Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får vördsammast hemställa, om ej lämpligast vöre, att de Protocoll, sorn innehålla öfverläggningarne i ämnet, nu blefvo upplästej, på det att Högloflige Ridderskapet och Adeln måtte komma i tillfälle att af de anmärkningar, som då blifvit gjorda, kunna utdraga det, som Högloflige Ståndet skulle vilja förklara för dess gemensamma tanka. — För öfrigt tycker jag mig vilja minnas, att vid åfskillige §. § anmärkningarne ej innehöllo någon skiljaktighet j hvarföre jag för min del anser Constitutions, Utskottet åtmindstone i dessa fall hafva bordt fästa vederbörligt afseende på den ifrån Hög-i loflige Ridderskapet och Adeln erhållna återremissen. Grefve Spens, Jacob Melcher: Af stadgandet i 56 § Regeringsformen att, om emot ConstitutionsUtskottets förslag till ändring i Grundlagarne, anmärkningar i Ståndens Plena göras, de, hvilka hvarje Stånd förklarar utgöra dess gemensamma tankar, 6kola till ConstitutionsUtskottet remitteras, följer, efter mitt begrepp, tydligen, att de anmärkningar, som icke blifvit på detta sätt förklarade vara Ståndets gemensamma tankar, icke skola remitteras. Då nu likväl Ridderskapet och Adeln remitterat åtskilige anmärkningar till ConstitutionsUtskottet, så har antingen Ridderskapet 492 Den 27 Maji. och Adeln derigenom begått en olaglighet, eller ock i och genom kjelfva den beviljade remissen, förklarat anmärkningarne såsom sina gemensamma tankar, oaktadt detta ej stått el. ler behöft stå i det till Utskottet afgångne riotOcollsUtdrag. Friherre Cederström , Jacob: Jag instämmer uti hvad Grefve Spens nu behagat aniöra, endast med dfen skiljaktighet, att jag icke kan finna, det Ridderskapet och Adeln genom anmärkningarnes remhterande begått en olaglighet, ty Ridderskapet och Adeln äger ej rätt att remittera andra anmärkningar än de, som enligt 56 §. Regeringsformen, utgöra Ståndets gemensamma tankar.
Vid sådant förhållande, och då fråga om förändring uti Förordningen om Jernvräkeriet i riket redan utgör föremål för Kongl. Maj:ts Höga åtgärd, får Utskottet vördsamt tillstyrka : att förevarande motion ej må föranleda till någon åtgärd. Ank. till Exp. Ulsk. d. 17 Januari 1851, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om insättning i Sparbank af en del utaf Tjenstehjons aflöning. Högvördige Presteståndet har till Utskottets utlåtande öfverlemna! en af herr Kongl. Hofpredikanten Hasselrot väckt motion, hvari blifvit anfördt: att motionären med vördnad erkände den milda vishet, hvilken uti rut gällande Fattigvårds-Förordning blifvit uttalad i den grundsats, att icke någon för möjligen blifvande behof af Fatiigvårds-understöd, finge hindras att bosätta sig, hvarest han ansåge sig bäst kunna finna sin utkomst; men att då samma nådiga förordning ålade församlingen att föda hvarje dess medlem, som deraf kunde komma i behof, enär denne under tre på hvarandra följande år oafbrutet uppe - hållit sig inom församlingen, ett redan ganska tryckande besvär, som hotade att för framtiden ännu mera tilltaga, sålunda för församlingarne uppkommit oell erfordrade åtgärder för dess hämmande. Ibland orsakerna till detta onda har motionären ansett en bland de mest verkande förefinnes i det förhållande, att i de flesta fall äktenskapen inom den arbetande eller tjenstehjons-klassen ingås, utan att någondera kontrahenten eger någon tillgång för det blifvande hushållets behof vid möjligen snart inträffande sjukdom och arbetslöshet m. m. Med anledning häraf och då den sparsamhet och omtaka samt det kloka användande af arbetets lön, som vore oeftergifliga vilkor för ernående och bibehållande af utkomst och oberoende, efter motionärens tanka icke förefunnes hos ifrågavarande sam - Allm. Besvärsoch Ekon.-Lits k. Betänkande.
