Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Assignationer på mindre belopp böra vara inlöste; hvarunder likväl icke förstås sådana Assignationer, som äro stalide på Riksens Ständers Banque, lör hvilka de Författningar borde gälla, som anaående en sådan Assignationsrätt finnas utfärdade; hvarjemte Utskottet hemställt, att den, com efter det den nu föreslagne Författning blifvit behörigen kungjord, utfärdat handskrifven , till Innehafvaren eller viss man och Ordres ställd Assignation å annan enskild Person på mindre belopp, än det här förut nämnde, bör (örsta gåncen, jemte skyldighet att gälda deosammas innehåll, tili-; lika i böter erlägga ett lika belopp, och att den, som andra resan eller oftare dermed Sig förser, skall utom enahanda åliggande att utgifva Assignationens värde, böta dubbelt så mycket; hvar,' 448 Dm 24 Martil, e. m. förutan den hvilken tredje resan sig häruti förbryter, tillika borde anses hafva förverkat medborgerligt förtroende, och således hvarken få deltaga eller komma under omröstning vid val till så beskaffade allmänna Förrättningar, som af medborgerligt förtroende bero, samt hans brott och straff varda till kännedom uti allmänna Tidningarne lemnade; och har Utskottet tillstyrkt, att på det efterlefnaden desto nogare må handhafvas, samt skeende öfverträdelser säkrare beifras, böterne kunde blifva angitvarens ensak. Innom Utskottet hafva tvänne dess Ledamöter, Herr Assessoren Danckvardt och Herr Borgmästaren Alin, varit af serskilte meningar i så måtto, att den sednare ansett samma ansvar, som för utgifvande af tryckta och graverade Assignationer vore bestämdt, äfven böra äga rum för utfärdande af sådana handskrifne Invisningar , hvilka efter Utskottets Förslag skulle komma at förbjudas ; samt att Herr Assesspren Danckvardt , enär under de ölveriäggningar, hvilka föregått det af Utskottet stadgade beslut, Utskottet ansett de remitterade
Med anledning af hvad ofvan anfördt blifvit får Utskottet tillstyrka, att, i stället för de uti § 76, § 78, punkt. 1, § 79 samt § 80, mom. 1 i Banko-reglementet intagna föreskrifter, angående sammansättningen af Direktionen öfver Banko-diskontverket, måtte stadgas följande: Jemf. § 76. Banko-diskont-direktionen består af åtta Ledamöter, nemligen: fyra Fullmäktige, en af h vartdera Riks-Ståndet, t vänne Banko-kommissarier, en af Bankens Fiskaler, samt antingen Banko-sekreteraren, eller någon Bankens Tjensteman i Kamereraregraden samt § 78, punkt. i. Direktionen öfver Handelsoch Närings-diskonten utgöres i Stockholm af Ledamöterne i Direktionen öfver Banko-Diskonten, jemte högst fyra af Fullmäktige utsedde personer, inom eller utom Öfver-styrelsen, som ega kännedom om näringarne och den större rörelsen. Jemf. § 80, mom. 4. Af de Fullmäktige, hvilka ära Ledamöter uti Banko-diskont-direktionen, utgår en vid hvart års slut i stadgad ordning. Det lediga rummet tillsättes af Fullmäktige genom omröstning per capita, och kan den afgångne dervid ånyo inväljas. Jemf. § 79. Enligt
