Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom Utslag den 28 Augustt 1821 bar K. Mits Befihde derefter i berörde hänseende, på anförde skäl, förklarat Bro, i stället för Färja, böra uppföras öfver Hallsnäs sund och att bela Häradet borde deri deltaga, på det sätt likväl, att hvarje hemman i Ramqvilla Socken, som af Bron hade största fördel, skulle vidkännas dubbel lott i nybyggnadskostnaden, samt underhållet för framtiden af Socknen ensamt bestridas. Detta beslut, som af K. KammarCollegium upphäfdes, har genom Högstberörde Nådiga Resolution Betänkanden, N:o 293. 427 den 6 April 1824 blifvit fastställdt i så måtto, att Bro, och icke, på sätt Collegium tillstyrkt, Färja skulle till öfverfart begagnas; men i afseende på nybyggnadsoch underhållsskyldigheten har K. M:t täckts förklara, att då vägen på ömse sidor af sundet, efter hvad upplyst blifvit, var nödvändig för en stor del af Westra Härad och fördenskull äfven blifvit för Häradsväg ansedd, borde ock Westra Härads samtlige väghållningsskyldige hemmansinnehafvare uti så val nybyggnaden som underhållet, efter hemmantalet deltaga. Efter sålunda tagen kännedom af hvad de Utskottet till upplysning meddelade handlingar innehålla, har Utskottet ånyo öfvervägat motionärens anhållan att det Roteringsbidrag Hallsnäs hemman numera till Staten lemnar måtte, såsom någon ersättning för nybyggnadsoch underliålls-skyldigheten, åt Westra Härad upplåtas och anslås.—Men då, enligt allmänt gällande Författningar, hvarje Härad skall vidkännas underhållet af Häradsväg samt derå behöfliga Broar, och delta åliggande, hvad Hallsnäs Bro nu beträffar, genom serskilt Nådig Resolution ytterligare blifvit bestämdt såsom tillhörande Westra Härad i Jönköpings Län, kan Utskottet af sådant skäl icke å motionärens anhållan tillstyrka bifall. ' 9 - Hvilket till svar å återremissen skolat vördsamt andragas. 428 Sta ts-Utskottets W:o 294.
Utskottet nekar ej, att en dylik förbindelse af ett stort antal egendoms-innehafvare bör medföra säkerhet, men anser deremot, att all inblandning af personal-credit utgör en afvikelse från Iiypotheksföreningarnes grundprincip i sin renhet, som uteslutande bör vara real-credit. Det för den Svenska jorden egna förhållande, att vara fördelad i mindre lotter emellan ett ansenligt antal egare, synes ock göra den personliga ansvarigheten, en för alla och alla för en, mindre passande för en Hypoteksförening i Sverige, än för en sådan i de Länder, der jorden innehafves af ett mindre antal stora godsegare. En person med betydlig förmögenhet torde ej ofta vilja ikläda sig ömsesidig ansvarighet med andra personer, Stats-UtsJcottets Memorial N:o 424' 3 som ega föga eller intet alt förlora. Om den obegränsade personliga ansvarigheten skulle antagas som bufvudgrund för de Svenska Hypotheks-föreningarne, blefve det, af denna anledning, nödigt bestämma ett så högt minimum i värde för de egendomar, som skulle kunna deruti ingå, att större delen af Sveriges Allmoge sannolikt blefve derifrån utesluten. Utskottet anser, af dessa skäl, vida bättre för Jlypolheks-föreningar i allmänhet, och för de Svenska isynnerhet, att till betäckande af tillfälliga förluster skapa en reservfond, derigenom att de i en Hypotlieks-förening ingående egendomarne för dennas räkning intecknas lill något högre belopp, än de hos densamma äro belånbara, då den öfverskjulande andelen af inteckningen anses motsvara det belopp, hvarmed egendoms-innehafvaren, i händelse af behof, är skyldig bidraga lill ersättandet af Föreningens oförmodade, men möjliga förluster. Det är af denna anledning Utskottet föreslår, att hvarje egendom, som i en Hypotheks-förening ingår, bör för dennas räkning intecknas, till ett belopp af |:delar af sitt taxeringsvärde efter io års medium, och kunna af Hypotheks-föreningen belånas till hälften af samma taxeringsvärde. Den Öfverskjutande inteckningen blefve således 25 procent af den största lånesumma, som af Ilypotheks-förening kunde erhållas.
Hofrätten att i underdånighet framställa behofvet af en ny arkivbyggnads uppförande — numera gjorde detta behof oafvisligt; hvarför Hofrätten funne sig föranlåten i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om anslag till uppförande af en ny arkivbyggnad af sten å Hofrättshusets tomt, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Hofrätten insända förslagsritningar; varande kostnaden för ifrågavarande byggnad, enligt jemväl bilagdt förslag, beräknad till 52,642 Rdr 60 öre. I afseende härå har Hofrätten vidare åberopat, hurusom af ett vid dess berörda skrifvelse fogadt protokoll öfver den besigtning å nu befintliga arkivbyggnad, som på Hof rätteris föranstaltande hållits den 5 sistlidne Maj, inhemtades, att byggnaden, som är af trä och således icke lemnade behöfligt skydd emot eldfara, under tidernas lopp så förfallit, att den icke vidare kunde iståndsättas, och att den fuktighet, hvaraf huset, egentligen till följd af en från början felaktig grundläggning, besvärades, på ett betänkligt sätt hotade de der förvarade vigtiga handlingar med förstöring. Sedan samtliga rummen i nedra våningen af egentliga Hofrättshuset, hvilka från början användts till arkiv, tid efter annan måst inredas till sessionsrum och kontor för vissa af Hofrättens tjenstemän, och de der tillför éne befintliga handlingar derföre mäst inflyttas i arkivbyggnaden, vore ock utrymmet derstädes så upptaget, att, fastän en mängd äldre handlingar till följd af Kongl. Maj:ts beslut den 12 Oktober 1860 blifvit från arkivet afskiljda och förstörda, plats saknades för de öfrigas behöriga ordnande, och såväl af denna anledning som derföre att huset icke förmådde bära större tyngd än den af de handlingar, som der redan funnos, hade det blifvit nödvändigt att annorstädes bereda rum för underdomstolarnas renoverade domböcker och protokoll för de senare åren.
Hvad slutligen vidkommer den af Rikets Ständers Revisorer i senare punkten gjorda anmälan om angelägenheten af besparing i Elektriska Telegraf-verkets förvaltningskostnader, på det att ett bättre förhållande emellan dess inkomster och utgifter än hvad år 1858 ägde rfim framdeles måtte uppkomma, så har Eders Kongl. Majit, dels i allmänhet genom Sitt till Telegrafstyrelsen den 4 Juni 1859 aflåtna nådiga bref, dels särskildt, i afse nde på tjenstemanna-personalens minskning, vid utfärdandet den 17 Februari detta år af nu gällande aflöningsstat för Verket, täckts redan förut åt denna fråga egna nådig uppmärksamhet, hvadan det torde tillåtas Telegrafstyrelsen att i afseende Härpå nu endast åberopa sitt, till åtlydnad af förstnämnda nådiga bref, den 15 nästlidne Oktober i samma ämne afgifna underdåniga utlåtande. Den remmitterade handlingen varder liärhos i underdånighet återställd. Stockholm dön 10 December 1860. CARL AKRELL. Herman Uddenberg. Kongl. Förvaltningens af Sjö-ärenciena underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskning af Femte lmfvudtiteln3 räkenskaper för år 1858. Sto rmäktigste,AllernådigsteKon ung! Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Majlis nådiga befallning i remiss den 26 'sistiidné Oktober å ett utdrag af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers af - gifna berättelse, om verkställd granskning af stats-verkets samt andra, af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1858, har, i anledning af hvad berörde utdrag innehåller och sedan deröfver infordrade, till Eders Kongl.
Vid ingången till den forna vinkällaren, der så mången fet frater vaggat kring på svigtande knän och fyllt sin remmare, grinar omgifvet af vinrankor ett Bacchushufvud – ett porträtt alltså af Djefvulen som ung, en erinran om att hans vilda fester icke endast firades der uppe på Blocksberg utan äfven i de fromma munkarnas hus. Att den raffinerade grymhet, som denna förolyckade gud redan i Bacchi gestalt beskyldes för, äfven följt honom hit in öfver klostertröskeln veta ruinerna också att berätta om. Icke långt från ingången till vinkällaren träffar man tortyrrummet och om man några steg längre bort viker af den breda och ståtliga trappan upp till kapitelsalen och munkarnas celler, finner man tätt vid trappan ett litet rum, hvars hemska bestämmelse en katolik helst förtiger, men en protestantisk vaktmästaredotter med en glimt af uppflammande sekthat klargör desto lifligare. Det svagt upplysta, fängelseaktiga rummet håller väl knappt en famn i kvadrat. Golfvet är en enda stor falllucka, under hvilken ett ovisst mörker lurar. Vid bortersta väggen fans fordom ett litet altare. Då munkarna ville rödja någon besvärlig person ur vägen, bådo de honom stiga dit in och hemta en bok som låg på altaret. För att ej väcka misstanke yttrade de förmodligen sin begäran med en ödmjuk åtbörd full af kristlig broderlighet. Knappt beträdde den olycklige golfvet, innan det öppnade sig och uppslukade honom. För att göra hans död så mycket säkrare, lär det mörka, om en brunn erinrande djupet på botten varit försedt med uppstående jernspetsar. Då munkarna slutligen under trettioåriga kriget nödgades fly från klostret, samlade de böcker och halm i det trånga rummet och antände allt sammans för att med hjelp af elden utplåna alla spår, som kunde angifva hvartill rummet nyttjats. Lågorna gjorde dock icke större skada än att man ännu ganska tydligt ser hela mekanismen samt golfvets delvis förkolnade svängaxel.
Äfven hon var stilla, försjunken i tankar; men nu utbrast hon utan någon yttre anledning i klagan, så djup och skärande, att Hebla flydde ut i det yttre rummet, för att, äfven hon, der i tysthet få gråta. Äfven hennes unga hjerta hade lärt sig känna sorgens bitterhet denna tid, men i dag framkallades hennes tårar oftast af tanken på hennes vän och lekkamrat, Peder Banér, hvars far var dömd, att denna dag gå till döden. Och så grep henne den tanken, att kanske just i detta ögonblick hans hufvud föll för bilan. Då betäckte hon bäfvande ögonen med sina händer och hastade åter in, för att i sin mors och systers närhet känna sig mindre hemsk till mods. Mildt lade fru Ebba sin hand på Karins lockar. Det unga hufvudet sjönk ned på modrens knä, der hon dolde sitt ansigte, under det hon ännu skakades af konvulsiviska snyftningar. Just nu hade äfven Sigrid anländt, med sin följeslagare. De sista helsningarna från sonen och brödren grepo än mera djupt, genom medvetandet om den blodsutgjutelse, hvilken nu som bäst pågick, och på den blodiga grunden af det närvarande målade sig hemskt minnet äfven af alla de i Finland afrättade vänner och deras olyckliga enkor, dem Bertilsson nu omtalade. Mord, blod, gräsligheter hvartut tanken flög. Karin ägde ej längre kraft att emotstå; en djup och långvarig svimning befriade henne slutligen från medvetandet af alla dessa fasor. Hebla var ännu nästan ett barn, hon kunde gråta. Fru Ebba, biträdd af Sigrid, vårdade den afsvimnade, kallade henne åter till lif, och vakade natten om, vid hennes bädd. Fru Ebba hade i sjelfva öfvermåttet af lidande funnit ett motgift. Ur djupet af sin själs marter, hade hon rest sig med ett slags lugn. Vid sin dotters bädd, satt den ädla qvinnan, ödmjukt lutande sin hjessa, och läste för sin dotter trösteord ur en stor bibel, som låg framför henne på ett litet bord; hon bad om styrka för sig och de sina, och för de många, som voro nära att förtvifla.
Fullmäglige linna ändamålsenligast för beredande af de för Svenska Staten, såsom låntagare, mest förmånliga vilkor; har Ut - StatsUtskottets Betänkande N:o 89. 51 skottet, sora, i följd deraf, icke anser någon bestämd föreskrift böra meddelas hvarken om de språk eller myntsorter, som vid obligationernas utfärdande böra begagnas, och således icke eller kan tillstyrka bifall till de af Friherre Raab och Riksdagsfullmägtigen Per Persson uti ofvanberörda motioner gjorda framställningar, om ovilkorlig! utgifvande af endast Svenska obligationer, trott sig, med hufvudsaklig ledning af de vid sednasle tvänne riksdagar i fråga om då beslutade statslåns upptagande lemnade föreskrifter, böra, i afseende på nu ifrågavarande upplåning, föreslå, att Rikets Ständer må meddela följande stadganden: 4;o. l:o. Med iakttagande af Rikets Ständers beslut, angående lånesummans belopp och de obligationer, som derför komma att utgifvas, ega Fullmägtige i Riksgälds-kontbret alt upptaga lån på det sätt Fullmägtige finna lämpligast och ändamålsenligast för beredande af de för Svenska Staten, såsom låntagare, mest fördelaktiga vilkor. 2:o. Upplåningen sker emot fonderade, till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara, räntebärande obligationer, hvilka å Rikets Ständers vägnar af Fullmägtige utfärdas. 5:o. Fullmägtige ega för öfrigt bestämma: a) språk och myntsort, hvarå obligationerna komma alt utfärdas; b) den årliga ränta, som i obligationerna skall förski ifvås; c) den kapitalrabatt, som må beviljas, då Fullmägtige tinna sådan rabatt böra ega rum. 4:o. Till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering kommer att af Rikets Ständer anvisas elt särskildt årligt anslag, hvilket skall motsvara ej allenast den för hela ursprungliga skuldsumman belöpande ränta, utan äfven minst en procent af det i obligationerna förskrifna kapital; kommande detta anslag att, med oförminskadt belopp, fortfara till dess hela skulden blifvit i stadgad ordning betald. 5:o.
Utskottets ullätande mätte helt och hällit till bifall framställas, hwarigsnom blefwe säsom grund stadgadt, att af de fyra Cantzlister Riksdags-ordningen omtalar, 728 Dtztt IZ Augusti. sqsqr, Riddarhusets 2-ue ordinarie Cäntzlister, aktitz hlefwe till wedergällningar af Stakswerket horätts-. Hade, Zerr o^ttonram förklarade sig, i. enlighet metz sitt, betänkandet bifogade, yttrande, emot Herr LerZenlköI^s tanke, Underteknad Liiverstolpe, ^xos 6rdrie!, yttrade sig: isym jag hade den aran att wqrq Ledamot af ConstikUkions-Utstottet lyid i6og ärS Riksdag, dä Riksdags-ordningen gjyrdes, kan jag med säkerhet uplysa, att stadgandet i 24 §. af densamma, angående den. under Riksdagar ne biträdande nödiga betjeningen, hwilken bestämmes till fyra Cantzlister för Ridderstapet och Adeln, icke har afseende pä Riddarhusets ordinarie Cantzlister. Witz förut förflutne Riksdagar hade missbruket metz botjenings antagande hos andra RiksStand understundom gatt gansta långt: ett och annat Stantz hade någon gäng haft ända kill »2 och 16 Tjenstemän, Etc sä kostsamt missbruk behösde förekom? mas, hwarföre ock antalet ansägs böra i Riksdagsordningen lodligen utsättas, AZid öfwerwäggndet inom Commutivns-Utstottet af hmarje Riks-Ständs nödwändiga behof af Cantzlister fann Ulstottee, att Ridderstapet och Adeln, såsom det talrikaste Ständer, och i följe deraf det sym gäfwe den masta sysselsättning är sin betjening, gansta wäl behösde ett större antal Cantzlister än de öfrige, och gnsäg
Jag känner denna; men det är naturligt, att en ökad folkmängd okar trafiken och är för rörelsen fördelaktig. Jag skulle derföre tro, att nämnde borgerskap, lika med hvilket annat sorn helst, skulle gifva ännu bättre betyg, om de dermed kunde åstadkomma en så betydlig större afsättning åt sina varor, som en trupps inqvartering mot betalning medför. Det i detta afseende företedda bref torde således icke bevisa, att ju orten ej lifligt önskar att blifva af med dessa jägare, under det man likväl allmänt tillerkänner officerarne den aktning, hvaraf de visserligen äro fullkomligt förtjenta. Jag skulle önska, att Konungen funne reg:tet umbärligt för Rikets försvar; jag kan icke tillfälligt bedöma detta, ehuru jag måste erkänna, att jag har mitt eget omdöme i detta fall, hvilket föranleder n;ig att yrka, det anslaget för reg: te t jnå utgå. Hr af Wingård, Joh.: Ehuru ovan talare här, anser Den i3 Augusti c. m. jag mig Joel pligtig upplysa något ang:de det reg:te, som år lorlagdt inom det lån, hvars styrelse jag i nåder har mig anförtrodd. Det förhåller sig dermed verkligen så, som Gr. Ridderstolpe uppgifvit. Det är om en redan länge sedan förfluten lid, som Gr. Frölich talat. Då, omkring tiden efter Tyska fälttaget, föröfvades verkligen flera oordningar af jägarne; men dessa ovanor hafva småningom blifvit undanträngda af en bättre disciplin, och det finnes verkligen icke numera den tanka i orten om regjtet, som Gr. Frölich framställt. Det är obehagligt att disputera med en landsman om opinionen i vår gemensamma hemort; men jag är pligtig att intyga förhållandet, sådant det för min kännedom visat sig. Hvad de omtalade colonierna beträffar, vet jag icke, hvarest någon sådan uteslutande finnes; men en stark öfverbefolkning existerar just i den trakt, Gr. Frölich omnämnt, och detta mätte på något sätt hafva gifvit anledning till Hr Gr:s uppgifna observationer. Jag tror icke, alt drängarna ej kunna få lika goda tjensfer för det de blifva jägare.
Contoir. S. D. Vid förnyad föredragning, biföllos Lag-Utskottets Betänkande , N:o 96, i an« ledning af Herr Professoren Bolmérs motion ont ett tillägg till sista Momentet af 6 §. uti 23 Cap. Rättegångs-Balken, och samma Utskotts Utlåtande , N:o 97 , i anledning af anmärkningar vid Betänkandet, Nio 38 , om ändring af 3 f. i äi Cap. RättegångsBalken. S. D. Efter å nyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 252, öfver gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 150, angående Riks-Statens Nionde Hufvudtitel, lades första och andra punkterne a£ Utlåtandet, N:o 952, till handJingarne och gillades, hvad Utskottet, i tredje punkten a£ samma Utlåtande, föreslagit. S. D. Vid förnyad föredragning, bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 148, i anledning af väckta motioner, rörande förändring i nuvarande fångföringssätt samt ersättning i Prof. Utdrag dan t Octobir igag. för brottslingar» gripande, vårdande samt förseende med sängkläder ; äfvensom Stats-Ut»kottet* Utlåtande, Njo 251, angående medel till ombyggnad af den så kallade Lejonbacken vid Stockholms Slott, blef likaledes, vid förnyad föredragning, jemte det i samma ämne, under N:o 149, afgifna Utlåtande, gilladr. a S. D. A nyo föredrogs Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 250, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o 147, angående RiksStatens 8;de Hufvudtitel för allmänna oell extra utgifter, hvarvid Ståndet biföll 1,2,4, 5> 6> 7 , 8, Q, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 17, JU, 19, 20, 21 och 24 punkterne af Betänkandet N:o 147, lät bero vid samma Betänkandes tredje punkt, gillade dels Utlåtandet, N:o 250, angående Betänkandet N:o 147 , dels Utskottets yttranden i bägge dessa Betänkanden, angående S2ldra punkten, samt biföll Utlåtandet, N:o 250, i anledning af anmärkningar vid 23 punkten uti Betänkandet N'.o 117, med den förändring , att Ståndet beslöt underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t af Rikets Ständer, med anhållan, att inventering öfver Kronans på arrenderade
S D. E^illade Prest-Ståndet Stats-Utskottets nastledne gårdag pa bordet lagde Betänkande, angående de af KonglMa»:t, uti Dest Nådiga Proposition till Stats-Utffottet, rörande StatSwerkels tillstånd och behof, äskade medel, till fyllnad i den til! Förswarswerket ansiagne En Million Riksdaler, för arén »810 och »8n. Ue luprg. Lx krotocollo, j. U. Utdrag af Mällös!. Borgare-Ständets protocoll, hältet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 5 Maji 18^2. S DEtats-UtffottetS den r mi lnnewarande manad afgifne Betänkande, angående af Kongl. Maj-t affade medel till fyllnad i den til! Försrvarsrverket ansiagne En Million Riksdaler för arén igro och rön föredrogs nu a nyo och bifölls. Ut suxrs. Lx krotocollo, j. j. LerZström Ut, Den 5 Majirrrr Utdrag af protocsllet, hället hos HederwärdaBonde-Standet, wid Urtima Riks» dagen i (örebro den 5 Maji 1812. 5 D^i Högloft. Ridderskapet och Adelns, genom Protocolls-Utdrag den r i denna manad meddelte Besiut, att den underdåniga Adretzen till KongsMaj:t, som innefattar Riksens Ständers godkännande af Hanö Kongl. Höghet Kron-Prinsens förordnande , att Riksstyrelsen under Hans Maj:ts sjukdom förestå, skulle med Constitutions-Utskottet till dest efterrättelse communiceras, instämde BondeStandkt enhälligtUt supra. Lx krotocollo^ 6. örin k man. Utdrag af prötocsllet, hållet hos Hederwärda Bsnde-Srändet, wid Urtima Riksdagen i (örebro den ; Maji i8l2- S. D2)onde-Stander har till pröfning färehasi och bifallit Riksens Högloft.
