Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att det icke kan ske på sätt motionären åsyftat, förefaller mig klart. Jag kan icke fästa annat begrepp vid det ordet ”möjligheten”, än just omöjligheten af förslagets antagande eller förkastande i dess närvar, skick, d. v. s. då det ännu är i afvaktan på R. St:s granskning och bedömande. Denna förklaring har jag ansett mig skyldig afgifva, i anledn. af Frih. Raabs anmärkn. och får uttryckligen reservera milt enskilda omdöme, att icke på förhand hafva förkastat ett lagförslag, hvars förtjenster jag lill en stor del erkänner, men hvilket, i den form det nu framkommit, icke har kunnat komma under LagUlsk:s pröfning. Frih. Raab: Den siste värde talaren har reserverat sig mot den tolkning af LagUtsk:s betänk., sora skulle dermed han och de, som i beslutet deltagit, hafva velat på förhand förkasta det nya lagförslaget, lill förekommande af hvilken upfattning, jag just har föreslagit R. o. Ad. att, vid dess beslut i frågan, tillägga en reservation, innehållande ett ogillande af moliverna för Utsk:s beslut. Jag har af Gr. Sparres utförliga och intressanta juridico philosophiska föredrag, kommit lill ytterligare öfvertygelse derom, alt en sådan reservation vore af behofvet påkallad. Han har nemi. yttrat, alt det nu vore tid att folket för Regeringen uttalade en åsigt, så att Regeringen må få veta, att nationen icke har förtroende för det nya lagförslaget. Det är temmeligen direkt och öppet uttaladt, att han icke hyser något förtroende för det nya lagförslaget, och om Ståndet nu bifaller detta LagUtsk:s utlåt., så kan jag icke fatta och förstå annat, än att Ståndet icke hyser något förtroende för lagförslaget. Jag tillåter mig visst icke att bedöma, huruvida förslagets slutliga pröfning kan leda till ett sådant resultat, men jag tillåter mig yttra den öfvertygelse, att det är alldeles för tidigt, alt, innan detta förslag af Utsk. och Ständerna blifvit pröfvadt, derom på förhand uttala något omdöme, och det är ett sådant för tidigt omdöme jag sökt förekomma. Gr. Sparre har sagt, alt rätten icke kommer från lagboken.
Genom den af motionären klandrade 4 § af samma kapitel har lagen endast till nämnda undantag hänfört det fall, då man har Under-rätts dom mot sig och vunnit i Hof-rätt; och dessa bestämmelser stå med hvarandra i ett så nära sammanhang, stödjande sig på samma fullt rättvisa princip, att, om sistnämnda § upphäfdes, enahanda slutföljd kunde härledas ur den förstnämnda, men, om den sednare ändrades efter motionärens Lag-Utskottets Betänkande M 22. förslag, en inre motsägelse mellan dessa §§ skulle uppkomma. Stadgandet i 4 § är ej heller ovilkorligt, utan lemnar Hof-rätt öppet att, när särskilda omständigheter dertill föranleda, ändock tilldöma den vinnande parten ersättning. Utskottet får alltså tillstyrka, att Rikets Ständer vid ifrågavarande motion ej måtte fästa vidare afseende. Stockholm den 15 Februari 1866. Reservationer: af Riksdagsfullmägtigen Josef Smedberg från Elfsborgs län; af Riksdagsfullmägtigen Per Engman från Wester-Norrlands län, som anser att det. skall vara regel, det den saken slutligen tappar gäldar sin vederpart alla hans kostnader; undantag böra från denna regel endast ifrågakomma då saken varit mörk och tvifvelaktig, och nödig utredning för begge parterne erforderlig; der bör rättegångskostnaden qvittas, sorn äfven blefve händelsen om motionen bifallits, hvilken nu föll med 8 nej mot 7 ja. Hade motionen gatt igenom hade 3 och 4 § af 21 Kap. Rättegångs-Balken kommit i harmoni med hvarandra, hvilka §§ nu bestämdt motsäga hvarandra. » \:o 22. Ank. till Exp.-TJtsk. den 16 Febr. 1866, kl. 12 midd. / Betänkande, i anledning af framställda förslag angående för ändrad t sätt för doms eller utslags utgifvande i Bådstufvu-rätt och hos Öfverståthållare-embetets Kansli. Andra momentet af 24 Kapitlet 5 § Rättegångs-Balken har, efter den förändring detta lagrum undergått genom Kongl.