Hvad åter angår öfrige vid Gem-AssistanceContoret anställde Tjenstemän och Vaktbetjente, hvilka, efter den 1 Julii 1818, vunnit befordran, så komma Lönerne, som de, i följd af 176 Stats-Utskottets endast provisionella Förordnanden, fått uppbära, att med tjenstgöringen indragas oell besparas; dock liar Utskottet funnit billigt tillstyrka, att den Tjensteman eller Vaktbetjent, hvilken icke kominer i åtnjutande af någon ExpectanceLön, vid sin afgång från Contoret, uti Gratification erhåller ett halft års Lön. 5:o 1 afseende på den vid Gen.-AssistanceContoret varande Enkeoch PupillCassa, tillskapad och underhållen, dels genom de af R. St:r åt Cassan öfverlåtne, till Gen.-AssistanceContoret hemfallne så kallade öfverskott på försålde panter, dem ägarne i ebil inom stadgad tid uttagit, och dels genom afsättning af vissa procent af TjenstemänsLöner; och hvilken Cassa förvaltas af Delägarena, enligt det af Hrr Fullmägtige stadfästade Reglemente, så anser Utskottet sig böra tillstyrka, att det öfverlernnas åt Hrr Fullmägtige att med berörde Cassa, efter Delägarenas hörande, vidtaga sådane åtgärder, att Delägarenas efterlemnade Enkor och Barn må komma i åtnjutande af de Pensioner, hvilka, genom Reglementet, äro bestämda, och att Cassan icke på något sätt må blifva förskingrad.
Jag tillstyrker, att upplåningen måtte sträckas ända till 3 millioner, om man först har afgjordt, att 5oo,ooo R:dr skola bilda en Reservfond. Friherre Cederströms förslag, att upplåningssumman skall vara obegränsad, är så mycket mera origtigt, som det strider emot gamla BancoOrdningen, och synes åsyfta att skrämma Realisationens vänner, bland hvilka jag räknar mig som en ganska varm tillgifven. Å tillstyrkande att 3 millioner mätte bestämmas såsom maximum, och 5oo,ooo R:dr afsättas till Reservfond, anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, på det vi måtte komma ifrån ett ämne, som eljest skulle inveckla våra öfriga åtgärder i denna väg. Fri - Den 4 December f. nn • 97 Friherre Boje: Då den siste värde talaren nämnt, att man genom obegränsad upplåningsrätt söker väcka oro för Realisationens bestånd, får jag förklara, att ehuru jag varit emot Realisationen, Sådan den nu blifvit beslutad, jag dock icke tillegnar mig beskyllningen, att vilja motverka beståndet af hvad Pluraliteten beslutat. Äfven jag vore icke för en obegränsad upplåningssumma* om ej under vilkor att den skulle stå i förhållande till utlåningsbehofvet och i förening med nödig Reservfond. Hade man bestämt, att ej mera än 2| millioner lingö utlånas, så vore det rätt, att ej eller mera fick upplånas. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes meddela oss proposition i enlighet med hvad förut blifvit begärdL Herr Munck af Rosenschöld j Eberhard: Jag får till en början förklara mig emot bestämmandet af någon gräns för uppoch utlåningssummorna, då så väl personlig borgen som pant af säker vara fordras till säkerhet, således en större än för de gamla Disconllånen. Jag får afsäga mig all delaktighet i en sådan bornerad åsigt. Gränsen sätter sig sjelf.
