Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers förafskedade RiksdagsEeslut blefve felfritt tryckta, hafva Kommitterade, sedan ett utskrifvet exemplar af RiksdagsBeslutet blifvit från Rikets Höglofl. Ständers ExpeditionsUIskotts Kansli aflemnadt, sammanträdt och öfverenskommil: att först skulle företagas trjmkningen af RiksdagsBeslutel, som i stället för de uti skrifna exemplaret in margine vid vissa paragrafer tecknade titlar, hvilka komrno att uteslutas, skulle efterföljas af ett upprältadt register, deri kortligen innehållet af hvarje paragraf antyddes: att vid tryckningen och kollationeringen af nämnda Beslut hufvudskriften, eller den med samtliga RiksStåndens godkännande åtecknade så kallade Löparen, borde lända till efterrättelse och för sådant ändamål ifrån vederbörande infordras: att, sedan RiksdagsBeslulet lemnat pressen, tryckningen af Grundlagarne genast skulle företagas; och att, i afseende å verkställigheten af Kommilterades åliggande för öfrigt, tre af dem, hvaribland Ordföranden, skulle gemensamt sammanträda, för att granska de ifrån Redaktionen af Svensk Författningssamling ankommande sista korrekturarken, hvaraf, efter det anmärkta felaktigheter blifvit rättade, förnyade afdrag borde 2 företes, lill dess tillstånd till tryckningen meddelades; hvarförutan, i händelse under den skeende' granskningen någon fråga yppades, som kunde sy' nas tvifvelaktig, öfrige Kommitterade komme att till öfverläggning derom ■ ii ^ sammankallas. Med iakttagande af dessa stadganden, har RiksdagsBeslutet blifvit tryckt och med 1841 års Författningssamling under N:o 40 utlemnadt.
Utskottet tillkännagifver val, att Föredraganden, Herr tillförordnade StatsSecreteraren Danckvardt, vid tvenne tillfällen, och StatsRåden Grefvarne Sköldebrand och Fleming vid ett tillfälle på grundliga skäl i nädevugaf6tyrkt förbudet mot vidare utgifning af en indra* gen skrift;men härvid förekommer det mig, som om Konungens Rådgifvare påkallat nåden der blott bordt vara fråga om rättvifan, Uti Den 10 Julii f m. det lagbundna samhället är rättvisan enda grundvalen för det fris samhällets bestånd, och Folkets frihetsälskande lynne uttryckes illa inför Regenten, då vid frågor om landets »tora angelägenheter, rättvisan åsidosattes, för att endast göra Nåden gällande å den punkt, hvarest förvexlingen af dessa båda vilkor så lätt kan bilda ämne till stridighet mellan Styrelse och Folk. Jag tror att
Jag tror detta stå i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Grundlagen föreskrifver för StatsUtskottet, och så vida Grundlagen ej gifver Revisorerne större rätt än StatsUtskottet, lär det blott vara till Rikets Ständer, som Revisorerne skola afgifva anmärkningar. Att de skola aflemna något omdöme till Konungen, kan jag ej finna någonstädes föreskrifvit. De böra anmärka och lemna Utlåtande i ämnet. När man gifver Utlåtande, meddelar man tillika ett omdöme. Då jag för min del anser det nu afgUne Utlåtande, om icke alldeles fullkorn - i86 Den i5 Jan n ar ii f. m. ligt, dock bättre än hvad sorn hittills varit, och bättre hufvudsakligen derföre, att det slutaren obehaglig strid, som varit Statsmaktcrne emellan, och hvilken ej kan vara önskvärd för andra, än dem som lefva i hoppet, att missnöjet skall fortfara, tillstyrker jag bifall å förslaget, Herr Hjerta, Gustaf: Då Herr Grefve af Wetterstedt yttrat, att ändamålet med den Kongl. Skrifvelsen varit att sluta den strid, som af honom sjelf begyntes år 1815, och hvilken sedan, genom vid sista Riksdag Vägrad sanction å den af Rikets Ständer beslutade Instruction, fortsattes, och nu blifvit ett ämne för denna Riksdags förhandlingar, beklagar jag, att man valt sättet att gjuta olja på elden. För min del kan jag ej begripa, huru Ministéren skall sluta, om den ej befästar förtroendet emellan Konungen och Folket, och jag vågar bestrida, att det vinnes på detta sätt. Om meningen varit att sluta striden, hade man i ett land sådant som vårt, der Riksdagar ej inträffa oftare, än hvart femte år, valt medel, hvilka ej nedsatt den enda på mellan Liderne sammanträdande Ständernes auetoritet, utan tvärtom gifvit den tillfälle att i lugn handla. Följden blir nu, att, i stället för Rikets Ständers Revisorer, måste fosterlandsvännen, såsom en helig pligt, begagnande tryckfriheten, intränga i Embetsverken. Och hvad är afsigten?
