgder, mätte af Konungen i näder alstäs. Iustitiä-Rädet Ziervogel utlät sig, pä de stäl Iustitiä-Räderne. Torön och Poppius omständligen anfört, äfwen instämma i ena» handa underdäniga utlätande och således ej heller kunna tillstyrka den af Riksens Ständer i detta ämne gjorde underdäniga hemställan, hwik» ken Justitiä-Nädets tanka grundade sig pä den Lihang.
S. D. Vid förnyad föredragning af Conslitutions-Utskotlets den 5 och 9 dennes på bordel lagda memorial N:o 34, i anledning af återremisserna på memorialet N:o 18, medgaf Ridderskapet och Adeln, att de tvänne förslagen till förändring i 4 §; Regerings-Formen må serskildt, såsom af hvarandra oafliängiga, behandlas, men vidhlef i öfrigt sitt förut fattade beslut, samt godkände de föreslagna voterings-propositionerna. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 5 och 9 dennes på bordet lagde memorial N:o 35, i anledning af t\å Stånds återremisser på memorialet N:o 20, och sedan, genom Protocolls-utdrag från Högvördiga Pres.te-Ståndet, underrättelse erhållits, att nämnde Stånd, med frånträdande af den redaction, som det föreslagit till ändring af senare perioden i 34 <§.
Under förmiddagens plenum hafva tvänne motioner i jernvägsfrågan blifvit väckte, och det är troligt, eller åtminstone möjligt, att ännu flere motioner i samma fråga komma att under veckans lopp ytterligare inlemnas. Jag skulle tro att lämpligaste sättet för detta ärendes behandling vore det, att frågan i sin helhet på en gäng företoges, i st. f. att nu serskild discussion vid hvarje ny motion upstår, hvarföre jag tager mig friheten att vördsamt föreslå, det de i förmiddagens plenum väckte motioner rör:de anläggande af jernvägar måtte upföras främst på förcdragmslistan i det plenum, som först i nästa vecka inträffar. Uppå i anledn. häraf framstäld propos. beslöts, att nied föredragningen af de 2:ne motioner rör:de jernvägsanlägguingar, som 172 Den 28 December e. m. i dag blifvit väckta, skulle anstå till det plenum, som inträffar först i nästa vecka, samt att de då borde upföras främst å föredragna-listan. Hr Ehrenborg, Richard, anförde dels muntligen, dels skriftligen: Enär vid innevande Riksdag, Statens *j,e4el lill högst betydliga belopp lagas i rättmätigt anspråk till sådane ändamål, för hvilka hela nationen bör hysa ett gemensamt intresse, så kunde det möjligen finnas anledning, alt misströsta om R. St:rs bifall till ett förslag om allmänt understöd, hvilket väckes af enskild motionär och till en särskild orts fördel; särdeles då, i K. M:s till Ständerna afgifna nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof, denna sak icke finnes framställd eller förordad. Men då, till följd af tillfälliga omständigheter, någon und. framställning i ämnet icke hunnit att före Riksdagens början till K. M. ingifvas, och då den vidsträckta ort, hvars behof jag erhållit updrag att uttala, icke tillförene af Staten upburit något understöd; samt då, enl. hvad nedan skall visas, genom detta förslags bifallande en ej obetydlig vinst bör tillskyndas det stora hela landet intresserande företag, åt hvilket R. St. vid sistförflutne
