Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majus den 19 Januarii 1820, den 3 April 1821 och den 28 Augusti 1822 aflåtna Nådiga Befallningar till Committerade för SalpetersÄrendena, att af Salpetermedlen försträcka Carl Gustafs Stads Gevärs Factori nödigt penningebiträde för Inrättningens fullbordande, som då utgått med 5000 R:dr utöfver redan, £ följd af Kongl. Brefvet den 13 April 1813,. förskjutna 50,500 R dr, samt Höganäs StenkoIs-Grufve-Intresenter 8,000 R:dr, för arbetarnes aflönande, och Götha Canal Bolags Direction 50,000 R:dr för befordrandet af Sjöarne Wenerns och Wetterns förening. Constitutions• Utskottets Betänkanäen. 117 Det kan väl ej bestridas, att ju Statsutskottets åsigt af ämnet grundar sig på en sträng tolkning af bokstafven; dock emedan Kongl. Maj:t utan tvifvel egt att, af behållningarna på det under Tredje Hufvudtiteln till Salpetertillverkningens befrämjande uppförda anslag, förskottsvis understödja den för DefensionsVerket högst vigtiga GevärsFactori Inrättningen, ty enär hvad försträckningarna till Höganäs GrufveInteressenter och Götha Canal Bolag beträffar, dessa för allmänt gagneliga företag använda Medel blifvit mot säkerhet utlånta och äfven, jemlikt StatsUtskottets egen uppgift, några månader efter utlemnandet, till SalpeterFonden återbetalta, anser Constitutions-Utskottet, då således nyttiga ändamål befordrats, utan dervid ens äfventyrad förlust, något giltigt skäl till anmärkningens fastställande här icke vara för handen. Stockholm den 31 Maji 1823. Ankom den 2(3 Julii 1523. Memorial till Riksens Ständer, rörande StatsUtskottets anmärkning mot verkstälda anticipationer på följande ärsanslag.
Hela behofvet af sådant manskap komine sannolikt att inskränka sig till några hundra man utöfver det antal, hvaraf den nuvarande matrosoch jungmanskorpsen, efter komit.éens förslag, skulle komma att bestå, och den enklaste, likasom troligen den minst kostsamma utvägen att fylla ett sådant behof syntes då vara att något öka nyssnämnde korps, hvarför några särskilda åtgärder knappast vore behöfliga, då de af Staten nu underhållna skolor redan lemnade det nödiga manskapet icke allenast till jungmanskorpsen, utan ock till de olika handtverksstaterna, hvilka i framtiden icke blefve i behof af en sådan rekrytering, åtminstone icke i samma mån som hittills. Likasom antalet af sagde korps sålunda med lätthet bestämdes och vid behof ökades, så blefve det ock möjligt att, utan något Statsverkets ytterligare betungande, bibringa detta manskap en sjömannabildning, som grundades på en pröfvad fallenhet och en jemn öfning från yngre åren. I dessa förhållanden hade Herr Björck funnit en ökad anledning att alldeles afstyrka förslaget att utbilda båtsmännen till sjömän, hvarjemte han ock trott, att för närvarande man endast behöfde tillse, att den personal, som tillhörde nuvarande matrosoch jungmanssamt kanonier-korpserna, erhölle nödig öfning; hvarföre besättningarno å de fartyg, som utrustades för öfning, hufvudsakligen borde tagas från nämnde korpser. Åtgärderna för öfningen kunde då inskränkas så, att anslagen derför icke behöfde någon synnerlig tillökning. De öfriga förändringar, som kunde böra vidtagas i anordnandet af manskapet, hade Herr Björck Stats-Utskottets Utlåtande N:o 81. 27 ej tilltrott sig att förutse, än mindre att föreslå, helst han föreställt sig att båtsmanshållet, med det undantag komitéen föreslagit, horde bibehållas åt flottan för bemanning hufvudsakligen af skärgårdsfartygen, intilldess dessa blefve ersatta af andra, som kräfde en jemförelsevis ringa besättning. I sådant fall skulle det betydligaste antalet af båtsmän kunna indragas eller annorledes användas.
