Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och hvad är det som åstadkommit denna förändring? Åren, menar du? Nej, Max, det är icke åren som gjort mig gammal. Och så tycker du att jag skulle kunna uthärda att höra Agda sjunga ... och för dig!» »Tala icke mera derom», sade han doft, »olyckan har icke varit för dig ensam.» »Nej; det vet Gud, att jag hellre skulle önskat», svarade hon tungt, »men nu äro vi kedjade vid hvarandra, och det är den enes öde att göra den andres olycka. För oss går det väl an, men barnen! Hans barn utan mor, och mina barn utan undervisning, utan framtid.» Hon sade det sista mera till sig sjelf än till honom, och så gick hon, tillslutande dörren efter sig. Han satt qvar vid pianot, nedtyngd och missmodig, under det oväsendet i barnkammaren fortfor. Hastigt rycktes dörren upp och en liten gosse störtade in. »Pappa, Fritiof har dragit mig i håret och kallat Lina en markatta», ropade han så gladt som om dessa mandater tillförsäkrat hela familjen en evärdelig ära. »Det är inte sant», skrek en annan röst med gråten i halsen, »för det var Anton sjelf som började och han sparkade ...» »Gå!» röt fadren i det han slog ihop pianot så att det klingade i strängarne. Han reste sig upp för att gå. I dörren mötte han Agda och gick förbi henne under trumpen tystnad. Han kände nästan agg emot henne för denna vackra röst, som var dömd att dö i sin linda. Inkommen i sitt rum kastade han sig på soffan utan att tända ljus; allt var honom så likgiltigt, och han kunde gerna vara i mörkret. Först vid qvällsvarden samlades familjen, och medan man ännu satt till bords kom en piga in med ett bref till herr Behr, eller direktören, som han kallades. »Budet ber att få svar tillbaka», sade hon. Det hade uppstått en nyfiken tystnad vid bordet. Direktören bröt brefvet och läste det tyst. Det såg ut som hade han möda att bibehålla sin likgiltiga min, och fru Behr observerade honom med synbart misstroende. »Helsa baronen att jag skall komma», sade husbonden och stoppade brefvet i sin ficka.
Ifrågakomna nya embete är utan tvifvel behöflig! ej mindre för beredande af erforderligt biträde ål Deparlements-chefen vid utredande af ofvannämnda slags ärenden, än ock för vinnande af nödig enhet samt tillsyn och kontroll i denna vigtiga förvaltningsgren. Äfven måste medgifvas, att de mångfaldiga och vidt omfattande göromål, som skulle komma att tillhöra bemälde embetsman, svårligen kunna af denne skötas utan tillgängligt tjenstebiträde, och jemväl torde en ytterligare Vaktmästare för uppassningen inom Expeditionen vara af nöden. Beträffande aflöningen har Kongl. Maj:t för nämnde embetsman å den föreslagna staten (intagen på sidan 9 i ofvannämnde Slatsråds-protokoll) uppfört en lön af 5,000 R:dr eller 500 R:dr mer, än som för nuvarande Expeditions-sekrcterare är äskadl.
Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande JV§ 39. dock i en mängd fall föreskrifvet dels om prestattester angående kristendomskunskap, hinderslöshet tili äktenskap, vederhäftighet, fattigdom hehof af pension eller annat allmänt understöd m. m., hvaremot motionären icke haft något att invända, och hvarom således nu ej är fråga, dels om betyg angående frejd i dess egentligaste och inskränkta betydelse, d. v. s. huruvida en person varit dömd för vanfrejdande brott eller icke. Utskottet återkommer här nedan till frågan, hvad som menas med vanfrejdande brott, och hvilken omfattning dylika betyg rätteligen böra ega. Ola Olsson har för sin del icke yrkat någon förändring derutinnan. Det återstår såle des, med hänsyn till Ola Olssons motion, allenast alt pröfva hans förslag om öfverflyttande från presterskapet till domstolarne och mantals-kommissarierne af åliggandet att utfärda frejdebetyg, och Utskottet tror sig, med afseende derpå, endast behöfva erinra, alt, under det, genom Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1895, hvarom vidare här nedan säges, presterskapet genom förmedling af kronobetjeningen från domstolarne erhåller uppgifter på de personer inom de särskilda församlingarne, som genom begångna brott gjort sig till föremål för kyrko-disciplinär behandling, och deri eger en ledning för utfärdande af frejdebetygen, domstolarne och mantals-kommissarierne deremot icke på något sätt äro satte i tillfälle att ega kännedom af de förhållanden, om hvilka frejdebetygen böra innefatta upplysning.
