Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att erhålla tillbörlig trygghet, ätt en an-: malan af åstundad Brännvinsbränning blifver i Mantalslängden eller af Kronobetjente behörigen upptagen, borde hvar och en, som det åstundar, vara berättigad, att, emot föreskrifven lösen, om sitt tillkännagifvande erhålla bevis, äfvensom siadgandet: ”Att Husbonde bör ansvara för hvad eget Tjenstefolk och Husfolk ”på stället der han bor och vistas kunna företaga”, synes böra, till trygghet för Husbon. den, få den rättelse, att i den möjeliga händelsen vid en större Egendom, dä Hustrun till en Statdräng tillverkar Brännvinsbränning med egen redskap, Husbonden derföre icke bör blottställas för ansvar och pligt, och det mera betydligt är, att anses hafva emot Författningarne en förbrytelse begått. I anseende till hvad jag anfört, tror jag mig icke sakna anledning yrka ändring i meranämnde föreskrifter , på det sätt, som kan lämpeligt anses, som jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns pröfning vördsammeligen öfverlemnar. Herr Mannerstam, Johan: I likhet med det yttrande jag i detta ämne förut afgifvit , instämmer jag i Friherre VVrangels anhållan om Proposition till bifall å det alternativ i 190 Ben 8 Maji, f. ml Utskottets Betänkande som tillstyrker att 1815 års Författningar må förblifva oförändrade. Om de i ett eller annat fall äro mindre fullständige, är detta likväl af mindre betydenhet, än att nya kostnader böra genom förändringar deruti Landtmannen tillskyndas. Herr Uggla, Goran Gustaf : jag instämmer till alla delar i hvad Herr Friherre Wrangel med så varmt nit för Landets sanna väl il ämnet yttrat. Det är ett anmärkningsvärdt förhållande, att ingen Näringsgren i vårt Land undergått en mer naturstridig behandling och varit underkastad mera sällsamma öden, än Brännvinstillverkningen. Under loppet af flera Decennier, har en kedja af de mäst vack* lande grundsatser lemnat oss en oftast dyrköpt erfarenhet af de tätaste omväxlingar i detta hushållsmål.
Majit eller den Kongl. Famillen företagas, endast för allmänt väl eller för deras helsa. Utskottet vill och kan ej skilja sig från den föreställningen, att landets och det allmännas väl står i det nära och oskiljaktiga samband med Konungens och Dess Höga Familles helsa, att en resa, om ock af Deni företageu endast för Besv. och Oecon. Ulsk. Iiet.dc. N.o 1^2. 31 en nyttig förströelse, likväl på samma gäng oell i främsta rummet gäller det allmännas väl och fordel; och viddetta förhållande lärer, utan allt vidare yttrande af Utskottet öfver Herr Rosenqvists framställning, densamma blifva af Rikets Höglofl. Ständer ogillad. Beträffande vidare Gästgifveriskjutsanstalternej anser Utskottet det här vara på sitt rätta ställe, att först besvara den af flere Stånds-Ledamöter gjorda anmärkning, att Utskottet icke i ett sammanhang med skjuts-väsendet i allmänhet behandlat frågorne om en forvagns-inrättning samt Brefoch Paquet-posten; och får Utskottet af sådan anledning tillkännagifva, att så skett af de i Utskottets tanka giltiga skäl, att vårt nuvarande hålloch reserv-skjuts-väsende, såsom en gammal inrättning, hvarken bör eller kan sammantvingas med det så kallade forvagns-väsendet, som är nytt, och endast i den nion det kan hinna att sig utveckla, kan komma att verka till förändringar eller omsider till ett fullkomligt upphäfvande af det förra; ty att, vid en reglering till förbättring, stödja beräkningen på en ny, hvars nytta och möjliga bestånd erfarenheten ännu icke vitsordat, har Utskottet ansett mindre välbetänkt, äfvensom Utskottet i öfrigt trott, att Post-väsendet, 22 Besv. och Oecon. Utsk. som bos oss hillills icke slätt i ringaste sammanhang med resandes fortskaffuing, icke eller på en gång nu dermed borde eller kunde sammanblandas, hvaremot det ligger i sjelfva naturen af en Forvagns-inrättning, att den, sedan den hunnit en viss fullkomlighet och utvidgning, bör i sammanhang med Post-väsendet regleras och ordnas.
