Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han, som uppenbarar sig i hela Naturen, sitt lif i den stora, eviga Harmonien, sitt väsende i den all-lifvande, allmänna, oändliga Kraften, – han, som uttrycker sig i sjelfva de varelser du kallar afskyvärda och onda, – visserligen är det Han, som välsignar mig i edra bref, liksom han gläder mig i en solens stråle! D. 28 kl. 7 mot aft. Jag återkommer från staden för att fortsätta mitt bref. Denna vägen öfver Kungsholms-bron var en öm lofsång till Dig, ljufvaste vän; ehvar du var, på höjderna kring din nejd! Solen sänker sig ned mot skogsbrynen. Hvad detta lugnet, denna ljuft glada vårglansen, dessa stilla vattnen, passa med min själ! I fridens och landets sköte, sitter jag vid mitt öppna fönster och skrifver till Dig – och dricker med alla mina sinnen Guds skönhet, och andas Hans väsende O! menniskoförståndet har ingen mera hög tanke. Min själs krafter förslå icke för den. Ofta bäfvar jag af outsäglig känsla i dessa skogar, och kastar mig ned af förtjust vanmakt. Gud uttrycker sig i Allt! – Min vän! skulle Du icke följa mig så långt, som denna tanken leder? I Naturen – det Verlds-Hela – gifves intet annat, än Verkningar, Krafter, harmoniskt Lif utan gräns. Förtjusning, Smärta; Godt, Ondt; Skönhet, Styggelse: allt detta är Relationer, som icke finnas utan i kreaturets23 sinnen, och som förändra sig för hvart stoft i oändlighet. Äro de derför mindre verkliga? Men hvar och en är verklig blott på sin grad. Tusen särskilda ögon, på tusen särskilda ställen i den omätliga verlden, skulle hvartdera hafva en särskild harmoni, ett annat system af godhet och skönhet. Ett öga i verldens medelpunkt och som omfattade oändligheten, – det endast skulle se rätt; skulle se den eviga, den sanna Harmonien, det oändligt sig utgjutande Gudoms-Lifvet Detta är ock – just Philosophens synpunkt.
Gösta, som förmodligen icke på något vis ville vara näsvis mot Grefvinnan Ringschölds slägtingar, bad ännu en gång om fri passage, men vi åtaga oss ej att afgöra hvad som följt på Magnus’s i de mest skymfande termer affattade afslag, om icke Alfred Ringschöld, som hittils med största interesse på något afstånd beskådat detta uppträde, och af Göstas uppförande dragit sina slutsatser, tyckt tillfället inne att spela skiljoman och ädelmodig, och framträdande med theatersteg, mycket pathetiskt samt under ständigt tummande på sin husarjacka, uppmanat Magnus att låta ”den fege uslingen” passera, som ej sjelf kunde bana sig väg, hvarpå Gösta förständigades att hädanefter ej heller kalla Alfred för Du, hvilket hade så mycket mera skäl för sig, som Alfred var Grefve, men Magnus bara Baron, och Magnus’s Mormor dessutom icke en gång Adel. ”Mormor hit och Mormor dit, så ljuger du din Uniformsåsna ända in i din innersta hals!” röt nu Magnus, blodröd i ansigtet, och rusade med knuten näfve mot Alfred. Osäkert är hur långt tillbaka han kört den Grefliga lögnen, om Gösta, bakom hvilken Alfred genast kröp, icke utsträckt sin arm för att hejda Magnus, och med en tvetydig krökning på öfverläppen förklarat, att det för två så högtförnäma gossar ej ginge an att slås på annat än sabel eller pistol. Till tack för denna vink, kastade sig begge Fideikommissarierna på Gösta, som ett ögonblick sednare, helt lugn men något röd, med boken under armen förfogade sig in till Elin. Snöpligt utsträckta på golfvet lågo hans båda motståndare och greto – Alfred ej af fallet, ty Gösta hade helt sakta lagt ner Elins Bror, men ock derunder ryckt ett par knappar ur dolman – Magnus af ilska, ock kanske något af en verkande kula i pannan, som troligen uppstått under det han något våldsamt slungats ut i rummet – begge högst förbittrade, förgrymmade, något litet skamflata och misslynta.
