Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nämnde sjukdom visat sig mycket olika förstörande, i det att å de trakter, der den ena året ådragit landtmännen större förluster, den det andra åter gjort vida ringare skada eller alldeles uteblifvit; och då detta, jemte den omständighet, att sjukdomen, efter att hafva varit i Länet under lyra år gängse och öfver allt utbredd, icke någorstädes här förefunnits vid polatisgrödans inbergning år 1850, men åter 1851 lemligen allmänt yppat sig, utmärker att torr-rötans uppkomst, om icke uteslutande, åtminstone i väsendtligaste mån är beroende af väderleksförhållanden, och att denna sjukdom icke genom utsädet eller sättpotatisen å växten fortplantas, så synes det väl otvifvelaktigt alt sjukdomen kan hädanefter, såsom hittills, vissa år betydligen ned - 8 tvinga potatisodlingen, men mindre vara att befara, såsom åtskillige jordbrukare tro, att samma odling skall derigenom alldeles tillintetgöras, äfven om något säkert medel till sjukdomens hämmande eller rotfruktens bevarande för densamma icke ulfin nes. Emedlertid bar den verkat till en bättre busliållning med potatisvaran och en minskad bränvinsbränning bos allmogen, som sällan under sednare åren haft något af rotfrukten att dertill använda, och som ännu bar försyn alt till bränvin förvandla något större qvantum säd.
Man såg aldrig ett arbete i hennes händer, men nästan alltid en bok, som hon så – långsamt – lade ifrån sig, när någon kom. Det var gammaldags engelska sensationsromaner i öfversättning, George Sand och Hugo på originalspråket. “Les Orientales“ och Mussets första lyriska poesier kunde hon nästan allesammans utantill. Hon brukade ofta recitera dessa vers – helst om kvällarne, när der var någon främmande och månskenet skälfde i den stilla, ljumma luften öfver trädgården, bredde sig ut, bredt och ljust, öfver planer och gångar, silade sig dämpadt in mellan löf och fina grennät. Då kunde hon läsa upp “Rappelle-toi“ och “L’Andalouse“ och till och med “Ballade à la Lune“, men alltid, också vid de mest retande målningar och de mest vågade passager, var hennes stämma lika tungsint allvarlig, och hon sade orden frimodigt, öppet, med naturlig, full betoning, liksom hon rakt icke visste, hvad de betydde. Sådan var hon, när hon var tjugotre år, och sådan var hon, när hon var trettitre. Och vid fyrtitre var hon ungefär ännu den samma. Der kom sällan damer på besök till Vårnäs. För mannens och för den gamla styfva Brandtska slägtens skull blef hon ju under säsongen i staden bjuden både hit och dit på stora middagar och supéer, men societetens damer hade aldrig så brådtom, som när de gjorde fru Ludvig Brandt en skyldighetsvisit på tio minuter, och ingen fick på gatan så konventionelt afmätta helsningar som hon. Der var icke någon, som umgicks intimt med henne. Hela verlden kände ju till historien: då Ludvig Brandt, gamle stenkols-Brandts äldste son, 63 på våren kom hem från England, hade han strax – några sade första kvällen han var i Sverige – förälskat sig i Cécile Dupont, som då var bonne för hans lilla systerdotter och visst inte mer än en sjutton eller aderton år. Hon var naturligtvis lättsinnig – som alla fransyskor – det kom till förhållande mellan dem och till öppen skandal, förstås, när det upptäcktes – och det kunde tyvärr inte döljas.
