Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Spannemålssorter kommer likväl att minskas eller alldeles upphöra , på sätt Kongl, Maj:t, vid inträffande omständigheter, profvar för Riket nödigt och nyttigt: likasom och derest K. Maj:t skulle linna godt, att inkom - i. i. 3o. Tull frie. i. i. 0. 20. 20; 1. 25, loo. r. ioo. r. 100, i. r. mande Spannemål,' — Omalcn, mande Spannemål någon särskild afgift påföra, bör den ifrån hvad ort, som helst, erläggas. — Malen, Gryn. -— —• Spcat, se Tråd. Speglar och Lampettcr, färdiga, L, Spelkort, se Kort. Spermaceti eller Wallrat, — Olja, se Olja. Spetsar, Uddar, Blonder samt Tyll af Silke och Tråd, af alla slag, L. Spiantcr, se Metall. Spiritus Vitrioli, se Litt. V. Spiritus Vini, se Bränvin, Spitsglas, se Antimonium. Span, alla slag, L( ifrc, n ^ete, I irn, S S> \ t, 3 L. loo, i. L. Ioo. i, V. 5o. i5. V. 25, i. Sten, — Bryn, V, 3o. i, — Eldfast, V. 5o, — Filtrer, V, a5. •—• Gips, se Litt. G. •— Gjut, se Litt. G, — Mergel-Schiffer, tjenlig till Li tliograpliiska stenar, -jo, — Olje, V. 3o, I. — Prober, V. 25. 1, — Qvarn. Hhenska, V. lo. Alla andra slag, V, 25. j. — Slip, V. 25. I. — Alla andra slags, arbetad, tillhuggen eller oarbetad, V. 25. 1. Stenkol, 25. fritt. Stilar, se Boktryck.
Välgörande som hvila och eftertanke kände vi dagarnas enahanda glida oss förbi och stämma våra sinnen till samklang med lifvets eviga gång, och när vi flyttade in i det gamla huset, utanför hvilket träden stodo i höstprakt och några strödda astrar blommade i den vanskötta trädgården, tyckte vi, att vi genom ett under undgått en stor fara, och att vi återvändt till lifvet från en hemsk fängelseperiod. Hvilket år detta var! Hvilket år! Aldrig visste jag, att samlifvet mellan två människor kunde rymma så mycken lycka, ej heller att man kan lefva på ett så innerligt sätt med de sina. Mina barn, hvilka jag förut knappast sett, hvilka jag på sin höjd plägat ägna en sentimental tanke, på ett egendomligt sätt blandad med ånger, när jag, återkommen från en nattlig supé, vid min hustrus sida böjde mig öfver deras bäddar, de hade nu blifvit personligheter, hvilka sammanhängde med mig själf, berodde af mig, hvilkas karakterer jag vördade, och hvilkas glädje som sorg jag ville få dela och bad att få dela. Vi togo hvarje dag som en ny lycka, och det gick icke en timme förbi, som ej hade sitt värde, nästan sitt nöje. Det var en indiansommar i vårt lif, hvilken hade vårens hela glans och omstrålade oss med en lycka, som vi undrade öfver själfva och aldrig kunde visa för andra. Jag minns endast en sak, hvilken kunde förfölja oss, som om den inneburit en källa till oro. Det var närvaron af hufvudstaden, hvilken vi genom de stora träden kunde skymta från våra fönster, och som vi sågo under våra fötter, så ofta vi gingo ut och togo vår promenad i den gamla parken, där minnesmärken från forna dagar skvallrade om en tid, då vår tysta tillflyktsort var samlingsplatsen för alla de nöjen, från hvilka vi dragit oss tillbaka. När vi sågo ut öfver det låga staketet, kunde denna känsla komma öfver oss, i synnerhet när festblossen tändes i tusentals ljus, hvilka som en glittrande flamma glödde genom natten. Då kunde från denna stad, där vi varit så nära att tappa bort oss själfva, stiga en dof stämning af olycka, hvilken göt liksom ett feberhett minne af den gamla nöjesjagten i vårt blod.