Maj:t i nåder gifvit tillkänna, blifver en följd af Rikets sednast församlade Ständers uti underdånig skrifvelse (jN:o 170) meddelade beslut, ännu icke är fullbordad, och den af Skogsplanterings-kassan utgående aflöning således ej kan å stat uppföras, så enär dock, med anledning af föreskriften i Kong). Brefvet den 19 Mars 1836, större delen af det till aflöning för den förra Jägeri-staten anvisade anslag redan till skogsplantejings-kassan indragits, och kassan successive öfvertagit samt fortfarande kommer att bestrida kostnaden för den nya Skogsoch Jägeristatens ailönande med kontanta penningar, synes den tidpunkt nu vara inne, då till en början åtminstone den del af kassans inkomster, som består af indelningar och arrenden, lämpligen böra mot kontant anslag utbytas, helst kassan förvaltas och dess rätt bevakas utaf samma auktoriteter, under hvilkas vård och inseende öfrige statsmedel äro ställde. Då vidare Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse af den 22 Oktober 1848 (N:o 236) beslutat, att, endast med vissa undantag, alla arrenden af Statens egendomar, som äro till serskilda ändamål anvisade, skola i utbyte mot kontanta anslag till Statsverket indragas, har Utskottet ansett sig böra, hufvudsakligen i enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, hos Rikets Ständer hemställa: l:o Att de till Skogsplanterings-kassan från Jägeristaten redan indragne löningsanslag och boställsarrenden måtte till Statsverkets disposition återgå, emot det att kassan undfår ett kontant ersättningsanslag, sålunda beräknadt, att för den del af dessa inkomster, som äro utaf markegång beroende, ersättningen fastställes till ett oföränderligt kontant belopp, motsvarande värdet af så väl atlöningsanslagen, som de för boställena vid indragningen till Statsverket bestämde arrenden, efter medium af marke* Stats-Utskottets Utlåtande, N:o SJ, Litt.
Då nu, efter hvad kändt är, städerna sjelfva aflöna sina Magistratspersoner, vore ett borttagande eller en förminskning af ifrågavarande afgift lika förnärmande för varande Magistratspersoner, som för städerna sjelfva, hvilka derigenom nödgades på annat sätt anskaffa medel till de förras aflönande eller ock äfventyra att blifva i saknad af skicklige tjenstemän. — Så vidt motionerna åter. enligt hvad sjelfva yrkandena deruti kunna anses närmast gifva vid handen, endast åsyfta att, utan rubbning af bouppteckningsprocenten, städernas innevånare må, på sätt Lagberedningen föreslagit, i likhet med aila rikets öfriga innebyggare, ega att till bouppteckningsoch arfskiftes-förrättare sjelfve kalla dem, de hafva förtroende för, så har Utskottet äfven funnit betänkligt alt understödja detta förslag, af det skäl att sådant ofta kunde blifva betungande för sterbhusdelegare, hvilka derigenom nödgades, förutom den för Magistratspersonerne bestämda procent, jemväl utgifva särskild ersättning till de af sterbhusdelegarne tillkallade förrättningsmännen. En sådan särskild ersättning måste dock anses nu icke kunna ifrågakomma, icke ens i det fall att, såsom motionärerne påstått vara lagens rätta mening, Magistrat förordnar andra personer än sina egna ledamöter, att bouppteckning förrätta. Vinsten af ifrågakomne lagförändring vore således tvifvelaktig, — och får. på nu anförda skäl, Utskottet vördsamt afstyrka bifall till nyssberörde framställningar. Härefter har Utskottet att besvara Herr Sundvallsons motion i öfrige, ej redan vidrörda delar, äfvensom Herr Dalmans ofvanberörda förslag. Dervid har Utskottet icke kunnat finna en fullständig omarbetning af hela 9 Kapitlet Årfda-Balken, såsom förstnämnde motionär yrkat, vara af behofvet påkallad, ecb motionären har icke heller sjelf närmare angifvit de särskilda omständigheter, som skulle göra en sådan omarbetning nödig.