Den allmänna handelsoch näringsförlägenhet, som i närvar, ögonblick är rådande inom Europas och Amerikas mest blomstrande stater, synes hafva åstadkommit en helsosam betänksamhet bland dem, sorn hos oss sedan 1823 i frigast påyrkat realiserandet af den fria handels-theorien. — Låtom oss icke lemna de varningar obegagnade, som detta märkvärdiga förhållande erbjuder oss! — Lemnom åtminstone för denna riksdag vår nuvar. handels-lagstiftning orubbad i dess väsend! ligaste delar! Det kan ju icke anses förståndigt att företaga skeppets omtackling i öppna sjön under stormen. Klokheten bjuder ju att dermed uppskjuta, tills man hunnit hamn, tills vinden lugnat sig, tills man Järt känna de olyckor, som under ovädret tima t, samt orsakerna dertill, för alt deraf draga varning och ledning för egna framlida åtgärder. — Denna försigtighet synes vara så mycket mera af behofvel allvarligt påkallad, som vi icke lara kunna undgå alt öppet och ärligt bekänna, att tiden Den 39 J u 1 i f. m. är behäftad med en verklig reformfeber, utan benägenhet alt så särdeles öfverväga den väsendlliga skilnad, som är emellan förändra och förbättra. Äfven jag räknar mig bland dem, som lifligt önska s. k. reformer, ehuru jag ogerna begagnar della ord, som fallit i vanryckte genom missbruket. Men jag önskar endast sådana reformer, som äro verkliga förbättringar, och som tillvägabringas utan konst eller konster, med full och lugn besinning, samt utan inblandning af parti-sinne och partiåsigter. — Nå väl! om den absoluta handelsfrihetens införande i vår lagstiftning verkligen är sann och lyckobringande, så måste den ju bibehålla denna sin egenskap under den tid, som framlöper lill nästa riksdag. Hvarföre då brådska med dess proclamerande i ett ögonblick, du en stor verldshandels-kris pågår? Jag afstyrker denna åtgärd på det högsta och allvarligaste, yrkar stadga i näringslagstiftningen, såsom varande ett oeftergiflig! hufvudvillkor för fortkomst i näringsföretag och framgång till enskildt och allmänt välstånd.
Ira Momentet antogs af denna lydelse: ”att närvarande eller blifvande bolag tillförbinder sig att, under hvarldera af de ifrågavarande fem åren, tillskjuta och å arbetet, samtidigt med det årliga stats-anslaget, använda ett belopp, motsvarande hälften at samma anslag.’ 2:a Momentet antogs, enligt Utskottets förslag, pag. 25, i Utlåtandet, N:o 435, Litt. C., med uteslutande af ordet: sålunda. 3:dje Momentet antogs, nytt, af denna lydelse: ”alt canal-arbetet, så mycket ske kan, fortskyndas, med iagltagande, att gamla canalverket under tiden så vidmaglhålles, att fallen derå kan verkställas, på det sätt, Herr Öfverste-Löjtnanten Edström föreslagit.” 4:de Momentet antogs af lika lydelse med det af Utskottet, pag. 25 och 2G af Utlåtandet, N:o 435, Litt. C., föreslagna 3:dje moment, endast med den förändring, alt orden vid början: efter arbetets fullbordan utbytas em@t dessa: efter canaloch slussverks-arbetets fullbordan. 5:te Momentet godkändes lika lydande med det af Utskottet pag. 26 i Utlåtandet, N:o 435, Lill. C. föreslagna fjerde moment, endast med utbyte af orden: högst i5jOOo R:dr om året emot dessa: högst 8 procent om året. 6:te Momentet antogs, så lydande: ”att gamla canaloell slussverket Bih. till R. St.
Talaren att det är något ovanligt, att vilja imponera på Ståndet med åberopande af hvilka Konungens Rådgifvare tilleller afstyrkt ett Beslut. Jag hemställer härvid till honom sjelf, huru han ens kunnat derom erhålla någon säker kännedom? ConstitutionsUtskottet ensamt har läsningen af StatsRådets Protocoll sig förbehållen; och jag har, såsom Ledamot af detta Utskott, hittills aldrig tilltrott mig att på detta rum kungöra sådane tilleller afslyrkanden. Jag får tillika erinra den värde Talaren, att om än bemälte Rådgifvare senast yttrat sig såsom han uppgifvit, så hafva de åtminsto - 86 Den io September f. m. ne vid ett föregående tillfälle tillstyrkt ett alldeles motsatt beslut; och derföre kan Ridderskapet och Adeln, utan att komma i strid med bemälte Rådgifvare, nu omfatta hvilkendera som helst af de motsatta meningarna. Det är val sant, att i det sednare Kongl. Brefvet äro Handlingar åberopade, som icke voro kända 1823; men hvilka äro dessa Handlingar? Månne den gamla Lunds Landabok af år i56p? Nej, alldeles icke; ty den åberopas i förrbemälle Resolution. Månne 1646 års Jordebok? Nej icke heller; ty äfven den omnamnes i bemälte Resolution. Nej, det var Hallands Beskrifning af år ty2g. Jag tycker likväl det är underligt att ett så vigtigt beslut kunde fattas och Regeringen erkänna sig hafva haft orätt, blott till följd af upplysningar, hemtade ur en beskrifning öfver Halland, utkommen 80 år efter det Halland kommit under Svenska Spiran, och utan att denna beskrifning eger i ringaste måtto annan eller större auctoritet, än hvarje annan enskild mans arbete. Dernäst har den värde Talaren citerat go i§‘. Regeringsformen, såsom ett hinder emot all öfverläggning öfver ämnet. Jag hade trott, att den tid redan vore förbi, då denna §. kunde åberopas såsom ett hinder för öfverläggningar i dylika mål; men skall nu utbe mig få fästa en närmare uppmärksamhet på denna vidtberömda §:s ordalydelse.
