Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta yttrande inkom den 21 i sistnämnde månad och delgafs genast Förvaltaren Samzelius, som deröfver den 5 påföljde Juli sig yttrade; hvarefter och sedan Fullmäktige den 6 September samma år inhemtat att Föreståndaren för Technologiska Institutet, Öfver-Direktören L. J. Wallmark dåmera till hufvudstaden återkommit, till honom öfverlemnades de af BruksFörvaltaren och Tryckeri-Föreståndaren afgifna utlåtanden och förslag, under anhållan, att Ofver-Direktören måtte deraf taga kännedom och meddela Fullmäktige upplysning, huruvida och på hvad sätt vid papperstillverkning må kunna åt papperet gifvas dels sådana egenskaper, som fortfarande förhindra öfverflyttning på sten eller zink af derå anbragl tryck, dels sådana färger, särdeles gul, grön eller röd, som icke, med tryckets bibehållande, genom användande af syror eller andra medel, ur papperet hort - 23 tagas; och tillkäiinagåfvo Fullmäktige för Öfver-Direklören Wallmark, att såväl Förvaltaren vid Tumba Bruk, som Tryckeri-Föreståndaren blifvit förstånd igade alt tillhandagå med de upplysningar, som af dem kunde äskas; att i Fullmäktiges expedition funnos alt tillgå flera Staters Banknoter samt att icke allenast de kostnader, hvilka kunde vid försöks anställande ifrågakomma, ulan äfven det biträde af Technologer, Gravörer, Lilhografer, Koppartryckare eller andre, som ansåges i och för ärendets nödiga utredning erforderligt, skulle, derest så påfordrades, af Bankens medel ersättas. I följd af Öfver-Direktören Wallmarks kort härefter inträffade död, hade de detta ärende tillhörande handlingar blifvit aflemnade till Professoren vid Technologiska Institutet C. Ullgren, som, under längre tid, oafbrutet sysselsatt med åtskilliga försök i hithörande ämnen, först den 24 April nästl. år afgaf det inbegärda utlåtandet. De upplysningar, ej mindre bemälde Professor, än äfven en härvarande Artist C. G. C. Carleman, i två till Fullmäktige inlemnade, af ålskiilige prof åtföljda skrifter, meddelat, föranledde
Frän Honnef meddelas, att drottningen, s o m till följd af lindrigt illamående under sista veckan icke kunnat lämna sin bostad, nu åter är bättre. I början af denna vecka liar h. m:t haft glädjen mottaga besök af kronprinsessan o c h de unga prinsarne. Kronprinsessan Victoria anlände enligt telegram den 28 maj m e d sina söner till Kreuznach för att vistas vid därvarande kuranstalt. FredriJca Bremerförbundets årsmöte, s o m afhölls här o m aftonen, öppnades af fru A. Montelius m e d ett längre, sympatiskt minnestal öfver förbundets under året aflidna medlem friherrinnan Sophie Adlersparre (Esseide). A f årsberättelsen framgår, att förbundet nu har 1,619 medlemmar, o c h 47 o m b u d ha på skilda orter i n o m landet verkat i förbundets intressen. Förbundets egna fonder ha under det förflutna året ökats m e d 4,793 kr. o c h uppgå nu till 21,038 kr. Allmänna stipendiefonden har en behållning till 1896 å 100,402 kr., o c h donationsfondernas sammanlagda belopp utgör kr. Platsförmedlingsbyrån har haft 498 inskrifna arbetsgifvare o c h 618 arbetssökande. Summan af årslönen för de af byrån förmedlade platserna uppgår till 45,000 kr. Afdelningen för anskaffande af sjuksköterskor har i 318 fall anskaffat sköterskor. Pristagarinnan för kvartettkomposition i årets pristäfling o m Sällskapets för svenska kvartettsångens befrämjande pris var fröken Sara Wennerberg, en brorsdotter till f. d. statsrådet Gunnar Wennerberg. # Fröken Hulda Lundin, slöjdinspektrisen vid Stockholms folkskolor, har afrest till Tyskland för att därstädes studera den nu pågående utställningen i Berlin samt taga kännedom o m den kvinnliga slöjdundervisnisningen i de tyska skolorna. Smekmånaden i Visby ämnar det unga paret, grefve L e o Tolstoi junior ocli hans grefvinna, född Westerlund, tillbringa. De nygifta ditreste omedelbart efter bröllopet i förleden vecka o c h ha för afsikt att uppehålla sig där ett par veckor. * Teater och musik.
