Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af föreskriften i 81 § Regeringsformen beslöt Preste-Ståndet uppdraga Konstitutions-Utskottet att sitt utlåtande om ifrågavarande nådiga Proposition till Rikets Ständer afgifva. S. D. Föredrogs ånyo Siats-Utskottets Utlåtande, JM 21, i anledning af Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser, angående nämnda år verkställda granskningar af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1859. Utskottets i §§ 5, 24, 26 och 30 gjorda heroställauden afslogos §§ 2, 6, 11, 19, 31, 32 och 33 lades till handlingarne, med förklarande, hvad § 6 vidkommer, att Ståndet godkände Utskottets deruti uttalade åsigt. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner till Rikets Stäuder: l:o angående i vissa afseenden förändrade föreskrifter i fråga om sättet för utarrendering af Kronans egendomar; 2:o angående begrafningsoch öfriga kostnader med anledning af Hennes Maj:t Enkedrottning Desiderias dödliga frånfälle; 5:o angående en ridskolas inrättande vid Strömsholm; 4:o om beviljande af ett, till följd af förändrad reglering i afseende å vissa Westerås domkyrkas inkomster och utgifier, erforderligt fyllnadsanslag i löningsstaten för högre elementarläroverket i Westerås; och 5:o angående Musikläraren vid Malmö elementarläroverk H. J. Tengvalls uppförande till pension å allmänna Indragniugsstaten efter erhållet entledigande.
Då genom lönernas samfälda bestämmande och fördelning hela arméen blefve beroende af hvart och ett särskildt regemente, skulle häraf uppstå omgång och tidsutdrägt vid lönernas utfående, kontroller, liqvider och skriftvexlingar af mångfaldig art mellan ej mindre vederbörande administrativa embetsverk samt andra myndigheter och regementena, än de senare inbördes, m. fl. dylika till missnöje och förvecklingar ledande förhållanden; hvilket allt skulle för håde staten och arméen i mer och mindre mon vara ofördelaktigt och betungande samt af mången anses medföra till och med större olägenhater än sjelfva förlusten af hela det indelda löningssättet. På grund häraf, och då en rättvis jemnhet i aflöningen utan dylika svårigheter kan i nöjaktig grad vid arméen bibehållas på det sätt kommitterade framdeles skola visa, finna kommitterade sig icke kunna biträda det nu omförmälda förslaget till aflöningens reglerande. Med bibehållen hänsyn till det önskvärda ändamålet af lönetillgångarnes likformiga fördelning mellan regementena, i lika förhållande till deras aflöningsbehof, så att alla regementen finge sig anvisade derefter bestämda belopp af de särskilda lönetillgångarne, nemligen boställen, räntor, kronotionde och kontanta anslag, hvarigenom de alla komme att i samina mon tillgodonjuta fördelarne af det indelda löningssättet, hafva kommitterade öfvervägt möjligheten af en sådan fördelnings verkställande på ett äfven i tillämpningen ändamålsenligt sätt, men funnit detta icke kunna ske i nyssnämnda fullständiga grad, annat än med en allmän rubbning af den närvarande, efter naturliga lokalförhållanden i de flesta fall afpassade indelningen för hvarje regemente af dess boställen, räntor och tionden. Så t. ex. skulle derigenom inträffa, att ett regemente stundom finge sig anvisade boställen och andra indelda lönetillgångar i aflägset belägna landskap, hvilka tillgångar, antingen regementet sjelft eller ett annat i orten förlagdt regemente för det förras räkning, borde dem förvalta, i begge lallen med betänkliga olägenheter och hinder i atlöningsväsendet.