Till följd af hvad sålunda blifvit Utskottet anlydt, och enär, enligt hvad Utskottet i Memorialen N:ris 67 och 85 omförnniit, Riddeiskapet Bih. lill R Sl. Prol 184.0 och iS4>• 3 Sami. 41 H«fl. 1 Constitutions-Utskottets MemorialN:o g5. och Adelö samt Presteoch Borgare-Stånden, i anledning af Memorialet N:o 38 öfverensstämmande, såsom hvartdera Ståndets gemensamma tanka, förklarat, att Svenska Representationen bör sammanträda eller fördelas på Två Kamrar, hvilken gemensamma tanka, såsom af Utskottet sedermera i Memorialet N:o &5 understödd och till det Fjerde Ståndets bifall framställd, bemälde Tre Stånd icke lära eller ens kunna frångå, får Utskottet, med anmälan, att de skiljaktiga meningarne, rörande Representationens bildande på En eller Tvänne Kamrar, icke kunna annorlunda än genom omröstning i Förstärkt Conslilutions-Ulskolt förenas, hos Riksens Ständer hemställa, alt, då det är af vigt att utan dröjsmål vidtaga hvarje åtgärd, sorn kan påskynda den framför de flesta andra maglpåliggande Representationsfrågans fullständiga beredning lill grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, Riksens Ständer ville låta det Förstärkta ConstilulionsUtskottet komma i tillfälle att med görligaste första, och utan afvaktan å Riks-Slåndens beslut i öfriga delar af samma fråga, företaga berörde nödiga omröstning, för hvilken Utskottet nu får tillika föreslå följande proposition: ”Den, som vill, all Svenska Representationen skall fördelas på Tvänne Kamrar, efter de grunder, som Riksens Ständer, i anledning af Constitutions-Ulskollels förslag i Memorialet N:o 85 komma att bestämma, röste Ja. Den, det ej vill, röste Nej. Vinner
Vidkommande sedermera frågan om förändring och reduction af hemmansräntorna, har Kongl. Majrt i Nåder inhemtat, att de åsigter, som i omförmälde hänseende af Rikets Ständer vid sista Riksdag framställdes, 1 allo öfverensstämma med hvad som blifvit i underdånighet yttraclt af Kammar-Collegium uti dess den 8 December 182g till Kongl. Maj.t i underdånighet afgifna, och till Rikets Ständer öfverlemnade, samt af dem godkända förslag till räntepersedlarnes omsättning. Efter pröfning af hvad uti förevarande fråga anfördt blifvit, finner Kongl. Majrt att räntepersedlarnes omsättning och förenkling skulle medföra Biliam till R. St. Prof. 1834. 1‘.sta Sami. i\sta Afd. 2 16 'de Häftet. to Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N'o 56. flera lättnader vid kronoräntornas debitering och utgörande, samt kunna utan förnärmande af någons rätt verkställas, och framställer derföre till Rikets Ständers pröfning och bifall: 1:0 att räntepersedlarne må sammanslås och förenklas i öfverensstämmelse med nyssnämnde, af Rikets Ständer vid sista Riksdag godkände Kammar-Collegii förslag af den 8 December 1829 ; 2:0 att denna omsättning af räntepersedlarne verkställes på den allmänna grund att ingen räntegifvare skulle erhålla högre eller mindre grundskatt än förut, och att den räntegifvare, som anser sig på ett eller annat sätt härutinnan förnärmad, må i behörig ordning deri söka ändring, hvilken rättighet äfven Kronans Ombud förbebålles ; 3:o att åtgärderne för räntepersedlarnes förvandling må, efter fastställde grunder, handhafvas af serskilde Comiterade i hvarje
