Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Frih. Manderström, Statsråden Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna, M almsten. Vidare anmälde Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern i underdånighet Styrelsens öfver fängelser och arbets-inrättningar i Riket underdåniga skrifvelse den 30 nästlidne Augusti, deruti anföres, att sedan den fabriksbyggnad, om hvars uppförande vid Landskrona, fästning, i enlighet med de genom nådiga Brefvet den 4 Maj 1858 meddelade föreskrifter, Styrelsen gått i författning, hunnit, fullbordas och tillfälle såmedelst blefve beredt att, enligt det med Grefve Sten Lewenhaupt afslutade kontrakt, derstädes sysselsätta 300 lifstidsfångar, afsedt varit att å nämnde fästnings-fängelse, hvarest vid nästlidne Juli månads slut förvarades 302 lifstidsfångar, skulle komma att inrymmas omkring 450 sådana fångar, hvarigenom, oberäknad! vigten deraf att hafva ett så stort antal lifstidsfångar nyttigt sysselsatte, jemväl skulle vinnas den vigtiga fördel, att det högst olämpliga lifstidsfängelsct i Christianstad skulle kunna indragas, och kostnaden för detsammas administration Statsverket besparas; men som emedlertid, för att kunna sålunda tillöka fångarnes antal å fästnings-fängelset i Landskrona samt bland dem kunna upprätta ordning och disciplin, vore, enligt Styrelsens åsigt, ovilkorligen nödigt att. detta fängelse förses, ej allenast med tillräckligt antal ändamålsenligt inrättade celler för verkställande af disciplinär-bestraffningar och 4 tioriyl. Slujut Nåd. Proposition N:o 2. lil förvarande af sådana fångar, hvilkas opålitliga förhållande gjorde deras afskilja nde från de öfriga fångarna under en längre tid nödvändigt, utan äfven nied en under Fängelse-direktören ställd Bevaknings-befälhafvare och med en i förhållande till den större fångpersonalen nödig tillökning i den inre bevakningen; -— Styrelse!?, — enär de 9 vid fäsfningsfängelset s
Stockholm den 14 April 1851. STOCKHOLM. Östlund & Ånk. till Exp. Utsk. d. 23 April 1851, kl. 6 e. .m Utlåtandei anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 21 öfver gjorda ansökningar om ersättning för mistad inkomst, i följd af de s. k. Smäsedlarnes upphörande. Omförmälde utlåtande N:o 21 innefattade följande framställningar, nemligen: l:o att Bankens nuvarande Kommissarier må, från och med 1851 års början och tills vidare, såsom ersättning för mistad inkomst för granskningen, uppräkningen, korsningen och förseglingen af Bankens sedlar å 16, 12 och 8 sk., samt 14 och 10 sk. kopparmynt, årligen undfå ett belopp af 155 Rdr 37 sk. 10 rst. banko hvardera under åtskilliga vilkor; 2:o att Kommissarierne M. A. Munthe och R. G. Murray må berättigas, den förre från och med den 1 April 1849 och den sednare från och med den 1 Maj samma år, uppbära den sedelskrifnings-ersättning, som enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut tillkommer Bankens Kommissarier under de i samma beslut intagne vilkor och förbehåll; 3:o att Gravören Enegren må, från och med den 1 April 1849, åtnjuta ett ytterligare arfvode af 470 Rdr banko, efter år räknadt, hvarigenom han i lön och arfvoden tillhopa kommer att undfå 1200 Rdr samma mynt årligen; Bih. till R. St.
