Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På samma sätt var det med ost, hvaraf 1 lisp. förut kostade 1 rdr b:ko i tull. Om vi nu deremot tillse, huru man förfarit med afseende på tullen å artikeln tackjern, så finna vi att 1856, då exportförbud å denna vara upphäfdes, bestämdes tullen till 1 rdr 50 öre pr skeppund, såväl för införsel som utförsel; 2 år derefter borttogs införseltullen och utförseltullen nedsattes till 50 öre pr centner, och 1860 nedsattes den till 25 öre. Nu begära tackjernstillverkarne att om 2 år, således 8 år sedan frå - 608 Den 29 Maj f. m. gati först väcktes; ty förr än 1864 kan det icke sättas i verket — blifva befriade äfven från denna exporttull. Hvad är väl exporttull på en sådan vara som denna t l)en är ju ingenting annat än en skänk till en viss klass medborgare på andra medborgares bekostnad. Hvad det beträllär, som blifvit sagdt af några föregående talare, att stångjernssmidets existens skulle bero på denna exporttull å tackjernet, så är detta ett erkännande att denna handtering står på så klena fotter att den icke kan bära sig ensamt, utan att den måste hafva en hjelp, och är det väl då värdt att hålla en sådan näring uppe?
Det hade annars varit svårt att begripa, huru ConstilutionsUtskottet kunnat framkomma med anmälanden, som Utskottet funnit ej stå tillsammans med Grundlagen. Den ratt att väcka frågor, som tillkommer LTtskottet, är insk ränkt till ändringar i Grundlagarne. Sådana frågor få ej förut i Rikets Ständers Plena väckas; Constitutions-Utskottet kan väcka dem sjelf. Det är i detta afseende Sy. §. är tillämplig på ConstitutionsUtskottet, och Den i8 Julii e. ra. endast i det fallet. Friherre Anckarsvärd liar bland mycket annat yttrat, att der Grundlagens stadganden af Rådgifvarne öfverträdas, och det lemnäs opåtaldt, undergräfves förtroendet. Jag skulle förmoda, att der Grundlagen öfverträdes af Representationen, och det lemnäs opåtaldt, undergräfves lika mycket förtroendet till representationen och dess värdighet. Det har ytterligare af samma Ledamot blifvit yttradt, att Rikets Ständer borde till Konungen framföra anledningar till missnöje med Dess Rådgifvare. En sådan handling är lagstridig. Rikets Ständer äga ej att göra annat, än att anmäla StatsRådets Ledamöter till endtledigande på grund af ConstitutionsUtskottets anmälan; men alt utsträcka det derhän, att motivera en sådan anmälan, dertill lemnar Grundlagen ejnågotspår. Med anledning afhvad jag nu anfort, anhåller jag, att, då proposition på hvarje fråga framställes, om Ridderskapet och Adeln anser Rikets väl fordra, att begära vissa Rådgifvares endtledigande, votering måtte vidtagas, i fall ej enhälligt beslutas, att anmärkningarne skola förfalla. Herr Hjerta> Gustaf', anförde skrifteligen: Att utöfva en pligt, att begagna en rättighet, bör och kan ej för Representanten vara enahanda. Förblandandet af dessa be33 H. 34* Den 18 J u ! i i e. m. grepp torde likväl få anses sAsom anledningen till det sätt, hvarpå Grundlagarnes heliga hud tolkas af RiksdagsMajoriteterna.
