Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s rådgifvare för embelsfe! af riksrätt skola dömas; och när nu de anmärkta åtgärderna icke kunna hänföras derunder, samt 6 §. lyder sålunda: ”Uraktlåter Slatsrådsledamot eller Konungens rådgifvare i kommandomål att de öfrige, dem i grundlagen uttryckligen föreskrifne, men i denna ansvarighetslag icke särskilt uppräknade, pligter iakttaga och fullgöra, ankomrae det på R. St. att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 § Reg.F. dem berättigar” etc.; sä torde 11. o. Ad. finna, alt vid sådant förhållande kunde Utsk. icke annat än, med stöd af 107 § Reg.F., anmäla förevar. Regeringsbeslut till R. St. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Med den fulla öfvertygelsen, att det vore min pligt att vid detta tillfälle vara tystlåten, i följd af den beroende ställning, hvaruti man kan anse mig stå till Regeringen, kan jag likväl icke underlåta att fästa Ståndets uppmärksamhet på en anmärkn., som Gr. Anckarsvärd gjort i afseende pä spanmälsexportföi budet, som K. M. sisth vår anbefallde. Jag är sä mycket mera skyldig att upplysa R. o. Ad. om en och 4 II. ‘ 2 18 Den 5 April. annan omständighet, som jag icke betviflar, att det af K. M. fattade beslutet lill en del härrörde från de berättelser, som K. M. erhöll af de lokala myndigheterna i de orter, för hvilkas skull ifrågavar. förbud af behofvet påkallades. Jag känner äfven att ett stort och mäktigt intresse i vårt land derigenom måste stötas; men jag känner derjemte, att ett ännu större, ännu mäktigare intresse vann på exportförbudet, enär detsamma kanske uppehöll mången menniskas lif. Sådan var ställningen i den ort, der jag verkade. K. M. anbefallte mig, och, såsom jag tror, äfven alla andra landshrr i landel, genom ett allmänt cirkulär, att tidt och ofta inberätta förhållandet med spanmålslillgångarne, som funnos inom deras län. Denna föreskrift utgick genast efter skörden föreg:de höst.
De hafva sannolikt blifvit föreslagna derföre, att förmögnare och mera bildade måns barn må kunna ingå i låra, och ändock vara säkra för den behandling af tjenstehjon, hvilken med lärlingar ågt rum. Men dessa undantag kunna genom särskilta contract bestämmas, utan att göra dem till regel för alla. Herr II erta: Jag anser det vara rått af Utskotten, att hafva tillstyrkt contract, såsom x-egel. Det år nemligen föreslagit vid alla an - Pen 30 Augusti /". m. 5 99 dra fall, ån då lårlingen står under föräldrarätt till mästaren. Det år en gifven sak, alt då contract införas, hvilket egenteligen och måst år för säkerheten för båttre mans harn, skall det medföra, att contracten få en slags offentlighet. Man vänjer sig att bfdömrna hvar och en mästare efter de contract h n gör, och efter huru de, som åro hos honom, behandlas. Contracten blifva derigenom grundade på en slags formel, sorn mäste förbättra tillståndet inom den tjenande classen. Detta tror jag således skall verka ganska godt, och anser med Utskotten, att contracten böra bibehållas såsom re. gel, emedan detta äfven förutsätter en omsorg för de omyndige, som långt före detta borde hafva varit gifven. Man vet, huru till och med Föräldrar nu med liten varsamhet utsätta sina barn ; detta blifver äfven ett correctif deremot. Herr Cederfelt]öld: Den värde Talaren, som yttrat sig emot contract, tyckes halva fattat meningen så , sorn skulle contracten innehålla allt, hvad lärlingen skulle göra och icke göra. Om så vore, skulle de visserligen vara olåmplige; men som jag fattat saken, skulle de väl egentligen blott upptaga vilkoren, för lärotid, beklädnad och lönelörmoner, m. m. Jag kan således icke annat ån gilla deras antagande. Herr von Holte nliaitfm, Michael".