Men min själ blef tidigt gammal, morgondaggen blef till dimma i lidelsernas hetta, kärleken till en sinnenas lek och en viljornas kamp. Nu är jag trött och längtar till hvila – men på himmelns salighet kan jag icke tro. Och åter hör han en röst, som talar – långt, långt bortifrån: – Dock längtar ditt hjärta i hemlighet efter den kärlek, du icke tror på, och du drömmer om den himmel, som din tanke förnekar Esthers ansikte lyser i mörkret och slocknar Vakthafvande officern reser sig upp, trött af sin sittande ställning, och går fram till fönstergluggen. Arrestanten sofver. (20 Febr. –) I dag är någonting på färde. Fångvaktaren har på morgonen medfört rent linne, och Wolff såg ut som ville han gärna säga någonting, innan han gick bort med kaffebrickan, men löjtnant Holm har alltför vaksamma ögon och öron. En stund efter det Wolff försvunnit, öppnas den järnbeslagna dörren ånyo, och två underofficerare anmäla sig till tjänstgöring hos vakthafvande officern, som reser sig och ger order om, att arrestantens länkar skola lösgöras från väggen. Detta sker, och löjtnanten befaller honom med en vink att följa sig. Han rör sig med svårighet, ty fotbojan besvärar honom och lederna ha stelnat. Utanför fängelset håller en vagn, som han stiger in i. Underofficerarne taga plats på framsätet och officern vid hans sida, en eskort af dragoner omringar kareten, som rullar förbi högvakten och stannar utanför kommendantshuset. Arrestanten föres uppför en trappa in i ett kabinett, där general Hoben mottager honom. Vakter posteras vid alla utgångar. Hjärtat bultar oroligt i Struensees bröst, och han andas flämtande, liksom efter en våldsam fysisk ansträngning. Nu skall han alltså inom kort erfara, hvarför han blifvit fängslad och för hvad brott han skall anklagas. Under fem långa veckor ha hans tankar ideligen irrat omkring i mörker, och för hvar ändlös dag har han känt krafterna sjunka och modet vackla. Isoleringens fruktansvärda moraliska tortyr har medfört en andens afmattning, som gränsar till slapphet. Hvar fantasiens utsväfning har följts af en reaktion, alla förhoppningar ha långsamt vissnat.
M:s propos. i della hänseende, på sätt som Utsk. förra gången föreslog, och anhåller, alt Hr Gr. o. Landtm, läcktes i sinom tid derom framställa propos. Frih. Cederström, Jacob: Redan förra gången StatsUlsk:s betänk. i delta ämne förevar, tillstyrkte jag fyllande af ifrågavar. behötliga läkareantal, och jag yrkar derföre nu afslag på denna SlalsUtsk:s hemställan, så mycket mera som denna hemställan står i strid med den öfvertygelse Utsk. ansett sig böra vidblifva, ehuru Utsk. gifvit vika för de anmärknrr, som inom RiksSlm blifvit gjorda. Om dessa anmärkntr, såsom vederbort, hade blifvit sammanjemkade, skulle ett helt annat resultat hafva uppstått, ty det hade ganska väl kunnat låta sig göra att bifalla Konungens propos. , om Utsk. föreslagit den jemkning, att, i st. f. att dessa afskedade regementsläkare skulle få frihet att vistas hvar de behagade, de borde åläggas att förblifva vid den station eller det regemente, dit de hörde. * Då hade frågan troligtvis blifvit bifallen af alla fyra Stånden. Jag yrkar lika med den siste värde talaren, att R. o. Ad. ville bifalla K. M:S propos., pä det sätt, att dessa afskedade regementsläkare, som ingå i tjenst som reservläkare, böra vara stationerade inom det regementes stånd, dit de förut hört. Frih. Peyron, Gust. Abrah.: Jag begärde ordet för att få förena mig i den reservation, som Hr af Ekströmer bifogat SlatsUlslcs nu förevar, betänk. Saken är icke allenast nödvändig för arméen utan äfven af vigt och nylla för landet. Föröfrigt, instämmande i de skäl, som Hr Lefren och den siste värde talaren au - Den 7 Deceniberf. m. fört, -får jag vördsamt anhålla, alt Ståndet ville såsom sin gemensamma tanke besluta bifall till K. M:s nåd. propos. i ämnet. Gr. Mörner, Carl Göran Detloff:
Detta misstag på datum begagnades såsom skiil emot giltigheten af sjelfva den förbindelse, om hvars intecknande fråga var; och Hofrätten dömde den 28 Juni 1847, att som Z (inteckningssökanden) under ärendets behandling hos Rådst.rätten förklarat, att han icke tecknat borgen å någon af S. den 8 Sept. 1844 till P:n (skadeståndsförbindelsens utgifvare) utställd förskrifning, utan att denne sistnämnde skulle med sin förbindelse den 4 Okt. 1844 åsyftat säkerhet åt Z. för den borgen, han den 26 Aug. s. å. för S. sig iklädt; alltså och om än P:ns i detta hänseende gjorda lika beskaffade och af S. biträdda — 30 — uppgift, derest den ägde vitsord, kunnat under andra omständigheter vara för Z:s i fråga varande anspråk tillfyllestgörande, denna åt P:ns förbindelse lemnade tydning, såsom tillkommen sedan P:n genom sin egendoms afträdande till borgenärers förnöjande upphört att öfver densamma sjelf råda, samt i allt fall ej öfverensstämmande med förbindelsens ordalydelse, icke lagligen dårnera kunde göras gällande emot bestridande af den, hvars rätt derunder vore beroende (köparen); vid hvilket förhållande honom (köparen) till last förd försummelse i afseende på lagfart med köpet imellan honom och P:n vore utan inflytande på saken (såsom den i allt fall bordt vara); funne, med anledning af 8 § i ofvannämnde 1818 års K. Förordning, Hofrätten den sökta inteckningen ej böra beviljas. Detta torde väl vara en argumentation; som bevisar för mycket.
Hästar, Cavallen, ang:de deras förseende med Sqvadronsmärken. Se Cavallerihästar. Se Staty-Verket dess Inkomster -sid. 7. Höganäs, om erhållande af Stadsprivilegier * „ om lån för beredandet af en nödoch frihamn derstädes *.*.* „ Stenkols-Verk, ang:de. Se anmälan 14* Högsta Domstolen, om upphörande af Konungens 2;ne röster derstädes Expeditions-Utskottets Memorial . om upphäfvandet af hvad stadgadt är rö rande lagförklaringars afgifvande Epeditions-Utskottets Memorial „ om förändring i dess organisation * * * „ om bestämmande af viss tid för måls afgö rande derstädes* Se Domstolar* „ dess Ledamöter, om förbättring af deras lö ner* Se Hufvudtitel 2:dra. „ „ „ om verkstäld omröstning öfver dem „ om upphäfvande för Ledamöterne, af skill naden emellan Frälse och ofrälse „ ang:de dess fördelning på Afdelningar. Jnb> oltsstöld. Se Stöld* Indelta Arméen, Cavallerioch Infanteri-Regementen, om anslagen för dem* Se Huf vudtitel 4:de, sid. 5. Indelta Räntor, om förändring i sättet för deras utgörande m. m. Se Räntor. „ om deras indragning till Stats-Verket m* m. Se Räntor. „ om deras förvandling till penningar. Se Räntor. Indelta Soldaten, om förändring i föreskrifterna om dess tillträdande af torp ... * , angående dess handtlangningsskyldighet vid Militice - Boställens omeller nybygg nad. Se Bosläils-Ordning* 1— l^, CD g ‘ C1Q “ >-5 “ cr g > rf3 CD elle Memoi CÄ2 >—( CD i c" p Z3 ° ® O v> ££. CD rf Cjq crc, p p p p£P CD CD - N:o N:o Sid Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. Adeln. Preste Ståndet.