I sådant fall ina det ske, men jag skulle önska, alt det skedde på det sätt, alt häradet sedermera ej ägde någon befattning med fängelsernas byggnad; ty så länge det är menjgheterna, som skoja besörja denna sak efter sitt godtfinnande, så kan ej systemet blifva fullständigt genomfördt; det ena häradet vill hafva sitt fängelse på det sättet, och det andra på ett annat sätt; det ena häradet prutar på kostnaden och bryr sig löga om systemet, det förutspår jag, — och jag frågar, om ej det första bör vara att förbättra deras häkten, som ännu icke äro till brott förvunna, Om vi ingå i våra häradshäkten, så äro de vanligen delade i tvänne rum, ett för mankön, och ett för qvinnkön. Nu samlas dessa til! häradsrätten under ransakningen, och inkastas alla i det enda rummet, som der finnes. Om nu ett systeme för sjelfva stralfhäktena kommer i verket, hvilket j;rg önskar och hoppas, så är ju systemet kullslaget, derigenom alt icke samma systeme får råda äfven under ransakningen. Allt det goda, man velat åstadkomma genom denna inrättning, förfelas således derigenom, att man ej börjat redan vid ransakningshäktet. Här är sagdt af en värd talare, att Utsk:n ej förbisett detta, men funnit så oändligt stora svårigheter i att bestämma, dels antalet af dessa häkten, och dels ställena, hvarest de skulle uppföras. Delta är det enda förhastande, jag tror mig böra tillvita Utsktn, att de hafva förhastat sig i afseende på skilnaden er mellan länsoch häradshäkten. Innan det var uppgjordt hvar fängelserna kunna komma att anläggas, hade Utsktn bort inskränka sig till att först sammanslå den summa, som nu är föreslagen till länshäktena, med den, sorn blifvit föreslagen för häradshäktena. Om jag påminner mig rätt, så skulle detta blifva i,qoo,ooq rsdr b:co till ransakningshäkten; och då hade man bort öfverlåta till K. M., att, efter hållen undersökning, efter olika localer bestämma hvarest dessa häkten skulle hyggås.
Bref af d. 19 Juli 1855 är i Nåder medgifvet, redan åtnjuta, sedan af gaget, utgörande 7 sk. b:ko, till deras natura portion användts 4 sk. b:ko, i portionseller tobaksski i ling 3 sk. b:ko eller i det närmaste 10 öre, och således vida mera än hvad i StatsRådsProt. blifvit för Soldater i allmänhet föreslaget. Vid sådant förhållande och då det ej kan förutsättas att någon minskning i det sålunda hittills utgående beloppet af portionseller tobaksskillingen för manskapet vid Lifgardet till Häst må ifrågakomma, helst, manskapet vid anvärfningen blifvit om åtnjutande deraf tillförsäkradt, men deremot skäligt är, att en tillökning deruti beviljas efter enahanda grunder, som för tillgodonjutande af förhöjd portionsskilling i K. M:s Nåd. Propos. innefattas, får jag vördsamt föreslå: Att portionseller tobaksskillingen för manskapet vid K. Lifgardet till Häst måtte i allmänhet utgå med samma belopp som hittills, men med en tillökning för Vicekorporaler samt de Gardister som tjent vid Regitet under en tid af nio år, eller som genomgått en kurs vid militär-sjukhus, af 2 öre; för Korporaler och de Gardister som tjenstgjort i tolf år, 4 öre; samt för Distriktionskorporaler och de Gardister hvilka tjent i femton år eller derutöfver af 6 öre. Om remiss häraf till Stats-Utsk. anbålles. Dessa motioner begärdes på bordet. Hr von Knorring, Otto Mauritz, hade inlemna! följande motion! Icke endast billigheten fordrar, men äfven rättvisan kräfver obestridligen att den person, som i Statens tjenst upoffrat sitt dyrbaraste kapital: arbetskraften och förmågan att verka, icke af Staten lemnäs utan bistånd, då ålder och försvagad hälsa förhindra honom att vidare gagna det allmänna och att förvärfva sig nödtorftigt uppehälle. Under åberopande af denna billighetens och rättvisans grundsats får jag vördsamt såsom motion framställa: att R.
