Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kunde ha haft mer än en förevändning att afböja eller undanbedja mig den befallning, som fört mig till er; men hoppet att kunna trösta er i er olycka och gifva er råd till undvikande af en ännu större olycka, har varit mig alltför viktigt. Små biafsikter må ni icke tilltro mig. Fördelar har jag icke att vänta af detta arbete, och ära – nå, det är visserligen en ära, om ni så vill, att vara ett verktyg i Guds hand till befordrande af en olycklig medmänniskas lycksalighet. Men om ni betänker, hvilka besvärligheter, som äro förknippade med arbetet och hvilket ansvar inför Gud, om måhända genom mitt förvållande – låt vara genom öfverilning eller brist på nödig kännedom – min verksamhet hos er icke skulle krönas med önskad framgång; och om ni sedan betänker, hvilka förfärligt oangenäma sinnesrörelser jag utsätter mig för, i den händelse er process skulle få ett så olyckligt slut, som ni fruktar – så måste ni medgifva, att jag kommer till er icke för min egen skull, utan i afsikt att vara er till nytta. Där leker nu ett vemodigt småleende omkring Struensees bleka och fylliga läppar; det patos hvarmed den gode prosten talar med den blifvande delinkventen om sina förfärligt oangenäma sinnesrörelser vid hans död, gör ett tragikomiskt intryck; men fast slutledningen ur logisk synpunkt förefaller halsbrytande, medgifver han höfligt: – Jag tror gärna, att ni menar väl med mig – och önskar mitt bästa Uppmuntrad af erkännandet, fortfar doktor Balthasar med stigande värme: – Är ni öfvertygad därom, så förunna mig ock det förtroende, ni icke billigtvis kan neka den, som söker ert bästa. Jag skall – äfven om ni från början håller mig för en svag och af fördomar intagen man – motsvara det med den tacksammaste vänskap; och jag skall i den vänskapen icke förtröttas, utan söka göra den nyttig till att lugna er ända till det yttersta, då jag skall vara er ende vän på jorden, och då ni säkerligen skall behöfva tröst af er ende vän. Den fångne stirrar stelt framför sig, tårar skymma hans blick. Han svarar ingenting, söker blott behärska sin rörelse och trycker ånyo prästens hand, till tecken att han förstått.
Rantzau lofvade att understödja dem, men den ädle grefven behöfde nog allt sitt inflytande för egen del. – S:t Germain hade ju högtidligen förklarat, att han själf hellre skulle återlämna sin värja, än tjäna tillsammans med en äfventyrare. Men vinden vände sig, prins Karl af Hessen blef chef för generalkrigsdirektoriet – och Rantzau utnämndes till generallöjtnant. Stadsläkaren i Altona nickar förtröstansfullt; också för honom kan väl vinden vända sig! Brandt tillhör den unge konungens intimaste krets – och Brandt har ett trofast hjärta Vagnen svänger fram för trappan till landdrostens hus i Pinneberg, och gamle Goos, liftjänaren, kommer ut för att mottaga doktorn. Goos anser sig själf vara så godt som medlem af den medicinska fakulteten. Också hälsar han kollegialt, med en blandning af respekt och beskyddande välvilja – som om den unge stadsläkaren vore en visserligen mycket lärd, men praktiskt mindre erfaren ämbetsbroder. – God dag, min gode Goos! – Struensee klappar honom skämtsamt på skuldrorna. – Hur står det till med din herre? Den gamle tjänaren skakar på hufvudet med en bekymrad min: – Gud bevars! Det tillkommer icke mig att oroa den nådiga grefvinnan – men nog må jag säga, att geheimerådet på senare tiden tacklat af dagligen och enligt min åsikt kan det icke dröja länge, innan den nådiga frun blir blir änka – Fy så du kraxar, gamla korp! – Ja, ja. Jag vet nog hvad jag säger. – Jag skall göra allt för att hindra det. – Hvem vill icke det? Tids nog komma vi till hofs! – Seså! Hvart flaxa dina tankar nu? Till hofs? – Ja, väl. Jag vet nog hvad jag säger. Den nådiga fru grefvinnan må väl ha rätt att bli anständigt försörjd lika väl som fru Pless? Middagen är förbi och den sjuke sofver.