Öfver allt kan man tryggt färdas allena; naturligtvis är det behagligare att ha sällskap och det får man lätt, om man bor i en treflig pension eller är medlem af » Skandinaviska föreningen. » Denna förening bildades hösten 1893 af svenska, norska, finska och danska herrar och damer, den hade då sin lokal i Hotel Bristol, sammanträdde till samkväm hvar onsdag, firade julfest samt gaf en särdeles lyckad bal, till hvilken svensk-norska och danska konsulerna inbjudits. Föreningens lokal stod dessutom alltid öppen för medlemmar, som där ville läsa hemlandets tidningar, öfva sig på pianot eller h a en pratstund med bekanta. Anvisning på språk och musiklärare, på de professorer, som hålla föreläsningar, samt äfven på bra pensioner böra nyankomna skandinaver kunna få af föreningens styrelse, som består af både herrar och damer. Äfven sällskap till de små utflykter i Dresdens vackra omgifningar, som främlingen har så rikt tillfälle att göra, och hvilka för de studerande äro ett både angenämt och uppfriskande afbrott i arbetet, bör man kunna få bland sina landsmän, om man ej kan få det i sin pension. Så väl vintersom sommartiden äro utflykterna till Sachsiska Schweiz, Meissen Freiburg och andra små orter i trakten både vackra och intressanta. I själfva Dresden finns j u mycket att s e: de världsberömda Gallerierna, Zwinger, Operan — där framstående förmågor såsom hrr Scheidemantel och Fri. Malten uppträda — Grtines Gewölbe, Gewerbemuseum, de kungl. porslinssamlingarna, Grosse Garten — där det om vintern finns präktiga skridskobanor och om sommaren tennisplaner — och Katolska kyrkan, där operans orkester spelar hvar söndag vid högmessan. Kyrkor har Dresden många och vackra. I » Kreuzkirche » gifvas hvarje lördag vesper-konserter; i synnerhet på Reförmationsdagen och vid juloch påsktiden äro dessa kyrkokonserter med deras härliga sång storartade. Af en vistelse i Dresden kan man nog ha både nytta och nöje, om man förstår att rätt använda tiden.
»Jag hade ju ingen rätt att döma honom,» sade hon, »och min man har själf lärt mig, att intet offer är för stort, då man vill godtgöra en oförrätt. Inte sant, Henrik?» Grefve Henrik vände sig till sin mor. »Hvad säger min mor härom?» frågade han. Hans lilla kropp var nu alldeles stel af värdighet, och hans höga, smala panna låg i majestätiska veck. »Jag,» svarade grefvinnan, »jag säger, att Anna Stjärnhök är en klok flicka, och att hon nog visste hvad hon gjorde, då hon berättade denna historia för Elisabet.» »Min mor behagar missförstå mig,» sade grefven. »Jag frågar, hvad min mor tänker om denna berättelse. Har grefvinnan Märta Dohna försökt öfvertala sin dotter, min syster, att gifta sig med en afsatt präst?» Grefvinnan Märta teg ett ögonblick. Ack, den Henrik, så dum, så dum! Nu jagade han ju på orätt spår. Hennes jakthund förföljde ju jägaren själf och lät haren springa. Men om Märta Dohna var svarslös för ett ögonblick, så var det ej häller längre. »Käre vän,» sade hon med en axelryckning. »Det finns ett skäl för att låta alla dessa gamla historier om den olycklige mannen hvila, samma skäl, som gör, att jag nu ber dig undertrycka all offentlig skandal. Det är nämligen högst troligt, att han omkommit i natt.» Hon talade i en blid, beklagande ton, men det fanns ej ett sanningens ord i det hon sade. »Elisabet har sofvit länge i dag och har därför ej hört, att folk redan blifvit utsändt rundt om sjön för att fråga efter herr Berling. Han har ej återvändt till Ekeby, och man fruktar, att han drunknat. Isen bröt upp i morse. Se, stormen har splittrat den i tusen stycken.» Grefvinnan Elisabet såg ut. Sjön gick nästan ren. Då ömkade hon sig öfver sig själf. Hon hade velat undkomma Guds rättvisa. Hon hade ljugit och hycklat. Hon hade kastat oskuldens hvita mantel öfver sig. Den förtviflade kastade sig ned på knä för sin man och bekännelsen störtade fram öfver hennes läppar. »Döm mig, förkasta mig! Jag har älskat honom.