RICHARD. kunnat blifva allvar, kanske hade det redan blifvit det, men så kom detta andra och tog alla mina tankar, tog mig så helt i besittning, att allt annat måste vika. ELISA. Hvilket andra? RICHARD. fram skall du nog få veta det. När du inte sammans, som du gjorde nyss. Det kan jag inte säga dig nu, längre Så vet då, Elisa, kanske hade det längre är ond på mig, när du ler åt alltELISA (tankfullt). Som jag gjorde nyss? 103 RICHARD. Elisa. Visste du, hvad det var, skulle du förstå, att du måste vika. ELISA (ser på honom med förskrämda ögon). Åh, men Richard, hur kan du? RICHARD. Du skall nog förstå det en gång. Tycker da, att jag talar besynnerligt? (Går bortåt.) händer). Men det är ingen förödmjukelse för dig, ELISA (döljer ansiktet i sina Åh, Richard! GROT (kommer till henne; hon tar Hvad är det, som ni har språkat så ifrigt om? ELISA. Åh, just ingenting! GROT (hotar henne leende med fingret). Ja ja du! ELISA. Hvad menar pappa? upp sitt arbete och låtsas sy). 104 GROT (skrattar). jag tänker inte banna dig, gå på du bara, gå på, du! ELISA (stiger upp). se Richard, som står samtalande med Helena.) Pappa, jag vill fara härifrån. GROT. Så, hur är det nu fatt? ELISA. fara hem. Jag vill inte stanna här längre, jag vill GROT (följer riktningen af hennes blick). Ah prat, hvad är nu det för idéer? ELISA. Låt oss resa, pappa! GROT (möter hennes blick, lugnande). Ja ja, om du ovillkorligen vill det så (Elisa går hastigt till vänster.) Jag förstår inte alls, hvad du menar! (Får Ja, hvad kan jag mena, du! Nå, nå vi få väl talas vid. 105 GROT (står och stryker sig be tänksamt om hakan; går så bort till Richard, tar honom under armen och för honom ned till bersån). i morse?
Wär nu gällande Regerings-Form omförmäler icke heller den händelse, dä pä samma sätt Stats-Nädet skulle kunna blifwa incomplett och dymedelst, isynnerhet under en Förmyndare-Regering eller Thronledighct, hindra Niks-Styrelsens gäng. Sädane Bilaga till Mein. 193 och andre alldeles owanliga händelser förutsätta lika owanliga åtgärder, som bestämmas af tiden da de inträffa, och kunna icke gerna Llifwa ett föremål för den allmänna Lagstiftningen. Högst sällan skall wäl en sadan belägenhet sig förete, da Grundlagen tagcs i dest rätta sammanhang och bokstafligen följes. Men härwid mäste noga iakttagas att, när Lagen bjuder i allmänhet, förutsätter den alltid, fast icke alltid med särskilda ord, de facta, de medel, hwarförutan werkställighetcn icke ivid alla tillfällen blefwe möjlig. Och dä jag nu inskränker tillämpningen aff denna, som jag tror, rigtiga princip till det ämne, hwarom här är fraga, sa wisar det sig tydligen att Negerings-Formens förordnande om inrättningen af ett Stats-Näd stödjer sig pä den owilkorliga satsen, att detta Näd, answarigt efter särskilda Stadgar, hwilka utmärka dest läge och bestämmelse i Staten wara af helt annan beskaffenhet än Embetsmännens och Collegiernes, utgör en i öfrigt alldeles inamovible Corps, sä länge Konungen ej, pä det sätt Negerings-Formens 35 § föreskrifwer, högtidligen entledigar nägon Ledamot. Sä länge detta ej föregätt, är det hwarje Ledamots rätt, och i wista fall hans pligt, att biwista alla Stats-Nädcts öfwerläggningar utan särskild kallelse. Följaktligen och enligt Negerings-Formens 5:te samt 8:dc M bör och kan han ej emot sin wilja skiljas temporairt frän sin befattning; och emot Grundlagens tydliga ordalydelse böra aldrig Stats-Nädets Ledamöter sä kunna, under nägon slags förevändning, skingras, att sakernas allmänna och ordentliga gäng deraf lider nägot hinder.