Maj innevarande år 50 till följd af giftermål eller dödsfall från Stiftet utgått. Antalet af de i matrikeln såsom lefvande upptagna Slilts-jimgfrur, hvilket förstnämnde dag utgjorde 471, hade således vid sedriaste pensionsregleringen nedgått till 439, men antalet af de från Stilts-kassan utgående pensioner har kunnat förhöjas från 230 till 238. Utom denna vanliga anmälan har Direktionen ansett sig böra fästa Ridd. och Adelns närmare uppmärksamhet på beskaffenheten af sistnämnde pensionsinrättning och afgifva förslag tili de förändringar deri, som Direktionen för sin del funnit kunna och böra vidtagas, för att åt inrättningens delegare bereda större fördelar deraf än de nuvarande. Såsom kändt är, utgör beloppet af de pensioner, hvilka från Stiftskassan utgå, endast Femtio Rdr Rint. Detta belopp, som delegarne i allmänhet först vid mera framskriden ålder erhålla, är ett så ringa bidrag till deras tarfliga bergning, att ändamålet med denna Stiftelse, hvilket ursprungligen varit, såsom orden lyda uti den år 1747 utfärdade kungörelse om inrättande af ett Adeligt Jungfru-Stift i Wadstena, watt Adeliga Jungfrur derstädes kunde njuta ej allenast all nödig undervisning under uppfostringsuren, utan ock sedermera i all then tid Ilie lefva olörsörgde, och vela i stiltet förblifva, årligit underhåll, samt penningar till kläder ifrån Sexhundrade till Tusende Daler kopparmynt årligen», numera måste anses vara till största dejen förfoladt. Inom Direktionen har derföre fråga uppstått om utfinnande af något sätt att kunna bereda förhöjda pensioner inom Stiftet, och har Direktionen af sådan anledning till en början uppdragit åt Riddarhiis-kamereraren att afgifva en utredning af Stiftskassans årliga tillväxt och peusioneringsförhål - landerne inom Stiftet samt framställa det förslag i ämnet, hvartill han kunde finna skäl förekomma. Till fullgörande af detta uppdrag har Kamereraren afgifvit det utlåtande och upprättat den dertill hörande tabell, som finnas denna Berättelse bifogade (Rilagorne Litt.
Ett blankt förtroende-votum, då det ingenting gällt, kunde man väl hafva kostat på en minister, som visat sin tillböjelse att afskrifva grundskatterna samt lätta jordbördorna i allmänhet, men att för detta offra penningar på ett ändamål, som icke passar in på landtmannapartiets planer och projekt, det är något, som alldeles icke ingår i den moderna svenska parlamentarismens grundåsigter. Kommer regeringen med förslag, behagliga för laudtmannapartiet — ja, då kan partiet finna det lämpligt och i sin ordning att vara ett parlamentariskt parti, men fattar man parlamentarismen i denna mening, då komma vi till det resultat, att detta styrelsesätt, som med den Posseska ministérens tillkomst skulle göra sin entré i vårt offentliga lif, alldeles icke har nyhetens behag. Landt-mannapartiet har aldrig någonsin förr försmått att säga » ja » till de för partiet behagliga förslag, som från regeringen kommit. Vi hafva funnit det spela en parlamentarisk rol, efter det sätt man nu ser saken, redan under den De Geerska konseljens dagar, då den alldeles icke fann betänk-ligheter vid att bål] a till godo med de skjutslindringar, som denna konselj föreslog, och den afslog på den tiden lika käckt som nu alla anslag till nybyggnad åt flottan. Ja » ställer man parlamentarismen på denna grund, då bafva vi icke haft ondt om parlamentariska regeringar, men det är också en parlamentarism som ingen annorstädes vunnit burskap; vi hafva i så fall en specifik svensk sådan. Det är en parlamentarism, der regeringspartiet håller med regeringen, då den går dess ärenden, men eljest vänder den ryggen. På andra ställen åter, exempelvis i England, så är det visserligen sant, att ministrarne tagas ur den herskande majoriteten i underhuset, men det förhåller sig der så, att ministrarne innehafva och utöfva sin makt på grund deraf, att de äro den allmänna meningens och riksdagsmajoritetens ledare, ej dess tjenare, och en annan sak är att icke förglömma, den nämligen, att den representantförsamling, ur hvars majoritet den engelska ministéren utgår, bildas af män, för hvilka representantkallet är en hederspost och icke ett aflönadt allmänt uppdrag.
