Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tio om aftonen och Fyra om morgonen, då, i händelse någon föi brytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren bote Trettiotre Riksdaler Sexton skillingar Banco„ egarens ensak. Våldföras, vid dessa och dylika tillfallen, Kronoeller Stads-beljenle „ eller andra tillförordnade beslagare, eller sker våll, i anledning af redan gjordt beslag, eller föröfva beslagare sjelf ve våld i oträngd! mål, gånge dermed, såsom allmänna Lagen i 18 Gap. 8 och p Missgerriings-Balken , jemförde med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, för slika fall utstakar. Skulle, under den tid, bran vinsbränning är tillåten, beslagare vilja anställa undersökning om pannerymden, vare han skyldig, om pannan nyttjas, när han sig i detta ändamål infinner, att afbida tiden, då den afrunnit, så alt undersökningen icke må för panne-egaren medföra olägenhet eller skada. § 6r. Om någon af de betjente, som bör vaka öfver efterlefnaden af denna Författning, sjelf bryter deremot, förmedelst olofligt inneliafvande af bränvins-redskap, bränvins-tillverkning eller försäljning , vare han förfallen lill dubbla böter och miste tjensten. § 6, Beträdas de i 5g §. omförmälde betjente, eller de , som förordnas att bränvinsbrännings-redskap under försegling ställa, med vårdslöshet och försummelse i deras skyldigheter och i deri tillsyn, dem åligger, Öfver hörsammandet af hvad här föreskrifves, må de, efter omständigheterne, alldeles eller på viss tid af vederbörande ifrån tjensten skiljas, eller ock varda belagd e med det i 1 Cap. 7 §. U l sö k n in gs-Ba 1 k en utsatta ansvar. Bevilln-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N.o 7. 13 § 63. Alla i denna Författning utsatte böter fördelas sålunda, alt församlingens fattige tillfaller en tredjedel, och målseganden , derest han saken vid Domstol sjelf utförer, två tredjedelar.
» En skomakarpojke kom dinglande med ett par nyhalfsulade stöflar och hvisslande slagdängan för dagen. Då han hunnit i närheten af den mäktige herrn, föll det honom in att en stund gå i takt med honom, hvarför han, fortfarande under full orkester, rangerade sig tätt bakom baronen och halfskuttande tog ut stegen för att hinna med i den forcerade marschen. Plötsligt tystnade han midt i en öfverdådigt vacker drill, knep ihop ögonen och plirade, och så lade sig ett bredt grin öfver hela hans ansikte. Han hade upptäckt en den näpnaste lilla burriga kattungesvans, som stack fram ur baronens väska! Det var som om han med ens hade fått de våldsammaste magknip; han kröp ihop som en panter färdig till språng, hållande båda händerna på magen, han rätade ut sig igen och tog ett skutt, så att stöflarna beskrefvo väldiga storcirklar i luften, hela hans varelse var ett enda hejdlöst jublande skratt, och midt under allt detta vinkade han allt hvad han förmådde åt alla i närheten för att göra dem uppmärksamma på kattsvansen. Den ene efter den andre sällade sig till pojken, och snart hade baronen ett helt följe efter sig af ifrigt gestikulerande och hviskande och skrattande medborgare, mest tillhörande den yngre generationen. » Tyst för katten! Det är fråga om en statshemlighet! » hviskade en vitzare. Baronens väg ledde honom tätt förbi slottet. Där råkade furst Wilhelm i detsamma just titta ut genom ett fönster och fick sikte på det besynnerliga upptåget. Han hade nyss erhållit en viktig depesch från Berlin, om hvilken han ville konferera med baron von Waldheim, hvarför han befallde en page att springa efter honom och anhålla, att han måtte komma upp på slottet. » Ursäkta mig, käre Edvin, att jag besvärar dig igen, » sade fursten, » inen jag önskade gärna tala med dig om den här depeschen, som just nyss anländt från Berlin.
