Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs en ifrån Herr Professoren och Riddaren P. E. Bergfalk inkommen skriftlig anmälan derom, att Herr Professoren, som blifvit af Rikets Ständer den 21 nästlidne Januari utsedd till Rikets Ständers Justitie-Omlmdsman, af förekommen anledning vore förhindrad att samma embete emottaga, och sorn vid sådant förhållande, Rikets Ständer, jemlikt 98 § Regerings-formen, borde i embetet insätta den man, som de till hans efterträdare utsett, beslöts, att afsägelseskriften skulle öfverlemnas till Expeditions-Utskottet, sorn egde att gå i författning om uppsättande af förslag till fullmakt att vara Justitie-Ombudsman, för den af Rikets Ständer valde Justitie-Ombudsmannens Suppleant, samt alt samma förslag Ståndens pröfning underställa; hvarjemte Ståndet fann godt bestämma alt val till den Nämnd, som borde sammanträda för utseende af Justitie-Ombudsmans Suppleant, komme att inom Ståndet ega rum Lördagen den 21 innevarande Februari månad. fröt.-Utdrag dm H Februari 18SY. Den 14 Februari Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 7 och 11 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 1, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskriiningssättet och inrättningen af Allmänna Bevärings-manskapet, dels ock en i samma ämne väckt enskild motion. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnde den 11 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 31, i anledning af väckt fråga om Kronofogde-tjensternas indragning; N:o 32, i anledning af väckt motion till beredande af ersättning åt boställshafvare för kostnad, nedlagd å boställens grunddikande; samt N:o 34, i anledning af väckta motioner om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad.
Åh, hon visste nog, kvart dessa tankar styrde kursl Men afgudabelätet skulle slungas i stoftet — det skulle falla af sig sjelft, om man blott ryckte bort den mystiska, förskö- nande slöja, hvarmed hon i sitt barnsligt svärmiska kärleksbehof hade prydt det. Och sedan — med sorgen öfver modern och ensamhetskänslan till bundsförvandter — ja, det skulle gå. Från den sidan kunde hon kommas åt, endast från den sidan. En qväll efter måltiden förde hon henne med sig in i sitt rum, tog Aimées kabinettsfotografi, som hon på förhand lagt fram på bordet, räckte den till Ingrid utan alla förberedelser och sade: » Du har bedt att få se din mors porträtt — här är det. » Den unga flickans händer kunde knappast hålla det fast, så darrade de, oeh hon sjönk ner i en länstol med ögonen fastlödda vid porträttet. Henrika kunde icke se hennes våldsamma rörelse, hon gick fram till fönstret och stälde sig der med ryggen utåt rummet, för att låta henne lugna sig. Det dröjde en lång stund, innan Ingrid sade något. » Får jag behålla det? » frågade hon slutligen tyst, som om hon talat i ett likrum. » Ja visst, det är ditt — jag har bara förvarat det åt dig. » » Är det likt? » » Ja, jag tror det. Jag såg henne inte så många gånger. » » Hur kom det sig? » frågade Ingrid förvånad. » Ni bodde ju i flere år i samma stad, och du var slägt med min far. Tyckte hon inte om dig? » Henrika smålog bittert. » Du sätter inte i fråga möjligheten af att jag inte tyckte om henne? » » Nej, » svarade Ingrid efter en stund och med ögonen fortfarande fasthängande vid porträttet, » det gör jag inte — ty den, som ser så god ut, måste väl alla ha tyckt om. » » Ja, det var till oeh med för många, som tyckte om henne. » I r\ I L » » I j Kl U IN a n n o n s e r sOm b e r ö r a familjekretsen. Gumselius annonsbyrå och hos redaktionen. Abonnentsamlare antagas. » Jag förstår inte.