Rätta dig därefter, så står jag dig bi. Du är den enda kvinna, som jag kan lida, förutom Ebba Sparre ... Men vi skulle utgrunda din härkomst ... 1626? Det var under salig konungens polska krig i Liffland. Din moder måste ha varit därifrån, men din fader svensk eller finne, eftersom denna liffländskan kommit öfver till Finland. Vidare: din fader måste ha varit en krigare, ty det är endast i krig man lär sig en sådan grymhet mot kvinnor. Och sedan: din fader måste ha varit en man af hög börd, ty det finns intet skäl för en person af låg härkomst att hålla sig dold efter en så alarmerande tilldragelse som den med din mor. Han måste ju fått kunskap därom, såframt han lefde. Jag är viss, att han var död, inföll Hagar, som upprörd, men tårlös följde gången af dessa gissningar. Drottningens första, häftigt yttrade anspråk att vara Jupiters enda rättmätiga skyddsling väckte i Hagars bröst en hemlig protest. Hvad fråga stjärnorna efter kojor eller konungaborgar? Det är inte troligt, att din fader var död, fortfor Kristina i sin kalla beräkning af möjligheterna. Han skulle då varit nyligen död; din mor skulle ha burit sorgdräkt och inte begifvit sig vintertid ensam ut i ett främmande land. Det är troligare, att hon varit förskjuten, nesligt förrådd af den, som bort vara hennes beskyddare, men som haft sina skäl att öfvergifva henne. Det faller mig för, som skulle allt tyda på, att din fader varit en officer, som bedragit sin hustru ... eller sin älskarinna. Därpå hänger till sistone allt. Nådig fröken ... jag beder ... ej mer! Jo, här är fråga om heder och namn. Du säger, att inga efterforskningar blifvit anställda, förutom tacksägelsen i kyrkan efter den döda. Slik uraktlåtenhet kommer mig mäkta underlig för. Där måste dock finnas i grannskapet de, som sett din mor vandra på landsvägen och som härbergerat henne nästföregående natt. Hvarför hafva dessa så platt förtegat hvarifrån hon kommit och hvad hon tilläfventyrs sagt? Hafva de varit medskyldige i ett brott och mutade att det förtiga?
Björnstjerna att det vore obilligt, om en jord egare, som finge afstå någon del af sin jord, derföre endast erhölle ersättning beräknad med afseende å det gagn, som honom bereddes, då deremot en annan jordegare möjligen hade lika mycket gagn af jernbanan, men icke behöfde afstå någon jord. För min del kan jag icke inse att det är statens skyl dighet att tillse att ingen på en dylik anläggning vinner mera än den andra. Vore det så, då kunde sannerligen inga stora företag verkställas af staten. Ingen bör blifva lidande oell staten åligger endast att rundeligen betala alla för deras uppoffringar, men det kan icke hjelpas att ju den ene vinner mer än den andre. För att nämna ett exempel huru det föreslagna stadgandet skulle tillämpas, vill jag åberopa förhållandet med den tilllämnade strandgatan här i hufvudstaden till Djurgården. De tomter, som ligga utmed de qvarter nämnda gata komme att genomstryka, hafva för närv:de föga värde, men detta kommer säkerligen att stiga ofantligt just genom denna anläggning. Vore det då, frågar jag, billigt, om egarne dessutom skulle bekomma ersättning för den jord, de afstå, utan att man beräknade det oerhördt stegrade värdet. I likhet med Gr. Sparre, anser jag särdeles vigtigt att denna punkt bifalles, hvarom jag anhåller att Hr Gr. o Landtm, behagade framställa propos. Gr. Liljencrants: Jag vill endast fästa Gr. Björnstjernas uppmärksamhet derpå, att det heter att endast »synnerlig vinst» får beräknas, äfvensom att det kan vara ganska lyckligt 62 Den 17 Oktober. för en jordegare, om han bor så, att han, utan att afstå någon del af sin jord, kommer i åtnjutande af fördelarne af en jernväg, men att detta icke utgör något skäl hvarföre den, som nödgas afstå en del af sin jord, derför skall erhålla större ersättning än som svarar mot den minskning i värde, hans egendom lider. Hr von Koch:
För öfrigt, och då inleckningssäkerhelen för de utgifna amorteringslånen icke får förminskas, så länge något å dem återstår, följer deraf, att den inteckningssäkerhet, banken innehar, alltid öfverskjuter iåntagarnes skuld till banken och detta i samma mån mera, som tiden för lånens slutbetalning ligger närmare. Med säkerhet kan antagas, att vid en utredning af hypoteksbanken betydligt öfverskott skall vara för handen. I sednare fallet, eller om försäljning af obligationer egt rum för tillfälliga behof, hvartill tillgång icke annorlunda kunnat beredas, bör det åligga banken aLt, så fort ske kan, åter inköpa ett mot det försålda svarande belopp af samma slags obligationer och, om någon ränteliqvid under tiden egt rum, derför godtgöra riksgälds kontoret, eller, om sådant återköp icke kan ske inom tid, som efter aftal mellan riksgälds-kontoret och hypoteksbanken bestämmes ocb ej må utsträckas öfver 2 år, till riksgälds kontoret erlägga liqvid efter bestämd kurs för de ännu utelöpande obligationerna; hvarefter banken skulle vara berättigad att i de användas ställe erhålla nya obligationer till motsvarande belopp. I sammanhang härmed skulle ett flera gånger vid riksdagarne väckt förslag om riksbankens befriande från fastighets-lånerörelsen lätteligen kunna bringas till verkställighet. Hypotheksbanken kuude nemligen öfvertaga den i riksbanken till utlåning mot pant af fastigheter på landet nu anvisade fond, 7,500,000 r:dr ruut, och i stället lemna riksbanken sina obligationer, löpande med samma ränta, som för fastighetslånen utgöres. Det är lätt alt inse, huru fördelaktigt detta skulle blifva för riksbanken. Emot de inteckningar i landtfastigheter, som denna nu eger, ocb hvilka i händelse af behof icke utan stor förlust kunna realiseras, korinne banken i besittning af obligationer, hvilka när som helst kunde afyttras och förvandlas lill klingande valuta. Derjemte och i den mån de vid bankens lånealdelning anställde tjenstemän komme alt afgå, skulle för riksbanken besparas de betydliga kostnader, sorn med förvaltningen af ifrågavarande lånefond nu äro förenade.
– «Af hjertat välkommen, min general, – yttrade frun, med belefvad glädtighet – fastän ni måste ursäkta min uppriktighet, att ni varit det ändå mer för mig, i er älskvärda friherrinnas sällskap.» – «Min hustru vet att värdera er godhet, känner sig smickrad af ert omdöme och sänder er tusen hjertliga hälsningar, min nådiga,» svarade Pechlin och förde hennes hand till sina läppar. Derefter omfamnade de begge vännerna hvarandra, och generalen kysste den lilla flickan i pannan samt klappade gossen under hakan. På hälsningarna följde thé och under théet skämtsamma samtal i likgiltiga ämnen. Sedan thé var drucket, tog värdinnan sina begge barn vid handen och aflägsnade sig. Curt tillsade, att ingen fick släppas in i hans rum och att han vore utgången i staden, derest någon frågade efter honom. Generalens vagn kördes in i ett skjul på gården. – «Din återkomst innan riksdagens slut bådar intet godt: är det hofvet eller Hattarna, som nu äro allrådande? – «Begge gemensamt – tills vidare. Lyckligtvis gifves ingen evig fred; således ej heller mellan dessa, och sedermera få vi talas vid ännu en gång.» – «När Fersen blef landtmarskalk, såg jag genast hvad klockan var slagen. Han och hans vänner uttömde sin smula frihetskärlek på förrädaren Brahe och hans medbrottslige 1756. Hattarnas kraftyttring då får kanske till och med mest skrifvas på den sluge och slutne gubbens i Bergskollegiet, Gyllenborgs, räkning. Detta partis tjenster mot friheten och riket efter hans död äro lätt räknade.» – «Och nu sednast, då de godkänt hofvets och embetsverkens förfarande, i stället att eftertryckligt bestraffa det, och kört bort de sjelfständiga rådsherrarne, i stället att resa dem en ärestod, hafva de gifvit regeringssättet ett sår, som vi få mycket att beställa, om det skall kunna hindras att blifva dödligt.» – «Du måste förtälja mig allt det der i ett sammanhang.
