Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Wester-Norrlands län för åren 1844, 1845, 1846 och 1847. §• i Länets allmänna beskaffenhet. Dä uti den berättelse, som omfattar sednaste quinquennium, Wester-Norrlands läns beskaffenhet till läge, areal och andra naturförhållanden är omständligen beskrifven, torde Landshöfdinge-embetet få i underdånighet hänvisa dertill samt i öfrigt endast inskränka sig till ett omnämnande af sådana omständigheter eller företag, hvilka ägt eller framdeles komma att äga ett mer eller mindre direkt inflytande i den syftning, ofvanstående rubrik angifver. Ett icke ovigtigt rum intaga dervid de tillgöranden, som afsett förändrade och förbättrade väg-kommunikationer inom länet, hvadan Landshöfdinge-embetet nu går att meddela en redovisning för fortgången och resultatet af så beskaffade större vägbyggnads-företag, hvilka dels vid sista årsberättelsens afgifvande börjats, dels sedermera tillkommit. Af de förra äro numera följande vägförbättringar fullbordade, ehuru för åtskilliga af dem den slutliga afsyningen icke kommit att äga rum, nämligen: l:o A allmänna landsvägen emellan Lidens och Junsele kyrkor i Södra Ångermanlands fögderi; 2:o Å allmänna landsvägen inom Resele socken i dito; 5:o Å dito inom Ilellgums, Ramsele och Fjellsjö socknar i dito, hvaremot, beträffande en i sammanhang dermed påbörjad vägförbättring inom Resele socken, densamma mött hinder för sin slutliga fullbordan uti en uppkommen och på vederbörlig auktoritet nu beroende tvist angående en mindre väsendtlig förändring i den antagna vägomläggnings-planen; vidare 4:o Å allmänna landsvägen emellan Hultesta gästgifvaregård i Sollefteå socken och Forsse bruk i Långsele socken af nämnde fögderi; 4 5:o Å dito inom Borgsjö socken i Medelpad, samt 6:0 Å dito inom Lidens och Indahls socknar, äfven i Medelpad; hvarförutan, såsom ännu beroende på utförande, bör nämnas: 7:o Omläggning af allmänna kustvägen emellan Sundsvalls stad samt Fjähls gästgifvaregård.
Theologien, likasom alla andra vetenskaper, är underkastad det ödet att icke kunna stå stilla. När andra verdsliga kunskaper gå framåt och åstadkomma vissa strider om satser, tillhörande framflutna tidehvarf, samt lemna upplysningar som skingra fordna villfarelser i afseende på föremålen för mensklig forskning, så måste det blifva theologiens bestämmelse alt äfven i sin ordning söka tillfredsställa deni, sorn finna den fordna trons föreställningssätt i vissa delar oförenliga med de öfriga vetenskapernas nuvar. ståndpunkt; men detta tillfredsställande, som skall ske af läran, kan icke fullkomligt på annat sätt vinnas, än att det må blifva lofligt och tillåtet att pröfva och undersöka läran. Nu är det likväl just en sådan pröfning, som är förbjuden vid straff af landsförvisning. Jag anhåller och beder att få lägga vigt derpå, att jag icke här vill ingå i någon sådan pröfning, att jag icke heller förutsätter att man tager ett. steg utom den gällande läran och den Augsburgiska bekännelsen, utan att jag blott sätter i fråga att om någon ville företaga sig en sådan pröfning inorii denna bekännelses område i och för sig sjelf; vi skulle få se, om icke en sådan förargelse i alla fall deraf uppkomme, som Frih. Hamilton nyss vidrört; och att orsaken till den möjliga faran för katholska lärans intrång således endast ligger uti ingenting annat, än att vår egen kyrka och vår lag redan sjefve äro för mycket katholska, d. v. s. att de förbjuda vid strängt straff det som likväl skulle utgöra protestantismens egentliga väsende, friheten att belysa tron nied förnuftets fackla. Dessa omständigheter har jag pä grund af några här uppträdande talares yttranden ansett böra i förbigående nämnas, såsom nödvändige att ihågkomma och iakttaga vid bedömande af en fråga sådan sora denna, på det att man icke måtte för mycket falla in i det obestämda genom att hälla sig uteslutande på känslans område. Gr. von Platen, Baltzar:
A h n e j. H v e m har kunnat säja d e? » * A g n a t » Jo, d e har Elsa gjort. D e va ändå, s o m o m ja gjort något ondt å ble ' et öfverraskad p å bar gärning. » * Drogs. » D u har väl hört galet, barn. » » I ska inte vara barnslfer, m o r! D e ä ändå hemskt, » sade husmodren. » (Slut i nästa n:r.) » Iduns byrå och expedition hållas under månaderna juni — augusti öppna A n n a såg sorgsen ut och borttorkade oförmärkt de frambrytande tårarna. hvarje söckendag kl. 10 — 5. Idun Prenumerationspris p r å r: Idun nS ensam kr. teiei. il. Prenumeration sker å alla postanstalter i riket; 0 Redaktör ocli utglfvare: FRJTHIOF HELLBERGTiäfTast säkrast kl. 2 - 3. _ii — •,. Redaktaonssekr. : J. Zordhng. Frida ågra dagar efter ber hörde afsked m i n återkomst jag, att Frida af sina anhöriga, till K i n a, och att hon en afton till G ö t e b o r g i början Lindholm var i staden taga innan hon i missionens tjänst reste ut tänkte besöka oss i Kristliga Förening e n af U n g a K v i n n o r. En söndag hvilken sig den ock väntade gästen. intresserade föreningen som vi i äro f ö r missionen i allmänhet vid Annoiisprfs: 35 öre pr nonpareillerad. — •• För » Platssökande, o. » Lediga platser » • Losnummerpris 15 ore 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. (Iosn:r endast for kompletteringar.) utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Vikingafärderna föredraget en ung blid kvinna, i kunna blefvo vi nu ju ock i yttre såret, utan .ock i förbarmande gade fram till själarnes kristen tid korståg, o c h särskildt evangelisering, tebordet Fröken för K i - kommo snart i vi kärlek framhöll det ledande den i hjärtat sarläkare.
Ehuru jag icke kan anse det staten värdigt, att bespara sig en utgift, genom att taga den kostnad, som skall besparas, af en del embetsmäns med träget arbete förvärfvade inkomster, skulle jag dock kanske hafva underlåtit göra någon anmärkning emot detta tilltag, sä framt följden deraf icke hade varit, att, jemte den ekonomiska förlusten, tillskynda de expeditionshafvande stort besvär, enär uti l:sta mom. 8:de §:n af författn:s-förslaget föreskrifves, ej mindre att beläggms-stämpel skall vid sjelfva handlingen så häftas eller fästas, att den ej kan derifrån skiljas utan att värdestämpcln derigenom skadas, än äfven att stämpeln skall genom en lämplig påteckning annulleras, och detta allt, jemlikt sista punkten, 2:dra morn., samma §, utan någon godtgörelse till exped.-hafvanden. Det af mig klandrade nya påfundet visar nogsamt, att, uti denna frågas behandling i Bevilln:s-Utsk:t, icke någon deltagit, som sjelf lagt hand vid expedierandet af ett lagtima ting, eller har den ringaste kännedom om dermed förenadt besvär och tidsutdrägt. Hade nemi. en sakkunnig man deltagit uti målets pröfning, kunde han icke Den 2,") Maj. hafva underlåtit, att för Utsk:t utreda, huru svårt det, under en redan mången gång kort expeditionstid, blifver att på ofta flere hundrade från en häradsrätt utgående protokoll och utslag, af olika arktal, jemte redan förut stadgade påskrifter, medhinna att på nu föreslaget sätt fästa behörigt stämpladt papper och detsamma makulera; samt om TJtsk:t derå icke fästat uppmärksamhet, genom reservation emot beslutet underställa sin särskilta mening R. St:rs pröfning. I stöd af allt detta får jag föreslå, det behagade R. o. Ad. till förnyad behandling af Bevilln:s-Utsk:t återremittera ej mindre 2:dra §:n af författn:s-förslaget, än äfven Utsk:ts yttranden vid samma §, 9:de sid. af Betänk., hvarom jag ödmjukast anhåller, det behagade H.