Denna §. skall erhålla följande lydelse: Den, som tappat i Under-Rätt och i Hof-Rätten, eller i HofRätten, då saken der, såsom i förste Domstol, dömd är, och vill Konungen deremot söka, gifve ernant Ut hvad dömdt är, och sätte Lag-TJtskottets Betänkande , IV.-o 56, 25 sätte det hos Konungens Befallningshafvande eller i taka händer. Är det, hvarom dömdt är, sådant, att ändringssökandet onyttigt klefve, der dom fullgöras skulle; då gånge det ej till fullbordan. Skola penningar efter dom gäldas, och säger han, att han dem ej eger, ej eller silfver eller guld; styrke det, der vederdeloman det äskar, med ed sin, hos Konungens Befallningshafvande, eller domaren i orten, om det bee/vämligare der ske kan; och håfve sedan lof, men ej förr, att gifva andra lösören dertill upp, med laga värde derå. Finnas ej de; gifve dä upp gods och jord å landet, eller hus och tomt i staden, med Rättens bevis, om de för annan gäld häfta eller ej. Är tvifvelsmål, om den egendom svarar emot det som dömdt är, och kan det ej mätas, innan tid är inne, att han skall gifva sina påminnelser i saken hos Konungen in; sätte borgen, till dess värdering derå ske kan: kan han ej heller det; ställe då borgen för sig sjelf, eller träde i fängelse till sakens utslag. Är i ett utslag öfver flere serskilda mål dömdt; och häfver den, som ändring sökt, det i ett eller flere fullgjort, gäl/e ändringssökandet deri, och håfve i de andra ingen talan. Huru det lyftas må, som utgifvet är, sägs i 3 Cap. 5 ff. Utsöknings-Ralken. Häfver den, som gifvit gods, hus eller gård upp, till doms fullbordan, ej annat hemvist att tillgå; då förhålles dermed, som i 5 Cap. 8 ,§\ samma Balk stadgadt är.
Emot detta Ridderskapets och Adelns beslut, finner jag mig föranlåten reservera mig till Protocollet: Efter min öfvertygelse hade jag intet anfört något olagligt. Hoglofl. Ridderskapet och Adeln hade misstagit sig om min afsigt; den var ingalunda att upprifva en redan afgjord Rättegång , men då jag anser den förnämsta rättighet ett fritt Folk äger, att kunna lefva säkert under Lagens skydd, så är också min tanka, att Lagskipningens helgd är det angelägnaste Ärende , som kan blifva föremål för Riksens Stän-i ders öfverläggningar. Våra Lagar tarfva jemkning: Genom de särskilta tid efter annan utkomne Lagar och Författningar , äro så många Contradictioner samt obestämda Föreskrifter införda vid Lagskipningen; serdeles äro motsägelserna emellan Tryckfrihets-Lagen och Allmänna Lagen påtageliga, så att Domaren till samma sak kan y å 6 Lagsens Rum använda, och utan att handla Lagstridigt, efter behag fria eller fälla, hvilket således är det samma , som att ingen Lag gifves. Detta var anledningen till den af mig väckte Motion, om den ingen framgång bade, oaktadt ingen fördomsfri Järer neka att den ju är angelägen; så ämnar jag derföre likväl inte ännu afstå dermed: Jag ämnar vända mig tili Constitutions: Den a Februarii. Utskottet, detta kan mig icke vägras: Huru vida något afseende derå göres, lämnas derhän. Som jag vill undvika all Discussion med Friherre Boije, skälet dertill torde jag icke behöfva nämna; så inlåter jag mig icke i någon vederläggning af hvad han anförde; men då jag ingenting sagdt annat än hvad jag finner i en Domstols tryckta Utslag, som måtte äga vitsord; så är sanningen rakt framställd. Jag bestrider derföre alldeles icke rigtigheten af de Protocoller och Rättegångs handlingar Friherre Boije åberopat; men då dessa intet är i öfverensstämmeilse med Utslaget, så synes deraf ännu ytterligare angelägenheten deraf, att Riksens Ständer lämnar den nogaste uppmärksamhet pä ett så vigtigt ämne, sorn detta, nemligen bestämd tydlighet i Lagarne.
