Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofkapellet syntes föga intresserade af T: s rhapsodiska ungdomsfantasier och speladepà ett satt, som rönt obehaglig uppmärksamhet i pressen. Vi lemna detta derhän och fästa oss vid något vigtigare, nemligen det bristande herravälde, som hr Nordquist i mellan-numren visade öfver en olydig orkester. Detta är långt vårre än att en symfoni brakar i sär på grund af för liten öfning. Detta är en principfråga af största betydelse. Skall icke en anförare ha sin orkester så mycket under sin lydno att han kan bestämma nyanserna, iå, fram ett pianissimo t ex. vid behof? Skola två sådana kapaciteter som Conrad Nordquist och Franz Neruda vara tvungna att rätta den ena sitt anförande, den andra sitt spel efter hrr orkestertyranners godtycke? Detta är ju den upp och nervända verlden. Med undantag af första numret var denna sym-fonikonsert sådan att orkestern har stort behof af sitt gamla anseende för att ej mista sin rangplats. Den närmaste öfversigtstiden skulle kunna kallas de svenska originalens period, åtminstone i numerärt hänseende, ty det är summa tre: Fredins » Biltog *, Wahlenberg-Kjerrmans » På vakt » och Geijer stams » Aldrig i lifvet ». De båda förstnämda spelas ej längre, men finnas i tryck, det sistnämda stycket är visserligen ännu ej tryckt, men spelas desto mera, och i följd af dessa omständigheter kan väl innehållet i alla tre pjeserna antagas tillräckligt bekant. » På vakt », som uppfördes på måndagen, tycktes nästan ha tagit för sig alldeles för mycket af det förråd af hänförelse och välvilja, som finnes hos en kritiker, så att Biltog, som kom på onsdagen, måhända fick något sitta emellan, ty dess fel observerades och framhöllos relativt sedt kanske något för bjärt. Såsom literärt opus var det visserligen ej så förtjenst-fullt, bristen på enhet, koncentrering och originalitet föll ju för lätt i ögonen, men det är ondt om verkligt originelle pjesförfattare, vare sig svenske eller utländske. Såsom folkskådespel, och till det tycktes det delvis vara afsedt, skulle det, nota bene ordentligt inöfvadt och speladt, bort blifva mera långlifvadt och intaga en mera beaktad plats.
Skuren sutinandel, sä mycket man behagar, ilägges på samma gång som det öfriga eller ock senare, hvilket man vill. Knäck, kokad på detta sätt, blir ej vidbränd samt brukar bli fort kokad. Anna. RUBRIKER tfjenstsö^ande och Lediga platser .. SOM Potatispudding. Halfkokad potatis skalas, får kallna och rifves på groft rifjern; deraf tages ett hälft stop; 12 äggulor vispas i ett fat med 6 matskedar socker och litet stött bittermandel; deri blandas den rifna potatisen och sedan iblandas ett hälft stop grädde. De 12 ägghvitorna slås till hårdt skum och iröras sist, hvarefter massan LÄGGE3 i en lagom stor form, som är smord liksom föregående. Puddingen insattes i lagom varm ugn att gräddas, tills den är något upphöjd, då den stjelpes upp, öfversockras och serveras med saftsås eller sylt. Gif hönsen en handfull linfru hvart jemte brända och stötta ben. A. E — k. Sagogrynspudding. Ett hälft skalp, hvita sagogryn tvättas med ' en visp i ett par varma vatten, hvilka hvarje gång afhällas genom en hårsikt, att ej grynen få medfölja. En kanna god mjölk kokas upp med ett hälft lod kanel, ett och ett hälft lod stött bittermandel och 6 lod smör; grynen vispas försigtigt deri, att inga klimpar uppstå. Grynen kokas under flitig omrörning, tills de äro klara; man aktar väl på, att de ej brännas vid. Gröten slås upp att kallna, kanelstängerna borttagas och sedan - iröres ett fjerdedels skalp, stött socker och 5 a 6 vispade ägg. Massan blandas väl och slås i en lagom stor form, som är väl smord med sammanrörda 2 skedar smält smör och en rågad sked mjöl samt beströdd méd rifvebröd. Puddingen gräddas i lagom varm ugn; dä den höjt sig, är den färdig samt kan efter några minuter stjelpas upp. Ätes varm eller kall med saftsås eller sylt. o så vida de hänvisa till resp. annonser i