Juli har man dock framkommit med ett Betänk., hvilket förordar en motion, Den 4 Februari f. m. 335 som går ut på att än ytterligare inskränka bränvinsbränningstiden, och det på ett, under närvar:de omständigheter känbart sätt, derigenom att man under den svåra foderbrist som nu pågår, vill borttaga den af många, såsom hjelp för sina ladugårdar, påräknade bränningstiden i April månad. Man har föreburit såsom skäl härför, en mängd anledn:r, hvilka äro af den beskaffenhet, att de dels öfverdrifvet framställa förhållanderna, och dels äro beräknade på omständigheter, hvilka man tror skola inträffa, utan att de i verkligheten ännu förefinnas. Hvad som är säkert är dock, att ingenting factiskt bevisar någon vidare inskränkning såsom nödvändig. Den stora fruktan för alltför updrifven bränneri-rörelse under nästkommande April månad har åtminstone hitintills befunnits ogrundad. Gående med mina upgifter litet längre än Hr Gripenstedt kan jag ifrån 21 län relatera förhållandet och befinnes det i närvar:de stund visserligen vara angifvet 15,919 bränvinspannor för April och således 1,029 flera än för år 1852; men deremot befinnes kannerymden af alla dessa sammanlagda understiga föreg:de års med 7,293 kannor, hvaraf synes att bränvinsbränningen i st. f. ökad, om så fortgår, lärer blifva minskad under denna, i mångas inbillning, så fruktansvärda månad. Detta förhållande visar äfven, att de som till denna tid anmält sig till bränning, äro i allmänhet mindre gårdsbrukare, hvilka ej så mycket räkna på bränvinstillverkningen som direkt inkomstkälla utan mera på dranken för att till kreaturens framfödande öka sitt, i år serdelesklena, foderförråd. Dessa omständigheter tyckas således vara af den art att den välvilligt, men tanklöst framkastade motionen ej af dem få ringaste stöd. Hvad som för öfrigt i den nära eller fjerran framtid kan ske, deröfver råder endast Gud, derom kunna vi föga dömma.
Med anledning af Revisorernes gjorda anmärkning, att uti Avesta Bruks-Direclions räkenskaper fortfarande balanceras 50 R:dr, utgörande kopparoch manufactur-tullmedel för 1831 års fjerde qvartal, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att åtgärder måtte vidtagas för indrifvande, så fort ske kan, af ifrågavarande belopp. 14:o I afseende å de förskott af tillsammans 10,000 R:d, hvilka åren 1826 oell 1827, till Myntverkets -iståndsättande och ändamålsenliga drift, af Statsmedlen beviljats och hvarå någon afbetalning icke egt rum, hafva Revisorerne, enär Myntverkets tillgångar icke medgåfve förskottens återbetalning, utan att Rikets Ständers Bank i samma mon skulle öka det förskott, som af densamma blifvit Myntverket lemnadt i och för bedrifvande af sjelfva utmynt - Expedilions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, Jf.-o zGg. 6o3 ningen, hvilken sistnämnde åtgärd icke syntes lämplig, hemställt, att ofvanberörde förskolts-summa, 10,000 R:dr, må uti Stats-Verkets räkenskaper af Reserv-fondens tillgångar afskrifvas; och få Rikets Ständer, som för sin del bifallit, hvad Revisorerne sålunda föreslagit, hos E. K. M. anmäla den underdåniga önskan, att E. K. M. täcktes meddela vederbörande
Vid granskning af såväl Statssom Riksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, hafva Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer fästat uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att söka tillvägabringa jemnvigt i förhållandet emellan Kongl. Statskontorets inkomster och utgifter, samt sätta nämnde embetsverk i stånd att vid alla tillfällen kunna verkställa de utbetalningar, som detsamma ålåge. Den uti revisionsberättelsen (pag 22—27) omförmälda svårighet för Stats-kontoret att fullgöra sina utbetalningar, vore enligt Herrar Revisorers åsigt en följd, bland annat, af den omständigheten att, vid de 2:ne niistförutgångne riksdagarne, den så kallade extra Statsreglenngen i allmänhet anvisats att fråu Riksgälds-kontoret utbetalas, ehuru en stor del af de dertill hörande summor icke utginge direkte ifrån detta Kontor till de allmänna verk eller enskilda personer, som skola medlen uppbära, utan först af desse reqvirerades hos Stats-kontoret, hvilket embetsverk åter i sin ordning hos Riksgäldskontoret lyftade motsvarande belopp. Till följd häraf bade åtskilliga utgifter af enahanda beskaffenhet med dem, hvilka tillförene blifvit bestridda af Stats-kontorets inkomster, på sednare tider blifvit öfverflyttade på Riksgälds-kontorets stat, hvadan och då Statsverkets inkomster, synnerligast till följd af den betydliga förhöjningen i tulloch bränvinsbrännings-medlen, blifvit mer än tillräckliga för de å Stats-kontoret anvisade utgifter, ett öfverskott vid berörde 2:ne riksdagar hade beräknats uppkomma, hvilket Rikets Stäuder beslutat böra med ett visst belopp hvarje år till Riksgäldskontoret öfverlemnas, för att användas till utgifter, som blifvit på sistnämnde verk anvisade.
