Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RiddarhusUtskottets, den 24 sistlidneNovember afgifne, och följande dagen på bordet lagde Memorial, innefattande utlåtande öfver BevillningsUtskottets anhållan, att till Sessionsoch Arbetsrum få, under innevarande Riksdag, begagna den så kallade SecretaUtskottsSalen å Riddarhuset. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacobj anförde skrifteligen; Uti den enkla och jemförelsevis obetydliga fråga, Ridderskapet och Adeln nu Den i December. 13 skall pröfva, liar det lyckats RiddarhusUtskottet, att, genom sjelfva sättet, på hvilket hon blifvit framställd, bereda tillfälle åt betraktelser af en ganska ömtålig och alfvarsam art. Utskottet har nemligen i saken tillstyrkt en skänk, eller, om man så behagar, en eftergift från en kassa, hvars banqueroute-tillstånd man icke ens vårdat sig att dölja, och har, såsom skäl för detta tillstyrkande, åberopat Ridderskapets och Adelns värdighet. I förra afseendet lärer stå lika fast, som det, utan särdeles djupsinnig forskning, erbjuder sig åt eftertankan, att gåfvan skulle göras på bekostnad af Sveriges hela Adel, från hvilken man i alla fall nödgas medelst årlig capitationsafgift hopsamla hvad Riddarhuskassan behöfver till oundgängliga utgifters bestridande. Lemnom för ett ögonblick å sido det löjliga, det ömkliga i begreppet om gåfvor, gjorda af den, som sjelf endast har håfvor att tacka för sin tillvarelse. Är det obekant för Ståndet, har det väl kunnat undfalla Utskottet, hvilka svårigheter äro förknippade med sjelfva dessa håfvors inbringande? Här beslutas en årlig capitationsafgift på hvarje Svensk Adelsman. Här anliålles, att Regeringen måtte kungöra beslutet. Det sker; men huru? Jo; med ett oombedt tillägg, att beslutet endast förbinder de personer bland Ridderskapet och Adeln, som vid fattandet deraf varit tillstädes och deruti instämt.
Den talare, som försvarat Utsk:t och försökt vederlägga min framställning, har bland annat yttrat, att det sammansatta Lagoch Ekon.-Utslct vore så öfverhopadt af göromål, att tiden icke medgåfve att ingå i någon detaljerad granskning af lagförslag. Men det nummer, nu förev:de Betänk, har, eller N:o 1, tyckes icke utvisa att Utsk:ts produkter äro så mångfaldiga, att icke tiden lätt kunnat medgifva att granska ifrågav:de förslag. Gr. Sparre har äfven sagt, att det icke heller är Utsk:ts skyldighet att anställa en sådan datalj-granskning. Det må vara sannt, men exempel saknas dock icke för att Lag-Utsk:t åtminstone, sednast vid sista riksdagen, så gjort, och det till och med i afseende å temligen vidlyftiga förslag, t. ex. det om en ny konkurslag, om urarfva-görelse m. fl. Det är visserligen sannt, att det, som passar i andra länder, i allmänhet icke passar i Sverige. Men den nu väckta frågan är en idéel sak, som gäller alla länder. Jag kan således icke finna att någon omarbetning af förslaget kunde komma i fråga, utan möjligen allenast några ändringar i en eller annan punkt. Deraf att jag anser frågan vara af vigt, hemtar Gr. Sparre anledning att yrka uppskof med dess afgörande. Men detta är just ett skäl för mig att önska, det frågan nu definitivt afgöres hos R. St:r, enär K. M. då kan innan nästa riksdag utlärda en författning i ämnet. Då jag således icke finner någonting vara anfördt, som vederlägger skälen för min anhållan om återremiss, vågar jag dermed fortfara. Hr von Ehrenheim, Per: För min del instämmer jag med Gr. Sparre deruti, att Utsk:t förfarit klokt, som icke försökt att utarbeta en lag uti ifrågav:de ämne, utan tillstyrkt U. St:r att hos K. M. begära Propos. Väl har Utsk:t haft en utländsk lag att lägga till grund för sitt arbete, men detta är icke detsamma, sorn då Utsk:t i andra fall haft komité-betänk:n eller föreg:de riksdagars arbeten till ledning.