Naturligtvis var kvällen främst hr Ödmanns, som i den ädle banditens kappa lyckats kläda en af sina allra bästa såväl vokala s o m sceniska skapelser. I de första akterna förmärktes nog spår af premierens osäkerhet, hvilket väl knappast kan förundra, dä man betänker partiets storlek, men han både spelade o c h sjöng upp sig för hvarje scen, och den stora arian i tredje akten gick med öfverdådig bravur. Lagerkransar o c h blommor regnade för hans fötter. Hans medspelande delade med stor heder aftonens framgång. Herr JOHANSSON gaf en alldeles dråplig bild af den flegmatiske lorden, och fröken WOLF sekunderade h o n o m godt som lady Kockburn, om ock komiska uppgifter egentligen ej kunna sägas ligga för hennes temperament. Fröken HOLMSTRAND var mycket täck som Zerlina och sjöng vårdadt och smakfullt. Herr LUNDMARKS Lorenzo bar ock vittne om samvetsgranna studier, som icke saknade sitt erkännande. Herrar BRAGS och HENRIKSSONS herrar röfvare förtjäna äfven omnämnas. Som sagdt: framgången var gifven, och utom hr Ödmann, erhöll, efter första akten, fröken Wolf en lagerkrans, efter den sista fröken Holmstrand en präktig rosenbukett. 1 morgon lördag gifves symfonikonsert. K. Dramatiska teatern har ej haft samma lycka med sitt senaste program som med de närmast föregående. svensk tecknad på verklighetens grund för Idun Teater och musik. som det heter, » kända i orten » för sin onaturlighet och som hon, s o m nu är sjuk, försökte trätta i dom. Inte några tocka där visor inte. Mycke religion ha vi nog inte här, men det lilla som finns vill vi ska vara af rätta slaget. Alltså tyst med kvintileringarna för barnen, annars tar hus i helsike. Vi vill inte ha med katoliker att göra, så mycket hon vet det. Och nu går jag, o c h hon ska inte vara rädd, för hon ser hygglig ut, och så skall jag hjälpa henne med att stänga luckorna, för det kan nog vara bra det.
Författaren till denna bok, den i sitt hemland, Norge, valkande Nordahl-Rolfsen, säger i sitt företal, att då han för sina barn, som älska djurhistorier, berättat allt hvad han i den vägen kunnat finna i böcker, de likväl icke läto sig nöja, utan bådo sin far skrifva till miinniskor på landsbygden, som-lefde tillsammans med djuren i ladiig h d och i skog, vid arbetet och p; jakten, för att f&amp; veta något mer. Det iir just detta Nordahl-Rolfsen gjort, och det ar p A det siittet hans bok om djuren kominit till. Bokon bar också alltigenom priigeln af att vara något, i första hands. Alla berattelserna hafva något trovärdigt och enkelt; något af folksagans tonart g i r igenom det hela. Boken torde icke lämpa sig att liisa i sträck, uta.n h&amp;e litot i sander. Vi få niidigen först varghistorier på 42 sidor, fligelhistorier p&amp; 37 sidor o. s. v. Eivind Astrup, grönlandsfararen, har bidragit med ott intressant kapitel om B D jurlif nära Nordpolen B. Författaren sjalf har skrif vit om Österdalen. Vi slcalle ha önskat att öfversiittarinnan, till F o r n a för de svenska barnen, angifvit hvar i Norge en del namngifna orter iiro belägna, s %som t. ex. Odalen, Jäderen m. fl. D % dessa namn icke förekomma i svenska geografier, s % veta ju icke barnen, om de läsa om djur i södra eller norra delen af Norge. 13arn fran 10 år skola med stort noje läsa boken; den Iran för öfrigt intressera läsare af hvilken ålder som helst. Förträffliga teckningar (vi kunna kalla dem)) biologiska&gt;) öka bokens värde. Pekka Huskoinen. En drifvar-finnes L.£ och jakter i Vermlands och Dnlmnes slrogar (fortsättning af Örjnn Kajland och hans pojlcnr) af Gustaf Sciwöder. Med 4 teckningar af Aug. Malnzst~öm. Den g d e förf.