Höga inseende, synas desse Verk och Inrättningar icke kunna tillfogas något synnerligt men af en genom Revisorernes Berättelse missledd opinion, utan. vore det egentligen Styresmännen och Förvaltarne, som kunde äga anledning till klagan. Och, då Kongl. Maj;t säkerligen icke Lärer underlåta, att öfver Revisorernes anmärkningar infordra vederbörandes underdåniga förklaringar, likasom JKengl. Maj.-t Icke heller lärer i %o 20 Stats-Utskoiuts Betan k and en'. Nåder vägra deras underdåniga anhållan örn desse Förklaringars utgifvande igenom trycket, i fall de skulle finna sådant nödigt, så är dem härigenom beredt ett öppet tillfälle, att beriktiga den genom Revisorers Berättelse förvillade opinionen. Att Revisorer kunna misstaga sig uti sine iomdömen, är väl icke omöjligt, men att de uti sifia Berättelser skulle vanställa saker och händelser, är icke ens tänkbart. Och när fråga således endast är om opinionen, vill det synas, som den icke ovilkorligen kan ledas af Riksens Ständers Beslut. Väl kunna Riksens Ständer förklara Revisorers anmärkningar böra förfalla, men icke kunna Riksens Ständers Beslut, hvilka äfven äro underkastade opinionsgranskningen, tillskapa en sådan förändring i begreppet om sjelfva saken, som genom en bättre upplysning endast kan åstadkommas. Stats-Utskottet har, i grund af hvad anfördt blifvit, icke kunnat inse några verkliga olägenheter af den tillstyrkte tryckningen a£ Revisorernes Berättelser, men deremot funnit en sådan tryckning i flere afseenden nyttig, enär både blifvande Revisorer och Riksdagsmän härigenom äfven komma i tillfälle, att förut inhämta kännedom af de ärender, hvilka af dem sko'a behandlas. Någre värde Ledamöter hafva anmärkt såsom en motsägelse uti Betänkandet, att Utskottet tillstyrkt, att samma Berättelser, som genast skola tryckas, skola tillika förseglade till Riksens Högloft. Ständer adresseras.
IV. E. 32. — N:o 6. till Rikets Ständer, angående verkstäld granskning af de ut i Stats-i ådel förda protokoll. VI. B. 42, 225, 239, 272, 316, 356. A. 394. IX. U. 57, 80. A. 82. U. 289. A. 311. — N:o 8 till Rikets Ständei, med förslag till ändring af 68 §. Riksdags-Ordningen, rörande tiden för revisionerna af Statsverkets, Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd m. m. VII. B. 49, 118. A. 120. — N:o 9. till Rikets Ständer, med förslag till ändringar och tillägg i 28 §. Regerings-Formen. IX. U. 55. A. 77. U. 197. A. 200. U. 591. — N:o 10. till Rikets Ständer, med betänkande i anledning af anraärkningarne vid Memorialet N:o 7, innehållande förslag lill åtskilliga ändringar i grundlagarne. IX. U. 57, 80. A. 82. U. 289. A. 311. — N:o 11. till Rikets Ständer, med förslag till ändring i 39 §. Riksdags-Ordningen, angående val af ordförande i Utskott. VIII. B. 559, 585. A. 589. ' U. 591. A. 609. — N:o 12. lill Rikets Ständer, med förslag till ändringar uti 53 och 70 §§. Regerings-Formen samt 31 §. Riksdags-Ordningen, angående åtskilliga Bevillnings-Utskottets åligganden. IX. A. 6. — N:o 13. till Rikets Ständer, med förslag lill ändring i 69 §. Regerings-Formen, rörande återremiss af Stats-Utskoltets förslag uti der nämnda frågor. IX. A. 6. — N:o 14. till Rikets Ständer, med förslag till ändring i 71 §.
