Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag-Comiteen eller endera af dem, desses arfvoden linge bestämmas, (oberoende af den pension, som blifvit dem å Allmänna Indragnings-Staten tillagd. Enligt Kongl. Majlis Nådiga Bref den 2 Februari 1842, trädde Lagberedningen i verksamhet i November månad år 1841, och anslaget borde således beräknas med påföljde December månad, i följd hvaraf dess totalsumma å 12,000 R:dr om året utgör för 3:ne år och 1 månad 37,000 R:dr. Då härtill lägges tryckningskostnads-anslaget 3,000 „ uppkommer det belopp af. ■» 40,000 R:dr» hvarutaf, enligt Herrar Fullmägtiges i Riksgälds-Contoret Berättelse af den 10 sistlidne Juli, då voro oultagne 9,941 R;dr 32 sk.; men när härmed måste bestridas innevarande års 3:dje och 4:de rjvartals arfvoden, 5,550 R:dr, samt detta belopp, jemte de för tryckningskostnaden på förslag anvisade 3,000 R:dr, afräknas, blifver den verkliga tillgången å detta anslag endast 1,391 R:dr 32 sk., hvilken summa, enär kostnaden för Lag-beredningens förstärkande med ofvanbemälde 3;ne nya Ledamöter, från och med den 1 Juni till och med den 31 December innevarande år, uppgår till 5,083 R:dr 16 sk., är för behofvet otillräcklig och erfordrar ett tillskott af 3,691 R:dr 32 sk. 4 Stals-Utskottets Utlåtande j N;0 29.
Ordföranden uppmanade de närvarande att arbeta för insamlande af medel till den af styrelsen biidade fonden o c h sekreteraren lade föreningens medlemmar på hjärtat att värfva nya medlemmar o c h arbeta på att få tjänarne själfva att inse nyttan af föreningens verksamhet. H a n n ä m n d e i detta sammanhang att genom byrån af tjänare insatts 1,395 kr. i Ränteo c h kapitalförsäkring sanstal ten. » Hvita bandet ». Fru Elisabeth Selmer trån K ö p e n h a m n, ordförande för föreningen Hvita Bandet i Danmark, k o m m e r att hålla föredrag härstädes i K. F. U. K:s lokal den 12 dennes kl. half 8 e. m. o c h i Vetenskapsakademiens hörsal den 26 dennes. I fjol bildades, som Idun redan omnämnt, härstädes en afdelning af nämnda förening m e d n a m n af » Svenska K v i n n o r s kristliga nykterhetsförening Hvita B a n d e t ». Föreningen, s o m är utgången från Amerika o c h har till sitt m å l: » Nykterhet, sedlighet, uppfostran, kvinnans frigörelse, djurskydd o c h fredssträfvan », afser att i hela världen till ett helt förena kvinnans nykterhetso c h sedlighetsarbete. Dess märke är en hvit bandrosett. Den bekanta modefirman Augusta Lundin firade haromdagen sitt 30-årsjubileum. Med anledning däraf gaf fröken L u n d i n frukost och supé för hela sin personal, räknande bortåt 175 individer. Jubilaren fick af personalen emottaga en vacker antik skål, till hugfästande af den betydelsefulla ' £dagen. I synnerhet damerna svärma nu för dessa gammaldags, hemtrefligt romantiska instrument o c h taga lektioner i oändlighet. E n bland de skickligaste o c h mest anlitade lärarinnorna är fru Jenny Wimermark. Fru W. har n ü ock inöfvat ett damkapell, bestående af 10 unga Stockholmsflickor, trakterande de nämnda instrumenten, hvilka skola uppträda under utställningen och fägna våra öron m e d hufvudsakligen svenska nationalmelodier.