X Morn, det Pröfnings-Comnihléen borde halla hand deröfver, att hem mansvärdet ej må sättas under dess rättmätiga belopp, och framför allt ej under den för hela Länet påräknade och i nämnde Tabell upptagne Summa, då Utskottet nu saknar all anledning att ändra dess öfvertygelse, til 1 Riksens Höglofl. Ständers ompröfvande öfverlemna, örn ej denna fråga , i händelse Hedervärda Bonde Ståndet ej skulle behaga att i denna del förena sig i lika beslut med de öfrige tvenne respec.tive RiksStåndens, må hänskjutas till Höglofl. Förstärkta Stats-Utskottets afgörande, i hvilket fall Bevillnings-Ulskottet, i afseende på Riksdagens snart förväntade slut, begagnar detta tillfälle för att tillika uppgifva vördsamt förslag till en så lydande Voterings Proposition : Den, som bifaller deri af Utskottet föreslagna Minimi-Tabellen för Hemmansvärdet inora hvarje Fän, skrifver Ja, den det ej vill, skrifver Nej ; Vinner Nej, kommer ingen Minimi Tabell, att åtfölja Bevillnings-Förordningen eller i densamma att åberopas. Hvilket Rikets Höglofl. Ständers upplysta pröfning vördsamt underslälles. Stockholm den 25 Junii 1818» JBevillningsZJtsJi. Betänkanden. Riksens Högloft. Ständers Sevillnings Utskotts Memorial, angående Beräkningen af stora Sjö Tullen. V V i<J förnyad föredragning af Riksens Höglofl. Ständers BevillningsUtskotts afgifne Utlåtande , i afseende på de inom Vällofl. BorgareStåndet gjorde Anmärkningar emot Utskottets , af de öfrige trenne RiksStånden bifallne Betänkande under den 30 sittledne Maji, har Välbemäldte
England, Frankrike och Holland. Jag minnes icke för ögonblicket huru mycket Englands budget stiger öfver 50 millioner P. sterb Men det är allmänt bekant att detta företrädesvis fria land skattar mest. Deremot skall jag närmare fästa mig vid Frankrike och Holland. Frankrike betalar 1400 millafrancs eiler 700 millaSvenskt b:co årligen till statskassan. Frankrike har en folkmängd af 34 millioner, hvilken således är 11 gånger större än Sveriges. Multipliceras Sveriges statsregleringssumma 10 millioner med 11, sä uppkomma 110 millioner r:dr, hvilka ej fullt utgöra 'e af Frankrikes 700 millioner. Frankrike, som lyckligtvis är begåfvadt med samfäldta val, betalar sålunda en budget som är G gånger drygare än Sveriges, när folkmängden på begge ställen tages i beräkning. I Holland är förhållandet värre. Detta lilla land har knappt sä stor folkmängd som vi, men äger, likasom England, dyrbara kolonier. Hollands statsreglering kostar årligen öfver 00 millioner gyllen eller ett lika belopp l-.dr Svenskt b:co, emedan 1 r:dr b:co är lika med 1 Holländsk gyllen. Holländarna skatta således G gånger mera än vi. Grefven har vidare yttrat, alt den uleblifna rättelsen i grundskatternas ojemnhet härrörde af vårt represenlationssätls felaktighet. För min del tror jag vår nuvar. representation kunna lika väl som någon annan göra en sådan rättelse; men hvartill skulle det tjena? Under närvar, förhållanden är det gifvet att den som köper 1 mantal säteri, till godhet lika med mantalet skatte, får, emedan utskylderna å det förra äro ringare, betala det högre än mantalet skatte. När köparen fält för säteriet erlägga en högre köpeskilling, så måste han också tili räntans betäckande kunna påräkna en högre behållen inkomst af delta, än af mantalet skatte, som kostat honom mindre. Blifver likväl säteriets afkastning, genom lika höga utskylder som för mantalet skatte utgöras, nedsatte till samma belopp som dess afkastning, så beginge man en bestämd orättvisa mot köparen.