Bland dessa behof är en till större compositioners eseqverande, så på talangernas, som instrument-antalets vägnar vuxen orchester — en balett — macliineri — mångfalldiga och väl målade decorationer — mångfalldiga, historiskt sanna, och ofta dyrbara costume!’. Men intet af allt detta är för en enskild theater i Stockholm länkbart Och utan allt detta är likväl uppförandet af lyriska, större och ädlare arbeten, och af historiska stycken, alldeles omöjligt. Och jag nämnde ändå icke det väsend! ligaste: hög, ja stundom genialisk talang ägande konstnärer, hvilka, äfven ifall af goda lönevillkor, sällan skola vilja blifva den enskilda entreprenadens snjetter. Må jag nu begagna elt efterlängtadt tillfälle att, med rättvist includerande af den nu tjenstfria förste direeteureri, egna Theaterstyreisen ett förtjent beröm. Denna directions ekonomiska förvaltning har alltid varit förträfflig, och derom kan hvarje sakkunnig forskare öfvertyga sig. Jag borde yttra detta mitt omdöme, enär styrelsen af theatrar är bland de svåraste att rätt bedömma, och förmodligen, just derföre, flitigast bedömmes. — Man betviflade den estbetiska förmågan hos högt utmärkta embetsman, som egnat sin lefnad åt så olika vrken. Men repertoiren har aldrig tillförene varit mera lysande; och fä directioner — min aldrarninst — kunna mäta sig med denna i fråga om stora, classiska, väl uppsätta, och lyckade theaterstvcken. Uppsättandet af R obert de Normandie var, i denna väg ett dristigt företag och blef ett mästerstycke, som hedrar båda de nu styrande directeurerna. Denna direction är derjemte redan högt förtjent af framtiden. Utan skolor äger en theater i Stockholm ingeri framtid Tviflaren må genomgå de sednare 4° årens namnlistor. — Gustaf lilis theater lyste medelst den Danska Fru Möller, den Franska Fru Marcadet, den Tyska Mille ,Stadin», och den Polska Fru Karsten.
Historiken af den ifrågasatte organisationen, öfvergår jag till sjelfva ämnet, nemligen: huruvida nämnde organisation kan vara mer eller mindre nyt* tig eller skadlig, så i militairiskt som oecono-i miskt afseende. Det gifves vissa principer för en Arméeg organisation så allmänt erkände i alla länder och i alla tidehvarf, att näppeligen någon, åtminstone ej någon sakkunnig möjligen kan sätta dem i fråga. Bland dessa principer räknas: «*•><■«• * lys. ■ *» * - j Bil. till Ridd. o. Åtfc befordran bör medföra större befäl och större föns förutan hvilket den ej är befordran, 2:0 Att en Årmées organisation i fredstid Bör likna, så mycket som möjligt, dess organisation i krigstid, så att Arméen kan träda i fält utan att då omskapass 3:0 Att en controllerande authoritet (/«- specteur) är nödvändig, som äger tillsyn öfver att en och hvar uppfyller sin pligt så i militairiskt som eeconomiskt afseende. 4:0 Att Inspecteuren måste vara ständig, #j tillfällig, ty blott i förra fallet kan han se och bedöma huruvida de under dess tillsyn stående troopper tilltaga eiler aftaga i disciplin, ordning och öinmg. Dessa princip-r så allmänt erkände i Europas samtliga Arméer, med undantag af den Turkiska, voro det ej i Sverige för några år sedan. 1:0. I stället att med befordran erhålla större iefäls inskränktes den äldsta Generalens verkningskrets till ett Regemente, liksom den yngsta Öfverstens T stället att med befordran erhålla ftnvre lotti hände ofta att de äldsta och mäst förtjen» te Generaler vore innehafvare af de min/l gifvande^ Ofverste indelningarna; då åter, nyss blefne Öiverstar, medelst accord, erhöllo d® Den 24 Fehruarii. bästa Öfversteindelningar och således tjente för dubbelt så mycket som Generalerne.