Om Konungen åter funne för godt att göra någon förändring i Regementernes organisation på det sätt, att Majorerne icke hade några Compagnier, så skulle i stället för deras Capitaines-löner, som nu ingå i deras Majors-löner, anslås verklige Majors-löner jemte ersättning för förlusten af Compagnierne, hvarigenom ej allenast ingen besparing, utan tvärtom förökade utgifter skulle drabba StatsVerket. Skulle åter Majorerne bibehålla sine Compagnier, så borde de indragne Compagniernes accords-ersättningar utgå, och besparingarne blefve i detta fall obetydlige, om ej inga, och medförde, åtminstone i början, förlust för StatsVerket. Den af Utskottet åsyftade förminskning i Compagniernes antal skulle således på intet sätt befrämja den besparing af öfver 4ooo R:dr, som felas för den föreslagne löneregleringens verkställande. Återstoden af den summa Kongl. Maj:t för dessa Regementen äskat, utgörande 1846 R:dr 33 sk. bar Utskottet under benämning af lönetillökning för det högre Befälet alldeles afstyrkt; häVaf utgöra likväl 84o R:dr egentligen icke lönetillökning, utan rationseller fouragerings-penningar för de Office - 54 Den 21 Maji f. m. rare, hvilka i och för sine tjenstebefattning gar ovilkorligen skola hafva hästar, beräknadt å 120 R:dr per ration. Det äskade anslaget härtill grundar sig på den öfriga Armeens löningsförmåner. Officerarne vid Cavallerieoch ArtillerieRegementerue hafva fouragerings-penningar, äfvensom de Officerare af Indeldta Armeen, sorn skola hafva hästar, äro ti 11 d eld te löner med afseende å denna drygare kostnad.
De mera begåfvade af den tidens virtuoser, såsom Hummel, Clementi, Moscheles hade visserligen sökt att förbinda det virtuosa elementet med den klassiska musikens lyriska innehåll, men man hade ännu knappast fatt rätt sigte på hvad detta senare djupast innebar. Den mångsidighet, det djupa innehåll af romantik och lidelse, som ligger i t ex. Beethovens pianoverk, var ännu så godt som en förborgad skatt Likasom andan i hans musik under hans lifstid blef oförstådd och den universella och historiska betydelsen af hans storhet knappast uppgått för mer än enoch annan, så stod äfven återgifvandet af hans kompositioner i öfverensstammelse härmed. Sjelf förmådde han ej utöfva något reformerande inflytande på pianospelet, och det vedertagna föredraget var klassiskt, d. v. s. strängt i ' takt, flytande / och glatt, med lidelselösa accenter och ett behagfullt uttryck i känslan. Med Liszt komma de starkt karakteristiska motsatserna, den poetiska tankens framhäf-vande, ett till dramatik stegradt föredrag, dettas inre rörlighet och ett fördjupadt uttryck in i pianospelet, han likasom förandligar tekniken och inblåser ett sjelfständigt lif i det döda materialet 6amt skapar på detta sätt för pianot en ny konst. * Väl ges det än i dag en musikalisk riktning, som med beundransvärd seghet fasthåller vid traditionerna af det klasdska och brillanta pianospelet, och för hvilken det moderna spelet ej är någonting annat än förvillelse. Men trots deras afsky derför, hafva de ej kunnat undgå att lära af det samma, och med den historiens ironi, som ej sällan låter motståndarne till framåtskridandet blifva delaktiga af det befruktande i just det nya, som de bekämpa, ha de allp ryckts framåt, de flesta sannolikt mer än de sjelfva ana, mot de nya banor, som af Liszt öppnats för den reproducerande konsten. D * Ortigue har i de ofvan citerade orden fullkomligt riktigt karakteriserat den höga andliga halten af Liszts spel: det var endast ett uttryck af hans idéer, hans konstoch virtuosidealer.