Ex Protocolla J. U. Almqvist. Utdrag af Viii! of. Borgare -Ståndet s Protocoll, hullet vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 3 Augusti -idig, S. D. Efter uppläsning af Högloft. Ridderstad pets och Adelns Protocolls-Utdrag under den 31 Juli, med inbjudning om underdånig Deputation till Kongl. Majit, för öfverlemnande af ..Särskildta Utskottets Betänkande om den öfverk lagade allmänna förlägenheten, förklarade Borgare-Ståndet, sorn en gäng redan förut afslagit en d 1 i k i nbjudning, när frågan om underdånig Tacksägelse, i afseende på Utländska Gäldens inlösen., förevar, sig böra dervid förblifva och icke elter kunna den nu skedda inbjudningen ' antaga. Ut Supra. Ex Protocollo Cart Mag. Robsahm. v S. D. V id förnyad föredragning biföllos StatsUtskottets i går på bordet lagda Betiinkanden: i:e 110 Den 3 Augusti 1:0 af den 1 Augusti, angående Herr Grefve Gyllenborgs motion;. om uppgift på öfverskotter och Besparingar samt redovisning för Subsidié- och Saltpe ers-medlen; 2:0 Af samma dag, i anledning af väckt fråga om redovisningen för Statsmedlen 1808 och I8«q m. m. och 3:0 af den 3 Augusti, om förra Kongl. Famillens enskildta förmögenhet och underhåll ifrån Sverige. Ut Supra. Ex Protocollo Carl Magn. Robsahmr S. D. I anledningaf hos Vallofl. Borgare-Ståndet derom gjord motion, huru hädanefter förhållas bör med de Actier, hvilka nu mera äro att anse såsom Statens egendom, sedan Höglafl. St atsUtskottets Betänkande om betalning af f. d. Kongl.
– Vi skola hålla en vapenöfning, svarade höfdingen kallt och befallde derefter Singoalla gå bort till de andra qvinnorna. Dessa tillika med alla barnen hade samlats afsides på en plats inom vagnborgen. Singoalla gick; hennes kind var blek, hennes blick beslöjad. Karlarne samlades kring eken och beväpnade sig. Höfdingen förde Erland in i hopen och bad honom i tid välja, innan de bäste vapnen vore tagne. Men då Erland lutade sig ned, gaf höfdingen Assim en vink; denne kastade ett rep kring Erland, och innan han hunnit varsna förräderiet, hade Assim, biträdd af de andra, snärjt repet kring hans armar och ben, så att han ej förmådde göra motstånd eller ens röra sig. Han liknade ett lejon, fångadt i ett jägarenät. Hans ögon flammade, hans ådror svällde; men den mörke Assim skrattade hånfullt och sade till männen: – bind honom vid eken! När detta skett, ilade alla fram till vagnborgen. Ur qvinnornas hop hördes ett hjertslitande skri; det var från Singoalla, då hon varsnade hvad som skett. Hon ville ila fram till Erland, men Assims moder fattade med sina skinntorra fingrar hennes lockar och hväste: – det är du, som bragt skam och olycka öfver oss. Ve dig, ve dig! Din blonde älskare skall dö, han skall slitas i stycken, han skall förtäras af gift ... ja du! giftdrycken, lagad af min hand, rasar redan i hans inelfvor. Ser du, hans hufvud sjunker mot bröstet, hans kinder bli gula som det giftiga smörblomstret ... ha, ha! det verkar redan. Och medan hon talade så, fattade de andra qvinnorna i Singoallas armar och flikarne af hennes drägt, samt öfverhöljde henne med skymford. De skulle sönderslitit henne, om hon ej varit deras höfdings dotter. Det fanns äfven en annan varelse än Singoalla, för hvilken anblicken af Erlands misshandling skulle varit odräglig. Denna varelse var Käck. Men man hade äfven tänkt på honom.
