Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt är jag öfvertygad, att en officer, hvilken, såsom den värde ledamoten, tjenat så länge vid ett GardesReg:te, måste såsom ett raljeri anse sitt yttrande, att det skulle gå särdeles väl an att bilda en trupp på några dagar, som skall utsändas emot fienden. Afven måste jag fästa mig vid Hr Hjertås yttrande. Det gläder mig ofantligt att hafva hört hans premisser. Han började med erkännandet af den rigtiga grundsatsen, att man kan förena opinionerne om folkbeväpning och om stående hären. Af dessa premisser hoppades jag, att vi Gudskelof skulle hafva en motståndare mindre, men hans konklusion blef, att Svenska folket skulle upskjuta organisationen af sitt försvar. Skall man väl vänta till dess kriget står för dörren och denna är öpnad? Jag hemställer till Hr Hjerta, om det kan vara hans mening att tillstyrka Svenska Riddarhuset att upskjuta beväringens grundligare vapenöfningar till lägligare tillfälle. Frih. Tersmeden: En hvar, som följt händelsernas gång skall säkerligen medgifva, att nu om någonsin är tiden inne för Sverige att ordna sitt försvar, att beväringen utgör en del af landets försvar och att en ökad öfning för densamma utgör ett af de första vilkoren. Jag erkänner således med tacksamhet K. M:s förslag i detta afseende. Inom Afdeln:n, som behandlade detta förslag, rönte det sådant intresse, att Afdeliun tillstyrkte utsträckning af exercistiden för beväringen, ehuru med någon förändring af det K. förslaget, men i öfverensstämmelse med Departementschefens åsigter. Detta förslag föll inom Utsk. Hr Hjerta har grundat sitt yrkande af bifall till Utsk:s förslag derpå, att inga utvecklade reservationer blifvit Betänk, bifogade. Orsaken härtill är, att då Betänk, skulle afgå till tryckning var tiden så uptagen med öfverläggningar på detta rum, att några reservationer icke hunno att skrifvas. Detta kan likväl icke vara skäl för ett afslag å en utvidgad exercistid för Beväringen.
Ledamöter ansägo sådant icke vara behöfligt, utan förkla* rade, att Ståndets afsigt vore vunnen, om blott deras begäran såsom en önskan finge i Betan» kandet inflyta, och på sådant sätt komma till Kongl. Maj:ts kännedom. Som jag uti ed sådan anhållan icke fann något lagstridigt, ville jag ej deremot reservera mig Jag får nu hemställa till Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln, om icke, då detta ämne rör Bonde Ståndet enskilt, Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpeligt uppskjuta att fatta sitt beslut häruti, intill dess Respective Ståndet kan erhålla underrättelse, huru BondeStåndet afgör denna fråga. Herr af Brinkman, Gurtaf: Jag får hemställa, om det kan anses för en Constiiutionsfråga, huru med tillsättandet af BondeStåndets CartcellieBetjening skall tillgå. Jag har sjelf varit Den 27 Maji. 481 tfarit Secreterare i samma Stånd, och min öfvertygelse är, att, om Ståndet ägde att sjelf utse CancellieÖetjening, skulle ingen vilja vara Dess Secreterare j jag hemställer således, att Utskottets förslag måtte ogillas. Herr Munck af Rosensköld, Eberhardt Före* varande fråga är så mycket mera en Constitutions-fråga, som 24 §. Riksdagsordningen stadgar, att Secreteraren i Bondeståndet till* sättes af Konungen. Ehuru BondeStåndet un. der flere Riksdagar icke begagnat sin i Grundlagen förvarade rätt, att sjelf tillsätta sia CancellieBetiening, utan Konungen i stället densamma förordnat, tror jag likväl, att sådant ej kan detta Stånd mer än något annat förvägras då det yrkar denna sin rätt.