Vid denna ledning vill dock samma hand begagna sig af menskliga redskap; och ehuru det ej finnes någon kristen; som icke i viss mån har skyldighet och tillfälle till såväl andlig som timlig verksamhet, så vill den dock företrädesvis härvid begagna sig utaf särskildt utsedda tjenare inom den synliga Kyrkan. Hos desse framförallt vill den Gudomliga kärleken ingjuta sin egen ömhet om själarnes bästa, en lefvande insigt i ordet och en trohet och vislighet, som i fruktan och bäfvan endast söker att gå sin Herres ärender. Om nu så är, att denna Kyrka till stor del förfallit i en inre dödssömn samt, med ljumhet för hvad som skulle utgöra dess innehåll och lifsprincip, gjort de former och den ordning, hvarinom den rörer sig, till en afgud och hufvudsak; så följer af sig sjelft, att den, i känslan af inre tomhet och svaghet och förbiseende att det inre murknandet ohejdadt tilltager, vill för sitt uprätthållande använda de vapen, som den med mesta förkärlek begagnar, nemi. att genom stiftande och tillämpning af tvångslagar söka befästa sina yttre murar. A andra sidan vilja religionsfrihetens förfäktare, glömske af att vår Gud äfven är ordningens Gud och att denna Kyrka, ehuru, genom brist på näring af den rätta lifssaften, vanvårdad, dock från Honom eger sitt ursprung, glömska af att hvarje äfven Gudomlig instiftelse kan inom vår skröpliga verld råka i förfall, utan att den derföre i sig sjelf bör eller får förkastas, sönderrifva vår Kyrka i den falska föreställning, att man genom borttagandet af en yttre institution skulle kunna skapa ett förut icke befintligt innehåll; en idé, lika overkställbar, som om man tänkte sig kunna förvandla ett kallt rum till varmt genom att borttaga golf, tak och väggar utan att derinne anbringa någon eld.
Qvarlåtenskap blifvit verkstäld: att genom Utskottets utlåtande icke blifvit tydligen utredt, huruvida Boupptecknings-Instrumentet borde uti Original för Presten, som skall viga, ■uppvisas, eller om företeendet af en bestyrkt Afskrift deraf skulle för Presten vara tillfyL lestgörande: att det samma icke eller innefattar föreskrift derom, huruvida Bouppteckningen och Arfskiftet skola vara förut till Domstolen ingifne, eller om, då detta ännu icke skett, Vig" selns fullbordan derföre bör uppehållas: Att som Utskottet medgifvit, att Giftermålet och Vig", sein icke borde hindras genom det att tvist om Arfskiftet uppstått, enär Enkling eller Enka, som vill gå i nytt gifte, hos Domaren eller Konungens Befallningshafvande ställer godkänd Borgen för hvad, som omtvistas, det borde tillika stadgas, huruvida berörde Borgen finge endast till Domhafvanden i Orten eller hos Domstolen aflämnas och pröfvas; och att, enär ett Arfskifte, fastän underskrifvet af Arftagarne, likväl kunde klandras af den utaf dem, sorn dermed vore missnöjd, borgen af den efterlefvande Maka, hvilken vill ingå nytt gifte, innan Arfskiftet vunnit laga kraft, borde ställas för de förändringar skiftet kunde genom skeende klander undergå» Härförutan har ock uti Hcgvördige Preste-Ståndet blifvit anmärkt, att det i Lagen stadgade ansvar för Prest, som Viger Enkling eller Enka, innan denne afvittra! dess aflidne Makas Arfvingar, borde öfverflyttas på den Prest, som för dessa utfärdar Lysning, och att Ordalagen uti den förklaring, hvil» LagUtskottets Betänk anden. 113 J<en uti förevarande ämne är vorden af LagUtskottet föreslagen, tillika borde af Utskottet föreslås.
