Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dm 12 Zebruärii» s-Zz 6err Grefwm och Landtmarstalken fraga» de, huruwida Rioderftapet och Adeln more sinnad att ändra eller qwarblifwa »vid sitt beslut. Swarades att R-dderskapet och Adeln deri ej wille göra någon förändring. Uplasies ett af Stats - Ukftotkek ingifwit sä lydande.: Wördsamt Memorial! Högloft. Ridderffapet och Adeln har till StatsUksZottet behagat remittera Högloft. Bancv-lfttftotiers Utlärande och Protocolls-Utvrag af den 18 sistledne December, angående Kongl. Majus Nådiga Proposition till Riksens Ständer, om understöd för Tackjerns-Bergslagcrne, deruti Högloft. Banco-ottftottet anför, ari sedan Banco-Utskotlet uti desi utlåtande .öfwer den delen af Skats-Ulskottets allmänna Fi, nance-plan, sorn afyftar ytterligare biträden ifrän Banquen, yttrat den förmodan, akt af de såsom oumbärlige ansedde 2,2 45,yoz N.-d., i fall Riksens Högloft. Stander funno godt, att en dylik Summas -utbetalning bewiljas någon betydelig del skulle pä ett eller annat sätt, till minffning af Banquens utgift kun Z:te Band-Lchra Afi>. 36, Zc>6 Den 12 Zebruari!. kunna besparas, sä understället Banco-lltskotlet i sammanhang härmed de Respective Riks - StändenS rtplysta ompröfning, huruwida och i hrvad mohn Tackjärns-Bergslagcrne mage af den L sä matto besparade Summan fä understödjas. Stats-Urstoltet sär t anledning häraf »vördsammeligen anmäla, att den af Högloft.
Antalet af s angifver stället i ätten. Eftersom antalet är tre, åsyftas tredje stället därstädes, som intages af i. Vi hafva således tillsvidare fi. Därefter kommer u u. Bokstafven u angifver, att den åsyftade ätten är den, hvari bokstafven u förekommer, nämligen den första ätten, Fröjs. Antalet af u angifver stället i ätten. Eftersom antalet är två, åsyftas andra stället därstädes, som intages af u. Vi hafva således tillsvidare fiu. Därefter följer s s, som hänvisar till andra runan i den ätt, som s tillhör, således till n. Vi ha därmed fiun. Sist återkommer u u med samma betydelse som ofvanför, det vill säga u. Vi ha således fiunu. I enlighet med inskriftens städse följda kortskrifningsregel är fiunu att läsa Fiun unnu, isl. Fjón unnu – Fyen vunno de. Då inskriften förut talat om Seland, bör det icke förvåna att här finna Fyen. På stenens ena kantsida står dels med vanliga kvistrunor, dels med andra denna bokstafsgrupp: Läser man denna rad från venster till höger, får man vid slutet en omöjlig infinitivform. Runristaren har själf tillkännagifvit, och det på tre sätt, att raden bör läsas från höger till venster. Han har nederst på stenens baksida, således omedelbart framför vår bokstafsgrupp, skrifvit ftir fra, som betyder bakifrån. Medels afdelningstecken har han skilt dessa ord från den föregående berättande texten. Indernas föreställningar on verldsskapelsen VERLDSSKAPELSEN*** INDERNAS FÖRESTÄLLNINGAR OM VERLDSSKAPELSEN JEMFÖRDA MED FINNARNES Akademisk Afhandling af Otto Donner Helsingfors, J. C. Frenckell & O du Indras glänsande öga, Sprid ditt ljus i klyftornas dunkel, Att de höljande skuggor Rädda flykta från trakt till trakt. Indisk bön. För hvarje dag vinner Turanismen, det egendomliga medvetande som uttalar sig i de af Castrén såkallade Altaiska folkens både språk och gudsmedvetande, en allt större betydelse.