Statsråds-ledamöter blifvit förordnade att förestå Öfverståth.-embelet, presidentskapet i collegier o. s. v., hvilket jag anser ytterst menligt och böra genom ett grundlagsstadgande förekommas; hvarföre jag äfven vågar tillstyrka, att R. o. Ad. behagade förena sig i den gemensamma tanke, som talaren näst före mig föreslog, att nemi. det blott må vara Statsrådets och Högsta Domstolens ledamöter förbjudet att förordnas till bestridande af annat embete. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Jag bör icke upptaga tiden med någon utveckling af den åsigt jag velat framställa, och anhåller derföre blott att få förena mig med lii Cederschjöld, som uttryckt hvad jag i denna fråga tänkt. Frih. Cederström, Jacob: Mot Const.Utsk:s yttrande öfver Hr Rosenqvists förslag till ändring af 34 §-‘n Reg.- Dcu 5 Augusti e. m. F:n anhåller jag få göra en anmärkn., nemi. den, att Utsk. här föreslagit ändring i 34 §:ns sednare period. Denna § är i 3 punkter indelad, d. v. s. den första börjar med orden: De uti denna Reg. Form, och slutar med ordet beklädas. Den andra perioden innehåller: De 2 Ine Statsministrar ne innehafva Rikets högsta värdigheter; och den sista: Statsråden äga lika anseende med Generaler och Justitiae råden med G en era I - I ieu te na n t er. Om nu Const.Utsk. menar med sednare perioden den niedlersta, eller den som börjar med orden: de alne Statsministrarne, och skall i dess ställe inflyta den nu föreslagna meningen, så försvinner i denna § bestämmelsen att Statsministrarne skola innehafva Rikets högsta värdigheter. Är det åter meningen, att den föreslagna perioden skall inflyta i sista punkten eller vid slutet deraf; så möter den omständighet, att i första punkten står:
Jag tror det derföre vara angeläget, att på förband observera den möjliga förlusten, hvilken torde bli ganska betydande, om icke landet blef hemsökt af missvexter, ty räntegifvare^ rätt att lefverera in natura måste väl bibehållas såsom hittills; jag fruktar derföre att Staten kan bli betydligt lidande, om markegången fastställes till 7 R:dr B:co, helst jag tror att en medelberäkning af de föregående årens priser skall visa, att Rantegifvarne icke öfver hufvud betalat denna summa. Om man icke söker, att förekomma sådane förluster, huru går det då med förslaget? Man kommer endast till erfarenheten, att man missräknat sig och det är det man bordt akta sig för. Ilär har blifvit sagdt, att de indragningar som skulle ske, endast kunna ske inom loppet af vissa år, emedan de närvarande Indelnings-innehafvarne icke kunna beröfvas de löner de nu hafva. Om vid öfverläggningcn härom det skulle finnas, att förslagen icke äro säkra, att missräkningar möjligen kunna äga rum; då tror jag det vara för bittida att ännu denna gång antaga den Kongl. Propositionens innehåll i detta afseende; då tror jag det vara nödvändigt att förslaget icke verkställes förr än vid en annan Riksdag. Jag tror mig af erfarenlie - 7° Den 22 December f. m. ten Från flere tillfällen hafva rätt alt yrka elei man bör vara säker på sina beräkningar, och akta sig för misstag; och att, i händelse man icke rätt afvägt skadan å ena, samt vinsten å den andra sidan, man bör vara försigtig att gå in på det hela. Jag säger icke derföre att Arméen bör lemnäs utan hjelp. Jag ser att förslaget i delta fall för hela Arméen upptager, såsom ett oumbärligt fyllnadsbelopp, en summa af nära 200,000 R:dr Banco. Jag anhåller, alt StatsUtskottet må beräkna, hvarest hjelper» är ournbärligast; att Utskottet må göra sig kunnigt om, hvilka Regementen och hvilka Befäl som äro mest lidande, och att dessa måtte blifva afsedde till afhjelpande af den nu mest kännbara bristen.