Pr. 1850 <fc 1831, 6 Sami., 1 Afd, 5 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Berättelse, J[s 10. men Utskottet .inser sig icke böra lemna oanmäldt, alt vid 2:ne till den 24 och 28 Maj nästlidet är med Fullmäktige utsatta sammanträden för behandling af ett hos dem anmäldt ärende, hvarken någon af de i Banko-styrelsen deltagande ordinarie Ledamöter af Hedervärda Bondeståndet, eller den för tillfället i Styrelsen inkallade Suppleanten af nämnde Riksstånd tillstädeskommit; hvadan ock något beslut i anledning af den gjorda anmälan då icke kunnat, emot stadgandet i Banko-reglementets 11 <§, af Fullmäktige vidtagas. S 2- (Rev.-Ber. § 3. Banko-Fuilm:s Ber. § 6.) Uppgifterna J afseende på uppställningen af de, likmätigt 5 § i Lagen för helstock och Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, efter hvarje halfärs utMeialUsk kassa, gång, tryckta och med allmänna Tidningarne utdelade uppgifter öfver Bankens Sedel och Deposltions-skuld samt Metalliska kassa, hänvisar Utskottet till hvad derom uti Banko-fullmäktiges berättelse § 6 samt Utskottets, med öfverlemnande af samma berättelse, till Rikets Ständer afgifna Memorial JVs 2 blifvit omlörmäldt; viljande Utskottet framdeles taga under öfvervägande, huruvida. oberoende af den uti sist berörda § ifrågasatta reorganisation af tjenstår och göromål, nägra' förändi ingar eller något förtydligande af 24 och 122 §§ uti nu gällande Banko-reglemente må anses vara af beholvet påkallade. § 3- (Rev.-Ber. g 6 och Banko-Fullm:s Ber. § 8.) Reorganisation
För öfrigt får jag besvara en framställning, som blifvit gjord, att nemligen ConstitutionsUtskottet skulle hafva yttrat sig i hufvudsaken eller frågan, om General-Intendenten dorchimont är Den 5 Januari i. Adelsman eller cj. Det anser jag ej Utskottet hafva gjort annorlunda, än att det nyttjat sitt omdöme derom såsom skäl, hvarföre det gillat Ordförandens vägran af proposition. Men jag finner Utskottet hafva misstagit sig deruti, att det ansett hufvudsaken vara den, om Generalintendenten dorchimont skall vara Adelsman, eller icke; den var likväl blott, om han skulle få, eller ej få, Pollett. Sådant kan ingalunda etablera hans Adelsmanna-rätt; ty, såsom Herr Riben ganska riktigt anmärkt, är det blott Konungen, och ej Ridderskapet och Adeln, som kan göra någon till Adelsman. Deremot ser jag ej, huru den saken kan förekommas, att Ridderskapet och Adeln någon gång till orätt person utgifver pollett. Det är visserligen illa, men det kan hända. Det leder likväl ej till stor våda. Vid en påföljande Riksdag blir densamma ej tilldelad pollett. I intet fall blefve han derföre Adelsman, eller icke Adelsman. Lika litet anser jag det vara i Ridderskapets och Adelns förmåga, eller i Ordförandens, att fråntaga någon en Pollett, som han fått, sedan frågan genom Herr Ordförandens första vägran till proposition, och ConstitutionsUtskottets godkännande af denna åtgärd, blifvit själd. derhän, att det är oafgjordt, om polletten skall behållas, eller icke. Det var denna utgång af saken jag befarade, då jag reserverade mig sista gången. Det är illa, att nu så skett; men jag i6 DenåJanuarii. förklarar, att jag alldeles opponerar mig emot, alt nu afhjelpa felet med ett nytt fel mot formerne. En sådan praxis duger icke» Det är bättre att låta saken förblifva in statu quo, och att möjligen den Ledamot, som fått polletten, kommer in hit, än att Ridderskapet och Adeln ytterligare begår ett nytt fel genom ett sådant afsteg från formen.
ex. den om »Piteås mera centrala läge i skoldistriktet» eller den om folkmängden i de olika delarne af distriktet, andra åter äro af på sin höjd problematisk IX H. 36 562 Ben 21 November f. m. visshet, såsom den om skolans vigt för en del af Westerbottens län eller den om beskaffenheten af skolhusen i de bägge ifrågav:de städerne. Jag tror mig också hafva visat att Utsk:s andrague skäl för öfrigt äro ogiltige och att förhållandena både i verkligheten äro och, efter allt hvad man kan se, i framtiden komma att förblifva sådane att vid valet emellan Luleå och Piteå såsom sätt för ett Elementarläroverk, hvars distrikt skalle hufvudsakligen, om icke uteslutande, bestå af Norrbottens län, företrädet i alla afs:den tillkommer den förstnämnde staden. Vördsamt anhåller jag derför om propos. derpå att för inrättandet af ett högre Elementar läroverk i Luleå löuestat för Rektor oell 7 Kolleger må beviljas. Frih. Cederström, Rudolf: Efter de sakrika och ämnet nästan uttömmande framställningar, som blifvit afgifna af Hrr Akerman och Carleson bör jag kunna fatta mig helt kort. Jag anhåller endast att få till bemötande uptaga några, dels af Gr. Sparre, dels af Utsk. gjorda anmärkmr. Alan har sagt, att läroverkens organisation icke borde grunda sig på läns indelningen, utan fastmera på helt andra förhållanden, och i synnerhet på stifts-indelningen. Utsk. har likväl icke alltid följt detta åskådningssätt; ty pag. 42 i detta samma Betänk., der fråga är om inrättande af ett högre Elementarläroverk i något af de norra länen, föreslår Utsk. ett sådant i Umeå, och såsom skäl derför anför Utsk. Westerbottens läns stora folkmängd. Nu åter har Utsk. frångått detta beräkningssätt och vill inberäkna en del af Westerbotten i Piteås territorial-område. Eli sådan inconseqvens bör icke af oss godkännas.
Fåhraeus att näst efter Langlet gälda, utgörande 649 R:dr 16 sk. 4 rst., dels ock den vice Häradshöfdingen Bundsen till ersättande ålagde summa 91 R:dr eller tillsammans 2,277 R:dr 33 sk. 8 rst.; hvaremot de öfriga till deltagande i balansens ersättande dömde personer blifvit, uppå Kongl. Maj:ts derom gjorda nådiga framställning, af Rikets sednast församlade Ständer befriade från vidsträcktare ersättnings-skyldighet, än så vidt den innefattade åliggande för dem hvar att utgifva det åklagaren tillkommande arfvode med tolf procent på ådömde beloppen. Beträffande öfrige af förenämnde proprie-balanser, hvilka under revisions-året undergått förändring, hafva afbetalningar blifvit gjorde å aflidne Karta-sigillata-kassören Widegrens med 79: 21. 5. » Kronofogden Lindströms 670: och å f. d. Kamereraren Möllers 19,060: äfvensom å f. d. Kamereraren Weidels uppbörds-balans blifvit afförde 1,518: 5. 1. Som, vid jemförelse mellan här ofvan intagne, från Kammar-rättens aktoratsräkning hemtade, uppgifter angående proprie-balansernas belopp och de enahanda uppgifter, som på andra ställen uti berättelsen äro anförda, enligt de särskilda verkens räkenskaper, förekomma åtskilliga mindre skiljaktigheter i beloppen, få Revisorerne meddela, att dessa olika uppgifter kunna, exempelvis, härröra deraf, att beslutade afskrifningar eller verkställda inbetalningar å balanserna ej blifvit samtidigt införda uti båda räkenskaperna; och då en fullständig utredning af ifrågavarande skiljaktigheter uti hvart och ett särskildt fall synes mindre nödig och skulle erfordra allt för lång tid, hafva Revisorerne ansett detta förhållande endast upplysningsvis böra här omförmälas.
M. N:o 175, i fråga om jords friköpande från grundskatt m. m.; och N:o 17(5, ang:de en fyranläggning å Gottska Sandön m fL åtgärders vidtagande för förbättringar i Fyr-, Båkoch Lots-väsendet» II. R. o. Ad. åtskljdes kl. 7 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Den 16 December f. m. 263 Onsdagen den 16 Fleuum kl. 10 f. m. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr. Gr. o. Landtnäs stalie föra ordet. Justerades prot.-utdrag för den 15 dennes samt pleni-prot. för den 10 sisti. Oktober. Företogs pröfningen af Sammansatta Bankooch LagUtsk:s den 5 och 12 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 4, i anledn. af väckte förslag i fråga om lagstiftning för Enskilda Banker. Hr Frih. o. Ordf:den hemsliilde alt detta Betänk, mätte få punktvis föredragas. Härvid ropades Ja, hvarjemte Gr. Sparre, Hrik anmälde sig och yttrade: Jag tillstyrker för min del bifall tiil hvad Hr Frih. o. Ordfiden nu föieslagit. Likväl ber jag, att dervid lii göra den erinran, att, sedan Ctsk:s framställning pag. 6 blifvit föredragen och afgjord, af den derpå följande punkten, pag. 12, hvad som innefattar sjelfva ingressen, måtte upskjutas, och Hr Frih. o. Ordf:den i stället öfvergå till föredragning af lagen paragrafvis, så att ingressen, enl. hvad viii löregide tillfället! brukats, måtte blifva den sista.
Brefvet den 12 Junii 1771, Staden varit ifrån inqvartering vilkorligen i Nåder befriad, har den likväl nästan oafbrutet, och serdeles under krigsåren från och med år 1806, fått i fullt mått denna börda vidkännas, hvarigenom, B c l ä n k a n d e n. 33 igenom, och förmedelst handelns och sjöfartens upphörande, egendomarnes förlorade värde samt folknummerns betydliga minskning, Staden iråkat ett sådant vanmakts tillstånd, att, ehvad lindring för framtiden i inqvarteringstungan än må vara att förvänta, i följd af den genom K. Brefvet den 10 Augusti 18r3 anbefallde fullständig inqvarterings-reglering för Marstrand, denna Staddock, utan något serskilt vedermäle af K. M:ts Nåd, vöre förlorad; hvarföre ock, emedan 1774 års fältförvaltningsReglemente uti 210 <j. utfäster ersättning eller upprättelse åt de Städer, som lör militaixiske considerationer fått draga under kriget större inqvarterings last, än mot deras tillgångar eller förmögenhet svarar, samt, enligt K.
Att lärdomens förråd, med urskiljning samlade och ordnade, äro af stor nytta för vetenskapen och forskningen i ett land, är obestridligt; och Riksens Ständer hafva alltid omhuldat dessa inrättningars noggranna eftersyn, hvaraf Högh Utskottet äfven nyligen bevisat prof. Linköpings bibliothek har nästan alla år blifvit hedradt med besök af frejdade utoch inländske män, och sednast sistlidne sommar af fäderneslandets nu lefvande berömdaste historiker, som der tillbragte nära trenne veckor för att samla upplysningar för sina historiska arbeten. Så uppmuntrande sådant må anses för stiftelsen och hedrande för dess stiftare, så förödmjukande måste det ock vara för dem, som hafva pligten att efterse och vårda den, om nödiga medel och utvägar saknas dertill. Huru en tillbörlig vård skall beredas för detta bibliothek genom en löne-inkomst, som dertill är anslagen af 258 r:dr, lemnar jag åt hvar och en atL rättvisligen bedomina. Skulle den svagt lönte tjensteman iren söka någon biförtjenst, så håfve vi här nyligen hört sådant vara strängt, ja vid vite af förnufts-löshet, förbudet, utan måste han, som föreskriften lyder, arbeta i sin tjenst hela dagen, från morgon till qväll. Jag vill icke ogilla denna fordran, i synnerhet vid ett sådant verk, som Linköpings bibliothek, der den i sanning vore på sitt ställe. Men är ock meningen, att härtill fordras endast 258 rrdrs lön, på en dyr ort och i ett kall, som ger als ingen extra inkomst? — Förmodligon svaras härtill nej. Någon annan förklaringsgrund till det begärda anslagets förvägran lär då ej finnas, än att tjensten anses kunna indragas och det i långliga tider berömda bibliotheket stå okändt och obrukadt i ett beständigt tilivexande damm. Detta ändamål skall ock säkerligen oförtöfvadt vinnas, om ej staten med sin omsorg mellanträder, tv ingen skicklig man lärer söka en tjenst af sådan beskaffenhet. Stiftelsen, fastän enskildes verk, är icke mera enskild.
Med föranledande deraf, alt något förslag till förändrad organi af Bankoverlcet. sotion af Bankoverkel samt reglering af dess tjenstemannapersonal icke, i följd af det derföre genom 29 g i Banko-reglementet utsatte premium lill denna Riksdag inkommit, Lufva Fullmäktige uti 8 § af deras berättelse i berörde ämne gjort en serskild framställning, hvaröfver Utskottet ämnar att framdeles lili Rikets Ständer afgifva utlåtande. § 4. fRev.-Ber. § 7 och Banko-Fullm:s Ber. § 10.) Upprättande af Med anledning af Rikets sednast församlade Ständers beslut, extrakt öfver beräkningen af ränta på ränta skulle upphöra, väcktes hos Fulltorer och kremäktige fråga, huruvida icke de tjenstemän, som, i följd af detta ditorer. beslut, förmodades erhålla minskning i dem åliggande göromål, kunde tillförbindas att utöfva andra bestyr, hänförliga till deras innebafvande befatt - Banko Ulsknllels Berättelse, JV2 10. 3 ningar; och ehuru Understyrelsen förmälde sig anse det förändrade riinteberäkningssättet icke komma att leda till nyss angifna mål, eller förminskning i tjenstemännens arbete, funno Fullmäktige sig dock böra förordna, att extrakterna öfver Bankens debitorer och kreditorer, för hvilka extrakters upprättande serskild ersättning ditintills utgått, skulle från och med år 1849 uppgöras af dc s. k. Nummer-bokhällarne i Låneafdelningen samt deras Kontra-bokhflllare i Kontro Ioch Be visions-a fdel ningen.
Med afseende å det för Rikets Ständer anmälda behofvet af förbättring i de lönevilkor den i Statens tjenst anställda och med kontant aflöning försedda personalen för sistlidet år åtnjutit, hafva Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat och ställt till Kongl. Majrts disposition en summa af Nio hundra sextio tusen R:dr, Slats-Ulskollels Memorial JVs 281. för alt till sådana Statens embelsoch tjenstemän samt betjente, åt hvilka Rikets Ständer för de år innevarande riksdags stats-reglering omfattar — antingen direkte för tjensterna eller genom ställande af vissa belopp till Kongl. Maj:ts disposition — beviljat lönc-tillökning, i män af bebof, grati/ikalions-vis utbetalas för år 1857 sålunda, att bemälde löntagare erhålla Femtio procent af beloppet utaf den tillökning, som, utöfver förut innehafvande adönings-förmåner, vid nämnde stats-reglering blifvit dem tilldelad; kommande dock härvid att från åtnjutandet af ifrågavarande förmån undantagas sådana löntagare, hvilka, qvarstående vid sina indelningar, under sislberörde år uppburit siri aflöning antingen in natura eller efter årets markegång. Hvad utaf den sålunda beviljade och anvisade anslags-summan erfordras för beredande af dermed afsedda särskilda löne-förbättringar, bör af Riksgälds-kontoret tillhandahållas och efter derå skeende reqvisitiouer, i den ordning och på det sätt Kongl. Maj:t föreskrifver, utbetalas. § 180.
Vid sädant förhållande och då Riks-aklen, såsom en emellan begge Rikena ingån gen öfverenskommelse, icke kan af det ena Riket, utan det andras samtycke, ändras, men fråga om dylik ändring behandlas olika i begge Rikena, så att den i Sverige, enligt 3 § i 1815 års Riksdags-besiut, kan vid samma Riksdag väckas och afgöras, men i Norrige erfordras tvänne efter hvarannan följande Slorthings beslut, hvadan det för förändringens samtidiga införande i båda rikena är nödigt all, redan vid innevarande års Stortliing ändringsförslaget till behandling förekommer, hvaremot det i Sverige först vid nästa Riksdag behöfver väckas, få Rikets Ständer, för ilen åtgärd E. K. M:t i Nåder kan finna nödig för genomförandet af ofvan omförmälda, af Rikets Ständer till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antagna grundlags-ändrings-förslag, underdånigst anmäla, att detta förslag är af följande lydelse, nemligen uti //egerings-Fonn en. § 39. Vill Konungen utom Sverige och Norrige resa, meddele Han Stats-rådet in pleno denna sin föresats och inhemte dess tankar deröfver, på sätt 9 § omtalar. Resluter Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte Sig ej med Rikets styrelse eller utöfve den Konungsliga makten, så länge Han utom Sina Riken vistas, ulan föres Riks-styrelsen under Hans frånvaro af den till thronföljden närmast berättigade Prins, om Han uppnått den ålder, som i 41 § sägs. Ilan styre såsom Regent med all Konungslig makt och myndighet, enligt denna Regerings-Form; dock må han ej Adeligt ständ och värdighet förläna, eller lill Grefligt och Friherrligt stånd upphöja, eller Riddarevärdighel utdela; äfvensom alla lediga förtroendesysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Regenlen dertill förordnar.
Af Herr Thunells Memorial om förklaring af ålskillige Momenter i 1815 års BcvillningsFörordning, i afseende å Fastigheters Uppskattningsvärde. Till BancoUtskottet: i:o Af Herr Schwans Memorial, angående tillökad Controll till förekommande af Öfver-assigneringar på Banquen. 2:0 Af Herr Thunells Memorial, angående ullemnande af Penningeförskott ifrån Banquen åt Samlelige Städerne i Riket, jemte de i Ståndet gjorda Anmärkningar vid detta Memorial. 3:o Af Herr Enerotlis Memorial, angående beskaffenheten af de Vedcrliäftighetsbetyg, sorn. vid Låns beviljande uti Disconterne nu erfordras. 4:o Af Herr Hulphers Memorial, angående Belåningsrätt i Banquen å Tackjern. 5:o Af Herr Örnbergs Memorial, angående yrkad frihet för en hvar att i Banquen tillbyta sig omyntadt Guld och Silfver, emot Svenskt" gångbart Guldoch Silfvermynt. Till Lagutskottet: 1:0 Af Herr Ekstrands Memorial, örn förklaring af 17 Cap. GiftermålsBalken. Af samma Ledamots Memorial angående tiden inom hvilken Utmätningar höra vara verkställde m. m. 3:o Af samma Ledamots Memorial, angående vidsträcktare rätt för den, sorn vill verkställa Uppodlingar, att förmå sina Grannar att hålla Afloppsdiken öfver deras nedanföre belägne ägor, samt Rättegångens förkortande uii så beskaffade Mål. 4:o Af Herr Thunells Memorial, angående verkställighet af Riksens Ständers vid 1815 års Riksdag tagne Beslut, om öfverseende af Sjölagen samt öfrige Författningar rörande Svenska CoopvaerdieSjöfarten.
