Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han visade en nådig lust att erhålla kännedom om beskickningens syfte, men ville dock icke i Roskilde taga någon närmare befattning dermed, enligt hvad det tyckes på grund af bristande tillfälle att derstädes utveckla en passande kunglig ståt. Med andra ord, han beviljade icke officiel audiens förr än i sitt palats i Köpenhamn, dit han lät uppmana de resande att återvända och dit han nu ock sammankallade sitt rikes ypperste. ' Då doktor Gordier åter ankommit till Köpenhamn emottog honom konungen i en lysande krets af adelsmän och andlige samt gjorde sig underrättad om ärendet. Något svar lemnade han dock icke genast, utan inbjöd i stället främlingarne på en utflygt till Malmö,. förespeglande dem derstädes ett något blidare klimat. På ett kungligt fartyg fördes de öfver Sundet tillsammans med en mängd af adelnoch militären; i sällskapet voro ock de ofvan omtalade ly-beckska sändebuden, hvilka medföljt konung Hans från Flensburg. I Malmö blefvo de genast ståtligt förplägade, ehuru den innevarande fastedagen föreskref fisk. Nödgades de sålunda umbära kött, så fingo de i stället så mycket mera att dricka och enligt hvad det tyckes äfven en sup på fisken (bland traktaten uppräknar nämligen doktor Gordier äfven “ cerealia poculenta, quee ex hordeo et siligine illic frequen-tissima sunt “, hvilket ju icke behöfver antyda blott Gam-brini safter). Särskildt nämner ock författaren att de blefvo rikligt försedda med rhenskt vin, “ både den dagen och de följande “; bland dem som drucko dem till voro erkebiskopen i Lund och biskopen i Roskilde. Vi komma nu till den högtidliga dag, då doktor Gordier fick i Malmö inför konung Hans framlägga sitt ärende från den franske konungen. I den präktiga festsalen — heter det — hvars väggar voro smyckade med guldinväfda kläden (“ auratis tapetis “) satt konungen, med kronan bredvid sig och kanslern vid sin sida, midt ibland prelater och biskopar.
Härigenom tror jag den mer och mindre bemedlade bonden skulle tillskyndas, om icke nytta, efter mångens förmenande, åtminstone i hans tanka bergning för dess ladugård, husbehofsbränningen vara återställd, och en mera allmän belåtenhet skulle otvifvelaktig! uppkomma, samt en betydlig minskning af detta sä allmänt onyttigt ansedda fabrikat nödvändigt uppstå inom landet. Bland de anmärkmr häremot skulle kunna uppkomma, tror jag vara, att mera eldningsämne derigenom blefve erforderligt; men jag hyser den öfverlygelsen, att ganska få bränvinsbräunare nedlagt denna handtering genom fabrikernes anläggning; till och med de oerhördt lågt tryckta bränvinsprisen hafva ej kunnat åstadkomma indragning af särdeles många mindre brännerier, och således consumlion af eldningsämne icke betydligt sparad, men val bränvinsqvantiteten oändeligen förökad. Att helt och hållet förbjuda den så allmänt brukliga bränvinsbränningeu, tror jag icke nu leda till clt önskvärdt ändamål; men att gradvis återgå och aftaga dermed, detta påkallar både er* 340 Den 20 Augusti. farenhet och upplysning. — Jag anhåller ödmjukl. att denna motion måtte communiceras de öfriga Stånden, samt derefter remitteras till R. St:s Beviiln.Utsk. R. o. Ad. biföll, alt denna motion finge remitteras till Bevilln. Ulsk. samt communiceras de öfriga RiksStm. Hr Hammarberg, Carl Axel, hade inlemnat följande: Ibland de ekonomiska frågor, hvilka icke uti ringa mån inverka i statsekouomiskt samt industriell och moraliskt afseende i landet, förekommer jemväl den, om grunderna för bränvinsbränningens utöfvande samt dess beskattning. Då föreg:de riksdagar härutinnan lemnat den erfarenhet, att ju mera man velat föreskrifva om bränvinsrcdskapens beskaffenhet o. s. v., dessmer har uppfinningsförmågan och egna fördelar förmått framkalla konstverk, hvilka, drifna med ånga, lemna en afverkning så oerhörd, alt densamma hitintills icke blifvit i beskattningsväg åtkomlig.