Jag vill endast på några ögonblick hålla mig till det förnämsta lytet af dem alla, som serskildt rörer delta Stånd nemi. förslaget att borttaga R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet såsom Stånd. Den som läst historien, han vet alt detta Stånd är del äldsta af alla. Det fanns redan i medeltiden och under Unionskonungarne. Det framträdde äfven under de tider, dä folkets angelägenheter sköttes på s. k. herredagar. Det utbildades derefter småningom och har sedan tvåhundra år tillbaka existerat och verkat till det mesta pä samma sätt och i samma ordning som f. n. Det är nu just det vilkor, man vill borttaga som beredt möjlighet för R. o. Ad. att under fordna tider handla på sätt som skett. Man vill utbyta denna sjelfskrifvenhet emot den af en valrätt och en valbarhet. Detta strider, så vidt jag kan förstå, emot grundprincipen för R. o. Ad:s tillvaro. Både valrätt och valbarhet inom ett samhälle måste ovilkorligen grunda sig på en viss samhällsställning, den man antingen ärft eller förvärft. Således skulle följden af det nu hvilande förslagets antagande blifva den, att valbarheten och valrätten skulle intaga sjelfskrifvenhetens ställe, hvaraf helt naturligt den frågan skulle framkallas, om väl denna valrätt — denna valbarhet verkligen härflyter från de adliga Riksdagsmedlem - Den 15 Februari f. m. 15 marnes innehafvande samliälIsställning. Måste nu denna fråga besvaras med nej; så följer att det endast är sjelfva namnet eller börden, som skulle meddela mig denna rätt att välja och att väljas och jag hemställer till Eder Mine Hrr, om väl en sådan rättighet för namnet eller bördens skull kau upkomma. Frågar man åter hvarföre jag med bördens rätt utöfvar representantkallet, så svarar jag: det är en politisk rättighet, som jag antingen genom egen förtjenst förvärfva! eller också arfi af mina förfäder, hvilka på grund af sina förljensler blifvit uphöjda till Adeliga värdigheter.
Vid förnyad föredragning af Statsutskottets Utlåtande, N:o 339, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o r 3a , angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens 3:dje Hufvud-Titel, fattade PresteStåndet följande beslut; irsta punkten, rörande Krigs-Collegii Stat, hifölls. a:dra punkten (^Litt. a}, angående upprättande af en serskild Stat för Generalitetet, bifölls. Vid Litt. b, uti samma punkt, angående Generals-lönernes belopp, beslöt Ståndet, att dessa löner borde sålunda fastställas, att för Prat. U^dra» dan a3 Sejjt. 182g. hvardera af ö Fördelnings-Generaler, Lönen utgår med B:co Rdr 3,000: —- Taffelpenningar , Skjuts och Four ragemedel 3,000: —- •—- För Cavalleri-Inspecteuren, General-Fälttygmästaren och Genera-* len för Fortification, hvardera Lön . 3,000: — —v Taffelpenningar och Fourrageiriedel , 1,500: -* Samma punkt, litt. c), rörande Adjutanternes arfvoden; d) rörande 6 Fördelnings-Läkares arfvoden; ej) rörande löner å IrrdragningsStaten för under activt Krig utnämnde FältMarskalkar; samt fj) angående rättighet för blifvande Innehafvare af de 9 nu till uppförande å Stat föreslagna Generals-Löner, dock ej liera än j> på en gång, att vid 6^ års ålder e?håj|<* Pro t. tftdräg deri 23 Sept. i§2g.
Sker det, så blifva matsäckarna i längden alltför kostsamma. Tvister och gäckerier mellan barnen angrde matsäckarna torde äfven, och derigenom oenighet mellan barnens föräldrar, föranledas. Sfu' tet blefve måhända, att matsäckarna konime att afhålla de flesta föräldrar från barnens skickande till skolan. Dessutom, hvilken osnygghet skulle ej dessa matsäckar vålla. Ett särskildt matsäcksrum, utom hvilket ingen finge gå med sin kost, torde böra inrättas vid skolorna, om mat skall dilföros. Men derom bör det aldrig blifva fråga vid skolorna, utan läseöfningarna hållas så, alt barnen kunna äta elt mål på morgonen innan de gå hemifrån, och det andra om aftonen när Dim 22 Juli f. m. 155 d* lomma hem, på sätt sorn sker, när allmogen är ute på arbete längre frun hemmet. Om hvarje barn får ett stycke bröd i fickan att förtära under de mellanstunder, som troligen lemnäs, så är det allt hvad sorn behöfves och bör medgifvas. Sedan jag talat om detta, torde R. o. Ad. finna, att det vore än olämpligare att sätta nattlägen i fråga. Hvar skulle caserner fäs för barnen? Skulle det blifva en casern för flickor och en för gossar? Hvem skulle hålla uppsigt öfver dem? Hvar och en finner, att detta är ogörligt. Om nu således hvarken matsäckar eller nattläger skola äga ruin, och tiden för barnens undervisning förkortas; så kommer vid dessa skolor troligen att tillgå såsom vid många elementar-läroverk, att lärotimmarna i skolan begagnas af läraren egentligen för att höra de lexor, han gifvit en föregående dag, och gifva nya lexor till en följande. Det förstås, att med de mindre barnen kan detta sätt ej så väl användas, emedan de behöfva närmare bestämd undervisning på stället. Men om så sker, i afseende på de större, så är det tillfälle beredt åt föräldrarna att under mellantiderna vaka öfver barnens läsning, alt hjelpa och förhöra dem. Då vinnes det ändamål Biskop Agardh åsyftat, och som jag äfven anser vara riktigt, nemi. att med skolans undervisning sammanbinda föräldrarnes.