Försökom ej förklara Hvad utgång striden tar. På vägar underbara Går nåden underbar. EMOINA. Den Gud, mitt hjerta anat, Jag tänkte mig som god, Ej att min väg han banat Bland tårar och bland blod. PATER ANTON. Allt luttras här i gruset, Styrs mot ett högre väl. EMOINA. Så ren, som himlaljuset, Är Wäinämöinens själ. PATER ANTON. Han irras om det sanna. TURILAS. Den Gamles tro är sann. EMOINA. O! låten tvisten stanna, Jag den ej slita kan. (Starkt stridsbuller.) Men hvilket gny? TURILAS. Det striden är som rasar, Dess häftighet förökes mer och mer. EMOINA. Min far, min far, mitt hjerta fasar. PATER ANTON. Der synes Riddar Carls baner. EMOINA. med utrop, i begrepp att ila ut. Ah! Riddarn skall min far försvara. PATER ANTON, hindrande henne. Min syster. EMOINA. Hvarför hindra mig? TURILAS. För våra kämpars kraft är Riddarn sjelf i fara. EMOINA, staplar tillbaka. Den ädle Riddarn! ah! TURILAS, försmädligt. Hvad rör hans öde dig? (Emoina närmar sig i ångest mot Avant-scenen. Turilas och Pater Anton draga sig mot fonden, och synas uppmärksamma på striden.) EMOINA. Fasor kring mig sväfva. I mitt qvalda bröst Alla känslor bäfva. Himmel, hör min röst: Denna stund af fara Ej din ynnest spar, Riddarns lif bevara! Segra låt min far! ÅTTONDE SCENEN. DE FÖRRE. BIRGER, åtföljd af en tropp Svenske Soldater. BIRGER, med sin tropp, smygande sig oförnärkt af de andre på scenen fram bakom Turilas kula, närmar sig Turilas och Anton, som mot fonden synas hafva all sin uppmärksamhet på striden, och omringar dem hastigt. Stämplare Turilas! Fängslen barbaren. TURILAS, med anskri. Frälsen mig, Finnar, Svensken är här!
Det är nämdt att hon åter blef samma starka verksamma och karaktersfasta qvinna som förut – ja, hon blef ännu verksammare: hon ville förtjena penningar, och hon gjorde det, drömmande mången natt – liksom nu, der hon låg vaken – att hennes lille Lauritz skulle blifva en präktig och rik herre, som endast tackade farmor för allt. Intills i dag hade hon fått hafva gossen hos sig långa tiderna, då en ung ”djekne” i närheten varit hans informator, men nu var hennes sinne litet oroadt, emedan Juanna beslutat att gossen skulle sättas i helpension på Grafverna, der han, utom lärdomen, kunde inhemta att man i högsta tarflighet och utan alla anspråk kan vara lycklig. Dessutom skulle hans täflan med den lille Peder Gude sporra hans flit och blifva honom gagnelig. Juanna skulle aldrig ha velat tillstå att just hennes egen starka känsla för gossen gjorde henne obenägen för farmoderns förslag att låta honom komma till skolan i Uddevalla, der hon hade så många relationer. För denna sak hade fru Stefana också ifrigt stridt – men Juanna stred aldrig: hon hade endast sagt sitt lugna nej, och den unga qvinnan var oåtkomlig i sin fasthet Lilla Lauritz’ lätta och jemna andedrägt hördes nu som en ljuf musik i farmoderns öra. Hon hade fruktat att han redan för ett par dagar sedan skulle blifva hemkallad, men då hon fick höra omtalas att det tillställdes kalas på Byborg, insåg hon att Juanna med flit låtit honom stanna qvar. Hastigt spratt fru Stefana upp ur sina tysta drömmar. Någon rörde vid den yttre fönsterluckan. Hon reste sig på armbågen och lyssnade igen – det kunde icke ha varit annat än vinden ... så lät det dock ej. Fönstret låg knappt två alnar från marken, vinden verkade der icke så starkt och rörelsen tilltog: den lät nu till och med som en knackning. Stefana Lorens var en modig qvinna. Hon besinnade sig icke länge, innan hon kastade kläderna på sig; men just då hon var färdig att stiga fram för att genom hjertat på fönsterluckan undersöka hvad detta besynnerliga ljud betydde, erinrade hon sig att hennes förmögenhet var en känd sak och att det kunde vara fråga om rån och stöld.