Till stöd för dessa förslag har hufvudsakligen blifvit anfördt: att skiftessökandens rättighet att utse skiftesman ofta ställde den förre i ett tvetydigt förhållande till den sednare, serdeles om sökanden ansågs mindre samvetsgrann och skiftesmannen mindre skicklig, i hvilket fall man kunde föreställa sig att denne sednare, ulan afseende å skifteslagets bästa, blifvit anlitad derföre, att han medgifvit nedsättning uti dess på sökanden belöpande andel i arfvodel; att blotta möjligheten af ett sådant förhållande väckte misstanka och ovilja, serdeles hos de personer, som saknade förmåga att bedöma huruvida rätt dem vederfores, eller icke; att i öfrigt en obillighet förefunnes deruti, att ej samtelige de delegare, hvilkas jord skall i skiftet ingå, få i valet af förrättningsman deltaga; samt sluteligen att, derest en sådan rättighet tillerkändes samtelige delegarne i skifteslaget, sådant skulle verka derhän, att en större omsorg och drift hos landtmätaren blefve att påräkna, äfvensom att de för jordbruket högst menliga klagomålen öfver skiftesförrättningarne kommo att förminskas. Lag• och Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 45. 5 Innan Utskotten yttra sig öfver den ändring uti nu gällande föreskrift, hvarom här är fråga, hafva Utskotten skolat vördsamt upplysa, att, vid nästlid ne riksdag, förslag af enahanda syftning, med de nu ifrågavarande, framställdes, samt att Lagoch Ekonomi-Utskotten, i anledning häraf, uti afgifvet betänkande tillstyrkte, att omförmälda § i Skiftes-stadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Ansökning om förordnande för landtmätare till förrättande af laga skifte skall inlemnas till Kongl. Maj:ts befallningshafvande; och bilägges dervid en förteckning pä hemmanen i skifteslaget, deras natur och egare samt de sednares vistelseort. Hafva samtelige uti förteckningen upptagne delegare i skifteslaget underskrifvit ansökningen, utförde Kongl. Maj:ts befallningshafvande genast det begärdta förordnandet.
Till och med flickungen visade ett litet modstulet ansikte och vågade ej ge luft åt den nyfikenhet, som glimtade fram under de långa ögonfransarne. » I hafven fått sorg till jul, och jag kände mig manad att gå hit och beklaga den, » sade Beda lågt och tryckte den fattiga kvinnans stora röda arbetshand. » Vi ha fått det, » ljöd svaret med tungt tonfall, » det frågas väl för resten inte efter antingen det är jul eller påsk. » Beda hade den där vanliga frasen på läpparne: ni får tro, att det är bäst som sker; men hon teg och vände sig till mannen, som saktmodigt inföll: » Ja, när tiden är ute, så måste människan bort. Och jag för min del vill inte klaga, utan tro att Herran handlat i kärlek. Vi hade ju dessutom ingenting att bjuda honom på här i världen och han var en klen stackare, som frun nog v e t. Men hur det var, så är det ändå tomt att titta dit bort åt väggen till. » Hon följde riktningen af hans blick, ja, där hade ju den lilla sängen stått. » I fån trösta er med, att hans lidanden äro öfverståndna, » sade Beda, men hon tyckte att rösten lät tom och klanglös. » Det är som hade de fått en julklapp af vår Herre, » ljöd däremot pinande klart genom minnet, » de böra vara glada! » » Det är värst för m o r », fortfor mannen, » hon finner ingen riktig, tröst i Guds ord. » Därpå satte han sig till ro vid bordsändan, och efter en liten tryckande paus vände sig Beda åter till kvinnan » Jag har med mig några matvaror åt er, jag vet nog att det ej är tröst för ett sorgset hjärta, men det är ändå en liten påminnelse om att det är högtid. I han ju i alla fall ett barn kvar att fira jul med. » Och hon försökte nå flickan med en smekning, men denna vek skyggt undan och nappade tag i modrens kjol. Beda plockade hastigt upp gåfvorna. Där funnos ljus för den utkrusade staken, där funnos risgryn och äpplen, skinka och julbulle. Och där funnos fars orimliga ingifvelser: paketerna till lilla Stina. Inga ville genast bistå henne med att bryta dem och den saken mötte naturligtvis inga hinder.