Jo, det var en gång jag kommer ej i håg nu när det var; men det är detsamma... Vidare, vidare! FLERE. C. LÖFVENSTRÅLE. HAGELSKÖLD. CHÖR. Syskonen. Tyst, kamrater! Inga historier nu. Vi tillhöra sjelfva historien: minutens tokroliga historia. Det finns intet vidare i verlden. Leben und leben lassen! Du är mig just en rigtig kurre, bror Hagelsköld; jag är blott en tok, jag. Tyst, mina herrar, tyst! Historien, historien! HAGELSKÖLD. FLERE. C. LÖFVENSTRÅLE. Den är så förbannadt rolig min historia, att det är rigtigt synd att jag ej får tala om den i fred; ni kan ej tro så rolig den är. Jag har många gånger skrattat ihjäl mig åt den. Den ene sa' till den andre, hur fan var det nu han sa' det var så besatt qvickt, som han yttrade sig tyst ska' ni få höra (han skrattar) men det är detsamma. Det var svaret, som egenteligen var så förbaskade roligt. Svaret, svaret! FLERE. LÖFVENSTRÅLE. Det ska' ni ordentligt skratta er till döds åt. Han svarade ha, ha, ha! tyst nu ska' ni få höra. "Vi dansa, vi sjunga, vi dricka!" HAGELSKÖLD (sjunger). C. LÖFVENSTRÅLE. LÖFVENSTRÅLE. Hur tusan var det nu, som han sade; men det är detsamma. "Vi klappa hvar rodnande flicka!" "Vi spela, vi skratta, vi rumla!" Mina Herrar! A. LÖFVENSTRÅLE. CHORUS. HAGELSKÖLD. Vår värd vill tala! J finnen min fest lyckad, det glädjer mig. Men nöjet är ett grönskande träd, under hvars glittrande, skiftande blad allvaret knyter sin frugt. Jag ämnar mig snart till Stockholm. Kan jag der lita på er i allvarliga, fosterländska bedrifter, liksom här i nöjets. Du tillhör mösspartiet. LILJEBORG. A. LÖFVENSTRÅLE. Mina tänkesätt äro inga hemligheter.
Inom södra Dahlsland och den lillgränsande norra delen af Westergöthland samt delvis äfven på norra Dahlsland, till så vidt invånarne grunda deras 9 doras bestånd på åkerbruk, liar vid större egendomar och hos jordbrukande ståndspersoner vexelbruk blifvit nästan allmänt antaget; och detta brukningssätt vinner allt mera framgång’äfven ibland allmogen, som redan ombyter med odling af säd och foderväxter på öppna åkerjorden. Vanligen trädes i dessa trakter ^:del eiler iLdel af åkern och det öfriga besås med höstoch vår-hvete till omkring y^tdelar, höstoch vår-råg 12, korn 6, bafra 50, blandkorn 6, ärter 2 och potates 24 sådane delar, Hafra är således ännu hufvudsädet, men detta ökas icke mera på odaljorden, utan uttränges snarare der något af råg och potates, hvaremot nyodlingar merendels besås med bafra. 1 den del af Westergöthland, som närmast tillgränsar Götha eif, är brukningssältet i så måtto skiljaktigt, att der sås mindre af bafra, men mera ärter och korn, samt dessutom bönor lill betydlig proportion. Invånarne uti de till länet hörande sodia häraderne af Westergöthland fortfara deremot allmänt med det af ålder brukliga ensädet, undantagande några ståndspersoner, som begagna trädning och vexelbruk, då vanligen trefjeidedelav af jorden besås, 1 med larsmesso-råg och hälften med korn, blandkorn, bafra oell potates. Annars nyttjas i dessa trakter föga höstutsäde, utan besås öppna åkerjorden helt och hållet med vårsäd, bestående af något råg, till en ungefärlig tiondedel, af ganska litet korn och ärter, men hufvudsakligen af blandsäd och bafra samt för öfrigt af potates, som alltmera tager öfverhand; och måste utan tvifvel orsaken till detta allmännast antagna brukningssätlet med ensäde sökas dels uti den till åker användbara jordens inskränkta rymd och dels uti dess magra beskaffenhet, som gör den mindre tjenlig för annat, än svagare sädesslag.