Länge har man klagat, att presternas antal är, i förhållande till behofvet. allt för ringa; och för afhjelpandet af denna brist hafva hvarjehanda medel blifvit föreslagna, såsom t. ex. nya stipendieanslag åt theologi® studiosi. ökade löneförmåner för adjunkterne o. s. v., hvilka dels redan visat, dels säkerligen komma att visa sin otillräcklighet för ändamålet. Grunden torde väl ligga djupare, nemligen uti den bestående förbindelsen mellan kyrka och skola samt uti påbudet om pastoralexamen. Då endast upphäfvandet af sistnämnde olägenhet torde, för närvarande, hafva utsigt att vinna tillräckligt understöd, för att besegra motståndet mot alla hithörande reformer, utbeder jag mig att få pä denna examens beskaffenhet fästa uppmärksamhet. Det är väl bekant, att, vid en tilltagande ålder, minnet i allmänhet försvagas och en stor obenägenhet hos äfven kunniga personer uppstår att underkasta sig lexläsning och förhör. Likväl fordrar man. att presterna skola, i allmänhet, mänga är efter det de Iemnat akademien och först sedan de öfverskridit en viss ålder, underkasta sig ett så plågsamt och förödmjukande tvång. Om vi sökte införa en dylik lag för jurister eller kameralister, så att de, förr än de finge söka en domsaga eller en landskamreraretjenst in. m., mäste undergå förhör och skrifva disputationer, så skulle man anse oss vilja, på en omväg, reducera eller upplösa vår civila embetsmannakörps. Och likväl är det just detta, som man alltjemnt fordrar af presterna. Icke nog, att examinationen för sig, för en hvar, sorn, sedan några år, lemnat det vid våra universitetet' öfvade bokstudiet, måste vara obehagligt, såsom det äfven af alla uppfattas. Det blifver stundom, dä 60-ärige gråhärsmän, som en hel generation inom en församling lärt sig älska och vörda, skola inställa sig inför några Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,yV? 245.
R:dr 4,629,919:20. 7i Denna skuldsumma har under åren 1841 och 1842 ökats : a~) genom det belopp, hvarmed det, vid 1842 års slut, outtagna anslaget till stalsbehofvens fyllande öfversteg hvad af enahanda anslag inne stod vid slutet af år 1840, R:dr i,io5,o5o: b') genom den till ombyggnad af Strömsholms Kanal afsatta fondsäfvensom Brudgåfvofondens upptagande bland skuD derna med , 5q6,coa: 18. 7. c) genom tillkomna nya skulder, 5yo:4i2. och d) genom ökad ränteskuld „ 14 914: »8- — eller med ett sammanlagdt belopp af R:dr 1,716,537: 29. 9. Härifrån bör dock afdragas den under samma tid åstadkomna skuldförminskning, medelst verkställda afbetal ningar, . Och uppgingo alltså Riksgälds-Kontorets Skulder den 3i December 1842 till R,\lr 6,i51,285: 22. 10. deraf den räntebärande skulden utgjorde , 4*398,618: samt den räntefria följaktligen R:dr 2,752,667: 22. 10. Riksgälds-Kontorets Tillgångar och Fordringar, som den 3i December 1840 uppgingo till R; ir 4,172,067: 17. 10. hafva under de följande 2:ne åren blifvit ökade, genom a~) utgifna lån R:dr 4°1 »71 44- — utbetalda, oredovisade eller oersatta förskotter . Då från sammanlagda beloppet af dessa nya eller ökade Fordringar R:dr 3.969,308: 43. 4- afräknas dels den summa, hvarmed Riksgälds-Kontorets kontanta behållning, under ifrågavarande 2:ne år, blifvit nedsatt, eller R:dr 775,297:47.