Staten, en ökad framtida utgift af mer än 2'/2 milhr, hvadan Nässjöliniens högre kostnad inskränker sig till omkr. 554,000 rdr, en summa, som i sanning synes ringa i jemförelse med de fördelar, som skola komma landet till godo, om K, M:ts Propos. om södra stambanans riktning af K. St:r antages. För ett så stort företag, som Sveriges stambanor, måste väl en plan vara genomtänkt, som ligger till grund för deras utförande i den mån tillgångarne kunna det medgifva. Om också endast smärre delar i sender kunna fullbordas, så bör dock ingen sådan del beslutas, som ej passar in i det hela och bidrager att ernå de dermed afsedda syftemål. Så är förhållandet, enligt min upfattning, med den södra stambanan, och den bör ej anläggas så att den i framtiden beröfvar oss de fördelar, som dermed kunna up nås, om den erhåller den rätta rigtningen. Med stöd af det jag nu haft äran anföra, yrkar jag. att R. o. Ad., med afslag å StatsUtskrts förslag, malte i al's:de på riktningen besluta att för södra stambanans fortsättning, från Finjasjön, förbi oell i närheten af sjön Salen åt Nässjö och vidare öfver Tenhult till Jönköping, R, St:r måtte be vilja och till utgående från RiksgäldsKontoret anvisa en summa af 6,000,000 rdr rmt. Gr. Hamilton, Henning: Då jag i hufvud saken instäm mer med de trenne talare, hvilka sednast yttrat sig i denna punkt, kan jag vara ganska kort, men anhåller dock att få yttra några ord till försvar mot de anmrr, Utsk:t framställt. Den menjng, jag vid remissen af K. Ma Propos. uttalade, har icke blifvit af Utsk:t vederlagd, ehuru jag erkänner, att Utsk:t i denna del sökt samla erforderliga upgifter med ganska mycken omsorg och derpå nedlagt en icke vanlig möda.
Jag ser intet hinder ligga i vägen för uppfyllandet af Hr v. Troils begäran, att 21 § må afgöras före den i8:de, såvida Hr Gr. o. Landtm, och Ståndet det tillåta; men örn det öfverensstämmer med vanliga föredragn:ssättet, öfverlemnar jag åt Hr Gr. o. Landtm, att afgöra. Hr Stråle: Det torde kanske vara svårt att nu gå ifrån den §, som angår grundfonden, och tillen efterföljande §, som handlar om teckniugssummans inbetalning, emedan vi då skulle inledas i en annan discussion, som skulle förorsaka mycken omgång; men om vi först finge propos. på antagande af 1,000,000 r:dr till grundfond, kunde vi sedermera få propos. på fullgörandet af full inbetalning inom viss lid. Afslås det, kan man komma till frågan om 438 Den 19 Mars c. m. 2,000,000 r:drs grundfond. Detta synes mig vara enda sättet att reda frågan. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om icke det skulle leda till omgång och tidsutdrägt alt nu från den punkt, som varit under öfverläggning, öfvergå till en annan , utan att först afgöra den förra. Hr Stuart: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes först framställa propos. på irsta punkten af 18 5 i Utskms förslag. Hr von Troil: I fall betänkligheter uppslå mot antagande af den begäran, jag framställde, så afstår jag derifrån. Min mening var icke att föranleda en särskild discussion om den formfrågan. H. Ex. Hr Gr. o. Land tfn. hemställde, om R. o. Ad. önskade, att propos. å 18 § i Utskms förslag skulle göras punktvis. Ropades ja. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla irsta mom. af 18 §. Ropades starka nej, blandade med många ja. Hr Stuart och Frih.