Det nu föredragna grundlags-förslaget har i tvenne afseenden blifvit klandradt, nemi. först derföre, att i slutmeningen förekommer följande: ”Sålunda naturaliserad utländning njute samma rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man”; och vidare derför, att något förslag till naturalisations-lag icke blifvit upgjordt eller att man icke vet, hurudant det skall blifva. Just båda dessa omständigheter anser jag vara en förtjenst hos förslaget. Meningen med en naturalisations-lag måtte väl vara, att en i enlighet dermed naturaliserad utländning, i och med detsamma han blifvit naturaliserad, är Svensk medborgare, och följaktligen icke längre utländning. Med det land, som förut varit hans fädernesland, har han brutit alla band; han har ingått nya förbindelser, underkastar sig de lagar det landet har, till hvilket han flyttat och han har blifvit erkänd såsom medborgare inom detta länck. Sedan detta skett, kan jag icke inse något skäl, hvarför han icke der skall få åtnjuta fullt medborgerliga rättigheter, tvertom anser jag det nöd - Den 8 Mars f. ni. lil vändigt, så vida man vill, att en sådan naturalisations-lag skall finnas. Hvad åter angår anmärkn:n, att naturalisations-lagen icke är uti förevande förslag intagen, är, såsom jag nämnt, en ganska stor förtjenst. I allmänhet böra grundlags-stadganden vara korta, bestämda och tydliga. Const.Utsk:s förslag eger alla dessa egenskaper. Deruti är tydligen bestämdt att, för att blifva naturaliserad, en lag skall stiftas af Konung och Ständer, som bestämmer de grunder, hvarefter naturalisationen skall ske. Skulle man nu uti grundlags-förslaget intagit alla de minutiösa stadganden, som naturligtvis i en naturalisations-lag måste finnas, skulle den, såsom den Gud nås f. 11. är, blifva belastad med en mängd stadganden, hvilka icke äro af grundlagsutan af civil-lags-natur. Jag hemställer då, huruvida icke många oändligt vigtigare saker j än dem ronde naturalisation förekomma i civiloch criminal ^ lagarne, hvilka lagar Konung och Ständer ega rättighet att än \ dra.
I enlighet med hvad Bankens Commissariat, häröfver bordt, till upplysning i ämnet meddelat, får Banco-Utskottet först nämna, att det, vid 1818 års Riksdag, åt Uddevalla Kyrka anslagna lån , stort 16,666 R:dr 32 sk. Banco , väl blifvit beviljadt utan förbehåll af inteckning, blott Banco-Utskottets Betänkande N.O 3g. i3 mot pantförskrifning af Kyrkans årliga inkomster och personlig ansvarighet afKyrkoRådet och Församlingens invånare; hvilket äfven var förhållandet med de då beviljade lånen till Dom-Capitlen i Skara oell Calmar; men att deremot för de lån, hvilka, enligt Rikets Höglofl. Ständers vid samma Riksdag tagna beslut, blifvit meddelade släderne Götheborg och Landscrona, de enda städer, hvilka, utom Uddevalla, innehafva så beskaffade lån, intecknings-säkerhet blifvit både förbehållen och gifven samt ännu fortfar att vara gällande. Och hvad angår en visserligen mindre väl beräknad åtgärd af Kongl. Götha Hof-Rätt, att till Ordförande uti den för intecknings-förnyelsen begärda serskilda Rådhus-Rätt, förordna en af sina egne Tjenstemän, samt beni ä Ide Ordförand es sedermera, på eget bevåg, vidtagne anstalt, att låta tvänne sina kamrater, såsom Ledamöter i Rätten åtfölja, hvarigenom Reseoch Tractamentskostnaden onekligen blef större än behofvet påkallade; så har Banco-förvaltningen häruti ej haft den ringaste del; men Commissariatet har, efter denna inträffade händelse, låtit vid ansökningar om serskild Ordförande, uttryckligen fästa Kongl. HofRättens uppmärksamhet på angelägenheten, att dertill utse någon närboende skicklig och ojäfvig person; hvilket också haft dea 14 Banco-tjtskottets Betänkande.