Man bereder denna hjelp, då man upplöser alla band på arbets förmågan; då man oinskränkt öppnar vägen för industriens prqducter och då man öfverlåter den arbetande Folk-Classen alla hittills undangömde Lägenheter till bosättning , arbete och sjelfständig förkofran. Också synas Högloflige Utskotten icke hafva misskändt denna grundsats, då de erknndt Financieila åtgärders ringa verkan, derest icke i bredd med dem går den Allmänna och Enskiidta hushållningens reglering efter moget pröfvade och alfvarligt vidmagthållne Författningar och grunder. Jag har hort yrkas den satts, att ett Credit-mynt, sorn fallit i värde, men för hvars framtida tillväxt en gräns blifvit satt, skall endast genom Samhällets ökade Varumängd, utvidgade handel och växande Folkstock samt genom det derigenom uppkomne behof af ett i förhållande dertill ökidt Rörelse Capital , ofelb.ut med tiden återfå sitt första värde och må hända ett ännu högre. 584 Den 75 April, Jag är också a£ den öfvertygelsen, att det endast ar ur dessa grundkällor : Växande Folkstock , vidsträckt utrymme för dess Arbetsförmåga , fri handels gemenskap, som den verkliga Samhäl Isförmågan utgår; och från den dag hon upphör att vara Lagstiftande Magtens förnämsta syftemål, skall hvarje Finance-plan förlamas i dess kraft och förblifva utan all gagnande verkan samt oredan uti penninge-väsendet fortfara. Ibland dessa grundhällor till Samhällets förkofran äger Sverige rika, obegagnade Skatter uti den jord, som tillhörer Kronan, under ramn af Krono-Allmänningar, RecognitionsSkogar och andra lägenheter af dylik beskaffenhet, och man 'torde utan öfverdrift kunna påstå, att Kronan ännu äger jord, till ett i förhållande till vårt
Om vi genomgå vår historia, så finna vi huruledes under den tid, då Sverige hade utrikes skuld, och Regeringen skulle betala ränta samt afbetalningar på denna skuld, Regeringen behöfde uppköpa vexlar för omkring 700,000 r:dr H:br b:co. Detta uppköp i flere är, kunde väl aldrig hafva ägt rum, om vi icke hade ägt öfverskott på vår handelsvåg, ty eljest skulle cursen hafva stigit oändligt högt, då icke handelsvågen medgifvit ett öfverskott, hvarmed den dryga räntan kunde betalas. Då nu deremot liderna voro sådana, att öfverskottet fans, så att man till och med kunde få nedsatt pris på H:br b:co r:dr, så föll cursen. Sådana tider hafva vi haft här i Sverige. Då sedermera Banken upphörde att vexla och en annan tid inträdde, under hvilken det icke var möjligt att få något öfverskott på handelsvågen, och cursen således steg, så kunde ingen menniska föra in silfver. Derigenom var det i min tanka som importen af luxartiklar ökades, ty under hela den tid, sora Banken på detta sätt var stängd, så var det omöjligt att bereda något öfverskott på handeln, och derigenom ökades åtminstone i min tanka ifrågavarande import. Således anser jag nära nog intet vara så vigtigt, som väl ordnade stadganden om tillåtelse för Banken att köpa vexlar; men det är en annan omständighet, alt Banken skall ånyo försälja de uppköp utaf vexlarna, hvilket jag icke har funnit vara på något vis ledande, hvarken till förmån för Banken eller för det allmänna, utan möjligen blott för individerna. Det har visserligen varit sagdt, att fördelarne af förslaget skulle vara, för det första, att Banken derigenom skulle erhålla en förstärkning. Detta tror jag endast äger rum innan vexeln blir dragen, och det är emot fondens minskande genom trassering, som jag har opponerat mig. Den andra omständigheten var, att cursen derigenom skulle hållas jemnare. Detta åstadkommes genom silfvervexlingen, men den fluctuation, som derigenom kan äga rum, finnes äfven i alla andra länder, och jag vet icke hvarföre vi här i Sverige skulle söka att fä ett annat förhållande än annorstädes.
St. borde såsom villkor för anslagets fortfarande begära, alt medlen borde i låneväg mot lag eller utan ränta disponeras, dock så att eapitalet alltid livart 1 olde år vore åter till Staten inbetaldt; men R. St. beslöto då, att som icke 1809 års Ständer vid denna liufvudtitel, grundad på besparingar i statsutgifterna, fästat det villkor, att K. ÅL borde dem utlåna, så fick det dervid bero, hvilket förhållande alltsedan har fortfarit. Likväl liar under sednare riksdagar, på derom gjord anmärkn , beräkning blifvit uppgjord, att dessa tillgångar, annorlunda använda, skulle nu hafva beredt statsverket tillfälle att till näringarna årligen disponera 700,000 r:dr och i en jemnt stigande progression följande år, i stället för denna nu till 200,000 r:dr förhöjda titel, oell hvarigenom näringarnas förkofran således mycket kraftigare kunnat befrämjas. Det förundrar mig derföre D c ii i5 M it j f. m. högligen att finna, det StatsUtsk., med förbiseende af allt detta, nu tillstyrkt R. St., alt icke Ian af de under denna lmfvudtitel anslagna medel Iiädanefter må meddelas. Utsk. liir viii finna, alt den inrätt», eller det jordbruksföretag-, som icke kan finna tillräckligt understöd genom att fa låna ulan eller mot en i möjligaste måtto nedsatt ränta, men med återbetalningsskyldighet inom 10 år, är en inrättning eller ett företag, som icke bör understödjas. Deremot, om sådana företag, som kunna bära sig väl genom ett sådant understöd, kunna erhålla detsamma, så måste detta vara nyttigt för samhället, och detta kan ske, om icke tillgångarna förskingras genom deras användande till understöd åt inrältn:r, som icke kunna komma att motsvara ändamålet med deras inrättande. Jag kan icke annat än på det högsta afstyrka den af Utsk. gjorda framställningen i ämnet oell begär återremiss på betänk., på det alt det måtte af R. St. hos K. M. anmälas, att de å denna lmfvudtitel anslagna medel icke må annorlunda än uti låneväg användas.