Jag anhåller att denna motion varder remitterad till StalsUtsk. och tagen under specielt öfvervägande innan lillgångarnc blifva disponerade för andra ändamål. lag afgaf, i anledn. af Skalteförenklings-komitéens förslag, vid förra riksdagen ett anförande i samma syftning, men detta blef då ej ens serskildt föredraget i StatsUlsk., eluira åtskillige af II. II. o. Ad:s ledamöter instämde i detsamma. Jag hoppas alt denna motion ej må få samma öde. Denna motion remitterades lill StatsUtsk. 2:o Såväl vid Undmlomstolarne' i allmänhet sorn i Högsta-domstolen hafva de något obestämde stadganderne i 9:de och 10 Kap. II. B:n blifvit tillämpade på det sätt, att, då flere iklädt sig solidarisk förbindelse för ett först efter skedd upsägning förfallet belopp eller borgen för en sådan, såsom för egen skuld, blifvit ingången; upsägning hos blott en af hufvudgäldenärerne eller löftesmännen ansetts erforderlig för bifall till kraf mot äfven de öfrige; och har Lag-komitéen uti förslaget till ny Civil-lag tillstyrkt följande ordalydelse dels i 7 § af 3 Kap. H. B:n: ”Hafva tvä eller flere förbundit sig att betala en för alla och ”alla för en och är upsägningstid förbehållen, gälle då upsägning, ”sorn hos en sker äfven mot de andre” dels ock i 5 § af 7 Kap. samma Balk. ”Har borgesman åtagit sig annans gäld, som sin ”egen, bafve borgenär makt söka hvilkendera han vill: var upsäg”nirig förbehållen; gälle upsägning, som hos gäldenär skett, äfven ”mot borgesmannen, sä ock upsägning hos borgesman emot gäldenär.”
Prot. 1802 #■ 1863. 5 Sami. 1 Afd. 11 Ut//1. G 42 Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 13. derskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, hvaremot Preste-Ståndet, med godkännande af den särskilda rubriken för “arbetsfordon och lastvagnar", antagit tullen derå till 10 Riksdaler, och för de begge andra nyssberörda rubrikerna bibehållit nu gällande taxas bestämmelser; äfvensom Boude-Ståudet uteslutit den del af det vid denna artikel sist införda stadgande, hvarigenom medgifves tullfrihet för inlörsel af “synbart brukade åkdon, som at resande för eget behof medföras44, så att afgiftsfriheten skulle ega rum endast för åkdon “som blifvit ur riket bevisligen utförde". Utskottet inbjuder Presteoch Bonde-Stånden att från deras särskilda meningar afstå och biträda hvad de begge andra Stånden beslutat. Bifalles icke denna hemställan, måste om den ifrågavarande artikeln röstas i följande ordning: 99:o. Den som bifaller att "arbetsfordon och lastvagnar44 skola, på sätt Utskottet tillstyrkt samt Ridderskapet och Adeln jemte Borgareoch Bonde-Stånden stadgat, åsättas 5 Riksdalers införselstull per stycke, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages den tull Preste-Ståndet för införsel deråt för sin del bestämt, nemligen 10 Riksdaler stycket. 100:o. Den som anser Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden gillade förslag till tullsats å “tvåhjuliga åkdon, samt droskor, trillor och slädar“, nemligen 20 Riksdaler stycket, böra vinna bifall, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles, enligt Preste-Ståndets beslut, den derå förut varande införselstullen, 37 Riksdaler 50 öre per stycke. 101:o.