Om man kan beräkna skyndsammare behandling, derigenom alt dessa 4ooo mål directe kunna gå till Hofrätlerna, är en sak, som jag tror att något hvar kan sjelf bedömma. Man har sagt, att det vore stor skada, alt bibehålla lagmansrätterna derföre, att om man äfven kunde hoppas att få rätt i sista instansen, kunde man likväl icke upplefva den tiden, då sådant inträffade. Del kan visserligen hända alt målsäganden dör under det år, då målet beror på lagmansrättens pröfning, men samma händelse lärer lika lätt kunna inträffa, ifall målet ingick directe lill Hofrätt. Man säger, att genom antagande af det nu gjorda förslaget större skyndsamhet vid målens behandling kunde vinnas, emedan det ej blefve lika lätt att fullfölja målen till Hofrätt, som nu lili lagmansrätt; men dervid torde jag till stöd för min tanke få åberopa ej mindre den omständighet, att betänk. N:o 55 föreslagit att borttaga föreskriften om summa appellabiIis, och att delta förslag ligger till grund för betänk. N:o 56 om lagmansrätternas afskaffande, än ock det förhållande, att föreskrift om doms fullgörande icke enligt Utsk:s förslag skall äga rum, i följd hvaraf det måste blifva lika lätt för den part, sorn endast söker fördröja målets afgörande, alt vädja till Hofrätt, som hittills till lagmansrätt. Väl har i motsats häremot blifvit påstådt, att föreskrift om doms fullgörande före vadets fullföljande verkligen innefattas i Utsk:s förslag; men delta är ett misstag, ty förslaget föreskrifter icke doms fullgörande, utan lemnar endast den vinnande parten rättighet att, derest vederparten vädjat, söka verkställighet af häradsrättens beslut emot borgen. Det skulle således blifva den vinnande parten, som finge rättigheten sig öppen lemnad att söka verkställighet å det motvädjade utslaget, och alldeles icke den vädjandes skyldighet att fullgöra domen. Häruti ligger en ganska väsendtlig skilnad emot det vid sista riksdagen i ämnet fattade beslut.
Träffar hon någongång en sanning – hvilket visserligen kan hända – så förvandlas hon med detsamma till Förstånd. Derföre finnes i Vetenskaperna icke en enda qvickhet: och i hela Förståndets rike frågas aldrig, huru qvick en sanning är; men väl, huru sann en qvickhet är. I Konsterna, såsom Målning och Architektur, är qvickhet en nyck, en goss-vildhet, en vanart; också der fordras att vara sann, ädel, stor, och i sjelfva behaget sträng. I Poesien, Musiken, Actionen, Dansen, borde äfven så vara. – Väl är sannt, att hvarje stor mans snille tager af Likligheten sina första anledningar; med en qvickhet, som är den allrahögsta. Men han stannar dock icke förr, än vid en stor upptäckts klara verklighet; hvaremot alla qvickhetens lustspel med likligheter äro, hvad blixtar, eller nattens irrbloss, äro mot dagen. ”Detta oaktadt, har, i nästan alla tider, Qvickhetens gycklande liklighet dårat verlden; så alldeles, att man kunde förena hela Mensklighetens historia i denna enda anmärkning: att Qvickhufvuden uppfunnit allt det Galna, som Dumhufvuden antagit”. Båda gemensamt förvandla sålunda allt i Menskligheten till ”stora ord utan äkta mening”, genom hvilka man ”evigt bevisar en dikt med en dikt”. Eller, ”hvem har hittat på alla verldens dårskaper? Icke Dumheten; hvars natur det just är, att hitta på intet. Icke Förståndet; som är en evig motsats af all dårskap. Hvem då? Qvickheten: som har nyck till lag; lystnad till seder; flygtigt nöje till sällhet; skimmer af yppighet till välbestånd; mode till lefnadssätt; krus till höflighet; lättsinnighet till mildhet; list till statskonst; bländverk till ära. Hela Advocaturen är ett underbart qvickhets-rön; ty i Qvickhetens häxeverld kan man vara af hvad tanke man behagar”.