Det har nu af Utskotten blifvit föreslagit en månads tid för Gesällerne vid aflyttning, att skaffa sig sysselsättning och försvar, men jag tror för min del, att för lång tid i detta afseende blifvit dem lemnad, emedan det möjligen skulle föranleda till håde oordningar och lättja; deremot skulle jag vilja föreslå, att, då det icke är möjligt för en Gesäll, att på en månads tid företaga vandring, hvaruppå denna ledighet lär vara beräknad och derunder inhämta kunskaper uti sitt yrke, det skulle vara hvarje Gesäll tillåtet, att under dess Gesälltid, innan han blifver Mästare, en gång företaga vandring till vinnande af den skicklighet och färdighet i konsten, som må hända endast på andra orter kan läras, emedan det icke är för Gesällernas nöje man hör tillåta vandring, hvilket torde vara det enda som vinnes med den af Utskottet föreslagna lediga månad vid aflyttning, utan för honsten, och för inhämtande af fullkomlig skicklighet deruti, hvartill fordras så väl tid, som erfarenhet. När nu dessutom tillkommer, att en Gesäll uti Småstäderne troligen icke kan förvärfva den skicklighet och färdighet i sitt yrke, som hos en Mästare Den 12 November e. m. rätteligen bor finnas , så tror jag, att det derföre är nödvändigt, att tillåta det vandring må äga rum en gång under Gesälltiden. Hvad åter beträffar frågan om husaga, oell livad derom har tillförene blifvit anmärkt, har jag, då delta mål förra gången förevar, så vidlyftigt yttrat mig, att jag nu ej vill upprepa, hvad som då af mig anfördes, emedan jag finner, att det lika litet verkat på Utskottens öfvertygelse, som Utskottens förslag verkat till förändring af min. Herr Cederschjöld: Hvad friheten att vandra angår, föreställer jag mig, alt det ej kan vara en Gesäll förment, att göra utrikes resor, emedan det icke kan förnekas någon. Men hvad beträffar den gamla rättigheten att i lättja och liderlighet jemt kunna ströfva omkring i landet; så anser jag den böra upphöra, såsom varande mer skadlig än nyttig, En månads frihet att kunna söka sig tjenst på annan aflägsen ort, synes deremot vara högst nödvändig, och icke kunna inskränkas.
Propos. ang:de ifrågastäldt förändradt sätt för amortering af Landshöfdingeackorden; N:o 136, ang:de utbetalning af statsbidrag till ett vägförbättringsarbete, som icke blifvit inom behörig tid påbörjadt; N:o 137, ang:de förlängning i den för upmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid; N:o 138, ang:de bestridande af kostnaden för Riddarhus-salens inredning; N:o 139, ang:de ytterligare anslag för det inom R. Stras hus inrättade riksdagsarkif; N:o 140, i ani. af väckt motion otn anvisande af låneunderstöd till marmorfabriksidkaren J. R. Schram; N:o 141, i ani. af väckt fråga om anvisande af ett amorteringslån till vattenkuranstalten vid S:t Ragnhilda källa i Söderköping: N:o 145, i ani. af väckt fråga ang:de indragning af KonvoyKommissariatet; N:o 143, i ani. af väckt motion ang:de aflemnande af ritningar, för hvilka anslag af allmänna medel blifvit Kapitenen Baltzar Cronstrand beviljadt; N:o 144, i ani. åf Hr af Robsabms motion ang:de utdelningar från en af motionären upgifven kassa samt indragning af kassans återstod till Riksg.Kont. Den 14 Jall f. m. #1 BevillningsUtskottet: N:o 29, i ani. af dels gjorda anm:r emot vissa delar, dels ock RiksSt:ns skiljaktiga beslut i afs:de å andra delar af Betänkit N:o 22, ang:de stämpelpapperssfgiften saint afgiften för stämpling af tidningar, andra periodiska skrifter och tryckta afliandlingar; N:o 30, ang:de verkställd omröstning i ani. af KiksStms skiljaktiga beslut rör:de vilkoren för bränvinstillverkning.