till skadade Den OCH Hon kort h o n i slaget v i d Piski, bara af dessa hjältinnor VINNOÖDEN inom man, af hvilken köpt flottimret, mén; uti hans jag till arvagn kan ni bekvämare g ö - ra resan. riga skall För det jag öfdraga försorg. » P A U L A PFIFFNER. — 4 — I D U N 1899. låren och, såsom honom den Manovill hade väntat, unga patriotiska med flickan. Jag bistå henne. gå i n? o m k r i n g i lägret, visade såg kunna intressera och hörde henne gar, Jag följde henne, hvad jag henne som för var bekant. men fordras nöje ett fritt att När jag skjutgevär lopp. som I jag det gosse blef flicka, och äldre, kunde intresserade åstadkomma fingret; leka skaffade o c h g a f därefter början kula o c h riktade På förvånad. Här af bajonetten ert moraliska af ett skjutgevär står e t t o c h ladda jägargevär, det! här har ni krut o c h kula. » alltsedan j a g var liten tryckning med o m natten. eller i n t e t och vana eldvapen. mig vurm annat! garne. » fruntimmer, hvilka satte m i g i förundran. Låt oss se. » Hon tog på en rörelser. kortlek, trumma, och alla jägare. sade han, snabba öfverraskad öfvad hennes och följde » Nå, » som låg en v a l d e ett kort. närstående » H ö r på, kamsaknad af m i n vanliga bekvämlighet, eller att j a g var icke tillräckligt t r ö t t; u t a n, ser n i, jag har idé, fått som en skulle j a g a s ö m n e n från hvilken s o m helst. Vet ni, jag beslutit att har blifva soldat. » M a n o v i l l s å g förvånad på henne o c h sade skrattan de: » Soldatska, menar ni väl. » — » Nej, n e j, j a g blir s o l d a t; det beslutet står vid. jag Jag fast inser p å förhand alla de svårigheter, som vänta men mig, j a g har satt m i g i sinnet att allt.