Den 18 Augusti. bredvid, skall han ständigt vara betänkt på att skaffa sig någon god statens tjenst, hvarigenom han, jemväl för en aflägsnare framtid, kan vara till sin utkomst betryggad. Man har satt i fråga den händelse, att Ridd.secret. möjligen icke skulle kunna utverka sig permission under riksdagarna. Jag hemställer, om icke en sådan fruktan förfaller, då man besinnar, att Ridd.secret. kan uttaga pollett och sålunda försäkra sig om att icke kunna commenderas från riksdagsorten. Min öfvertygelse är bestämdt den, att emellan riksdagarna gifver Ridd.secret.-tjensten icke mera sysselsättning, än att en annan tjenst derjemte ganska väl kan bestridas; men jag fruktar, att anledningen till det fattade beslutet bar sin grund i personliga förhållanden, och man har äfven vid detta tillfälle åberopat sådana. För min del abstrahera!- jag dessa helt och hållet och är förvissad, att om secret.-valen för sig gå med den urskilning, man äger rätt att hoppas, komma göromålen icke att försummas. Vi hafva alltid, då det ifrågavar. beslutet skolat tillämpas, hört bestämda olägenheter deremot anföras, och jag anser dem hafva sin fullkomliga grund; hvadan jag tillstyrker bifall till Hr v. Troils motion, fästande dervid endast det vilkor, att, i händelse annan tjenst jemte Ridd.secret.-tjensten innehafves, lönen för den sednare må utgå med 800 i stället för 1200 r:dr b:co. Hr Riben: En ledamot, som för en stund sedan yttrade sig, anförde, med anspråk på att gälla för cardinalskäl, hurusom R. o. Ad:s cassör icke medgåfve pensioneringar åt ålderstigna Ridd.secreterare. Den värde ledamoten lärer dervid hafva förgätit, att i4 § af instruetionen för Ridd.directionen lyder sålunda:
Utsk. föreställer sig i öfrigt, alt, såvida II. R. o. Ad. skulle gilla de ofvan af Utsk. föreslagna förändringar uti åtskilliga af de stndganden, om hvilkas uteslutning från Konungens pröfningsrält fråga nu blifvit väckt, det torde finnas mindre tjenlig! för beredande 36 Den i April. af Konungens samtycke dertill, — hvilket dock, likmätigt 4l fin Ridd.Ordn., erfordras, derest förändringarna skola gå i verket, — att, i sammanhang med de förändrade förslagens öfverlemnande till Konungens stadfästelse, i und. framställa den anhållan, att R. o. Ad. för framtiden måtte tillåtas att, utan und. anmälan hos Konungen, få i samma delar ensamt lagstifta. Af dessa skäl har Utsk. ansett sig icke kunna understödja Frih. von Schwerins motion att K. M:s sanction icke skulle anses erforderlig för någon annan dej af Ridd.Ordn., än den, som afhandlar R. o. Ad;s representation. Deremot har Utsk. ansett följande stadganden i Ridd.- Ordn. vara af den minutiöst reglementariska beskaffenhet, att de lämpligast ansetts böra öfverflyttas till R. o. Adis prdn;sstadga nemi.; 9 §:n Angide numcreringen af bänkarna i plenirummet. 16 fin, lista punkten. Angide skyldigheten att för vakthafvande under-officereu uppvisa pollett, innan inträde vinnes i Rjddarhus-salen. 26 fin, de 2ine sista meningarna Angide tiden för anslag till electorernes sammanträden samt till fortsättande af plena på eftermiddagarne. 28 fin. Angide förandet af diarium, upprättande af föredragmslista m. m. 29 fm. Angide stånds-ledamöternes skyldighet att skriftligen uppsätta sina motioner och yttranden vid återremisser, aflemna skriftliga anföranden till protocollet m. m. 31 fm.
Men tacksamheten är en djup känsla, som hedrar menniskan, och som förnedrar henne. Måtte vi komma derhän att icke behöfva bindas af tacksamhet för en välgerning, som kanske endast var en ren skyldighet! Johan skämdes öfver brytningen med vännerna; men han kände dem hinderliga och förtryckande. För öfrigt: hvad hade de gifvit honom i umgängsnöje, som inte han gifvit igen? Fritz, så hette vännen med pince-nez'en, var en klok verldsmenniska. Båda dessa ord, klok och verldsmenniska, hade den tiden en ful betydelse. Att vara klok under efter-romantikens tidehvarf, då alla voro litet rubbade, och det var öfverklass-tecken att vara rubbad, att vara klok ansågs då liktydigt med nästan något dåligt. Att vara verldsmenniska denna tid, då alla sökte skoja sig så godt de kunde mot himlen, var också något mindre bra. Fritz var klok. Han ville lefva sitt enda lif godt och trefligt och göra karrier med mera. Han sökte derför de förnäma. Det var klokt, ty de hade magt och pengar. Hvarför skulle han icke söka dem? Hur han kom att fästa sig vid Johan? Kanske animalisk sympati, kanske mångårig vana; några intressen kunde Johan ej befordra, på annat sätt än att han hviskade kamraten och höll honom med böcker. Fritz läste nemligen aldrig öfver och köpte punsch för de pengar, som skulle vara till böcker. Nu, när han märkte att Johan var rengjord invändigt och att hans yttre menska var presentabel, införde han honom i sitt kotteri. Det var en liten krets af dels förmögna, dels förnäma ungherrar af samma klass som Johan. Denne var först något blyg mot de nätta herrarne, men snart var han inne med dem. En dag kommer Fritz och vid paradtimmen berättar Johan att han är bjuden på bal. Jag på bal, är du galen! Inte duger jag der! Du, en sådan nätt pojke, ska göra lycka hos flickorna. Hm! Det var en ny synpunkt på sin person Johan fick. Skulle han hm? Tänk nu hemma, der han aldrig fick höra annat än klander! Han gick på balen. Det var i ett borgerligt hem.