Sedd från en höjd af 6,000 fot öfver hafvet, erbjuder emellertid »Pepitas Bröllop» åtskilliga ensidigheter, som vi kanske icke skulle hafva lagt märke till i läsesalongen vid Tjurfäktarebansgatan. Måhända är det landskapets fantastiskt skurna bergskedjor, molntomma solhimmel och genomskinliga höglandsluft, som väcker längtan efter skapelser af dristig inbillningskraft samt lust att öfverskrida den hvardagslifvets snögräns, ofvan hvilken allt det der nedanför synes sammanfattadt inom stora imposanta linier. Kanske det är de franska tidningarnas varsel om en ny smakriktning, som låter oss med en viss motsägelselust genomögna denna moderna hvardagsskildring. Hade den varit en af de parisiska »smutspennornas» målningar, hade den uppburits af en Zolas förmåga, skulle den till äfventyrs också på oss gjort ett djupare intryck. Men författaren är ingen stornaturalismens son. I diktningens Alhambra, der drömmarnes springvatten skimra öfver plastiskt formad marmor och der tankarne resa sina smäckra kolonnader, insmugglar han den andefattiga, tråkiga lillnaturalism, som lik en stark åskskrälls sömniga och matta eko nu börjat sin Eriksgata i samtidens literatur. Hvar allt det blodfulla, patetiskt storformade, som vi längtat efter? Hvardagslif, hvardagsmenniskor och hvardaglig form! Berättelsen anses gripen ur lifvet, men den visar oss icke lifvet som det tedde sig i klassicitetens plastiska solljus eller i romantikens färgbrand, utan så som det säges gestalta sig inför en nykter och modern arbetsmenniska — en europeisk yankeetyp, som dess värre allt mer börjar förhärligas som nutidens rätta frälsare. »Pepitas Bröllop» är en bok, som alltigenom sammanflätats af verklighetstrogna detaljer, och likafullt gör den icke intryck af att gifva verkligheten hel och hållen. Hvad är det då som fattas? Månne icke den lyriska patos, utan hvilken en dikt liknar ett ansigte utan lif, en gipsmask.
Dessa fördelar skulle upstå derigenom, att då drifhusen för den botaniska Institutionen ligga inne i staden, der byggnadstomterna äro särdeles dyra, skulle man kunna betinga sig en sådan betalning derför, att om man derjemte erhölle ifrågav:de anslag, borde man utom staden få en vida fullständigare och bättre byggnad än inuti staden. Då emellertid detta endast var en önskan, som man icke vet om den någonsin kan realiseras, och dessutom är osäkert, huruvida dessa byggnadstomter låta sig så betalas, att flyttningen kan verkställas, och då detta förslag icke är afgifvet Den 23 November e. m. 645 af någon auktoritet, utan endast en supposition hos en för saken nitälskande person, är det påtagligt, att derpå icke bör läggas någon vigt. Hvad sjelfva frågans utredning beträffar, så är den fullständig. Flere förslag hafva blifvit upgjorda, ett på 15,000, ett på 21,000 oell ett på 26,000 Rdr, hvilka alla underkastats K. M:s pröfning. Inget af dessa vann bifall, mer än det sista, som dock måste undergå en jemkning med afside på siffran, hvilket medförde det resultat, att denna bestämdes till 30,000 Rdr. Saken är således behörigen utredd, pröfvad oell godkänd. Att den i nämnde promemoria uttalade åsigt skulle utgöra ett hinder för bifall till förslaget, synes mig ieke vara ett giltigt skäl, hvarföre jag, för min del, sedan jag genom den samma person, som inlemnat promemorian, fått reda på meningen med densamma, instämmer i det förslag den siste talaren framställt. Jag tror, att detta förslag äfven innehåller bifall till K. M:s Propos., på samma gång som den till K. M:s afgörande lägger en sådan bifråga, som flyttningen skulle vara, ifall den kunde ega rum, hvarom många tvifvel finnas. Jag anhåller således om bifall till Hr Oederschiölds förslag. Frih. Cederström, Rudolf:
Då jag kom in, – hur ser jag icke ännu allt, – det var en liten våning om tre rum, små och tillstoppade, med många möbler och tjocka mattor, ett sådant der varmt och doldt näste, der en skygg och ensam fogel kan slå sig till ro, ett rigtigt enkehem, der ständigt samma stilla sorgsna tankar gingo omkring på tå och der evigt samma minnen tittade fram ur de skumma vrårna och der det var så tyst, så tyst, att man ovilkorligt lade sordin på sin stämma, och så vänligt ombonadt, att man alltid kände sig till mods som vid brasan en blåsig regnqväll i hösten. Den gamla satt i soffan, midt i lampskenet rödt genom skärmen, sysslande med sitt handarbete, – och längre borta, der ljuset var dämpadt och skumt, varsnade jag, medan jag sjelf ännu var i sidorummet, den unga flickan sittande på en puff, tyst och med händerna i knäet, i svart drägt, med ett blekt, lidelsefritt och eftertänksamt ansigte samt ett mörkbrunt hår, benadt och slätkammadt öfver en smal panna. Men hvad jag nu ser i underlig skärpt klarhet, det är den ängsliga frågan i dessa mörka ögon, brännande och dock klara, med mer af tanke än känsla i djupet, medan vi höllo hvarandras händer: och jag kommer ännu ihåg att jag höll hennes hand kvar i min längre än vanligt, jag visste då icke hvarför. Men nu förstår jag det, och jag har denna kväll känt något lätta och ljusna inne i mig – som ett plötsligt ljus slår opp i mörkret för den vilsne –, vid vissheten om att dock i en kort minut ha varit fullt älskad af en kvinna, ty jag visste i detta ögonblick, ännu mera säkert än om det sagts mig med ord och löften, att denna skygga bön och skälfvande fråga voro det smärtsamma yppandet af kärlek. Ty ord äro endast en klang och löften skimrande bubblor; men blicken i ett öga, det är själens egen omedelbara tysta bekännelse och menniskans oupplösta känsla synbargjord. Det föll öfver mig som en uppenbarelse och jag bländades likt Saul af ljuset.
Det var det samma soin att taga brödet ifrån honom; och i ett förtroligt samtal med fru Gesoalda sade han helt upprigtigt:. 250 - F r i n i dag är jag brödlös. - O nej, utbröt signora Gesoalda, det blir ni aldrig SA lange kärlek till frihet och rätt lefver i Italien! Jag skulle skatta mig lycklis, om ni ville öfvertaga mina barns undervisning, och ni kan vara öfvertygad om, att de flesta, soni kunde, ville följa mitt exempel. Hon hade rätt. Knappt hade den orättrådiga och despotiska handlingen mot T. blifvit bekant, förrän Florens magnater täflade att öppna sina hus för den store läraren. Han ilskade sina elever med en faders tillgifvenhet och uppoffrande möda. Men af dem alla vor0 honom Gesoaldas tre döttrar kärast. Och hennes hus blef hans hem under hans sista dagar. Utbildade under ledning af en lärare sådan som T. och en moder som Gesoalda, kunde de unga flickorna inecl skäl framställas sltsoni mönster af älskvärd qvinlighet. En af signora Gesoaldas döttrar blef gift ined en franistiiende skriftställare, professor Siciliani, alltför tidigt bortgirigen. Hon var icke blott hans trofasta ledsagarinna, rådgifverska och niedhjelpare; hennes namn har ock en hedrad plats i den italienska litteraturhistorien. Den yngsta af signorans döttrar rycktes tyvärr alltför tidigt bort. Men hennes niinne lefver i deras hjertan, som egde henne och hade lyckan att stå henne nära, och hennes älskliga poetiska natur är afcpeglacl i hennes efter hennes död af modren utgifna skrifter, äfvensoni i hcniies milningar. * * * Tiden gick sin rastlösa gang och italienarnes hopp om befrielse fick ny näring. Understödd af Cavour hade Victor Emanuel läkt sina staters värsta sår.