När lill följd af täta indragningar inom den ordinarie tjenstepersonalen i Bankoverket, arbetet för denna personal blifvit ökadt, och således behofvet af extra ordi nariers biträde nu är större än - tillförene, på samma gång utsigten till befordran för dessa sednare än vidare förmörkats, synes tiden vara inne att äfven se dem något till godo; och det är af denna anledning jag nu hos Rikets Ständer vördsamt föreslår: att till Herrar Fullmägtiges disposition måtte ställas ett årligt anslag af 10,000 B:dr B:mt, att, mot den tjenstgörmgsskyIdighet Herrar Fullmägtige kunna finna skäligt att bestämma, tilldelas tjugu af Rikets Ständers Banks äldste extra ordinarie tjenstemän. Om remiss till Banko-Utskottet anbålles. Carl Guslaf Duwall. Motioner hos Ridderslcapet och Adeln 1865. Af Grefve Lewenhaupt, Claés Magnus, om ändring i Jagt-sladgan för så vidt den rörer ejder-skylte. Hindrad att vara närvarande då en motion af Herr von Feilitzen, rörande ejderfogeln, remitterades till Ekonomi-Utskottet, måste jag besvära Ridderskapet och Adeln med afhörandet af en ny motion om ifrågavarande nyttiga fogel. Herr von Feilitzen begär att ejderfogeln i östra skärgården åter skall frigifvas på så sätt, att hannarne, eller, som lian behagar kalla dem, gubbarne, skola få skjutas sedan honorna lagt sig och förlidet års ungar under den tid de gästa våra klippor, samt strängt förbud emot äggningen och förbud att skjuta värpådan från den tid hon börjar att söka land. Jag måste med min röst motsätta mig hvad Herr von Feilitzen i sin motion begär, till den kraft och verkan det kan medföra.
Då jag vid (öreg:de Riksdag väckte motion om uphäfvande af K. Brefvet af d. 17 Okt. 1778, hade jag trott att R. St:r skulle mer behjerta de sakförhållanden, som då framstäldes. Inora 11. o. Ad., uti hvars öfverläggningar jag deltog, fann jag likväl att en väsendtlig åtskilnad förefanns emellan pluralitetens åsigter och mina, ty pluraliteten såg blott på modrens förmåner oell ville skona henne, på bekostnad af de barn, som föddes af okända föräldrar; jag åter ville göra allt för barnen. Då jag ännu hyser samma åsigter, men likväl icke vågar hoppas att göra dem gällande inom representationen, så får jag försöka att gå en medelväg för att åtminstone bereda någon lindring i dessa barns olyckliga belägenhet. Granska vi KonungaBrefvet af d. 17 Okt. 1778, så innehåller det lagstadganden, som hafva för afsigt att mildra strängheten emot den okända barnaföderskan. Må dessa gerna stå qvar, ehur-u ofta nog undantag borde göras. Det finnes deremot andra stadganden, som leda dertill att åtskilja moder och barn, som betager barnet att få veta både fader och moder. Dessa stadganden äro emot all kristendom, och äro, enligt min tanke, ovärdige lagstiftningen. Lagen bör icke slita barnet ifrån föräldrafamnen, icke uplösa naturens heligaste baud. Den bör fast heldre tillknyta dem ännu starkare. Eller med andra ord, den borgerliga lagen bör i detta fall ställas i fullkomlig harmoni med Guds egen uppenbarade lag. Den 19 November e. m. 253 Att ofvannämnde Kungabref i detta hänseende gått grymt till väga, kan aldrabäst bevittnas af hufvudstadens pastorer. De erhålla årligen besök af barn, som komma långväga ifrån och uppoffra allt för att förgäfves fråga och spörja efter sina föräldrar. Jag behöfver icke särskildt måla det onaturliga förhållande, då föräldrar, i stöd af detta Kungabref, köpa sig fria från föräldrapligten, och sedermera icke efterfråga om barnen få dö uti ett det djupaste elände. Man har i föreg:de Riksdagars.. Lagutskott drifvit, den sats, att den K.
Hon skall väl komma ihåg hvem hon är.” – Han omtalade att Hallbergs från Lund varit i Åstorp och der talat om ”riktigt graverande saker för Sanna”. – Förut hade hon brukat säga att hon icke ville stanna qvar i prestgården, nu försökte slägtingarne öfvertala henne att byta om plats, men nu vill hon inte flytta. ”Det kan i så fall hända att det blir jag som i stället tvingas att lemna huset,” hade Ida sagt. ”Är det så?” sade gubben på en gång öfverraskad och eftertänksam, icke alls obelåten, ”ja, det vore ju alltid en lösning, men – då behöfdes det fler pengar.” Slutklämmen i det hela blef till sist endast: ”med det lynnet uträttar man ingenting, det är bäst att finna sig.” Hvilken präktig jesuittyp med sina små klippande, sluga, ljusbruna ögon! Och det gula ansigtet, liksom skuret i trä. Och hans torra, återhållna skratt. Han skrattar det nästan utan att röra de tunna, styfva läpparne.313 Hörby d. 7 Maj 86. Den siste April kom kyrkoherden upp och sade att han ville tala med Axel. Denne följde då med ner till honom. Och så underrättades han om att fadern önskade att han icke måtte stanna hemma längre, ty det kunde blifva till olägenheter för fadern. Icke heller kunde fadern gå i borgen vidare, han stode ”under konkurslagen” etc. Nåja, i detta sista fall hade jag kanske gjort som han. Detta vanvettiga skuldsättningssystem måste ändå ha ett slut förr eller senare och ju förr det tar slut dess bättre. Hvad som kastas i detta tomma gap blir till intet nyttigt. – Ett af skälen hvarför Axel borde resa var folkets prat om honom och mig, sade fadern. Jag kan icke beskrifva hur det kändes när jag hörde detta sista – att jag skall framhållas som orsak till att han skall jagas ur fädernehemmet. Det var harm, smärta, förbittring jag lider så förfärligt ännu, bara jag tänker derpå. Men i krig duger det inte att vara klemig. Fadern bad Axel för ingen omtala att han sagt till honom att han skulle resa. Jag är glad att Axel sade mig det. Jag känner mig så besynnerligt utstött; som en paria, en skabbig hund.