Den 22 Dec. 184 4 blefvo stadens innevånare ånyo i ämnet hörde och utfäste då, att erlägga en personlig afgift, lika stor med då gällande mantalsskatt eller för hvarje mantalsskrifven person, som upnått 17 års ålder, 12 sk. b:ko årligen, att med öfrige Kronoutskyiderne uttagas och ingå till Statsverket eller B. Sfs disposition, under vilkor, att Statsverket besörjde vattenledningen hit till staden och dess utgrening inom staden, samt vidkändes, utan allt vidare bidrag i penningar eller personliga prestationer, årliga underhållet deraf jemte stadens bassiner, murarne deromkring, betäckningarne och pumpverken, hvilka af Kronan i förstone äfven borde anläggas, upföras och inrättas; att utgreningarne verkställdes i sådane riktningar och till så många ställen i staden, att stadens innevånare icke egde skälig grund till någon allmännare klagan, att den utlofvade beqvämligheten att erhålla färskt vatten förfelats eller uteblifvit; samt att denna pålaga ej uttaxerades förr, än det år, då vattenledningen uplätes till allmänt begagnande och fortvarade så länge Kronan upfyllde ofvanomförmälde vilkor; hvarjemte stadens innevånare, som ansågo vattenreservoirens anläggning å Stortorget icke vara lämpligt, uttryckt den önskan, att mera passande lokal måtte dertill utses; äfvensom stadens innevånare, dels i fråga om jordersättniugar för vattenledningen å yttre Warnö och Gullbärna, updrogo åt DrätselKommissionen att söka upgöra med arrendatorerne om deras pretentioner, och dels biföllo, att någon ersättning för jord, som å inre Warnö uplåtes till vattenledningens anläggande icke må ifrågakomma. Frågan har härefter afstannat intill dess R. Sfr, i skrifvelse Den 26 November e. m. 425 d. 4 Dec. 1854 hos K. M. gjord underd. förfrågan, huruvida de jernrör, som anskaffats till vattenledningen, nu mera kunde på ett ändamålsenligt satt användas för det företag, dertill de blifvit uphandlade, med hemställan derjemte, att K.
Thomas, att han icke i Utskottet inträdt förr, So Ulskoltel ladal alla sina i della Memorial framställda beslut; Herr Biskop Hutsch, att han varit frånvarande, då beslutet rörande E4:de punkten fattats; Herr Kongl. Hofpredikanten (Vensjöe, att han ej i Utskottet närvarit, dä beslut rörande Ihle punkten latlats; Herr Prolessoren Selander, alt han varit frånvarande, då beslut i Utskottet fattats i I0:de och ll:le punkterna; Herr Prosten Lagergren, all han icke varit tillstädes, då Utskottet afgjord 4:de och 10:de punkterna; Herr Prosten Söderharg, all han, såsom varande suppleant, endast deltagit i förhandlingarne rörande 4:de, I0:de och lide punkterna; Herr Brinck, alt han ej varit närvarande, då beslut i 9:de punkten fattats; Herr Billström, att han af laga förfall varit hindrad att bivista Utskottets sammanträde vid det tillfälle, då beslut öfver Herr Bidderstads anmärknings-anledning fattats; Herr Wedberg, all han varit frånvarande vid förhandlingarne rörande 5:te punkten; Rik sdags-fullmäk ligen Tobias Lind från Götheborgs och Bohus län, att han ej öfvervåld behandlingen i Utskottet af lista punkten och P. F. Menge/s anmärkningsanledning; , Rik sdags-fullmäk t igen Lars Magnus Knutsson, att han icke deltagit i Utskottets handläggning af sistnämnde anmärknings-anledning; samt Riksdags-fullmäkligen Erik Olsson från Södermanlands län, att han icke vid fattande af de i detta betänkande framställda beslut varit i Utskottet tillstädes, med undantag af beslutet rörande 9:de punkten. Vidare äro reservationer afgifna af: Herr Bin/nan: ”Då Regerings-formens 11 § stadgar, atl af beslut i ministeriela mål ”må Konungen låta lill Siats-Rådets kunskap komma, hvad Honom nyttigt svnes, ”så att äfven någon kännedom af denna Riks-stjrelsens gren mätte hos"