KYRKOGATA 1 6, 1 TR. DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. HOFBOKTRYCKERI. ning att låta sina läsare få kasta en hastig deras späde son. Sedan blef hon omgift med blick på det nuvarande, hvilket förskrifver sig bruksförvaltaren Gefwert, o c h Tammersfors från 1 8 8 5, o c h hvilket, tack vare professor bruk i Finland blef då hennes h e m. Men Medins energiska omsorger, nått den höga döden inträdde äfven här: utan någon den ståndpunkt det nu innehar som ett mönsterringaste förberedelse rycktes bruksförvaltare hem, hvilket väcker till o c h m e d besökande Gefwert bort. D e t ville fru Gefwerts förtrö- utländingars beundran. stansfulla o c h energiska sinne till för att ej Stort o c h väldigt är palatset, som hyser de duka under för alla dessa förnyade pröfningar. många barnen, och rikt och fullt strömma luft Efter olika öden blef Allmänna barnhuset i och ljus emot oss, när vi öppna porten och Stockholm nu hennes h e m och den plats, där träda dit in. A t t på egen hand o c h pä vinst hennes ovanligt stora praktiska förmåga k o m och förlust gå trappa u p p och ned, ur sal och till sin fulla rätt. Med sin samvetsgrannhet i sal, vore dock ganska svårt o c h dessutom och sitt humana väsende lämpar fru Gefwert af mindre intresse. V i vända därför genast sig särdeles väl för den ömtåliga och ansvarsvåra steg till husmoderns, fru Hulda Gefwert, fulla post hon där bekläder. bostad, belägen en trappa upp i AdminiVid början af vår vandring inom barnhusets strationsbyggnaden, hvars fasad vetter utåt vidlyftiga område kanske det n o g » går en Norrtullsgatan. M e d förekommande vänligsmula rundt » för o s s: alla salar och korridorer het o c h den fint bildade kvinnans intagande äro hvarandra så lika till färg och inredning, enkelhet hälsar fru Gefwert oss välkomna, och de små sängarna m e d sina hvita täcken färdig att genast ställa sin person o c h sin och sin stol bredvid sig stå där rad vid rad, dyrbara tid till vår disposition.
För att undanrödja ett vanligt inkast mot kyrkors sammanbyggnad hade Utskottet tillstyrkt, att den socken , hvars kyrka genom sammanbyggnaden försvinner, skulle; i fall den så önskar, ega rätt att bibehålla sin gamla begrafningsplats, Häremot hat blifvit anmärkt, att en sådan rättighet svårligen kunde begagnas, emedan en sådan församling , då afståndet mellan den raserade kyrkan och den bibehållna ofta kunde utgöra en half mil och derutöfver, ej skulle kun' na efter vanlig god sed, kort löre Gudstjenstens början, begrafva sina döda, utan antingen nödgas först föra liken till kyrkan, och sedan till begrafningsplatsen , eller ock måste begrafva liken pågon söckendag, i hvilket io Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N.o i5g. fall Allmogen rycktes från sitt arbete, och Pastor hindrades i sina många öfriga embetsförräliningar; hvartill slutligen äfven skulle komma den omständighet, att, då i den raserade kyrkan ej finnas några klockor, och den bibehållna kyrkans ej kunde begagnas vid en begrafning på längre afstånd, en hel församling blefve dömd att begrafva sina döda i tysthet.