Om Kyrko-rådet i förevarande hänseende skall kunna verka, är det således nödigt, att dess myndighet, sä i ena som andra fallet, utvidgas. Det måste ega rätt att hindra och förbjuda den lekmanna-verksamhet, som det finnér skadlig. Derigenom sättes ock Kyrko-rådet i tillfälle att i vidsträcktare mån än för närvarande uppfylla sin bestämmelse i kommunen, och såväl den ställning detsamma der innebar, som dess sammansättning, svnes böra utgöra en borgen derför, att den nu ifrågaställa utvidgning af dess myndighet icke varder obehörigt begagnad. Rikets Ständer hafva jemväl ansett nödigt, att stadgande om presterskaps rätt alt öfvervara konventiklar och förbud mot deras hållande under det allmän gudstjenst i församlingen förrättas, blifva meddelade i sammanhang med konventikel-frihelens medgifvande, på säll E. K. M:t jemväl föreslagit; och hafva Rikets Ständer alltså, för sin del, beslutat följande författning: "Med upphäfvande af Kongl. Plakatet emot serskilda religions-sammankomsler den 12 Januari 1726 samt hvad för öfrigt i detta ämne finnes stadgadt, förordnas som följer. Medlemmar af den Evangeliskl-Lutherska kyrkan vare ej förment att sammankomma (ill gemensamma andakts-ölhingar, utan vederbörande Presterskapets omedelbara ledning dock må sådan sammankomst ej, utan serskildt tillstånd, ega rum å tid, då allmän gudstjenst i församlingen förrättas. Ej eller må vid religions-öfning, som ej är att hänföra (ill enskild hus-andakt, tillträde vägras församlingens Presterskap medlem af dess Kyrko-råd, eller den offentliga myndigheten i orten, hvilken sistnämnda myndighet i händelse af inträffad olaglighet eller oordning, eger alt, der så nödigt anses, sammankomsten upplösa. Uppträder någon, som ej är prest eller enligt kyrkolagen berättigad all offentligen predika, vid dylik sammankomst såsom lärare med andliga föredrag, som anses leda lill söndring i kyrkligt hänseende eller förakt för den allmänna ExpeditionsUtskottets Fiirs/ag till underd. Skrifvelse N:o 236.