6:0 ?ftt anstalt mä fogas an ännu oafmätte och ej pä C,a.'t., lagde recognitions skogar, mä sä fort som mölin bii wa det, och att för den del, som Brua ä,a.en tillfaller, han ma bestrida kostnaden, men för det öfriga Slaten, efter skedd delning, an» sivara. 7:0 Att rättigheten för Bruksägaren till skatteköps erhällanoe mä till en börsil, wara inskränkt tik «n tid af sex är, med förbehåll för Riksens Ständer sitt wid nästa Riksmöte, i anseende till de Bruksägare, som ej inom senna tiv ingått i skatte köp med recoz - Den 16 December. 94» recognitioirs. skogarne widtaga sädane sörsattningar d« nyttig» pröswa. 8:0 Atk pa de orter, dcr Jordägare ekler Bo, ställs Innehafware hafwa rätt till mulbete, fiikewatten eller iäbodsställcn, pa stogarnes område, med eller Man yxebörd, en sädan jordägares eller BoställsJnnehafwares rättighet niä warda bibehållen och hemmans» ägaren wid skattläggningen njuta afräkning, äfwcn sym de odlings lägenheter, pä hwilka odlaren har stubbeeller rödselrätt, skola derwrd vwägerligen billehällas, samt bekomma ät sig anslagen under bohlby» rätt de» för deras behof nödiga skogö tillgäng. Därjämte »ch i händelse sädane recognitions skogar gisw s, som genom särskilda författningar bljfwit under en mera bestämd besittningsrätt ät Bergwerken uplatne, böra de i detta afseende, tagne författningar icke utan genom friwilliq öfwerenskommelse kunna rubbas, och således de erhällne förmäner merendels en solid af något äd» lare wcrks anläggande och förknippade med mvrswarande »nera, ej förr än med uphörandrt as desi» skyl» digheter, arbitrairk förändras. 9:0
Skulle likväl Högvördige Preste-Ståndet, mot hvad Utskottet ansett, finna, att dess beslut mera närmar sig Högloflige Rddderskapets och Adelns, än de öfrige 2:ne Ståndens och frågan om Styrelseverkens reglering således icke kan anses, genom 3:ne Stånds sammanstämmande beslut afgjord , då med dess afgörande lärer komma att förfaras på sätt 73 §. Riksdags - Ordningen föreskrifver , så att Särskildta Utskottet sålunda förstärkes, att Ledamöterne blifva Trettio af hvarje Stånd, hvilka, genom omröstning, med Riksens Ständers rätt öfver ämnet besluta ; så får Utskottet dervid föreslå denna Voterings-Proposition: ”Den, som bifaller Utskottets förslag att, med åberopande af de utaf Utskottet i dess Betänkande rörande Styrelseverkens reglering anförde hufvudgrunder, så vidt Constitutionsoch Lagförändringar deri icke innefattas, Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det Kongl. Maj:t i Nåder må täckas till verkställighet befordra de delar af samma förslag , Kongl. Majit finner leda till Styrelsens förenkling och till inskränkning i Ämbetsmännens antal, voterar ; den det ej vill , voterar Nej. Vinner Nej, kommer Särskildta Utskottets Betänkande att hvila till nästa Riksdag/’ Beträffande deremot de i sammanhang 302 med hufvudfrågan , af Utskottet foreslagnä Och af Lag-Uiskottet granskade Lagförändringar ; så , och enär endast 2;ne Stånd bifallit det härutinnan gjorda förslag , men för verkställigheten i vissa delar af 3:ne Stånds sammanjeinnkade beslut, erfordras 3:110 Stånds bifall till nämnde Lagförslag, samt det bör förutsättas, att förslaget till rättsfrågors afsöndrande från Förvaltningsverken och öfverlemnande till Domstols behandling, ytterligare af Kongl. Maj:t blifver granskadt och sedermera icke på en gång , utan i den ordning och med de modificationer , Kongl.