Man tyckes föreställa sig, och den ”föreställningen är äfven i motionen uttalad, att lika mycket, som nu, skulle framgent, med ett annat skattesystem och skattebelopp, i alla fall förbrukas; och det är ”då gifvet, att den tron äfven vidhålles, att tillverkningen blifver så stor, hon får ”blifva, eller att flere skola tillverka, eftersom flere ega att tillverka. Från denna ”tro är steget icke långt till en önskan att äfven vara med i den väntade stora ”rörelsen. Misstaget skali väl slutligen blifva insedt; men under tiden, och innan ”allmänheten hinner vänja sig vid den nya tingens ordning i denna näringsgren, är det ”fara värdt, att det fullkomliga frigifvandef, i afseende pä tiden, skulle åstadkomma ”betydliga olägenheter. ”Då Utskottet på dessa skäl ansett sig böra föreslå en inskränkning i tiden ”för bränvinstillverkning till tvä månader om året, såsom det normala förhållandet ”för framtiden, i enlighet med hvad Kongl. Maj:ts nådiga Proposition innehåller, ”har Utskottet dock icke ansett en sådan åtgärd kunna blifva det enda, icke ”ens det hufvudsakliga medlet till den öfverflödiga tillverkningens och förbruk”ningens hämmande; detta medel mäste sökas i varans högre beskattning och ”fördyrande.”” ”1 sådan ton fortsätter Utskottet sitt raisonnement; men det redan anförda visar, ”att TJtskottets förslag var afpassadt endast för det då närvarande ögonblicket, då ett ”nytt system för denna lagstiftning skulle införas. Utskottet erkänner sjelft, att förelaget var i flera afseenden felaktigt. Orsaken, hvarföre den af Herr Björck för - Sammans. Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besv.- och Elcon.-Utsk. Bet. ' 21 ”ordade grundsats icke gjorde sig gällande i förslaget, låg således ej i den omstän”dighet, att Utskottet icke insåg grundsatsens vigtighet, utan i fördomarna och i den före”ställning som Utskottet hyste, att om brånvinsbrånning blefve tillåten under hela året.
I dag är det jemt 40 år sedan då mellan 18,000 ryssar med 46 kanoner och 5,000 ungrare med 14 kanoner det ödesdigra slaget vid Segesvår, nere i Transsylvanien, utkämpades, det slag, hvilket kostade segrame deras generalstabs-chef, den tappre general Skariatin, och de för tillfallet besegrade deras Tyrtäos, den 26: årige skalden och hjelten Sån-dor Petöfi. På slagfältet höjer sig en ståtlig minnesvård4, visande den plats, der den ryske generalen, dödligt sårad sträckt till marken af den allra första kanonkula, som från ungrarnes sida här föll, jordats. Hvarest skaldens ben hvila, vet ingen med visshet. Man har ju ej ens i de fyra tio år, som efter detta slag förflutit, haft visshet, om Petöfi verkligen fallit vid Segesvår. Många deltagare i slaget hafva sett honom der, men ingen har med bestämdhet kunnat säga sig sett honom falla. De underligaste berättelser ha varit i svang angående den för-svunne, hvilken ungerska folket ej velat betrakta som död, utan som än fången i någon sibirisk grufva, än lefvande i något förborgadt slott djupt in i skogen. Slöjan tycks dock nu blifvit dragen från hemligheten, huru Petöfi dog. För några månader sedan afled i Kolosvår (Klausenburg) en advokat vid namn Vajna, som varit officer i general Bems transsylvanska armékår. Efter honom fans en skriftlig uppteckning, hvars offentliggörande i Ungern väckt det största uppseende, ty deri tycks med säkerhet frågan om Petöfi ’ s död vara afgjord. Vajna tjenade 1848 — 49 i 10: de ungerska husarregementet, de s. k. Vilmos-husarerne. Regementet hade besatt Seges vår i Juli 1849, men blifvit beordradt till Köhalom for att derifrån oroa den anryckande ryska härens förtrupper. General Bem hade ur detta husarregemente behållit 4 man för betäckning af sin fältvagn. Bland dessa fyra husarer befann sig en vid namn Szkurka.