Jag föreslår, att R. o. Ad. i detta ämne afgifver en sådan förklaring, som jgg nu går att framställa, och hvil-, ken äfven tydligen utreder förhållandet med RiksStåndens beslut i frågan. Hr von Troil uppläste derefter följande förslag till beslut: Den 12 Februari t. m. Den, sorn bifaller, att, i anledn. af Constit.Utsk:s memor. N:o 77, R. o. Ad. fattar ett sä lydande beslut: Hvad först angår den preliminära frågan, huruvida, såsom Utsk yrkat, den af Utsk. i memor. N:o 4° gjorda framställning skulle anses såsom ett helt af inbördes oskiljaktiga delar bestående förslag; så befanns, att PresteSt. i anledn. af memor. N:o 4° beslutat, att frågorna om indragningsmagten och juryn böra skiljas, samt att Borgareoch BondeSt:n i anledn. af memor. N:o 58 anmodat Utsk. att med skilda betänk:n ang:de förslag till grundlagsändringar, dels att indragningsmagten må upphöra, dels att juryn må med niodificationer bibehållas, till RiksStrn inkomma. TreStånd hade således bestämdt beslutat, att frågorna skulle skiljas, och R. o. Ad. hade i sjelfva verket fattat enahanda beslut, då Ståndet beslutat, att indragningsmagten må upphöra och juryinrättningen bibehållas. 1 följd hvaraf och då alla 4 Stånden således i denna fråga voro ense, R. o. Ad. förklarade sig finna, att R. St. beslutat, det de grundlagsändringsförslag, hvilka i anledn. af det nu förevar, målet komma att blifva hvilande, skola auses såsom särskilda, af hvarandra oberoende förslag. Utskts förslag i i:sta punkten hade af R. o. Ad. samt Presteoch BondeSt:n blifvit lemuadt utan anmärkn. och således godkändt enligt 46 § Reg.F. BorgareSt. hade förklarat, att ordalydelsen ogillas och bör förtydligas. Sedan Utsk. likväl sedermera uti memor.
7. af hvilken summa utestod i Stockholms Stad 23,237:27. 9. T. Af denna Diskonts inom linien, såsom osäkra, afförda kapitalfordringar utestodo vid 1850 års slut: i Stockhalms Stad 20,809: 28. — i Landsorterne 6,472:29. 5. Fonden för ifrågavarande rörelse, 1,000,000 R:dr, har under nästlidet år varit anlitad af 186 personer, nemligen: 56 Landtbrukare, med 268,200: 25 Bruksegare 179,000: 30 Handlande och Näringsidkare i Landsorterna 156,500: 38 Handlande i Stockholms Stad 229,500: 16 Näringsidkare i Stockholm 87,200 samt 21 diverse personer 89,500 Tillsammans R:dr 1,009,900 Inkomsterne för året, hvilka utgjorts af Kreditiv-afgifter 5,049:24. Banka-Utskottets Revisions-Bcrättelse, 1851. 7 Kreditiven hafva inom 1830 års utgång blifvit inbetaide, med undantag af 7 stycken å sammanräknade 23,870 R:dr, hvaraf ett å 10,000 R:dr ännu är oliqvideradt, och således på indrifning beroende. I afseende å styrelsen och förvaltningen af Diskont-verket, får Utskottet inför Rikets Ständer tillkännagifva, att Direktionerne öfver så väl Ranko-Diskonten, som Handelsoch Närings-Diskonten funnits hafva ställt sig till efterrättelse gällande föreskrifter, samt att nödig säkerhet och behörig ordning iakttagits vid vården af verkets lånehandlingar, hvarföre Utskottet jemväl låtit meddela Direktionerne decharge, med frikännelse från allt framtida ansvar för förvaltningen under den tidrymd, som utgjort föremål för Utskottets granskning. Stockholm den 22 Juli 1831. STOCKHOLM, TRYCKT BOS JOH. BECKMAN, 1851. ;Banko-Utsk. Rev.-Berätt. 1851.)