Allt hvad härutinnan för öfrigt under Embetets förvaltning förekommit, inhemtas af de vid Expeditionen förda Diarier och Registratur, hvilka, jemte dertill hörande Handlingar, komma att till Rikets Höglofl. Ständers Lagutskott inlemnas. Sedan R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. Sedan, på sätt min Embets-Berättelse för åren 1836 och 1837 (pag. 4) T7" 1 TT O T* <* m - • -w» 1 1 • * — « utvisar, Kongl. Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge, uppå AdvokatFiskalsEmbetets derstädes åtal, genom Utslag den g Augusti i836, under åberopande af 2:dra och 4;de §. §. i Kongl. Taxan på Expeditionslösen den i5 Maj rSai , dömt f. d. Landssekreteraren i Malmöhus Län, Lagmannen J. N. Hoffman, att, för det han, under sin tjenstetid, dels obehörigen fordrat, dels oriktigt beräknat lösen för 420 serskilda, af honom utgifna Utslag och andra KansliExpeditioner, böta, efter 20 R:dr för hvardera, tillsammans Åttatusen-fyrahundra Riksdaler Banco, eller, vid bristande tillgång till böter, i stället, enligt 5 Kap. 4 §■ Stralfbalken, undergå tjugoåtta dagars fängelse vid vatten och bröd; deröfver hos Kongl. Maj:t Lagmannen Hoffman anfört underdåniga besvär, med ansökning tillika, att Kongl. Majit, derest HofRättens Utslag skulle finnas lagligen grundadt, måtte täckas af Nåd befria lionom åtminstone från Kronansandel af böterna; har Kongl. Majit, som i Dess Högsta Domstol pröfvat detta mål, medelst Utslag den 2g Maj sistlidna år, sig yttrat, och funnit skäl icke vara anfördt, som kunde föranleda till ändring i öfverklagade Utslaget; dock att klaganden, derest lian saknade tillgång till de honom ådömda böter, i stället skulle, jemnlikt 32 Kap. 2 §.
Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, uppläste följande: Herr Grefve von Platen har i ett af cle förra Plena sökt visa det Götha Canals Discont varit skyldig, att biträda med Län åt CanalDirectionen, som ägt rättighet att sådant äska, samt härledt denna rättighet frän sådana slut-' sattser, som gifvit mig anledning deremot göra Anmärkningar. — Herr Grefve von Platen åberopar Riksens Ständers beslut vid sista Riksdag, som ålägger Direetion att hafva årligen verkstäldt så mycket Canal-Arbete, sorn Direction enligt Plan åtagit sig, vid påföljd, i fail sådant blifvit underlåtit, att Banquen då icke 78 Den i April, skulle udemna något af bidraget, intilldess det åtagna Arbetet vote fullbordadt. At detta beslut dragas nu den slutsattsen, att da tulia Arbetet med tillgångar af Medlen icke kunnat verkställas, har det blifvit, icke allenast en nödvändighet för Directionerna utan äfven skyldighet, att söka genom Lån kunna bestrida utgifterna, för att få det bestämda Arbetet fui.bordat, förmenande Gr.fve von Flaten att Directioneo i annat fall adragit sig sa väl Bolagets som Riksens Ständers förebråelse, att hafva underlåtit nödig omtanka för Vetkets bästa: Å! anropande dessutom såsom skäl, att dylik Lån Operation , före sista Riksdag äfven varit brukeiig och då af Ständerne utan anmäi k ning Jetnnad. För att rätt bedomina detta förhållande, är nödigt att känna de omständigheter som föranledde Riksens Ständer tili de Deslut, som togos rörande Canal Verket vid sista Riksdag.