Dels af maklighet, dels af en slags motvilja att slita den i stycken. Det är för resten synd; det är slöseri med andens medel. Som t. ex. när man ligger om natten och inte kan sofva. Hufvudet bränner och ur hjernan myllrar tanke på tanke fram. Man borde tända ljus, få tag i pennan och skrifva det ner allt. Så rik jag vore, om jag gjort det! Nå – kanske det i alla fall dock inte går helt och hållet förloradt – men formen, den vackra, luftiga formen återkommer aldrig precist sådan, som den var. Det kostar åtminstone mycken andlig födslovånda när den skall till verlden nästa gång. Jag har varit här i fjorton dar. Jag reste egentligen hit för att träffa en menniska, jag tyckte om. Det var för resten en kvinna. Vi hade lekt sommarsaga i Lysekil och jag hade fått reda på att hon skulle hit. Nå, hon var också i sta’n, men vi råkades inte – naturligtvis. Jag tröstar mig med Pelle Wahlbergs försäkran att Skåne är »en snobbig provins». Jag är inte alldeles öfverens med honom i det, men man ska’ ju ändå se sitt fädernesland; och jag har gjort en vallfart ut till farfars villa. För resten har jag i någon tid varit förälskad i en röst. Dess egarinna bodde i rummet näst intill mitt här på hotellet – bodde ensam och var lungsiktig; det är allt hvad jag visste och vet om henne. Nu är hon rest – jag anar inte hvarthän. Men jag kände det så tomt och trist den kvällen då jag kom hem och märkte att hon var borta. Först såg jag att hennes namn var utstruket från svarta taflan – det högg till i bröstet på mig sen märkte jag tystnaden derinne och kände ensamheten så oändligt tung. Jag anar inte hur hon såg ut, jag är nästan säker på att hon var ful och gick snedt på skorna. Men hennes röst hade en fin, mjuk ton och hennes skratt var nervöst men melodiskt. Jag är säker på att hon var hysterisk – var en af de tusen, som förbränna. Man anade det då man hörde de febrila skiftningarne af hennes något tunna men smidiga stämma, de snabba, omotiverade öfvergångarne från sentimentalitet till munterhet och tvärtom.
Jag nekar icke, att vid deras behandling flera sätt kunna begagnas, men tror, att, då fråga är om att de skola hvila, icke flera än a:ne sätt finnas; Om alla 4 RiksSttn afslå ett förslag, så mätte det, enligt Hr Cederschjölds egen mening, icke komma att hvila, och jag har ej talat om afslag å grundlagsförslag, utan om deras hvilande, och dervid finnas ej mer än 2:ne kategorier. Frih. Boye, Ludv.: Under denna vidlyftiga discussion, som medtagit både f. och e. m., har jag ännu icke, å mina motståndares sida, funnit något annat skäl framstäldt än en af dem gjord tolkning af grundlagen. Ännu har ingen enda visat mig någon § i grundlagen, som tillåter RiksSt:n att på fri hand uppgöra någon grundlagsförändring, utan att förslag dertill inkommit från Constit.Utsk. På formernas vidblifvande beror det, huruvida vår grundlag skall Den n Februari c. m. 20 3 liafva någon säkerhet eller ingen. Må det erhålla hvilket omdöme man behagar gifva det; men med frimodighet och med den rutt, som den sjelfständige riksdagsmannen har, qvarstår jag dock vid den tanken, att i den stund man bryter formen, öppnar man dörren för revolutionära theoder och handlingar. Jag vet rätt väl, att derföre, att en revolutionär tanke framställes och i ett RiksStånd genomdrifves, är icke revolutionen verkställd. Mitt hopp livilar derpå, att om också R. o. Ad. samt jemväl de öfriga Ståndens beslut kommer att utgöra ett inbrott i formerna, så är beslutet icke gifvet; ty jag hyser det hopp, att K. M. skall inse faran af formernas godtyckliga öfvei trädande och altså neka sitt bifall. Jag har framställt detta såsom svar till de ledamöter, sorn beställsamt sökt tillintetgöra min framställning. Hr Dalman: I händelse prot.utdr. i denna fråga från något af de öfriga Stånden ankommit, anhåller jag, att Ridd.sec.ret.