Vid nu anförda förhållanden och med afseende derjemte å de, enligt Högstberörde Nådiga Skrifvelse, för öfrigt vidtagna åtgärder för afslutandet af Jiqviderne om ifrågavarande skulder, finner visserligen Utskottet Svenska Stats-Verket vara hufvudsakligen betryggadt emot sådana ytterligare fordringsanspråk, som nu eller framdeles möjligtvis skulle kunna grundas på ofvanuppgifna, till Riksgälds-Contoiret icke återställda, skuldförbindelser; men Utskottet kan likväl icke annat än anse, att, såsom en alltid vanlig och obe - 12 Siats-Utskottets Utlåtande , Dl.-o 3i7. stridlig följd af behörigen verkställd liqvid, alla de förskrifningar, jemte deri åberopade säkerhetshandlingar, som blifvit utfärdade för nu omförmälde, redan liqviderade, skulder, böra, åtminstone efter den erforderliga praescri ptionstidens förlopp, antingen, i stadgad ordn'ng, återlemnas, eller, enligt gällande lagar, till all framtida kraft och verkan ovilkorligen dödas. Dessutom förekommer det Utskottet i liera hänseenden mindre lämpligt, alt de med Sveriges Konungs och Ständers auetorisation och garanti försedda hufvudförbin o O o delseina för en del af de fordna Stats-lånen skola, sedan dessa förbindelser blifvit infriade, fastän ännu icke öfverkorsade eller annullerade, fortfarande förvaras under utländsk Domstols eller Embetsmans vård. I betraktande häraf och på det alt ej allenast oftaberörde skuldposter må framdeles kunna ur Riksgäls-ContoirefS räkenskaper helt och hållet afföras, utan ock all anledning till vidare undersökningar om samma skulder och deras liqvidera nde må for framtiden upphöra, synas Rikets nu församlade Ständer icke böra underlåta alt, så vidt på dem ankommer, söka bereda de ännu utevarande obligationernas ofördröjliga återställande eller fullkomliga anuullerande.
Hon vred sig behändigt undan hans tag, skrattade med ett lågt, välljudande litet skratt och trampade honom i det samma på foten, så att hennes knä rörde vid hans ben. – Förlåt, sade hon med näpen, tillgjord stämma. Schultz betraktade dem med ett eget leende och följde sedan flickan ut i förstugan. Där dröjde de en god stund, och Grane hörde genom den stängda dörren, hur de hviskade och skrattade. En gång tyckte han sig uppfånga ljudet af en kyss. Hela hans kropp var feberhet, och hans tinningar bultade. Schultz kom in. Han satte sig tyst vid elden igen och rökte utan att säga ett ord. När han slutat sin cigarr, kastade han den bland glöden och lutade hufvudet mot handen. Därpå sade han, utan att se på Grane: – Är det möjligt, att du aldrig ...? Grane for till. Han satt just och tänkte på det samma. Hur är det möjligt, att jag aldrig ...? Men det låg en så djup smärta i vännens röst, att han kände sig orolig. – Nej, sade han med osäker stämma. Jag har aldrig ... Aldrig i mitt lif. Men jag vet inte, hur länge det kan räcka, tillade han kort. – Hur gammal är du? sade Schultz efter en stund. – Tjuguett år. – Hm. Schultz reste sig, flyttade stolen från kakelugnen och satte sig lugnt midt emot Grane. – Du är idealist, sade han, men utan en skymt af ironi. Jag känner till det där. Jag har varit så själf. Grane log förläget, tog en pappersknif från bordet och förde den häftigt upp och ned mellan fingrarna. Det var, som om rörelsen lugnat honom. – Det är eget, sade han. Men vid alt, som jag älskar och tror på i lifvet, så möter mig städse samma svar från andra: »Jag känner till det där. Jag har varit likadan själf». Och du vet, att jag ej velat, ej kunnat lefva tillsammans med lösa kvinnor. Så ofta jag talat härom med någon, har man gifvit mig detta svar. Ibland tror jag också, att svaret är berättigadt.