Det torde derföre bär vara nödvändigt alt antaga en annan delningsgrtind, än den efter §§; och jag tror ej, att till förslagets grundliga och tydliga utredande och c!isen tera nde någon lämpligare utväg kunde finnas, än den, som Gr. Spens föreslagit. Om man tager hvar och en af hufvudgrundsatserna för sig sjelf och särskildt discuterar dem, och vid slutet af en sådan discussion Hr Landtm, skulle behaga inhemta Ståndets tanke, huruvida det såsom sin gemensamma anmärkning erkänner den framställda satsen, så tror jag, att man säkrast kommer till målet, ehuruväl detta ej ar det sätt, som leder till de kortaste discussionerna; men hufvudsaken lärer bär icke vara så mycket att bespara tid, som att få målet på det bästa sätt afgjordt. Skulle likväl ej detta föredragningssätt kunna antagas, så tror jag likväl, alt Hr von Hartmansdorffs förslag ar lämpligare än Frih. Cederströrns. Hr von Hartmansdorff åsyftade, alt de anmärkntr, som hvarje ledamot framställt emot Utskts förslag, skulle tillsammans föietagas. Äfven detta kan leda till målet, ehuru det visserligen blir vida svårare och krångligare än Gr. Spens’s förslag; men hvad jag anser vara eu" hufvudsak, är, att Hr Landtm, täcktes företaga en fördelning elter sak af de ämnen, som komma alt discuteras, och att det sedan måtte tillåtas att särskildt få discutera hvarje särskild del och få propos. på densamma, så att icke discussionen på en gång må angå alla de ämnen, som förekomma till afgörande på grund af detta Utskis betänk. Del är visserligen icke något orätt uti, alt här göra en fördelning, på grund af de gjorda anmärkningarna och ej på grund af de §§, hvaruti Utskts förslag sammanfaller; ty förhållandet med ett Const.Uukts betänk, är alldeles olika mot det förhållande, som äger rum med olla andra Utskis betänkm. Här kan icke någon fråga uppstå om bifall till eller underkännande af Utskis förslag eller förändringar deruti, ulan det är blott fråga om alt dervid göra anmärkntr, och alt undersöka, huruvida någon af dessa anmärka:!' erkännes såsom Ståndets gemensamma lanke.
Detta, och skådespelet af det personliga mod att uttala dem i åsynen af en hardt nära enväldig Konungamakt, var hvad som slog an på Thorilds unga sinne; så, att denne, som likväl i ett bref till Heurlin66 visat sig ganska klart inse Lunds rätta halt, i anmälningen af sin ”Nye Granskare” kallade hans Välsignade Tryckfrihet ”det nu vigtigaste af våra blad, och rikast märkt af en stark och träffande sanning”67, – ja, tillade ännu en och annan berömmelse, svårare att försvara. Men till något deltagande i det prisade bladet kunde Thorild ej beqväma sig. Han var dertill, oaktadt all sin demokratism, en förmycket förnäm natur. Hans enda bidrag blef en på prosa gjord tolkning af ett stycke ur Young, hvilket Lund – som ville närma honom till sig – hade bedt honom för sin tidning öfversätta. Det finnes i dubbelnummern för den 19 Febr. 1784, med en förutsänd inledning af detta bref ”till Förläggaren”68, hvari man strax igenkänner auctorn. Min Herre! Jag har funnit något som rört mig, i den kärlek Ni betygat för följande stycke69 af den vise och odödlige Young Ni gifvit mig att öfversätta. Jag har ännu knappt hälften af Er och Betraktelsens ålder: men jag älskar de djupa och starka rörelser; och jag fattar en vördnad för de själar som älska dem. Ni har visat er hafva känslor af en värdig man (?), medborgarens, det smärtade starka hjertats. Ack! har jag tänkt: visst har han ock den kloka, intill sig sjelf gångna och betraktande menniskans. Det är ej rätt, att man misskänner lifvets fördelar; men jag tillbeder den storhet, som är öfver dem alla. Ert mått af olyckor och erfarenhet har varit nog, att om dem gifva er ett manligt begrepp. Detta vill ni bibringa edra läsare. Ack! det är förloradt. Springa de ej efter en sida, der de tro, att någon vettig arghet skall ligga? Vilja de hafva något annat, än det, som smakar af Verldens Nya: Kabalen och Lågheten?