(Hon rycker af sig skapularet.) BIKTFADERN. och börjar läsa.) Håll upp i Jesu namn! (Griper breviariet från bordet Icke boken! Icke boken! BIKTFADERN läser hastigt upp. öknen för att tillbringa fastan under betraktelser öfver Kristi lidanden. Om aftonen kom en fattig qvinna till hans tjäll och bad om tak öfver hufvudet för natten, emedan ett oväder hotade att utbryta. Hans barmhertighet kunde icke säga nej. Anfäktad af djefvulen, »Den helige Antonius af Padua begaf sig ut i som tagit qvinnans hamn, tände han ett ljus och brände sina händer, att han måtte hågkomma den evinnerliga elden, som skall brinna, när köttets eldar längesedan slocknat.» (Kastar undan boken.) Har du något vatten? (Tömmer en bägare, som står på en pall.) Hvad MARGIT. var det? Eld! Det är mitt vin, som jag får när jag är sjuk. BIKTFADERN. vin, hör du, jag har aldrig älskat, hör du, ty jag vågade icke. Jag är trettio år, har aldrig varit ung, (sätter sig) mitt Vin! Nej, det var glöd! Jag har aldrig druckit har aldrig varit frestad, lefvat så lugnt. Men nu dofter, jag hör toner af luta och flöjt, icke orgel, icke orgel! Gif mig rosor, mera rosor! Upp och dansa, hetär! Dansa! (Hemtar sig.) Nu vill jag sammanfatta blod värmer mig, jag känner blomster hvad du sagt. En svart hingst, en falk på en handske, en gul sammetsjacka! Se der kärleken! Säg mig honom? nu en sak! (Närmar sig Margit och hväser.) Har du kysst MARGIT, rädd; drar sig undan. se hvarandra, och så är det gjordt! Ja, så är det! Hvad skrifver han då? MARGIT. Inte det heller! Icke tala, icke kyssas, bara Ni har ju läst hans bref? BIKTFADREN. Icke jag, men nu vill jag läsa dem. MARGIT. Det får ni icke. BIKTFADERN. låta piska dig. I min åsyn skall jag låta piska dig. MARGIT. Får jag icke?
Kronoskjutsskyldige, om rättighet för dem att vid HöstTingen välja sina Deputerade, Mars I. 119, 199, 262, 264, 266. Exp. Mars II. 412. KronoTionde och AfradsSpannemål, om rättelse i sättet för lefverering deraf, Dec. 585, 622. Mars II. 25g. Junii II. 26. — om repartitioner af den Civile Embetsoch Tjenstemän anslagne, Jan. II. 173; se vidare Barnhus, Stockholms stora. Jan. I. 117. •— angående den sammas öfverlemnande till KyrkoRådet i hvarje Församling, Febr. 640» Mars I. 77, 154» 263. Mars I. 148. KronoUppbördsVerket, om aflöning i alla Städer för Tjenstemännen vid, Jan. II. i54. Mars I. 148. Junii I. 3, 116. Junii II. 349, 456; se vidare Stockholms Stad. Krono-utskylder, att inga nya må beviljas, Jan. I. 49> 65a, 691. Jan. II. 7, 16. 1— om befrielse för arbetare vid Höeanäs O StenkolsGrufva från, Jan. I. 157, 568. KronPrinsen, om i anledning af Kongl. StatsUtskottets Utlåtande deröfver, Jan. II. 137, 261, 386. Exp. Junii I. 140. — dess Tro och HuldhetsEd till Konungen, Febr. 104. Krämare, om förbud emot deras kringstrykande, April I. i5i, ipS, 310. Kröning, om medels anslående till kostnaderne vid Hans Maj:t Konung Carl Johans, April I. 299, 302, 420, 422. Exp.