I afseende på det nu ifrågavar:de 3:dje monos af 23:dje §:n afgörande, instämmer jag med de talare, som ansett, att, vid en blifvande ledighet uti Utsk., suppleanten bör af Ordf:n, utan all omväg, kunna inkallas. Denna rättighet är så mycket mer nödvändig inom BankoUtsk., der minst Indelar af hvarje RiksStånds ledamöter böra vara närvande, synnerligen då Utsk. med R. St:rs makt afgör ärenden. Ty om denna rättighet i allmänhet icke lemnäs Ordf:n uti Utsk., så inträffar, hvad ofta redan skett och kommer att ske, nemi. att ärendet, i brist på tillräckligt antal ledamöter, måste upskjutas till ett annat sammanträde, hvarigenom ärendenas afgörande fördröjes och Riksdagen förlänges. Medan jag har ordet, anser jag mig i afseende på 24:de §:n böra tillkännagifva, att, då jag i min motion föreslog, att Den 15 November e. m. 103 någon föreskrift om Bänkmans, Elektors och Utsk:s-ledamots skyldighet att fullgöra sitt åliggande borde uti Riddarh.-Ordn. införas, var det af orsak, att, enär allmänt kändt är, det många med serdeles likgiltighet försumma sina frivilligt åtagne åligganden, de skulle med mera noggrannhet upfyllä sina pligter, då de uti en offentlig handling voro til! ansvar för försummelse fälde. Men som de skäl, Utsk. anfört mot detta mitt förslags antagande, icke kunna af mig bestridas, måste jag afstå från mitt yrkande, fullkomligen nöjd med den framgång min motion i öfrigt erhållit. Hr von Hartmansdorff: Det är klart, att då man skall vända sig till tre personer: så går det långsammare, än om man blott skall hålla sig till en. Vänder man sig till Utsk:s-Ordf:n för att få suppleanten inkallad, så går det fortare, än om man skall anmäla saken både för honom och Landtmarskalken. Emedan den sednare icke sjelf skrifver ut förordnandet, utan sådant sker genom Riddarh.-Sekret.: så har man nödgats anlita tre personer.
Då Revisorerne ej kunna antaga, att trädgården lemnat så stor förlust, som skillnaden mellan nämnda 2:ne belopp, återstår ej annan förklaringsgrund, än att bokforingssättet i detta, likasom i flere dylika fall, föranledt oriktiga resultater, sorn vid granskning af särskilda detaljer af hushållningen lätteligen kunna vilseleda omdömet; och enär Institutet äfven i afseende å bokföringen bör utgöra ett mönster för de unge män, som der danas till landtbrukare och på stället inhämta kännedom om bokföringens grunder, hafva Revisorerne, med afseende å vigten derå att bokföringsmethoden vid en så beskaffad inrättning i möjligaste måtto utbildas så, att den verkliga ställningen ej blott på det hela, utan ock inom hvarje särskild del deraf må kunna med klarhet och säkerhet utrönas, funnit ämnet vara af beskaffenhet att äfven af nuvarande Revisorer behöfva vidröras, oaktadt Revisorerne ej förbisett att Institutets Styrelse, uti afgifvet utlåtande öfver föregående Revisorers anmärkningar, förmält sig redan hafva vidtagit sådana åtgärder, som kunna anses befordra mera enkelhet och klarhet i räkenskapernas föiande, hvarom dock l.evisorerne ännu ej kunnat hafva tillfälle att sig förvissa. § 2. Bland utgifter, hvarmed Institutets konto för räkenskapsåret belastas, förekommer en post å 679 R:dr för en silfvervas till Professor Arrhenius. Ehuru Revisorerne ej ifrågasätta, att denne må hafva gjort sig förtjent af en sådan belöning, kunna Revisorerne dock ej ur principiel synpunkt undgå att anmärka berörde förfarande med Institutets medel, som icke lära vara afsedda till dylika utgifter. § 3. Likaledes belastas ((Diverse omkostnaders konto» dels med 2 tunnor hvete och 1 tunna råg under rubrik: »kommissionsarfvode», dels ock med 6 tunnor råg samt 6 tunnor korn till de nödlidande i Finland. I afseende å nämnde arfvode lemna räkenskaperna ej någon upplysning till hvilken person eller för hvad ändamål det utgått, och Revisorerne äro följaktligen ej i tillfälle att bedöma utgiftens behöflighet.