Småpojkars otvättade Iiänder rackas, fram f r h alla håll. rP$r jag? Gif mig en! Låt mig få en! Vill ni inte vara s&amp; snall? Åh, gif mig en liten bit. och mig med. &gt; De storma omkring mig - det komiska i denna ständigt i alla samhällen hterkommande jakt efter brödbiten mister aldrig sitt behag för mig. En Brooklyn-bagare, en gammal svensk, förser mig med knäckebröd, och i medeltal räcka tre kakor till ntdelning bland 200 per soner. Återstoden får g&amp; sin väg tomliändt, med sorg ocli saknad öfver att Iia kommit till koha. Vore tillggngen o b e d n s a d, ' skulle varan upphöra att vara eftersökt; sällsyntheten ökar dess värde. N; kommer förestklidaren med banksedlarne och jag skrifver. kvitto för mottaget arvode, bvarpå rättvikskullan stoppar pengarne törnöjdt i ' lommen, ' låter en del komplimanger gi in genom ena örat ocli ut ggnom det andra, som höfves en förstindig människa, ocli iägger de bästa pk minnet, enär hon ej vore kvinna, om hon icke gjorde det. Påföljande morgon följer en koinité till ' tåget ocli jag fortsätter resan till den trakt i Philodelphias omnäjd, ej l h g t Fån. Delaware Bay i staten New Jersey, d.är svenskarne landade för 250 å r sedan .och bygde de första 1ie.m i den vildmark, sim .nu är en nästan oafbruten fruktträdgård, hvarifrån världsstaden förses! med persikor hvhrje höst. I ' 9, d: %:. I den lilla staden Bridgeton, med. 25,000 innevånare, gäller det, ' att hålla samma föredrag) å i n teater till förmån .för en missi&amp;s: skola; d. G. s. ' föreläserskans honorar. och löpande utgifter betalas först, och resten går till det valgiirande ändamålet. Ingen är mig till mötes. J a g tar oinnibnsen och reder mig. själf enligt uppgifveii adress.
Vi ha därför endast att tillägga, attIdun under det senare halfåret genom alla nummer och på alla områden med gedigen och omväxlande läsning skall söka häfda sin erkända plats som vårt lands förnämsta f amiljeoch kvinnotidning, hvarför vi hoppas kunna påräkna trofast stöd af alla gamla vänner och många nyförvärfvade därtill. För nytillträdande prenumeranter för det senare halfåret är att märka, att enhvar mot insändandet af ett fem öres porto och adress fritt erhåller sig tillsänd början af den pågående följetongsromanen i Iduns romanbibliotek: » Portvaktarsonen ». När denna af slutats, kommer i biblioteket att ingå en ytterst fängslande svensk nutidsroman: » Skattepenningen » af den omtyckta författarinnan fru Vilma Lindhé. Redaktionen af Idun. Ib Då vinet jäser. f an har förliknat nutidens ungdom vid det jäsande vinet. Det är sant, att vinet måste jäsa för att blifva klart och godt, och ve den husmoder, som för tidigt vill gömma det unga vinet i sina välkorkade och etiketterade flaskor! Då springer korken upp eller flaskan spränges sönder, och det kostbara innehållet rinner ut och uppsuges af golfvets sand. V e de uppfostrare, hvilka vilja i ålderdomens tunga lifsuppfattning binda det unga sinnet och ej lämna det rätt till egen fri forskning och fria initiativ. Det kraftiga, spänstiga sinnet bryter förr eller senare den olidliga bojan och störtar då • ut, utan hejd och ledning, en yr bölja i lidelsernas flod, som kanske går förlorad bland strandens villor och frestelser. Nej, vinet måste jäsa; men den omsorgsfulla husmodern vet, att det förlorar sin bouquet, om det får jäsa för mycket, vet att finna det rätta ögonblicket för att afbryta jäsningsprocessen. Hon sitter därför ej och dåsar bort i sin hvilstol; ti dt och ofta stiger hon själf ned i källaren för att se efter, huru jäsningen skrider framåt, hon skyr hvarken mörkret eller fukten därnere, ty hon vet att det är en dyrbar vara, hon vårdar där. Men icke famlar hon redlös omkring i mörkret, utan hon tager sin lykta med sig och lyser för sig, så att hon hvarken snafvar eller förlorar vägen.