Grin förmenar, alt det icke vore lyckligt, hafva ambulatoriska ledamöter i Ecclesiastik-Kollim, såsom jag föreslagit i fråga om Prester och Skollärare. Mig synes tvertom, ett sådant verk icke kunna lyckas, om det kommer att utgöras af endast civile embetsman, som röride kyrkans angelägenheter och lärda frågor icke hafva nödig erfarenhet genom förvärfvad sakkännedom. Sätter man åter dit prester eller skol-lärare, hvilka qvarstanna der för lifstiden, så förlora de otvifvelaktigt efter hand den skicklighet, som fordras för dylika frågors bedömande. De blifva ju längre ju mera civila embetsmän, men icke hvad de borde vara, sakkunnige lärår» Den 1 September. 211 Frih. Alströmer har föreslagit vissa ändringar i ordalydelsen; men jag anhåller att han ville afstå derifrån, ty om de skola göras, måste väl Betänk, återgå till Utsk., då man icke vet, hvartill sådant kan leda. Jag tror det vara bäst, att vi hålla tillsammans med de andra Stånden. Gr. Sparre: Jag ber om ursäkt, att jag åter begärt ordet, men jag skall blifva ganska kort. I anledn. af Hr von Hartmansdorffs upgift på dem, hvilka skulle blifva ledamöter i det af Gustaf II Adolf och Axel Oxenstjerna påtänkta Consistorium Generale, anhåller jag få erinra, att just derigenom, att Råden presiderade i dåvarande Kolhr, desse voro eli slags Departementer af Regeringen, ungefärligen sådana vi nu hafva, och jag har äfven sagt, att just denne tanke lag till grund för Kollmes inrättande i allmänhet, fastän de lyckligtvis, säger Hr von Hartmansdorff, blefvo från Regeringen skiljde. Det är i fråga om ordet lyckligtvis Hr von Hartmansdorffs och mina tankar äro delade. Att ett eller annat Kolhm kan behöfva qvarstå, är måhända en följd af nuvar:de förhållanden, men att kollegial-indelningen i all framtid kommer att bestå, derom hyser jag åtminstone tvifvelsmål, och jag kan således icke med min röst bidiaga lill inrättande af ett nytt Kolhm.
Men ofvannämnda för 7 år, och således för en tid längre än den sora återstod till riksdag, iemnade accepter äro äfven såsom grundlagsvidriga anmärkta. Att Ständer, icke annorlunda än grundlagen uttryckligen föreskrifvit, bindas af äldre riksd.beslut , är en grundsats, som hör lill sjelfva väsendet af det representativa statsskicket, som annars icke vore sannt representativt. Men det finnes något , som begränsar bruket af all rättighet. Det är sunda förnuftet, som utvisar hvad gagneligt är, och rättskänslan, som, i fråga om tredje mans rätt, säger hvad billigt är. Obestridligen äro alla utländska parlament af ofvannämnda grundsats, och i hvarje session constitutionelt berättigade att afslå medel till betjenande af räntan för statsskulden; och likväl sofva dennes obligationers innehafvare fullkomligen tryggt; och ändå ila capitalislerne fram med sina anbud, när nya lånebehof förkunnas. Större publika företag äro icke möjliga, medelst anslag blott till Representationens nästa sammankomst. — När i Frankrike beslöts den canalisation, som nu så yppigt gagnar det landet, föreslogs icke Hamrarne, och icke hade de samtyckt, att med de erforderliga många hundra millionerna belasta det samtida slägtet. Det ansågs, att på kommande släglen borde fördelas kostnaden för arbeten, af hvilka gagnet skulle från tid till tid jemväl blifva deras. Hamrarne anslogo fördenskull de årliga bidrag, som höfdes till ränta å och amortering af de capitaler, hvilkas upplånande canalisationen erfordrade; och de capitalister, som då framstego, oroas sannerligen icke af ringaste fruktan att kommande kamrar skola begagna sin, dock constitutionelt obestridda, rättighet att inhibera dessa anslag. Endast så kan arbetas med capitaler, d. v. s. fort, väl och för bästa köp. Endast sä komma vi ifrån vår äldre, förderfliga metod att arbeta med det årliga anslaget. Må jag såsom exempel anföra garnisonssjukhusbyggnaden. Ständer hade anslagit 16,000 r:dr b:co årligen.