Blan har i de olika lanen - som bekant gifves det i regel endast en folkhögskola i Iivarje lan - livar ocli en på sitt verksamlietsfalt förnuiiimit något af det, som deii danska landtkvinnaii kände, nämligen att först nar skolan besöktes af blide män och kvinnor, vore den en verklig folkets skola, en verklig lifgifvande kalla för dess framtid. Det har dock, mig veterligt, ej dröjt mer än högst ett %r eller rättare en kurs, innan anslag beviljats afveii deii kvinliga skolan af samma inyndiglieter, som ekonomiskt understödja deii manliga, näinligen stat, landsting ocli hiish&amp;lliiingss,iIlskap. Afven till mindre bemedlade kvinliga elever lainiias årligt statsanslag af de 15,000 kr., som riksdagen Iivarje år .tilldelar folkhögskolans beliöfvande elever. Hvarje elev betalar natiirligtvis i regel en viss kursafgift, vid Tärna t. ex. 2 ' 0 kr. ; elevens andra ungefärliga utgifter iippgh till: för böcker, material ocli sybehör 1 5 A 30 kr., bostad omkring 8 kr., diverse 10 kr. ; livad inat angår, medföra vid de flesta skolor eleverna denna hemifrån och tillaga den sjalfva för att på så satt inspara en kontant ocli för bonden onödig och klnnbar utgift. Vid hvarje skola finnes dessutom ett växlande antal Iielocli Iialffrielevplatser, med hvilka följ a fri bostad ocli efterskänkande at ' liela eller lialfvakiirsafgiften. (Forts.) De kvinliga studenterna vid ' våra universitet. Genom en notis i våra dagliga tidningar fästes för en tid sedan allniänhetens uppmarksamliet vid, att en artikel med rubrik, Studentinnens, undertecknad af en herr C. L. Szcndbeck, förekominit i den tyska tidskriften s Akadeinisclie Blatters. Denna artikel sades lämna en sardeles mörk skildring af de svenska kvinliga stiidenternas hållning och upptriidande vid universiteten och deras ofördelaktiga inflytande på studentlifvet.
Dessa theoder äro förut tillräckligt kände, ock gå hufvudsakligast ut derpå att genom påsläppning af utländsk koncurrens, alltid jaga den inhemske näringsidkaren ifrån den näring, som han en tid sysselsätter sig med, för att tvinga honora att söka, äfven med risque att icke finna ett annat sätt att sig lifnära, och, om han lyckas deri, äfven vid nästa riksdag genom utländsk koncurrens ytterligare jaga honom derifrån. Detta är sättet att förhindra den Svenska näringsidkaren från all möjlighet att nära sig inom sitt eget land och göra honom till produktiv. Här säges att lindriga tullafgifter skulle medföra frånvaro eller upphörande af tullsnillning. Detta är en theoretisk sats, som icke håller stånd i verkligheten. Jag vill citera ett exempel. Det är för 10 eller 12 år sedan som det pålades socker en tull af 1 r:st. på 8i:det. Denna afsigt afsåg mera att kontrollera qvanliteten af det socker som infördes, än en egentlig inkomst för Staten; nåväl, vi hafva exempel på alt dessa runstycken på S^det försnillades och att man, för att behålla dem, risquerade all plig5 H. 14 210 Den 81 Maj f. m. ta och förlora hela lasten. Detta inträffade inom denna stad. Ofvannämnde sats är således blott en theori, som icke håller stånd. Den som vill tullförsnilla, han gör det, antingen tullen är låg eller hög, ehuru med större svårighet å ena fallet, än i det andra. Någon moralisk garanti emot dessa brott kan icke vinnas genom tullsättning, utan tullagarne måste upprätthållas genom kontroller öfver deras efterlefnad. Detta anser jag nog för denna gängen för att genmäla, hvad här blifvit stadgadt och beder nu, att för R. o. Ad. uppläsa ett vördsamt anförande till R. St., uppfattadt på ett möte af allmogen och ämnadt att underställas R. St. vid denna frågas afgörande inom RiksStin. Detta är en inskränkt del, såsom nogsamt är bekant, af den del i Westergöthland som sysselsätter sig med väfnader.