Snarare skulle jag förmena, att nödiga medel, till vägarnes förbättring och underhåll, borde beredas derigenom, att jordbruket, genom bestämmande af en viss årlig afgift, borde få friköpas för uteslutande ensam underhållsskyldighet, och att öfrige, af behof påkallade medel uptoges medelst en beskattning å hvarje brukbar häst, hvilken afgift borde vara högre H. L 31 4S2 Den 29 November f. m. eller lägre, allt i förhållande till det bruk, hvartill hästen användes. En sådan beskattning å hästar har vunnit praktisk tillämpning i flere af Skottlands grefskaper och befunnits der ändamålsenlig. Här skulle den säkerligen medföra den stora nyttan, att hästar icke underhölles i den onaturliga mängd, som nu är fallej till förfång för den mera inkomstbringande boskapsskötseln, utan skulle man då snarare minska hästantalet och mera se till de bibehållnas duglighet. Ja, i så fall skulle en sådan beskattning, som den antydda, ur Statsekonomisk synpunkt t. o. m. vara politiskt nyttig att införa, åtminstone till dess att ett ändamålsenligare sätt blefve funnet. Sättet att uplåta alla vägbyggnadsföretag och underhåll deraf åt enskildt å entreprenadauktion, hvilket utomlands är allmänt brukligt, skulle jag deremot tro vara fullkomligt lämpligt äfven hos oss. Bondeståndet borde icke kunna hysa betänkligheter för väghållnadsskyldighetens utgörande på dessa grunder; ty en jemnkning och stor lättnad i fördelning och tungan af underhållsskyldigheten måste deraf följa; och skulle någon heldre vilja göra arbete in natura till vägars underhåll, så kan det ju alltid stå honom fritt att å entreprenad inropa ett stycke väg till underhåll, eller ock att, medelst framforsling af mnterialier eller med handarbete, åtminstone förtjena lika mycket, som vägafgiften för honom kunde komma att gå till; skillnaden blefve då blott, att han utgjorde ett frivilligt i st. f. tvunget arbete; men hvilken slör åtskilnad är det icke dock på den moraliska halten af dessa begge slags arbeten!! Med stöd af hvad jag haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: 1:0.
Secreterare» wid Riksgälds < Asdelningen inom Smis, Utskottet, stm i anseende till dess wid denne Riksdag hafde trögna tjenstgöring Ucstot, tet anser böra undfå ;o R-drs tillökning, sa atl han ina bekomma lika med hwad Utstottet genom serskildt Betänkande denne dag förtagit för HfwcrCtmmissaricn Sk, nemligen 400 R dr samt 2:0. De wid Ccnstitulicns« Utstottet antagne rme Canzlistcr, hwilka t.rde böra, i jemförelse ined Bewillningö, Urstcttcks, tilläggas zz N:dr 16 sis tillökning a hwad som ar förestagit, sa alt de undfå izz R:dr >6 ss. hwardera. Utstottet har wä! ock anmärkt, att de 2:ne wid Allmänna Beswärs, och Eeonomie, Utstottet antagne Tjenstemän, bliswit uppförde till åtnjutande af större Arswote än något annat Utstötts Notarier <ellcr Canzlister nemligen 250 R-dr hwardera; Men j betraktande deraf, att detta Ulstett, ehuru mycket sysselsatt, likwal icke begagnat utom Secreterare» »ner än -me personer, sinner Stats - Utstottet dem hafwa förtjent berörde Arswode; Hwilket allt dock wördsamligen vfwerlemnas till Riksens Högi. Ständers pröfning vcd afgörande; Hworetter Riksens Högloft. Ständer lära hos Kongl. Majtt i underdånighet anhälla, att ifragawarande Arswoden matte bliswa af de till Riksdagskostnadernes bestridande anstagne medel utbetalde. Orebro d. 22 Julii 1812.
Ni # _X^U " tt » moppe » hvilken stirrade på oss m e d sina gula, d u m - Om du äger af kärlek ett minne, var g l a d: Det är dybart s o m kosteligt vin, Och det doftar ännu utaf vissnade blad I en vas utaf farmors porslin. i röra Du må ställa dig gärna så stram s o m du vill, Aldrig, aldrig jag glömmer ändå, Mången blick, som du gaf, m e d ett leende till, Som ett barn hade kunnat förstå. Det är slut! Men ändå hvarför rusa åstad, Att m e d hån sudla minnet däraf, Och o m drömmarna ramlat likt vissnade blad, Låt dem ligga, — de täcka en graf. de vackra skånska gamla romanska renässansen fabrikerna. dekadans oroväckande Det T y n o g minns du så väl, lika väl som jag gör, H u r vi sett på hvarandra ibland. A t t man ser på hvarann, rår man alls inte för, Och det skämmer en inte ett grand. äfven. Äfven endast på landsbygden Och n o g såg jag på gatan i går då du k o m, H u r du gjorde din u p p s y n så s t y g g; Men jag noppades än, när jag vände mig o m, A t t se vågor af skratt på din rygg. förGiöbel för att ett prof på svensk kvinnPå naturligtvis ett framstående gränväl få turister, s o m rum. slag, utan äfven en rik samling konstsnidaHvarför de möbler o c h praktfullt målade afdelningsd å hålla p å m e d d e n n a e v i g a stramalj och dessa d u m m a pärlor? » Man vände skärmar. En specialitet för fröken Giöbel IDUN 8 i äro de våra på fagra nationaldräkterna, damer med stor hvilka förkärlek af " Irmelin begagnas 1897 som o m längtan velat spränga mitt hjärta. Rose. " Vidare mogestil ocb Dessutom nera en och möbelbeklädnader dessutom ten. såsom » käppa» krabbasnår » i allen hel del småarbek o m m e r hr Kulle att exporikhaltig samling af mönsterritningar.