Cronstedt måste jag anmärka, del den omständighet, att alne Stånd bifallit betänk., icke hindrar ändamålets vinnande, enär SlatsUtsk., på grund af de 2:ne öfriga Ståndens återremiss, är oförhindrad! att inkomma med ett förnyadt utlåt, i ämnet. Utaf hvad Hr Anckarsvärd yttrat, kan man tydligen finna, att Utsk:s afslag endast varit grundadt derpå, att Utsk. anser frågan redan vara afgjord genom det afslag R. St. meddelat på K. M:s nåd. propos. om anslag till några ordin, ledamotsplatser; men då Utsk. härutinnan uppenbarligen misstagit sig, så hoppas jag, att Utsk., som förmodligen icke äger något annat motiv för att afstyrka anslaget, godtgör detta misstag vid besvarandet af återremissen, och uti sitt förnyade utlåt, tillstyrker bifall till K. M:s i förevar, hänseende afgifna nåd. proposition. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Om jag icke kunde göra mig den förhoppning att inom detta Hus vara känd såsom den der icke handlar efter nyck eller partiåsigter, så skulle det vara med verklig tvekan, som jag nu uppträder, emedan jag nödgas erkänna, att jag i denna fråga måste vara skiljaktig från SlatsUtsk-, uti hvars beslut jag icke deltagit. Såsom jag förut tillkännagifvit , är jag en ifrig förfäktare af den grundsats, att ett en gång fattadt beslut icke må rubbas, äfven om man deråt gifver en annan form. Jag måste äfven, under farhåga att visa mig partisk i denna sak, enär den rör ett embetsverk, till hvilket jag hört, förklara, att jag icke kan dela den opinion, som i Utsk:s betänk, är uttryckt. Jag har nemi. icke kunnat finna, att denna fråga afser samma förhållande som det, hvarom förstärkta StatsUtsk. voterat. Då var fråga om ordin, anslag, eller att på stat uppföra vissa löner inom Hofrälterna. Ku åter är fråga alt, genom ersättning för tillfälligt adjunctionsbiträde , bereda ökad verksamhet inom dessa Hofrätter. Jag skulle tro, att denna fråga äger fullkomlig likhet med den , som af R.
Ur detta dilemma kunna vi dock icke komma genom sådana förslag, som dem Hr von Hartmansdorff här framställt; ty äfven om de vore riktiga, torde det icke vara svårt att erbjuda Hr von Hartmansdorff en tillräckligt säker borgen derför, alt bans förslag icke skola blifva lag, äfven om de skulle vinna i den snart förestående voteringen. Hvad har Hr von Hartmansdorff således dermed vunnit? Jo, ingenting annat än att troget vidhålla allting, som kan lända derhän, att vi fä stå in statu qvo; d. v. s. med andra ord, alt vi icke fä någon slags förbättring i vår grundlag. Det (inner han ganska säkert sjelf; och detta är con seqvent, blott han vill låta bli att söka öfvertyga oss, att det är lia sädaue skäl, som dem han uppgifvit, som han önskar denna förändring. Hr Man nerskan tz, Carl Axel: Hr von Hartmansdorff började nyss sitt anförande med en förklaring öfver tillkomsten af det förslag till förändring i grundlagen, som Const.Utsk. nu afgifvit. Han uppgaf nemi. såsom orsak dertill de stridigheter och otydligheter, hvilka förefinnas uti 56 och 81 §§ Reg.F. Allas mening öfverensstämmer verkligen derutinnan, att dessa båda §§ äro ganska otydliga och äfven i viss mån stridiga; detta sednare dock icke så mycket, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit. Om således Const.Utsk:s nu afgifna förslag icke hade innehållit någonting annat, än ett försök alt förtydliga eller att närmare utveckla Och besiämma de satser, som i de håda §§ nu innehållas, så hade deremot alls intet varit alt anmärka, utan hade ganska säkert den allmänna meningen inom Stånden varit för en sådan förändring. Men nu har Const.Utsk. icke det gjort. Ulsk. har nemi. icke nöjt sig med alt blott förtydliga dessa §§, utan den inom Utsk. segrande majoriteten har, på grund af den herrskande missbelåtenheten med flen i samma §§ befintliga oreda, velat försöka att begagna tillfället för att för framtiden försvära förändringar i grundlagen.