» knäpp » och hvarje knäpp 100 varf PÄ härfveln. tåggarnet brukade vara hel sträng i bärfvan, blångarnet var deladt I två härfvor på Berättelser af strängen. viifskeden. Man räknar ut och drager igenom Öfvers. af D:r G. O. BERGMAN. en tråd på ena sidan för hund och den andra för pasmar. 50 rör äro ett bund och 30 rör Ett af Souvestres mest omtyckta cn pasine, så tre bund blir lika mycket som oeh spridda arbeten. För att hedra 5 pasmar. minnet af Souvestre såsom » d e » Af en sträng linnegarn får man 20 pasmar bred, 2 alnar lång varp eller också 2 pasmar GAYNRIKASTE FÖRFATTAREN *, har Franbred, 10 alnar lång, bvilketdera man tycker * ska akademien till hans efterlefgår lättast att beräkna efter. Af 1 SKALP, bomullsgarn n:r 20 får man vande utlemnat det Lambertska ungefär 5 qvarter bred, 10 alnar lång varp priset. (G. 261S6) [592] eller af en härfva 1 bund bred ocb 10 alnar A K T I E B O L A G E T HIERTAS BOKFÖRLAG. läng. Det engelska linnegarnet, s. k. haspelgarn, är i så stora härfvor att en sådan i det närmaste motsvarar 1 / sträng vanligt linnegarn. Undervisning meddelas åt damer o. barn i alla finare handarbeten, såsom knyppling, snörmakeri, guldbroderi, hvitbroderi, filigransarbete, chattérsöm, broderi å plysch, siden o. kläde, hålsöm, märkning, filet-guipure och fornnordiska sömnader m. m., uppritningar å plysch, sammet m. m. Färdiga arbeten till påseende. Fritt val af arbeten och tid. Ett litet råd till 234, som jag vill minnas klagade öfver, att inte salt kött ville bli godt.
Af Andra Samlingen behöfdes för denna gång, icke heller göras större upplaga; emedan de Handlingar, som komma all i den innefattas, redan blifvit utdelade; men för framtiden borde upplagan göras så stor, att, sedan det vederbörliga antalet exemplar blifvit med allmänna Tidningarne utdeladt, 800 exemplar kunde återstå till nästföljande Riksdag. Detsamma kunde äfven gälla för den del af Första Samlingens Handlingar, som redan blifvit af trycket särskilt utgifne. Men af alla de Öfriga Samlingarne borde upplagan åtminstone vara 800 exemplar, för alt kunna till StåndsLedamöterna utdelas, , och likväl tillräckligt antal för afsalu vara öfver; och af vigtigare Handlingar kunde upplagan efter omständigheterna göras något större. 8:0. Till hvarje Samling författas genom ExpeditionsUtskottets försorg ett särskilt Register, samt derjemte ett allmänt Register öfver hela Bihanget. 9:0. Af detta Bihang torde ett exemplar böra tillställas hvarje LandshöfdingeEmbele, samt ett tillräckligt antal afläggas tilt utdelning bland UtskottsLedamöterne vid nästkommande Riksdag. Den 21 November f. m. 255 Jag anhåller, att denna motion må med de öfrige RiksSlånden comrnuniceras. Lades på bordet. Herr Montgomerie , Fabian, hade inlämnat följande anie Memorial, hvilka upplästes: Genom erfarenheten tyckes Opinion böra vara tillräckligt stadgad, att den nuvarande flyttningstiden för Tjenstehjon på landet är den mäst olämpliga, och att den tjenligaste torde vara emellan Midsomirtarsdagen och den i Julii. Då har Landtmannen fullbordat sitt åkerbruk, kreaturen äro framfödde och utsläpte, alla nödvändiga sysslor undangjorde, långa dagar och goda vägar att flytta på, och den tillflyttade får derigenom vara med vid inbärgningen af det höfoder, hvarmed kreaturen kommande vinter skola stillas. Allt detta talar så mycket för denna förändring, att det hinder häremot, som vid förra Riksdagar anförts, nemligen att Allmogen den tiden af året har brist på medel att aflöna sitt tjenstefolk, bör lämnas utan afseende, emedan de flästa gifva Spannemål och Kläder.