Innerst var det en känsla af att vi två skulle haft så stort utbyte af att vara tillhopa och att nu var det för sent. Att hon skulle varit en af de våra, att denna oförlikneliga energi skulle varit till gagn och att den nu skulle förtäras till ingen nytta, endast i strid med en sjukdom, som redan från början var bestämd att segra. Det var sorg öfver alla dessa möjligheter som voro dömda att gå förlorade. Här var en qvinna med vilja, – just hvad de andra sakna, och så ingenting mer. – Dö – ingenting annat än det. Ödsla bort allt i tom fåfänga och så dö. Det var det enda som bjudits, och all denna sega kraft, denna ända till rigorism gående hårdhet emot sig sjelf skulle icke bli till annat än det: söka bli firad och dö. I dag var jag på förmiddagsvisit hos Ida Lundegård. Tyckte mig finna en viss likgiltighet hos henne. Så-å, hon tror att deras hem blifvit oumbärligt för mig. Pytt! Hon känner mig inte. Våra främmande äro resta, ändtligen är jag ensam och kan få sjunka ned i ett lugnt arbetslif.194 H. Herr Axel Lundegård Mottagit Ert bref; betaldt; qvitteras. Jag vill icke drifva vår korrespondens längre in på det område, dit Ni tycks vilja ha den: skämtets. Det blir då en ordstrid blott. Och en sådan ger sig sjelf (genom sig sjelf) material och tänjer ut sig i oändlighet. Men som Ni ej heller tyckes vilja förstå mig i sak, vet jag knappast, om annat återstår än att sluta vid början. Ty hvad skulle väl tjena till att disputera med Eder om begreppen subjektiv och objektiv t.ex. – Då Ni tänker på skolgrammatikaliska reglor, när jag talar om objektiv och subjektiv vis à vis en tid? Sammanhanget gör allt. Det klokaste kan bli galet och det galnaste klokt – i lösryckta citat! Eller hvad skulle jag vinna genom att be Er bevisa, att Levertins 300 verkligen äro ”kännare,” hr Ks 300 icke kännare? Och hvem ger diplom på den värdigheten? Hvem skrifver regler för tycke och smak? Eller hvad båtade att börja ge Er en lektion i god takt?
Inom Södra Möre härad hade nemligen, liksom nästan öfverallt inom landet, tjenstedrängars och legoarbetares dagspenningar blifvit högt stegrade utöfver de belopp, hvartill de förut uppgått, och ensamt denna omständighet hade till naturlig följd, att den lega, som rustoch rote-hållarne vid båtsmännens antagande nödgades erlägga, äfven blifvit i samma mån uppdrifven eller då samtidigt med denna stegring af arbets-priserne i orten icke blott anspråken hos flottans befäl å båtsmannens duglighet och tjenstbarhet ganska betydligt ökats, än äfven båtsmännen inkallats till mycken längre tjenstgöring, än tillförene egt rum, men sådant oaktadt dem icke bestått» några förbättrade aflönings-vilkor, hade derigenom svårigheten ökats för ortens hemmansegare att hålla deras många båtsmans-nummer fulltaliga. 6 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skot tets Utlåtande M 48. Fordom uppfordrades båtsmännen inom Södra Möre efter den regeln, att indelnings-båtsmännen kallades hvarje år till fyra månaders och roterings-båtsmännen hvart tredje år till års-tjenstgöring och på detta sätt hade vid uppfordringarne så länge tillgått, att rustoch rotehållarne trodde sig ega både lagliga och billiga anspråk, att denna häfdvunna och i de s. k. roteböckerne föreskrifna ordning för båtsmännens tjenstgörings-skyldighet, icke annat än undantagsvis och då bindande nödvändighet det fordrade, skulle förändras. I motsats härtill hade likväl, enligt motionärens uppgift, uppfordringarne under sednast förflutna årtionde blifvit så täta och långvariga, att indelnings-båtsmännen varit uppfordrade till tjenstgöring i medeltal öfver sex månader årligen. Denna utöfver förra vanligheten förlängda tjenstetid förhindrade båtsmännen att med sitt arbete bidraga till sin vanligen ganska talrika familjs underhåll, hvilket derför ofta nog betungade så väl rustoch rotehållarne sjelfve, som socknarnes fattigvård.