Vi hafva förnummit, att PresteStåndet nyligen ändrat valsättet för sina Electorer. Det måste då tillåtas att tro, (man kan aldrig nog ofta upprepa det,) att godtycket, eller det ministeriella intresset allena legat till grund för den sednast oss vägrade sanctionen; och den satsen står alltid fast, att man skördar missnöjen, när man utsår obillighet och orättvisa. Jag tror icke, att det af någon kan bestridas, det ju Ridderskapets och Adelns begäran om sanction å den först utfärdade Riddarhus - k Den iS November 1'. m. "9 Ordningen var en verkan af de menlösa tider, då man ännu ej anade ens möjligheten af en vilja från någondera sidan, att inkräckta på de constitutionella stadgandernes områden. Om nu förhållandet är sådant, måste man medgifva, att Fädernes godtrohet, vid detta, som vid flera tillfällen, fallit tungt tillbaka på arfvingarne i femte och sjette led. Jag är öfvertygad, att ingen tänkare i hela Svea Land, utan förundran, bedömmer behandlingen af hela denna fråga. Jag inskränker mig blott till en undersökning, huruvida det som grundsats kan blifva beståndande, att någondera af de Lagstiftande makterne äger en så beskaffad oinskränkt pröfningsoch stadfästelserätt, att den andra, utan sitt begifvande, derutaf kan bindas. Oinskränkta rättigheter äro redan i det constitutionella samhällsskicket någon ting, som icke gerna godkännes; ty allt är der, eller bör åtminstone vara, inskränkt och begränsadt inom Lagen. Sjelfva ordet oinskränkt förskräcker, särdeles när det utgår ifrån den verkställande makten. Det kan ej falla mig in, att bestrida Konungens rättighet, att af ett till dess sanction ingifvit lagförslag gilla en eller flere delar; men jag bestrider alldeles slutsatsen, eller att deraf följer, det den del af Lagstiftningen, som haft initiativet, skulle, genom partiella sanctioner, kunna bindas till vissa delar, äfven då det helas bifallande framställ - t aa Den 18 K o v e ni b e r f. m. des såsom vilkor för sjelfva önskan af en lag.
Ständer, att med frambärandet af samma önskan inför Hans Maj;t Konungen, till verkliggörande deraf, anförtro åt Hans visa omsorger tidens närmare bestämmande för det nya mått-j systemets allmänna införande. Under granskningen af det reglemenlariska för verkställigheten hafi va Utskotten för öfrigt fattat en öf-; vertygelse, som de anse sig vid närvarande tillfälle icke böra förtiga , att nemligen ingen ting skulla kraftigare bidraga till del nya systemets antagande och framgång, än myntets utgifvSnde och fördel-, ning i öfverensstämmelse med grun-3 derna derföre, och att i synnerhet på detta sätt allmänheten snart skulle lära att inse fördelarne af decimalsystemet} men då en sådan Lag-samt Allm. fiesv.o.Oec. Utsk, Z7«/.N:o46, förändring icke kan komma alt bero af något Utskottens tillgörande, hafva de endast derpå velat fästa Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet, till beredande a£ den åtgärd, som i detta hänseende kan finnas lämplig. Hvad slutligen vidkommer den frågan, huruvida det md finnas lämpligt och ledande till lättare införande af antagne förbättrin - goir, att bibehålla de gamla benämningarne och dervid fästa rigt i gare begrepp, i stället för att införa till större delen nya benämningar, så kunna Utskotten icke tveka, att äfven i detta hänseende instämma 1 de grundsattser, som redan vid Stadgans författande blifvit följda. De deri antagne enheter äro oförändrade, såsom de af ålder varit, och det bör icke för någon medföra serdeles svårighet att lära de få nya namnen för enlieternes öfveroch underafdelningar. Men skulle deremot de hittills nyttjade benärnningarne bibehållas med nya åsätta värden, så vore att befara, att de gamla begreppen likväl lörsvarade sin åldriga löre - LagsamiAllm.Bcsv.a.Oec, TJisk. Uti.
Gummorna blefvo så upprörda vid den uppenbara missaktning, som visats hustrun, och den uppmärksamhet, som kom älskarinnan till del, att de började gråta. Här afbröt Anna berättelsen; hon kunde icke tro att de gått arm i arm. Qvinnan försäkrade emellertid att det var sanning, och hon tillade att hon skulle kunna gå ed på deras brottsliga förhållande, ty hon hade sina egna ögons vittnesbörd att åberopa. Anna häpnade. Men qvinnan berättade vidare, att hon i fjol somras en gång sett presten och hans utvalda komma promenerande på vägen åt Stadtena. Qvinnan hade samma väg, hon började misstänka något och beslöt att bevaka dem. Hon saktade sina steg och när hon såg dem vika af mot Aleboda, skyndade hon dit på ginvägen genom skogen. Framkommen, gömde hon sig. Riktigt, der kommo de. Hon såg dem tydligt, och de kunde icke märka henne. Först gingo de omkring ett slag, och så funno de ett ställe som var lämpligt. Han var klädd i en vid kappa, den slog han om dem båda och så föllo de till marken (Fortsättning.) Kyrkoherde Tretows fru är syster till professorskan Skarstedt. Ida Lundegård och fru Tretow äro mycket goda vänner. I dag hade Ida fått bref från henne. Ett mycket vänligt bref, i hvilket jag fick läsa en del. Hon skrifver att hon i vinter hört mycket talas om Axel (genom sin systerson Skarstedt, som är en af Axels bästa vänner). Hon hade också läst många bref från honom, åtminstone delvis. Tyckte dem vittna om framstående skriftställarbegåfning. Skarstedt hade sagt att han aldrig sett Axel rörd, utan då han talat om sin mor, och det hade gladt fru Tretow. Ida tycker att fru T. har bättre hufvud än professorskan Skarstedt. Fru Tretow tyckte att fru Lundegårds bref vittnat om skriftställaranlag; ”nu vet jag hvar din son Axel fått sin begåfning ifrån,” sade hon. Tillrådde Ida att skrifva, nu då hon ändå har så mycken tid till öfverlopps – läsa och skrifva.27 Jag var i prestgården med fyra fem ord till Axel, som tack för hans bref.
Beträffande sedan frågan om bergsmännens vid Stora Kopparberget befrielse från bevillning enligt 2 art., så förefinnes icke något skäl, hvarföre dess» •kulle fritagas från skyldigheten att, i likhet med andra medborgare, skatta för dea inkomst de åtnjuta; hvadan Utskottet får afstyrka bifall äfven till det härom hos endast ett Rike-stånd väckta yrkandet. Hvad vidare angår den, i sammanhang med sistnämnda yrkande gjorda hemställan, att de stadganden, som afse bergsmännens deltagande uti Fahlu stads Taierings-komiuitté, måtte ur författningen borttagas, så får Utskottet tillkännage att frågan om nämnde Taxerings-kommittés sammansättning, såsom varande af reglementarisk beskaffenhet, redan är, genom tre Stånds bifall till Utskottets förslag i denna del, afgjord. Slutligen har Utskottet ansett de i denna § förekommande afgifts-bestämm elser böra nedsättas i lika förhållande med den föreslagna nedsättningen i bevfllaings-procenten för rörelse och näring i allmänhet, eller från 5 till 3; och 14 Bevillnings-Utskottets Utlåtande•, N:o 21. har Utskottet, till följd häraf, åt g:n gifvit den förändrade lydelse, bifogade förslag utvisar, hvilket torde af Ilikets Ständer godkännas. § 27.
Visserligen har jag vid åtals anställande äfven åsyftat, att det anmärkta embetsfelet skulle medföra böter eller annat ansvar. I andra fall, än der sådan utgång kunnat väntas, har jag, såsom redan sagdt är, icke beslutat åtal. Men om ock Ofverdomstolen, der åtalet blifvit pröfvadt, haft annan åsigt, (hvilket, såsom Embetsberättelserna utvisa, likväl endast i några få fall inträffat, hvarvid icke destomindre mina åsigter i sjelfva saken förklarats vara riktiga), har jag icke räknat detta såsom någon synnerlig motgång, helst den i dessa mål alltid åberopade 12 § i 1 Kapitlet Rättegångs-Balken med sina, i temligen allmänna ordalag uttryckta bestämningar, icke kan undgå att olika tydas och tillämpas. En annan fråga, som i följd af min hemställan blef föremål för Lag-Utskottets och Rikets Ständers behandling, har äfven föranledt en anmärkning såväl emot min nyssnämnda Embetsåtgärd som emot mig såsom innehafvare af detta embete; och det torde derföre vara tillåtet att till mitt försvar densamma här vidröra. Jag hade nemligen, uti nyssberörda Tillägg till min vid Riksdagens början afgifna Embetsberättelse, hos Rikets Ständer framstäf förslag, bland annat, om en till enhet i lagskipningen verkande ändring af 23 § sednare mom. uti Kongl. Förordningen angående inteckning i fast egendom den 13 Juli 1818, så vidt nämnda § afsåg vilkoren för förnyelse af inteckning i de fall, då den intecknade handlingen uppvisas vid annan Rätt, än deri, der förnyelse skall ske. Denna min hemställan understöddes af Lag-Utskottet i dess Betänkande N:o 43, och blef äfven af samtelige Riks-Stånden antagen. Vid behandlingen hos ett Riks-Stånd rönte emedlertid detta förslag ett särdeles ogunstigt bemötande af en rättslärd och högt upplyst representant, som med oförskyld bitterhet klandrade företrädesvis det sätt, hvarpå mitt förslag blifvit framstäldt.
Jern: draggar, arni bultar, hammare, roderjern, skeppsknäu och smedjestäd, större eller mindre: i n fö r se 111111, Utsk:s förslag bifölls. Frih. Kantzou: Äfven här tillstyrker jag, i likhet med Tullcommitteens förslag, tullfri utförsel. a43 Den >6 December f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföll Utskrs förslag till utförsellull å den nu föredragna artikeln. Ropades ja och nej. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. ansåg samma artikel böra vara fri från utförsellull. Ropades äfven ja och nej. Hr af Billbergh: Jag finner ingen princip deri att låta utförseln vara alldeles fri, utan tror, att man å hvarje artikel bör sätta åtminstone någon tull, för att i tullräkenskaperna hafva någon controll på beloppet af hvad som utföres, hvilket i statistiskt hänseende är af mycken vigt. Hr Stuart: I g:de punkten af de antagna hufvudgrunderna stadgas: att ali product af in lie ms k konstflit må kunna utföras, antingen tullfritt eller mot den lägsta möjliga tullafgift. Jag hade för min del önskat, att de bär förekommande orden: eller mot den lägsta möjliga tullafgift, kunnat alldeles uteslutas. Jag biträder således i afseende på den anmärkta utförseltullen för nu ifrågavar. artikel Frih. Kantzous mening, helst det dessutom skulle utmärka en alltför stor inconsequens, om R. o. Ad. bestämde någon utförseltull för draggar och armbultar m. ni., sedan ankare och ankarflyn blifvit förklarade kunna tullfritt utföras. Frih. Rantzou: Jag är förekommen af Hr Stuart och anser consequensen oundgängligen fordra samma beslut här, som i afseende på den näst föregående artikeln. Hvad principen angår, får jag blott svara Hr af Billbergh, att nödig controll för kännedomen om beloppet af hvad som utföres i allt fall ganska lätt kan erhållas, då exportören måste inför vederbörande tullkammare förete bevis om varans inhemska tillverkning.
Domare lemnade mångdubbla befattningen, att både debitera, uppbära och conlrollera denna afgift, har Utskottet, med afseende äfven derå, att denna uppbördsmanna-befattning icke är med det för Domare-Embetets helgd oundgängliga omdömet om oegennytta fullt förenlig, ansett den säkraste controll böra vinnas derigenom, att ingen handling får af Domstol emottagas, innan den blifvit behörigen charterad och att annan person, än Domaren, förordnas, att under Bevillnin^a-TJlskoltets Betänkande, N',o 35. 11 pågående Ting vid Tingsstället och äfven emellan Tingen inom vissa Taxerings-Distriet, hålla slämpiadt-pappers-försäljning, för hvilken serskildt förordnade försäljare det måste blifva af intresse att vaka deröfver, alt handlingar, som till Domstolen ingifvas, förut blifvit med behörig ChartaSigillata belagde; och hemställer Utskottet, på grund af denna sin åsigt: att sista meningen i 11 § 3 mom. måtte utgå och mom. sålunda sluta med orden ”på sätt 3 § 6 mom. föreskrifver;” att det i 17 § 1 puncten för Domare stadgade åliggande att), vid Ting och andra Förrättningsställen, vara försedde med stämpladt papper lill försäljning, må utgå och denna punct erhålla följande lydelse: Collegier, Consistoriel’, Embetsverk och Embetsman erhålla det för utöfningen af deras embete erforderlige stämplade papper; åliggande det Häradsskrifvare, eller den mantalsskrifningen förrättar etc.; samt att vid 4 puncten af sistnämnde § följande stadgande må inflyta : hvilka Försäljningsmän, vid de inom Districtet befintliga Tingsställen, ovilkorligen böra under pågående Ting stämpladt papper allmänheten tillhandahålla. Hvarjemte Utskottet ansell, att de i 14 § 3 mom. förekommande orden ”det aflemnade” såsom öfverflödige böra utgå. 18 §. Det i sista puncten förekommande ordet: ”hittills” torde böra utbytas mot ordet tillförene. 20 §. 2 mom.
Rorgareståndet blifvit af Herr Gastafsson föreslaget, att, då ifrågavarande personer ofta kunde, särdeles i Stockholm, drifva en mera lönande och inkomstgifvande rörelse, än mången burskapsegande handtverkare, desamma måtte i stället uppföras till afgift i tre klasser å 6, 4 och 2 Rdr; och har Utskottet, med afseende å hvad såluncja blifvit anfördt, ansett sig böra å denna motion på det sätt tillstyrka bifall, att den för omförmälde personer nu stadgade afgift af 2 Rdr antages såsom minimi-afgift, hvadan den ifrågavarande rubriken blifvit uti förslaget under Usta mom. upptagen. Under anförande, hurusom, med anledning af det under rubiken ”krögare, Icrögerskor, m. fl.” intagne stadgande, att den för dem bestämda afgift ”icke får afkortas,” det stundom inträffat, att, då såväl näringshållare, som hans löftesmän, under den tid. som förflutit mellan tillståndsbrefvets meddelande och utskyldernas uppbärande, råkat i obestånd, vederbörande uppbördsman blifvit ålagd att de bristande utskylderna ersätta, bar Hr Lagergren, uti till Utskottet remitterad motion, föreslagit: att antingen orden: ’’som detta är en afgift, hvilken icke får afkortas,” måtte utgå; eller ock föreskriften om borgens ställande borttagas och den närings-idkande i stället åläggas att, vid tillståndsbrefvets uttagande, förskottsvis betala afgiften.
Man har äfven anledning tro, att vårt öka^e rörelsecapital endast belordrat lättheten för Herrar Handlande att blifva rike, då de i Disconterna lånat ofantliga summor, på varor, som de sedan föryttrat med stor vinst, och således har Disconten ej obetydligt bidragit att missbruka Nederlags.rättigheten , hvilken återigen befordrat lättheten att åtkomma och kringsprida öiverflödet af sådana varor, emedan man snarare handlar det man har för ögonen, än det man ej ser. Nederlagen voro egentligen grundade på Transitohandelas utvidgande, som aldrig nog kan protegeras; men 1:0 måste nödvändigt oöfverstiglige val - 282 Den 13 April. lar för missbruket och lurendrägeriet etableras, 2:0 all Transitohandel ske med klingande mynt, ingalunda med Discontreverser. Ett ökadt eller minskadt rörelsecapital har ingen gemenskap med coursens fallande eller stigande. Herr Grefve Adolph Mörner säger ungefär följande: af ökad Seddmassa följer coursens stegring; då måste ju nödvändigt af en minskad Sedelmassa Coursen falla, och således vår Cours bliiva i sitt rätta förhållande, om vårt representativa mynt alldeles försvann? Det förhåller sig verkligen icke så, ty så länge vi underbalancere i handeln, förlorar vårt representativa mynt i man af underbalancen dess värde hos utländningen, om vi också inskränkte vår Sedelmassa till § af hvad vår Bank med redbart mynt kunde inlösa.