Hvad som blifvit anmärkt emot Utskottets utlåtande, det bränvin icke borde få vid marknader försäljas, anser Utskottet böra föranleda till den jemkning, att under marknader bränvin icke må säljas i minut oftare än då mat tillika njutes, och sådan försäljning alldeles icke vara tillåten hos någon annan än des personer, hvil - Den 14 Juli. *235 hvilka, på sätt Kongl, Commerce-Collegii Kungörelse den 29 Juni I813 föreskrifver, efter behörig pröfning, erhållit Konungens Befallningsliafvandes Tillståndsbref att på rnarknadsstället, under marknaden, Spisqvartersnäring idka, hvilkas antal Utskottet derjemte önskar alltid måtte blifva så inskränkt, som behofvet möjligen kan medgifva ; och torde i öfrigt å detta ställe uti Betänkandet, orden: ”andra allmänna samlingsställen’' böra förändras till: vid andra större eller mindre folksamlingar. Io:o Fastän Utskottet för sin del förmodar att andra Bränvins-minuterings-ställen å Ilandet än Gästgifvaregårdarna skulle kunna vara umbärliga, vill dock Utskottet nu mera ej afstyrka, det Konungens Befallningshafvande må undfå rättighet att på ett eller annat ställe vid segelled eller sådan allmänt begagnad sommareller vinterväg, som likväl ej är allmän landsväg, bränvins-försäljning i minut tillåta, dock med det vilkor, att sådana minuterings ställeri varda så sparsamt tillåtna som någonsin möjligt är; dock lärer härvid behöfva tilläggas den förklaring, att hvad som ar stadgadt till förekommande af oloflig bränvins-försäljning och minutering icke bör tillämpas till den som under påstående durch-marcher af tågande Troupper i minut försäljer eller utgifver bränvin åt den eller de af Manskapet, sorn blifvit uti hans hus och hemvist inqvarterade. 1 X:o Ordet skänknmg förekommer väl icke å något ställe uti Utskottets Betänkande annorlunda än i förening med uiminutering och der det
N:o 57, med förslag till tillägg i 41 § Riksdags-ordningen, angående rätt för Stats-rådets ledamöter att deltaga i Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar; N:o 58, med förslag till ändring uti 29 § Regerings-formen, angående erkebiskopsoch biskops-val; samt N:o 59, med förslag till ändring af 12, 17, 19, 41 och 79 §§ Riksdagsordningen, angående val af Ridderskapet och Adelns riksdagsmän. S. I). Föredrogs en af Höglofliga Ridderskapet och Adeln, medelst Protokolls-utdrag N:o 516, gjord inbjudning, att instämma i nämnde Stånds, vid föredragning af Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 167, punkten 6, fattade beslut om det tillägg, att Kommerse-kollegii embetsoch tjenstemän uttryckligen tillerkändes enahanda pensions-rätt med deras vederlikar i rikets öfriga Kollegier, änskönt för åtskillige bland bemälde embetsoch tjenstemän lönefvllnad utgår i form af arfvodes-anslag från Manufaktur-diskontens medel. Inbjudningen afslogs. S. D. Föredrogs och afslogs en af Vällofliga Borgare-Ståndet, genom Protokolls-utdrag N:o 468, gjord inbjudning, att instämma i samma Stånds, vid föredragning af Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 167, punkten 65, fattade beslut, om beviljande åt förre Garnisons-läkaren å Dalarö skans, Doktor Broman, af en årlig pension af 150 R:dr Banko, eller 225 R:dr Riksmynt, alt å Allmänna Indragnings-staten uppföras. Den 16 December. Frän Högloft.