Han mötte3 af en fruktansvärd syn: menniskorna lågo sönderslagna och kringströdda som öfver ett slagfält; ooh när hans blick gled tillbaka öfver tiderna, möttes den af samma syn: bitar, stycken, lemmar, men inga menniskor. I ensamheten uppe på bland bergen hade Zarathustra flugit så långt in i framtiden, att han gripits af en rysning. Då hade han flugit tillbaka till bildningens land, och han hade anländt dit med längtan i sitt hjerta. Och likväl: så ängslig han än var, måste han le vid hvad han såg. Aldrig hade hans Öga sett någonting så brokigt. » Med femtio fdrgplumpar bemålade, öfver ansigte ooh lemmar, sutten I der till min häpnad, mina samtida. Ooh med femtio speglar kring eder, hvilka smickrade och upprepade eder fferg-lek! Fullskrifna med de förgångnas tecken, och des9a tecken återigen öfverpen9lade med nya tecken: sålunda hållen I eder väl gömda för alla teckentydare. Alla tider och alla folk framblicka brokigt ur edra slöjor; alla seder och trossatser tala brokigt utur edra åtbörder Om någon borttoge från eder slöjor och plagg och färger och åtbörder: lagom nog vore kvar att skrämma flglarne med. Sannerligen, jag sjelf är den skrämda fflgeln, som en gång såg eder nakna och utan färg; ooh jag flög derifrån, då benranglet tillvinkade mig kärlek. » Zarathustra vill ej mera tala till folket; för sista gången talade han till en död. Lifvet är en källa till lust, men packet har förgiftat alla brunnar. Mången, Bom vände sig bort från lifvet, vände sig endast bort från packet. Mången, som gick ut i ödemarken och led törst med rofdjuren, ville blott ej sitta kring cisternen med smutsiga kameldrifvare. Jorden har en hud; denna hud är full méd skabbiga utslag; ett af dessa heter menniskan, de öfverflödiga, de alltför många. Der ensamheten upphör, der begynner torget; och der torget begynner, der begynner ockaå taskspelarnes larm och de gifiiga flugornas surr.
Akademien lär nu * * sysselsätta 23 » excerpister » för förnyad » excerpering » af språkprof till bokstäfverna A — G# * Ljunggren, 8v. Akad. Hist. * * Ljunggren, 1. c. Vr Dagens Kröttika. 5.hvilket arbete anses vara afslutadt inom 4 år, hvarefter redaktionsarbetet för denna del vidtager. När samma del beräknas vara färdig, är icke ens antydt Ett nytt oöfver-skådligt skede af Svenska Akademiens ordboksarbete synes alltså öppnas. Öfverinseendet öfver arbetet är numera an-förtrodt åt akademiens ledamot prof. Wisén, hvarom ju intet är att anmärka. Den närmaste ledningen af företaget har åter uppdragi ts åt adjunkten Söder ivall, » hvars vetenskapliga verksamhet gjort honom särskildt. egnad för detta värf ». Detta omdöme kan heller icke jäfvas. I dessa hänseenden synes alltså arbetet vara i goda händer. I byråkratiska ögon är det ock förträffligt byråkratiskt organiseradt. Det egentliga arbetet tyckes ligga på sous-chefen, biträdd af en här af underordnade. Och så kan akademien tryggt njuta sin hvila. Akademien har nu ändtligen lyckats engagera ett af dessa önskade » främmande biträden », hvilka ej kunde vara » vanliga afskrifvare », utan måste ega en » allmännare bildning i förening med lexicografisk takt », för att verkställa ordbokens » slutredaktiou » (! ) och möjligen den första korrekturläsningen, hvilket » mera mekaniska skrifvararbete » (! ) ansetts ej vara en » lämplig sysselsättning » för en akademiens ledamot. * Sv. Akad. Handl. ) Det unga Sveriges senaste vitterhets-produkt. Bedömd af en q vinna. - Det linnes böcker, som i en författares produktion intaga en särskild plats, nämligen de, hvilka icke företrädesvis böra bedömas som böcker utan som handlingar, emedan författaren vid deras tillkomst varit ledd af en etisk snarare än af en konstnärlig bevekelsegrund. » Erik Grane » har denna plats i Gustaf af Geyer-stams produktion. Det är hans allvarligaste arbete; hvad han der sagt är det, som mest brinnande legat honom om l^jertat.