Riksgälds-kontorets hufvudbok närmare öfverensstämmande uppställning. Till följd af föreskriften i reglementets 140 §, hafva årliga liqvid er med Statsverket blifvit inom stadgad tid här ■ i Riksgälds-kontoret uppgjorda och, efter deras godkännande af Fullmäktige, Kongl. Stats-kontoret tillställda. Emot dessa liqvider, hvilka, under åberopande af härom aflåtna skrifvelser, jemväl utaf Kongl. Stats-kontoret blifvit godkända, har, å sistnämnde embetsverk» sida, egentligen endast erinrats, att den oersatta återstoden af cholera-kreditivet, äfvensom den till tomtregleringen i Wexiö efter 1843 års eldsvåda anvisade andel utaf mindre kreditivet, vore fortfarande påförda Kongl. Statskontoret, oaktadt någon ersättnings-skyldighet härför icke blifvit Kongl. Statskontoret ålagd eller af Stats-medlen vore att förvänta. Dock som Rikets Bih. till RSt. Ständers revisorer redan föreslagit afskrifning af det ännu balanserade beloppet utaf cholera-kreditiv-medlen, och Kongl. Stats-kontoret bos Kongl. Majit gjort underdånig hemställan om tillåtelse till enahanda åtgärds vidtagande i afseende på den för sistberörde ändamål använda summa utaf mindre kreditivet, så bafva Fullmäktige ansett hvad sålunda rörande Riksgälds-kontorets ifrågavarande 2:ne fordringar blifvit erinradt, icke påkalla någon serskild framställning å detta verks vägnar. Styrelsen öfver RiksgälJs-kontoret. (§§ 143—170 i 1845 års reglemente.) Inom den af ridderskapet och adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden under sistförflutna riksdag till Riksgälds-kontorets styrelse utsedda personal har någon förändring sedermera icke inträffat. Deremot hafva utaf PresteStåndets vid samma riksdag valde Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, f. d. Statsrådet, Herr Doktor C 1.
Krigs-kollegium utgifvits ett belopp af 2,279 R:dr 27 sk. 4 rst., hvartill dessa räntor, enligt de hos Kongl. Maj:ts Refallningshafvande i Wester-norrlands län uppgjorda uträkningar, skulle för nämnde år hafva uppgått. Då Kongl. Krigs-kollegium derefter hos Kongl. Stats-kontoret reqvirerat den å anslaget, 1,900 R:dr, sålunda uppkomna brist af 379 R:dr 27 sk. 4 rst., hade vid granskning af berörde uträkningar desamma befunnits i så måtto felaktiga, att beräkningen af penninge-värdet å den en gång för alla bestämda spanmåls-qvantiteten, hvilken, enligt Kongl. Stats-kontorets ofvanomförmälda kungörelse, bordt ske efter feamma grund, som följdes vid utgörandet af krono-tionden i orten, eller efter årets markegång, i stället blifvit verkställd efter medel-markegång s-prisen för åren 1833—1852; i följd hvaraf räntornas beräknade värde, 2,279 R:dr 27 sk. 4 rst., med 155 R:dr 10 sk. 5 rst. understigit den summa, hvartill de rätteligen bordt upptagas. Oaktadt den sålunda gjorda anmärkningen, blef likväl endast det reqvirerade ersättnings-beloppet, 379 R:dr 27 sk. 4 rst., af Kongl. Stats-kontoret utbetaldt; men, enligt hvad Revisorerne funnit, har uti den emellan stats-verket och Kongl. Krigs-kollegium, den 17 Augusti 1854, uppgjorda liqvid för år 1852 äfven det återstående beloppet sistnämnde embets-verk godtgjorts, hvarefter medlen blifvit, den 19 December 1852, från Kongl. Krigs-kollegium till Direktionen för roterings-kassan öfverlemnade. Hongl. ti rigs-ak tu! em i en. Räkenskaperna, som för båda revisions-åren äro i Kongl. Kammar-rätten granskade med anmärkningar, utvisa följande förhållande:
N:o 7. 61 Föreslås tillägg af: äldre Privilegium efter ordet »Författning». Efter orden »af Boktryckaren väl kände» införes: Svenske och inom Sverige boende. Denna anmärkning hvilar på Bordet sedan sista Riksdagen. Föreslås nu tillägg efter ordet »saknades»: eller ock Författaren ej kunde till svaromål inför Domstol inställas. 6 Mom. har likaledes vid sista Riksdagen blifvit föreslaget till en så lydande förändring: Den hvilken utgifver Utländsk Mans arbete eller öfversättning deraf eller af Inländsk Mans etc. Constitutions-Utskottet bar nu ansett sig böra i detta Moment tydligen utsätta, att en Utgifvare af Dagblad eller Veckoskrifter bör stånda Författare-ansvar, och bar derföre, med bibehållande af det vid förra Riksdagen gjorda förslag, framställt en ny Redaction af detta Moment, så lydande: Den hvilken utgifver Utländsk Mans arbete eller Öfversättning deraf eller Inländsk Mans, som sitt namn ej angifvit, åge enahanda rättigheter, pligter och ansvarighet som Författare i alla de fall, der ej i denna Lag annorlunda stadgadt är. Utgifvare af Dagblad och Veckoskrifter vare alltid, i afseende på ansvaret, ansedde såsom Författare, åliggandes dem under lika förbindelse att tillse det de villkor, som vid utgifvandet deraf i denna Lag ytterligare stadgas, varda noga iakttagna. 7 Mom. Häri har vid sistlidne Riksdag blifvit föreslagit den förändring, att efter ordet »Boktryckare» skulle införas: hvars Boktryckeri blifvit på det i 4 Mom. af denna § föreskrifne sätt behörigen anmäldt eller hittills privilegieradt; samt en sådan förändring af sista meningen af Momentet: eller ock sådant namn af honom ej uppgifvas kan. Utskottet föreslår en sådan ny Redaction af detta Moment: För en Skrifts innehåll eller skrifart vare Boktryckare skyldig att såsom Part ansvara och ådömde böter erlägga, intill dess han uppgifvit Författarens eller Utgifvarens namn eller ock en af desse sig hos Domaren sjelfmant tillkännagifva.
Jag kysser under rörelse Betty, önskar henne den lycka, jag i mitt sinne tviflar på, tackar henne för sommaren och ber henne titta Der till ångbåten nästa morgon, så får jag höra, hur det gått henne. Så skiljas vi och gå hvar åt sitt håll. Mina tankar följa med oroligt intresse de två unga och de gamla, som ingen aning ha om, hvad som nästa stund väntar dem. Ingen tycks haft reda på, att Betty varit närmare bekant med tysken. Jag erinrar mig en gång ha sett dem stå och samtala nere vid stranden, men jag fäste mig ej därvid, ty tysken gick omkring öfverallt, tog vyer och pratade med folket. Det är antagligen under de allra senaste dagarne de blifvit närmare bekanta och helt hastigt som bekantskapen mognat till kärlek. O, Betty, går det så fort att glömma tretton år af uppoffrande kärlek och aldrig tröttnande ömhet från de gamla för en främling, om hvilken de ej vet mera, än att han har ett vackert ansikte, omgifvet af mörka lockar, ett par eldiga ögon och en röst, som kliDgar som musik! Det blir samma historia som för tjugu år sedan med din mor — kanske ändå bittrare, när det nu repas upp igen. Den gamle lotsen kommer att brumma och svära, slå sin giktbrutna hand i bordet och säga liksom för tjugu år sedan åt sin enda dotter: aldrig! Och mormor skall gråta stilla, gräta bort alla de ljufva illusioner hon närt, ända sedan morfar första gången lade den lilla flickan med de stora, undrande ögonen i hennes famn. Men sin kärlek kan mormor inte gråta bort — den öfverlefver allt i tiden. De äro icke enfaldiga, de gamla. Liksom jag, de få gånger jag talat vid konstnären, genast insett, att han är en flyktig natur, van att utan band följa stundens impuls, hänsynslöst nedbrytande alla hinder för att tillfredsställa sina önskningar och nå sitt mål, skola också de finna, att han ej är en man att lita på, åt hvilken man gärna förtror sin älsklings framtid och lycka. Att han är en » fin » herre, tror jag icke skall dåra. Betty har fått sin skolundervisning i prestgården tillsammans med flickorna där, och hennes kunskaper ha mången gång försatt föräldrarne i häpen förtjusning. I deras ögon är ingen för fin åt Betty, och jag tycker nästan detsamma.