Domare ansett ofvannämnde böter, hvilka ej efter Utsökningsoch Rätlegångs-Baikarne ådömdes, i allmänhet böra, enligt de i 5 Cap. Straff-Balken lagda grunder, förvandlas, af den anledning, att förstberörde stadgande ej skulle angå andra böter och vitén, än dem som tillhört Domare och Embetsman, såsom deras ensak, och nu gå till Konungen; och då Juslitiaä-Ombudsmannen ansett den lindrigare meningen hafva sin grund deri, att det, enligt 20 Cap. 4 § Rättegångs-Balken, Kongl. Brefven den 11 Junii 1740, den 5 Febr. 1768 och den 27 Oclober 1820, merendels berodde på målseganden eller angifvaren, om han ville uttaga eller eftergifva, eller till förvandling anmäla sina ensaks-böter, emedan dessa, enligt flere åberopade Lagrum, blifvit stadgade för så- , dane fall, der målsegandens enskilda lidande, mera än allmän rätt eller säkerhet, vore i fråga; hvilket ock, hvad serskilde Författningar i Politieoch Oeconoraie-mål anginge, i det afseende vöre enahanda, att, uti böternes bestämmande till målsegandens ensak, lage antingen belöning för hans nit att förseelser upptäcka och angifva, eller ock ersättning för gjord eller åsyftad skada, hvadan med rättsgrund vore mest förenligt, att dessa böter Bihang till R. St. Prot. sSöf. to Sami. 1 Afd. 9 66 Expeditions-V {skottets Förslag till und■ Skrifvelse IV:o Sol ej egde strängare rätt, än Konungens ensaksböter, och att deras förvandling, efter io Cap. i §, Utsöknings-Balken och 8 mom. i Kongl.
Protocollet för den 18 dennes och 5 § af Tryckfrihets-Lagen, som der blifvit i förändrad lydelse införd. Herr Biskoppen Tingstadius uppläste följande: Till Protocollet den 19 Junii 1812. Med det vilkoret, att appell eger rum ifrån Nämndens utslag i brottmål emot Tryckfriheten till Hof-Rättcrna, finner jag den uti Högl. Utskotts-Afdelningens rodaction af 1810 års förslag nu organiserade Nämnd antaglig. Grunden för vilkoret stödjer sig derpå, att Nämnden skulle i annat fall ega större magt än Högsta Domstolen. _ Endast återstår för mig det tvifiet, om, förutan de redan tillförordnade Domstolarna, en Nämnd i ofvannämnda mål mer än i andra brottmål är behöflig. 380 Riksdagen 1812. Enär Domare med kunskap och moralisk känsla utrustade förutsättas, tillika med den dem åliggande ansvarighetspligt för deras göromål, är, efter min tanka, den Rättegångsordning både kortast och säkrast, att alla till målet, i brott emot Tryckfriheten, hörande Handlingar, ehvad Underrätt deruti domer eller icke dömer, af denna Rätt underställnings vis insändas till Kongl. Hof-Rätten; att Hof-Rätten, der så godt synes, inhemtar den inrättade Tryckfrihets-Committéens utlåtande öfver målet, innan dom deruti fälles; och att detsamma till Högsta Domstolens slutliga pröfning hänskjutes, der så äskas. Herr Biskoppen Doctor Faxe anförde skriftligen: För min del kan jag ej tillstyrka antagande af den föreslagne Nämnd till afgörande af Tryckfrihetsfrågor. Den är i min öfvertygelse ej förenlig med grunderne för Svenska Rättegångsordningen och betager Konungen den domsrätt, som både Grundlag och Allmän Lag Konungen tillerkänna. På flera orter i Riket torde den icke heller vara verkställbar och dessutom nu mera mindre nödig, sedan de brott, som 3 § uppräknar, blifvit mera bestämda genom uteslutande af de förr tillagde epitheter, hvilka för Domare mera invecklade än utredde begreppen om brottens beskaffenhet.