– I Himlens namn ... broder ... kom ihåg, att det är Petros’ vilja ... kom ihåg, att du gör mig olycklig ... jag ville räcka dig en dryck vatten ... och du vedergäller mig på detta sätt! – Du misstager dig, Clemens. När du skyndade efter vatten till den försmägtande, så var det icke i hopp om vedergällning ... – Men du gör mig olycklig. – Bah, jag skulle misskänna dig, om du är olycklig för denna aftons skull, när vi ett år härefter mötas. Släpp min arm, broder! Petros’ vilja är starkare än dina muskler, men det är min vilja, som skall bekämpa Petros’ vilja och alla andra liknande viljor. Se, min Clemens, huru lätt jag besegrar dig. Theodoros lyfte Clemens på sina armar och bar honom upp för trappan. Derefter ställde han sin börda åter på egna fötter. – Jag skulle vilja bära dig vidare, långt härifrån; men bättre vore, att du följde mig frivilligt. Ack, att du en dag ville göra det! Nu farväl, min broder! Theodoros gick utan att hindras af någon. Utkommen på gatan mötte honom en vagn, beledsagad af tvenne fackelbärare till häst. – Plats för prokonsuln af Akaja! ropades af fackelbärarne till de mötande folkhoparne. När vagnen hunnit Dubbelporten, svarades på den posterade legionärens rop: – Prokonsulns af Akaja vagn. Folket fick således veta, att prokonsuln lemnat staden. Biskop Petros och Krysanteus arkonten hade särskildt blifvit underrättade, att han af ett angeläget ärende kallades till Korinthos. Innan prokonsuln lemnade Athen, hade han emellertid i biskopens närvaro förhört de i kalkstensbrottet vid pelarfältet fångade Athanasianerna, hade befunnit dem skyldiga till det brott, för hvilket de anklagades, nämligen hemlig gudstjenst i enlighet med deras bruk och lära, samt på grund af ett utaf kejsar Konstantius utfärdadt edikt undertecknat deras dödsdom. När Karmides framemot midnatten styrde kosan hemåt, väntade utanför hans dörr en slaf, som höll vid tygeln en ridhäst,
Dm 23 April. Stafs-Utskottets Betänkande är både märkväf* digt och upplysande} vi finna så väl deraf som af andra upptäckter, hvilka under denna Riksdag blifvit gjorde, att vårt Stats-Verk är i en sällsam belägenhet. Det är på en gång bade rikt och fattigt; det är rikt då mati ertar, att Fonder af flere leo,000 R:dr finnas tillkomna genom utöfver behofvet ålagde BeVi11 ninpår och andra pålagor, hvaraf således öfverskott uppkommit, och hvilka till stor, del äro använde till Lån åt Götha Canal, såsom ock till andra enskildt! Personer; fattigdomen åter skönjes deraf, att oaktadt Vi, elter ett olyckligt Krigs-tillstånd, ändteligen förvärfvat fredslugnet, och oaktadt den utländska Skulden försvunnit, ökas likväl Sk-atterne vid hvarje Riksdag, så att de nu ändteligen stigit till den höjd, att ett Folk, sorn är i jemt framskridande pä fatiigdomS-vägen, synbarligen ser sin undergång för ögonen, den ena något förr, den andra något senare., Om Folket är skyldigt att till Statens upprätthållande, göra bidrag af enskildt förmögenhet, så är öef deremot en ovilkorlig digt, af dess Committentef ö i O att så bestämma detta bidrag, att det icke öfverstiger det nödvändiga behofvet, och icke strider emot billighet och möjlighet. Af detta skäi får jag vördsammeligen föreslå en utväg till lindring i Bevillningen, att nemligen alla temporaira bidrag måtte från de beständige Stats-utgiltetne afskiljas. De förra, hvartill jag räknar pa denna Hufvud-fiteln; Accords-ersättningarne, HofStall* o .h CasSern-byggnader , Helsingborgs-Brobyggnad och Garnizons-Sfuk# Den 33 April, huset, äro af den beskaffenhet, att en viss Summa härtill är anslagen, och reparterad att utgå i vissa år genom nu derföre åtagen Bevillning.
Som, enligt denna beräkning, lånet blifver inom femton års förlopp inbetaldt, kommer någon serskild årlig ränteliqvid ej att ega rum eller i skuldförbindelsen inlagas, ulan låntagaren endast att sig förbinda att under 14^ år å det erhållna lånet till Riksgälds-Contoret erlägga 8 procent årligen, efter fullgörande hvaraf lånet anses så .till capital som ränta fullt inbetaldt. Men verkställes ej afbetalning å bestämd tid, är låntagaren pligtig att å det till liqvid förfallna beloppet erlägga 5 procents årlig ränta, intill dess betalning sker. 8:0 Menigheter, bolag eller enskilde, till hvilka statsmedel anvisas, böra ställa sådan säkerhet, som kan af Kongl. Maj:t i Nåder godkännas, så väl för fullgörandet af de contract, hvilka i afseende å arbetets verkställighet upprättas, som för återbetalningen af låneunderstöden, i händelse företaget ej vederbörligen fullbordas. 9:o Den af Kongl. Majit i Nåder fastställda arbetsplan bör, så främt ej Kongl. Majit, uppå derom gjord anmälan, skulle förändring medgifva, oförändrad följas, äfvensom arbetet inom i conlraetet bestämd tid fullbordas, vid det äfventyr, att, i annat fall, Kongl.