Ce derström med sin grundlagstolkning velat liksom seqvestrera discussionen, skulle jag icke hafva besvärat R. o. Ad. uti en fråga, som jag anser af föga vigt; men jemte det jag protesterar mot seqvestern, anhåller jag att få begagna min uti 29 §:u Riksd.Ordn. förvarade ratt att in pleno få yttra mina tankar öfver detia förslag till grundlagsförändring. Const.- IJlsk. har för sitt tillgörande icke ägt vägledning af någon framställd motion Utsk. är således sjelft motionär, och har följaktligen handlat med den förutsättning, sorn 81 §:n Reg.- F:n lernnar, då Utsk. föreslagit 2lne förändringar uti 4 §;n af samma grundlag. Lika med en af reservanterna, nemi. Gr. Spens, anser jag att förslagen bort åtskiljas, eftersom möjligtvis någre blott vilja antaga den ena förändringen. För min del finner jag det likgiltigt, om ordet ”allena” qvarstår eller icke uti denna §, emedan det icke verkar på §:ns anda och det constitutionella statsskickets idée, så att uteslutandet af detta ord icke kan vara det ringaste förnärmande för det konungsliga praerogativet; men jag anser det mindre lämpligt att i obehörig tid rubba grundlagen, äfven om det blott vore med ett enda ord. Jag tror således, att ordet ”allena” är lika oskyldigt i 1 morn., som orden ”frälse eller ofrälse” uti sednare mom. af 4 §:n Reg.Ftn. Jag tror mig hafva nämnt, att jag icke gerna medgifver förändringar i grundlagen, äfven om fråga blott är om ett enda ord, med mindre något ändamål derigenom vinnes. Redactioneu Den 5 Augusti f. m. uti 4 S:n kunde visserligen göras om, på sätt Utsk. tillstyrkt-, men af skäl, sorn af andra talare blifvit anförda, tror jag att någon vinst derigenom icke tillskyndades grundlagen, utan att deremot ett vilseförande begrepp kunde utgå ibland allmänheten, som möjligen kunde föreställa sig, att vi genom detta ords uteslutande bade förändrat systemet för vår Regering.
Härförutan hade elfva serskildta ansökningar om lönefyllnad af behag ligtids-förlänings-spanmål ytterligare till Kongl. Majit inkommit, nemligen från kyrkoherdarne i Äppelbo, Häggums, Björna, Mo, Häfverö, öua,sebo, »Styrsö, Marstrand, Bodarne och »Sandseryds pastorater, samt i Waxholms Församling, om hvilka blifvit upplyst, att, för löne-inkomsternes bringande till 100 Tunnor spanmål, vid hvartdera erfordrades: Stats-VtskotteU Utlåtande, N:o 199. 15 i Äppelbo . „Häggum . „ Björna „ Mo „ Häfverö . , Quarsebo . „ Styrsö ?, Marstrand „ Bodarne . „ Sandseryd „ Waxholm hälften råg och hälften korn. Tillsammans 201 T:r 2 Kpr. Kongl. Maj:t hade inhemtat, hurusom Collegrerne, vid granskningen af ifrågavarande ansökningar, antagit en, ofta efter olika grunder uppgjord, uppskattning af boställs-afkastningen, hvarigenom Collegierne kommit till ofvannätnnde resultat; och att enär utaf en uppgift å beloppet af den förläningsspanmål, som genom redan beslutad indragning för ifrågavarande ändamål kunde användas, blifvit upplyst, att väl den*, efter utfärdande af Kongl. Brefvet den 2 Februari 1838, öfver hela Biket indragna förläningsspanmål uppginge till ett belopp af 92 Tunnor 10 4/9 kappar; men att, sedan Rikets Ständer afläto deras underdåniga skrifvelse i ämnet, endast 4 Tunnor sådan spanmål blifvit till Stats-Verket indragne, hvilket ringa belopp vore för ändamålet otillräckligt, så och då, för den händelse att något understöd kunde en och annan beviljas, detsamma icke finge fortfara längre, än till nästpåföljande Riksdag, åt hvars Ständer pröfningsrätten af hvarje serskild fråga blifvit förbehållen, fann Kongl. Maj:t, utan att ingå i någon närmare pröfning af ärendet, skäligt samtlige ifrågav arande ansökningar till Rikets nu församlade