Örn nu ett annat förhållande skulle inträffa, när LandtMarskalk dör, borde äfven detsamma inträffa i afseende på de öfriga Stånden och deras Talmän, och likasom Adeln i förra fallet skulle blifva utan Ordförande, så finnes mig vetterligen icke eller något stadgande om vice Talmännens rättighet att föra ordet, i händelse af Talmannens dödsfall. Herr Crusenstolpe: Jag anhåller att få göra en anmärkning mot ett uttryck i den af Grefve Posse föreslagne redaction. Der står: ”anhålle Ridderskapet och Adeln hos "Kongl. Maj:t i underdånighet.” Lika angeläget det är, att i en skrifvelse till Kongl. Maj:t nalkas med underdånighet, lika oriktigt är det att begagna detta uttryck i en lag. I en skrifvelse eller vehikel må det införas, ej i sjelfva lagen. Herr Cederschjöld: En otydlighet förekommer i Grefve Posses redaction, den nemligen, att det står: "denförste närvä”rande Ledamoten.” Hvad uttrycker detta närvarande? Är det på Riddarhuset, eller vid Riksdagen? Om den olyckan skulle inträffa, att LandlMarskalken dog, kunde det blifva mycket besvär för Adelil, att få sammanträda in Pleno. Om t. ex. Konungen 2.32 Deri 7 Augusti f. m. vöre frånvarande i Norrige, och Regering gen icke vore sinnad, att gynna Adeln med några sammanträden, kunde det llän* da att den förste vid Riksdagen antecknade Ledamoten tilläfventyrs icke ville sammankalla Ståndet; och då funnes ingen, soni hade rättighet dertill. Jag vet väl, att sedan sammankomsten är anslagen, och Ståndet församladt, är det den äldste när-: varande Ledamoten, som intager Ordförandens Stol; men jag önskar det tillägg, att när LandtMarskalk dör, skall genom Riddal husSecreterarens föranstaltande dagen derefter anslag göras till Plenum, på det Ståndet då må sammanträda. Grefve Posse: Orden i den af mig föreslagne redaction äro desamma, som i 23 §. Riksdagsordningen.
Denna »surtaxe» är nemligen, beräknad för hectolilre (38,2 sv. k:r) till 16 francs för Sverige, till 15 francs för Frankrike, Norge, Belgien o. s. v. Enligt första öfverenskommelsen med England af den 23 Januari 1860, var »surtaxen» endast 2 pence pr gallon (0,0454 hectolilre) såsom jag från minnet den 13 dennes, oberedd å debatt, uppgaf, men den har, genom sednare öfverenskommelse den 25 Fehr. samma år, blifvit ökad till 5 pence pr gallon. Tillverkningsafgiften är nu äfven ökad i England från af mig uppgifna 8 till 10 shilling pr gallon. »Surtaxen» å 1 sv. kanna af 100 proc. alkohol är här 30 öre med 120 öres skatt. Surtaxen å svensk kanna är i England icke fullt 22 öre med 513 öres skatt. Jag har visserligen sett, att Tullkommittén den 15 April 1864, yrkande minst 40 öre i »surtaxe» för Sverige, uppgifvit surtaxen i England vara bestämd »till ungefärligen 36 öre» pr svensk kanna af 100 proc. alkoholhalt. Men jag föreställer mig sådant vara grundadt på ett misstag, föranledt af någon otydlighet i Engelska tulltaxan och det olika profningssältet i England, der man ännu lärer bruka den gamla »Hvdrometern af Sykes», hvarom det synes svårt få bestämd upplysning. Jag har i »Boiteaus» samling, här till hands, genomläst hela Engelsk-Franska traktaten med tilläggs-artiklar. Deraf har jag inhemta!: att surtaxen å Engelsk sprit i Frankrike är beräknad å »aleoni pur»: att deremot intet stadgande finnes ang. styrkan af den Franska sprit, hvarå vid införsel till England skall erläggas en »surtaxe» af 5 pence pr gallon, samt att man således, intill dess motsatsen ådagalägges, bör antaga att reciprocitets-grundsatsen tillämpas, så att Fransmännen både taga och erhålla surtaxe å sprit af lika styrka, eller efter beräkning af »aleool pur.»