Majit må i underdånighet öfverlemnas, att af den för samma tid belöpande besparingen utaf Högstsalig Hennes Majus Underhalls-Summa, desse Utgifter lä«a bestrida. Hvilket allt vördsarnligen underställes Riksens Hogiofl. Ständers afgörande. Stockholm den i Julii 18 i 8- N:r 331. Riksens Högloft. Ständers Stats > Utskotts Utlåtande, angående Rosersbergs Kungsgårds öfverlemnande till Kongl, Maj. ts Nådiga disposition. T-Jnder den 22 i nästledne månad har Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat ti!l Stats-Utskottet remittera ett Anförande af Herr Grefve Posse, Claes Fredrik, så. lydande: ”Såsom en följd af den högst beklagliga och smärtande, Hennes MajU Enke-Drottningens hastiga bortgång, tillkommer det Riksens Höglofl. Ständer, att, jemlikt deras vid denna Riksdag fattade Beslut, förordna om disposition af Rosersbergs Kungsgård. Snits-Vtskottets Betänkande#, aooy Jag får i anledning deraf vördsamt hemställa och föreslå, det Riksens Höglofl. Stander? i underdånighet erbjuda dispositionen af ifrågavarande Kungsgård, jemte den af Riksens Ständer Vid denna Riksdag dertill anslagne årlig* underhålls-summa, till Hans Majit vår nuvarande regerande Allernädigste Konung för hela D ss lifstid. Jag anser, att Riksens Höglofl. Ständer genom en sådan åtgärd uppfylla hvad Högstsalig Hans Majit Konung CARJ/ XXII önskat kunna sjelf göra, såsom ett ytterligare bevis af sin 1 i fl i ga erkänsla mot den Furste, som förljufvat dess lefnads afton och gifvit dé mäst de Öfvörtygande bevis af den utmärktaste sonliga kärlek, hvarom Högstsalig Hans Majit Konungens yttersta vilja och Testamente lemna de mäst cfvertygande bevis.
Men jag bar trott, att man möjligen skulle kunna inrätta en pantlåneanstalt så, att icke tjufvar och skälmar derigenom gynnades; och om sådane anstalter skola existera, sä made vara ät den enskilda industrien för behållne. Här har jern val blifvit yttradt, att kia - 43 Den 3 Octobe.r /. m. des oell andra fabriksvaror, till betydlig del upptagit lånefon.den; men jag tror mig veta, att de upptagit den betydligaste delen deraf) ty om man dermed jemförer de fattige* län, skall man finna att desse utgöra en ganska liten summaEn värd Talare har anmärkt origtigheten deraf, atc ' Hufvudstaden ensamt skall tillgodonjuta fördelen af AssistanceContoiret; och jag instämmer destoheldre deruti, sorn i Hufvudstaden under de senare åren de mästa penningarne circuierat eller qvarstannat, och där i öfrigt alltid är tillfälle till arbetsförtjenst. Jag har i öfrigt icke något att invända deremot, att Staten afstår till enskilde AssisunceContoiret med dess tillhörigheter, men jag kan ingalunda gilla, att Staten inbjuder enskilde att öfvertaga det. Jag förnyar slutligen min anhållan om återremiss af betänkandet. Grefve von Sehwerin, Fredric Bogislaus, Herr Cederschjöld har redan ådagalagt, att, om de anstalter, sorn nu finnas vidtagne, för att bispringa de arbetande och under vissa tider lånbehöfvande folkklasser, skulle upphöra, innan åtgärder hunnit vidtagas att pi annat sätt hjelpa dem, så skulle derigenom sannolikt flere brott föranledas. Jag får vidare fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, att då vår Lag innehåller stadganden om penningeförsträckningar mot pant, kan hvarken upplåning pi pant eller utlåning mot pant, anses för uågon ting, sorn är tadelvärdt. Det torde också vara mången bekant, att i alla små Städer finnas små Astistancer, eller folk, ägande små capitaler och för gamla till arbete, hvilka t)en g Öctober J. iil, 49 livilka mot vissa styfver på plåten låna mot pant.