Ank. till Exp.-Utsk. den 8 September, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af återremisser utaf åtskilliga från Utskottet afgifna Betänk anden, I anledning af gjorda anmärkningar, hafva följande Betänkanden blifvit till Lag-Utskottet återremitterade, nemligen: ifrån Högloft. Ridder skåpet och Adeln: N:o 57, öfver väckta motioner om verkställighet af Härads-Rätters ecb Kämners-Rätlers beslut, samt om förändring af tiden för LagmansRätlernes sammanträden; s Lag-Utskottets Utlåtande, iVVo [21, N:o 62, i anledning af väckt motion om föreskrifts meddelande, huru förhållas bör med Ordförandeskapet i Domstolar, sora bestå af både Lagfarne och icke Lagfarne Ledamöter; N:o 67, i anledning af väckta motioner, om åtgärders vidtagande, för att befordra skyndsamhet vid ärendens handläggning i Rättegångsver ken ; samt ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet:
Hvem skulle dock kunna bringa den i sultanens egna händer! Väl mottar han klagobref, när han om fredagen rider till moskén, men vi veta ju alla, att den, som har den dumdristigheten att framlämna ett sådant bref genast blir fängslad, och kan han inte punkt för punkt bevisa sanningen af det skrifna, blir han utan misskund afrättad. Och hvem har här bevis Därför säger jag, låt oss hellre höra några ord ur Skriften, och må sedan hvar och en gå till sitt. Herman Tersmeden lyfte bibeln från vägghyllan och lade den framför Agrell. – Jag aktar väl frimodighet, – sade han, – men i detta stycke måste jag gifva Funcken rätt. Ägde vår konung Frankrikes skattkammare, skulle han vunnit långt fler provinser än han nu förlorat. Han skulle vid detta laget vara den största och mäktigaste bland jordens förstar ... men fattigdomen binder våra händer. Hvad äro vi väl? En stormakt med en tiggarstaf i handen! Under hela samtalet satt kommissionssekreteraren Celsing vid bordsgafveln vänd mot de tillskjutna fönsterluckorna. De andra ovetande hade han redan förut uppsatt ett klagobref till sultanen, och han kunde med handen känna det under sin rock, men han visste ännu icke till hvem han skulle våga anförtro sina planer. – Den dag, som nu gryr, tänkte han, är en fredag och sultanen skall då rida till moskén. Medan det nu dagas, vill jag noga beakta hvilken af de närvarande, som först träffas af solstrålen från springan mellan luckorna, och ber jag den gode Guden att på det sättet utpeka den man, som är mest värdig att blifva hans redskap. Till den mannen vill jag sedan vända mig i tillit och förtröstan. Upptagen af sina tankar mäktade han endast stundvis följa de ord, som Agrell med tungsint stämma uppläste vid det nedbrända ljuset. – Och kvinnan var klädd i en mantel af purpur och skarlakan och skimrade af guld och ädla stenar ... Och jag såg kvinnan drucken af de heligas blod och af Jesu vittnens blod, och jag föll i stor förundran då jag såg henne ... Celsing blygdes inför sig själf att icke uppmärksammare kunna lyssna på Agrell.
Spens skulle hafva varit af den mening, som början af hans yttrande antydde, nemi. att vilja bestrida hvad Utsk., såsom dess tanke, lill RiksSltn framställt: men då han sedermera endast yttrat sig reservationsvis, inskränker jag mig till alt blott med några ord antyda huruledes Utsk. säger, nemi. ”såvida icke PresteSt. antager hvad Borgareoch BondeSt:n beslutat,” hvilket PresteSt. icke gjort; i följe hvaraf det villkor inträffar, som Utsk. med denna förutsättning förenat, nemi. att denna fråga då måtte förfalla. Det tillägg, som PresteSt. bibehållit, är af den art, att det hvarken löser eller binder i luifvudsaken; det innefattar blott ett åberopande af en grundlags-§, hvars underkännande icke kan bero hvarken på Utsk. eller något af RiksSl:n, men hvars åberopande är hvar och en tillåtet. Frih. Cederström, Anders: Jag kan icke undgå alt instämma med Gr. Spens. Utsk. bar föreslagit en alldeles ny ansvarighetslag, uti hvilken 11 §:ri i gamla ansvai ighetslagen icke igenfinnes. Då 1111 2:ne RiksSt. velat, men de öfriga 2:ne icke velat, att 11 §:n skulle inflyta uti ansvarighetslagen, så måste, enligt mitt sätt alt tolka grundlagen, antingen uti förstärkt Utsk. afgöras, huruvida samma § skall eller icke skall inflyta uti den nya ansvarighetslagen, eller ock frågan derom helt och hållet föifalla, så att ingen 11 Den 26 Maj. 379 § komme alt inlagas i berörde nya ansva lighetslag. Nu liar likväl Utsk. utgå11 från en sådan synpunkt, att uti den nya ansvarighetslagen skulle kunna införas livad som helst utaf den ganda, så snart 2 Stånd derom stannade emot 2. Detta är icke grundlagens mening, och jag får derföre reservera 111ig mot ett sådant förfarande. Uppå derefter framställd propos. Lief mern. N:o 184 af R o. Ad. godkändt. Föredrogs ånyo Frih.