På Banko-Diskont-Verket 840,000 » Låne-Kontoret i Götheborg 400,000 » Dito i Malmö 60,000 S:gr K:dr 1,300,000 Samtliga Diskont-Verken, med undantag af Låne-Kontoret i Wisby, hafva beviljat Kassa-Kreditiv lill 20 proc. öfver beloppet af de till dylika Kreditiv i Reglementet anvisade mede), eller vid Banko-Diskonten å . 1,000,000, R:dr 200,000 » Låne-Kontoret i Götheborg å 500,000, » 100,000 Dito i Malmö å 400,000, » 80,000 och » Dito i Wisby 5 pr. å 100,000, » 5,000 S:gr R:dr 2,000,000, R:dr 385,000 Fonderna till utlåning mot hypolhek af aktier och publika papper Fördelning och för utlåning med omsätlningsrutt äro fördelade på de serskildta Di"f f0''f rr!a P c? r för beläning skönt-Verken, i öfverensstämmelse med Banko-Reglementets föreskrifter.— af publika Banko-Diskont-Verkets andel af sistnämnde fond har ensam fått vidkännas fVPf och o n fur utlåning den innehållning af 600,000 R:dr9 hvarom stadgas i 170 § 4 mom. af med omsätt Banko-Reglementet. mngsratt. 48 Räntan för vexel-dUkon tering. Förtträckn in g ar till Filial-Banker. § 52. Sedan Rikets Höglofl.
Jag h u ju nhligen icke p9statt och har icke hrrnnat $stf+ att familjelifvet öfver allt är s9dant det borde vara. Och dertill kommer af %.en den omständigheten. att de i fr9ga varande brotten icke blott beg9s af medlemmar af en familj. utan afven ai sMana qvinnor, som sta utanfar familjelifvets skyddande inflviande. Visserligen förnekar icke Redaktionen, att mannens och qvinn.ans olika IefnadsförhHllanden uteöra en orsak till den olika kriminaliteten hos badadera; men Red. vcl icke s3.som jag anse dessa f6rhallanden shom den väsendtliga orsaken dertill. Enligt Red: s mening skulle denna ligga den, att flertalet qrinnor erkanner kyskhetens pligt och 247 lyder den, men flertdet män deremot afvisar denna pligt och öfverlemnar sig 91 ett osedligt lif. T y d i, sasom jag i niin uppsats p&amp; pekat, kriminaliteten hos de ~irostitueracle visar sig vara synnerligen .stor, drager Ked. deraf den slutsatsen, att den större osedligheten hos mitinneii är orsaken till den större krimiiialitetsfreq \, ensen hos dem. Hvarför icke äfven jag gjort samma slutledning, anser Red. rara svilit att först9. Men jag ni9 bekänna, att jag icke skulle m r a synnerligen belaten med att hafva gjoa en sidan slutledning, Jag har nämligeli icke kunnat finna, att otuktslasten hos ett folk ar den säkragrad~) ~iitaretti p9 kriminaliteten hos det samma, hvilket naturligtvis skulle rara fallet, om R e k s slutledning vore iiktig. Och för öfrigt anser jag att den osedlighet, i hvilken Red. ser orsaken till den större kriminaliteten hos männen, hufvudsakligast franikallas af den f r h familjelifvet isolerade stitllning, hrilken en sorgligt stor del af .den nianliga befolkingen i vira moderna samhällen intager.
N:o 99, ang:de ifrågaställd öfverflyttning till Riksg.cont. af befattningen med det till staden Wexiös återuppbyggande, efter 1843 års eldsvåda, beviljade allmänna låneunderstöd; N:o 100, i anledn. af åtskilliga husägares i Wexiö und. ansökning om lindring i betalningsvillkoren för dem tilldelade byggnadslån; N:o 101, i anledn. af ifrågaställda förändringar uti föreskrifterne, ang:de liqvidationsoch bokföringssättet m. m. af brandskadade släder beviljade byggnadslån; N:o 102, i anledn. af förre Commissarien i Riksg.cont. A. Vougts ansökning om befrielse från en honom ådömd ersättningsskyldighet ; 5 H. 88 098 Dan 28 December. N:o 103, i anleda, af väckt motion, ronde utdelningen af Just.ombudsm-.ns embetsberättelse!-; N:o lil, ang-.de ifrågaställa förändringar tili gällande stadganden, dels ronde sättet för markegångsprisens bestämmande, dels i fråga om beskaffenheten af afradsgild spanmål; N:o 112, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse till R. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE iwewkkbsäiuehi ®®m jUDX&a, VI» JTögtima Bikafcagen i Ståcki) alm ÅR 1850. Första Häftet. STOCKHOLM. Hörbergska Boktryckeriet, 185 0. - |i , , .. |. 77 , 7 ■ 7. ' ' « • K •' n räxlu Kf^j $$)%}> . 1 /;V *4 i-i » Sedan R.
