Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men utlagorna äro på hägge ställen lika; det är således ej underligt, att dessa utlagor utgöras med större svårighet på det ena stället, än på det andra, då alla öfriga förhållanden äro så olika. Jag tror derföre nödvändigheten fordrar, att Utskottet fäster uppmärksamhet på den creditoch penningebrist, sorn äger rum vid alla transactioner i provinserna man och man emellan. Då Utskottet, å ena sidan, antagit, att enskildte Capitalister skulle vara höjde att insätta sina penningar i Banken, och föreslagit denna utväg för DiscontFondens ökande, men, å andra sidan, klagat deröfver, att de rike begagna lånerätten i Banken för att mot högre vilkor sjelfve åter utlåna åt de mera behöfvande, så ligger häri en motsägelse, som åtminstone bevisar, att saken icke lijelpes med Utskottets föreslagne palliativ. För min del tror jag ej, att särdeles stora Capitaler skola inkomma till Banken på annat sätt, än genom räntelöpande 3 procents assignationer, likasom jag ej eller tror, att de rika taga lån i Banken för att åter utlåna. Men efter min tanka är den enda lämpliga utväg, att öfverflytta en del af Bankens creditrörelse till enskildta. De senare Discon - >4 Den 27 Julii f. ra. ternas öde äro visserligen icke i allmänhet talande för denna mening, men jag får likväl erindra om en, nemligen Götheborgs Discont, hvilken oaktadt det våld som öfvergick den, gjorde fullkomligt rätt för sig, och Banken anlitades af denna Discont endast för några x 00,000 R:dr. Om en sådan inrättning medför någon vinst för enskildte; om Banken derigenom skulle förlora några lumpna Riksdaler af sina räntor, hvad betyder det mot fördelen för Banken att slippa ensam paradera för hela creditrörclsen i Landet? Om således
C) Ola Månsson har föreslagit en lag med följande bestämmelser: l:o Alla af Kongl. Majit fastställda nu gällande konventioner om presträttighcters utgörande bibehållas vid gällande kraft till den 1 Maj 1958, och med rättighet för Rikets Ständer att efter nuvarande innehafvares afgång, på derom väckt fråga, förordna om förvandling af samtliga dessa rättigheter till motsvarande spanmål; 2:o I alla öfriga pastorater inom Riket skall, genom Kongl! Maj:ts Nådiga försorg, upprättas förslag, som, med undantag af de godtyckliga pålagor och frivilliga gåfvor, hvilka endast genom häfd kunna försvaras, böra omfatta pastoratets alla lagligen bestämda presträttigheter af hvad namn som helst, prestgårds-byggnad inberäkna^ taxerade till visst belopp i spanmål, för att inom året 1858, och sedan 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltets Betänkande N:o 93. pastor och församlingen minst en månad förut livar för sig derutaf bekommit del, vid allmän sockenstämma, i närvaro af kronooch konsistorii-ombud, leda till vänlig förening lärare och åhörare emellan, då, i händelse af sådan öfverenskommelse, densamma hör till Nådig fastställelse för tiden till den 1 Maj 1950 i underdånighet anmälas. Men skulle ändamålet motverkande stridigheter uppstå, öfverlemnas genom krono-ombudet förslaget och deremot framställde anmärkningar till Landshöfdingeembete!, som har att, jemte eget och Domkapitlets utlåtande i ämnet, öfversända handlingarne till Kongl. Maj:ts Nådiga granskning, för att slutligen och på det sätt, j hvarje förekommande fall linnes rättvist, blifva regleradt och för tiden till den 1 Maj 1958 stadfästadt; hvarvid skall iakttagas, att samtliga presträltigheterna höra vid följande Riksdag, på derom gjord framställning, af Rikets Ständer bestämmas alt utgå endast i spanmål; 3:o