Emot silf verutförsel; sid. 10, rad. 3 uppifrån, utgår förbindelsen; sid. 11, rad. 2 nedifrån står \Han, läs: Motionairen; sid. 12, rad. 2 uppifrån står: Motionairen , läs: Han; sid. 12, rad 3 nedifrån, utgår föl jakt eli gen; sid. i5, rad. 18 nedifrån, står: Vådan af denna ständiga , läs: Denna ständiga; sid 17, råd. 3 uppifrån, utgår mig; sid. 17, rad. 17 uppifrån, står: I afseende, läs: I afsigt; sid. 17, rad. 19 uppifrån, står: den följande 21 och 22 punkten, läs: de följande 21 och 22 punkterna; sid. 17, rad. 21 uppifrån, står: genom stadganderna i punkt. 12, 20 och 26, läst genom inflytande capitalafbetalningar och 'vinstmedel; sid. 18, rad. 7 nedifrån, står: realisationen, läs: cassacreditiven; sid. 19, rad. 12 uppifrån, står: gifver, läs: gifva; sid. 19, rad 7 nedifrån; står: åt de, läs: och åt de; sid 21, rad. n nedifrån, står: det stora, läs: de stora; sid. 21 , rad. 10 nedifrån, står: eger, läs: ega. STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktryckeriet, i834- BancaOtskotlels Utlåtande N:o 17. ,% N:o 17. Ank. till Exp. Utsk. den 8 Julli. Utlåtande, i anledning af de inom RiksStdnden gjorde, till Utskottet remitterade anmärkningar, vid dess under N:o 8 afgifne Betänkande, angående Bankens öppnande till utvexling af Silfver Af de, under den 10, 17, jg och 28 sistl.
För min del tror jag, att en missräkning redan ägt rum i afseende på brähnvinsskatlen, och om man nu gör nedsättning i Utsk:s förslag till tulltaxa, är det gifvet, att bristen blir ännu större. Jag tror för Öfrigt det icke vara consequent att tala om Sveriges alltför dryga beskattning och ändock ej vilja tillåta dess öfverflyttning så mycket sorn möjligt till indirecta skatter. Gr. von Fersen: I anledm af Hr Lagerlijelrns yttran - Den 16 December f. m. de vill jag blott upplysa, att exporten af draggar och armbultar m. m. i medeltal utgjort i3o Skäf och högst uppgått till 2i3 Sk$, hvaraf man således lätt kan finna, huru mycken inkomst skulle förloras genom fri utförsel af denna artikel. Med afseende på obetydligheten af detta belopp biträder jag gerna för min del, att artikeln ina blifva tullfri såsom en uppmuntran för fabricationen deraf. Jag finner äfven, att Tullcommitte'en föreslagit detsamma, och förmodar, att det skett på samma grunder. H. Ex, Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta, att den nu föredragna artikeln borde vara fri från utförseltull. Ropades ja och nej. Hr Lefren: Jag anhåller, att propos. först framställe^ till bifall å Utsk;s betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag till utförseltull på denna artikel. Eopades ja och nej. Hr af Billbergh: Jag får hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att propos. nu må framställas på det förslag, jag tagit mig friheten att göra, eller att utförseltullen för draggar och armbultar m. m. bestämmes till 24 sk Hr Hjerta: Jag får i anledn. af Hr af Billberglis begäran erinra, alt Frih. Kantzous förslag blifvit frainstäldt föle Ilr af Billberglis, och att propos. derå således nu bqr följa i ordningen.