Man har ytterligare invändt, att om de enskilde egde ifrågavar:de rättighet, skulle Regeringen möjligtvis vara benägen att oktrojera jernvägarnes anläggning lappvis, än här och än der. Delta är dock, på sätt jag nyss nämnt, förebyggdt genom det stadgande, som finnes i andra punkten, eller att sektionerna böra ega en viss längd. Tänker man för öfrigt närmare på saken, torde man lätt finna nämnde farhåga icke vara särdeles befogad. Regeringen måste nemi. upgöra ett fullständigt förslag till jernvägsnåt inom riket, och först sedan detta skett, skulle aktie-teckning öpnas till allmän täflan åt den enskilda företagsamheten; denna täflan måste lemnäs fri och öppen. Det år således klart, att det icke beror på de enskilde aktietecknarne i provinserne att, allt efter som de tecknat sig för ett större eller mindre belopp, bestämma för huru stor del af banan de tecknat sig. Det må ej bero på Pål i Wadstena, alt teckna sig för en bit, eller på Per i' Jönköping, att teckna sig för en annan; utan om dessa båda Hrr vilja deltaga i teckningen, så måste de göra det på den del af jernvägen, hvilken af Regeringen blifvit fastställd såsom utgörande en sektion för sig. Dessa an märk :r gälla egentligen dem, som inom Utsk. afgjort frågans öde, och hvilket skedde med en majoritet af högst få röster. 174 ben 22 September e. m. På grund af de skäl, jag nu i korthet haft äran anföra, vågar jag hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propos. på bifall till 2:dra mom. i Utsk:s förslag, sådant det blifvit föredraget, med tillägg af de serskilda punkter, som i miu reservation finnas omförmälda. Hr von Troil, Sam. Gust.: Tankarne kunna vara delade rör:de fördelarne af enskildes deltagande i kostnaderne för jerpvägsanläggningar. För min del bar jag redan förklarat, alt jag icke anser, det enskilde böra få deruti deltaga.
Besv. och Ekon.-U iskoUels Utlåtande IV.o 3. 3 Rikets Ständer, uti de mål, sorn lili Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets upptagande höra, icke ega annat eller mera besluta, än föreställningar oell önskningar att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen goldet afseende, Han för Riket nyttigt finnér. Till följd häraf anser Utskottet sig icke tillkomma att upptaga förevarande mål, utan får, enligt 44 §• Riksdags-Ordningen, detsamma vördsamt återlemna och hemställa hos Rikets Höglojl. Ständerj till hvilket Utskott målet rätteligen hörer. Slockholm den 18 Februari i84o* Reservation af Herr Lectorn Berggvist: Emot Höglofl. Utskottets Beslut att återsända till Stånden denna motion, får jag mig i ödmjukhet reservera. Enligt min öfvertygelse, hade det tillkommit delta Utskott att ifrågavarande motion upptaga, till hvilken öfvertygelse jag ledes, dels indirecte, genom följande argumentation: Då 8o §. Regerings-Formen antager, alt der berörde Contracter kunna rubbas och ändras genom öfverenskommelse emellan Konung och Ständer, Vårdare öfver dessa Contracters helgd, måste den sig besvärande Contrahenten hafva en utväg att få sina besvär pröfvade; och då denna motion ej tillhör något af de öfriga Riksens Ständers Utskott, af skäl, som synas af de Grundlags-paragrafer, som bestämma beskaffenheten af de mål, som till hvartdera af Utskotten höra, och hvilka skäl vore för vidlyftigt att anföra, tillkommer det väl egentligen Besvärs-Utskottet att sådane Besvär upptaga och sig öfver dem utlåta; dels directe och enligt analogien, nemligen enligt 34 §. Riksdags-Ordningen, tillhörer det detta Utskott, att ”upptaga alla hos Riksens