— Jag anser så mycket mera nödigt att fästa mig dervid, som af Chefen för Landtförsvars-Dep:tet ett yttrande här afgifvits, som bestrider vigten af sjelfva grundidéen i ali nyare gevärskonstruktion i denna del, tanken nemi. om nödvändigheten af snabb laddning. Han sade nemi. bland annat, att tändnålsgevären icke i och för sig vore att rekommendera, derföre att de fordrade vanda soldater, om icke amunition skulle genom alltför snabb skjutning förspillas. Jag fruktar dock att, om man ej har vana soldater, så lär ingen gevärsmodell hjelpa, och att man således vid dess bestämmande måste utgå från förutsättningen af att man har en armé af öfvadt folk och ej af blott rekryter. Hvad åter besparing af amunition angår, så är det tydligt, att är del detta man önskar, så för det, konseqvent tillämpad!, tillbaka till det gamla sättet, då man först hällde krut i pipan, derefter lade kulan på en talgad lapp och så bultade ned densamma! Nog sköt man ganska säkert med sådana fordna tiders studsare; men hvarför infördes aldrig, trots deras träffsäkerhet, sådana retfelgevär i större skala i arméerna? Jo, just emedan laddningen var för långsam. Först sedan genom uppfinningen af tappgeväret, man funnit den första möjligheten af att ladda snabbt ett reffladt gevär, inliirdes sådana allmänt i arméerna. Men vill man snabbhet, så är ju gifvet, att man måste vilja den största snabbhet. J)el är redan at sig sjelf gifvet, och Danska kriget bekräftar del, att moralen ovilkorligen nedtryckes hos den trupp, som icke kan lossa mera än ett skott, under det fienden deremot under samma tid kan lossa kanske tio; och allt tal om den måhända större Irälf-äkerlielen Ims det långsamt skjutande geväret hjelper till intet. Det är det snabhskjiitande, som förer till seger, och seger är, efter mitt förmenande, alla vapens ändamål. Vilja vi derföre ega utsigt till seger i en blifvande kamp, måste vi hafva snabbskjiilande gevär.
Ridderskapets och A-deins benägr.a tillåtelse, att få fästa dess uppmärksamhet på de grunder, hvilka stadgat den särskildta mening jag i föret arande ämne i Lagutskottet yttrat, Om det är en sanning, att i de Utsök* ningsoch Skuldfordrings.mål, hvilka hos Kongl. Maj ts Befallningshafvande göras an* hängige och af dem, med tillämpning af nu* Varande ^ExecutionsFövlattningar, hufvudsak'* Den 17 -April. e. m. 345 ligen afgöras, all nödig stränghet vid målens behandling, all erforderlig skyndsamhet vid beslutens verkställighet kunna erhållas, så att någon skärpning af UtsökningsFörfattningarne i dessa fall icke torde böra komma i fraga; är det deremot å andra sidan äfven obestridligt, att, när Utsökningsmål ej kunna af Kongl. Maj ts Befallningshafvande hufvudsakligen afgöras, utan måste, i anseende till derstädes gjorda invändningar', förvisas, såsom tvistiga, till vederbörlig Domstols handläggning, mycken långsamhet, tidspillan och jemväl'understundom äfventyr för Borgenären uppstå. Ty, utom det att de Juridiska Domstolarnes ses* sioner icke på långt när inträffa så ofta, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes sammanträ* den; förekommer isynnerhet den särskildta olägenhet, att första Domstolens beslut icke får sättas i verkställighet, förr än antingen detsamma vunnit laga kraft, eller, i händelse någon klagan deröfver blifvit fullföljd, t vänne Domstolars sammanstämmande beslut utfallit. Det är utan tvifvel, att många Gäldenärer uppsö* ka de mest orimliga undanflygter och invänd» ningar, för att bereda sig uppskof. Detta vore till en betydlig del förekommet, om Kongl, Maj ts Befallningshafvande erhöll rättighet att pröfva och afgöra sådana derstädes gjorda invändningar, hvilka på grund af blotta Låndocumentet kunde pröfvas. Om vittnens hörande i dessa omständigheter vore nödigt, borde sådant äfven Kongl.
Stationer, railar med tillbehör, stängsel, afdikningar, ballastens djup, terrasseringsarbetenas höjd och doseringar och deraf be■ roende längd af trummorna, expropriationer och skadeersätt ningar, vägöfvergångar, signaler och telegraf-, administrauonsoch ingemörs-kostnader, förråder, hyror, resor och andra faux fraiser för arbetet äro helt och hållet elier nästan oberoende af spårvidden. Hela den skillnad i kostnad, som beror af spårvidden, ligger uti de delar, på hvilka denna skillnad i tvärmätt af 7 dec.-tum och 3:ne linier verkar från ofvan och allt nedigenom, såsom tak, golf, tvärstycken och axlar på vagnarne. axlar och tvärstycken på lokomotivcrna, sleepers längd och en kärna af terrasserings-sten-arbeten och ballast med denna bredd af 7 dec.-tum och 3me linier eller afståndet emellan min utsträckta tumme och lillfinger. Huru kan någon föreställa sig att detta lilia mått kan göra en så enorm skillnad i kostnad sorn stundom uppgifvits ? Man gör, på bekostnad af dragkraft, hastig - Den 5 December. 325 het, säkerhet, underhåll celi beqvämlighet, åtskilliga besparingar, som man orättvist tdlräknar spårvidden, då dessa besparingar lika väi låta sig göra vid banor med större spårvidd. Kallernäs vigt beror nemi. helt och hållet på den tyngd, man vill draga derpå, och kan derföre, oberoende af spårvidden, tagas lättare, såväl som lokomotiver och Vagnar. Minskning af sleepers längd och ballastens bredd och tjocklek, såväl som af bankars och grälningars bredd i sammanhang dermed, kan äfven ske under hvad vid statens jernvägar begagnas, med bibehållande af samma spårvidd, fastän denna minskning blifver 7 dec.-tum 3 linier mindre än vid den lika mycket smalare spårvidden. Detta sker dock allt på bekostnad af hastigheten, dragkraften, säkerheten oell underhållet. Dessutom kunna stationer och andra tillbehör göras mindre fullständiga och mindre ändamålsenliga samt tili följd deraf mindre kostsamma.
M. täcktes åt eomiterade för kyrkolagens öfverseende, eller åt andra sakkunniga män uppdraga utarbetandet af förslag till en fullständig författning angide sockenstämmor och kyrkoråd i städerna och på landet, samt berörde förslag till R. St:s bedömmande vid nästa riksdag öfverlemna. Ett sådant förslag utarbetades och öfverlemnades till R. St., med en K. M.‘s nåd. skrifvelse. R. St. hade icke begärt någon K. propos. i detta ämne. Förslaget gick ut på, att från sockenstämmas behandling skilja församlingarnas blott ekonomiska angelägenheter. Den comité', hvars betänk. Const.Utsk. nu omförmält, hade bland annat uppgjort förslag lill en communal-lag, som afhandlade tre aldelningar af comrnunal-styrelse, nemi. sockenstämma, sockennämnd och länsnätnnd. At sockennämnden skulle, enligt comiterades förslag rörtde fattigvården, denna uppdragas. Frågan om fattigvården var härigenom så sammanblandad med frågan om de ekonomiska ärendenas skiljande från sockenstämmas behandling, att den icke kunde särskildt hos K.. M. komma i öfvervägande, och R. St. hade förbehållit sig att sjelfve först bedömma denna sednare fråga. Det var således icke svårt att inse, att afsigten med öfverlemnandet af hela betänk, rörtde fattigvården, jemte dermed sammanhängande ämnen, icke var någon annan, än att derom lemna R. St. kännedom; hvaraf de voro oförhindrade att yttra sig öfver förslaget, men ingalunda borde anses förledde till någon oformlighet. 8:de och 2.6:te punkterna röra allmännare styrelse-principer. Det anmärkes i den förra, att åtskilliga högre beställningar längre tid varit innehafda af endast tillförordnade embetsmän, och att Konungens rådgifvare stillatigande eller tillstyrkande låtit detta systeme fortfara och utbilda sig; och i den sednare, att rådgifvarne i afseende på handel och näring befordrat ett systeme af undantag från gällande författningar. Den första af dessa anmärkn:r lärer, enl. hvad betänk, upplyser, redan af 182'å års Const.Utsk. varit framställd, men troligen, emedan icke någon R.
Betankanclcn, 1069 för Köping, under Visby stads jurisdiction och erhålla fullkomlig porto franco och nederlagsfrihet, för inoch utländska fartyg och skepp, och alla varor för inoch utländsk mans räkning der få uppläggas och åter utföras, med undantag likväl af salt, brännvin och säd, jern och manufactursmiden. —• Men under hvilken rättighet ingen annan af de Gothländska hamnarne eller Visby stad fäy inbegripas och emot borgen för de tull-intrader, kronan efter bestämdt belopp tillkomma bör. Hvad uppbörden af recognition för de från Slit0 utoch ingående varor, som icke må få hos enskild man förvaras, beträffar, upprättande af rullor till mått, mål och vigt deruppå, nederlags inspectorer, bevakning och tullbetjening, så beror detta med flere omständigheter af det reglemente, som i detta afseende kan i Nåder blifva utfärdadt, och anhåller jag, att dessa mina tankar, rörande ämnet, måtte få åtfölja remissen till de respectiva RiksStånden. Herr Frosten Arbman. Långt ifrån att ogilla de skäl, dem afdelningen uti sitt Betänkande anfört, och flere af Höglofl. Utskottets värde medlemmar ytterligare utvecklat, för att bevisa nyttan af en porto francos eller frihamns inrättande på Gothland, och vida skild ifrån att hysa mera förtroende till mig sjelf, än Yojo Besil, och Ekon. Utsk. Betanjiimäeh. till de män, som med grundeligare insigte£ 1 statistiska och ekonomiska ämnen förena sann medborgerlighet, torde det likväl tillåtas mig, att anföra några betänkligheter, sorn göra åtminstone mitt omdöme osäkert och vacklande i denna vigtiga fråga* l:o Man anser en frihamns inrättande blifva af ovedersäglig nytta för ön och en källa till d ess välstånd och rikedom. Afven jag tror, att den i mercantiliskt afse ende skall blifva nyttig, skall införa välmåga, Öfverflöd och bruket af fremmande varor. Men skall den äfven blifva det i moraliskt?
Bonde-ståndet har vidblifvit sitt i ämnet förut fattade beslut. Då alltså Bonde-ståndet ensamt beslutat aflöningens fastställande till 2,000 R:dr, men, enligt de tre öfriga Riks-ståndens beslut, ehuru sins emellan skiljaktige i afseende å beloppet, så att två Stånd bestämt detsamma till 3,000 R:dr och ett till 2,500 R:dr, aflöningen likväl icke borde understiga sistnämnda belopp, har Utskottet ansett sig, för frågans afgö rande medelst omröstning, böra föreslå följande voterings-proposition: »Den som vill att aflöningen för en Registrator inom Justitie-stats-expeditionen bestämmes till 2,500 R:dr R:mt, röstar Ja; det det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 3,000 R:dr samma mynt.» 3:o Sedan Utskottet i 4:de punkten, mom. a, af Utlåtandet M 42 föreslagit, att aflöningen för Sekreteraren inom Justitie-kanslers-expeditionen, hvilken nu uppbär i lön 2,350 R:dr, skulle bestämmas till 3,000 R:dr, samt, vid föredragning hos Riksstånden af detta förslag, Bonde-ståndet bifallit detsamma, Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet återremitterat frågan, och Borgare-ståndet fastställt nämnde aflöning till 3,500 R:dr, hade, i följd af återremisserne, Utskottet i Utlåtandet M 124, meri frånträdande af sitt förra förslag, hemställt, att aflöningen måtte, i enlighet med Borgareståndets beslut, fastställas till 3,500 R:dr. Denna hemställan är gillad af Borgare-ståndet, men afslagen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, hvilka båda Riks-stånd bestämt aflöningen till det af Kongl. Maj:t före - Stats-Utskottets Memorial M 149. 3 slagna belopp, 4,500 R:dr. Bonde-ståndet har deremot vidblifvit sitt förut fattade beslut i frågan.
Län att öfversända ansökningen och liandlingarne tilt LegUtsåottets Uttänkande N:o 84- 37 Konungens Befallningshafvande i det andra Länet, hvilken sistnämn ■ de har att, sedan Gälclenären blifvit hord och målet vederbörligen till afgörande beredt, sitt Utslag meddela och till forstbemälde Befallningshafvande insända, f ör att Borgenären, emot lösen, tillställas; äfvensom att, uppå Borgenärens i enahanda ordning skeende ansökning, och derest fordringen är utmätningsgild, låta Utslaget till verkställighet befordra, och derefter de indrifne medlen till samme Befallningshafvande insända , för att till Borgenären, emot vederbörligt qvitto, Öfverlemnas, En Ledamots serskilda mening bifoga!. Stockholm den 23 Julli 1829. 88 Bil. lill LagUtskottetr Betänkande N:o 84; Reservation af Herr Berg von Linde: Emot se^ nare »felen af Utskottets Förslag , hvarigenom stadgas skyldighet för Kongl. Maj:ts BefalH ningsliafvande att vara enskilde fordringse* gares uppbördsman, nödgas jag mig reservera,' emedan jag anser ett sadant åläggande föga lämpligt, oförenligt med Kongl. Majlis Be-' fallningshafvandes Embetsbefattning i öfrigt, och föianledande till en ganska vådlig utsträckning af Kongl. Majtts Befallningshafvandes ansvarighet för Under-executorers uppbörd , utan möjlighet att derå hafva den säkra controll , som till skydd mot förlust är nödig. Mig synas de i Betänkandet anförde skäl fullt giltige att berättiga fordringsegare hos Öfver - Ståthållare - Embetets Cancellie och Kongl.
Fjärde symfonikonserten gafs i lördags för fullt hus under anförande af Andreas Hallen. Programmet upptog endast tvänne nummer, men dessa så mycket märkligare. Först kom Schumanns härliga musik till lord Byrons dramatiska dikt » Manfred », som förut aldrig gifvits härstädes, undantagandes uvertyren, som spelats på flere konserter. Sångpartierna utfördes af fröknarna Holmstrand och Almati samt hrr Strömberg, Nygren, Gra / ström och Bröderman. Det melodramatiska föredraget sköttes hufvudsakligen af hr Engelbrecht samt fru Borsch och fröken Zetterberg. Utförandet var synnerligen förtjänstfullt och hedrar Båväl dirigenten som hofkapellet och de öfriga uppträdande. Som slutnummer på programmet var satt Beethovens utomordentligt målande och intressanta pastoralsymfoni, hvars utförande af hofkapellet helt enkelt var mönstergillt. Symfonikonsertens hela program förtjänar att upptagas ännu en gång. taga dem vara. » inföll brukspatronen muntert, » och således kunna Siri och Elsa påräkna beundrare, medan Anna ttils vidare dväljes i de högre regionerna och väntar på, att någon Schiller eller Shakespeare skall förvilla sig hit till Finnsbo och hjälpa henne att lösa lifvets gåtor. » » Käre Collén, » sade frun, » att du alltid skall reta Anna. Inte rår hon för, att hon fått ärfva min smak för intelligenta sysselsättningar och därför ej kan finna sig tillfredsställd af den flärd och prosa, som ni andra anse som det bästa af allt. För öfrigt tycker jag, det är lindrigast sagdt mindre lämpligt af en far att så där med ovarsam hand vidröra känslor och kanske väcka till lif tankar, hvilka hans unga döttrar förut ej ens anat. » Medan frun med mycken själfbelåtenhet öfver sitt bila vackra tal återföll i sin vanliga värdiga tystnad, tömde brukspatronen ett glas vin, i det han kastade en komisk blick på de unga döttrarna. Under den vecka, som förflöt mellan den omtalta middagen och Axels ankomst, gick allt sin jämna gång på Finnsboda, och man kunde åtminstone ej af de unga damernas yttre uppträdande märka, att deras lugn blifvit sfördt.
S. D. Föredrogs och gillades BancoUtstokiels uti etr d. 14 Nov. »plast och pä Bordet lagdt ProtvcvllsUtdrag af d. 6 Nov. afgifwit utlätande, i anledning af RiksdagsFullmagkigen ifrän Uddewalla S ad Herr Grosihandlaren UlsAarstts ansökning om ett länbiträde af Banque» för Uddewalla Stad, i följe hwaraf till nästa BancoRevi, stons pröfning kommer att öfwerlämnas, art ester Herrar Futlmägstges hörande, stg utläta, i hwad män och Under hwad säkerhetssamt återbetalningswillor, Uddewalla Stad kan före nasta Riksdag, med länbiträde af Banquen, utan Werkets olägenhet understödjas. Och skulle de öfrige respective Skänden genom Utdrag af Protokollet härom manligen underrättas. Dt Luxra. S. D. I anledning af ifrän BancoUtflotteL genom ett d. 4 Nov, »plast ProtocollsUtdrag af jden iz Oct., wäckt fräga, huruwida den genom 4:de af 1800 ars Riksdagsbeslut BancoFullmagtige älagda skyldighet att med Fullmagtige i Riksgälds, Contoirek fammanlräda till genomseende af föregående årets afslutade RiksStat, nu mera, sedan en Revision öfwer StatsWerket genom Grundlagen är beslutad, borde fortfara, beflöt Ridderffapet och A deln, Den 18 November87k deln, alt detta sammanträde, såsom efter berörde Grundlagens stadgande aldels öfwerflödigt, hädanefter mä uphöra, hwarom de öfrige respective Ständen genom Utdrag af Protocollet wänligen skulle underrättas. bit supra.