Det är i denna trakt, nu så storstadsmässig, då ännu så landtlig, som Amelie Brandt har tillbragt sina flesta år. Riksdagsmannen,först i bondeståndet, sedan i andra kammaren, Jonas Andersson i Häckenäs hade på slutet af 1850-talet utverkat tillstånd för sin dotter att bevista undervisningen i d. v. Slöjdskolan. Denna rättighet utsträcktes till några andra unga kvinnor, och det var därför så- som en af de första kvinnliga lärjungar vid skolan som Amelie Brandt vårterminen 1858 där antogs till lärjunge. Hon begagnade sig där un der några år af undervisningen samt var äfven under några terminer biträdande lä- rarinna i klotsteckning därstä- des. Å r 1864 blef hon elev vid Akademien för de fria konsterna och hade först för afsikt att bli landskapsmålarinna, hvarför hon, till att börja med, deltog i därvarande landskapsskolas kurser, men ändrade sedan tanke och erhöll vårterminen 1870 afgångsbetyg som teckningslä- rarinna. Denna utbildning — som nu är förlagd till Tek 226 iDUN 1898 Den ej kan bygga sitt eget hus, Hvad stort han bygger går o c k i grus, Björnstjerne Björnson. niska skolan — meddelades nämligen då i konstakademien. Under nämnda tid sysslade fröken Brandt äfven med andra göromål. Hon arbetade som xylograf och biträdde därvid bl. a. d. v. jägmästaren, n. m. landshöfdingen Björkman och aflidne professor Eric Edlund. Denna verksamhet må- ste hon dock, tillfölje af sin långsynthet, uppgifva, då den förskaffade henne en kontinuerlig hufvudvärk. Med 1864 började Amelie Brandt sin egentliga undervisning i den skola, där hon till slut skulle få sin hufvudsakliga verksamhet. Slöjdskolan i Stockholm införde detta år ett nytt ämne, tillverkning af papparbeten, och fröken Brandt förordnades till öfverlärarinna däri, efter att hafva, vid Norrköpings litografiska anstalt, inhämtat metoderna därför. Detta ämne, som nu väl kan anses vara skäligen antikveradt, och som äfven försvann vid skolans omorganisation, var då mycket populärt.
Utslct har förklarat, hurusom det icke skulle gagna till någonting, att nu bevilja ett lån till ifrågav:de väg, alldenstund penningar icke vore till hands för arbetenas utförande. Jag tager på min ansvarighet, att om detta bolag kunde påräkna att erhålla penningeunderstöd, bolaget nog skulle skalla medel att redan under denna sommar fortsätta arbetena på andra sidan Herrljunga. Bolaget skulle nog veta att bereda sig penningetillgång och derjemte skulle aktieegarne lemna sina tillskott. Om det Amerikanska kriget fortgår inpå nästa år, kommer bomullsbristen att fortfara. Nöden blir ännu starkare. R. St:r äro då icke tillsammans. Till hvem skall man vända sig för att erhålla understöd? Man skall måhända invända, att arbetstillfälle beredes de nödställda vid banan Wenersborg—Uddevalla. Det är dock en stor skillnad, ty dessa arbetare kunna icke allt för långt skiljas ifrån sina hem. De hafva måhända ett litet jordbruk. På den redan färdiga jernvägen mellan Borås och Herrljunga kunna de med ringa kostnad förflytta sig från de trakter, der de hafva sina hemvist, till de ifrågasatta jernvägsarbetena mellan Wenersborg och Herrljunga. Denna bana skulle dessutom blifva af så stort och allmänt gagn, att jag för dess tillvägabringande icke skulle tveka att 310 Den 12 Maj e. m. offra hela min förmögenhet. Jag tror och hoppas att R. o. Ad., efter att åt alla andra bibanor hafva lemnat understöd, icke förvägrar att äfven bevilja ett lån åt dessa trakter, som icke gjort sig mindre förtjenta af representationens välvilja och bistånd. Jag hemställer derföre, att förevide punkt måtte af R. o. Ad. bifallas med den förändring, att dels i stället för orden: »mellan Uddevalla och Wenersborg», infördes orden: »från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla», dels ock summorna 2,060,000 rdr och 1,370,000 rdr utbvttes emot 4,860,000 rdr och 3,240,000 rdr. Gr. Hamilton, Gustaf: Till större delen är jag förekommen af siste värde talare.