Men för att än tydligare angifva detta, får Utskottet föreslå, det mätte Rikets Ständer, — Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet med frångående af sina redan fattade heslut, — antaga denna §, sådan den i Utskottets förra Betänkande lyder, med Ioljande tillägg i slutet af §.•»: »Vare ock gällande hvad särskildt är stadgadt om preskription för fordringar, som grunda sig å redogörares uppbörd af allmänna medel.» Slutligen har äfven Ingressen till den föreslagna författningen blifvit godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, men återremitterad af Presteoch Borgare-Stånden för att deruti jemväl måtte omförmälas såsom upphäfd Kongl. Kungörelsen den 19 Augusti 1802. Och då denna författning måste anses hafva till all kraft och verkan upphört genom den föreslagna nya förordningen, i händelse denna blir lag, hemställer Utskottet vördsamt, det måtte Rikets Ständer, — Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet med frångående af sina redan fattade heslut, — antaga ingressen lill förevarande förfatlnings-förslag, sådan densamma i Utskottets förra Betänkande lyder, med del tillägg, att på andra raden näst efter »1800» införes »Kongl. Kungörelsen angående den lid, inom hvilken Kronans fordringar hos en skilde, och enskildes hos Kronan, böra kräfvas och till betalning uppgifvas, den 19 Augusti 1802.» Stockholm den 6 September 1860. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1860. Lag-Utskolteti Uttalande N:o bi. 1 K:o 51. Ani. lill F.vp.-TJtsl. den 14 Sept. 1860, kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 5ii, rörande väckta förslag dels om förändrad lagstiftning angående förlag, dels ock om rätt till underpant i lös egendom i allmänhet.
Jag skulle önska att det vore den sista, men beklagligen tyckes det ej blifva fallet, ty så länge något motstånd mot mitt förslag skönjes, skall jag alltid anse det vara min pligt, att, på hvad mig beror, söka undanrödja detsamma. Jag vill särskildt begagna detta tillfälle att vederlägga ett inkast, som Hr Printzensköld framkastade mot verkställbarheten af min framställning. Han påstod nemi., att det vore en stor olycka för Svenska Arméen, om KrigsAkad. vid Carlberg skulle uphöra att vara det den nu är, nemi. en elementar-läroanstalt, enär vi sedan aldrig skulle kunna påräkna att få några skickliga officerare till ledare af våra trupper. Ingen kan väl bestrida att icke Sverige, äfven då ingen speciel läroanstalt för militärer förefanns, hade de skickligaste härförare, historien vet att omtala; danades icke under det 30-åriga kriget fältherrar af första rangen och som ej blifvit öfverträffade af dem, som utträdt från Carlberg? Jag kunde visserligen äfven åberopa exempel från sednare tider och personer, men min blygsamhet tillåter det ej. Dock, kastora en blick på sista Finska kriget, och vi skola komma till det resultat, att de utmärktaste generaler och anförare, som der opererade, aldrig hade genomgått någon särskildt militär-läroanstalt. Mångfaldiga andra bevis, hemtade från främmande nationer, skulle jag kunna framdraga till stöd för mitt förslag, men vill blott inskränka mig till att fästa den värde talarens upmärksamhet på huru förhållandet är inom Franska arméen; der bär nemi. hvarje soldat marskalk-stafven i sin toruist. Det har hos mig väckt mycken förundran, att Hr Printzensköld, som jag alltid ansett för en temligen human och bildad man, här trott sig kunna och velat upträda som organisatör af vårt militärförsvar, som han ej kan ega någon kunskap om, och tillika förfäktat den åsigten, att KrigsAkadm vore nödvändig, ehuru SIS 1) e ii 8 I) o c o m b a r e. m. den skulle lägga oöfverstigliga hinder i vägen för vår tids ungdom ntt sjelfva få välja sitt vitro genus.