Medan förlossningen afbidades och pågick voro ej allenast slottets rum fullproppade af allt slags folk: hofvet, embetsmän, officerare, prester, skalder, konstnärer, borgare, till och med ur handtverksklassen, possessionater från landsorten och Gud vet allt hvilka och huru många, utan till och med borggårdarna och slottshvalfven, långt ut åt Lejonbacken, Slottsbacken och Kyrkobrinken, ja, på andra sidan muren vid Trångsund stodo som en molnsky af menniskor. Så snart thronarfvingens födelse förkunnades, blefvo hurraropen der ute så starka och uthållande, att det lät som derest folket velat öfverrösta kanonerna, hvilkas dunder fortskyndade underrättelsen till dem, som vistades längst bort på malmarna. Inne i slottsrummen betedde man sig, i ordets hela bemärkelse, alldeles som hänryckta. Personer, hvilka kanske förr aldrig varit under samma tak, omfamnade, kysste och lyckönskade hvarandra. Riksrådet och handtverkaren räckte hvarandra händerna och språkade, som hade de varit gamla bekante. Hof-fruntimret och landtjunkare samtalade med syskons förtrolighet. Man gret, man skrattade, man skrålade, så att örhinnorna kunnat spricka. När öfverhofmästarinnan bar omkring barnet i stora galleriet, blef det ett sådant väsende, att jag undrade, om icke den nyfödde skulle skrämmas till döds af larmet. Jag förstår ej, huru drottningen, som låg helt nära, kunnat slippa ifrån detta med lifvet. Ja, man knäppte ihop händerna och läste högt böner för den späde prinsen. Föga fattades, att man äfven der sjungit psalmer och stämt upp ett Te Deum. När Gustaf visade sig i galleriet, hade man så när klämt ihjäl honom af lutter välmening och förtjusning. Man kysste hans händer, till och med hans kläder, och ni vet, min mor, om han kan vara älskvärd och hänförande, då han vill! Och sådan som då har jag till och med aldrig sett honom. Hans stora ögons blixtar voro på en gång glädjens, snillets och majestätets.
Diverse Nybyggnader 1,599:27. — 3,166:22. o. - Klädes-Fabriken å Knapcrstad 4,235:43. 9. 97:24. — Malmö Corrections-Inrätlning 1,700: 400: Ull m. m. till Vadmals förfärdigande 4,279:30. Albetalning å upptaget lån, jemte Ränta 743: 8. 8. 1,935:41. 2. Diverse Utgifter - Balance till påföljande året: Vid granskning af Kongl. Styrelsens räkenskaper och förvaltning hafva Revisorerne funnit att Kongl. Maj:ts i Nåder utfärdade Stat för år 1835 blifvit betydligt öfverskriden; såsom exempel hvarpå må anföras, att vid Sodra Corrections-Inrättningen i Stockholm till ved, tvätt och ljus berörde år åtgått 9,192 R:dr 10 sk. 4 r:st., då Staten härför endast anslår 3,755 R:dr 33 sk. G r:st. Ehuru vedqvantiteten för hvarje rum blifvit bestämd till 2 famnar, hade likväl per medium 31 famnar consumerats. Uti räkenskaperne upptagas jemväl betydliga kostnader, under rubriken: ”extra förplägning”, som år 1833 uppgått till 10,823 R:dr 43 sk. 9 r:st., år 1834 till 5,676 R:dr 20 sk. 5 r:st. samt år 1835 till 6,419 R:dr 39 sk. 2 r:st. Banco. Extra förplägningen utgöres, enligt hvad Revisorerne inhämtat, egenteligen af den tillökning uti kost af bröd, smör, öl och bränvin, hvilken blifvit bestådd de med trägnare och svårare arbeten, synnerligast vid verkställde byggnader, sysselsatte Correctionister.