Visserligen har Utsk. sagt, att i nu gällande konkurslag åtskilliga vilkor stadgas för uptagandet af cessions-ansökan, t. ex. att en under edlig förpligtelse undertecknad förteckning å egendomen skall vara bifogad, hvilka stadganden icke skulle stå rätt tillsammans med den förändring jag föreslagit. Men om så verkligen är, hade Utsk. varit oförhindradt att föreslå dessa obetydliga ändringar i sammanhang med min motion Den princip, som ligger till grund för denna sednare, är dessutom antagen icke blott af Lagberedningen, utan äfven i andra länders lagstiftningar. I England t. ex. stänges all rätt för enskilde fordrings-ägare att bemäktiga sig en gäldenärs egendom i samma stund han inför domstol förklarar sig insolvent. Det förslag som afgafs af den af K. M. år 1850 nedsatta komité, för utarbetande af en ny konkurslag, bestående af Hr RiksArkivarien Nordström, Hr Assessor Lagergren och LagUtskrs n. v. Sekreterare Hr Assessor von Feilitzen, gick ännu längre, emedan deri var stadgadt, att konkurs kunde anses börjad flere månader innan ansökning ingafs, så vida sådant yrkades af borgenärerna och rätten dertill lemnade sitt bifall. På dessa skäl anhåller jag om återremiss af den föredragna punkten. 348 Den 22 April. Gr. Sparre, Erik: Motionären Hr Dalman har anmärkt mot LagUtsk:s Betänk., att detsamma icke innehåller den förbättring i Konkurslagen, som motionären afselt. Jag skulle likväl tro, att äfven om det verkligen vore en förbättring, som motionären föreslagit, är den till formen sådan, att den omöjligen kan antagas, hvadan således Utsk. torde vara ursäktadt för sitt afslag. Hr Dalman har sagt att det n. v. stadgandet medför den olägenhet, att om en konkurs-ansökning är ingifven till domhafvande eller Rätten, så kan det oaktadt utsökningsmål fortfarande mot gäldenären handläggas, och den förmån för öfrige kreditorer, som genom konkursen afses, vinnes sålunda icke. Jag tror att Hr Dalman häri begått ett misstag.
Rätta eller i vittnens närvaro inför prest erkändt.» af Riksdagsfullmägtigen Sven Rosenberg från Christianstads län: »Eganderätt till något förutsätter alltid förvärfvande, hvarigenom den enes rättighet öfverflyttas på en annan, och arfseller arfverättighet torde således vara ett begrepp, som icke håller Lag-Utskottets Betänkande J\s 69. 7 stånd, emedan det icke grundas på en annans öfverlåtande af sin rätt. Detta är väl ytterst orsaken, att lagstiftaren icke kunnat tillförsäkra arftagaren någon absolut rättighet, utan gjort denna beroende af testaments-, gåfvooch annan dispositionsrätt, hvarigenom det blifvit egaren i de aldraflesta fall öppet lemnadt, att före sin död om sm qvarlåtenskap förordna efter eget godtfinnande. Vöre arfsrätten fullt lagstadgad, och en nödvändig följd af slägtförhållandet, så kunde, för exempel, en fader icke tillerkänna det ena barnet mer än det andra af sina efterlemnade tillgångar; ty detta vore då ett ingrepp i den enskildes arfsrätt. Enda rigtiga grunden för delning af afliden persons qvarlåtenskap vore således att hvar och en i lifstiden genom testamente sjelf bestämde i hvars ego qvarlåtenskapen efter testator bör öfvergå, eller med andra ord: på hvem egande-eller dispo sitionsrätten skall öfverflyttas. Men då i de flesta fall så icke sker, synes lagstiftaren hafva antagit en viss princip för att komma ur förlägenheten, nemligen den att tillerkänna arfvet åt den eller dem, åt hvilka man förutsätter att den aflidne helst skulle vilja öfverlemna detsamma, således i första rummet barn och afkomlingar, dernäst föräldrar o. s. v. Denna princip har, med mer och mindre utsträckning, sedan lång tid tillbaka varit erkänd och tillämpad i vårt fädernesland. Frågan är nu, i förevarande fall, om det kan antagas, att föräldrar likaväl unna sina oäkta barn arfsrätt, som de inom äktenskap födda.