1,327 2,204 1,399 2,257 1,457 2,374 1,620 2,283 1,659 2,407 1,731 2,403 1,829 72,654 1,902 2,813 Summa 3,531 3,656 3,831 3,903 4,066 4,134 4,483 4,715 Hiiiaf inhämtas, att under loppet af tjugu år, eller ifrån och nied år 1825, då (ängarne voro 2,270, till och med år 1844, då de upgått till 4,715, fångantalet, genom den årligen, med tvänne tillfälliga undantag, skedda tillökningen, mer än fördubblats; hvilket gäller i afseende å ej mindre de för brott dömda, eller så kallade straff-fångar, än äfven de för vanart eller försvarslöshet till allmänna arbetsinrältningarne förfallna; likväl öfvervägande ibland fångar af mankön, under det, alt deremot antalet fångar af qvinnkön ökats föga mer än till hälften öfver hvad det förstnämnde år utgjorde. Al hela fångantalet äro ungefärligen sex sjundedelar af mankön och blott en sjundedel af qvinnkön. Hvad straff-fångarne angår, bestå de flesta, omkring tre fjerdedelar, af sådane, som för itererade tjufnadsbrott blifvit straffarbete för lifstiden eller vissa år ålagdt; så att den återstående fjerdedelen inbegriper alla dem, som för andra och, till det mesta, gröfre brott blifvit sakfällda.
Eli fiendtlig här, sålunda landsatt på ett afstånd Irån Stockholm, som, om lian vänder sig mot norra sidan nf staden, ej uppgår till mera än a t) mil, men sorn deremot i söder kan förminskas ända till 20,000 alnar, behöfvei t j, för att från landningsstället kunna anrycka mot hufvudstaden, medföra hvarken piovianl eller annat bagage, ulan kan genast anträda marchen, endast lörsedd med nödiga vapen, emedan han i Slockholm finner allt hvad han derutöfver liar al nöt,en. l)e beräkningar öfver den lid. som åtgår alt sammandraga trupper till hiilvudsladen, hvilka blifvit i Landtförsvars Departementet uppgjorda och Rikets Sländei degifua, utvisa ock att del ej är möjligt alt nog hastigt dit samla en tillräcklig 1™PP' styrka för alt afvända ett dylikt anfall. Och äfven sedan de frän Stockholm utgående jernvägar blifvit fulländade, förändras ej detta förhållande, förr än staden deijemle blifvit försedd med sådana befästningar, hvarigenom dylika öfverrumplmgs-föisök kunna af en mindre truppstyrka tillintetgöras. Då, men också först i sådant bill, ät det som dessa hastiga kommunikations-medel rätt kraftigt komma alt ingripa i föisvaiel. Af hvad sålunda blifvit anfördt. synes att Stockholms vigt såsom strategisk punkt och rikets hufvudstad allvarligt fordrar dess förseende med beläsliiingaii, löi att dymedelst hindra en fiende att genom öfverrumpling bemäktiga sig hufvudstaden, samt derifrån fpra sina operationer längs Mälaredalen in i hjertat af landet, likasom (et ock är mer än sannolikt, att sådana skyddande befästningar genom sin blotta ti vaio skola vara tillräckliga, att i de flesta fall från Stockholm afvända anfall af denna ait, hvilka sällan vägas, der utsigten til! framgång saknas.