I anledning af dessa meddelade tillåtelser för införande af öfverskott å Kronans fartyg, tro Revisorerne att stadgandet i Tulltaxan, angående skeppares rättigheter i allmänhet i afseende å tullfri skeppsprovision, kunde för Kronans fartyg tillämpas, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder funne lämpligt bestämma, hvarigenom också undvekes att för hvarje särskilt fall besvära Kongl. Majit med underdånig framställning. 4:o Lika med hvad i83p års Revisionsberättelse, pag. 70, innehåller, anse Revisorerne att den i Götheborgs Kassörs-kontor upptagna balanspost, 4,83a Rdr l\i sk. 2 rsf., utgörande en fordran uti J. & O. Halls konkurs, bör, såsom varande af osäker beskaffenhet, tills vidare i räkenskaperna förås inom linien. 5:o Konto för aflidne Tullförvaltaren Finers balans utvisar följande förhållande: För år S@el8 Statsverkets Handelsoch SjöfartsDebet. medel. fondens medel. Summa. Credit. 'Anm. Influtna, i Banken insatta, men tvist underkastade, o 20,952: 36. 1. * För år 1839 Debet. Uppdebitering af för mycket afförda .. Credit. Knligt •erhållna upplysningar, hafva, i afräkning å denna balans, lill General-Tullsiyreisen 20,952 Rdr 36 sk. 1 rst. blifvit år 184© levererade. Kongl. Num mer Lotteri-Direktionen. Raktnskaperne, i Kongl. Kammar-Rätten granskade för båda åren med anmärkningar, utvisa följande förhållande: Hillet. Balans från föregående året: Behållningar och Fordringar Uppbörd: fl Limmer-Lotteriets medel, Vinst å Lott försäljningen Di veise inkomster , . ar 1838. år 1839. 49,7*1:13. 5. 39,068: 18. 3. Balans från föregående året i Öfverlevereringar . , . « . 4^7* i3. 8. 173:47- Vt gift er'. Postporto , Brudgåfvor
Besinnar man allt detta och urskiljer man hvad MagazinsDirecticnen efter eget bepröfvande eller efter Ständers eller Regerings föreskrifter antingen gjort eller underlåtit, så torde vid en allmän öfversigt af Directionens förvaltning (ty någoo granskning af detaillerne lärer ej kunna komma i fråga annorlunda, än den af Revisorernes berättelse föranledes), den oväldige finna skäl till samma omdöme, hvaruti desse insigtsfull och nia tiske Revisorer stannat att nemligen Revisorerne, som insett föränderligheten i de allmänna förhållanden, hvilka på Directionens åtgärder ägt inflytande, och svårigheterne, som genom uteblifna bestämda föreskrifter uppkommit, för öfrigt ej kunde underlåta att vitsorda Directionens bemödanden att i allmänhet bevaka Inrättningens fördel I likhet härmed säger mig den erfarenhet, jag både såsom Tjensteman och Jordägare i Landsorten varit i tillfälle inhemta, att Directionen, så länge dess tillgångar varade, alltid sökt gå Landtminneng behof och önskningar med verksamhet och bered - 336 Sien 17 April f. .ni villighet till mötes. Att desse behof och önskningar icke alltid varit, med hänsigt till redbar och framtida fördel, val beräknade, bör hvarken ligga Directionen, den underordnade Styrelsen eller ens de enskilde ti il last. Dst tillhör Lagstiftningen, att uppgöra Systemerne eller de grunder, hvarefter Styrelsens organer böra verka; desse organer fullgöra sin pligt, då de handla i enlighet med samma grunder, eller, om grunderne icke eller fullständigt blifvit anviste, efter egen bästa urskiljning, som dock ej kan sträckas utöfver det menskliga föreseendets vanligtvis trånga gränsor; och om en inrättning är skadelig är det i stiftningen, icke i begagnandet, som hufvudfelet består.
För öfrigt ar det en känd sak, och bör ej för den värde talaren vara okänd, att medicinae-professorerne vid universiteten praktisera fullt ut så mycket och mera , än de vid institutet göra. De berömdaste praktiska namn, sorn Sverige ägt, tillhöra Upsala och Lund. Pehr Afzelius har icke varit utan praktik och icke Munck af Rosenschöld; Rosen von Rosenstein i Upsala var det icke, och Rosenblad i Lund ej heller; Det kommer alltid att så vara. Institutets professorer hafva, om de skola sköta sina professioner, icke mera tid öfrig för praktiken, än professorerne vid universitetet, och då deras vettenskapliga bildning mäste vara enahanda, och deras lärarekall är lika vigtigt , vore ock likhet i löner fullt rättvis. Hvad beträffar den särskilda omständigheten med de 2 praktiska professionerna här, så har den siste talaren anfört, hvad med verkliga förhållandet inträffar, att undervisningscomiteen för dessa föreslog lägre löner än för de öfriga. Grunden derföre var den, som äfven blifvit här anförd, nemi. att de äro innehafvare af bitjenster, hvarvid de skulle hafva att påräkna särskilda löner, nemi. i egenskap af läkare vid vår största sjukvårdsanstalt, Serapliimer-iazarettet. De hafva löner der, och genom dein äga de högre inkomst, än någon af de öfriga professorerna vid institutet. Men man skall härvid beräkna, att för denna särskilda lön hafva de det trägnaste, det ansvarsfullaste åliggande, sorn någon läkare i Sverige nu äger. Att förestå en sjukhusanstalt, sådan som Seraphimer-lazarettet nu är, med 3oo sjuka, der ingen dags ledighet kau äga rum, der ingen natt kan påräknas nied säkerhet tili hvila, der hela förmiddagen upptages af tjenstgöringen, är en sådan befattning, att, i det minsta sagdt, det är orimligt att vilja taga inkomsten deraf i beräkning vid bestämmandet af deras löner, vid en annan inrättning, såsom Carolinska institutet, vid hvilken man för öfrigt alltid omtalar, att man förnämligast bör afse den praktiska undervisningen, och hvilken äfven i sanning der minst af allt får betraktas såsom bisak.