Fru Ahlholm vinkade henne till sig. Ser du nu herrarna sitta redan omkring toddybordet, och inte lära de bege sig därifrån i hast. Hvad var det jag sade nyss? Du skulle bara ha trott mig. Fanny smålog tvunget. Detta skulle naturligtvis föreställa skämt, man måste väl då småle. Och på det sättet slapp man åtminstone att svara. Hon ämnade draga sig åt sidan, men fru Ahlholm höll henne tillbaka. Sitt här. Gå inte bort. Hvarför skulle inte ungdomen ibland kunna sitta med de gamla, synnerligast då andra unga ej finnas till hands. Där måste Fanny sedan sitta och höra på deras prat. Naturligtvis hade hon bort deltaga i samtalet, men, oaktadt alla ansträngningar, kunde hon ej hitta på någonting att säga. För öfrigt var det omöjligt att länge orka följa med deras prat. Hon försjönk småningom i sina egna tankar. Hon hade engång träffat doktor Broberg på skrinnskobanan. De hade blifvit presenterade för hvarandra och skrunnit tillsammans en stund. Då hade Fanny känt sig friare och gladare än någonsin förr. Också efteråt hade hon gärna erinrat sig detta ögonblick. Men nu, härefter ? O, om hon blott kunde glömma alt, begrafva sig i sina böcker och icke bry sig om någonting annat. Den kvällen samtalade hon icke vidare med doktor Broberg. Men då gästerna begåfvo sig bort, uppmanade fadern denne att besöka huset och bekräftade uppmaningen med en förstulen blinkning. Fanny stod där bredvid, hörde och uppfattade alt, fastän hon icke lyfte sin blick från golfvet. Inom sig beslöt hon ställa så till, att doktor Broberg aldrig mera skulle träffa henne, ej ens på gatan hon skulle nog kunna undvika alla tillfälliga möten. Knappast hade en vecka gått, förrän Penttinen berättade att han ånyo bjudit doktor Broberg till dem. Denne kom dock ej, utan föregaf hinder. Fanny begrep nog den egentliga orsaken härtill och bönföll hos fadern att han icke någonsin mera skulle förnya inbjudningen. Jag kommer inte in, pappa, då här äro ungherrar, jag kommer bestämdt icke in. Jag skäms så förfärligt, när pappa alltid talar på det där sättet. Kantänka nu! Jag skulle kanske inte få skaffa man åt min dotter. Jag bryr mig inte om man. Jag gifter mig aldrig. I det fallet gifter jag bort dig med våld. Du skulle kantänka inte gifta dig! Alt skall man höra.
Då protokolls-sekreteraren Heurlin tillförene fått under den tid, han bestrid t sekreterare-befattningen hos bemälde kommitté, uppbära arfvode, svarande emot hvad han, i följd af nämnde tjenstgöring, måst afsin protokollssekieterarelön afstå, samt detta förhållande blifvit af Rikets Ständer, enligt hva l deras underdåniga skrifvelse den 26 Mars 1845, N:o i3g, utvisar, lemnadl utan anmärkning, hemställer Utskottet, Vilt till 11. 51 Vret 1817 acil 1848. I A[d. 2 'land. 3 IS Stat*-Utskottets Utlåtande, P/:e 157. alt jemväl nu förevarande lika beskaffade löne-ersättning, 4oo rrdiv må genom beloppets afförande å slalsvei ks-inkoinsternas öfverskott varda godtgjord. 5:o Till ledamoten i kyrkolags-kommillén professor en doktor Thomander, reseoch traktaments-kostnads ersättning, enligt bögstberörde Kongl., bref af den 2y September f 843, 117 r:dr. Enär för bestridande af utgifter utaf förenämnde beskaffenhet serskilda medel icke blifvit anvisade, får Ulskotlet hemställa alt, r öfverensstämmelse med hvad uti dylika fall tillförene egt rum, omförmälde 117 r:dr må i liqviden med Hiksgälds-kon tore t & merberörde öfverskott afföras. Stockholm den 28 April 184&. STOCKHOLM, f. (i. Jtehullzes ti o U l r ) cl* c f 1 , Isis. Stats-Utsk:s Utlåtande, Avo 158. i JV? 158. Ank. till Exp.-Utsk. den 29 April, kl. half G e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl.