Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen godkände Ståndet de vidfogade Tabellerna Litt. A, B, C, D, E och P, så vidt de af Ståndet nu lättade beslut ej deruti föranleda förändringar. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskotlets Utlåtande Nio 94, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Sjunde Hufvud-titel. 4 IG Prot.-Utdrag den 23 Maj 1860. Härvid förekommo: Ståndet, sorn ogillade hvad Utskottet i moni. a) och h) föreslagit, fastställde, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, aflöningen för Expeditions-chefen inom Finans-departementets Kansli-expedition till 5,500 R:dr samt lönen för hvar och en af Expeditions-sekreterarne derstädes till 4,500 R:dr, men biföll deremot förslaget i mom c). 2—7 punkterna. Biföllos. 8 punkten. Ståndet lemnade sitt bifall till Utskottets hemställan, så vidt den angår anvisande för nästkommande statsreglerings-period af det förslags-anslag 1,800,000, Kongl. Majit äskat att af lullmedlen direkt utgå till Tullverkets stat och omkostnader, men afslog det förslag till underdånig skrifvelse, som Utskottet i denna punkt framställt. 9 och 10 punkterna. Biföllos. Utskottets hemställan i mom. a) bifölls, hvaremot den i mom. b) tillstyrkta underdåniga skrifvelsen afslogs. 12 punkten. Den af Utskottet gjorda hemställan bifölls, med erinran om den förhöjning uti denna Hufvud-titels slutsumma, som af Ståndets vid 1 punkten upptagna beslut blifver en följd. 15—16 punkterna. Biföllos. Slutligen godkände Ståndet de vidfogade Tabellerna, så vidt ofvan omförmälda beslut ej deruti föranleda förändringar. Från Frot.-Utdrag den 33 Maj i860. 417 Frän Heden. Bonde-Ståndet.
Jag vill inskränka mitt yttrande i frågan rörande en jernvägsanläggning emellan Stockholm och Götheborg till några få ord. Lika med Hr von Hartmansdorff anser jag det klokaste vara, att då man förehar ett ar1 betsföretag, man dertill anslår de medel, hvilka erfordras för att få det färdigt, äfvensom att vännerna af jernvägsföretaget böra förena, i stället för att splittra, sina krafter, ty onekligt torde vara, att om man börjar på flere håll af landet med dessa arbeten, man ej så fort får något helt till stånd, som om man koncentrerade sin verksamhet på ett håll. Af denna anledning tror jag det vara rättast att nu till en början anslå de medel, hvilka K. M. ansett behöfvas för alt fullborda den bana, som redan är påbörjad, nemi. stambanan emellan Slockholm och Götheborg. Min öfvertygelse är, alt sedan vi en gång erfarit resultaten af dessa anläggningar, skola vi kanhända med större försigtighet, än hittills varit fallet, gifva oss in i företag, hvilkas framgång man icke kan på förhand beräkna. Det förefaller måhända en och annan underligt, att de, som först motsatt sig alla jernvägsanläggningar, nu gått in på ett mera praktiskt fält. Jag anser mig derföre skyldig att förklara, det min ^öfvertygelse i frågan icke blifvit rubbad sedan sistförflutne riksdag, men sjelfva frågan har sedermera tagit en väsendtligt skiljaktig riktning, och jag tror, att den, som endast afser fäderneslandets väl och bäsia, måste i frågan nu intaga en annan position än vid förra riksmötet. Det är af sådan anledning jag önskar, att den bana, som redan är påbörjad, måtte fullbordas, på det alt vi måtte få se resultaten deraf, och undvika att göra stora upoffringar för företag, om hvilkas utgång, som möjligen blifver mindre tillfredsställande, raan är oviss. Jag anser K. M:s Propos. i ämnet vid denna riksdag vara grundad på så kloka beräkningar, att jag tror, det R. St. bordt antaga densamma och icke inveckla sig i omständigheter, från hvilka man möjligen torde få svårt att reda sig. K. M:t har icke förordat Skånska jernvägen, utan i främsta rummet satt stambanan emellan Slockholm och Götheborg.
Ungefär 60 ha stått brud i hushållsskolan; det är nämligen seden, att hushållskolan gör bröllop åt sina forna elever, då de gifta sig. Skolan har emellertid för närvarande rätt svåra bekymmer, till följd af en nybyggnad, som för några år sedan måste företagas, och som för öfrigt med sina källare, sin strykkammare och mangelbod, sina kök och bagarstugor gör skolan till ett mönster af praktisk anordning. Den summa denna nybyggnad betingade öfversteg nämligen den beräknade omkostnaden, och som dessutom antalet elever, hvilka (med undantag af 3) fritt underhållas af skolan, stigit ända till 36, då däremot årsbidragen dessa sista år alldeles upphört, så kan man förstå, att skolan måste arbeta hårdt för att hålla sig uppe, så mycket mera som den aldrig, i likhet med hushållsskolan i Gö- teborg, erhållit några donationer, ej heller emottagit något understöd af kommunen. Man kan därför våga hoppas, att den förträffliga inrättningen skall kunna påräkna det intresse och det deltagande, den behöfver från allmänheten, för att bli kvitt den skuld, som för närvarande utöfvar ett hämmande tryck på dess verksamhet. Förutom Praktiska hushållsskolan har frö- ken C. äfven under sin inspektion en 1881 af henne grundad Husliållsskola för bildade flickor. Orsaken till detta nya företag är, att fröken C. så ofta måste säga nej åt unga bildade flickor, hvilka för att lära sig matlagning, och andra husliga göromål, innan de som husmödrar skulle öfvertaga ledningen af ett eget hem, sökte inträde i Praktiska hushållsskolan; — hon var nämligen öfvertygad om, att en sammanblandning af dem, hvilka danas till husmödrar, och sådana, som skola fostras till tjänarinnor, ej bör ega rum, så- vida en verklig uppfostran af de senare skall åvägabringas. I Nya hushållsskolan, som är af alldeles privat natur och i ekonomiskt afseende helt och hållet skild från den förut omtalade för fattiga flickor, emottagas, fördelade på två kurser om året, 40 å 50 unga flickor hvarje år, hvilka på fullt allvar få lägga hand vid matlagning, bakning, syltning, finstrykning m. fl.
Till en början trodde de sig genom tyranni kunna vinna sina afsigter. Det blef en himmelsvid skilnad mellan sachsarne och fransmännen. De förre blefvo lifegne, de senare herrar. Men huru än normandema sökte göra franskan till folkspråk, blefvo de dock i detta hänseende allt mer beroende af sina talrika underlydande. Godsherren måste lära sig sachsiska för att kunna göra sig förstådd af dem, hans hustru är ofta af sachsisk hörd, och hans söner höra detta språk af sina ammors läppar. Så håller sig dock, trots allt förtryck, den sachsiska stammen uppe, och om äfven många af dem illa behandlas, finnas dock medlemmar, som blifva sjelfständiga jordegare. Normandema och sachsame ingå familjförbindelser, och sachsarna, om ock underkufvade, glömma aldrig, att de en gång varit en fri stam. De veta med sig, att de utgöra nationens stomme * och de höga normandiska baronerna å sin sida inse äfven * att det endast är i förbund med dessa, som de kunna bilda en motvigt mot konungen. Derigenom blifva sachsarne med hvarje århundrade allt rikare och mäktigare; allierande sigp med de normandiska baronerna, uppträda de snart som förkämpar för den konstitutionela monarkien och gifva England ett fritt statsskick. Inom literaturen uppträder föreningen af dessa skildaelement först i och med Ghaucer. Före honom hade det sachsiska och det franska konstidealet stått emot hvar andra. Det senare var det fattiga, men förslagna geniet, som stred mot den i yttre hänseende mäktiga dumheten, en gestalt, som sedermera åter framträder i Panurge och Figaro, det förra var Robin Hood, den laglöse vildskytten, den ur det verkliga lifvet tagna personligheten. Chaucer visar, att han förstått att uppskatta båda dessa ideal; han är lekande qvick och löjeväckande i lika hög grad som La Fontaine, men tager på samma gång sina gestalter sådana de äro ur det verkliga lifvet och är i detta hänseende en föregångare till Shakspeare. Renässancen i England framträder i en mängd fakta.
Yore, att man måhända ej utan skäl förmodat, att EkonomiUlskottets Betänkande i ämnet skulle bli utaf en helt annan syftning än BevillningsUtskottets, så finner jag visst icke underligt, att vissa interessen kunnat önska, att BevillningsUtskottets Betänkande först måtte förekomma, på det Högloft. Ståndet sedermera, då EkonomiUtskottets Betänkande förekommer, så till sägandes måtte lia sina händer bundne. Men huru fördelaktigt äfven ett sådant frågans behandlingssätt må vara för vissa interessen och för vissa planers framgång, måste jag dock finna det beklagligt med hänsigt till formerne; och med afseende på den ställning, hvaruti en ej obetydlig samhällsklass derigenom finner sig försatt. Sjelf med - Den 19 Jun i i e, ra. lern af denna klass, eller af de Fabriksoch Slöjdidkande näringarne, hade jag ansett mig, såsåom tillika Ledamot af detta Stånd, uppfordrad att, vid öfverläggningén om denna alla samhällsinteressen rörande fråga, pligtenligt meddela Ståndet alla de upplysningar om industriens interessen, hvilka den egna erfarenheten inom ett industriel yrke, samt begagnandet af andras erfarenhet och någon eftertanka deröfver, satt mig i tillfälle att imhemta. Jag bade dock hoppats, att Ekonomiutskottets Betänkande redan varit afgifvit och till en stor del gjort dessa meddelanden från min sida öfverflödiga. Sviken i denna förhoppning, inser jag visserligen ganska väl att, om jag nu skulle upptaga till vederläggning alla de punkter i BevillningsUtskottets Betänkande, som efter min öfvertygelse och erfarenhet framställa sig såsom oriktigheter och misstag, jag då skulle löpa fara, att helt och hållet uttrötta Ståndets tålamod. Hvar* ken Ståndets, eller min egen, tid medgifver en sådan utförlighet. Jag nödgas derföre nu inskränka mina anmärkningar för motiverandet af återremissen till några få hufvud punkter, angående dels principerna,; dels en och annan detalj; i hopp att något annat tillfälle torde yppas, då, i fall sådant vore nyttigt, det öfriga kan tilläggas, som nu måste förbigås.
Kanske du inte känner honom! BETJENTEN. Jo för all del! GERDT. Vet du hvad han sa'? BETJENTEN. Nej. GERDT. Du ska' väta på viskan, sa' han, annars dammar du ner dig. BETJENTEN. Jag förstår inte! GERDT. Det är din ursäkt. (Går.) BETJENTEN. Pack! _________ MÄSTER OLOF 107 - Tablå. träd utanför. Christina står vid ett fönster och vattnar blommor; under tiden jollrar hon med foglarne i en bur. Olof sitter oeh skrifver; med en min af otålighet ser han upp från papperet och bort till Christina liksom ville han tysta henne. Detta upprepas några gånger tills Christina slår ned en blomkruka. Olofs arbetsrum. Fönster i fonden, genom hvilka solen skiner in; OLOF (stampar lätt i golfvet). CHRISTINA. Stackars min blomma! Ack, ser du, Olof, fyra knoppar gingo af! OLOF. Ja, jag ser det! CHRISTINA. Nej, det gör du inte; du skall komma hit! OLOF. Kära vän, jag har inte tid. CHRISTINA. Du har inte sett åt mina steglitsor ännu, som jag köpte åt dig i morse. Tycker du inte att de sjunga vackert? OLOF. Åhjo! CHRISTINA. Åhjo? OLOF. Jag har så svårt att arbeta när de skrika. MÄSTER OLOF - CHRISTINA. De skrika visst inte, Olof, men du tycks ha förkärlek för en skrikande nattfogel! Säg mig hvad betyder ugglan, som du bär i sigillringen. OLOF. Ugglan är en gammal vishetens symbol. CHRISTINA. Den tycker jag är dum icke älskar den vise mörkret! OLOF. Den vise hatar mörkret och natten, men han gör natten till dag med sitt skarpa öga! CHRISTINA. Hvarför har du alltid rätt, Olof? Kan du säga mig det! OLOF. rätt! Derför, min vän, att jag vet det roar dig att ge mig CHRISTINA. Nu har du återigen rätt. Hvad är det du skrifver på? OLOF.
Resolution derifrån vore frikaliade, när kungörelserna insändes, tillika derföre erlägga betalning enligt den taxa akademien allmänheten i tidningen meddelade. Sedan Svenska Akademien erhållit Kongl. Maj:ts tillstånd att på arrende upplåta utgifvandet af nämnda tidning, hvilken någon tid varit sålunda upplåten till Hofkanslers-embetet och derunder utkommit under titel af »Statstidningen», hade vid återupptagandet af tidningens ursprungliga benämning, förmedelst Kongl. Kungörelsen den 19 December 1844, upplifvats föreskriften, att de legala kungörelser, hvilka, enligt lag eller särskilda föreskrifter, borde genom allmän tidning offentliggöras, skulle införas i Postoch Inrikes Tidningar. Denna tidning hade sedermera oafbrutet utgifvits af enskild person på grund af kontrakt med Svenska Akademien och mot erläggande till akademien af ett arrende-belopp, utgörande intill år 1849 5,200 R:dr Banko årligen och sedermera 5,000 R:dr Banko eller 7,500 R:dr Riksmynt, emot hvilken sistnämnda summa utgifningsrätten vore upplåten för åren 1866—1868. Genom särskildt kontrakt med utgifvaren af Postoch Inrikes Tidningar, hvilket på nådig befallning blifvit den 19 April 1856 af dåvarande Kabinetts-sekreteraren upprättadt och sedermera förnyats, så att det med någon förändring gällde jemväl för innevarande år, hade Expeditions-Utskottets Förslag till Fikets Ständers underd. Skrifvelse, J\/s 88. 7 Kongl. Maj:t emot vissa tidningsutgifvaren beviljade förmåner och deribland den, att äfven andra officiela tillkännagifvanden än de, som kunde hänföras till legala kungörelser, skulle i främsta rummet lemnäs till införande i Postoch Inrikes Tidningar, förbehållit Regeringen rättighet att få i tidningen införa jemväl andra meddelanden, som funnes vara af beskaffenhet att böra komma till allmänhetens kännedom. Härförutan och på det ej mindre tidningen måtte komma att för dylika meddelanden erhålla erforderligt utrymme, än ock desamma skulle hållas allmänheten för billigt pris tillhanda, hade pä E. K. Maj:ts befallning, den 16
Då Centracts-Prostarne innehafva en Ordinarie tjenst, So Beuillnittgt-X] t skottet: Bet. N: o 13 • för hvilken Ion på Stat är anslagen, tyckes det vara klart, att fulhnaglen å dessa Ijenster bör cliarteras efter enahanda grund, som för tjenster i allinänhet bestämd är, nemligen med 5 procent af lönens belopp. Till följa häraf synes det serskilda stadgandet om chartcebeloppet å Contiacts-Prostarnes fullmagter helt och hållet böra utgå.” Herr Prosten Bruzelius: ”Uti 2.’dia afdelningens af Höglofl. Bevillnings-Utskottets Betänkande, angående Charlse Sigillatae afgift, §. 7 morn. 8 förekommer följande: ”På Rikets Ständers eller enskilda Banker ställde enskildes eller Privat-bankers assignationer, Deposit-bevis, m. ni., vare sig tryckte eller graverade, af hvad namn och beskaffenhet det vara må, skola •med stämpel vara försedde. De å 20 R:dr och derutöfver med 4 sk. samt de under nämnde summa med 2 sk. Uraktlåter utgifvare hvad häruti anbefaldt är, straffes på sätt i3 §. 5 mom. stadgar.” —• Vid ofvannämnde stadgande tager jag mig friheten göra följande anmärkningar: i:o Alla Pri val-banker äro för sin rörelse beskattade efter 11 Art. 3r) §. Bevillnings-förordnmgen af i83o med 5 procent af den utdelning, som icke öfverstiger 6 för ioo:de; och för hvad derutöfver utdelas, erlägges bevillning med 10 procent. Att samma stadgande intages i den Bevillningsförordning, som hädanefter kommer alt blifva gällande, anser jag för afgjordt. På grund häraf och i följd af den tryckta redogörelsen för Skånska Privat-bankens inkomster och utgifter för år i833 betalte samma Bank i bevillning till Kronan, för nämnde år, G36 R:dr 8 sk. Banko. Jag tviflar icke, att ett lika förhållande inträffat med Wermländska Banken.
Som Ridderstapet och Apeln beflutll, alt punctewis afgöra hwad S ats-Utstoltet un nu för handen »varande Betänkande föreslagit; Och jag funnit a» uki detsamma förekommer en fräga som lag till örene haft aran wacka hos Ridderstapet och Adeln; sär jag ödmjukast anmärka, alt som Stats Uistottet har ansett Let af mig anmälte Bergshamra arrendet böra fortfara, af det stal att det tillhörer Ulrichsdahls Kongsgård, hwilket pä lifstiden poflederas af Hennes Maj:t Enke-Drvttningen; Sä kan jag för min del detta som stal icke antaga. Da Ridderstapet och Adeln pä StatsUtstottets tillstyrkan redan satt rui fräga, att Arrendatorer af andra Kronans Lägenheter, hwilka icke genom Konungs och S anders bestur eller auction bekommit sine Arrenden, böra wara dem förlustige, sä tyckes enahanda förfarande böra ste med Bergshamra med flere dylika Arrenden, emedan jag. anser annars det ste mannamvn för öfrige förut vmnämnde Arrendatorer. Dock söcstäs af sig sjelf att Hennes Maj:t Enke Drottningen bör erhålla den förökta Arrende-Summa som igenom Auction upkomma kan. Jag anhäller derföre hos Herr Grefwen och Landrmarffalken, att detta ärende icke ma lill afgörande förecagas förr an Ridderstapet och Apeln sallat sikt befluk, om öfrige lika bestaffade Kongsgärds-Arrenven. Herr Diiam, kekr, anhöll det Herr Grefwen och Landimarstalken matie tackas göra proposition särskilt öfwer hwarje punct i detta Betänkande. Esler säluada af Hwr Grefwen och Landtmarskalken punctewis gjoroc propositioner gillades hwad Sials - iO26 Den 2i Zebruarir. Stats-Utffottet sig urlatit och fbreftagit rörande Stockholms Slotts-Stat, sä wäl hwad till Hennes Kongl.
Bifölls. N:o 129, i anledning af Eric Norbergs ifrån Westmanlands Län motion om Bergs-Fogde-tjensternas indragning. Bifölls. N:o 130, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss å Majoren H. G. von Konows ansökan om åtnjutande af pension. Bifölls. N:o 131, i anledning af Olof Olofssons från Vesterbottens Lin motion om rättighet för Hof-Notarien J. Haeggström till retroaclivt åtnjutande af den honom på Allmänna Indragnings-Staten beviljade pension. Bifölls. N:o 132, i anledning af väckta motioner, angående beräkningen af tractamenten till Städernes Magistrats-personer och Borgare vid Syner och andra förrättningar för Kronans räkning. Bifölls. N:o 133, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående väckt fråga om Stats-anslag för en Pharinaceutisk läro-ansta!t. ^ o Återremitterades. N:o 134, i anledning af skiljagtiga beslut i fråga om den af Siats-Rådets förändrade organisation föranledda löue-reglet ing. Ståndet fann ej för godt att antaga den till Ståndet ställda inbjudning alt förena sig uti Ridderskapets och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, i fråga om hyres-ersättning tili Justitias-Stats-Ministern och de Stats-Råd, som är o Fröt. Utdr. d. 3o Maj 1840. 321 äro Departements Chefer; och Ståndet godkände den i memorialet föreslagna voterings-propositionen, på denna frågans afgörande genom omröstning i förstärkt Stats-Utskott. N:o 147, i anledning af Herr Nordenskölds, A. G. J motion om de vid vacans inom Sjö-staten, under vacansoch ligge-tiden, hesparade löners anslående till Amiralitets-Krigsmans-Cassan. Bifölls.
Jag tillstyrker lör min del, att vid nuvarande In. rättning för Fångföring må förblifva, utan annan-förändring, än den, att en noggrannare tillsyn vid Fångars fortskaffande må iagttagas, i anseende till sådana Fångars transporterande, hvilkas frihet är för den allmänna säkerheten vådelig, samt att, ehuru Författningarne, såsom tjenstéförbindelse, ålägga Länsmän och Fjerdingsmän att gröfre brottslingar åtfölja, något biträde dem kunde meddelas, äfven på allmän bekostnad, till vinnande af det ändamål, att af en beväpnad ansvarsskyldig Fångförare de gröf. re brottslingar alltid säkert måtte bevakasAtt Utskottets Betänkande matte till Utskottet återremitteras, anhåller jag vördsammeligen, samt 3 Martil, j. m. au dessa Anmärkningar måtte detsamma få åtfölja. Grefve Spens, Jacob Melker: Vid alla omdöt.en rörande det ämne, hvarom Kongl. Majus nu uppläste Nådiga Proposition och Stats. Utskottets det öfver atgifna U-ätande handla, tior jag att framför allt ej bör lemnäs ur sigte den märkeligs skillnad, som är emellan Fångars forsling och Fångars bevakande under forslingen. Så lange forslandet från ett ställe till ett annat, af det, som för allmän räkning behöfver transporteras , åligger Innehafvare af |ord, såsom ett direct Onus ; så länge detta till äfventyrs i vårt land ej kan vara annorlunda j så länge finnes ock intet skäl, hvarföre Jordägaren skulle kunna undslippa att Irån ett till annat ställe transportera Fångar, hvilka verkeligen i detta afseende, huru besynnerligt det än i alla andra hänseenden må lata, lämpligen kunna anses jemförliga med andra Kronans EfFecter.
Jag grundade denna min öfvertygelse derpå, att Indelningsverket ej allenast afser, att Roten skall underhålla Soldaten, utan knekte-contracterne innehålla äfven, att Roten under fredstid ej allenast i allmänhet skall underhålla soldaten, utan äfven under de exerciceöfningar, hvilka göra soldaten tjenstbar. Hvad som öfverensstämmer med knektecontracten är öfverensstämmande med rättvisa och billighet; och som Kongl. Maj:ts proposition öfverensstämmer med knektecontracten, är slutföljden klar. En annan sak är, huruvida några missbruk eller missräkningar ägt rum. Det är svårt, att på en enda dag afgöra en fråga, som fordrar en granskning för flera år, en granskning, D e ii 26 O c t o b e r f. in. 119 sorn dock blifvit vägrad. Emedlertid torde den förtjenstfulla framställning af förhållandet, hvilken af Friherre Anckarswärd här blifvit gjord, visa, att granskning behöfves, samt att denna granskning blifver allmän och icke provinsvis. Den bör äga rum, om icke för annat, för att afleda allmänhetens misstankar om förhållandet; emedlertid synas Konungens Rådgifvare hafva åsyftat rättelse härutinnan, genom att öfverflytta hela denna afgift på Allmänna Bevillningen. Jag har förut yttrat, alt detta är origtigt, och jag tror det vara origtigt att till grund för våra beslut lägga skedda missbruk och oriktiga grundsattser. Detta skulle ske, om vi alldeles öfverflyttade på Bevillningen hvad som tillhört Rustoch Rotehållare. Man har här framställt beräkningar, hvaröfver jag ej är i stånd att yttra mig, ledande derhän att bevisa, det n R:dr icke är för mycket och ej öfver beliofvet. Man har trott, att Soldatportiolien skulle gå till 12 sk. i stället för 8 sk. om dagen; häremot talar dock Passevolance-cassans tillräcklighet för så många främmande ändamål. INågon inskränkning torde således troligen kunna äga rum.
Om nu, hwilket o fslbart - 792 Den 18 November. felbart malte medgifwas, detta allt star i ett ostkljagkigt samband med fastheten och helgdcn af lagligen ingängna aktenstap, sä lärer wäl icke kunna bestridas, att också besia förtjena af Staten ömt wärdas och till sikt beständ genom Lagen sä befästas, alt de icke lätteligen och es er hwars och ens lättsinniga nyck och infall kunna upprifwas. Beträffande att den förmenta fördomen om äk, lenstapels större pligt och »upplöslighet än andre bolag och Contraster, stall wara en qwarlefwa isian Catholsta riden här i Landet, da det förra mar som ett Sacrament anfedt, och hwilken fördom, owärdig eit upplyst Folk, nu bör hafwa förfwunnit; sä will jag öfwer läm eligheten och wärdet af delta anförande icke tilläta mig nägon annan anmärkning än den, att det är icke af nagra Päfwiska Stadgar, utan af Skriftens autoritL i sä wäl gamla som nya Testamente!, som äktenskapets helgd fatt sin sanction, akt den hällsis i aktning hos alla policerade Nationer, dar icke ett djupt sedeförderf hunnit inrota sig; ja ock hos hedningarne. I Roms annu florerande tillstånd höllos Ältenstaps-Lagarna heliga; det war först efter Republikens fall, som dcsia jemte andra helsosamma stadgar, förlorade sin kraft, eller rättareg att Republiguens fall genom desi ösiverträdelse bereddes och grundlädes, och jag fkube icke tro, att der är ifrän denna desi period, som man will hämta efterföljd för lagar och sider i wärt Fädernesland. Jag förbigår här att något nämna om de olycksalig följderna för Skaten, Chrisiendomen och sedlig^ en, som häraf wore en ofelbar wrrkan och af hwar Den i8 November. 793 hwar och en lätt kunna inses.