Mångå motioner hafva yrkat dessa tvänne stadgaadens upphäfvande; men Utskottet anser sig böra tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer, att derom hos Kongl. Majtt göra underdånig hemställan. Deras Controll gränsar till det omöjliga, och Besv. och Ekon. XJtsk. Betänkande/t, derföre äro de äfven sällan eller aldrig efterlefvade. De hafva icke bidragit till det med dem åsyftade goda ändamål, att förekomma oordningar och öfverdrift, tvärtom hafva de till och med motarbetat hvad som igenom dem borde vinnas. Sedan dessa stadganden utkommit, hafva Lönnkrogar uppvext rundtomkring de tillåtna minuteringsställen, hvarigenom ej mindre desse, som skattat för sin rörelse, blifvit på det högsta lidande, utan äfven den nödiga uppsigt uteblifvit, som Polisen och den styrande magten kan på de sednare ställen använda till oordningens utebiifvande. De pålitligaste uppsyningsman emot lönnkrogen äro sjelfva de tillätne Krögare och Tractörer, emedan det ingår så naturligt i deras interesse, att ej tåla intrång uti sin rörelse, men, då da nu angifva en lönnkrögare, har denne genast angifvit dem, att hafva utminuterat brännvin vid andra tillfällen, än då mat tillika blifvit gifven: de hafva tegat med hvarandra, och det ena lagbrottet räckt det andra handen. Man skulle kunna anföra oändliga bevis derpå, att hvad författningarne i detta hänseende föreskrifva, gifvit anledning tili de mest oblyga företag, hvilka uppmuntrat lönnkrögare och åstadkommit ett sedeförderf, sorn de mest rättsinnade och nitiske Ämbetsmän just igenom sjelfva lagens beskaffenhet icke kunnat hämma eller motarbeta* 638 Eesv. och Ekotii Utsk. Betähkanden. RiksdägsFullmägtigen Pehr Andersson från Södermanlands Län har yrkat, att Kongl, Maj:ts förordning af den 4 1817, hvilken å alla ställen, der förtäringsvaror försäljas» förbjuder gästning utom Vissa timmar på dagen, skulle till sin kraft och verkan upphöra.
Utskottets, i anledning af åtskilliga motionärers framställningar i fråga om sättet att upprätthålla ordning och lukt inom skolan och hvilka bestraffningsmedel böra fä användas, nederst å pag. 23 och öfverst å pag. 24 afgifna yttrande, deruti Utskottet, med hänvisning till sin hemställan under litt. f, pag. 39, om tillägg till 53 § i Stadgan rörande elementarläroverken m. m., i öfrigt afstyrkt bifall till hvad motionärerne i detta ämne föreslagit. o Återremitterades. Utskottets i anledning af Herr Sommelii framställning, rörande inskränkning i den Skollärarne åliggande undervisningstid, nederst å pag. 24 angifna och vidare å pag. 39 förekommande hemställan, att de i 17 § af nu gällande Stadga gilna bestämmelser, rörande det antal timmar i veckan, hvarje lärare är skyldig att lemna undervisning, måtte ändras i enlighet med den grundsats, att ingon lärare ålägges mer än 24 timmars undervisning hvarje vecka. Bifölls. Den af Utskottet äfven i anledning af Herr Sommelii förslag om vissa vilkor för befordran till läraresyssla öfverst å pag. 26 antydda och likaledes å pag 39 förekommande hemställan, att föreskrift måtte meddelas, det ingen bör till ordinarie lärare antagas, som icke under minst ett läseår tjenstgjort vid högre elementarläroverk samt under dess rektors och vederbörande lärares ledning följt undervisningens gång och sjelf i densamma deltagit, eller ock medelst tillförlitligt vittnesbörd styrker sig ega annorledes genom öfning förvärfvad, emot nyssnämnda prof svarande, undervisningsskicklighet. Bifölls. Utskottets yttrande nederst å pag. 26, afstyrkande Herr Sommelii förslag att inaen må till lärare i lefvande språk utnämnas, som ej viss tid vistats utrikes. Bifölls. Utskottets afstyrkande nederst å pag. 28 utaf det af Grefve Björnstjerna och Herr Sommelius väckta förslag om skyldighet för lärare att vid 60 års ålder älgå.