Vid innevar. riksdag hafva fullmäktige ansett detla maktpåliggande uppdrag böra öfverlennäs åt en pålitlig och säker person, hvarföre fullmäktige gifvit det åt en af commissai ierne; men som denne tjensteman icke kunde ålaggas att, jemte bestridande af de göromål honom i öfrigt ålåg, äfven sköta denna befallning utan ersättning, så hafva fullmäktige åt honom föreslagit samma arfvode som vid förra riksdagen eller 675 r;dr. Denna summa liar Utsk. nedsatt till 47^ r:dr. När man besinnar, att riksdagskostnaderna i denna stund uppgå till 33o,ooo r:dr b:co, hvilka under loppet af 17 månader i smärre poster måst utbetalas, så tyckes verkligen en sådan person hafva gjort sig förtjent af det arfvode, som fullmäktige föreslagit. Jag får derföre vördsamt anhålla att betänk, måtte blifva Aterremilteradt, och att den anmärkn. jag nu gjort måtte dervid få åtfölja. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer så mycket hellre med Frih. Rålamb uti anhållan om återremiss af betänk, och rättelse uti det af honom uppgifna afseende, som vid förra riksdagen det var casseuren inom Riksg.cont., som hade utbetalningen af, och en annan person, som hade räkenskaperna rörtde riksdagskostnaderna om händer. Det följer af sig sjelft, alt casseuren hade kunnat åläggas denna befattning utan allt slags arfvode, emedan sådant egentligen tillhör hans tjenst; nu deremot har en särskild person dermed haft uppdrag, och det vore således besynnerligt om, derföre att befattningen blifvit öfverflyttad på en annan person, för hvars tjenst befattningen är alldeles främmande, arfvodet skulle blifva mindre än det förut varit. Jag tillstyrker alltså återremiss af betänk, och att Utsk. måtte tillstyrka bifall till hvad fullmäktige begärt. StatsUtsk:s mern. N:o 582 återremitterades. Vidare föredrogs StatsUtskls den 8 dennes på bordet lagda mern.
Sedan har följt en hel rad skådespel, som företrädesvis sökt sina föremål i det köpenhamnska societetslifvet, hvars milieu fru Gad känner till grund och botten och skildrar med spetsig och fint skämtande penna. I Stockholm uppförde det Ranftska sällskapet för ett par år sedan med mycken framgång hennes » Ett silfverbröllop », och äfven till vår Dramatiska teater hittade hon i vintras vägen med sitt lustspel » Trogen som guld ». Till hösten förbereder Köpenhamns kungl. teater en nyhet af henne: » Rörte V a n d e ». Som vicepresident för » Kvinnornas utställning » har fru Gad nedlagt mycken flit och arbete. Blott i sin egenskap af författarinna möter hon fram med tre dramatiska tillfällighetsarbeten, afsedda för de uteslutande kvinnliga teaterföreställningar, som i samband med utställningen förberedas till augusti månad. Angående själfva invigningsfesten, som försiggick den 22 dennes, skrifver Iduns närvarande korrespondent: Inbjudningskorten lydde på kl. 1, men redan vid 12-tiden begynte vagnarnes rad närma sig Industriutställningens stora portal. Ingången till denna är särdeles smakfullt dekorerad och tilldrager sig allmän uppmärksamhet för sin enkla stilfullhet. Öfverst synes en bild af drottning Margareta, omgifven af blommor och grönt. Bland målningarnas blomstermotiv intager gullvifvan en framskjuten plats såsom utställningens symbol och går ständigt igen i alla dekorationer, så inom som utom byggnaden. Portalens hela dekoration är utförd af fru Holten. I don stora vestibulen, i hvilken finnas Sälj ej för ytans skimmer din fromma barnalott, Ty, ack, den högsta visdom är högsta oskuld blott. Z. Topelius. uppställda tvänne kolossala sfinxer af bildhuggarinnan Marie Nilssen, mottages den inträdande af unga hvitklädda flickor med röda skärp. Det är de fungerande marskalkarne, hvilka stå till tjänst för de med lokalen obekanta. Hvar och en af den stora komiténs medlemmar erhåller strax vid inträdet en förgylld strålande gullvifva att bära på sin dräkt såsom utställningens emblem. Så äro vi då inne.