På samma sätt synas också Riksens Standar nu villja tillskrifva administrativa magten det, sorn egenteligen endast är en nödvändig följd af de financiella operationer, som de sjelfva tillförene vidtagit. Måtte derföre 1815 års Ständer rigtigt inse, från hvilken källa olyckorna i sjelfva verket härflyta: och måtte de åtmindstone draga den nytta af sina förra misstag, att ej så straxt efter begå nya af samma slag. Slutligen vill jag, i anledning af det hopp om Landets uppf jelpande, sorn Utskottet, visserligen ej utan skäl, tyckes bygga på en friare bränvinsbränrting, endast yttra den önskan, att man långt ifrån att, som fordon), liksom locka Nationen till 462 Den 7 Juli e. m. supande, för att vinna afsättning med brån» vinet, snarare mätte genom krogars afskaf* fande, söka förekomma missbruket af denna onaturliga dryck, hvilken, utan yttersta varsamhet brukad, är bade för kropp och själ det förskräckligaste gift. —- Äfvenledes tror jag mig ej böra alldeles obemärkt lemna , att Utskottets påstående "det vårt hårdare climat gör bränvin et till Cn nödvändighetsvara,” är utan tvifvel grundfalskt. Desto källare Climaltt är, ju mindre äro hetsiga medel af nöden; och tiaturen har förmodligen ej förgäfves nekat våra Nordliga bygder drufvor samt de Varmalre luftstreckens starkt hettände kryd* dor. ’ • Grefve Gyllenborg, Johan Henning, énförde skriftligen till Protocollet: Instämmande i den allmänna öfvertygelsen, att Höglofl. Särskildta Utskottet, med grimdelighet vid undersökningar och upplysning i omdömPt omfattat dé ämnen, som Riksens Ständer till dess förberedande åtgärd öfverlemna!, hade jag likväl förmodat att då Utskottet erhållit det uppdrag, att till Riksens
Innom sig är den åter i hög grad Aristokratisk: – frikostig, mer än någon kyrka, på rikedom och makt åt det högre presterskap, njugg mer än någon, mot det lägre och arbetande; under det missbråken af pluralities och non-residence, det vill säga föreningen af flera lägenheter på en hand, och själasörjares frånvaro från sina församlingar, här höra till vanliga ordningen. – Enligt en officiel uppgift af år 1827, hade af 10,533 eklesiastika lägenheter i England och Wales endast 4,413 en residerade innehafvare. De öfriga voro frånvarande, drogo blott inkomsterna och läto sköta själavården genom Adjuncter (Curates), bland hvilka ofta en förestod flera församlingar; ty 4,800 soknar voro utan hus för en prest, och somliga församlingar så små, att de ej gåfvo mer än 10 till 20 L. St. inkomst. I det vida mindre rika Skottland med sin presbyterianska kyrka är det stadgadt, att ingen tjenande prestman kan hafva mindre än 150 L. St. årligen. Trefjerdedelar af de Engelska Curates ha mindre än 100 L., ganska många af dem ha under 40, ja under 30 L. St. om året, det vill säga mindre inkomst än en Engelsk dagsverkare 46. Af de anförda lägenheterna i England och Wales nämner Kronan, dels omedelbart, dels genom Lordkanslern af England och Kanslern af Hertigdömet Lancaster till 990, Universiteten i Oxford och Cambridge till 760, Biskopparne och Domkapitlen (vid hvilka sistnämnda ganska stora inkomster, nästan utan göromål särskildt äro fästade) till 2280. De öfrige, det vill säga största antalet (omkring 7000) bortgifvas af enskilda, och äro i Engelska Aristokratiens hand, som derigenom försörjer yngre söner eller klienter, stundom och sjelf innehar andeliga värdigheter, såsom Sinecurer. Så var den senast i Paris afledne rike Earl of Bridgewater, en af det rika Domkapitlets i Durham Prebendarier 47.