Med stor förvåning finner man, alt bland reservanlerne icke mer än en enda gjort några synnerliga anmärkn.-r och ogillat Utsk:s resonnementer, och detta är en Riksdagsman af BondeSt., Nyqvist, som anmärkt åtskilligt lika med hvad jag nu har gjort. Frih. Cederström, Rudolf: Då denna fråga på några ledamöters begäran för en stund sedan bordlädes, aflägsnade jag mig för ett ögonblick, under förmodan, att den skulle förblifva hvilande på bordet; men återkommen, finner jag, att, till följd af dessa ledamöters återkallelse af dess begäran om bordläggning, diskussionen öfver ämnet fortgått. Enär jag ingalunda belviflar, att, hvad i ämnet redan yttradt blifvit, lärer vid ärendets afgörande varda taget i behörigt öfvervägande, anser jag mig emellertid skyldig att bevaka de möjligen frånvarandes rätt, hvilka kunna hafva bortgått i förlitande på bordläggningens bestånd; till följd hvaraf jag ödmjukligen anhåller, att Betänk, måtte ytterligare få hvila pä bordet. Häruti hördes flere ledamöter instämma. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskär inkomne Ullät:n, nemi. från Stats-Utskottet: N:o 176, i anledn. af erhål Ine återremisser å Betänk. N:o 64, ang:de beräkningen af Stats-verkets inkomster och vissa till samma Betänk, hörande bilagor; N:o 177, i anledn. af väckte frågor om nytt formulär för Riks-hufvudboken samt om serskild hufvudbok för K. Stats-Kont.; N:o 178, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. N:o 68, ang:de inqvarterings-skyldigheten i Slockholm. Bevillnings-Utskottet: N:o 17, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Betänk. N:o 10, ang:de stämplade pappers-afgiften; samt 368 Den 21 Juli. N:o 18, i anledn. af gjorde anmärknir vid Betänk.
Majits befallningshafvande vidare hemställde, att, vid en så beskaffad förvandling, samma beräkningsgrund för reservräntorna borde följas, hvilken såsom medelberäkningsgrund blifvit vid den nya båtsmansindelningen antagen, eller 20 daler silfvermynt för hvarje båtsman. Kongl. Majit, som, efter det Förvaltningen af Sjöärendena, Kammar-kollegium och Statskontoret blifvit hörde, vid företagen pröfning af detta ärende, väl ansett skäl förefinnas till den slutsats, att Konungs och Ständers gemensamma afsigt varit, att de nu ifrågavarande reservräntorna skola med förvandling efter markegång utgå, helst den af båda statsmakterne uttalade grundsats, dels att rustningsbesväret i provinsen skulle blifva lika för alla egare af jord och lägenheter af samma natur, och dels att indelningen borde till sina hufvudgrunder återföras, i annat fall skulle förfelas, har likväl, enär något bestämdt förklarande angående sättet för reservräntornas utgörande eller grunden, hvarefter de vid skeende förvandling böra beräknas, icke innefattas i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 29 December 1834, uti den nu aflåtne nådiga Propositionen förklarat