Fattigvårdsstyrelsen har icke rätt att skicka någon med fångskjuts, utan den får skaffa sig andra utvägar för transportens ombesörjande. Jag kan således ej finna, att det af Utsk:t åsyftade stadgande skulle kunna innebära någon förödmjukelse för den afskedade soldaten, som derigenom säkrare och bättre komine till hemorten, än hvad nu understundom är händelsen, och jag anhåller således om bifall till Utsk:ts förslag. Hr von Troil, Sam. Gust.: Under denna långa debatt hafva flera ledamöter yrkat återremiss, för att få ett förslag i öfverensstämmelse med Lönnbergs motion. Jag täger mig dock friheten fästa uppmärksamheten vid den förökade fattigvård, som derigenom komme att drabba städerna. För närv:de ingifva både stadsoch landskommunerna till K. M. räkningar å sådan bekostad fattigvård, och erfarenheten visar, att de räkningar, som ingilvas från landsbygden, blifva till fullo betalda, då deremot för städer, i hvilka ständiga garnisoner äro förlagda, vanligen icke mera än J af det äskade beloppet beviljas. Jag vill icke påstå, att ej någon gång dessa räkningar från städerna kunna tåla vid afprutningar, men i alla fall är skillnaden betydlig. Jag får också bekänna, att jag allt hittills trott det för ändamålet gifna anslag vara fast och icke, såsom här blifvit upplyst, ett förslagsanslag. Mig synes för öfrigt, att Utsk:ts förslag går en ganska god medelväg, och jag får således anhålla om bifall dertill. Gr. von Hosén, Fredrik: Jag har inom Utsk:t biträdt detta Betänk., och just i den afskedade soldatens eget intresse. Jag tror att, om han kommer åter till sin hemort, han der långt mindre anses som fattighjon, än om han skall stanna qvar och försörjas inom den kommun, der han under sin tjenstetid vistats. — Flera talare hafva önskat återremiss, för att vinna bifall till Lönnbergs motion och för att få ett ökadt anslag; men i förväntan på det aldrabästa torde man böra nöja sig med det sorn är bättre än det nuvarande.
Beträffande Utskottets förslag, att, till uppmuntran för exporten af inom Sverige förädlad vara af utländsk rudimateria, tillverkaren skall vid varans utförsel i restitutionsväg återbekomma den erlagda införseltullen å så stort qvantum af sjelfva rudimaterie!!, som han styrker hafva åtgått tili förädlingen af den utförda varan, så är omisskänneligen afsigten härmed den, att uppmuntra Svenska fabriksvarors exporterande genom detta slags premium. Att förena denna åsigt af saken med det constaterade och 28 H. 21 322 Den 19 Junii e. m. i Utskottets Betänkande omnämnde förhållandet, att vi ännu på långt när icke upphunnit ett tillverkningsbelopp af inhemska fabriksvaror , svarande mot inhemska behofvet, låter sig svårligen göra; ty om den i Statsekonomiska principer i näringsväg skulle gälla, att vi genom egen näringsflit och skicklighet skola göra oss oberoende af utlänningen, som man kan blifva, då man inom landet äger nästan intet råämne för de ädlare fabriksslöjderne, så måste väl första omsorgen vara att tillse, det vi tillräckligen kunna fylla våra egna behof med hvad vi tillverka. Föröfrigt kan jag icke inse, huru den ifrågavarande exporteuren någonsin skall kunna så fullständigt styrka, hvad af en förarbelad rudimateria ingått uti en förädlad vara, att restitutionen af Tullverket med nödig räkenskaps säkerhet derpå skall kunna grundas. För detta styrkande lärer han ej kunna förete annan verilication, än utdrag af sine egne annotationer, måhända påtecknade af hans egen Fabriksmästare, ty något ojäfaktigt intyg häröfver måste icke kunna presteras. Efter min tanka tror jag premie-systemet med varsamhet böra behandlas, och åtminstone icke utsträckas till mindre betydliga föremål.