Efter att sålunda hafva besvarat de framställde anmärkningarne, få Utskotten, vidhållande hvad i Betänkandet N:o og är yttra dt. och tillstyrkt, hemställa, alt Högloflige Rid der skap et .och Jldeln samt Välloflige Burgare-Ståndet måtte om bifall till samma Betänkande med de öfrige respective Riks-Stånden sig förena; samt att derjemte beslutas må, att det tillstyrkte anslaget till Roteoch Rusthällarne i Jemtland af 4000 Rdr Banco årligen i högst 3:ne år, från och med 7336 års början, lör af Riksgälds Contorets medel till Stats-Verket utgå, .'Stockholm den 28 iNov. 1834. Ankom till Exp. Utsk. den 28 Nerv*. Betänkande, angående sättet förj'utgörandet af städernes inqvarteringshe&vär samt en jemnare och rättvisare fördelning deraf’ Efter erhållen remiss af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse i detta ämne (N:o 87) har Stats-Utskottet gemensamt med Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, till hvars befattning ärendet jern val ansetts lioja, detsamma till behandling företagit; hvarvid de förenade Utskotten ansett nödigt, alt försl i korrthet redogöra för de åtgärder och beslut, som å föregående Riksdagar blifvit i frågan .vidlagnö; i hvilket afseende Utskotten få anföra; att Rikets Sländer, vid Riksdagen 1810, uti afbiten underdånig skrif\tlse de med rättvisa oell en jemn fördelning af skyldigheter medborgare cm ellan, att in vå nar né uti de städer, hvarest garnisoner voro födande, icie ensamme borde vidkännas kostnaden af en anstalt, sorn i sin mon för Statens och alla dess medlemmars säkerhet vöre vidtagen; men äfven, Hör till Statssamt Allm. Besv.- -och Oecon.-Utsk. Betänkande N.-9 ^6. Litt.
Jag skall försöka att visa en annan sida af saken, och att förhållandet ej är sådant. Vi, Mina Hrr! skola räkna Sockenstämman såsom vår första kommunala beröringspunkt. Jag frågar nu dessa värde talare, om de hafva funnit, att Sockenstämman i Sverige har så litet intresse och lif i sina förhandlingar, att man kan behöfva, såsom denne talare yttrat sig, gå på gator och i gränder för att samla ledamöter. Detta är icke förhållandet, tvertom visar sig öfverallt i landsorten, att dessa Sockenstämmor äro omfattade med lif och värma, som göra dessa sjelfskrifna till att vara kommunala lifvets Lsta institution, hvarur med all förhoppning de andra kommunala institutioner kunna utgå. Om förhållandet är, att Hushållssällskaper och andra kommunala inrättningar sakna lif, så kommer 190 Den 15 November f. m. detta helt enkelt deraf, att de sakna beröringspunkter med sjelfva grundvalen i det kommunala lifvet. En talare har här sagt, att han ansåg LänsNämnden icke vara af behofvet påkallad. Han ville utveckla Hushållssällskaper för att dermed åstadkomma samma resultat. Han har likväl haft några tysta skäl dermed; han har velat utestänga det politiska lifvet hos folket och hänvisa dem till endast det rent ekonomiska, och med sådan upfattning af saken arbetar han för något helt annat, som må vara honom obetaget, men hvilket jag för min del städse skall motarbeta. Inom hvarje konstitutionelt land med outvecklade kommunala institutioner verka 2:ne krafter, som, öfverlemnade hvar för sig åt sig sjelfva och egen myndighet, arbeta vanligast i helt andra direktioner än det konstitutionen och folkets väl angifva. Dessa krafter äro: Regeringsmakten och Pressen. Historien och våra dagars företeelser bevisa denna sanning. Kommunalinstitutionerna äro regulatorn för enhvar af dessa krafter. Ensamt de bilda denna folkets mäktiga opinion, som fått namn af allmän opinion. Den är ett foster af kommunalförsamlingarnas verkningar — ett uttryck af nationens tänkesätt. På densamma stödjer sig Regeringen i sina åtgärder; på densamma pressen, då den talar. Utan den fara begge vill. Ett land utan dessa institutioner faller vexelvis under Regeringens och Pressens urartande despotism, ty all okontrollerad makt faller förr eller sednare i tygellöshet.