Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fiskeriutställningen riktigt visar livad en konstnärlig ande kan åstadkomma till och med af gamla sjöbodar, och maskinhallen är ett det mest imposangta haf af järn och glas, som bärs af » Ska Ruffen. vi gå här längre och valla? » sa » Jag börjar bli hungrig. » Han är inte annat, den snälla Ruffen, så snart vi kommer inom utställningsområclet, men när man bara har en man och behöfver hans sällskap dagligen, så är det så godt stoppa pipa i säck, medan tider är. Men så mycket utverkade jag ändå, att vi skulle få ta oss en titt in i Industrihallen i förbigående. (Johan går lyckligtvis för sig själf i dag!) Industrihallen är någonting mer än utsökt — med fyra armar, som springer ut och kallas minareter, och en turkisk kupol, så stor, att hela Europa kan hålla konsert där, utan att behöfva trampa hvarandra på tårna för det. Själf är jag inte just så förtjust i den, efter som jag har den åsikten, att etuiet bör passa till innehållet, och att stjälpa en sådan där ljus, lätt, skimrande huf öfver vår tunga svenska industri, det » Nå kommer du inte, g u m m a n? » » Strax, » sa jag, » jag har bara litet att höra mig för om först. » Vid ingången stod en flock af mina gamla vänner, de ljusblå väktarna. » Ursäkta, » sa jag åt en af dem, » men kan herm säga mig, hvart man ska ta vä- gen, om man ska brinna inne? » Absolut ointelligent folk, de där väktarna; den här såg fullkomligt idiotisk ut. 180 I D U N » Neej, det — kan — jag - — inte — » stammade han till sist. » Ja, då passar inte herrn att stå här häller. Hur många utgångar finns det? » » Sex, » sa en ann blåklocka oeh mätte mig med ögonen. » Det står väl: - » Utgång » öfver alla dörrar? » fortsatte jag min examen. » Det gör hvad som bättre är, » sa en herre i svart helskägg, som lyssnat på mig, » det är en brandsoldat posterad vid hvarje utgång. » » Tackar, » sa jag förtjust, » vet man bara det, så brinner man gärna inne hur mycket som hälst.
Om härtill sammanslås Lånen på rörlig pant, utgörande i medeltal .. i,65o,ooöj så uppgå låne-circulations-fonderna, antagna i runda summor, och upplåningarna oberäknade, på det hela till Rrdr 1^,200,000. Öfver \ Banco-Vtskottets Betänkande. N.o /j.g. 17 Öfver en från Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflåten och till Statsoch BancoUtskotten remitterad Nådig Proposition om rättighet för Spar-Banker, att i Banken eller dess Discont, dels mot ränta insätta penningar och dels kunna upptaga lån, äfvensom angående dylika af enskilde Riksdagsmän gifna tillstyrkanden i afseende på allmänna Brandstöds ■‘■Bolaget och öfriga Brandstods-föreningar, komma serskilda Betänkanden att till Rikets Ständer afgifvas. Detta 'allt, jemte åtföljande Bilagor, öfVerlemnas till Rikets Ständers upplysta profning'. Stockholm den 1 Julii 1829. Ankom till Exp.-Utsk. den 4 Julii 1829. Betänkande, angående Bankens Utlåningar på korrt tid och mot rörlig pantj intill nästa Riksdag. D enna låne-rörelse är, i afseende på sin utsträckning, ej inora visst belopp begränsad. Bih till Riks. St. Fröt. 1828, 1829. 6ste Sami, 2 lista Häftet. i3 Banco-Vt skottets Betänkande N.o 49- För densamma torde, efter senare årens medelförliållanden, komma att erfordras en circulations-summa af 17 å 1,800,000 R:dr, om belåning af Tackjern, enligt Banco-Utskottets Betänkande N:o 45, äfven kommer att ega rum. Vid 1828 års slut fanns utlåndt: På Guldoch Silfver panter 288,069: 39.
— Ja väl, min fröken ', Hernani säger till er: Jag älskar, och med djup kärlek, Icke tårar, hällre döden! Hade jag eD verld, Yore det din. — Jag är mycket olycklig. och härpå svarar ni: Ni är mitt lejon, stolt och högsinnadt. — Tycker ni att det der » Ni är mitt lejon » är vackert — Jag har skrifvit så, min fröken. — Och ni håller sålunda på ert » lejon ». — Ja och nej. Om ni kan hitta på något bättre så gerna för mig. — Det är inte jag som skall hitta på något bättre. Jag är inte författaren. Men det förefaller mig så löjligt att kalla Firmin mitt » lejon ». — Det kommer sig deraf, att ni, min fröken, att ni i Donna Sols roll fortfarande vill vara mademoiselle Mars. Om ni i verkligheten vore Don Ruy Qomes de Silvas myndling, d. v. s. en ädel kastilianska från 16: de seklet, så skulle ni i Hernani icke se er kamrat herr Firmin, utan en af de fruktansvärda röfvarhöfdingar som lgt konung Karl Y darra i sin egen hufvudstad, då skulle det icke vara obegripligt för Er, att en sådan qvinna skulle kunna kalla en sådan man » mitt lejon » och mitt uttryck skulle ej förefalla er så kuriöst. — Ni tycks alltså hålla på ert lejon. Då har jag ju intet att säga. Jag är här för att säga fram hvad som stör skrifvet I manuskriptet står » mitt lejon » och jag skall naturligtvis säga » mitt lejon ». Gode Gud, mig £r det ju alldeles egalt. Alltså, Firmin: » Ni är mitt lejon! » Nu syntes sacken alltså vara afgjord. Men vid nästa repetition böljade hon om igen. Liksom dagen förut ställer hon sig och spejar ut öfver salongen: Herr Hugo — är herr Hugo der. Ja ha! — Har ni inte tänkt öfver » lejonet *. x — Bent ut sagdt, nej. — Finner ni inte versen betänklig. — Hvad menar ni med betänklig? — Nå, jag menar han retar till skratt. Jag skulle hellre säga något annat. — Hvad då?
Men det är icke samma jag, som älskar den räta linien och de bruna, förståndiga ögonen och synen af modern, barnet och vaggan. Det är jag själf och dock en annan –» Det bjöds kring någonting, den unga flickan vid pianot, som slutat spela, kom bort till oss, och vårt samtal afbröts. När vi på kvällen bröto upp för att resa hem och togo afsked, hörde jag Agnes säga till min fästmö: »Icke sant, vi skola bli riktigt goda vänner och ofta råkas?» Jag hörde ej, hvad min fästmö svarade, men jag kände på mig, att hon hade inne i ögonen det kalla, stängande, distanserande, hvilket hon fick, när hon misstrodde någon, misstänkte något, och af hvilket jag erfor samma intryck, som då en människa slappt och dröjande fattar min hjärtligt framsträckta hand. Min fästmös känslor gent emot Agnes bestämdes naturligtvis till sin art i främsta rummet däraf, att hon i denna gamla väninna anade en rival, en person, som hade makt öfver mig. Men det fanns därjämte i dem något annat, och det var först detta element som gaf misstroendet dess udd, bitterheten dess bäska smak, hatfullheten dess brännsårssveda. Det var den ena samfundsklassens nedärfda, instinktlika antipati mot den andra samfundsklassen, den socialt och andligt lägre ställdes dolska slafhat mot allt som står öfver. Hon trodde, att Agnes hade henne till narr; hon gick med en ständig förödmjukande förnimmelse af att hon gjorde sig löjlig i allt hvad hon sade eller företog sig i Agnes närvaro; hon såg i dennas vänlighet någonting nedlåtande, som sårade hennes stolthet, liksom hon i hennes öppna förtrolighet mot mig icke kunde finna annat än ett koketteri, i hvilket låg ringaktning mot henne själf. Agnes å sin sida var alldeles blind gent emot bonddottern. Hon, hvars förstånd annars var så smidigt, hade här mist sitt fina spårsinne; hon tappade spåret, och det retade henne. Hon märkte, att en klyfta vidgades mellan dem, och när hon ingen skuld fann hos sig själf, slöt hon, att hela ansvaret måste hvila på den andra parten.
Ånyo föredrogs StatsUtskts sedan den 29 April 1840 på bordet hvilande utlåt. N:o 78, i anledn. af R. Sits revisorers åren 1835, 1837 och i83g afgifna berältelser, angtde förvaltningen af mötesoch trosspassevolance-fonderna. Hr Peyron, Gustaf Abrah., nppläste följande: H. StatsUtsk. har afgifvit utlåt. N:o 78 i anledn. af R. Sils revisorers åren 183S, 1837 och i83g afgifna berättelser angtde förvaltningen af mötesoch trosspassevolance-fonderna, derutinnan Utsk. föreslår, att, i den händelse mötespassevolance-afgiften komme att med sisth år upphöra, R. St. till K. M:s fria disposition måtte Öfverlemna den nya mötespassevolance-fonden, att gemensamt med de 2!ne äldre fonderna, efter K. Mts nåd. godtfinnande, användas för behof, hvilka redan af dessa tillgångar fyllas och vidare kunna uppkomma i och för armee'us vapenöfningar, med und. anhållan, att K. M., till undvikande af alla vidare lånetransactioner omförmälda 3:ne cassör emellan, täcktes anbefalla deras sammanförande till en enda fond, hvilken, i likhet med alla andra af allmänna medel bildade cassör, blefve underkastad R. St:s och deras revisorers granskning. Då detta förslag hvilar på den grund, att nuvar. mötespassevolance-afgift skolat med sisth år upphöra, och sådant nu ock lärer kunna anses afgjordt, torde det tillåtas mig vördsamt upplysa, att uti io:de punkten af K. M:s nåd. kungörelse af d. 27 Mars i83o föreskrifves: att vid de för mötéspassevolanee-afgiflen bestämda i5 årens förlopp, skola de besparingar, som kunnat uppkomma, vara att anse såsom rustoch rotehållarens egendom, på grund hvaraf R.
Hwilket allt Rik. sens Ständer till Eder Majit härmed i underdänigbet fä ökwerlemna. Riksens Ständer framhärda rc. VxpUa kiss 5-mteI. Expeditions. Utskottet fär härmedelst till Riksens Högloft. Ständer wordsamt afgifwa 1:0. Förslag till underdänig skrifwelse till Kongl. Majit, at ätfälja de af Riksens Ständer fastställde förändringar och tillägg till BewillningS. Förordningen, reglor,formulairer m.m. 2:0 Förslag till redaktion af berörde förändringar och tillägg. Utskottet anser sig skyldigt wända Riksens Ständers uppmärksamhet derpä, at det i denna redaction sammanfört alla de beslut rörande Bewillningen, som af Riksens Ständer under denna Riksdag, i anledning af flere särffildte Bewillnings-Utskottets Memorial, blifwit fattade. Likaledes har af Utskottet i ben underdäniga Skrifwelsen til Kongl. Majit Des Nädiga Proposition om eftergiften för wista Socknar blifwit bsswarad, dels redogörelse för berörde beslut afgifwen. Det Den 16 Oclobek. 26Z Det har ej warit Utskottet okändt att om Tjensiehjons beskattning ännu icke af alla Stan» den är afgjord, hwaraf ändring i redaclionen kan uppkomma, men dä ej sädan ändring lätt är werkställd, har Utskottet genom afwagtan af Ständens sammanjämkning welat uppftjuta af lemnandet af det hela I tredje Art. 5. §. 6. n. Mom. har Ut. skottet wägat föreslä en förändrad ordform, emot den som Bewillnings-Ulskvttet uppgifwrt, men dä Riksens Ständer wid jemförelsen lärer sinna, att saken är fullkomligen bibehällen, an. ser Utskottet sig hafwa gagnat densamma ge. noin et korrtare och mera bestämdt uttryck. Orebro den 16 October 1810. pa Expeditions-Utstottets wägnar". k.
Ständer torde underdånigst anhålla, att den nya Evangeliiboken icke må till begagnande utfärdas, förr än efter nästa Riksdag, och att förslaget dertill, sedan det blifvit vederbörligen granskadt och fulländadt, bör vara genom trycket utgifvet minst ett år derförut, samt slutligen, att, enär bokens antagande blifver faststäldt, då i Nåder må vidtagas samma utvägar, som vid den nya Psalmbokens antagande, att Evangeliiboken äfven hålles allmänheten tillhanda för möjligast lindriga pris. Med Högv. PresteStåndet lära för öfrigt samtlige de öfrige Respective RiksStånden finna den underdåniga önskan vara uti sin ordning, alt det nu aflemnade förslag, jemte dervid i Ståndet gjorde anmärkningar, meddelas den af Kongl. Maj;t i Nåder förordnade comité^, till ytterligare rättelsers vinnande, samt för allmän granskning blifver öppet till och med nästa års slut, på det ett arbete af så vigtigt innehåll må erhålla all den fullkomlighet, som kan upphinnas, innan det samma till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning slutligen hemställes. Då de från Hederv. BondeStåndet, med anledning af detta ärende, till Utskottet remitterade anföranden blifvit hufvudsakligen upptagne och skärskådade uti ämnets ofvan framställda olika åsigter, anser Utskottet något deras särskildta besvarande nu icke erfordras. Men, med afseende å desse anföranden, och dä i öfrigt så mycken vigt blil - i4C2 Bein. och Ekon. Utsk. Betänkanden. vit laggd derå, att den nya Bibelöfversättn in gens antagande bör föregå E vangel iib okens; så tillstyrkas Riksens Höglofl. Ständer, att beledsaga den underdåniga Skrifvelsen med en lika underdånig anhållan, att detta verk måtte befordras till sin fulländning inom möjligast korta tid, som med ett så vigtigt arbetes noggranna utförande står att förena. Dock varder detta allt, jemte flere Ledamöters särskildta anföranden, till Riksens Höglofl.
UtJr. d. 25 Juni 1818." Stats-TJtskottets Betänkande N;o 313 rörande Revisionen af Krigs-Räkenskaperne för år 1810 och följande åren. S. D. Upplästes Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 82 dennes, innehållande det beslut a(t Serskilta Utskottets Utlåtanden angående en föreslagen reglering af Statens Embeten och Tjenstår, jemte de hos Riks-Stånden dervid gjorde anmärkningar och förefallne Discussioner, må genom nämnde Utskotts försorg serskilt och tillhopa på allmän bekostnad till TtyeJret befordras; uti hvilket beslut Med Stånden inbjudas att sig förena. Efter öfverläggning härom och då ofvanberörda Handlingar redan dels uti Riks-Ståndens Protocoll , dels ock uti Bihanget äro öfverlämnade lill Allmänhetens kännedom och skärskådande, fann Prest-Ståndet för sin del mindre nödigt att betunga Stats-Verket med någon utgift till berörda särskilda tryckning, och ansåg PrestStåndet på sådan grund sig icke befogadt att uti nämnde beslut, med Hedervärda Bonde-Ståndet instämma. S. D. Efrer uppläsande af Bevillnings-Utgkottets Memorial N:o 29, innehållande Votering*-Propositioner i afseende på Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande 22 och 25 §, §. uti Chartse-Sigillatte-förordningen, fann Prest-Ståndet skäligt att till Förstärkta Stats-Utskottet öfverlemna afgörande af berörda skijjagtigheter på sätt Regerings-formens 71 §. föreskrifver. Frän Vclllojl. Borgare-Ståndet. S, D. Biföll Borgare-Ståndet; Särskilta Uti Prot. TJidr. d. 225 Junii 1818’ 699 skottets hemställan om aflöning för en Extra Cantzlist, hvilken Utskottet den 7 sistl.
Flickan har under barndomen varit upptagen af - sin skolghng, utvandrar kanske som helt ung och lar sig i Danmark Iivarken det ena eller andra af de göromall, som tillhöra en hustru; deremot har hon i det bördigare och rikare landet lilrt sig en hel del ansprak, som hnda till de sista tiderna ansetts för stora för SmBlandsbygden. Efter giftermiilet hopsmälta snart de hopsparda penningarna, och fattigdomen trycker dubbelt. Men en af utvandringens mörkaste sidor ar dock det sedliga förfall, som Atfölfer densamma. I hvarje socken berättades om kvinnor, som blifvit hemskickade med 1, 2 &amp; 3 barn. Modern hade först kunnat försörja sig, men s i blef det henne en dag omöjligt; hon begarde allmosa och blef d&amp; oniedelbarligen hemslnd. Ibland kunna flickornas föraldrar Ataga sig barnen, och d l Atervander modern vanligen till Danmark, hemsander nigon g8ng litet penningar; mangen gAng l&amp; ter hon ej höra af sig, förr $in hon kommer med ett barn till. Ofta kunna dock hennes föraldrar ej itaga sig tungan af annu en mun att föda, och d&amp; f&amp; fattigvirden taga hand om barnen. Om en ung moder berattades huru hon kommit till Sverige med ett helt litet bara, g8tt till sitt hem, sakta öppnat dörren och lagt barnet innanför densamme. De innevarande hade ingenting markt, förs an barnet bör jade skrika; modern hade utan att gifva sig tillkänna för sina förlld r a r genast atervändt till Danmark. - En annan mo ' der blef af polisen hemskickad f r h Danmark, och en mörk, ruskig höstafton kom, hon till sin faders stuga. Hon ledde dA vid handen ett barn, som .. finnu ej var tv&amp; &amp; r och bar p&amp; armen ett pA tvA manader. DA fadern %ck se henne ropade han: " Ut med dig, jag vill inte se dig ", och - statigde dörren för henne. Hon hade rest mot faderus vilja. Der stod hon d i med barnen, som gräto och jamrade sig.
Malmös är Barqueroutte; ett visst deficit är uppgifvit, det kan likväl ännu blifva större: Fä dessa Discont papper skall blifva förlust, rpen den hade Borgenärerna sjelfva ägt att utreda. För att understödja de säkra Gäld'i,ärerne , hade en Lånefond bordt detn i Banquen tillhandahållas. Med biträde af BancoPis onten , med an, vändande af den Fond , som blifvit anslagen till FastighetsLånen , som nu befinnes varit ett stort misstag , då det endast tjent dertill, att förmögne Possessionat fått af Staten en procent af en tredjedel af LåneSumman, hade ett sådant biträde af Banquen kunnat lemnäs, utan att ändå allt för mycket öka Numerairen af Sedelstocken; i alla fall hade det varit bä<tre en liten förlust, än en stor orättvisa. Med Götha Garnis Discont hade dylika mefurer icke bebott att tagas; den är, efter uppgifterna, ju alldeles icke insolvent för närvarande. Det är Utskotten, soin genom den besynnerliga Calcul, sorn är uppgjord, tillskapat ett deficit.* Om Discontens skuld skaij ökas med Cr« ditivet af 1,500,000 R:dr, så bör dess fordran af Canal Directionen 1,100,000 R dr, också uppta, gas, och då befinnes att Delnings-massan öfver» skjuter skulden med 5 å 60c,000 R.dr Detta slår älven in med den Calcul, CanalBolaget sjelf uppgifvit i Tidningarne för den 1 December förledit år. Af det!a synes att Borgenärerne kunna reda denna Concours utan någon Skillings förlust, om de icke genom magtspråk, 140 Den 17 Martil , e. m. blifva hindrade att bevaka sin rätt, så framt nemligen uppgifen af Fordringarne är pålitlig, och hvarföre Oirecteurerne med sin Egendom böra ansvara.
Det vore motionärens öfvertygelse alt ett sådant afbrott af studierna utöfvade en högst ofördelaktig inflytelse på vår embelsmanna-bildning och hela vårt statslif, samt att det skullo för landet vara af synnerlig vigt om den från universitelerna afgångna ungdomen i hufvudstaden, under de skicklige lärares ledning, som lätteligen här kunde erhållas, vunne tillfälle att fullfölja sina studier och hemta näring för del vetenskapliga intresse, som under den knappa examenskursen näppeligen hunnit vakna, än mindre utvecklas och tillfredsställas. Men äfven för den stora allmänheten ansåg motionären en vetenskaplig inrättning i Slockholm kunna medföra rikt gagn. Det klagades ofta öfver den flärdfulla ton och den brist på allmän anda, m. m., som vore rådande i hufvudstaden. Men man glömde att hufvudstaden blott vore nationens verk, att så länge nationen förnekade densamma de medel till intelligensens höjande och en bättre andas utveckling, som hon länge med rätta begärt och hvilken andra nationer längesedan heredt sina hufvudstäder, hade man,ingen rätt att förundra sig eller klaga. Men hvad nationen i delta afseende åsidosatte, folie tungt tillbaka på henne sjelf och ett obestridligt samhållsbehof mäste förr eller sednare, och desto förr ju längre det blifvit försummadt, tillgodoses. Motionären föreslog derföre att, intilldess Upsala universitet klefve till Slockholm förflvttadt, hvilken åtgärd motionären ansåg vara för . nationens intellektuel utveckling af synnerligt behof påkallad, Rikets Ständer mätte anslå ett belopp af 50,000 R:dr årligen lill bekostande af offentliga föreläsningars hållande i följande vetenskaper: politisk och allmän Kulturhistoria, Statsrätt, Statistik och Statskunskap i allmänhet, Biologi, Fysik, Mineralogi och praktisk lagfarenhet.
Svårligen lärer dock någon kunna haft den större , än Stora Kopparbergs bergsmän, hvilket lill öfverflöd visas af den tidens Handlingar; de många Kongl. Brefven, än med förebråelser, än med Nådigt gillande; de omvexlande eganderälts-vilkoren; de Handels-compagnier, under hvilka den svaga Bergsmans-corpsen Judes, m. m. dylikt. Allmogen, 3 sin sida, måste väl skaffa ved och kol till berget; men den var stark, och Dalekarlen van att föra ett fritt språk inför thronen, samt med hvilken man bättre kom lill rätta med lock än med pock, gjorde ej delta för intet, och följden deraf var, alt allmogen icke samtyckte att förse berget med kol, ulan alt betinga sig motsvarande fördelar. Delta börjades under de Pohlska krigen, och fortsattes oupphörligt c). Medelst afprutning på, och ofta full befrielse ifrån dessa tiders stora gärder för krigets behof, hade Dale-allmogen deraf föga annan känning, än att den måste föra sina kol till grufvan, der bergsmännens åliggande var att vända dem i koppar för Kronans behof, till mynt, kanoner, fältutredning, m. m. Ehuru bergsmännen voro utmärkte för sin flit och tarflighet, blefvo de dock ej rike, ett stort bevis alt de icke gjorde vinst derpå. Detta är ej att undra på, då de mestadels måste erlägga fjerdedelen af sin tillverkning i skatt åt Kronan, utom en del jord-ulskylder, såsom boskapshjelp, skjutfärds-pengar, m. m., hvarifrån de ännu ej äro fullt befriade, *) Bevis härpå, och på Konungarnes monhet om allmogen, finnér man af bifogade Konung Gustaf J:s Bref af den 27 October i54o (se Bil. A.), samt af den 28 Februari i545 (se Bil. B.). 24 jtllm. Besv.- och Ekon.-Ulshotiets Betänkande, TV.-o emedan de varit från Kronan rlonerade.
"Fabian, hvad är det åt dig skäms du ej!" Fabian iakttog tystnad. "Jaså, din stackare, de ha fyllt dig, märker jag och du, ditt kräk ... att ej kunna stå emot... Nå, rör på dig nu ... var så god och kläd af dig, eller..." Alltid samma tystnad. "Se så der ja han är totalt plakat... Gå din väg, Fabian, gå in till dig ... känn dig före: du får ej ta ljus ... men slå icke ihjäl dig... Nå, blir ingenting af skall jag ringa och låta bära ut dig?" När icke heller nu någon liknelse till svar lät förnimma sig, ryckte fru Ulgenie med en åtbörd af uttrycksfull vresighet tillbaka sparlakanet, utsträckte handen och fick tag i en hel massa obekant hår. "Himmel", utbrast hon, "det är icke min man!" "Så är det väl någon annans då!" svarade en lugn röst. Skrämseln hindrade vår fru att skrika. "En tjuf!" mumlade hon. "Skulle icke tro det!" "Men hvem ... hvem ... hvem är det då?" stammade hon. "Sof ganska lugnt! Hon skall icke bli störd." Fru Ulrique-Eugenie famlade oupphörligt efter klocksträngen... "Man vill mörda mig under sömnen!" "Sof ganska lugnt, säger jag!" återtog rösten. "Jag vill hvarken stjäla eller mörda: jag vill blott..." Nu lossnade det olycksaliga krampdraget i patronessans strupe, men just som hon uppgaf det första ropet, qväfdes det under en bred hand, som lade sig öfver hennes mun. "Var så god och gör icke om det der, ty då blir jag tvungen att besvära ... och bry sig icke heller om klocksträngen det är bara till chikan, om tjenstfolket kommer in." "Hvad vill han då, fasliga varelse?" "Sitta der jag sitter, ingenting annat så länge!" Patronessan fick plötsligt en ny aning om det vore något olyckligt offer för en vansinnig kärlek?
Handtverkarne kunna icke sägas hafva vunnit någon egentlig tillväxt eller förkofran under ifrågavarande fem år, utan stå på samma punkt som vid förra berättelsens afgifvande, med undantag af idkarne uti ett och annat yrke, förnämligast garfvare och färgare, hvilkas rörelse aftagit i anseende till de fabriker, som på landet i dessa handteringar blifvit inrättade. Fiskeri-näringen har i betydlig mån minskats, härledande sig dels deraf, att fiskerskapet blifvit genom domslut skiljdt ifrån fiskes utöfvande vid Enångers sockens stränder, der det af ålder fiskat, och dels uppsagdt ifrån ett förut innehafdt arrendefiske i Arnöviken. Obetydligt skeppsbyggeri har ägt rum. Bolsterväfnad och sömmande af säckar, utaf hvilka 20,000 årligen afyttras, äro för fiskrarne under vintermånaderna de enda inkomstkällor. Den till staden donerade jord begagnas på det sätt, att af den odlade ungefärligen l årligen hvarje höst upplöjes, hvarefter om våren derå sås korn, blandadt med höfrö. Jorden får sedermera ligga uti 6 år, då den åter uppköres och behandlas på enahanda sätt som förut. Till en stor del tomter finnas så kallade kålsängar, äfvensom flere enskilde personer äga trädgårdar, deruti kål, potates och andra rotfrukter odlas. Stadens betesmark är, emot en ringa ersättning till staden, upplåten till bete under sommarmånaderna. Undervisningsanstalterna äro, en högre Lärdoms-skola med fyra klasser och en apologist-klass, samt en stadens enskilda Vexelundervisnings-skola. Den förra har under de sednare 5 åren i medeltal begagnats af 81 gossar, utaf hvilka 42 varit ifrån staden, 35 ifrån landet och 4 ifrån andra städer. 31 Staden eger 1 Boktryckeri och 1 Boklåda. Å det förstnämnda utgifves en tidning. Å det i staden befintliga Lazarett och Kurhus, gemensamma för staden och Norra Helsingland, hafva i medeltal årligen varit intagne 70 patienter, deraf SI å Lazarettet och 19 å Kurhuset. Läkarevården bestrides fortfarande af stadens läkare.