Maj:t har i Sin nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-Utskott framställt, att 8,000 R:dr R:mt af 4:de Hufvudtiteln och anslaget till Kongl. Lifbevärings-regementet måtte öfverflyttas till anslaget för Lifgardes-regementena till fot. Då det beväringsområde, som förut varit tilldelat Kongl, Lifbevärings-regemen - 220 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 74. tet, numera är tilldelat Lifgardes-regementena, skulle dessa 8,000 R:dr Runt användas till aflönandet af tvänne 2:drekapitener vid hvartdera Gardet till fots, tilldess ytterligare tillgång kunde uppkomma i följd af de återstående officerarnes afgång från Kongl. Lifbevärings-regementet, då ytterligare en major och tvänne 2:drekapite ner af hvartdera Gardet skulle allönas af nämnda anslag. Fotgardes-regementena skulle då, med tillökning i personalen af 1 major och 4 kapitener vid hvartdera regementet, bestrida exercerandet af det dem tilldelade beväringsmanskap. För tvänne riksdagar sedan begärde Kongl. Maj:t ett förökadt anslag för Kongl. Lifbevärings-regementet till förbättrande af officerarnes löner, hvilka voro synbarligen otillräckliga i anseende till fördyrade tider. Hela den öfriga Svenska Arméen erhöll samtidigt lönetillökning, och Rikets Ständer medgåfvo äfven behofvet af tillökning i lönerna vid Kongl. Lifbevärings-regementet, men ville dock ej för närvarande (d. v. s. då) bifalla densamma, utan anhöllo i underdånighet att Kongl. Majit ville till nästpåföljande riksdag inkomma med förslag till Lifbevärings-regementets förändrade organisation, Emellan denna riksdag och den nästkommande öfverflyttades beväringsmanskapet från Lifbevärings-regementet lill Gardes-regementena, utan att, mig veterligt, Ständerna derom meddelats eller gifvit sitt samtycke.
Jag vill nu icke ingå — och behöfver det icke heller — i försvaret för handelsfriheten; men då jag hört här anföras, att förbudssystemet hufvudsakligen bidragit att höja klädesfabricationen i Sverige till den puukt, hvaruppå den för närvar, står, kan jag icke underlåta att, såsom tillägg till hvad talaren näst före den siste deremot yttrade, uttrycka den tanke, att klädesfabricationen stigit, til! en stor del, i följd af nödvändigheten för fabrikerna att täfla med de lurendrejade klädestillverkningar, hvilka öfversvämma hela södra Sverige och hvaraf ett ansenligt förråd finnes äfven i det medlersta. Denna täflan har i min tanka gjort mer än förbudet. Detta i korthet om principen. Hvad angår detaillerna af Utsk:s betänk., tager jag mig friheten anmärka, att då stångjern utgör en af våra ansenligaste exportartiklar, och exporten deraf synes böra snarare genom premier uppmuntras, än försvåras genom tull, jag anser tull för stångjern böra försvinna, åtminstone kunna nedsättas till 12 ä 24 sk. per Skåf Att höja tullen på vin anser jag vara ganska betänkligt, då man besinnar den icke obetydliga handel, Sverige med åtskilliga af sina producter drifver på Frankrike. Tilläfventyrs skulle detta i reciorocitetsväg föranleda Franska Styrelsen att höja afgif - Den 18 October. ternä för våra trävaror och vårt jern. Detta tror jag skulle skada mera våra näringar, än den i allt fall problematiskt ökade tullinkomsten skulle gagna statscassan. Vin på fastager är dessutom icke svårt att olofligen inpractisera och detta talar äfven för att icke uppstegra tullen alltför mycket. I öfrigt betviflar jag, att det är statsceconomiskt riktigt att höja vinprisen, för att derigenom göra förtäringen deraf endast till ett monopoiium för de bättre samhällsclasserna. Jag tror tvärtom, att då man vill hejda det öfverhandtagande brännvinssupande!, bör raan söka att bereda ett surrogat i utbyte deremot, som icke blefve mycket mer dyrt på samma gång, som det vore vida mindre skadligt.