Af Herr Lundberg: »Jemte det jag gillat Herr Doktor Sandbergs förslag att »lånetiden finge af Banko-fullmäktige bestämmas från 3 till högst 6 månader,» får jag instämma uti Herr Professor Agardhs reservation, i så måtto, som meningen med Utskottets betänkande, då annat ej blifvit deri nämndt, lärer vara, att belånta värdet af det hos Riks-banken pantsatta guld och silfver skulle kunna komma att inberäknas uti det i 107 § af sista Banko-reglementet utsatta minimibelopp för metalliska kassan eller anses utgöra en del af denna kassa, på det sätt. att icke samma guld och silfver, liksom hvad omförmäles under litt. g och h i 106 § af reglementet, skulle blifva »oberäknadt» vid fråga om den till 2,500,000 Riksdaler i silfver bestämda summa, dertill metalliska kassan borde hindras att nedsjunka eller hvarunder den ej finge bibehållas.» 12 Banko-Utskottets Memorial M 73. N:o 73. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Jan. 1858, kl. 2 e. m. Memorial med hemställan om tillfällig löne-förhöjning för Kanslisten W. Maechel. Sedan Rikets nu församlade Högloflige Ständer, uppå Utskottets hemställan, beviljat Bankens embetsoch tjenstemän en tillökning af 33j procent å deras från lönestaten utgående löner för åren 1857, 1858 och 1859, har hos Utskottet framställning blifvit gjord, huruvida icke de vid sednaste reorganisation af Bankoverket, utan eget förvållande, på indragnings-stat förflyttade tjenstemän, nemligen Kamereraren C. G. Hjertberg, Referendarien J. Scharp, Banko-fiskalen, Häradshöfdingen E. V. Montan samt Kanslisten vid Banko-fullmäktiges expedition IV.
— Nio 8. i anledning af väckt motion angående förändrad lydelse af 4 § i 1 Kap. Giftermåls-Balken. — N:o 9. i anledning af väckt motion om förändring af 13 Kap. 4 S Giftermåls-Balken lil. B. 232, 240. 329. — N:o 10- i anledning af väckt förslag om tillägg till I Kap. 12 § Rättegångs Balhen och 9 Kap. 5 § Utsöknings-Balken lil. B. 232, 240. 343 A. 345. — N:o 11. i anledning af väckt motion, angående förklaring af 16 Kap. 1 § Ärfda-Balken. III. B. 499, 503, 557- A. 559. IV. E. 77. — N:o 12. i anledning af väckta förslag till dels upphäfvande eller inskränkning af bördsrätten, dels annan förändring af lagarne angående börd, dels ock upphörande af nabos och frälserätts-egares lösningsrätt. III. — N:o 13. i anledning af väckta motioner om förändring af lagstiftningen angående dels testamentsrätten, dels ock gåfva af — L — 105 fast egendom. Lag-Utskottets Memorialer, Betänkanden oell Utlåtanden: — N:o 14. i anledning af väckta motioner, angående inteckning af aftal om nyttjanderätt till fastighet i stad. lil. B. 671. IV. 76. A. 125. E. 210, 414. U. 532. V. 124. — N:o 15. i anledning af väckt motion om förändring af 2 § i Giftermåls-Balkens 10 Kapitel. — N:o 16. i anledning af väckt motion angående förändring af den genom lag fastställda arfs-ordning, IV. B. 38, 125. A. 162. — N:o 17. i anledning af väckt motion om förändring af 7 § i Ärfda-Balkens 12 Kapitel. •— N:o 18- i anledning af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn.
Hvaruppå Kammarrätten, medelst utslag den 3 April sistlidna år, jemte förklarande, att landskamererarens anmärkning emot riktigheten af landskansli-prolokollct för den 15 Juli 1843, så vidt det upptoge, att han skall tillkännagifva sig icke hafva de efterfrågade penningarne till hands eller kunna för dem redovisa, blefve utan afseende lemnadt, vidare och beträffande sjelfva målet yttrade, att för ifrågaställa medel, såsom al landskamereraren redan inbetalda, annan ersättning icke kunde honom åläggas, än att han skulle, för de Kronan tillhöriga andelar deri, erlägga sex procent årlig ränta, räknad ifrån en månad efLer det de i landskontoret inkommit och intill dess de blifvit ersatta; och ehuru, med vitsord åt hvad meranämnd a landskansli-prolokoll för den 13 och 15 Juli 1843 innehöll, ådaealäegande bland annat landskamererarens underlåtenhet alt till vederbörande O oö afsända Länsstyrelsens liera skrifvelse!', hvarmed åtskilliga lill landskontoret inkomna och af honom emotlagna handräckningsmedel till belopp af 210 R:dr bort följa, men hvilka medel först den 8 Augusti samma år blifvit aflemnade, angifvelsen emot landskamereraren, om tillgrepp och förskingring af dessa medel, Ii. Ht. Just. Ombudsm.