Enligt komiterades uppfattning måste skyldigheten att besörja pensioneringen för efterlefvande enkor och barn åligga folkskolelärarne sjelfva. En för detta ändamål upprättad Enkeoch Pupillkassa borde likväl, efter deras åsigt, hafva gemensam styrelse och förvaltning med pensionsinrättningen för folkskolelärare, och kunde, om den ändamålsenligt ordnades, komma till stånd, med ett jemförelsevis ringa bidrag af det allmänna. Genom en särskild financiel utredning hafva komiterade visat att för verkställandet - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 49. 13 ställandet af denna pensionering intet statsanslag erfordras och att för bestridande af förvaltningskostnaderna, under förutsättning att Styrelsen öfver denna inrättning förenas med förvaltningen af folkskolelärarnes pensionsinrättning, endast behöfdes ett grundkapital af 40,000 R:dr, motsvarande, efter 5 procent ränta, ett årligt tillskott af 2,000 R:dr. Till fyllande af detta behof hafva komiterade hemställt, dels att en årlig kollekt i rikets alla kyrkor måtte medgifvas, dels att framställning måtte göras hos Rikets Ständer om ett anslag för en gång af 20,000 R:dr. Då det sålunda blifvit ådagalagdt, att vid stiftandet af en pensionsinrättning för folkskolelärarne i riket, endast med en obetydlig förhöjning af det för denna inrättning erforderliga anslag, kan vid densamma fästas en med den så nära beslägtad och till samma mål syftande inrättning, som en pensionsanstalt för samma lärares efterlemnade enkor och barn, föreslår Kongl. Maj:t, att Rikets Ständer måtte, såsom bidrag till förvaltnings-kostnaderna för den sålunda föreslagna Enkeoch Pupillkassan, bevilja ett årligt anslag af 1,000 R:dr. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CAEL. F. F. Carlson. Utdrag af Protokollet öfver EcJclesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Bådet å Stockholms Slott den 1 December 1865. Närvarande:
Till en sådan proportion kan man lätt komma, och då skulle, enligt denna propos., Banken upphöra, ej allenast att kunna med, sedlar betala sina tjenstemäns löner och aflöna sina vaktmästare, utan äfven att betala bläck, ljus och andra dylika förnödenheter. Meningen var troligen, att icke någon utlåning då borde ske; men detta är icke uttryckt, utan sedelemissioner äro ovilkorligen förbjudna, och derföre är bokstafven i detta förslag den farligaste. Den skulle tvinga att just då man ansåg cassan vara så svag, att särskilda försigtighetsmått fordrades, ytterligare minska .den genom.att endast i silfver bestrida alla Bankens utgifter, äfven om allmänna förtroendet med nöje einottoge sedlar. Hr af Ekenstam: Sedan vi nu äro fullkomligen förvissade, alt discussionen är slutad, kan jag icke låta ånyo inleda mig deri. Jag får derföre endast i anledn. af Frih. Ehreuborghs uppmaning vördsamt förklara, att jag ej kati medgifva någon annan förändring af den redaction, jag föreslagit, än den, sorn Hr Lefre'n uppgifvit. I afseeude på Hr Rosenblads anmärkning får jag nämna, att någon sådan förklaring, som han framställt, troligen ej kan gifvas åt mitt förslag, utan att meningen deraf är tydlig och klar. Gr. Cronhjelm: Jag fruktar, att Frih, Kantzous propos. som jag i början fann lika med min till mening och innehåll, har samma fel, som man velat anmärka uti min propos., emedan den slutades med de orden:, att alltid a millioner skola finnas i Bankens hvalf. Det var detta, sora Hr v. Troil och Gr. Frölich ansågo för en omöjlighet, emedan cassan skall kunna sjunka under denna, summa.