Och hvaije litet ämne till en sann kvinna borde väl handla på samma sätt vis å vis dockan. » Kära mitt lilla barn, så smutsig din klädning h a r blifvit. Din m a m m a måste visst ge dig en ny. » Eller: » stackars liten, som brutit af sig benet! Vi ska ' be doktorn spjäla det. » Och alltid funnes där väl någon i familjen, som ville tjänstgöra som doktor åt den skadade dockan. J u flere farligheter ett barn blifvit räddadt ur, desto dyrbarare brukar det vara för föräldrahjärtat. Så h a r man också förr hört sägas, att just ett sådant dockbarn, som man mer än en gång gifvit förloradt, men som en skicklig » doktor » lappat ihop igen, blifvit det käraste för sin lilla ägarinna. Likasom det går till i de små flickornas leksaksvärld, så också i gossarnes — där är för stor omsättning. Gunghäst och piskor och snurror etc. älskas med passion en liten tid för att sedan vrakas och ersättas af nya föremål. Så växa barnen upp och komma i beröring med en hel del människor, och där knytas vänskapsband och kärleksband, ack, mången gång allt för litet fasta — m a n är ju så van att byta om leksaker. Ingen m å nu af ofvanstående få den uppfattningen, att jag söker motarbeta, hvad Erny så varmt förordar. Ack! det vill jag för ingen del. Men jag skulle vilja säga till hvarje fader och moder: för dina barns, » de små gifvarnes » skull, låt icke högfärd råda i dina handlingar eller ord, ty hon är en begynnelse till allt fördärf! Öfverflöd i leksaker, liksom i fråga om godsaker och toaletter, är ett fördärf för barnen. Tids nog vaknar fåfängan — ej vill väl du vara den, som väcker h e n n e till lif.
Äfven torde väl kf flera skal blifva fördelaktigast, om i de särskilda kommunerna tillampiiingen af stadgans bestamnielser öfverlämnades å t de resp. h&amp;lsovirdsmyndigheterna, livilka väl i allmänhet äga de basta förutsättningarna att kunna verksamt genomföra den åsyftade reformen. E n förordning är emellertid ej ensam nog för att kstadkomma andring i de nuvarande missförhållandena, därpå torde väl de fleste af vira Iiälsov~dsföreskrifter lämna tydliga bevis. Viktigare an den döda bokstafven ar nämligen den lefvande kontrollefi öfver lagens efte~lefnad. Dessförutan maste flertalet af de ofvan föreslagna skyddsåtgärderna blif va förfelade. Denna kontroll skall i första ruininet omfattz tillsynen öfver det sätt, livarpå barnen beliandlas och vårdas. Men genom densamma skall iifven en väl behöflig uppsikt kunna iignas åt snyggheten och ordningen iiionb fost.ermödrariias hem samt %t deras och öfriga familj.einedleminars dagliga lif och vandel. Äfveii vid intriiffade sjukdomsfall bland barnen bör kontroll kunna hållas öfver, att den sjuke får den riitta vbrden, och att läkare i tid tillkallas eller rådfr %gas. Mer iin genoni denna, så att säga, polisuppsikt bör dock enligt min %sikt kontrollanten kunna uträtta såsom vän och rådgif vare å t fostermodren. DA, slsom förut blifvit niimndt, jag hyser den mening, att en mycket viktig orsak till fosterbarnens vanvård hos oss ligger uti v&amp;rclarinnornas okunnighet oin ratta sättet att sköta barn, sh framgår ja daraf, att jag måste betrakta fostermödraruas nndervisande häri shom Iiufviidiiiedel att förekomna vanvården. För den skull liar jag ock&amp; här ofvaii frainhallit vikten af att en kort och lättfattlig instruktion utfikdas, Iivarigenoin vårdarinnorna sattas i tillfalle att inhiimtiz de nödvändigaste upplysningarna om en ratt barnavård. Fullt tillracklig iir emellertid icke ens denna åtgärd.
Körclt till större Lelen weli krämmanöe tillgångar, sliitalies Letta Krig genom 8kanllinavisns förening, oell ägLe äfven > Lnancielt bänseenLe ett vigtigt inll^tanLe pä Likets ställning; Krankrikes clä varanlle beberrsksi e liacle mot 8venska uuliersätares korLringar l>os Granska 8taten viLtagit en reLuctions-ätgärL, som lecille rlertill, alt, vill 1812 ärs LiksLag, Liket i repressbeväg bekriaLes frän nära H af Less utrikes skuIL, oell för äterstocien täektes K. lVl.t ätaga sig liiviLen mecl ak t>onom bereLLa tillgångar, Lvaremot L. 8t:r tillerkänLe kl. lVl:t oeb Dess Arfvingar en ärlig ränta, motsvaranLe l Lapital ungefär Ilälkten ak sistnämn<le 8umms. Om ytterligare akLrages Länkens be bällna vinst 1,233,567: 4oli blikver aterstoilen, som mäst kallas genom seLelutgikning eller disposition ak gammal (lapital-beballning 2,271,-37: 21. 6. Det an«ira tiLskiktet börjar mell i8i5 ärs LiksLag.