Skall man då undra, att hon kände sin broders böjelse för Irene, en böjelse, hvilken visst icke var så varm, att han icke i händelse af «hafveri» eller korg lätt tröstat sig äfven utan att skjuta sig för pannan, men likväl så varm och så omfattande, som den han kunde ha rum för. Hon visste äfven, att brodren genom anspelning på några små hemligheter kunde tvinga Irene till ett ja. För ett sådant ja var Emilie ingenting mindre än likgiltig och kanske var hon deraf än mera intresserad än brodren. Hon minndes, att brodren med sin lön och sitt arf, som var dubbelt emot hennes, stod sig vida bättre än hon, som knappt ägde mer än som behöfdes, för att befria henne ifrån att räknas till klassen fattiga flickor. Blefve han nu gift med Irene, så var det troligt, att han med sitt verkeligen goda hjerta ... menade hon ... äfven skulle dela med sig åt en syster, som alltsedan fadrens död fått umbära mången prydnad, månget lifvet förljufvande medel, som icke illa anstått hennes börd, hvilket lämpat sig ganska väl för dottren till ett verkeligt statsråd. Och dessutom vore det ett ganska gentilt parti hennes käre bror Emil komme att göra ... Irene var ju ung och skön, rik och af börd. I det hela trodde hon och hoppades, att något tvångsmedel icke skulle komma i fråga, ty en systers förlåtliga blindhet gjorde, att hon ansåg Emil så älskvärd som trotts någon. Men gick Irene icke godvilligt in på denna förbindelse, då, menade Emilie, att det kunde vara så godt att tvinga henne dertill. Hennes samvete skyggade icke tillbaka för något sådant; i sådana fall, som höra till kapitlet kärlek, hade hon fattat en viss sort öfvertygelse, så mycket förlåtligare, som hon aldrig hade älskat sannt och varmt utan endast flyktigt och löst. Behöfva vi säga hennes öfvertygelse? Det var densamma, som delas af gamla tanter, gifta fruar och män, samt hela det skrå, hos hvilket åldern förkolnat känslan.
Regeringsformen, kunnat lill Rikets Ständer låta öfverlemna en formlig Proposition, rörande detta ämne, men då frågan angick helgden af Dess Konunga-värdighet och Majestät, hade Konungen hellre velat yttra den önskan , alt Rikets Ständer sjelfve afgåfve det i sådant afseende nödiga förslag.” ”Rikets Ständers underdåniga svar härå af den 12 Julii samma år innehöll, jemte anförde skäl, att Rikets Ständer icke trodde sig böra föreslå en lindrigare bestraffning af de mindre förbrytelser, som enligt 5 Cap. 1 §. Missgernings-Balken kunde åtalas, helst i anseende lill dessa det correctiv egde rum, att Kongl. Maj:t dels hade öppet att anbefalla åtalets inställande. dels också vore i tillfälle alt, genom mildring af Nåd, ersätta Lagens ofullständighet.” ”Om Kongl. Maj:t uti det ämne, hvarom ofvanberörde Lagrum handlar, alltid kunde följa sitt hjertås röst, så skulle, vid anmälan af så beskaffad fråga , Konungen icke någonsin tillåta åtal för förbrytelser emot Dess Egen Person. Kongl. Majit har ock vanligen, då sådane fall blifvit anmälde, der brottet tillkommit af obetänksamhet eller okunnighet, förordnat, att saken borde nedläggas; men Konungens enskilda känslor äro underordnade Dess pligter såsom Statens Öfverhufvud, och när i betraktande tages, alt ett brott, föröfvadt emot hvarje medborgare, utgör en förgripelse emot hela samhällets rättigheter, hvilkas bevarande fordrar den brottsliges bestraffning, och att detta kraf blifver ännu mera bjudande, när det är Konungen, Drottningen eller Thronföljaren, som blifvit föremål för en brottslig djerfhet, så är det uppenbart, att begagnandet af den oinskränkta rätten att gifva nåd, utan noggrannt afvägande af Statsoch Samhällsordningens alla fordringar, skulle med skäl blifva ansedt såsom en svaghet å Regeringens sida, och att Samhällets bestånd skulle dymedelst finnas hotadt genom undergräfvande af dess grundvalar: ordning och vördnad för Lagarne.