Några dagar därefter inföll pingsthelgen. På pingstaftonen hade Bengt om morgonen erhållit tillåtelse, att jämte några kamrater göra en utfärd på landet; men herr Aurell tillsade honom bestämdt att vara åter till middagen; en sak, som Bengt också lofvade. Middagen kom, men icke Bengt. Aftonen inbröt, utan att han ännu syntes till. Fru Aurell blef ängslig. Ehuru hon borde vara van vid gossens oordentlighet, kunde hon likväl icke förhindra sig att vid hvarje sådan händelse erfara fruktan öfver att något ondt möjligen händt sonen. Hennes man var icke det minsta orolig, men påstod, att hustrun kunde skylla sig själf för Bengts olater, emedan hon skämde bort honom och alldeles för mycket öfversåg med hans fel. En riktigt grundlig aga skulle med ens kurera gunstig herrn för att begå dylika brott emot lydnaden, menade herr Aurell. “Det hör numera till ordningen för dagen, att den lymmeln går bort och icke kommer hem,“ bifogade han, “och att oroa sig öfver att något händt honom, är att plåga sig i onödan; bättre att du tänkte på att sätta en gräns för hans själfsvåld genom en exemplarisk bestraffning.“ “Bästa vän, jag tror, att du däruti mycket irrar dig,“ inföll fru Aurell; “på ett lynne, sådant som Bengts, skulle stränghet verka högst ofördelaktigt. Han är af ett ömtåligt sinnelag, i behof af vänlighet, kärlek och öfverseende. Endast genom dessa medel kan man vinna och bibehålla makt öfver honom. Stränghet kommer att nedslå honom, göra lifvet bittert och skapa tusen lidanden, hvilka åter skola föda behofvet af att på ett eller annat sätt söka döfningsmedel för det, som plågar honom.“ “Dumt kvinnoprat!“ utropade Aurell häftigt. “Pojken behöfver smörj, det är säkert, och smörj skall han ha, det lofvar jag.“ Fru Aurell skickade bud till de gossar, med hvilka Bengt företagit utvandringen, men fick till svar, att de vid middagstiden återkommit hvar och en till sitt. Bengt hade skilt sig vid dem, då de varit på hemvägen. Natten inbröt, och man gick till hvila. Den stackars modern kunde ej få en blund i sina ögon af ångest.
Genom ett enskildt samfund, Bruks-societeten, hade visserligen med berömvärd frikostighet åtskilligt i detta hänseende inom landet åstadkommits; men de af Brukssocieteten föranstaltade undersökningar hade, till följd af sakens natur, i anseende till landets vidsträckta areal, de få medhjelpare, som dervid varit att påräkna, och den jemförelsevis korta tid, som på det helas utförande varit använd, icke kunnat vinna den utsträckning eller den special-riktning, som vore nödvändig för framdragandet i ljuset af sanningens minsta delar, utan hufvudsakligen inskränkt sig till framställandet af en mera alimän bild af landets skaplynne, med endast här och der några mera skarpt utkastade detaljdrag. Det vore derföre också af omständigheterna högeligen påkalladt, att Sverige, som genom Linné, Bergman, Schéele och Berzelius mer än en gång stått i spetsen för naturvetenskaplig utveckling i flera med geologien beslägtade riktningar, och hvars med de flesta andra Europiska länders olika naturliga beskaffenhet och egenheter otvifvelaktig! skulle föranleda många vigtiga företeelser, hvilka på geologiens framsteg komme att utöfva ett ej oväsentligt inflytande, snart vidtoge kraftiga åtgärder, för att hvad geologiska forskningar beträffar, sätta Sverige i jemnbredd med öfriga i vetenskapligt hänseende framskridna länder. Att öfvertygelsen härom inom landet vore temligen allmänt utbredd hade Kongl. Majit med tillfredsställelse inhemtat derigenom, att dels Upsala läns Hushållnings-sällskap i Underdånighet anhållit om stats-bidrag till de geologiska undersökningar, sorn Hushållnings-sällskapet, för upprättande af en geognostisk karta öfver länet, har för afsigt att derstädes föranstalta, dels ock bestyrelsen för sjunde 4 Stats-Utskottets Utlåtande JM 203. allmänna landtbruksmöte^ enligt den vid mötet uttalade önskan, hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, att, genom anslag af allmänna medel, i detalj gående geologiska undersökningar måtte, så fort sig göra låter, öfver hela Riket tillvägabringas, samt geognostiska kartor i följd deraf uppgöras och utgifvas.