Förändrings» inrymmer, efter min åsigt, ännu större spelrum för ulöfvandet af Tulltjcnslemännens godtycke, än förut kunnat ega rumd’ Uti denna Herr Ekholms reservation förenade sig till alla delar Herrar Ridderstolpe, A. Brunnius, P. H. Lindström, M. G. JVallen, F. G. Billberg, A. G. Åkesson samt Riksdags-Fullmägtige Matts Persson och /. A, Zetterberg från Stockholms Län. Af Herr Grapengiesser, M.\ "På det kraftigaste nödgas jag reservera mig emot Högloft. Utskottets förslag till ändring af 32 och 33 §§:ne Bov.- Lag samt Allm. Lss v.- och Ekon.-Utskotlens Betänkande, N:o 11. 33 uti Kongl. Förordningen den ia December i835, emedan derigenom icke blott rättigheten i allmänhet alt anställa undersökning efter olofligen infördt gods skulle för Tullverkets tjenstemän inskränkas och endast kunna ulöfvas inom deras respeclive tjenste-districter, utan äfven, hvad serskildt angår undersöknings-rällen i sådane rum, som omtalas i 32 §. \ och 5 morn. samt i 33 §. af berörda Förordning densamma endast skulle medgifvas T ullkammar-före ståndaren och Kust-chefen inom hvarje district, så att icke ens Tullverkets högsta styrelse, eller General-TulI-Direclören, du han hade anledning misstänka connivence eller mindre uppmärksamhet hos Tullkammare eller kustbevakning inom något district, skulle eg* myndighet att förordna och ditskicka behörigen rjvalificerad person, för att anställa så beskaffade undersökningar. "Verkan utaf ett slikt stadgande, i fall det emot all rimlighet skulle antagas, är lätt att förutse.
På alla sidor omgifven af dessa kvinnliga krigsrop i kampen mot männen, skref jag på den tiden en artikel; »Ämbetet att vara husmoder». Den infördes i en liten tidskrift, som kallades »Framåt», och som mycket snart gick bakåt. Senare fick jag veta, att denna tidskrift var ett organ för de mest samhällsupplösande idéer, hvilket jag ej kände, då jag skref i densamma. Det har aldrig blifvit klart för mig, att »färgen» på den tidning eller tidskrift, hvari ett uttalande blir offentliggjordt, kan sätta sin prägel på det skrifna, då ju innehållet i en uppsats talar för sig själft. Ett par år senare visade emellertid Iduns redaktion tillmötesgåendet att intaga nämnda artikel om det husmoderliga ämbetet i Idun. Den återfinnes där i 1890 års årgång n:r 47 –49.1 I denna lilla uppsats utvecklade jag min åsikt, att det husmoderliga kallet är ett af de mest välsignelsebringande och lyckliggörande, som en kvinna kan bekläda. Då kvinnans kallelse i dessa dagar har blifvit offentligt diskuterad, tillåter jag mig att komma tillbaka till detta ämne. Under den period, då de skandinaviska literära kvinnorna så starkt opponerade sig mot kvinnans underordnade ställning i äktenskapet och med större eller mindre ringaktning sågo ned på äktenskapet såsom knappt värdigt den »frigjorda kvinnan», utgjorde dock dessa damer blott en högst obetydlig del af de då lefvande kvinnorna. Liksom alla abnorma fenomen var detta fiendtliga sinnelag mot männen en specialitet för de bildade kvinnorna, och bland dessa hufvudsakligen representeradt af en skrifvande och kritiserande elitkår. Hos de flesta kvinnor äro längtan efter och behofvet af kärlek en så djupt rotad känsla, att icke något slags reformation eller oppositionel kvinnorörelse hos ett fåtal skall kunna ändra det minsta däri. Denna längtan, att se kärleken realiserad, är så genomgående, att den är, och nog alltid kommer att förbli, den hufvudsakliga orsaken till, att kvinnor ofta gifta sig mycket unga och lätt taga miste i valet af äkta makar. En mycket ung flicka svarade en dag sin bror, som frågade henne, om hon var kär: »Nej, jag är inte kär, men jag älskar kärleken». Just detta, »att älska kärleken», är kvinnans allra starkaste och allra vanligaste egenskap.