Då Artilleri-Afdelningens Kammar-Conlor för jemförelses verkställande emellan utgående balancen uti i835 års Special-Räkningar och den ingående behållningen i dessa räkningar för år 1836, icke kunde i början af år 1837 umbära verificationerne lill 1835 års Hufvudbok, gaf Collegium vid Hufvudbokens öfverlemnande till Kammar-Rätten, uti skrifvelse den 29 December i836, på sätt äfven de förra åren ägt rum, tillkänna, att berörde verificalioner, såsom för Kammar-Contoret behöflige, derstädes qvarstannat och skulle hållas vederbörande Revisions-Conlor i Kammar-Rätten, vid anfordran, tillhanda; och sorn hos Collegium någon anmälan om hinder eller dröjsmål med verificalionernes aflemnande, då desamma i vanlig ordning ifrån Kammar-Rättens Revisions-Contor reqvirerade blifvit, icke förekommit; lärer Eders Kongl. Maj:t Nådigst finna, att någon underlåtenhet, å Collegii sida, icke varit orsaken dertill, att den på Kammar-Rätten beroende granskningen af ifrå - 57 ifrågavarande Hufvudbok ej hunnit till tiden för Revisorernes sammanträdande för sig gå. Vidare hafva Revisorerne anmärkt alt formen, hvarefter Räkenskaperne föras, undergått, hvad conto med Stats-Verket beträffar, en förändring, som, i Revisorernes tanke, invecklade räkenskapssättet och betydligen försvårade dess granskning, samt äfven i så målto vore till sin beskaffenhet origtig, att icke något serskildt conto funnes, som ensamt upptoge liqviderne med Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Slals-Contor, i anledning af de årliga anslagen och derå under årets lopp, tid efter annan, uttagne afbelalningar. Ehuru Revisorerne, med hänsigt dertill alt förslag till formulaire för de förvaltande Verkens
Jag hemställer lill eder, mine Hrr! huruvida vid jemförelse med hvad som blir öfver för eder, (under ett fullkomligt medgifvande att edia lönevillkor för mången äro ganska knappa, särdeles i de lägre graderna), sedan de första lefnadsbehofven blifvit fyllda, sådant oaktadt, någon jemförelse kan äga rum emellan löntagarens belägenhet, och deras, hvilka såsom skattebönder bidraga till frambringandet af dessa lönebelopp. Detta är hvad jag ansett för min pligt såsom representant att omnämna, för mitt åliggande såsom landtman, såsom boende ihop med den medborgareklass, hvars släp jag alla dagar åser, hvars omöjlighet alt komma till något välstånd, hvars oförmåga att komma till berglig utkomst är så stor, att de allt mer och mer måste anlita fattigvården inom sina samhällen, så att de slutligen icke komma att utgöras af annat än fattiga. Jag vet, mine Hrr! allt för väl, och det vore oförlåtligt af mig att icke veta det, då jag snart har en fyratioårig erfarenhet af den parlamentariska banan, att det måhända anses under en Statsmäns värdighet att öfverväga folkets förmåga alt bära dessa skatter, då icke deremot kan åberopas folkminskning, Den 30 November f. m. 73 och sadan har visserligen icke här ägt rum, ty under dessa sednast förllutna 30 åren har en folkökning af 33J procent ägt rum, men, mine Hrr! under samma tid har i det från vissa håll för sin olyckliga statsförfattning så mycket beklagade Norrige en folkökning af 50^ procent förekommit. Så länge man icke kan anföra såsom bevis att den odlade jorden ödelägges, så länge man icke har exempel på Irländska folkvandringar, på folksamlingar som i brist på bröd hota de maktägande och de lagstiftande och bekriga dem om hjelp, så anser man allt vara väl, och anser sig icke behöfva att rygga för några statsutgifter, särdeles så länge man hjelper sig fram med den erkändt mest orimliga af alla beskattningar, nemi. koppskatten, hvilket visar sig vara förhållandet såväl genom folkundervisningens som fattigvårdens ställande på koppskatt, som med andra ord vill säga att tiggaren skall underhålla tiggaren.