Bergsbruket och skogarnes ans och användande likaså; men månne icke en obegränsad näringsfrihet, dertill ifrågavarande förslag har en gifven tendens, skall från jordbruket rycka mången arbetskraft, som förut egnat sig åt detsamma, och månne icke mången skall finna det beqvämligare, att sysselsätta sig inom hus, än att alla tider af året, i ond och god väderlek, uppfylla jordbrukets mödosammare åligganden, hvilka icke kunna eftersättas utan att hela landet deraf lider. Jag tror det och med detsamma anser jag äfven frågan, huruvida en obegränsad näringsfrihet samt upphäfvandet af all skilnad emellan stadsoch landtmanna-näringarne skall för landtmannen blifva fördelaktig eller icke, besvarad. Om det gamla, alfvarliga och redbara Svenska folklynnet härigenom skall vinna eller förlora, torde äfven förtjena att något begrundas, och må man härvid rådfråga exemplet af de landsorters invånare, hvilka af sin hembygds beskaffenhet tvingas, eller af vana och ostadighet förledas, att färdas kring landet. Man har inom Utskotten yttrat den grundsats, att af alla näringar äro de fördelaktigast, sorn man lyckats att göra hemmastadda i allmogens hyddor, och att desse således böra uppmuntras i stället för att tillbakaträngas. Denna sats, som låter förträffligt, är äfven sann och rigfig i tillämpningen, om man med de näringar, som hitintills gjort sig hemmastadde i allmogens hyddor, menar'förädling af jordens, ladugårdens och bergsbrukets alster, såsom spinna, väfva, sticka, slöjda och smida m m., hvilket allt står i naturlig förening med landtmannens hufvud näring, och derutinnan något det ringaste tvång för honom aldrig egt eller någonsin kan komma alt ega rum; men om i allmogens hyddor få anläggas ordentliga verkstäder för alla slag af handtverk samt dessas tillverkningar, hvilket blefve en naturlig följJ, finge af tillverkarne sjelfve eller legde personer obehindradt föras till afsalu kring landet, vågar jag tro, att både allmogen och dess hufvtrdnäring, jordbruket, skola i längden derpå blifva lidande.
Ad. ansett discussionen i denna del fulländad, hemställde Hr Frih. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade utan förändring antaga Utsklns förslag i nu förevar, sista punkt af 23 §:ns 3:dje moment. Ropades ja och nej. Ilr Lagerheim: Det är ett ord ”likaledes,” som står straxt i början af punkten, och hvilket torde böra utgå till följd af det beslut R. o. Ad. förut fattat om första delen af delta moment. Med denna förändring anhåller jag om bifall till Utskins förslag. I anleda, häraf, och då uteslutande af ordet likaledes äfven förut under discussionen blifvit af Hr von Hartmansdorff begärdi, framställde Hr Landtm, propos. till bifall ;å CJtsk:ns förslag med borttagande af ordet likaledes. Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarefter Hr von Hartmansdorff anhöll att få veta huru svaren af Hr Frih. o. Landtm, blifvit uppfattade, och, sedan Hr Landtm, förklarat, det lian trott sig finna proposin vara med öfvervägande nej besvarad, begärde votering. Efter i anledn. häraf af Hr Frih. o. Landtm, framställda förslag till bestämmelse af contra-propos. vid den begärda voteringen, beslöt R. o. Ad. att till contra-propos. antaga ifrågavar. punkts uteslutande ur förslaget; hvarefter Hr Landtm, hemställde, om icke, då liden syntes vara för långt framskriden för att fortsätta pröfningen af förevar, betänk., R. o. Ad. behagade dermed uppskjuta lill eftermiddagen, och efter slutad votering åtskiljas; hvilket bifölls. Upplästes till justering och godkändes följande votertspro position: D e n 15 Mars f. ra. Den sora bifaller sista punkten i 3 mom. 23 §:n af Lagsamt Allm.