57- Antogs pä det satt/ att efter Orden: Archlv förwaraS, införes följande: destutom bör, enär malet nägot Utffott angar, ett Eremplar Ut« stöttet äfwen meddelaS r samt att sista meningen salunda föränoras: boch bör protocollöUtdraget derom, eller om sakenS wigt bordrar en sadan skyndsamhet, att det ef medhinneS, en af StändetS Secreterare behörigen pätecknad afstrift af den proposition som beslutet grundat, alltid tillika ätfölja, och af Ordföranden för Devutationen i de andra Stånden högt upläsaö - Bss Dcn l8 November §. Som af ConstitutionsNtffottet blifwik föreflageu gkt mellan 60 och 6 i §. Z:ne införas, antogs, i följd hwaraf den komme att blifwa den 6i och numereringen derefter rättas, kommande följande stylisering uti i punkten atr äga rum: "Dä wal till Ko, ,nung elter Thronföljare skall förrättas, åge Rikfens Stander att i deras särskildta Plena, genom ,allmän omröstning wälja en Nämnd af 16 Persodtter för hwarje Ständ, med updrag att ivid förefallande skiljaktigheter mellan RiksStänden, bestamma walet; hwarjemte wid omröstning till undf. wikande af puria vota förhalles pä sätt Zz §. rust, nchäller,^ §. 61. Gohkandes med iakttagande af nystnämnde Voterjngs-sätt; samt akt Nämnden ej fär ätstiljas forx än Mlet gr förrättade. §. 62. Anrogs med den rättelse, akt efter orden: MlseS af Riksens Ständer, inflyter: genom 12 af hrparje Gränd säriMdt för tillfället nämnds Klectorer Antogs med tillägg af) deras särstildcr Plcng genom allmän omröstning, nast esler -Orven: fkfst Riksens Ständer. - , §'
Det har börjat i Borgareståndet, som under en längre lid inkommit med mångfaldiga motioner af detta slag, och hvilket förefaller mig sorn en besynnerlig motsatts mot Ståndets be - Den 27 lulu f. m. a5 reel villighet, att bevilja ökade skatter. Står det så illa till med våra Städer, att de icke sjelfva kunna bygga sina Rådhus och Kyrkor, tyckes det vara högst obilligt), att öka de allmänna skattebördorna. Nu börjar äfven PresteStåndet, att begära lån åt sina Boställen m. m. Beträffande deremot utlåningen på guld och silfver och LåneBankens obligationer, så är jag af den tanka, att de förra böra fortfara, men att de sistnämnde böra upphöra med undantag för barmhertighetsstiftelser. Man skulle derigenom slippa ett vidlyftigt bokhålleri, och komma ifrån en pretention på förmånsrätt till liqvidens erhållande i silfver, som man hört Bankens Commissariat söka att göra gällande. Utskottet har till och med medgifvit, att det vore hårdt för dessa obligationers innehafvare, att få bara sedlar i stället för silfver. Jag åter kallar det orimligt, om de få annat än efter sedlens nuvarande värde, emedan de hafva åtnjutit ränta för hela tiden, då deremot VexelBancoSedelns innehafvare, sedan 1809, sedt värdet af sin förmögenhet nedsättas, utan att hafva åtnjutit ränta för fordringsbcviset. Angående lån på jern och exportabla effecter, har Utskottet icke serskildt yttrat sig om räntans bestämmande, men på ett annat ställe, såsom vilkor för dessa låns fortfarande, antagit en förhöjd ränta; då borde likväl icke belåningsbcloppct vara inskränkt till fidela r af varans värde. Den 27 Julii f. m, Detta kan visst vara tillräckeligl för vissa effecter, men icke för de mest säljbara. Utskottet hade derföre icke bordt bestämma något visst lånebelopp, utan låta det ankomma på behofvet i mon af rörelsen, och, såsom jag föreslagit, bestämmas serskildt för hvarje halfår.