Kanaler, flottleder, strömrensningar. företag, staden ett anslag utan återbetalningsskyldighet af 38,210 R:dr s. m. att från Handelsoch Sjöfartsfonden utgå under vilkor, bland annat, att arbetet skulle vara fullbordadt inom viss tid, som sedermera genom kontrakt blifvit bestämd till 1856 års slut, men uppå derom gjord anhållan förlängd till den 1 Juni 1860; hvarförutom såsom ytterligare understöd för ifrågavarande företag beviljats staden lån af 40,000 R:dr B:ko att jemväl från Handelsoch Sjöfartsfonden utbetalas, med vilkor att lånet, som räntefritt fått begagnas intill den 1 Januari 1860, derefter skulle löpa med 4 procent årlig ränta samt återgäldas medelst årlig inbetalning af TV å kapitalet; så och efter det för samma arbete åtgått 190,873 R:dr 71 öre Runt, hvarförutom en ytterligare kostnad af 44,680 R:dr 85 öre samma mynt ansetts erforderlig, utan att detta af undervattenssprängningar försvårade arbete till den bestämda tiden kunnat fullbordas, har än vidare en förlängning i arbetstiden till 1863 års slut blifvit begärd och beviljad. Uti Hudiksvalls stads hamn kunna i en beqväm segelled inlöpa fartyg, som äro 28 till 30 fot djupgående, och äro vid stadens strand anlagda allmänna lastningsbryggor, som för staden medfört betydliga omkostnader; hvarförutom midt igenom staden är för mindre farkoster af 2 till 3 fots djup anlagd en kanal, som till den del, hvilken deraf är färdig, på ömse sidor är innesluten af murar utaf tuktad gråsten, genom hvilken kanal, öfver hvilken trenne broar, en af sten och två af träd, redan en längre tid varit anlagde, samt en fjerde bro af träd blifvit beslutad, åstadkommits förening emellan stadens hamn eller, såsom den kallas, stora fjärden, hvilken ligger intill stadens södra sida, och en mindre insjö, kallad lilla fjärden, som är belägen norr om staden och af den omslutes äfven på vestra sidan. Vid inloppet till Gefle tinnes å skäret Aggegrund en fast lysande fyr samt vid fiskeläget
5: — IDUNS MODBTIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARR. » 5: — IDUNS MODETID. UTAN PL. REDAKTIONSSEKR. : WILHELMINA FAHLCRANTZ, FÖDD VALERIUS. JOHAN KLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR, DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. N O R D L I N G ALLM. RIKS 1 6 4 6 döttrarnas död grep den gamle skalden åter den länge bortlagda lyran och sökte i ett litet, vemodigt gripande skaldestycke trösta sin af sorgen nedböjda maka. » Ja, min Aurora, offren voro dyra. Och hård var pröfningen att undergå; Men vördom den, som lämnat oss de fyra, Då han åt himlen förbehöll de två. » Den äldsta af dessa kvarlefvande fyra *, och hvilken han i poemet särskildt karaktäriserar som » den barnsligt nöjda » och » ljufva », var Wilhelmina, då en blomstrande sjuttonårig ungmö, nu en vördnadsvärd gammal farmor, som i dessa dagar ingått i sitt nionde decennium. En och annan mycket gammal stockholmare torde från slutet af 30-talet och början af 40-talet minnas » gubben Valerius », en ovanligt högrest åldringsgestalt med klassiskt regelbundna anletsdrag, stora mörka, vemodiga ögon och böljande silfverhvitt hår, där han då och då syntes på hufvudstadens gator, vanligen under armen ledande sin äldsta dotter Wilhelmina, hvilken han älskade att kalla sin * Antigone ». PORTRÄTT TAGET VID FYLLDA 80 ÅRS Å L D E R. DET FINNES ett litet rörande poem af den gamle skalden Johan David Valerius: » Till min hustru vid tvänne barns graf. » Den forne glade vissångaren var gammal vordeu. I sin ungdom högt uppburen och beundrad af sin samtid, hade han så små- ningom börjat glömmas.