Person utom verket, eller extra ordinarie tjensteman i banken, som förordnas lill banko-ombud, må, efter 8 års tjenstgöring i nämnde egenskap, vara berättigad till tour såsom kontorsskrifvare; vidare, elter 4 års förlopp, uppflyttas i bokhållaregrad, och, efter ytterligare 4 ärs tjenstetid, erhålla tour såsom kamererare; allt likväl med vilkor, att banko-ombudet fullkomligt motsvarat det honom lemnade förtroende samt under tiden icke blifvit från befattningen återkallad; egande den af verkets ordinarie tjenstemän, åt hvilken ett dylikt förordnande meddelas, att beräkna sig till godo den tid, han dessförinnan såsom ordinarie i banken tjenat, så att, om banko-ombud vid utnämningen redan under 3:ne är i verket innehaft kontorsskrifvareeller bokhållare-syssla, endast ett års tjenstetid i egenskap af ombud må erfordras för erhållande af tour, i förra fallet inom bokhållare och i det sednare inom kamereraregraden. För banko-ombud, som vid utnämningen dertill innehar, eller sedermera får tour i kamereraregrad, bör tourberäkningen inom graden på vanligt sätt fortgå. Men ombud, som, på grund af ansökning, befordras till syssla inom högsta tjenstegraden, vare skyldig att densamma genast tillträda. Banko-ombud, som, utan eget förvållande, varder entledigad, eger att, intilldess han till någon ledig tjenst i banken kan inflyttas eller vinna befordran, årligen på expektans-stat tillgodonjuta ett belopp, motsvarande lönen i den grad, han vid entledigandet innehade, lärande, Banko-Utskottets Utlåtande, Ko 79. 9 lärande, i händelse Rikets Ständer härtill lemna bifall, denna föreskrift få på nuvarande banko-ombud tillämpas, i hvilket fall ombudet vid Malmö lånekontor, C. si. Nordström , som den 4 November 1841 undfått tour i bokhåll a re" rad en, skulle erhålla tour i knmereraregraden fiån och med den 4 November 1845, samt ombudet vid Götheborgs lånekontor, G. E. Ferlin, hvilken först från den 3o Januarii 1845 beräknat tour i bokhållaregraden, med samma dag nästkommande år 1849 erhåller tour inom kamereraregraden.