Det var dock icke derom, hvarom han ville förvissa sig, ty sin dotters böjelse för den unga officeraren var honom redan ingen hemlighet; det var alltså icke Clementina, utan hennes bröder han ville rådfråga. Desse upptogo anbudet med harm och förakt: de hatade redan då Oliveira, för hans, enligt deras mening, förderfliga inflytande på Regenten; de hyste ovilja emot Villaflor, såsom hans slägting och såsom till börd och tänkesätt Lusitano; de befarade dessutom att denna förbindelse med en Portugis skulle minska deras popularitet och göra dem misstänkte hos patrioterne. De besvuro således sin fader, att afslå detta anbud, och Bonifacio erböd sig att derom underrätta den stolta friaren. Den gamle Andrada suckade, ty han kände huru djupt det skulle smärta hans dotter; men han älskade ännu mera sina söner, sin slägts inflytelse, och sitt fädernesland, hvilket han genom dem ville förlyckliga. Han försökte väl några invändningar, men dessa strandade alldeles emot sönernas beslutsamhet och deras fasta förklaring att i sådant fall öfvergifva statsrodret. Den gamle måste gifva efter: och detta beslut antog således i hans ögon färgen af en uppoffring åt fäderneslandet, åt enigheten mellan familjen, så nödvändig att bibehålla under dessa stormens och tvedrägtens tider. Följande morgon inträdde Bonifacio i Villaflors rum, och tillkännagaf, med kall höflighet, detta fadrens beslut. Ynglingen blef mållös af bestörtning, smärta och förödmjukad stolthet. Sedan han något hämtat sig, efterforskade han orsakerna. – Min fader har icke befallt mig meddela sådana, förmodande sig i denna enskilda angelägenhet icke vara någon redo skyldig, svarade Dom Bonifacio och lemnade, med en afmätt bugning, rummet, innan den öfverraskade friaren ännu rigtigt hunnit återkomma till sig sjelf. Det var nu den 12 October 1822. Vi förmoda att ingen läsare är så okunnig, att han icke känner hvilken betydelse denna dag äger i Brasiliens historia: denna dag, Dom Pedros födelsedag, var bestämd till hans utropande som Kejsare, och derigenom till hela landets pånyttfödelse.
Majits beslut den 22 November 1864, femte kronoarbetskompaniet i Carlskrona dels redan blifvit dels under innevarande år är afsedt att blifva förflyttadt till Carlsborg och fördelas på der förut befintliga kompanier af kronoarbetskorpsen, hemställer Utskottet, i enlighet med Kongl. Majits derom framställda förslag, att det för befälet vid förstnämnda kompani i staten uppförda aflöningsbelopp, tillhopa 3,187 Ridr 50 öre, måtte indragas. 6:o. Åt Chefen för tionde och elfte kronoarbetskompauierna, hvilka varit förlagda i Waxholm, upptager nu gällande stat ett arfvode af 1,550 Ridr. Då emellertid numera det tionde kompaniet, jemlikt Kongl. Majits beslut den 28 Juli 1863, blifvit förflyttadt till Carlsborg och arfvodet till kompanichefen derefter utgått i likhet med hvad för kompanichefer i allmänhet är bestämdt, eller 1,350 Ridr, tillstyrker Utskottet, i öfverensstämmelse med Kongl. Majits derom gjorda framställning, att, i stället för det åt en kompanichef vid tionde och elfte kompanierna uppförda arfvode af 1,550 Ridr, måtte upptagas arfvode för en kompanichef vid tionde kompaniet med endast 1,350 Ridr, och således 200 Ridr indragas. 7:o.
Frih. von Diiben har, med anledning af min upgift derom, att homöopathien hyllades i Holland och särdeles af hofvet samt inom aristokratien, velat betrakta densamma, snart sagdt, som en leksak. Jag tror dock att furstar och andra högt upsatta personer äro lika rädda om deras lif och helsa som trots någon annan, och att det just är derföre att de äro öfvertygade om homöopathiens välgörange egenskap, som de föredraga densamma. Då denna lära haft så stor framgång i utlandet, och då vid flera universiteter derstädes den offentligen föreläses, tror jag det icke är för tidigt att den äfven här i Sverige erhåller burskap, och icke för mycket, om under några år 10,000 rdr användes för att vinna en säker öfvertygelse om lärans nytta och duglighet, då, i fall denna bekräftar sig, den kan komma att medföra de största fördelar. I sitt yttrande under förra Riksdagen gjorde Hr Frih:n mycket narr af de oändligt små doserna i homöopathien, tillbjudande sig, att af de små grynen förtära, jag tror, en hel kopp full, utan det minsta mehn för sig. Jag känner icke huru många konster Hr Frilnn kan, men jag vågar betvifla, att han skulle befinna sig 170 Den 3 December f. m. väl af denna. Visserligen förefaller det besynnerligt, då raan sett ■de vanliga allopathiska stora doserne, att de små homöopathiska kunna åstadkomma lika göd eller bättre effekt, och jag för min ”del vill ingalunda försöka att förklara detta phenomen, utan, såsom Tegnér säger i sitt poem om solen: »Fåfängt forskarn vill ditt väsen fråga; Han förklarar ej din Gudalåga, Men lian värmes af den.» — så nöjer jag mig ock med att blifva hjelpt och botad deraf. Lika oförklarlig som den helande kraften hos dessa läkemedel, hvilka undergått så många förtunningar, äro många andra saker i naturen. Eller huru vill man förklara deri omständigheten, att om en muskusråtta springer öfver ett fat vin, hvarje droppa i hela fatet är förderfvad?