Hvem skulle vilja låna en stat, som måhända hade så många hemliga skulder, att den stod färdig att göra en statsbanluui? En sådan ställning påstod man var orsaken till Danmarks sista olyckor. Skulle någon vilja låna Sverige något, örn ej förberörde § qvarstod och efterlefdes? En minister kunde ju redan då hafva pantsatt land och rike. Mine herrar! Initiativet är farligt under våra förhållanden; om vi en gång i nödens stund behöfde lån, vore vi måhända skuldsatte hos hvarje bankir, ändå från den s. k. Konungarnes jude, Rothschild, till sprältarnes bankir i Stockholm. Vore denna § borta, hvilka garantier hade vi, att icke en lättsinnig Regering alldeles förstörde Rikets fitiancer och med dem icke blott dess välstånd, utan måhända dess frihet och sjelfständighet, att icke tala om dess trygghet? Det var Franska Konungaines rättighet att skuldsätta Riket, som bragte den siste af dem näst före revolutionen under lidan och landet till en förvirring, som kostade millioner lif och bredde ett blodtäcke öfver Europa. 1809 års lagstiftare gjorde icke utan orsak afseende på den oändliga skilnaden, sorn skulle uppkomma, 0111 ordet ”må” uti 76 §:n Reg.Frn hade stått i stället för ordet ”kan.” Då hade denna § icke inneburit andra garantier för Rikets säkerhet mot en lättsinnig Regerings slöseri och mot oredliga ministrar, än dem som finnas uli revolutioner, riksrätter, statsfängelse och dödsstraff; och Riket hade att välja emellan att antingen betala de åsamkade skulderna, olagligen förneka dem elier göra en stalsbankrut. Då bade denna § nästan lika så gerna kunnat vara borta. Nu slår ordet ”kan” Konungen, när Han genom ministrarna utan Ständernes samtycke gör skuld, begagna Rikets credit såsom en omyndig sin faders utan hans lof.
Beträffande lånehandlingarnes pröfning och beskaffenhet samt hvad för öfrigt med lånens utgifvande gemenskap eger, länder till efterrättelse hvad hittills stadgadt finnes; Fullmägtige dock förbehållet, att föreskrifva sådana jemkningar, som kunna af behofvet påkallas. Granskning af ingifna lånehandlingar skall af vederbörande Kommissarier verkställas så tidigt, att antingen lånet, i händelse tillgångarne det medgifva, kan utbetalas, eller anmärkningar, i fall sådana förekomma, meddelas lånesökanden eller hans ombud inom 14 dagar efter lånehandlingarnes inlemnande; och bör å qvittenserna öfver ränteoch kapital-afbetalningar antecknas ej mindre beloppet af de lånepåkostnader, Banken förskjutit, och som genom då skedd betalning blifvit godtgjorda, än äfven, enligt Låne-afdelningens böcker, lånets återstående oguldna Bih. till JR. St. Mom. 7. I afseende på Bankens lånefordringar mot pant af hus i städerna, utom Stockholm, bör årligen infordras så väl upplysning från vederbörande magistrater, huruvida de löftesmän, hvilka för lånen iklädt sig ansvarighet, lefva och fortfara att vara vederhäftige, som underrättelse, angående brandförsäkringsafgifternas fortsatta inbetalning, på sätt här ofvan finnes stadgadt. Yid omsättning af lån iakttages, att förändring i det fastställda årliga afbetalnings-beloppet icke får ega rum till följd deraf, att panten till annan egare öfvergått.
Mig synes, att de ifrågavartde punklerne med hvarandra ega det nära samband, alt man svårligen kan undgå att, vid diskuterande af den första, jemväl beröra den fråga, som förekommer uti den andra, hvilket äfven har visat sig uti det yttrande Hr Bildt ; nyss afgifvit. Man bar emot Gr. Mörners förslag anmärkt, att ordningen fordrade det hvarje punkt serskildt blefve föremål för bel slut, då någon det yrkar. Detta vill jag icke motsätta mig, men jag hemställer, likväl, huruvida delta må vara^ något hinder för att diskutera öde och 7:de punkterna gemensamt, allenast propos. fram • ställes på hvardera punkten serskildt. Jag förmodar, alt något hinder för en sådan gemensam diskussion så mycket mindre måtte förefinnas, som en värd talare redan fått inlåta sig i båda dessa punkter, och jemväl, såsom Gr. Mörneranmärkt, vida derutöfver, och k således behandlat frågan i sin helhet. Jag inskränker mig derföre till den hemställan, ali R. o. Ad. måtte tillåta diskussionen öfver I 202 Den 23 September f. m. bade 6:te och 7:de puuklerna alt fortgå, men alt propos. sedermera malte puoktvis framställas. Hr von Troil, Sam, Gust.:- Afven jag skall endast yttra mig om formen för föredragningen. Jag kan icke för mig göra rätt klart hvad det egentligen är för vinst att icke först afgöra den 6:te punkten och sedan den 7:de; men om R. o. Ad. anser det vara lämpligare att diskutera bägge dessa punkter gemensamt, så vill jag icke för min del sätta mig mot sådant. Jag anhåller likväl att få fästa upmärksamheten derpå, att, så vidt jag kan fatta åtminstone, den 6:te punkten icke innehåller någonting annat, än alt, om R. St. vid denna riksdag besluta några jernvägs-anläggningar, så hänvisa de, i afseende på dertill erforderliga medel, till det beslut, som de, med hänseende till fond-systemet, komma alt fatta. Jag tror således, att antingen vi komma att bifalla, afslå eller återremittera den 7:de punkten, äfvensom Betänk.