ConvoijAfgift med inberäknad uppgäld (i4R:dr46 sk.) 256,936:11. 2. Lästetalsafgift 11,971:26.11. StraffTull ■■ 1 ■■ 42. - ObservationsMedel 668: 18.10. c * II T • f Af a69,577: 2.U. Hvarifrån afga Arfvoden till Tull Tjenstemännen 678: 37. 2. Bet änkan cl en, N:o 332. 4^ Till ConvoijCommissarialet lefvcrcradt. Inom elen 3i December 1826 Balance till år i8aj. Hvarifrån afgå Behållningar och Fordringar 66: 33. 10. Återstår Skuld, som afdrages från ÖI verskottet på 1826 års Uppbörd 81:26. 5. hvarefter Behållningen utgör 6:32. t r. 88- 11 4 hvilken Behållning till år 1827 utbalanceras sålunda: I afseende på Hufvudbokens inrättning, har förekommit, att, enligt ett, år 1820, till efterrättelse ineddeladt formulaire, utgifter äro afförde under andra benämningar, än som för dessa utgifter äro uti den fastställde Staten nyttjade; så att en jämnförelse med Staten icke kunnat utan mycket besvär anställas; mea som Utskottet af Kamereraren uti TullVerkets BokslutsContoir erhållit den upplysning, att GeneralTulIStyrelsen redan före detta förordnadt, att hvad sålunda är vordet anmärkt, kommer att rättas uti 1828 års Hufvudbok; så synes någon åtgärd i detta hänseende icke vara behöflig. — En annan omständighet har äfven fästat Utskottets uppmärksamhet. — Enligt gifne föreskrifter, skola Redogörare vid Tullverket, inom den 20 Februari hafva inskickat sine Räkenskaper för det nästförutgångne året.
Under 1840 års riksdag väcktes af Hr Cederschjöld, Robert Theophron, en motion, derpå utgående: att prygelstraffet måtte inom arméen och till heder för nationen helt och hållet afskaffas. Motionären yttrade bland annat dessa hehjertansvärda ord: »Om det är en sanning, hvad man numera synes allmänt medgifva, att inga straff äro så ändamåsenliga att använda för militärståndets medlemmar, som ambitions-straffen; så lärer det ej kunna bestridas, att prygelstraffet bör utur krigslagarna helt och hållet borttagas; ty att detta skulle kunna räknas till ambitions-straffen, förmodar jag ingen vilja påstå.» En af dem, som slöto sig till Hr Cederschjölds åsigter och förordade motionen, var Hr Mannerskantz. Uti ett längre, sakrikt och lysande anförande bevisade han att det ifrågav:de straffet var att anse såsom en sorglig qvarlefva från barbariets tider, och således oförenligt med åsigterna uti ett civiliseradt tidehvarf. Serskildt påmiuner jag mig nu denna lösryckta strof ur hans skrift: »Som hedern är själen inom militärståndet, så bör hvarje angrepp på den, äfvensom af befallande emot lydande begånget, vara en den största förbrytelse. Men detta erkännes aldrig fullt, så länge den förre har makt att så bestraffa den sednare, att dennes menniskovärde derigenom nedsättes; att som ett djur blifva behandlad, måste alltid så anses, — således äfven af detta följer, att prygelstraffet måste försvinna. Det kan dessutom aldrig finnas inom en lagstiftning, der hedern skall vara lifselementet.» Bland de skäl, som anfördes, för att fråntaga Hr Cederschjölds motion all kraft och verkan, var äfven det, ordagrannt citeradt, »att det ej kan vara mera vanärande för soldaten att stå i samma förhållande till sitt befäl, än som tjenaren står till sin husbonde.» Detta hade naturligtvis anspelning på den då husbonden tillerkända rätt att använda husagan. Denna rätt finns icke mera, hvarföre det framdragna argumentet ej vidare äger någon tillämplighet. Den S November. 105