Dä samtlige riksdagsfullmäktige inom RondeSt. från det län, hvarest stipendiihemmannen äro belägne, framställt ifrägavar. klagomål, syntes det Utsk. att skäl vore för handen, att söka afhjelpa de missbruk, som möjligen blifvit begångne. Inom Utsk. uppstod äfven en långvarig discussion öfver äboernes rättighet, att köpa hemmanen lill skatte, roen Utsk. stannade emedlertid i det nu afgifna utlät., likväl ansåg Utsk. nödigt, alt K. M:s uppmärksamhet fästades pä sä betydligt antal hemmansäboers belägenhet, och af sådan orsak föreslog Utsk. den und. skrifvelsen. Ehuru jag icke hör till dem hvilka anse lämpligt att K. M. besväras onödigt med und. skrifvelse!', tror jag dock det icke vara ur vägen att R. St. i detta fall bifalla Ulsk:s förslag. Hr Printzensköld: Visserligen har den siste värde talaren som är ordf. i StatsUtsk., rätt derutinnan, att denna fråga vunnit en viss celibritet; ty vi hafva sannolikt litet hvar i den s. k. fria pressens tidningar sett långa afhandlingar, liknande chrior, rör:de de missbruk, som skola hafva förelupit i fråga om de s. k. Hvitfeltska stipendii-hemmanen. Jag hemställer likväl, om den celibritet, saken på denna väg vunnit, kan och bör blifva något skäl för R. St:s StatsUtsk. att, så lillsägandes, taga affär på saken och föreslå R. St. att till K. M. ingå med en hemställan i ämnet. R. St. skulle få ganska mycket att syssla, om man af de anmärkmr och berättelser, som förekomma i tidningarna, skulle hämta anledn. till framställningar hos K. M. än uti ett och än uti ett annat ämne. Frih. har icke kunnat bestrida, att frågan är af enskild beskaffenhet, och att det således står vederbör, öppet, att i Den 17 Juli. 151 den ordning, våra lagar medgifva, söka rättelse uti de lidanden, de förmena sig hafva blifvit tillskyndade.
Det är af detta anslag, som K. M. genom nåd. br. anvisat dels 2000 r:dr lill sjömätningar, dels 1000 r:dr årligen för sjöchartevcrkets fortsättande. Då dessa medel iiro högst hehöflige, samt icke kunna anses såsom utgifter, främmande för handeln och sjöfartens säkerhet, sä anhåller jag, att dessa medel måtte fortfarande fä utgå pä samma sätt som förut. Jag anhåller om afslag a Utsk:s hemställan. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då StatsUtsk. i denna § här förklarat sig icke kunna anse, att dessa utgifter voro för den 9:de hufvudlileln främmande, och således i delta afseende instämt i den mening, som Hr Råfelt yttrade; men Utsk. ansett, att dessa medel, som pä den nuvar. öde hufvudtiteln äro anslagne, skulle till andra ändamål af K. M. kunna anses behöflige; och dä Handelsoch Sjöfartsfonden lemnar full tillgång till dessa utgifter, äfven om de voro betydligt större, så hemställer jag, att R. o. Ad. mätte i detta afseende bifalla SlatsUtsk:s förslag, emedan det leder till befrämjande af det med anslaget åsyftade ändamålet. Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Lika med den förste värde talaren anser jag, alt då ifrägavar. utgifter ostridigt afse Den Ti November f. m. 403 befrämjandet af sjöfarten, de icke äro främmande för den afdelning af f. d. 9:de eller nu mera 6:te hufvudtiteln, som under den generella classen: ”jordbruk, handel och näringar” upptager en särskild rubrik ”för befrämjande i allmänhet af handel och sjöfart”. Det synes mig, alt om K. M. hade anvisat dessa utgifter, icke på 9:de hufvudtiteln, utan på Handelsoch Sjöfartsfonden, så kunde R. St:s Revisorer med lika skäl hafva anmärkt sådant, och yrkat utgifternas anordnande på 9:de hufvudliIel 11, som de nu föreslagit, att dessa utgifter måtte af Handelsoch Sjöfartsfonden utgå.