Delta betänk, är åt följdt af åtskilliga reservationer, bland hvilka en af Hr Stuart, med hvilken jag förenat mig, och på de skäl, som deii finnas anförda, anhåller jag om afslag ä delta betänk. Denna reservation är så lydande: "Den af BaneoUlsk. nu föreslagna utsträckning af bankens lånehitriiden för fastighetsägare lill hälften af de belånade Inndtegendomarnes taxeringsvärden, förutsätter onekligen och föranleder ofelbart en ansenlig tillökning i den för denna lånerörelse nu anslagna och begagnade fond, såvida lånetillgången skall framdeles någorlunda motsvara de hädanefter troligtvis högst betydligt ökade låneanspråken. Med fustadt afseende härå, och enär, enl. min åsigt, icke något af bankens nu var. utlåningssätt är, i anseende till lånetidens längd samt den för låneliandlingarnes granskning och bevakande erforderliga talrika tjenstemanna-personal, mera oförenligt med bankens egentliga föremål och mera kostsamt för densamma, har jag funnit betänkligt att med min röst understödja den ifrågaställda ovillkorliga tillökningen af omförmälda låneunderstöd. Men dä låns meddelande till halfva beloppet af det egendomar a landet åsätta laxer:s-värde i allmänhet icke anses särdeles äfventyrligt för långifvare, så och på det att den till lån för jordägare särskildt bestämda andel af bankens tillgångar må, äfven framgent, till bela sitt belopp för det afsedda ändamålet utgå, har jag för min del deremot icke dragit i betänkande tillstyrka alt, i händelse ifrågavar. lånetillgång hädanefter icke skulle, enligt förut stadgade villkor, kunna utlånas emot inteckning i fast egendom, hvad som sålunda af låneanslaget vore obegngnadt mätte, efter enahanda grundel', få ulgifvas såsom lån till ett belopp, motsvarande halfva taxer:s-värdel å den derför inteck nade landtegendom. ” Hr Rosenblad, Bernhard: För min del tillstyrker jag egentligen bifall till hvad Utsk. föreslagit, d. v. s. det bufvudsakliga af Ulsk-.s förslag, nemi. bestämmelsen att halfva värdet efter iöfg års taxering må kunna belånas.
Majits Befallningshafvande i Göteborgs och Bohus län, der Landssekreteraren H. Westin blifvit till denna befattning utnämnd år 1859; och har bemälde Lands-sekreterare anfört att, fastän under de år, som föregingo år 1860, några detaljerade anteckningar rörande hvarje års inkomst af passlösen vid Lands-kansliet icke funnos förvarade, samma inkomst likväl nu beräknats på det sätt, att antalet af utfärdade inoch utländska pass efter passjournalerna sammanräknats och lösen för desamma lagts tillhopa, särskildt för de med högre och särskildt för de med lägre lösen belagda, dervid iakttagits att, om någon tvekan uppstått huruvida ett pass varit åtecknadt den högre eller lägre lösen, sådana pass vid sammanräkningen hänförts till den lägre kategorien, äfvensom att, då under en dag funnes antecknadt att ett visst antal personer erhållit pass för resa till utlandet, beräkningen verkställts såsom om endast ett gemensamt pass blifvit expedierad t för dem alla; utgörande, enligt nämnda beräkning, medel-inkomsten af pass under åren 1855— 1859 R:dr 2,474: 32, hvaremot passlösen för år 1863 uppgått till blott » 759: 25, hvadan skilnaden utgjorde R:dr 1,715: 7. Kongl. Majits Befallningshafvande i Jemtlands lån, der Lands-sekreteraren P. G. Rissler blifvit till befattningen nämnd år 1856; och har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, under vitsordande att icke någon passlösen der influtit under år 1863, insändt underdånig ansökning af Rissler att för »listad sportelinkomst under berörda år, i likhet med hvad Kongl. Maj:t honom för de två derförutgångna åren beviljat, undfå ersättning med R:dr 250: — och slutligen Kongl. Majits Befallningshafvande i Norrbottens län, der Landssekreteraren A.
Det af Kongl. Majit häröfver den 23 Februari 1858 gifna nådiga Utslag är af sådan lydelse: att emedan vid den till verkställighet af Konungens Befallningshafvandes Utslag, angående Olof Heljesson och Olof Olofsson ålagd betalningsskyldighet for den förres emot Olof Olofssons borgen i Bankodiskontverket erhållna lån den 2 Juli 1849 förrättade utmätning blifvit i mät taget, utom Olof Heljessons lösegendom och fordringar, jemväl det af honom den 16 förutgångna April till Olof Olofsson försålda och för denne vid Häradsrätten redan uppbudna hemman i Hvattjom, jemte Olof Heljessons deri intecknade födoråd med af utmätningsmannen, i anledning af Olof Olofssons erbjudande, att till Olof Heljesson återställa samma hemman, meddeladt Ii. St. Justitie-Ombadsmans Embets-Berättelse till 1859 års Riksdag.