Utlåtande, N:o 166, i anledning af gjorda framställningar om beredande af annan cmbets-lokal lör Rikets Ständers Justitie-Ombudsman och hans Expedition. Bifölls. Och Memorialet, N:o 167, angående koslnadcrne för tryckningen af RiksStåndens Protokoller vid nuvarande Riksdag, jemte dertill hörande Bihang. Utskottets tre hemställanden godkändes, och i öfrigt Indes Memorialet till handlingarne. Frän Hederv. Bonde-Stdndet. S. D. Föredrogos ånyo nedannämnde af Stats-Ulskotlst afgifna och den i dennes bordlagda Utlåtanden: N:o 165, i anledning af de under nuvarande Riksdag framställda förslag angående inrikes skeende upplåning emot Svenska fonderade Slats-obligalioner, återremitterades; och skulle de dervid gjorda anmärkningar till Utskottet åtfölja. N:o 166, i anledning af gjorda framställningar om beredande af annan embels-lokal för Rikets Ständers Justitie-Ombudsman och hans Expedition, bifölls; och Prol.-Utdrag den 8 September 1860. 687 N:o 171, i anledning af väckt fråga om ersättning af allmänna medel lill Härads-skrifvaren C. E. Huckman för den förlust, lian lidit derigenom, att hans iunehafvande boställe blifvit för högt uppskatladt, bifölls; samt Memorial N:o 167, angående kostnaderna för tryckningen af Riks-Ståndens Protokoller vid nuvarande Riksdag jemte dertill börande Bihang. Utskottets hemställandon i l:a, 2:dra och Salje punkterna biföllos och Indes Memorialet i öfrigt till handUngarne. S. 1). Vid lörnyad föredragning af Banko-Utskottets Memorial N:o 37, an gående verkställd omröstning öfver åtskilliga föreskrifter i det nya Banko-Reglementet, biel' samma Memorial lagdt till handlingarne. Den 8 September.
Hvad först vidkommer de båda Momenten i det förra Memorialet, delar Utskottet fullkomligen Motionairens tanka om nyttan och billigheten af det stadgande, alt Remonter af inhemsk afvel må, lill en början, företrädesvis, och framdeles, när sådant finnes verkställbar!, jemväl uteslutande användas till vacanta nummers återbesättande; men vågar dock ej biträda Förslaget att i underdånighet tillstyrka ålderns nedsättande för Remonter från minst 4 år, eller hvad Författningarna nu tillåta, .till allenast fyllda 3 år, emedan, genom sådan förändring, Cavalleriets tjenstbarhet kunde förmycket äfventyras ; hvaremot Utskottet, för sin del, ville föreslå frambärandet till Kongl. Maj:t af den underdåniga önskan, alt hemma i landet fallna löl, om 4 års 3o Allm. Besv.- och Oec.-Utsk, Utlåtande N.-o i53- ålder, änskönt de då ännu icke hunnit det fulla målet, måtte, i den händelse vederbörande Befäl och Besigtnings-förrättnirig anser det 4 års gamla , något undermåliga, men i allt öfrigt väl qvalificerade fölet kunna, efter sannolik beräkning, ännu uppvexa till föreskrifven höjd, få i vacanta nummer insättas; genom hvilket medgifvande den i förra Momentet för inhemska Remonter i allmänt ordalag tillstyrkta företrädes-rättigheten komrae att i väsendtlig nion, till de rustandes lättnad, i verkligheten ega rum. Vidkommande äter Herr Grefve von Fersens senare Memorial, anser Utskottet den deri föreslagna utvägen, till lättare transport af erforderliga goda Race-hästar från de norra Tyska orterna, väl beräknad och af behofvet påkallad; och biträder fördenskull hvad Motionairen i detta afseende tillstyrkt. Varandes alltså resultatet af detta yttrande: att Utskottet föreslår Rikets Högloft. Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Nådigt bifall och förordnande : 1:0 att företrädesvis till en början och derefter uteslutande, Bil. till Allm.