Ad:s Hrr Elektorer har jag blifvit hedrad med förtroendet att vara suppleant i StatsUtsk:t, men då jag redan är ledamot af Lag-Utsk:t, anhåller jag att, med bibehållande af denna plats, få afsäga mig förtroendet att vara suppleant i Stats-Utsk:t samt att denna afsägelse, om den af R. o. Ad. bifalles, må beräknas från och med nästa Fredag. Sedan R. o. Ad. jemväl härtill samtyckt, anmodade Hr Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att utse, icke allenast två suppleanter i Stats-Utsk:t efter Frihme Peyron och Armfelt, samt en ledamot i Riddarh.-Utsk:t efter Hr d’Orchimont, utan äfven en suppleant i Banko-lJtsk:t efter Frih. D’Albedyhl, Gustaf, hvilken inlemnat sin riksdagsmannapollet. Upplästes ett af Hr von Hofsten, Bengt Johan, ingifvet mern. af följande innehåll: Jag får anhålla att med bibehållen riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats såsom bänkman i 19:de Bänkm:s-Afd:n. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke och Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ståndets Hrr ledamöter inom 19:de Bänkm:s H. V. 36 562 Dtn 22 JaH. Afd:n att i början af nästa plenum välja en bänkman efter Hr von Hofsten. Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa följ:de skrifvelse från Direktionen i bolaget för jernvägsanläggningen emellan Borås och Herrljunga: Sedan arbetet å jernvägen mellan Borås och Herrljunga numera så fortskridit, att densamma snart kan till allmän trafik upplåtas, samt H. M. Konungen i Nåder täckts förklara sig vilja med Dess höga närvaro bedra invigningen å dag, som af H. M. kommer att framdeles bestämmas, så inbjudas Hr Gr. o. Landtm, att jemte tio utsedde deputerade af 11. o. Ad. i högtidligheten vid invigningen deltaga. Gr.
Då jag dermed ej egentligen afser ett tillfälle att kunna bereda en ökad statsinkomst, emedan jag, långt ifrån att anse för en fördel, tvärtom alltid tyckt det vara en olycka, att bränvinstillverkningen blifvit af den betydenhet att en stor statsinkomst derigenom kunnat beredas, så har jag velat föreslå en förhöjning endast såsom ett medel att minska bränvinssupandet. Hr von Koch, Nils Samuel: Ehuru jag hyser betänklighet vid att höja skatten för denna tillverkning, hvars idkare påstå sig ej derpå skörda någon vinst, så, då jag likvisst förmodar, att sjelfva skatten skall komma att drabba konsumenterna, isynnerhet om det ses till, att konkurrensen med det utländska bränvinet ej genom lurendrejeri blir för stor, vill jag icke motsätta mig den förhöjning till 75 öre pr kanna, som här blifvit föreslagen. Jag gör det, emedan jag hoppas att bränvinssupandet skall komma att inskränkas i städerna, der det, efter min erfarenhet, föga har minskats; och jag hemtar ytterligare skäl deraf, att jag hoppas och tror, det den ökade inkomsten för statsverket skall blifva så stor, att vi skola slippa höra talas om, när det blir fråga om andra skattenedsättningar, huru statens tillgångar icke kunna sådant medgifva. Vi hafva nemi. att tänka på en lindring för jordbruket från dess värsta plåga, skjutsningsbesväret, och en mängd andra tunga besvär. Jag anser mig derföre kunna bifalla det framställda förslaget att öka skatten till 75 öre pr kanna. Frih. Rappe, Axel Ludvig: Som R. o. Ad. torde finna af Betänk:t, så inkommo till Utsk:t åtskilliga motioner, hvaraf somliga föreslagit en förhöjning af bränvinsskatten till 75 öre, och hvaraf andra åter yrkat nedsättning till 50 öre. När, att döma af diskussionen, benägenheten syntes mera vara för att sänka än höja skatten, var det således ett bemedlingsförslag, hvari jag lyckades förmå Utsk:t att stadna. De föreg:de talarne hafva ordat orri de förmåner, som skulle följa af en förhöjning, men det finnes äfven andra skäl, som tala för ett bibehållande af den skatt vi nu hafva.