Majit för denna reglerings utförande fastställda plan, må bevilja dels ett anslag utan återbetalnings-skyldighet å Tretio tusen Ridr Riksmynt och dels ett ainorterings-lån å samma belopp, eller likaledes å 30,000 Ridr, samt att Rikets Ständer, i afseende på utbekommandet och återbetalningen af detta lån, måtte föreskrifva följande vilkor: a) för nyssnämnde lånesumma, jemte derå upplöpande ränta, skall stadens drätsel-förvaltning, efter dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, i stadens namn och å dess vägnar afgifva en till Riksgälds-kontoret eller ordres ställd skuldförbin - Stats-Utsliottets Utlåtande JM 83. 13 delse, hvilken bör innefatta de af Rikets Ständer för länets användande och återbetalning stadgade vilkor; b) hvad utaf lånet icke blifvit hos Riksgälds-kontoret uttaget före slutet af innevarande år 1857, får derefter icke utbekommas; c) det i Riksgälds-kontoret lyftade lånebeloppet får, utan ränta och kapital-afbetalning innehafvas till '1860 årsslut, hvarefter och intilldess lånet är till fullo godtgjordt, sex procent å dess ursprungliga belopp böra till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskotta utgör kapitalafbetalning; d) den uti näst ofvanstående punkt omförmälda årliga ränteoch kapital-inbetalning bör af drätsel-förvaltningen, vid hvarje års slut, verkställas; dock må, derest denna inbetalnings belopp före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgäldskontoret inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid fullgjord; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnde månads början å kapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. Sedan vid flere föregångna riksdagar särskilda och sins emellan icke sällan skiljaktiga stadganden meddelats för då beviljade låneunderstöd till nedbrunna städers återuppbyggande, fastställdes af Rikets åren '1850 och 1851 församlade
I afsigt att bereda beqvämlighet vid tillämpningen, har ock på ett och annat ställe, der förut föreskriften rörande tullbehandlingen af en artikel funnits gifven genom hänvisning till en annan artikel, tullsatsen blifvit särskildt utsatt, under det att, å andra sidan, der en närmare samrnanhörighet vissa artiklar emellan så fordrat, den förut utförda tullafgiften blifvit ersatt genom en hänvisning till den artikel, som för afgiftsbeloppets fastställande ansetts böra betraktas såsom den företrädesvis bestämmande. Hufvudsyftet har dock städse varit, att, jemnte åvägabringande af tydlighet, så ordna det hela, att likartade artiklar, så vidt ske kunde, måtte komma att draga samma tull; och ur denna synpunkt kan förändringen sålunda sägas hafva varit mera en inre än en yttre. Vid de undersökningar, som rörande denna del af Komiterades arbete varit af nöden, hafva Komiterade icke kunnat undgå att finna, det äfven nu gällande bestämmelser för Tharaberäkningen i åtskilliga afseenden torde erfordra förändring och jemnkning. Men då afgifvande af förslag till sådan förändring skulle hafva erfordrat vidlyftiga undersökningar utöfver egentliga föremålet för Komiterades uppdrag, inskränka sig Komiterade till underdånig hemställan, det Eders Kongl. Maj:t i nåder täcktes anbefalla utarbetandet af ett sådant förslag, dervid Komiterade jemnväl tillåta sig uttala den åsigten, det de bestämmelser för nämnda beräkning, som kunna varda föreslagna och fastställda, torde, till lättnad vid förtullningen, böra, i de delar, der sådant ske kan, och i likhet med hvad i Norska, Danska och Tyska Tulltarifferna redan finnes iakttaget, införas i sjelfva tulltaxan vid de artiklar, desamma angå. Jemnte de förändringar i formellt afseende, som i öfrigt i taxeförslaget blifvit vidtagna, har ock någon gång den förut begagnade qvantiteten för tullberäkningen blifvit utbytt mot annan sådan, som ansetts för ändamålet mera lämplig. Särskildt har detta varit fallet vid artikeln Bränvin och Sprit, hvilken hittills blifvit förtullad efter den i varan ingående alkohol-vigten.