Köpe-, Bytesoch Gåfvo-bref på fast egendom å landet och i Städerne, Bruk och Manufactur-verk, Smiden och Smidesrättigheter samt Hammarskatter, Frälseräntor, Fabriker eller andra inrättningar, med hvad mera, som under eganderält förvttras och vid Domsloiarne uppbjudes, förses med stämpladt papper efter värdet, nemligen: Under 50 R:dr — 12. — från och med 50 till 75 R:dr från och med 75 till 100 R:dr frän och med 100 till 125 R:dr från och med 125 till 150 R:dr för fulla 150 R:dr och derutöfver för hvarje fulla 50 R:dr Varder Köpe-, Byteseller Gåfvo-bref, förr än uppbud skett, å annor man transporteradt eller öfverlåtet, belägges handlingen med ny charta, efter nyssberörde grund, för hvarje transport eller öfverlåtelse, sä vida icke densamma eger rum inom den för lagfart föres hafna tid, räknad ifrån första köpet, i hvilket fall förnyad chartering ej ifrågakomma'. KöpeBytesoch Gåfvo-bref om Skepp, Fartyg och Båtar af öfver 10 lästers drägt, köpe-afhandlingar om andra lösören, hvilka i säljarens vård qvarstanna, äfvensom af handlingar, hvarigenom skog frän hemman på viss tid föryttras, böra jemväl, för att vara gällande, förses med stämpladt papper i förhållande till värdet, efter ofvanstående Tarif.
Prof. 1862 A 1863. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 9 Häfl. 4 26 Siats-Utskottets Utlåtande JYs 99. af insigt i landtbruket, hvilket med deras tjenstegöromål ofta hade gemenskap, ansett sig böra afstyrka en allmän indragning af boställena, synnerligast hvad länsmännen anginge, men deremot för vissa fall, der boställena hade olämpligt läge eller saknade åbyggnad eller vore af så ringa omfattning, att deras innehafvande icke kunde innefatta någon egentlig fördel, gjort hemställan om deras utbytande mot kontanta löneanslag. Ehuru den sålunda åstadkomna utredning icke lemnade tillfälle till en fullständig specifik framställning om uppförande af kontanta lönefyllnadsbelopp och hyresersättningar för de Kronofogdar, Häradskrifvare och Länsmän, hvilka sjelfve förklarat sig villige att sina boställen afträda, har Kongl. Majit ansett, att, då hvarken det allmänna eller indelningshafvarne kunde hafva annat än olägenhet af dessa boställens bibehållande till ändamål, hvilka de icke uppfyllde, utväg borde sökas att i detta förhållande vinna ändring, hvadan Kongl. Majit äskat Rikets Ständers medgifvande, att i sådana fall, der vederbörande indelningshafvare förklarat sig villig afträda innehafvande boställe och Kongl. Majits Befallningshafvande i länet indragningen tillstyrkt samt Kongl.
Jag hade icke sett honom sedan vi händelsevis råkade honom först i Köpenhamn, – som du säkert påminner dig – när jag reste hemifrån, och se’n ännu en gång, äfven händelsevis, i Dresden, för några år sedan; han var då sig fullkomligt lik, en gammal egenkär, odräglig sprätt, som aldrig egt andra förtjenster än en öfverdrifvet vårdad toilett och ett fint och ledigt umgängssätt, men sjelf är han fullkomligt öfvertygad att han är och varit en oemotståndlig förförare; jag känner icke rättmätigheten af hans anspråk i detta fall, men ryktet påstår – i motsats till hans egna ord – att hans framgångar hos damerna varit ganska tvetydiga. Hur som helst, är han en depraverad gammal vällusting, hvars dvergaktiga själ och förtorkade hjerta kunde rymmas i lillfingret af en fruntimmershandske. Sedan han genom resor och ett oordentligt lif i alla afseenden förstört sin förmögenhet, gifte han sig med ett rikt fruntimmer, om fyrtio år af en ansedd familj; – min tant har jag aldrig sett, hon dog efter några år, och min onkel, nu enkling utan barn, spelar ännu rolen af don Juan, sedan hans hustrus förmögenhet åter försatt honom i välstånd. Med allt detta skall du utan tvifvel förvånas, att det är hos honom, på en af hans egendomar här i Småland som jag slagit mig ned. Och här – på det fordna ”Bänkaryd”, numera ”Belle Cottage” – som min fiffiga onkel döpt om den gamla, halft förfallna herrgården till, – åhör jag med tålamod hans historier, hans skryt öfver sina fordna eröfringar och hans cyniska skämt, följer honom ibland på jagt, och någon gång på en spatserridt, hvilket allt han företager i hopp att kunna öfvertyga sig sjelf, att han ännu ej är nog gammal, nog styfnad af gikt och ungdomssynder, för att icke kunna med behag styra en häst, eller förfölja en räf öfver skog och berg.