Hennes lif förflöt, som om hon lefvat i en dröm, hvars trollkrets hon själf icke kunde genomtränga, och där jag icke kunde nå henne. Hon slöt sig inom sig själf, och jag tyckte, att det var hon, som med afsikt stötte mig ut i mörkret. Det lurade på mig, det väntade att få uppsluka mig, och hon lät mig gå, fastän ett ord af henne skulle varit nog för att hålla mig tillbaka. Det var, som om från hennes person utgick en gåtfull fasa, hvilken jag tyckte ville trycka mig till jorden, tvinga mig att utan strid offra åratals ansträngningar och arbete, och ingenting var mig numera förhatligare än våra ensamma aftnar, emedan de slappade min energi, försänkte mig i nytt grubbel och tycktes skapade enkom, för att mitt dagliga elände skulle förvärras ända därhän, att jag icke längre mäktade att ens hålla mig själf uppe. Jag var ofta borta under denna tid. Jag sökte sällskap och förströelse. Jag tillbragte dagar i arbete och nätter i samkväm. Jag gick hem med blodet fyldt af hela den feber, hvilken som skälfvande giftstoff fyller luften i det centrum af brännhet orgie, hvilket civilisationens nätter skapat, och när jag då återkom till det gula huset, kunde jag icke fatta de känslor, med hvilka jag en gång vid min hustrus sida trädt innanför dess dörr. När jag kom hem, låg det framför mig som en oformlig, tung massa, hvilken steg emot mig ur mörkret, gömmande hela fasan af den osälla samvaron med en kvinna, hvilken skydde mig liksom jag henne. Ur ett enda fönster lyste ljus och detta ljus stirrade emot mig ur mörkret som ett ondt öga. Jag visste, att när jag kom in, låg min hustru vaken och läste. Jag visste, att jag intet hade att säga henne, som hon ville höra, intet, som jag ville säga. Och inom mig växte en kall känsla af förtviflans motståndskraft, som om jag behöft uppbjuda hela min energi för att minnas, att jag var ensam och behöfde försvara mig själf.
Jag tror, att blandning af styrelsegrunder förr eller senare skall leda till deras upplösning, och kan således icke godkänna, att en inamovibel embetsman insattes i Konungens Conseil. De skäl, som tala deremot, hafva redan blifvit tillräckligt utvecklade; men jag får likväl i anledn. af Hr Lagerhjelm? anförande hemställa, huruvida det kan vara troligt, att, om en Regent vill usurpera på det magtområde, som icke enligt grundlagen tillkommer honom, han skulle lill detta embete befordra en sådan person, som Hr Lagerhjelm förutsatt. Jag vågar deremot taga för afgjordt, •att, ehvad åsigt af sitt höga kall en Konung än må äga, skall, just i följd af Just.Statsministerns inamovibilitet, till detta embete alltid väljas en person med mindre fast karakter eller motståndskraft, än grundlagen, enligt Hr Lagerhjelms åsigt, har åsyftat; och jag skulle tro, att då han derjemte vore högste lagskiparen i landet, skulle det vara högst vådligt, om han hade en mindre oberoende karakter. Jag kan således icke annat än på det högsta afstyrka, att en ledamot af Statsrådet bibehåller befattningen att vara president i Högsta Domstolen, och lika oformligt anser jag, att en ledamot af Högsta Domstolen någonsin fungerar såsom ledamot af Statsrådet; ty jag anser nödigt, att alla rättsfrågor skiljas från de administrativa. De ärender, som i Statsrådet afgöras, böra endast angå administrationen eller ock vara sådana, som bero af Konungens nåd, jemte några särskilda af Konungens afgörande, enligt våra lagar, beroende mål, såsom frågor om fideicommisset-, m. fl., hvilka jag, såsom icke ägande nog lagkunskap, ej nu kan uppgifva; men i allmänhet anser jag alla rättsfrågor böra undandragas Konungens pröfning i administrativ väg. Jag vill äfven, att chefen för just.departementet icke tillika skall vara chef för allmänna åklagaremagten.