Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är det enda sätt, hvarpå de, som prenumererat på Idun ensam, kunna erhålla Modetidningen till det för Iduns abonnenter af sedda lägre priset. Posttjänstemännen måste nämligen hålla sig till den utfärdade posttaxan, och där står föreskrifvet, att prenumeration skall ske på en gång å båda tidningarna, för att Modetidningens lägre pris skall erhållas. 3 4 1 4 Därför böra ock de, hvilkas prenumeration utgår med innevarande kvartal, skyndsamt förnya densamma samt då på en gång prenumerera å båda tidningarna, på det de må komma i åtnjutande af Modetidningens lägre pris (65 öre pr kvartal, 1: 25 för / år, 1: 00 för / är). 1 2 3 4 Märken val: Ofvanstående medgifvande gäller endast för dem, som verkställa prenumerationen före innevarande månads utgång. Och ju förr prenumerationen sker, dess säkrare ären I att erhålla alla nummer. Sena prenumeranter riskera alltid att gå miste om ett eller annat nummer, alldensiund upplagan är begränsad. Profnummer af Modetidningen kanna erhållas, om ett 4-öres frimärke insändes jämte namn och adress. Det är af vigt att skyndsamt prenumerationen. " " ^8 (j| Iduns förnya Redaktion. Moder och smak. Några iakttagelser af Helena Nyblom. ina damer! Jag skulle önska att med er diskutera en särdeles viktig fråga! Skulle man döma mängden af de tankar och omsorger, som dagligen användas därpå af millioner kvinnor, skulle man frestas att antaga denna fråga som en af lifvets viktigaste; — det är nämligen frågan om, hur vi damer kläda oss. Det är naturligtvis till er, och endast till er, jag talar. Männen förstå blott litet eller intet af denna sak. De se kanske resultatet, men endast få af dem uppfatta de detaljer, som åvägabringa det. Om än valspråket har rätt, som säger: » Det är icke kläderna, som göra mannen », (och alltså icke häller kvinnan), så kan det icke nekas, att en dams yttre är liksom ett slags titel på innehållet, ett synligt tecken på hennes smak, hennes tycken, ja, till en viss grad på hennes karaktär. Visserligen fordras i detta, liksom i allt annat världsligt, både talang och pengar, men dock är icke detta, i synnerhet icke pengarne, det afgö- rande.
Bergmästaren Troilius har öfver 3o år varit en FörlikningsDomare i sin ort, derföre att han behandlat målen såsom ekonomiska och vetenskapliga, samt derifrån skiljt all juridisk advocatur. Också är han välsignad af alla, som ej haft egennyttiga och ensidiga afsigter; och jag tror ej att någon Bergsman der i orten önskar att målen skola öfverflyttas från BergsTingsRätt till HäradsRätt. Der borde visserligen målen kunna med mera skyndsamhet behandlas, än vid BergsTing, enär HäradsTing hålles 2 å 3 gånger men BergsTing blott en gång om året; men erfarenheten har visat att det går långsammare vid HäradsRätterne, i anseende till målens onödiga uppskof. Herr Lagerhjelm har yttrat, att just den åsigten ligger till grund för den vidtagne förändringen, att en Embetsman har svårt alt förena de erforderlige juridiske och vetenskapliga kunskaperne. Jag är öfvertygad, att det är de vettenskapliga och ekonomiska kunskaperne en Domare i Bergsfrågor företrädesvis bör äga; och dä ej flere klagomål anföras öfver Bergmästares dom - * Den jo December f. m. 347 slut än andre Domares, bevisar detta, att Bergmästarue afven förskaffa sig nödige juridiske kunskaper. Såsom exempel, huru väl det kan gå för sig att Domstolar från andre personer och auctorileter infordra upplysningar, har man anfört, att Domare infordra Läkarebevis och derpå grunda sine beslut. Denna liknelse är dock alltför haltande. Läkaren gifver bestämdt utlåtande och bekräftar det med ed. Sådane äro ej de upplysningar, hvilkas infordrande uti ifrågavarande Författningar åsyftas. Det är alltid öfverlemnadt lill Domaren, om han vill begagna desse upplysningar, och det beror på, om han förstår att göra det. Med all aktning för Domare i allmänhet, vågar jag dock yttra, att man ej kan förstå hvad man ej lärt. Herr von Hartmansdorff\ August:
Våra fäder äro ju alla, som lefvat före oss ända upp till Oden, såväl lutheraner och katholiker som hedningar. Skulle man icke kunna sätta tro till en person, som öfvergifvit sina fäders tro, så skulle man icke kunna sätta tro till de mest civiliserade nationer i Europa, hvilka alla öfvergifvit sina fäders tro för antagande af något bättre under tidernes utveckling. Man skulle således, efter Hr Thams argumentation, icke kunna sätta tro hvarken lill det Franska eller Engelska folket, med hvilka vi nyligen varit nära allierade och fortfarande äro, och jag hoppas skall blifva det. Jag vill icke längre uppehålla II. o. Ad:s tid, utan slutar med den anhållan, att dessa mina yttranden måtte få åtfölja till Utsk., samt med den önskan att den Kongl. Proposm måtte få den framgång den förtjenar och ämnets vigt fordrar. Hr Hjerta, Lars: Ehuru jag med tillfredsställelse och erkänsla tagit kännedom af den Kongl. Proposms innehåll och gillar densamma i dess allmänhet, har jag dock några nnmärkmr att deremot framställa. För det första anser jag att det, vid beviljandet af en utvidgad religionsfrihet för främmande trosförvandter, är angeläget att mera uttryckligt än hvad hittills finnes i Författningarne föreskrifvet, stadga, att inga processioner eller andra religiösa ceremonier af livad slag som helst må ega rum utomhus, med undantag af hvad sora är öfligt och nödvändigt vid liks jordande; och för det andra tror jag, lika med Hr Tham, att man icke bordt helt och hållet afsäga sig rättigheten att ur Piket förvisa utliindningar, som hit inkomma och utsprida villfarande lärosatser, ty derigenom har man betagit sig möjligheten att blifva af med katholska missionärer eller jesuiter, hvilkas bosättande här i landet torde vara onödigt. Tid besvarandet af Hr Tharas öfriga yttranden emot den Kongl. Proposm skall jag försöka att vara så kort som möjligt.
Den 28 Oktober e. m. 93 Jag anhåller följaktligen alt R. o. Ad. ville ogilla Utsk;s förslag, samt antaga den af Hr Wallenberg afgifna reservation, hvilken jag anhåller att en Kanslist måtte få opläsa. Sedan härefter berörde af Hr Wallenberg afgifna reservation blifvit upläst, anförde Hr Printzensköld: Gr. Gyldenstolpe har begagnat sin dialektiska förmåga ända derhän, att han trott, alt jag skulle sakna kännedom om nu gällande föreskrifter, hvilken saknad skulle lända mig till föga heder. Jag hade trott att Gr:n kunde taga för gifvet, alt jag, likaså väl som han, kände huru det tillgår vid val af Fullm:ge t låne-kontm, då R. St. icke äro tillsammans. Och jag skulle till Gr:n vilja framställa den frågan, om icke Gnn vet, att domkapitlen äro af grundlagen ålagde att sammankalla R. St., men deraf följer dock icke såsom regel, att denna myndighet alltid skall vidtaga åtgärden, utan utgör det ett undantagsfall. Så förhåller det sig äfven, med det af Gr:n omnämnda fall, ty valen till Fullm:ge inom så väl Banken, Riksg:'s-Kont. och låne-konl;n ega rum dels inom Riddar h.-Direkt:n, hvad R. o. Ad. beträffar, dels inom KansliDirekt:ne i afseende på 2:ne Stånd, dels ock af Fullm:ge i Banken hvad ett annat RiksStånd beträffar. Man bör således icke, .lill följe af en nödfallsutväg, hvilken måste ega rum, på det att platsen må kunna återbesättas, taga en dylik omständighet lill utgångspunkt för frågans bedömande. Gr:n har icke'kunnat upgifva något enda skäl, som kan tilläggas mera kraft och mera giltighet för antagandet af Utsk:s förslag, än dem jag tillåtit mig anföra emot detsamma.
Emellertid lönar det mödan, att vi buga oss för honom; han håller mer än en jetton i sin hand och hvem vet, om ej någon af dem, vårdslöst utkastad, kan förirra sig ända hit ned. I så fall kommer jag att betrakta Akademien från samma * Gubben Noachs ord, då vid embarkeringen en tulltjensteman, klädd i vargskinnspels, ville under namn af varg smyga sig in.synpunkt, som dokt. Wieselgren ser den från uti sin » Sveriges sköna literatur ». Vi komma nu till poesiens svärsöner, herrar Grafstram och Bottiger, som, deras eget värde oför-taldt, väl icke så snart blifvit inbjudna att sitta ned i fåtöljerna, derest icke hymen tjenstvilligt öppnat dörren. De visa skenbarligen, att den så ofta omtalta snillets aristokrati ändå i grunden är en slags bördsaristokrati. En annan grupp bilda de poetiska vetenskapsmännen, siame, hvilka likt Moses sett vetenskapens, för mängden så torra buske brinna af en låga » som icke förtärde », och förnummit stämman af Herran, som tydde den eviga slägt-skapen mellan det sanna och det sköna. Till dem höra Agardhy hvilken man så föga hört af, sedan han som nordisk blomsterkung nedlade spiran; Fries, den skarpsinnige vetenskapsmannen med det poetiska barnasinnet, och Strinn-Jioltn, som icke aktade för rof att taga fantasien ombord, då han lät sin farkost löpa ut på forskningens haf. Kanske borde äfven And. Fryxell hit hänföras, vore han icke lika liten i det stora, som stor i det lilla. Vi komma nu till en grupp, som vi skulle kunna kalla akademiens » illiterata rådmän ». I stiftarens plan ingick att börd och bildning skulle i Akademien gifva hvarandra broderskyssen och han insatte derför bland literatörema åtskilliga högättade » blå band ». Men då numera börd och bildning nära uppväga hvarandra och man nödvändigt måste hafva någon slags aristokrati, på det icke poesien må bli utan kyssen, så har man tagit sin tillflykt till embetsmanna-aristokratien.
o S. D. A nyo föredrogos och biföllos Banco-Utskottets Memorial: N:o 134, med förslag till Ingtruction för Banco-Utrkottet vid näst infallande Riksdag; Prot-Vtdrag dtn g Mars 1830. 103 N:o 135, med förslag till i:a Artikeln i det blifvande Banco Reglementet; N:o 136, med förslag till föreskrifter uti Banco-Reglementet, angående Banken* låne rörelse i de delar, hvaröfver hos Rikets Ständer fullständigt blifvit beslutadt; N:o 140, med förslag till de uti Banco-Reglementet blifvande stadganden, i gemenskap med Bankens sedel-utgifning; Nio 141, med förslag till 3 Art. i det blifvande Banco-Reglementet , upptagande tjenste grader, grunder för pensions beräkning, samt stadganden i afseende på god ordning inom BancoVerket; N:o 142, med förslag till Instruction för Rikets Ständers Revisorer öfver Banco-Verket; N:o 143, med förslag till föreskrifter, att intagas i Banco-Reglementet, angående Bankens lån emot orörlig pant och på längre terminer; g „ Nio 144, med åtföljande förslag till ala och y.e Artiklarne i det blifvande BancoReglementet; - 104 Prat.* Utdrag den 9 Mars 1S30. N:o 145, roed hemställan om ett til» lägg till Stdra §. af Utskottets, i dess Me morial N:o lil, afgifna förslag, angående föreskrifter i det blifvande E;nco~Eegieroentet, såsom en följd af Rikets Ständers vidtagna beslut, rörande inlösning oeh utvexling af Bankens sedlar, m. m.; och N:o 148, med hemställan om intagan» de af en ny §. i 2Ulra Afdelningen af 4:6 Art af det nya Banco.Reglementet.
Häruti har han begått ett stort misstag, ty läseriet, som onekligen är en ganska märkvärdig andlig och historisk företeelse, kan på intet sätt ställas i jemn - Den 16 Juni 197 bredd med Jesuitismen. Denne sednare är en Orden, stiftad af Ignatius Loijola, hvarföre? — För att motverka Protestantismen. Kan den värde taiaren, sanningsoch samvetsenligt fortfarande försvara den åsigten, att läseriet upträder i vårt land, för alt motverka Protestantismen, då erkänner jag jemlörelsen såsom träffande, men — jag tror det ej; utan tvertom, är jag öfverlygad och vågar påstå, att det s. k. läseriet söker medverka till framgången af den rätta, pä Guds Ord och de symboliska böckerna grundade Protestantismen. Utaf detta mitt yttrande får man ej sluta, att jag uplrädt till försvarande af läseriet, vare sig i dess renhet eller afarter betraktadt såsom något partie, utan jag har upträdt såsom samvetsfrihetens försvarare, och ur denna synpunkt har jag trott mig böra uplaga Hr af Silléns yttranden, sä mycket mer, som jag anser läseriet onekligen vara en Guds uppenbarelse i landet, som redan har, och ytterligare nogsamt lärer med handling ådagalägga: att samvetet icke låter sig med tvångslagar bindas. Hr af Sillén påstår jemväl, att läsarne hota civilisationen. Detta är en lika orättvis, som ogrundad beskyllning, ty ibland läsarnes antal, finna vi ganska många, både snillen och talanger, lärda och vetenskapsmän, till och med af första ordningen, för alt icke tala om handtverkareklasserna, der en stor myckenhet både skickliga och idoga män finnas. Vidare säger samme talare, att läsarne åsidosätta arbetet för gudaktighetsöfningars skuld. Detta är en vanlig fras, begagnad för att väcka ovilja emot hvarje företeelse af sannt andligt lif, men saknar allt fotfäste i verkligheten.
Ad. icke tyckes vilja bifalla detsamma, ty någon pröfning af hvarje förhållande serskildt för hvart och ett fiske synes mig, som sagdt är, omöjligt att verkställa, utan mäste hero pä lokal-aukforiteternas utgifter och ytterst pä Konungens afgörande. Om nu detta utlåt, återremitteras, så skulle också denna diskussion utskrifvas och till Utsk. öfverlemnas; den lid som detta erfordrar och det papper som dymedelst kommer att ödas, klefve säkert lika mycket värdi som dessa fisken. Då R. o. Ad. icke synes vilja bifalla saken, utan anser alt möjligen kronan i en framlid skulle kunna af oftanämnde fisken hemta någon fördel, så vore det ändamålsenligt och tidsbesparande att afslä förevar, utlät. För eli slikt förfarande lägger, i min tanka, grundlagen intet hinder i vägen, enär det icke verkar på Statsregleringen icke heller pä Riksg:s-kont:s tillgångar, ty de lisken, sorn äro i fråga, gifva icke en skilling och inverka således icke pä beräkningen af Statsverkets inkomster, utan hist helldre på utgifternc, nemi. pä riksdagskostnaderne, om återremiss beslutes. Jag yrkar afslag. Hr Sandströmer: Gr. Mörner har, för afl vederlägga hvad jag nyss anförde i fråga om första afd:n af Konungens propos., upläst åtskilliga föreskrifter, som Konungen meddelat rör:de dispositionen af kronofiskena i riket; men jag ber att få fästa så väl hans egen, som R. o. Ad:s upmärksamhet derå, att hvad han npläste, angick de fisken, som f. n. äro på viss tid, efter auktion utarrenderade, då här deremot är fråga om sådane lisken, som emot bestämd ränta äro med vissa hemman förenade. Detta utvisas äfven tydligen af StatsUtsk:s betänk., hvarest det heter: '’K.
11 vid utsynings-beviljandet, bör, å ena sidan, betraktas Allmänningarnes tillstånd, och till räcklighet, och, å den andra, hvars och ens tarf, som hjelp derifrån söker, så att de, hvilka skoglöse äro, måga den framför andra njuta; att första tillåtelsen till Sockne-Allmänningarnes delning, hvilken stadgades i Resolutionen på Adelns besvär den 12 Julii iTÖi, icke bestämmer, att alla Socknemännen dervid skola vara med; att en bestämd förklaring öfver dessa Förfallningars olika mening borde beni tas från Allmänna Lagens stadgande» i 1G Cap. 1 § Byggninga-Balken, som lyder sålunda; ”Lands Allmänning måge the nyttja, som ”inom Länet bygga och bo; Häradseller ”Sockne-Allmänning the, som i Häradet el”ler Socknen äro; Ther måge the, som ej ”hafva sådant, på egne egor njuta muhlbele, ”timmer, ved, gärdsel, löf, näfver, torf, bast ”och annat som ther finnes lill egen nödtorft, men ej något theraf till annan uppfläta eller sälja.” Att allmänna Lagens stadgande, äfvensom Skogsordningen i 1 §:n, utvisade blott den allmänna bestämmelsen af dessa Allmänningar, att de icke äro Kronans och för dess behof afsatte, utan Länets, Häradets eller Socknens tillhörighet, sorn icke finge begagnas af dem, som bo utom Länet, Häradet eller Socknen, och att af denna nyttjande-rätt äfven bor - »a Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Ull. N.-o 49- de följa egande - rätten; hvarjemte Herr Danckwardtj för sin del, antagit, att All - männingarne blifvit afsatte för de hemmans räkning, som ej i sammanhang med sina inegor kunde erhålla skog och betesmark. Billigheten och nyttan af den delningsgrund Utskotten föreslagit beslriddes, såsom åsyftande förmoner åt hemmans-egare, som deraf aldrig varit i åtnjutande, på bekostnad af deras rätt, som opåtaldt deraf Varit i besittning.
I betraktande, å ena sidan, af befolkningens till vext, men å den andra af do genom Kongl, kungörelsen den 3 April 1857 gjorda förändringar i den för nämnde afgifts utgörande bestämda lefnadsålder, äfvensom förlusten genom den nya mynträkningens tillämpning vid mantalspenningarnes debitering och uppbörd, beräknades denna inkomst vid sednaste statsreglering till 520,000 R:dr. Under åren 1855—1857, då följderna af ofvannämndo försämrande förhållanden ännu icke inträdt, uppgick väl nämnde inkomst i medeltal till 550,953 R:dr 33 öre, men då berörde minskning antagits uppgå till 30,000 R:dr, har Kongl. Majit i nåder föreslagit att det förut beräknade belopp 520,000 R:dr kunde under förestående statsreglerings-period bibehållas. Utskottet får i afseende härå hänvisa till dess särskilda utlåtande (Bil. litt. C), tillstyrkande bifall till en af kontraktsprosten Teg Transport Rxlr 6,680,420 — Bih. till II. St. Transport R:dr 6,680,420: — nér afgifven motion, angående mantalspenningarnes bestämmande till jemnare efter nya myntsystemet lämpade belopp, genom bifall hvartill någon tillökning uti de under denna titel inflytande inkomster skulle ega rum. Enär nemligen antalet af personer, som enligt nu gällande föreskrifter skola erlägga 37 öre i mantalspenningar, år 1857 uppgick till 1,537,479, skulle denna afgift, jemnad till 40 öre, alltså genom tillökningen at 3 öre för hvarje person tillskynda Stats-verket cn ökad årlig inkomst af 46,124 Il:dr.
Blifver icke följden, att, i conseqvens med hvad en sådan majoritet önskade, Styrelsen upphöjdes i samma mån, som Utsk. mäste anses hafva strängt och noggrann! fullgjort sin pligt, då det anmärkt slika obetydligheter; och jag frågar, om icke ett dechargebetänk., sådant sorn det af TJlsk. nu afgifna, icke hos den eljest okunnige måste leda till den slutsats, att Styrelsen vore alldeles förträfflig, och om icke meningen dermed kunde vara att, sedan dessa anmärkningar blifvit af R. St. underkända, framställa henne för Nationen såsom full - 4° Den i Juli f. m. komligen rentvättad? Jag tror således, att den majoritet inom Utsk., som voterat anmärkningarna i dechargebetänk., sådana de befinna sig, kanske, sig sjelf ovetande, handlat i Minislerens interesse. Hvad beträffar instructionen för R. Sils Revisorer och Hr Statssecret. Skogmans rådgifvande åtgärd j afseende derå, så står det fast, att då Hr Statssecret. tillstyrkte en Konungens propos.; som innefattade en tolkning af grundlagen, sådant stridde ej allenast emot samma grundlag, nian emöt den allvarsamma admonition, sora R. St. vid i8a3 års riksdag erhöllo af Styrelsen för ett förment försök å deras sida i samma riktning och emot ett af dem afgifvet förslag just til! revisionsinstruction. Statssecret. hade således mycket orätt deruti att tillstyrka en propos., som innefattade samma fel, hvilka Konungen anmärkt och strängt klandrat uti Ständernas förslag; men då Konungens propos. i delta ämne blifvit af R. Sti år 182g antagen, bekänner jag, i likhet med hvad en värd talare här yttrat, att det vore en verklig parodi, om vi nu inginge med anhållan 0111 Statssecret:s entledigande för ett rådslag, som blifvit gilladt af sista riksdagens Ständer, och derigenom öfvergått till kraft af lag.
Uti det af Kongl. Majit, genom Nådig Remiss den u:le sislledne Martii till Stats-Utskottet öfverlämnade underdåniga utlåtande af Kongl. Stats-Contoiret öfver hvad Revisorerne angående detta Verks förvaltning och räkenskaper anfört, har Kongl. Stats-Contoiret. andragit, att Kongl, Majit, så val sorn Stats Contoiret insett angelägenheten deraf, att betydlige tillgångar ej borde beräknas af Besparingen på HufvudTitlarne eller löpande Årets Uigifter derå anvisas, innan beloppet för det framflutne Äret blifvit utröndt; Men då, under ifrågavarande 2ineår, nya oförutsedda utgifter tillkommit, sorn för Statsförvaltningen varit oumgängelige och för hvilka något anslag å Stat icke funnits, har annan utväg till deras bestridande icke varit, än att anvisa dem till utgående af den Hufvud-Titulns besparingar tid hvilken de ansetts höra. Först efter årets utgång och sedan alla utgifter efter Stat blifvit bestridde skola Besparingarne kunna utredas och bestämmas, men vid Utgiftens anordnande skall hvarken kunna förutses eller ltännas, huruvida deri kan komma att öfverstiga de verkeligen blifvande Besparingar på Huf▼ud-Tituln. Och då efter årets utgång, brist uti dessa Hufvud-Titlars anslag funnits till de derå anviste utgifter; så hade till betäckande deraf en sådan återföring dit från 3:dje Hufvud-Tituln skedt, på sätt och af orsak som Kongl. Stats-Contoiret till Riksens Ständers Revisorer uppgifvit, och Revisorernes berättelse omförmäler. Den disposition af ada andra Titlars iifverblifvande Besparingar till 3:dje Hufvud.Tituln, Stats-TJtsknttets Betänkanden.
Ulldin nilc, i an ledning <if vackt] råga om belcsrutl för vissa hemman å liruno-Allmunningen Mosseberg. (I. A.) Riksdagsfullmäktigen J. M. Landahl frän Skaraborgs Län har uti en inom Bondeståndet väckt och till Slals-Ulskotlet remitterad motion andragit, hurusom vid regleringen af Krono-Allmänningen Mösseberg, de intill bergel belägna byar, troligen pä grund deraf att de blifvit skattlagde med torfoch betesrätt å allmänningen lill följd af Kongl. Brefvet den 12 Juni 1828 icke allenast lätt bibehålla sill urgamla innehaf, utan älven emot skattelösen dessutom erhållit större andelar af samma allmänning med lull äganderätt. Dervid hade likväl dåvarande egarne af 3 hela hemman i Pafverås varit nog försumlige alt ej begagna sig af den medgiliia rättigheten, hvadan de numera vore vanlottade i sä målto, all dä alla andra hela hemman i Påfverås egde hvardera 48 tunnland, ett hell hemman af ifrågavarande Påfverås, Storgården egde endast 17 tunnland af Mösseberg; — och hade äfvenledes egarne al hela Tåstorps liv varit ännu försumligare, så alt de icke erhållit någon del af berörde Allmänning. Med anledning al della förhållande och dä Kronan ännu inhägnade hela Allmänningen och kronoparken, har motionären hemställt, det Rikets Ständer måtte medgiiva, dels alt Påfverås Stats-Utskottets Vila'ande .\:o i*5. 3 byamän finge till sig lösa så stora angränsande, till odling och plantering .otjenlig» delar al' Mösseberg, som motsvara de ö riga bennnanens i Påfverås tillösla andelar deraf, dels oek att Tåstorps byamän finge till skatte lösa andelar af samma beskaffenhet lill huru ringa storlek sorn helst, eller ock all åtminstone lorfläglsoch betesrätt måtte dem beviljas emot ärligt arrende, då de vore villige ali uppsätta nya stenmurar omkring de andelar, dem kniniiie alt tilldelas.
Proposition N:o 76. 35 vederbörande Kronofogde i bifogadt intyg vitsordat, såsom beläget utom boställskafvarens tjonstgöringsdistrikt, hvarken af sökanden eller hans företrädare i tjänsten kunnat bebos, måtte till Kronan indragas och säkanden i stället tillerkännas den hyresersättning, 150 R:dr årligen, som af Länsmän, hvilka icke innehafva boställe, åtnjutes, jemte godtgörelse för boställets under lönen beräknade ränta och afkastning med 50 R:dr. Efter härå erhållen nådig remiss hade Kammar-kollegium och Statskontoret, med öfverlemnande af Kongl. Majks Befallningshafvandes i länet öfver ansökningen infordrade yttrande, deruti densamma till nådigt bifall förordades, i afgifvet underdånigt utlåtande af den 30 Mars 1860 anmält, att i 1858 års stat för Jönköpings län årliga aflöningen för Länsmannen i ofvanberörda distrikt upptoges till 700 R:dr, hvaraf utginge kontant 650 R:dr och återstoden i boställsränta 9 R:dr och afkastning af hemmansdelen 41 R:dr, samt i underdånighet tillstyrkt, att då, på sätt handlingarno utvisade, ifrågavarande hemmansdel, såsom belägen utom distriktet, icke vore till länsmansboställe tjenlig, samt afkastningen deraf, enligt i afskrift bifogadt arrende-kontrakt, utgjorde endast 50 R:dr årligen, eller enahanda belopp, som vore i staten upptaget, samma boställsdel måtte till Kronan indragas och för Statsverkets räkning utarrenderas, samt Länsmannen i södra distriktet af Westbo härad i stället undfå af statsmedel kontant ersättning, motsvarande boställets ränta och afkastning, jemte kushyresersättning, utgörande tillsammans ett belopp af 200 R:dr, hvarigenom Länsmannen i berörda distrikt komme i åtnjutande af lika löneförmåner, som andre Länsmän, hvilka sakna boställe, eller 850 R:dr.