Just. Ombucltm, Epb. Ber, elen i5 Satt, iS34, Rikets Ständers pröfning öfverlemna förslag till allmän Stadga om afskrifningen’ i Statens räkenskaper. Anmäld den 4 December s. å. Kongl. Maj:t, sora fann det vara Kongl, Majit förbehållet att besluta om de för behandlingen af afskrifningsfrågor och anmärkningsmål erforderliga reglcmenlariska . föreskrifter, gillade ett nu upprättadt förslag till allmän Författning i detta ämne; men ville i Nåder hafva anbefallt Krigs-Collegium, Förvaltningen af Sjö-Ärendena och Stats-Contoret att inkomma med underdåniga utlåtanden och förslag till bestämdare föreskrifter, rörande grunderne för afskrifningar ur Statens räkenskaper, på det Kongl. Majit må blifva i tillfälle att härom till Rikets Ständer vid deras nästa sammankomst göra Nådig framställning. 96 :0 Angående understöd till en hamnanläggning vid Jönköp Anmäld den 6 Mars i83o och vederbörande tili efterrättelse förständigad. 97° Med förslag lill Tull-Taxa. Anmäld den i4 Augusti s. å.; och den nya Taxan fastställd att tjena till efterrättelse från den i Januarii i83i. 98:0 Angående byggnadshjelp för Öregrunds Stad. Anmäld den 6 Mars s. å. och vederbörande meddelad till efterrättelse, QQiO Angående Låne-understöd till fullbordande af Canal-anläggningen vid Ströms Säteri i Bohus Län. Anmäld den 6 Mars s. å. och skulle vederbörande communiceras till efterföljd. 100:0 Angående afskrifning af de från Banken och Riksgäldskontoret till Hjelmare Canal och Slussverk lemnade låneunderstöd. Anmäld den 6 Mars s. å. och meddelad dem det vederbör, till efter - Bil. till R. St, Just, Ömbudsm. Errik. Ber, den i5 Jan. x834* 71 IO I‘.O Angående låneunderstöd till Ståderne Borås oeh Norrköping. Anmäld den C Mars s. å. och skulle vederbörande till iakttagelse derom 1'örslä ndigas. 102:0 Med förslag till förnyad Författning, angående Lränvinsbränningen.
U:dr sk. | r:st Saffran 1 skålp. 1 Salmiak 1 skalp. 2 Salpeter: oraffinerad och raffinerad . 1 lisp. 2 Chilisk Salpeter, eller salpetersyradt Natron, för skedvattenoch andra labrikers behof, efter pröfning och tillstånd af Commerce-Collegium 1 lisp. 6 Salpetersyra och Skedvatten 1 skålp. 1 6 Sall: herg1 tunna 12 glauber-, vattenfritt 1 lisp. 8 kokoraffineradt 1 lunna 36 ralfineradl 1 skålp. 8 medicinskt, ej specificeradt, att inforas af Apothekare 1 skalp. 1 Saltsyra 1 skålp. Ofverskärare1 lisp. 12 andra slag 1 skålp. Införselstullen bestämmes efter den å väfnaden, hvaraf de bestå, med tillägg af 10 procent. Sablar; se Stål-arbeten. Saccharum Saturni; se Blysocker. Saffian; se Hudar och Skinn. Sagogryn; se Gryn. Sammet; se Väfnader. Sammetsband; se Band. Sandarak; se Hartz. Bih. till B. St:s Prof. 1850 & 1851. Sandel; se Färger. Sassafras, hänföres under Apotheksvaror. Satin; se Väfnader. Schellack; se Hartz. Segel, bergade från främmande förolyckade fartyg; se Inventarier. 5 Sami. 1 Afd. 6 Haft. 5 34 Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. 11: dr sk. r:st Senap : omalen malen och preparerad 1 skalp. 1 skalp. 1 6 Serpenlinsten, arbetad 1 lisp. 16 Siktar och Såll . 1 skålp. 12 Siktduk, af metall, tullbehandlas såsom det ämne, arbetadt, hvaraf duken är förfärdigad. Silf oer: arbetadt, förgyldt eller oforgyldt Bokäkta 1 lod. Vigten för pappersbladen, emellan hvilka silfret ligger, inberäknas.