Detta mitt skäl emot markegångssättningstidens framflyttning förfaller således, då H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt begärt en ändring i uppbördstiden; men jag tviflar, att en sådan ändring kan ske, utan att ingripa i en mängd andra förhållanden, som derjemte erfordrade förändring och således skulle utgöra betydliga hinder för förslagets antagande. Sedan nu H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion är bordlagd, förenar jag mig i de talares anhållan, som begärt, att BondeSt:s inbjudn. måtte afgöras; ty vill R. o. Ad. icke antaga den i dag, så tror jag den aldrig blir antagen, och den förändring, som H. Ex. Gr. af Wetterstedts motion åsyftar, kan, om icke förr, vid nästa riksdag tillvägabringas, och det torde vara tids nog. Hr Cederschjöld: Gr. Posse har emot mig erinrat, att frågan om markegångssättning i början af Dec. månad 184 Den 12 Mars f. m. vore afslagen af ett Stånd, bifallen af 2:ne oell att det 4:de Ståndet ännu icke derom fattat sitt beslut; men förhållandet är i alla fall detsamma, ty detta 4^de Stånd har ju sig; öppet att besluta bifall till förslaget. Hurudant skulle väl förhållandet blifva, om nu inom Riddarhuset väcktes motion om förändrad tid för markegångssättningen, och BondeSt. innan motionen hunnit afgöras, bifölle den fråga, som ligger på dess bord, nemi. att markegångssättningen skall ske i början af Dec., och sedermera R. o. Ad. samt Presteoch BorgareSttn bifölle markegångens sättande i Jan. månad? Då skulle 3 Stånd hafva beslutat, att den skall sättas i Dec. och andra 3 Stånd, att den skall sättas j Jan. månad. Jag undrar, huru Exped.Utsk. skulle reda sig i den frågan, och huru riksdagsbeslutet derom komme att Jyda. Jag ser ej annat, än alt 2.'ne R. St:s beslut af motsatt innehåll sålunda skulle uppkomma. Det är sålunda ytterst oformligt och ledande till oordning att väcka motion om ändring af fattade beslut.
Har icke Gustaf IILs tidehvarf blifvit i historien brännmärkt med en outplånlig fläck, derföre att det sökte upmuutra bränvinsbränningeu och blott traktade efter vinning och ökade statsinkomster, obekymradt om att folket derigenom förderfvades? Skola icke vi med förskräckelse få bevittna likartade företeelser, endast olika deruti, att nutidens bemödanden att förstöra folket för en tillfällig vinnings skull skola få en mera kolossal karakter, blifva än mera allmänna och kring sig gripande, då på landets jernbanor hvarje station blir en sämre eller bättre krog, och då i synnerhet om söndagarne stora folkhopar på dessa banor resa fram till njutning och förderf? Det är min fullkomliga öfvertygelse, att liksom den enskilde personen, som rätt använder söndagen, derigenom att lian då uphör med arbetet, icke tager någon ekonomisk skada, utan tvertom derigenom bereder välsignelse åt sitt arbete, så skulle också våra jernbanor blifva till välsignelse och möjligen gifva tillräcklig inkomst, derest om söndagarne all rörelse på dem uphörde. I Skottland finnas 21 banor och i England 8, som alla icke befaras på söndagarne, och bära sig ändock. Hvad är det, som gör Storbrittanniens styrka, om icke det, att, under en högt updrifven industri, der finnes en minoritet, nog mäktig, att framhafva de gudomliga budens giltighet och vigt. Jag vill dock icke inskränka mitt förslag endast till nu nämnda fall, då Staten handlar såsom förvaltande jernbanorna, utan jag ville, af ofvan anförda skäl, utsträcka det till alla -de fall, der regeringen omedelbart eller genom sina tjenstemän upträder handlande; och jag får alltså vördsamt föreslå, att E. St:r till K.