Sidodiken, hvilka förut mångenstädes saknades, äro öfverallt upptagna; vägarna, som temligen allmänt voro försedde med höga kanter för fotgängare och i midteln hade en ränna eller fördjupning, hvaruti åkande färdades, hafva nu fått en bättre form med affall från midteln till sidorna; de usla lagningsämnen, som tillförene understundom begagnades (ej sällan torfvor och dikesjord), äro bannlysta och användes nu på de flesta ställen sönderslagen sten eller så kalladt makadamiseringsgrus till körbanans hårdgörande. Visserligen begås dervid ännu åtskilliga misstag, men de skola med tiden blifva afhulpne. Reformen har emedlertid vunnit allmänhetens förtroende, och det är mig en kär pligt att inför Eders Kongl. Maj:t anmäla de betydande och hedrande uppoffringar, Länets väghällningsskyldige invånare med stor beredvillighet underkastat sig för dess genomförande, likasom det nit och de oförtrutna ansträngningar kronobetjcningen ådagalagt att sätta i verket gifna föreskrifter och egna en aldrig tröttnande tillsyn åt deras efterlefnad. De vägdelningsfrågor, som för åtskilliga härader äro under handläggning, hafva vållat, att Berättelse öfver Malmöhus Län för åren 1851—1855. 26 inom dessa härader icke lika allmänt, som inom de öfriga, det nya viiglagningssättet kunnat införas, men jag är förvissad att, sedan vägdclningarnc blifvit slutligen afgjorde, skola dervarande väghållningsskyldige ingalunda komma att slä efter dem i andra trakter af Länet. Kronobrcfbäringcn bcstridcs antingen genom vederbörande Fjerdingsman eller andre legde personer eller ock pä förut öfligt sätt af innehafvarnc utaf vissa der till anslagnc hemman.
Bruksägarens nyttjande, rätt grundar sig endast pä be öf« wcrlätelscr som af Staten kunna tid efter annan wara gjorde, som är att de emot ett större eller mindre arrende under namn af Rccognitions-afgift pä obestämd tid sätt begagna dehc Kronans Allmännings-Skogar. Kronans ägande-rätt öfwer dem har aldrig blifwit bestridd, hennes dispositionsrätt kan bewittnaS af ben utöfwade rättigheten att utan Bruksägarens bifall eller hörande efter godtycko fastställa, ändra, höja och fördela de akgifter som för nyttjanderätten häraf böra rzoo Den 4 October. böra utgöras. Rättigheten at bestämma besia afgifter, innefattar skäligen säkert en annan rättighet, nemk. ben att uppsäga innehaswarcn den stund han försumviar dem utgöra — och dä Necognitions - Skogarnes Innehafware icke dcrä kunnat förskaffa stg en ewärdelia besittningsrätt, sä lärer deras nyttjande-rätt, jem. förrlsewis kunna anses lika med den ätkomst som en Landtbo genom städjebref hos Patronaten sig betingar, hwilken Lagen förbjuder att längre än pä lifstiden eller högst pä femtio Är fä wara gällande. Sä wida nägon wärkelig förkofran skall kunna ak Jordbruk och Skogs-Effecter winnås, bör ett Rikes jord af desi Odlare innehafwas antingen med äganderätt eller under längwarig besittnings tid. Den Innehafware som med sparsamhet, omtanka och tälamod spftar pä framtiden, grundar sitt Bruk pä en waragtig afkastning och ökar sin egendoms wärde antingen den bestär i Jord eller Skog. Den Landtbrukare och Bergsman äter, som söker sin winst blott för Mänader och Är, kan wäl för närwarande rikta best besittare, men är till sin grund ett förstörande mebell med anledning häraf will jag tillstyrka ägandc-rät« tens förwärfwandt ä Necognitions-Skogarnc; dock med följande wilkor och fbrbehN. liv