Skillnaden mellan densamma och det slags affärsverksamhet som komme att införas, derest de af Kongl. Kommers-kollegium föreslagna sladgandeu skulle upphöjas till lag, är dock att kommunens förhållande (ill personen, i förra fallet hänför sig till kommissionären, hvilken vistas uti och tillhör kommunen, i det senare till varuegaren, som är för kommunen fremmande och som vistas på längre eller kortare afstånd derifrån. Denna skiljaktighet är af stor betydelse, och det är efter mitt begrepp orätt att rubba det naturliga förhållandet mellan kommunen och de personer, som derinom utöfva sin verksamhet. Vid den dagliga beröringen mellan detaljhandlaren och allmänheten, det sednare ordet må tagas i bemärkelsen af kommunal samfällighet eller af kunder, mäste understundom kollisioner uppkomma, hvilkas slitande icke tål vid uppskofvet och omgången af en hänvändning till en många Sammansatta Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 2. 7 mil aflägsen person. Saken hjelpes icke heller genom det föreslagna åläggandet att ställa borgen eller annan säkerhet för fullgörandet af de med yrket förenade förbindelser, emedan dessa, från deras rätta synpunkt uppfattade, oftast äro af personlig art och icke kunna af penningen representeras. Förslaget, att på en, som i annan stad, idkar minuthandel lämpa stadgandet i 15 § 1 mom. Handels-ordningen om skyldighet alt till sladskassan erlägga ett penningebelopp såsom eqvivalent mot vissa personliga förbindelser till kommunen, hvilka den handlande, såsom frånvarande, icke är i stånd till och i de flesta fall icke berättigad alt sjelf fullgöra, visar ock, efter min tanke, att man är på väg alt aflägsna sig ifrån lagens rätta grund. Hvilka äro då dessa förbindelser? Jo alt i slaten representera kommunen och att i kommunen fungera såsom domare, förvaltare, stundom ock såsom polisman o. s. v., då man af det allmänna förtroendet eller samhälispligten dertill kallas.
Denna motion, hvarå remiss tiil vederbörligt Utskott begäres, torde egentligen ha bordt väckas i Borgare-Ståndet, men farhågan alt den skulle ha blifvit alltför ilia emotlagen af dervarande Magislrats-personer, har föranled t dess framställande på detta rum. Slockholm den 50 November 1662. P. F. Mengel, från Upsala län. 710 Motioner i Bonde-Ståndet 1862 N:o 441. Af P. F. mengel från Upsala län, derom, alt terminsafgiften vid elementarläroverken samt alla undervisnings-anstalter, som af Staten åtnjuta understöd, md upphöra. Inom Borgare-Ståndet har en med stor omsorg utarbetad motion rörande elementarläroverkens reorganisation blifvit väckt; men då uti samma motion föreslås, ej blott att terminsafgiften, som af lärjungarne vid elementarläroverken nu erlägges, fortfarande skall utgå, utan älven alt densamma under vissa vilkor skall höjas; så får jag, i motsats härtill, vördsammast föreslå, det Rikets Ständer må besluta: att terminsafgiften vid samtliga elementarläroverken och vid alla undervisningsanstalter, som åtnjuta understöd af statsmedel, skall afskafläs. Motivet för detta (örslag är belt enkelt, alt den offentliga undervisningen bör vara kostnadsfri, framför allt i ett land der erfarenheten visat, att det öfvervägande antalet af våra utmärklaste män härstammat från de mest obeinedlade klasserna i samhället. Stockholm den 30 November 1862. P. F. Mengel, från Upsala län. Af P. F. Mengel från Upsala lån, om ändring uti 89 § i mom. af gällande Banko-reglemente, i fråga om revision af Banko-diskonlverkets förvaltning. Banko-reglementets 89 § 1 mom. föreskrifver att revision af Banko-diskontverket årligen skall förrättas af dertill utsedde Revisorer.