Denna qvantitet anser jag vara en sådan obetydlighet, i fråga om dess inverkan på bränvinspriset, att den icke kan tagas i beräkning. Ja, om man än antager, att en hel million kannor Den 6 Maj f, m. 507 bränvin insmuglas från Danmark, tror jag ej att denna qvantitet utöfvar något märkbart inflytande på bränvinels pris här i landet. Emellertid är det ett annat skäl, som hufvudsakligen föranledt mig att väcka förslaget om skattens höjande till 75 ören, och detta skäl består deruti, att bränvinsskatten i Norrige blifvit bestämd till ungefärligen samma belopp. Den har nemi. blifvit förhöjd från 19 sk till 23 sk. 8 rst. Då skatten i Sverige är 16 sk., men i Norrige 24 sk., och tillverkningskostnaden i båda länderna ungefärligen lika, så är det klart, att det å Svenska sidan skall finnas en frestelse att insmugla bränvin i Norrige. Då vi utan tvifvel ogilla Danska Statens förfarande, att befordra oloflig införsel af bränvin i Sverige genom den drawback, som vid varans utförsel från Danmark beviljas, böra vi väl ordna vår bränvinslagstiftning sålunda, att vi ej upmuntra bränvinsinsmugling till andra länder, och aldraminst till vårt brödrarike Norrige. Uti en af gårdagens tidningar har jag sett upgifvet från London, att Norska Stortinget skulle hafva, på Regeringens förslag, beslutat att bestämma skatten till 10 sk. Norskt mynt per pott, eller omkring 30 sk. Svenskt Banko. Om vi skulle behålla den gamla skatten, blefve således skatten i Norrige ungefär dubbelt så stor, och detta måste naturligtvis upmuntra till bränvins-insmugling från Svenska sidan till det älskade brödralandet. Vid sådant förhållande hemställer jag till R. o. Ad., om det ej vore Svenska representationen värdigt att bestämma en beskattning, som någorlunda motsvarar den i Norrige fastställda. Jag tror likväl att man, till följd af den inom representationen rådande opinionen, ej bör påyrka denria beskattnings bestämmande till högre belopp än 75 ören per kanna.
fl., deras inlägg i konversationen låta mindre angenäma. Bättre sjunger hr Sellergren, som också i det yttre lemnar en antaglig grefve de Saint-Bris. Körerna sjöngös försvarligt, men spelet kräfver regissörens korrigering. Den utomordentliga upprorskören skulle tagit sig helt annorlunda ut, så ock eds-kören i Prés-aux-Clercs. Damkörerna gingo vackert, men äro af mindre vigt, förutom den charmanta badscenen. Materian är bättre, rösternas, begripligtvis. En god tredjedel af musiken uteslöts. Till operan som komposition skola vi återkomma i höst, i fall — vi båda återkomma. Till dess öfverlemnar jag stackars Meyer-beer utan skoning åt hrr Hallén, Vult o. s. v. Vasateatem har under vårsäsongen icke gått särdeles bra, trots dess hjelpmedel, frkn Petterssons popularitet, Sv. B: 8 understöd, läget i stråkvägen till Carlberg m. m. smått och godt. Den hyra som för den lilla teatern betalas torde också få anses nästan exempellöst stor, låt vara att ömmande omständigheter finnas deruti att — Sveasalen renderar platt ingenting. Sista tiden förgyldes dock i någon mån genom frkn Petterssons uppträdande som löjtnant Wladimir i operetten Fatinitxa, som denna gång presenterade sig vida förmånligare än under föregående régime då hufvudrollerna gåfvos af hr Bentzon, fru Åberg och — fröken Pettersson, dockej » Anna », utan en mindre gudinna med detta förtroliga tillnamn. Hr Kloeds svenska är numera mycket acklimatiserad och långt begripligare än företrädarens med sina » drobbers rörrrrrrrrrelser ». Näst hr War berg tar hr Kloed rang i journalistens parti, der äfven hans » skabning » tog 6ig särdeles förmånligt ut. Hr Gründer gick visserligen ej upp mot hr Gardt (fr. Ladan) i generalens parti, der han mor-skade sig för beskedligt i följd af bristande dunderbas och ej nog vildt rullande ryssögon, men hade flera lustiga poin-ter det oaktadt, som väckte salongens deltagande. I partier som titelrollen i denna operett har fröken Aima Pettei ' sson sitt gifna triumflalt.