Då man i länder med ett varmare klimat än vårt, der menniskan hastigare utvecklas, så till kropp som själ, icke funnit godt att bestämma denna kriminella myndighetsålder tidigare än 16 eller 20 år, synes det mig som om man i vårt land, der den ifrågav:de utvecklingen bestämdt går långsammare, icke hade bort sätta den till en tidigare ålder. Lagen bör icke förfara strängt med unga förbrytare, hvilkas brottsliga gerningar oftast äro följder af lättsinne, obetänksamhet, förförelse af andra eller oförmåga att styra sina passioner. Att straffa dem lika med gamla män eller qvinnor, hos hvilka man bör antaga att mognadt omdöme och erfarenhet förefinnes, kan jag icke anse vara med rättvisa öfverensstämmande. Derigenom att de nu straffas alla lika, inkastas de unga i lörbrytarehopeo, från hvilken de sedan utgå, efter utståndet straff, vanligen mera förderfvade än förut. Jag ser icke någon våda för staten att framflytta den kriminella myndighets-åldern till åtminstone 16 år. Jag anhåller på dessa skäl att ordet »femton» i den föredragna §:n må utbytas emot ordet sexton. Gr. Sparre: Vid bestämmandet af den tidpunkt, då tillräkneligheten för en menniskas handlingar inträder, synes det mig otvifvelaktigt lämpligast att bibehålla samma ålder, som i hittills gällande lag varit stadgad och hvaröfver icke någon klagan försports. Det har så mycket mindre varit skäl att häri nu göra någon ändring, som genom det i nya stralflagen införda latitud-systemet tillfälle blifvit lemnadt domaren att för hvarje särskildt fall göra den nedsättning i straffet, som kan vara lämplig. Jag bör dessutom nämna att uti den 3:dje §:n finnes ett särskildt stadgande, huru den skall straffas, som, när han fyllt 15, men icke 18 år, begått ett brott, hvarå skulle följa dödsstraff eller lifstidsfängelse, de enda i nya strafflagen förekommande absoluta straff, der domaren icke kan använda latitudsystemet. För dessa fall har en särskild latitud blifvit stadgad, inom hvilken domaren skall bestämma straffet för den yngre förbrytaren.
Lindström, ä 3,300 R:dr, för Transport: 8,383,488: 53. 8,394,958: 43. 4 __ 26 — Transport: 2,383,488: 53. utdikning af en Westöö hemman tillhörig myr inom Halls socken . 4,785: — till deltagarne i utdikningen och aftappningen af Elinglieims myr inom Hangvare, Tingstäde oell Stenkyrka socknar, å 16,350 B:dr 10,204: 90. » dito i dito af Martebo myr inom Martebo, Lokrume, Westkinde, Stenkyrka, Tingstäde och Lummelunda socknar, å 37,800 R:dr 23.592: 97. inom Kalmar län: till deltagarne i vattenaftappningar inom Dörby och Kläckeberga socknar af Norra Möre härad, å 3,975 R:dr ! 2,385: - » dito i utdikningen af kärrtrakten Fänet inom Thors ås, Wissefjerda och Arby socknar i Södra Möre härad, å 8,478 R:dr 75 öre 6,443: 89. » dito i utdikningen af kärrtrakten Mören inom Ljungby socken, å 6,318 R:dr 75 öre 4,802: 25. » dito i upprensningen af Emmabo-ån inom Wissefjerda socken, å 2,850 R:dr 2,394: — » Kapitenen P.
RegeringsFormen föreskrift, att endast högst nödige förändringar i Grundiagarne böra vidtagas, denna gång så beredvilligt tillstyrkt Regeringens förslag, som dock svårligen kan anses vara högst nödigt. Om man häraf kunde hämta något hopp, att enskildes hos ConstitutionsUtskottet gjorda motioner om Grundlags-förändringar skola vid denna Riksdag hafva mera framgång än tillförene, så vore det visserligen tillfredsställande. Vi hafva likväl icke ännu erfarenhet af ett så hugnande resultat. I följd af hvad jag nu haft äran yttra, nödsakas jag, ehuru jag känner de svårigheter, sorn med återremiss af en så beskaffad fråga, som denna, äro förenade, yrka, att ifrågavarande Utlåtande mätte till ConstitutionsUtskottet återremitteras, med anmodan såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, att det föreslagna tillägget i 2/\. §. Riksdagsordningen afstyrka. Friherre Anckarswärd, Carl Henrik, anförde skriftligen: Det vigtiga uppdrag, Statsförfattningen åt ConstitutionsUtskottet öfverlåtit, att slita alla tvister, i anseende till Grundlagarnas ordförstånd och andemening, synes mig icke uti ConstitutionsUtskottets nu afgifne Utlåtande i anseende till BondeStåndets rättighet, att efter eget val tillsätta dess tvänne Notarier, vara uppfattadt ifrån den synpunct jag hade önskat. Likaså angeläget det är, alt få Grundlagen förtydligad, der den lemnar rum för någon billig anledning till tvetydig tolkning, lika så angeläget är det äfven, att icke medgifva otydligheter, der inga sådane finnas. — Om man antoge såsom grundsatts, att lagar alltid behöfde förtydligas, derföre alt någon part behagade ensidigt tolka dem; så skulle Lag-förklaringar aldrig finna någon gräns inom det vidsträckta området af mennisko-passionernas ombytlighet. — RiksdagsOrdningens 24 §• säger: ”Uti hvart