Ett bland den förutnämnda fiendtliga uppsatsens påståenden är, att bokhandlaren Holmberg var dess förste egentlige upphofsman och utgifvare, samt Kellgren ursprungligen blott en af Holmberg vidtalad och betalad medarbetare, som genom sin qvickhet snart blef den förnämste, derefter undanträngde den arme bokhandlaren, och belönte honom med nedrig otack. Men detta, redan i sig sjelft otroligt, strider mot alla mig eljest bekanta underrättelser10. Att tanken till ett dylikt dagblads utgifvande väcktes hos Kellgren af den företagsamme Holmberg, kan vara möjligt; men den förre var och förblef dervid hufvudmannen. Till med-utgifvare valde han en i Stockholm förvärfvad vän, dåvarande Sekreteraren i Kommers-Kollegium, sedermera KommersRådet Carl Lenngren: en hedersman, som fortsatte detta biträde ända till hans död, och derefter till 1813 sjelf var tidningens hufvudredaktör 11, samt omsider afled 1827, sedan han med nit och skicklighet genomvandrat en lång bana af trägna ämbetsvärf. Väl har denne förbundsbroder gjort sitt namn odödligt blott genom att låna det åt sin Maka, – den såsom Fru Lenngren vidtberömda Skaldinnan; men med den snillrike vännen ägde han dock (enligt Rosenstein) all den ”likhet i tankesätt”, som gaf möjligheten för både förtroligt umgänge och litterär samverkan. Kellgren ansågs mellertid alltid för hvad han var: Stockholms-Postens sannskyldige höfding, som af allmänna omdömet gjordes ausvarig för dess innehåll. Snart blef erkändt af hufvudstad och land, att i svenska vitterheten, der ännu minnet af Dalins Argus var färskt, hade uppträdt en ny öfver-domare, lika ung och qvick, men än mera smakfull. Inga gensägelser mot det nya tribunalet kunde någonting uträtta. Det ingrep i Sveriges vittra bildning lika innerligt och allmänligt, som det förra; det afgjorde dess öde för årtionden; det förblef ända till 1809, ja i mångens ögon än längre – om ock tillsist varande blott en magni nominis umbra – svenska vettets och svenska smakens högsta publicistiska domstol.
Direktionens ledamöter per eller annan i juridiska värf erfaren person med juridiska kunskaper eller annan i juuppdraga att, emot särskild, efter uppi idiska värf erfaren person uppdraga att, dragets vigt och omfattning lämpad ersättemot särskild, efter uppdragets vigt och ning, med noggrannhet genomgå och granomfattning lämpad ersättning, med nogska Ombudsmännens åtgärder samt om grannhet genomgå och granska Ombuds förloppet af den verkställda granskningen männens åtgärder, samt om förloppet af till Styrelsen afgifva berättelse, deruti jernden verkställa granskningen till Direktionen Banko-Utskotlets Memorial JYS 61. 15 väl, vid hvarje tillfälle, upptages, hvilka af afgifva berättelse, deruti jemväl, vid hvarje de under lagsökning då varande lån synas tillfälle, upptages hvilka af de under lagböra antingen, såsom osäkra, inom linien sökning då varande lån synas böra antinföras, eller ock till afskrifning anmälas, gen, såsom osäkra, inom linien föras, eller med fullständiga upplysningar rörande de ock till afskrifning anmälas, med fullstänomständigheter, som i afseende på så bediga upplysningar, rörande de omstandigskaflade lån förekommit. heter, som i afseende på så beskaffade lån förekommit. I 86 § stadgas, att till upplysning för vederbörande låntagare hos Diskont-verken, skall, vid så väl utgifning af nytt lån med omsättningsrätt, som omsättning af redan erhållet, honom eller hans ombud meddelas tryckt promemoria, upptagande lånets belopp och förfallotid, jemte formulär till de borgensoch vitnes-meningar, som för Diskont-reversals antagande erfordras. Som delta stadgande icke är af egenskap att böra tillhöra Banko-reglementet, tillstyrker Utskottet 11:0. att 86 § ej må i blifvande reglemente införas. Af Diskont-verkets förändring till en afdelning af Banko-verket, föranledes följande förslag till förändring af 87 §: 12:o. Jemf. § 87.