Men ingen vågade sig fram med frågan till dess Ula May, vid en paus i berättelsen om allt det trefliga han sett, iitbrast: " NA, pappa, betalte m8nniskorna mycket? " D&amp; sbg han p i oss med en underlig blick, öppnade sin börs och visade oss en dollars sägande med ett leende som lockade tårar i våra ögon: " Bara den här. De stulo min öfverrock, och jag var nödsakad att köpa en plaid. Det var dyrt att resa, men jag har brutit väg. Nästa &amp; r g&amp;r det bättre. " J a g skall aldrig glömma hur vackert mamma svarade honom, fastän hon hade litat och hoppats mycket p&amp; denna resa. Med strålande ansigte kysste hon honom och utropade. " Jag tycker att det gått utmärkt. Vi begära ingenting annat, älskade, än a t t ha dig lyckligt och väl hemma igen. " Anna och jag ' kväfde vhra thrar. Vi hade f&amp;tt en lektion i verklig kärlek, som vi aldrig glömde. När som helst kan jag se den blick, som den uttröttade mannen och den ömma och milda h u s t p n utbytte. Under sådana inflytanden uppväxte i barndomshemmet miss Loiiisa Alcott och hennes systrar. Hennes fars idéer blefvo på detta sätt världens egendom genom dottern. Visserligen har han själf författat böcker som hafva ett godt och själsföradlande innehåll, men deras inflytande ar icke jamförligt med det hans dotters berättelser iitöhat. " Falska isigter ", säger kardinal Newman, " kunna vederkggas genom motskä.1; men utrotas kunna cle endast genom sanna &amp; sigter. " Den förra metoden är reformatorns, den metod miss Mcott va.lde var den sakrare. Hennes berattelser vunno stor anklang genom sin lifsverklighet och p&amp; samma gång genom sin öfverraskande förtrogenhet med barnets utvecklingsmöj ligheter. Vetenskapsmannen beratta oss om i luften kringflygande groddfrön som vid beröring med infusorier visa lifstecken. Lifvet fans der till möjligheten, och det fattades blott en anledning för att uppenbara det.
Jag tror icke, att man från en eller annan af någon jägare föröfvad oordning kan hemta skäl för eller emot reg:tets upphäfvande; men jag tror deremot, att man från corpsens organisation bör hemta en sådan anledning. Jag har förut yttrat, att genom detta reg:tes indragning skulle en icke obetydlig tillgång vinnas för andra behöfliga utgifter. Jag föreslår altså, att reg:tet må indragas, samt att dess officerare, äfvensom de uppkommande besparingarna , må påräknas för beväringen» exercerande. Skulle 3 Stånd redan hafva afgjort frågan, hvarom Ridd.secret. torde upplysa, skall jag endast nedlägga min tanka i prot. och icke ens derå yrka propos. Underteckn. Ridd.Secret.: Presteoch BondeSt. hafva bifallit förevar. 8:de punkt. Från BorgareSt. har någon underrättelse uti ifrågavar. afseende ännu icke ankommit. Hr af Wingård: Gr. Cronhjelm har låtit påskina, att det icke är behörigt att här tvista om ett reg:tes moralitet, och jag skall icke derom yttra mig. Men i afseende å de jägarecolonier, hvarom Gr. Horn nu sednast nämnt, får jag bekänna, att jag icke vet, hvar de finnas, om de verkligen någonstädes finnas. I Jösse härad är visserligen den största värfningen; men icke ligger detta på Finskogen. Dessa förhållanden höra emedlertid icke hit; och jag hoppas, att vi nu få komma till afgörande af betänk. Frih. Fleetwood: Jag är förekommen af Hr af Wingård i besvarandet af Gr. Horns yttrande. Någon jägarecoloni finnes icke. Det skulle smärta mig, om jag icke blef - 384 Den i3 Augusti e. m. ve trodd, då jag städt mina uppgifter dels på sådana documenter, som de af Gr. Ridderstolpe företedda oell dels på domares intyganden. Der ingen anklagelse äger runi, der har man icke rättighet att beskvlla för brott. Gr. Horn: Jag ber om ursägt för det jag begagnar min ratt att yttra mig utan någon imposition af tillkännagifven otålighet hos dem, som finna ämnet obehagligt.