Den återstående delen af befälet, äfvensom garnisonens öfrige Stater erhålla inqvartering antingen in natura eller i contant, i förra fallet enligt tariffen lit. D., och i senare enligt taxan lit. B §• 16. Inqvarterings-skyldige i stad, der trupp är förlagd, vare berättigade att välja hvilketdera inqvarteringssätt, nemligen in Staden eger val natura eller i contant, de anse för sig beqvämligast; Tn^in natursetmen inqvarteringstagare der sammastädes ega icke rätt ler i contant. att, i stället för inqvartering in natura der sådan in - Slatssamt Allm, Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 47- qvartering erbjudes, fordra inqvartering i contant, utan skall han låta sig nöja med de rum m. m., som honom i öfverensstämmelse med tariffen lil. D. anvisas, så framt de äro af den beskaffenhet, att emot dem något skäligen icke kan påminnas, I motsatt fall må inqvartering i contant honom icke förvägras, §. Så väl gemenskapen som det i casern boende befäl skola erhålla antingen sängkläder in natura eller contant årligen efter taxan lit. C., hvilka skola bekostas af den staden allena, i hvilken truppen är förlagd. Ej må något derutöfver, under hvad förevändning som helst, hvarken för caserner eller stall af staden reqvireras, § iS I allt annat till inqvartering hörande, ehvad den tant eller in natura, skall staden njuta biträde af Rikets samtlige städer och köpingars till inqvartering förpligtade invånare, efter den fördelning och de grunder, som serskildt fastställde blifva. §• '9 Vill någon hafva flere rum och lägenheter än i tariffen äro utsatte, har han att med värden komma öfverens derom emot skälig hvrä. Kan vardén inga flera rum eller läeenhe0r? J . • .1 * • • ,. ... terade behofver
Brefvet den 17 Junii och Krigs”samt Kammar-Collegiei nes derå grundade ”Circulaire den 2 September 1817, hvari”genom Konungens Befallningshafvande fått ”sig uppdraget att upptaga och afgöra frå”gor om försummad Kronoskjuts, det tilli”ka är vordet Konungens Befallningshaf”vande ålagdt, att, så vidt ske kan, und”vika de tilltalades personliga inställelse: ”alltså tror Utskottet, det anledning så l6 ■£«£** sMiniBes v.- o. Oee.-Ulsh. Bet. IV.-o iS. ”mycket mindre Sr, att uti det ifrågasatte ”antaga några ytterligare bestämmelser, som, ”då i allmänhet hvarje Domare och Embetsman för sina Embets-åtgärder står i ”ansvar, Konungens Befallningshafvande äf”ven är detsamma underkastad, för hvad ”han tillgör i afseende på behandligssättet ”af de till hans pröfning hörande ämnen ; ”såsom en följd hvaraf Utskottet äfven an”ser förslaget, att Konungens Befallningshafvande skulle hos Justitias-Cancelleren ”och Justitias-Ombudsmannen tillkännagifva anledningen till utsatta sammankomster ”med Läns-Invånare, muntliga förhör med ”dessa eller vittnens inkallande, vara olämpligt, och att äfven verkställigheten deraf ”blefve utan all nytta; hvarförutan i öfrigt ”Utskottet tinner, att då hvar och en, emot ”hvilken någon talan anställes, åligger att, ”antingen sådant sker hos
Som ändamälet med förenämnde afgifter iste är att öka Armeens PensionS»Cassas Inkomster, hafwa Riksens Ständer harwid funnit, att den andel, som är killflagen denna Casta icke bör beräknas af de säledes faststälde afgiftcr och tillökningar uti Wadstena KrigsmanS-CastaS inkomster. Med erkännande af det nit och den omtänksamhet, hwarmed sistnämnde Casta funnits wara förwaltad, hafwa Riksén» Ständer likwäl ej insett nägot M, hwarföre utlä nin - 1o58 Ven 2 Maj. ningar blifwit bewiljade cnkot lägre ranta an 6 ProCent; till följe hwaraf de Län, sorn Caffan utgifwit emot mindre änbProCcnls ränta torde böra uppsägas och infordras, om Lämagarne icke wilja förbinda sig till derna förhöjning.