Kommerse-Kollegii berättelse för 1860, har sin grund hufvudsakligen i köpingarne Ronneby och Christianopels egendomliga ställning till Carlskrona och deraf föranledda misstag af de tjenstemän, som meddelat primäruppgifterna till förenämnde berättelse. Länets utrikes handel och sjöfart kan ej anses äga särdeles stor omfattning. Inoch utförseltullen vid samtlige tullkamrarne uppgick år 1860 tillsammanlagdt till 302,563 R:dr, oberäknade fyroch båkrnedel, lastpenningar m. m. Importen består hufvudsakligast af kaffe, socker, spirituosa, vin, tobaksblad och tobaksstjelk, sill, salt, stenkol, hampa, spanmål, hudar, ull, färgstoffter och diverse väfnader. Exporten deremot af skogsprodukter af hvarjehanda slag samt någon spanmål och valsad jernplåt jemte sprängd och huggen granit. Import och export äga hufvudsakligen rum från och till Norge, Danmark, England, Tyskland, Ryssland, Holland och Spanien. Från utrikes ort inklarerade år 1860: .259 fartyg af 11,562,71 läster och till utrikes ort utklarerade samma år 177 fartyg af 7,2 6 0,60 läster. Den inrikes sjöfarten är jemförelsevis liflig. De förpassade och förpassningsfria fartyg och båtar, som, lastade och olastade, år 1860 från inrikes orter ankommit till länets städer och derifrån till inrikes orter af gått, utgjorde: Ankomne: Afgångne: de förpassade 908 af 13,521 läster 668 af 13,426 läster och de oförpassade 259 » 4,857 » 304 » 7,948 » eller tillsammans 1,167 » 18,378 » 972 » 21,374 » Under perioden hafva 12 fartyg, af hvilka 10 Svenska, 1 Ryskt och 1 Fransyskt samt 3 ballastade och 9 lastade, strandat vid länets kuster. Elfva af dem hafva blifvit vrak.
De sutto på den yttersta venstra» flygeln, och kunde för blomstervaser och bordprydnader knappt se en skymt af Nanna och Celestine, som fått sin plats vid öfra delen af bordet. Nanna hade blifvit förd till bordet af sonen i huset, och Celestine af en dennes kusin, en ung, rik brukspatron och kammarjunkare Jernkrona, som varit ett år i Paris, der han låtit förfärdiga sig en ny, komplett garderob, köpt en praktupplaga af Lamartines poesier, bivistat Musards soiréer, hört Grisi, och haft en timmas lektion i franskan hvarje dag – det sista med den lyckliga effekt, att i början vid hans återkomst, man ej ens förstod honom, när han talade sitt modersmål. «Ack vill kusin vara så god och jemnka den der vasen lite åt sidan, – jag kan alls inte se mamma der borta såsom den nu står,» sade Nanna till sin granne, i det hon drog af sig långhandskarne. Naturligtvis efterkoms genast hennes önskan. «Nej, inte så, kusin, – lite mera till venster.» – «Men då tycker jag den bör skymma ännu mer,» svarade kusinen. – «Åh nej, som jag sitter –» – «Hur kusin befaller,» sade unga Stjernfeldt, och flyttade vasen dit Nanna ville ha den, och hon fick numera fri utsigt till – Alexis. Alexis, som man lätt kan tänka märkt manövern, blef så varm om hjertat, och för första gången tillät han sig en blick, som ej var af det allmänna slaget, att flyga öfver till henne. Det var dock blott tacksamhetens, och besvarades från Nanna af en vänlig, ehuru nästan omärklig blick. Albert, som gerna hade velat hafva Celestine för ögonen, för att så mycket bättre hos sig inprägla de drag hans Cecilia skulle få, förstås – hindrades af en tjock brukspatron helt och hållet att se henne, och satt hela middagen tyst och sluten. Alexis, med hvilken detta eljest brukade vara förhållandet, var deremot nu glad och upprymd, och hade äfven all möda ospard att lifva sin vän. Champagnekorkar smällde i hvarje minut, skålar druckos, och ändtligen strökos stolarne från bordet, och man samlades åter i salongen.