Haf fram Levi slägte, och ställ dem inför Presten Aaron, att de skola tjena honom; Och hålla hans och hela menighetenes vakt inför vittnesbördsens tabernakel, och tjena i tabernaklets tjenste; Och vakta all tyg, som vittnesbördsens tabernakel tillhörer, och Israels barnas vakt, till att tjena i tabernaklets tjenste. Och skall gifva Aaron och hans sönom Leviterna till gåfvo af Israels barnom; Men Aaron och hans söner skall du sätta, att de vakta på deras Presterskap. Om någor främmande bjuder sig dertill, han skall dö. Och Herren talade med Mose, och sade: Si, jag hafver tagit de Leviter ibland Israels barn, för allt förstfödt, som moderlif öppnar ibland Israels barn, så att Leviterna skola vara mine. Förty de förstfödingar äro mine, ifrå den tid jag slog all förstföding i Egypti land; då helgade jag mig all förstföding i Israel, ifrå mennisko allt intill boskapen, att de skola höra mig till: Jag Herren. Och Herren talade med Mose uti Sinai öken, och sade: Räkna Levi söner efter deras fäders hus och slägter, allt det mankön är, månade gammalt, och derutöfver. Och så talde Mose dem efter Herrans ord, såsom han budit hade. Och voro desse Levi barn vid namn: Gerson, Kehat, Merari. Men Gersons barnas namn i deras slägter voro: Libni och Simei. Kehats barn i deras slägter voro: Amram, Jizear, Hebron och Usiel. Merari barn i deras slägter voro: Maheli och Musi. Det äro Levi slägter, efter deras fäders hus. Desse äro Gersons slägter: De Libniter och Simeiter. Summan af talet vardt funnen sjutusend och femhundrad, allt det som mankön var, och månade gammalt, och derutöfver. Och de samma Gersoniters slägter skola lägra sig bakföre tabernaklet, vesterut. Deras öfverste skall vara Eliasaph, Laels son.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet liar till Utskottets handläggning blifvit remitterad en af Riksdagsmannen Anders Gudmundsson från Hallands län väckt, af Riksdagsmännen Anders Nilsson och David Andersson från samma län biträdd, motion, åsyftande att förekomma den tillökning i kostnad, som vid anskaffande af förnödenheter för Statens räkning, enligt motionärens förmenande, föranleddes deraf, dels att de entreprenad-auktioner, hvilka för ändamålet anställas, icke nog tidigt utlystes, och dels att leveranserne icke ställdes å de för den större mängden af producenter lämpligaste tider. Detta missförhållande ansågs isynnerhet hafva egt rum vid anskaffning af födoämnen; och skulle, enligt motionärens öfvertygelse, bland annat, en betydlig minskning i fångvårdskostnaderna hafva blifvit beredd, om man bestämt lämpligare leverans-tider. Derest leverans-terminerne utsattes dels i början af Maj, då transporterne i allmänhet kunde ske på öppet vatten, och dels i början af November, då landthushållaren hunnit bereda hvad till leveranserne erfordrades, och om auktionerna höllos två månader förut, inom Mars och September månader, i hvilket fall landtmannen kunde med mera visshet bedöma, hvad han af sina produkter hade att aflåta, så skulle genom den häraf föranledda större täflan, vinst för Staten uppkomma. Motionären har alltså föreslagit, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Embetsinyndigheter, som hafva uppdrag att anskaffa persedlar för Kronans räkning, måtte anbefallas, att ej mindre i vanliga fall och då bchofven kunna på förhand bestämmas, utlysa entreprenad-auktionerne tvä må - Allm. Besv. och Ekon.-Vlsk.