Den princip författningarna från början åsyftat, att utestänga smidena från bergslagerna, der endast tackjern borde tillverkas, undergick dock småningom flera modificationer och upphörde slutligen. Andra intressen gjorde sig härvid gällande, och tid efter annan fingo smiden äfven der anläggas till deras nuvar. betydliga belopp. Under sådana omständigheter utvidgade sig jernhandteringen efter hand, men med långsamma steg. — Den ansågs visserligen vara af vigt för landet, men vida underordnad de så kallade ädla metallerna, hvilka framförallt borde uppmuntras, och för deras bedrifvande borde nu alla Don 16 November f. in. de kring dessa verk angränsande skogar anvisas och användas. För detta ändamål liöllos mot slutet af 1600-talet liera s. k. Bergs-commissioner, hvarvid åtskilliga stångjernshamrar, hvilka nnsågos hinderliga för de ädlare verkens kolfång, hlefvo utdömde och nedlagde; och befanns, efter denna reglering, vid töyö års slut hela hammarskatten uppgå till ett belopp af 223.000 skeppund. Under den följande epoken från förenämnda år till 1783, utgörande 88 år, hade smidet vunnit en til löhning af 1 21,000 skepprd, och utgjorde då ett samrnanräknadt belopp af 344>00° skepp d. — Man ansåg nu detta qvantum utgöra den ståndpunkt, som den Svenska jerntillverkningen icke kunde eller borde öfverskrida, ulan att äfventyra skogens framtida bestånd och jernets fallande i pris på främmande platser, och af denna anledn. utfärdades 1784 ett K. påbud, som ålade 1000 rtdrs vite, hvartill den gjorde sig förfallen, som begärde tillökning i det gamla eller anläggning af något nytt smide. Det dröjde likväl icke länge, förrän man fann sitt misstag härutinnan, och uppå Heres förnyade ansökningar beviljade Regeringen åter nya smiden, men ganska sparsamt, under de nästföljande 20 åren till ett belopp af endast 6,000 skepptd, hvarigenom hela det privilegierade smidet vid 180 5 års slut utgjorde 3 Jo,000 skeppid.
M:s bef:de i andra instansen och derifrån, likasom förut från collegiet, till K. M.; hvadan anmärkningen ansågs hvila på ett missförstånd. Denna förklaring synes mig icke tillfredsställande. Ty det måste vara lättare för K. M. att, sedan dessa frågor samlats i en hand, en gemensam föreningslänk, hvilken utgjordes af collegiet, stadga sin åsigt derom, än att, såsom nu blifver händelsen, nödgas jemföra de inkommande besluten af särskildt afgörande mänga auktoriteter, nemi. K. M:s bcfnle i de olika länen. Alltså finnér jag den ofvananförda anmärkmn icke vara, medelst den till svar derå gjorda erinran, nöjaktigt vederlagd. Slutligen kan jag ej undgå anmärka ett uttryck, som blifvit i denna diskussion fälldt, och som det är mig omöjligt att lemna obemäldt. Del anfördes af Hr Bruce, och jag förmodar väl att det H. Ståndet ej deråt egnat annan uppmärksamhet, än den som i allmänhet här vederfares dylike yttranden; men det innebar någonting för min känsla alltför smärtsamt och sårande, för alt jag skulle låta det med tystnad förbigås. Förklaringen att afslaget ä en eller annan af K. M:s proposir skulle utvisa bristande kärlek och tillgifvenhet för Konungens person, utgör, efter mitt omdöme, ett betraktelsesätt, lika sä ogrundad!, som det är helt och hållet inconstitutionelt. Jag bestrider derföre på det högsta att en sådan sats må här få gälla. Ilvad sjelfva det i frågavar. förslaget beträffar, och pä grund af ofvan anförda förhållanden, får jag vördsammast yrka ali 11. o. Ad. mätte besluta sig för afslag å förevar. K. proposm. Härtill hördes åtskilliga ledamöter yttra bifall. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.: Det är verkligen besynnerligt alt här höra båda sidans talare förebrå hvarandra att man söker bortblanda frågan. ”Man afviker från ämnet,” — ”man inleder Er på specialiteter” — ”man narrar Er, mina Hrr”! — så har man sagt å ömse sidor.