Hade 1818 års Ständer kunnat förmoda, att denna skrifvelse skulle blifva lemnad utan afseende, hade de säkerligen sagt, att Skånska ständiga Roteringen, såsom ej tillkommen i öfverensstämmelse med 80 §. RegeringsFormen, borde återgå till Extra Rotering. Friherre af Nordin: Jag anhåller att endast få anmärka, att jag icke yttrat mig, huruvida anledning saknats eller ej till den ifrågavarande motionen; jag har tvärtom förklarat i mitt skriftliga anförande att jag salt å sido all fråga derom, och inskränkt mig till att blott upplysa, i hvilket skick saken sig nu befinner; alt sig så verkligen Den 29 December f. nh 21 förhåller, är jag öfvertygad, att både Herr Hallenborg och Friherre Wrangel vid närmare granskning af mitt anförande skola finna, och att således desse Herrars sednare yttranden icke af mig påkallats. På Hans Excellence Herr Gr efvens och Landt Marskalkens derom gjorde Proposition, blefHerr Hallenborgs ifrågavarande motion, tillika med de i anledning deraf nu afgifne yttranden, remitterad till StatsUtskottet. Föredrogs ånyo Herr Peresswetoff Moraths, Carl Axel, den 12 dennes e. m. på bordet lagde memorial, angående en belöning af 10,000 R:dr Banko åt Assessor Juringius för dess Tramp-inrättning. Herr af Grubbens, Nils Wilhelm , hade inlemnnt ett så lydande anförande: Då Herr Peresswetoff Morath gjorde den motion, att Herr Assessor Juringius måtte, för sin tramp-uppfinning, få af Staten 10,000 R:dr Banko, torde Motionären icke kommit ihåg alla de utgifter, som behöfvas för verkliga Statsgagneliga saker. Herr Juringius har ju flere års privilegium exclusivum å denna sin inrättning; befinnes densamma vaxa nyttig för det allmänna, bör den äfven kunna lemna uppfinnaren en tillräcklig förtjenst; finnes saken vara tvärtom, kan jag icke annat än 22 Den 29 December f. m. beklaga Herr Juringius, men inser icke hvarföre Staten då skall belöna det odugliga.
Hr Nordenfelt har talat om förökande af Bankens depositionsmedel. Skulle denna hans åsigt understödjas af Utsk., hvilket jag icke förmodar så vore det ganska vådligt. De depositionsmedel, af 8,000,000 r.dr hvilka nu finnas i Banken och understundom upgå till 11,000,000 r:dr, hafva hittills stått der räntelösa. Dessa mill. minska den sedelmassa som trycker på silfverfonden. Skulle Banken utlåna dessa medel emot ränta, så borde Banken naturligtvis gifva ränta åt de myndigheter eller enskilde personer, som penningarne ega. Då blir frågan, vinner Banken på denna rörelse? Får han högre ränta än han gifvet'? Skulle nu så hända att de som i Banken insatt sina medel helt hasleligen vilja åter uttaga dem innan Banken hunnit indraga de utlånade penningarne, hvad blir då följden? Jo att Banken måste gifva nya sedlar till dem, hvilkas penningar han utlånat men icke återfått. Det vore att öka sedelskulden och möjligen öfverskrida hennes bestämda belopp. Jag hoppas väl alt Hr Nordenfells förslag, såsom försent väckt, icke må vinna något afseende, men jag har dock ansett mig böra yttra detta, såsom genmäle på den värde talarens anförande. Hr Nordenfelt: Jag borde visserligen vara den siste talaren förbunden, för den lektion jag fått emottaga, men bekänner, att jag icke är så hemmastadd uti grundlagarne och Riksd.Ordms stadga, att jag vunnit full öfvertygelse om dess behörighet, då jag icke tror mig hafva öfverskrida gränsen för min yttranderätt. Hvad jag anfört, står uti fullkomligt sammanhang nied de många till Utsk. inkomne motioner, hvilka blifvit behandlade gemensamt med frågan om Privat-bankers ersättande. När jag icke gillar det sätt, som blifvit af Utsk. föreslagit, må jag vara lika oförhindrad att deremot göra anmärkmr, som att afgifva förslag till afvärjande af de olägenheter, som, efter mitt förmenande, dervid förekomma. Det synes mig innefatta en oformlighet, om man ville stifta olika lagar för 166 Den !M I un i.