Så snart skärp och uniformsfrack voro aftagna och spännhalsduken lossad, samt ett par glas vatten tömda, sade herrn buttert till sin annars ofta förtrogne tjenstande, då denne frågade, om kaptenen befallte något mera: ”Gå för f-n i våld, och lemna mig i fred!” Betjenten tillslöt skyndsamt dörren, och sedan kaptenen gått några hvarf upp och ned i rummet, satte han sig till skrifbordet, vek ett blad, fattade pennan och skref följande bref till en af sina många vänner, en viss auditör G–t. Heders bror! Jag grubblar så, att jag kan bli tokig, på den förb– affären, och fruktar med skäl att hafva riktigt snärjt mig, då jag hoppades att genom ett raskt och djerft steg reda mig ur alla svårigheter. Hör, min kära Carl Gustaf! I händelse du vill lyckönska mig, står det dig fritt, ehuru jag tror det föll sig rättare att tänka på sorgbetygelser; men lika mycket, gör som du behagar. I afton har min förlofning med Rosa Widen blifvit offentligen tillkännagifven vid en lysande bal; och jag, med hjertat uppfylldt af Hildas bild, och hufvudet med den olycksaliga natten, med skuldförbindelsen och den der gamle räfven, den judehunden, som icke vill låta tala förnuft med sig, jag – kan du fatta det pinsamma i min belägenhet? – jag spelade kring min sköna fästmö den förtjuste, lycksalige älskaren, och hon, så kall, så iskall, att jag aldrig mera onödigt förslöst mina artigheter! Men icke nog härmed, icke nog att jag läste Hildas afsky och förakt i hvarje blick och rörelse; till råga på alltsamman, måste jag utstå en predikan af min gamle, snåle, tråkige, högtärade farbror, hvarvid jag ömsom svettades och frös. Och slutligen, för att göra mig riktigt rasande, kommer han fram med de mest besatta förutsägelser – tänk dig bara – kommerserådets möjliga bankrutt. Här sitter jag nu och skrifver, för att svalka mig; men mitt hufvud bränner och går rundtomkring.
Sade jag: „icke är det för menniskors skull, som vi detta begäre, utan är det för Guds och vårt eget samvetes skull, och är det så, att eder derföre någon olägenhet kunde tillskyndas, så mågen J oss intet betyg gifva och intet derom i edra böcker anteckna.“ Svarade han: „kyrkoböcker finnas i vår församling inga, sedan de för tre år sedan blefvo med vår kyrka uppbrända, och har jag endast gjort några lösa anteckningar. Hjelp Gud, laga ordning är visserligen förstörd och åsidosatt i detta land, dock vill icke jag vara den, som lag bryter. Vore det icke att sammanviga en adlig jungfru med en ofrälse, kunde det dock lättare låta sig göra, men nu skulle den, som sådant gjort, ofelbarligen kappan förlora. Det är ju ej längesedan sådant gifte var lifssak. Seende med stor bedröfvelse att vi intet kunde till hans bevekelse verka, började vi vår vandring mot den öde holmen, men blef han dock så rörd att se oss så gå, att han sade: „må mig Herren förlåta om jag orätt handlar. Gör jag dock efter hvad mig i enfaldighet inför Gud rätt synes, ehuru inför lag och stadganden orätt. Vill någon åtala, så mister jag Herrans embete; men jag vill hoppas att mitt gamla hufvud snart gått till hvila, och innan sådant hinner ske. Lagen är ett svagt band nu i detta land.“ Vinkandes så åt klockaren, som på isen bredde ut ett kläde, hvarmed han burit kalken omvecklad, tog han boken ur klockarens hand, och ställde vi oss inför honom. Och var gubbens anlete likt en engels, under det han stod och högtidligen uppläste de sköna vigselorden, och hans hvita hår likt vingar sväfvande för vinden; och hördes, utom hans röst, endast hafsvågornas sakta svall mot isbrädden fjerran från. Drog jag af mitt finger min mors ring, den jag alltid burit; men började nu på långt håll på isen höras ljudet af körande, och kom det allt närmare. Sedan välsignelsen blifvit uppläst, uppstämdes en psalmvers, och sjöngo vi alla med.