Ständer hemställes detta wördsammeligen. Orebro den 14 Junst 1812. PäHkglofl. Nidd. och Adelns Pä Hvgwörd Prcsl-TänLcdamölers magnar, dets Lcdam. magnar, Larl kl örnö r. 6 usta k kl u r azr. Pä Wällofl. Borgarc-Stän, Pä Hederw. Bonde Ständets Ledam. vägnar, dets Ledam. magnar, f. Wegelin. ^näersson. L. lun elius. Utdrag af protocollet, hället hos ^Zglofl. Ridderskapet och Adeln wid Urtima Riksdagen i Orebro den r? S. DÄ8id förnyad föredragning af Patzevo, lance-Utskottets sedan den g:de dcnneS hwilande Utläkande, öfwer de af de zme öfrige Respective Stånden gjorde anmärkningar wid Utskottets första Be, tänkande öfwer Konungens Nådiga Proposition om en allmän Patzevolance-Jnrättning, beslöt Högloft. Ridderskap?! och Adeln, att, utom sitt förut gifna bifall till sistnämnde Betänkande, äfwen instämma i Presteoch Borgare, Ståndens genom Protocoils, Ut - -77c» Den 17 Julik. Utdrag meddekte godkännande af hwad i Utskottets Utlåtande af den 9:de Juli! blifwit tillstyrkt. vt supra. Lx krotocollo, 6. 8i Ikversto Ipe. Utdrag af protocollet,. hället hos Häglof!. R^ode. skåpet och Adeln wid Urtima Riksdagens Orebro den 17 Julik iZir.
Jag öfvergår nu till sjelfva förslaget och motionärens deri gjor da bestämmelser. I första g har motionären sagt, alt Läns-nämnden skall utgöras af en ledamot från hvarje församling. Enligt min åsigt skulle pä detta sätt antalet af nämndens ledamöter blifva allt för stort, och skulle desse i enlighet med förslaget årligen sammanträda 2:ne gånger, och sammanträdet fortgå hvarje gång under 14 dagar, npstår derigenom en dyr tidspillan, synnerligast sorn man borde hoppas att de personer, som utsågos lill ombud vid Läns-nämnden, vöre vaksamme män, som hade behof af sin tid. Jag tror derföre, att iedamöternes antal kunde inskränkas till 20 å 40 personer, allt efter länets storlek, och att valen böra ske härads eller fögderivis. Vid samlingen af socknarnes ombud häradsel. fögderivis, för verkställande af val till socknenämnds ledamöter, egde de ett tillfälle alt öfverlägga om häradets angelägenheter, hvilket ock kunde medföra sin nytta. — I 2 § har motionären föreslagit, att landet och säderne skola hafva serskilda nämnder, eller att stadsnämnden icke skall lyda under landsnämnden, såvida icke ■§ af samtlige röstande annorlunda besluta. Först och främst tror jag, att om, såsom motionären föreslagit, hvarje socken skulle skicka ett ombud, man aldrig skulle lyckas alt fä af Läns-nämndens ledamöter samlade. Och sedan tror jag äfven, alt släderne och landet allt för väl kunna hafva gemensamma nämnder, ty jag kan icke föreställa mig, att de samfäldt valda ledamöterna i nämnden skulle bestå af så ensidiga eller egennyttiga personer, att de fattade beslut, sorn skulle gynna landet på städernas eller städerna på landets bekostnad. Det synes att motionären är en rask militär, som vill att valet till dessa nämnder skall gå raskt tillväga. Sålunda har han uti 7 § föreskrifvit, att det åligger pastor, tror jag, att aflemna utdrag af valprot. inom 24 timmar, och Landsh., sorn äger att uptaga klagomål öfver dessa val, att inom 2 gånger 24 timmar meddela resolution och så vidare. Dessa föreskrifter utgöra en förändring i våra närvar, former.