SJtorgongåfroodiref beläggaö meb fiämplabt papper titt en fjerbe l:o för egenbom meb fud äganberätt, titt trefjerbebeld procent; od) 2:o för egenbont, forn, efter få beffaffabt förorbnanbe, ej är meb äganberätt, utan enbaft meb npttjanberätt öfwerlåten, en fjer £>d) bör befiutom, om drnrta^ftgidatöe-afgiften idte genafl fontant, emot företeenbe goido, beponerad, på enaf)anba fatt, forn i affeeitbe på bewillningeitd ertägganbe fiabgaö t $ongl. Ättngörelfen ben il ^December 1811, borgen för ftäntplabes papperö SRaj:td Sefadningdljafmanbe infättba alla uitber näftföregåeitbe året infomua heroid öfwer aflemnabe löftedffrifter af ofwannämnba beffaffenf)et, tillita meb förteckning, font t fortset upptager beråd innehåll. 3från dmrtaesftgidataesafgift befriad boet: a) teftamenten till mata od) ftplbemän i rätt upp (Spartmug af öppna SBref, <£uttmaFter, fömftttutortaler, Qlfffeb tu. ut., från Äoitgl. S9tai:td Sanflt, t ptotlFett djartertng ben förinta JFauflugeftuptcn od> fportlerne tttottt IFanfltet fantt ftgtHpeitmngante äto ^Ibclébref (inbegr. fanfligebiitjr å 56: 2S. od) afgift tid SBabftena
Jag vill blott till Protocollet hafva anfört, att jag ej delar hans öfvertygelse om diplomatikens undergörande kraft, och att det är genom den som Rikets val eller ve bör beredas, lag grundar denna mening deruppå, Den f julii f. m. att vi alla hafva erfarit, hurti Sverige blifvit hemsökt med ett olyckligt krig, just ifrån den sidan, der Sverige underhållit den bäst betalte Ambassadör. Man tsllskrifver säkerligen dessa diplomatiske Agenter för mycket, om man tillräknar dem allt hvad som handt, och jag tror att man derföre äfven bör vara försigtig, att icke af de goda verkningarne tillskrifva deni för mycket, för att icke vid de politiska olyckorne göra dem den orättvisan att alltid sätta dem på räkningen af illa utförde underhandlingar -p helst jag tror, att sådane både tillskapas och lättast afböjas, inom Landets eget Cabinett. Jag kan således ej frångå min begäran om återremiss. Herr Dankwardt, Carl-. Jag borde icke angående lönerne för Revisionen upptaga Ridderskapets och Adelns tid, örn jag icke saknade en upplysande omständighet, som egentligen torde verka till bifall af det alternatif. enligt hvilket lönerne böra på Stat uppföras. Riksens Ständer hade vid förra Riksdagen redan funnit nödvändigheten och behofvet af lönerne, och förklarade att de skulle utgå af besparingarne. Men det torde böra öfvervågas, att dessa löner på sådant sätt icke kunna utgå, förr ån vid årets slut, då det har blifvit utrönt om några besparingar uppstått. Detta har föranledt till den omständighet vid fördelningen, att de personer, som egenteligen åro innehafvare af lönerne måste under ovissheten tilldelas andra löner, och vid årets slut få fyllnaden af dea då utfallande lönen. En Tjensteman vet således först vid årets slut, hvad han Den 5 Julti J. m. tjenar för. Af denna anledning tror jag böra bifallas hvad de tvenne Stånden inom Utskottet föreslagit, så mycket mera, som bifallet vid förra Riksdagen måtte hafva varit grundadt deruppå, att Summan ansågs 6å obetydelig, att inom titeln tillgång dertill måtte finnas.