Betalar jag hinte mina parmmätarpengar, och 'ar jag hinte 'amnkaptens hutslag på hatt 'är ska' jag ligga? Hå ska' jag låta hunsera mig af tockna der brohuggare? Ta 'it spaken Handers, hannars ... BOMAN (knäpper med fingrarne och uppretar sig sjelf Sjette scenen. DE FÖRRE. EN POLISKONSTAPEL. Sedan NÅGRA POJKAR. ÅTSKILLIGT FOLK. Hvad är här för krångel? FÖRSTA ARBETAREN (inställsamt). Krångel, go'a konstapeln? Vi ha' inte stält till något krångel, utan det är rospiggen här som öfverfallit oss. KONSTAPELN (från höger). möjliga schikaneringar! BOMAN. Nej, ANDRA ARBETAREN. Och oförlämpat oss med alla 'ör nu, konstapeln, det va' lögn! De hä' de 'är sakramenskade ... ANDERS (som också kommit upp i land). Di kommer hå hä' hovettiga med flyttlasset! KONSTAPELN. Tyst, karl! der, säger jag! (till första arbetaren.) Är det inte Anderson? FÖRSTA ARBETAREN. Jo, goa KONSTAPELN. Tyst konstapeln det vill säga, annars heter jag Söderberg Söderberg på Qvarngatan! Söderberg mente jag! (tar upp sin bok.) Nå, Söderberg, som är en hygglig och ordentlig arbetare, tala om nu hur det började. FÖRSTA ARBETAREN. Jaha, KONSTAPELN. Ja, och lefvande dagsens sanning skall jag tala, för jag betalar mina modiga utskylder, och ä' både godtemplare och allting och aldrig har jag parerat polisen, det vet konstapeln nog, utom den der gången när Pettersonskan förbanna sig på att hustru min hade tagit bort hennes rännstensbräde och huggit sönder till kaffeved, fast när det kom till kritan, så var det madam Lundbom, som... KONSTAPELN. FÖRSTA ARBETAREN. Som hade KONSTAPELN (otålig). Ja det är bra till saken nu! derför att Johanson nere vid träsket...
Wäddö Canal ... ... 4000. Grade Canal . . 600. Förvaltnings-, reseoch undersökningskostnader 6000. 11,680. tinner Utskottet sig för närvarande böra afstyrka Rikets Ständers bifall till det af Kongl. Majrt i Nåder äskade serskildta Anslag af 5o,ooo R:dr för innevarande år. Upplysningsvis får Utskoltet meddela, att de återstående arbetena, som uti arbetsplanen för året ingått, utgöras af sådane, de der icke ens ännu blifvit af Kongl. Majit fastställde, nemligen hamnbyggnaderne i Wadstena och Wisby. Stockholm den i5 Februari 1840. Ankom till Exp. CJtsk. den 16 Febr. kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående aflidne Professoren P II. Lings Enkas underdåniga ansökning om bibehållande af den hennes man i lifstiden tillagda löne tillöknirig. (JJ, Af Sedan, uti en till Kongl. Maj:t den 4 September nasti, år ingifven skrift, Föreståndaren för Gymnastiska Central-Institutet, Piofessoren m. m. P. H. Ungs Enka, Charlotta Nettelbladt i underdånighet anhållit, dels att henne jemte Fem oförsörjda barn kunde i Nåder förunnas ett extra nådår vid berörde af mannen innehafde beställning, med bibehållande tillika, för året, af det Professor Ling i nämnde egenskap personelt beviljade extra löneanslag, 600 R:dr, dels ock att till Rikets Ständer måtte göras framställning, att samma extra ansia g, såsom enda räddningsmedlet för Enkan och barnen efter Bihang till R. S. Fröt.