Jag vill endast förklara, att det i min tanke varit fördelaktigt, om Ur Mannerskantz’ förslag innehåll t den bestämmelse, att livar och en delegare skall vara berättigad att antingen kontant inbetala fulla beloppet, eller ock, om lian an - 2 40 Den 12 September f. m. ser det förmånligare, inbetala vissa proc. kontant och vissa proc. i värdepapper, hvilkas antaglighet på föreskrifvet sätt pröfvas. För öfrigt vidblifver jag min åsigt, att den enda rigtiga princip för en grundfond är, att den skall vara byggd på räntebärande obligationer. Jag förenar mig om yrkandet af återremiss. Gr. Liljencrants: Jag ber att få fästa Hr Mannerskantz’ uppmärksamhet derpå, alt, äfven om det af honom framställda redaktionsförslag af R. o. Ad. godkännes, deraf ingalunda följer att det blir R. St:rs beslut; och då Hr Mannerskantz torde afse att få sitt förslag af R. St:r, och icke endast af ett Stånd, antaget, anser jag att lämpligaste och enda sättet att vinna detta ändamål är det, att återremittera §:n, hvarigenom nämnda förslag kommer under vidsträcktare pröfning. Jag vill äfven anmärka, att jag ogillar den föreskrift i nämnda förslag, att grundfonds-hypotheken skola till vissa proc. bestå af »lätt säljbara» obligationer, ty ehuru jag, i likhet med siste värde talare, skulle önska att alla banker egde »lätt säljbara» fonder, har jag dock icke hört något sätt uppgifvas huru sådana skulle vinnas, ty, så vidt jag vet, äro de flesta, om ej alla, inhemska obligationer af den beskaffenhet att de icke äro från innehafvarens sida uppsägbara, hvarförutan sådana obligationer, som icke hafva kurs, alls icke torde vara »lätt säljbara», och derföre icke innebära mer säkerhet än andra värdepapper. Jag tror derföre, i likhet med Frih.
Korporals-bostället vid Skånska HussarReg:tet Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmöhus län; N:o 203, i anledn. af väckt motion, ang:de Statsverkets befriande från vidare utgifter för kolonien S:t Barthelemy; N:o 204, i anledn. af väckt motion om tryckning af några, StatsUtsk:s Betänk: N:o 71 följaktige, skriftliga bilagor i frågan om Landt-Statens lönereglering; N:o 205, i anledn. af erhållne återremiss å Utlåt. N:o 112; N:o 206, i anledn. af väckt motion om pension åt afl. Bruksidkaren Samuel Owens Enka, N:o 207, i anledn. af väckt motion, om bidrag af allmänna medel för tillvägabringande af ändamålsenlig communication emellan Sveriges fasta land och Gottland; N:o 208, i anledn. af väckt motion, ang:de civile och militäre embetsoch tjenstemäns pensionering; N:o 209, i anledn. af väckt motin om fortfarande understöd för reparation af Linköpings domkyrka; N:o 210, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de pension på allmänna Indragnings-Staten åt tvenne Afvittrings-landtmätare i Norrbottens län, äfvensom rättighet till dylik pension för sådane tjenstemän i allmänhet; N:o 211, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de förlängning af arbetstiden för jernvägsanläggningen mellan Köping och Hult. Be villnings-Uts kottet: N:o 19, i anleda, af gjorda anmärkntr vid Betänk. Nio 13, angtde Städernes salu-accis; N:o 20, i anledn. af återreraiss af Betänk. Nio 14, angtde Post-bevillningen; Lag-Utskottet: N:o 38, i anledn. af väckt motion om förklaring af K.