Dermed sker då, att ingen hedrar sin fader eller sina moder; Och hafven dermed gjort Guds bud till intet, för edra stadgars skull. I skrymtare, Esaias hafver rätt spått om eder, sägandes: Detta folket nalkas mig med sin mun, och hedrar mig med sina läppar; men deras hjerta är långt ifrå mig. Men de tjena mig fåfängt, lärande den lärdom som är menniskobud. Och han kallade till sig folket, och sade till dem: Hörer, och förstår. Det besmittar icke menniskona, som ingår genom munnen; utan det, som utgår af munnen, det besmittar menniskona. Då stego hans Lärjungar fram, och sade till honom: Vetst du, att Phariseerna förargades, när de hörde detta ordet? Han svarade, och sade: Hvar och en plantering, som min himmelske Fader icke planterat hafver, skall uppryckas med rötter. Låter fara dem; de äro blinde, och blindas ledare; hvar nu en blinder leder en blindan, så falla de både i gropena. Då svarade Petrus, och sade till honom: Uttyd oss denna liknelsen. Då sade Jesus: Ären I ock ännu oförståndige? Förstån I icke ännu, att allt det, som ingår genom munnen, det går i buken, och hafver sin naturliga utgång? Men det, som går ut af munnen, det kommer ifrå hjertat; och det besmittar menniskona; Ty af hjertat utgå onda tankar, mord, hor, skörlefnad, tjufveri, falsk vittne, hädelse. Det äro de stycke, som besmitta menniskona; men äta med otvagna händer, besmittar icke menniskona. Och Jesus gick dädan, och kom i Tyri och Sidons landsändar. Och si, en Cananeisk qvinna kom af de landsändar, och ropade till honom, och sade: O Herre, Davids Son, förbarma dig öfver mig; min dotter qväljs jämmerliga af djefvulen. Men han svarade henne icke ett ord. Då stego hans Lärjungar fram, och bådo honom, och sade: Skilj henne ifrå dig; ty hon ropar efter oss.
Hvad beträffar de anmärkmr som Hr Carleson gjort emot Utsk:s Betänk., så anser jag dem redan vara veder* lagde i de föregående Utskrs motiver, som jag nu icke vill förhala tiden med att upläsa, men hvilka hvar och en torde taga i betraktande. De båda talares yttranden, hvilka sedermera haft ordet, har jag visserligen med största upmärksamhet afhört både hvad Gr. Sparre behagat påbörda mig med af's:de på begagnandet af utmärkta fraser om civilisation, och äfven det exempel han anförde rörande den Iybska medwursten — ett argument, som jag finner icke allenast knif vig t, utan äfven magstarkt —, men jag får uplysa om, hvilket icke torde vara så alldeles utan vigt, att i mitt förra anförande icke användes ordet civilisation, utan jag yttrade att det tillhörde den menskliga kärleken och känslan att medgifva oäkta barn den i fråga v :de rättigheten. Jag skulle tvertom kunna medge att det är just i följd af civilisationen sådana lagar som den vi nu söka att få ändrad, framkommit, men jag måste kalla detta en falsk civilisation. Hvad Hr Gr:n velat kasta tillbaka på mig om de utmärkta fraserna, har således icke någon tillämpning. Deremot tror jag att mera verklig vigt kunde ligga i den talarens anroärkn., som yttrade: att om det är ett brott att barn födes utom äktenskapet, så bör man ieke visa öfverseende dermed genom att tillerkänna dem arfsrätt. Vore det alltid ett verkligt brott om oäkta barn framfödas, skulle jag kunna koncedera till denna invändning, men åtskilliga omständigheter förefinnas, som föranleda lagstiftaren att göra i detta afs:de en skillnad mellan brott och hvad man kan kalla en oordning eller en sådan hand - Den 11 November. 461 ling, der man icke mala fide eller af ondt upsåt sökt att skada andra. Yi veta ook att lagstiftaren af detta skäl dels icke belagt enkelt lägersmål med något straff, utan endast stadgadt, att en afgift till kyrkan skall erläggas, då oäkta barn födas, dels medgifvit qvinna att i hemlighet framföda barn.
Ilan8 Lxcellence ^u8Ui.igs-8tst8-Nini8ttrn Herr briberre 6///<?»/rerer// IIan8 Lxcellenee 8Latt-Uini8tern för Utrika Xrenclena Herr l^rilierre .//e?'6/ 8ttt8-Läclen: /^ee/r/verr^ Lrillerre ^/ere/ -norr //o/^/er'rr,^ el/rerr//r6,^ farell orre: /'e^norr/ brilrerre ^Vor-e/err/er/^,- ^e/ne/'.s/o/e / //^eervr oell l^riberre 6^//errg-,'errrer/. Departtmentt-Ollefen, 8datt-LLäeI: ^ee/r,'wre§ köreclrog i unclerelaniglleL: 2:0. Oe frågor, Il villia 810 att tsga i öfver vsganäe för .^smiuanlattancltt sk Longi.