Preste-Ståndet d. 35 —• —■ Borgare-Ståndet d. 25 —■ — Bonde-Ståndet d. 25 Riksens Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Kådiga remiss, rörande Handlanden A. R. Lorents underdåniga ansökning, att få till skatte inlösa några lågenheter under Elfsborgs Kungs Ladugård. S. A. K. Sedan Handlanden i Götheborg A. R. Lorent, hvilken, tid efter annan, blifvit, genom upplåtelse-bref, innehafvare af åtskillige under den ^Landshöfdingen i Götheborgs och Bohus Län på lön anslagna Elfsborgs Kungs Ladugård och bredvid Götha Elf belägne tomter, utgörande enligt en år 1814 af Johan Vessberg upprättad och af vederbörande godkänd Charta, ett sammanräknade areal-innehåll af 8 Tunneoch 5|| kappe-land, eller 114,485 quadrat-alnar, derifrån 57^ mans-dagsverken till Indelningshafvaren årligen utgöras, hos E. K. M. i underdånighet anhållit, att, till vinnande af en tryggad besittningsrätt å dessa tomter, hvarå sökanden, efter använda betydeliga kostnader till planering å stället, som bestått af kärraktig och bergig mark, anlagt dyrbara inrättningar af Sockerbruk och Underdåniga Skrifvelseri 19 Porter-bryggeri , samt uppfört flere byggnader till verkstäder och till boningshus för erforderlige arbetare, få samma tomter, med tillhörande strand, till skatte inlösa emot en köpeskilling af 10 års grundlega, beräknad efter 1817 års markegångspris å dagsverken, eller en summa af 33$ R:dr 16 sk. Banco, och under förbindelse, att derefter, till Kungs Ladugårdens Innehafvare, i stället för ofvannämnde 57^ rnans-dagsverken, 80 sådane, antingen in natura, eller i penningar, efter markegångspris, årligen utgöra; så har E. K. M„ uti en till Riksens Ständers Statsutskott under den 18 sistiidne Januarii aflåten.
Maj;ts Befallningshafvande ege alt, efter Magistratens och stadens äldstes hörande, årligen bestämma det för hvarje stad erforderlige antal af värdshus, källare, spisqvarter eller näringsställen, der, på sätt bär ofvan sagdt är, bränvin må utminuteras, och hvilket antal bör vara så inskränkt, som möjligt är; skolande Magistraten noga tillse, att till dylik näringsrätt antagas och bibehållas endast tjenlige, ordentlige och välfrejdade personer, hvilka antingen ställa borgen för skattens utgörande, eller densamma i förskott erlägga. O O Äfvenså tillkommer det Kongl. Majrts Befallningshafvande altå landet, sparsamt och efter noga ompröfvande, sedan vederbörande Pastor och socknemän, ”samt der sä anses nödigt, äfven Här ads-Eätt blifvit hörde” meddela tjenlige, ordentlige och välfrejdade personer tillstånd, under ofvannämnde vilkor, lill enahanda försäljning af bränvin, på obestämd tid, men icke utöfver ett år, å ett elier annat ställe vid segelled, samt vid sommaroch vinter-vägar, som, ulan att vara landsvägar, allmänt begag Jbih. till bl, St, fröt, 1840 och 1843 Sami, 2 AJd. i3 Haft. 2 lo B ev. - Lagsamt Allm Besv. och El on.-Ul skottens Utlåtande, N:o io. ra~; äfvensom, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch farvägar; och ege Kong1. Maj:Ls Befallningshafvande derjemte att, vid förut varande innehafvares afgång, eller då närings-rätligheten af dem förverkas, eller på deiom af Pastor och socknemän gjord anmälan, efter omsländigheterne omflytta eller indraga sådane öfverflödrge vätdshus, spisqvarter och näringsställen.