Domar under 5,000 R.dr samt sådane, hvilka icke röra något bestämdt värde, liksom för Resolutioner i allmänhet, 72: 75, röstar Ja; 6 Bevillnings-Utskottets Memorial N:o i8. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, kommer, i enlighet med Borgare-ståndets mening, stadgandet att erhålla den förändrade lydelse: att framför siffrorna 3,000 R:dr, 9,000 R:dr, 15,000 R:dr och 30,000 R:dr sättes ordet: öfver; att näst derefter blifver uttrycket detta: och för hvarje 1,000-tal Riksdaler derutöfver •/ R:dr 50- öre, motsvarande kansligebiihr, samt att ordalagen å nästföljande rad blifva: Alla Kongl. Majds Domar å 3,000 Rulr och derunder, samt etc. § 6. Borgare-ståndet har fortfarande vidblifvit sitt beslut, att till de embetsverk och andra offentliga myndigheter, som förslaget hänfört under denna §, med afseende å utgående fullmakters och konstitutorialers kartering, borde näst efter orden “bortgifvas af“ och framför orden: “Hofoch Öfver-rätter“ tilläggas rubriken “Chefer för SiatsDepartementen. Enligt nu gällande stadgande samt Utskottets af tre Stånd godkända förslag, äro fullmakter af ifrågavarande beskaffenhet underkastade den högre kartenng, som i § 5 föreskrifves; och Borgare-ståndets skiljaktiga beslut afser således en förändring i sjelfva afgifls-beloppet; hvarföre äfven detta beslut torde föranleda omröstning enligt följande proposition: N:o 9. Den som bifaller Utskottets, af tre Stånd godkända förslag, att icke i § 6 upptaga Chefer för Stats-Departementen, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, komma, i enlighet med Borgare-ståndets beslut, ”Chefer för SlatsDepartemenlen, ” att upptagas ibland de uti § 6 uppräknade embetsverk.
Efter det sedermera vid 1844-—1845 årens riksdag hos Rikets Ständer blifvit anmärkt, dels att den rättvisa, som genom ofvanberörda åtgärd kommit de församlingar till godo, från hvilka helgonskyld bort utgå till kathedral-skolan i Lund, icke vederfarits de församlingar uti Lunds stift, som, belägna inom två mil från städerna, ännu måste utbetala sin helgonskyld till städernas skolor, dels ock att, ehuru dessa icke kunde undvara den inkomst, som den anslagna belgonskylden dem beredt, dock obilligt vöre, att kringliggande landtförsamlingar skulle löna lärare i städernas skolor, under det att de sjelfva voro i största behof af belgonskylden för sina egna barns undervisning, samt städernas innevånare icke lemnade något bidrag till lärares aflönande, hvarken vid lärdomsskolorna eller akademien, anhöllo Rikets Ständer, som icke varit i tillfälle att fullständigt utreda förhållandet med ifrågavarande helgonskyld, men likväl ansågo ofvanberörda anmärkning icke sakna grund, uti underdånig skrifvelse af den 23 Maj 1845, det täcktes Kongl. Maj:t, efter anställd undersökning, dels om den rätt, på grund hvaraf i Lunds stift varande städers skolor åtnjöte helgonskyldskorn af de inom 2:ne mil från städerna belägna landtförsamlingar, och dels till huru stort belopp denna helgonskyld till skolorna utginge, till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemna den nådiga proposition i ämnet, som Kongl. Maj:t kunde finna vara af omständigheterna påkallad. Bih. till R. St. Sedan, jemlikt Kongl. Maj:ts af Rikets Ständers ofvannämnda underdåniga framställning föranledda befallning, Kammar-kollegium under den 4 sistl. Oktober i förevarande ämne till Kongl. Maj:t afgifvit underdånigt utlåtande, åtföljdt af Konsistorii i Lund samt Kongl. Maj:ts befallningshafvandes i Blekinge, Christianstads och Malmöhus län yttranden, har Kongl. Maj:t, uti nådig proposition af den 3 derpåföljde December, lemnat Rikets Ständer del af dessa handlingars hufvudsakliga innehåll.