Jag vill minnas, att det var på min hemställan som R. o. Ad. beslöt, att orden en månad i 2idra mom. af denna § skulle utbytas mot orden: Jag anhåller nu att Ståndet måtte detta sitt beslut vidblifva. Det är obilligt att låta den, hvars näring endast räcker 14 dagar, betala skatt för en månad. Jag tror mig hafva förra gången redogjort för ett mål i KammarRätten, angide afgift för bränvinsförsäljning vid en kälkbana. Åkningen räckle ej längre än 6 dagar, emedan töväder derefter inträffade; likväl hade bränvinsförsäljaren blifvit för! längre tid debiterad. Sådant är en uppenbar orimlighet, hvarföre jag anhåller om afslag å Utskis förslag, med vidblifvande af Ståndets förra beslut. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde först om R. o. Ad. behagade bifalla 22:dra §:n med den af Utsk. nu föreslagna redaktion, och ropades dervid Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad., i afseende på 22:dra §m, vidblefve sitt förut fattade beslut, samt, efter denna proposis besvarande med starka Ja, blandade med Nej, förklarade att han ansåg Ja hafva öfverröstat Nej. Fortsättningen af förevaride ärendes pröfning, blef, uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos., upskjuten till nästa plenum. Med tillkännagifvande, att, sedan Hr von Troil, Sam. Gust., såsom ledamot af StatsUtsk., erhållit 14 dagars ledighet och i st. f. honom i StatsUtsk. blifvit invald Hr Törneblad, Gust., som likväl sedermera blifvit utsedd till ordinarie ledamot i samma Utsk., Hr von Troil nu ytterligare begärt och erhållit 14 dagars förlängning af den honom beviljade ledighet, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Man må säga hvad man vill, så är det dock obestridligt, att om brännvinsskalten skall erläggas förskottsvis, så utgör räntan å skatten för den lid, den blifvit i förskott erlagd, 60 ä 70,000 r;dr, med hvilket belopp bevillningen följaktligen blifvit ökad; och jag kan således icke bestrida, att BondeSt. äger rättighet att få denna fråga i sista instansen pröfvad och afgjord. Hr Lagerhjelm, Pehr: Den slutkonst, som den siste värde talaren nyttjat, för att hänföra denna fråga lill bevillningsgrunderna, kan jag icke fatta; ty deri frågan, huruvida dessa afgifter skola erläggas förskottsvis eller icke, måtte, efter Svenska språkbruket, icke kunna anses innefatta någon grund för bevillningens utgörande, eller dess fördelning, enär fråga icke är, huru brännvinsafgiften skall drabba den ena eller andra folkclassen, eller 0111 sjelfva skattens tillkomst, burn den skall debiteras, eller af hvilka näringar den skall utgå. Då vore den händelse inne, sorn den värde talaren åberopat; men då fråga blott är, huruvida afgiften skall erläggas, något förr eller sednare på året, så kan jag icke finna, att frågan rör bevillningsgrunderna; och då hafva äfven Utsk:n företagit sig ett öfverflödigt arbete. Jag anser således att 5:te punkten bör förfalla. Hr Gripenstedt: Jag anhåller till den sista värda talaren få framställa några frågor, hvarigenom jag hoppas, att den åsigt, jag försvarar, tydligen skall finnas riktig. Har K. M. rättighet att t. ex. uttaga bevillningen ett år i förskott? Hafva 3 eller 2 Stand rättighet att besluta skattens erläggande på så sätt i förskott? Om dessa frågor liesvaras med nej, så lärer äfven ett Stånd, som icke vill medgifva, ali bevillningen i allmänhet skall utgå förskottsvis, äga rät - 54 Don 17 Mars c. m. tighet att få den frågan pröfvad i förstärkt Utsk., hvilket således ej heller kan bestridas i närvar, fall. Hr Ribbing, Arvid:
Utsöknings-Balken sin förbindelse ovillkorligen stadgad , att medgifva qvittning af gäld mot gäld, i följd hvaraf således, när i Verkets förbindelser , Dån till fullo blifvit liqvid er ade, förskrifningarne äfven blifvit den inbetalande återlämna le, och hafva vid omsättnings tillbud, blott af den orsak gamla för - Banko-Utskottets Betänkandtn. 55 förskrifningarne blifvit qvarhållne, att godkännandet af nya förskriftlingen innefattat enny ut. låning, som under Verkets närvarande belägenhet ieke var Direktionen tillständig. Då detta, i Direktionens öfvertygelse om rätt, grundade handlingssätt för framtiden skall ändras i likstämmighet med Herrar Banko-Fullmägtiges Instruktion, kan Direktionen ej undgå att för Tit. förklara sitt svåra bryderi, hvarvid den tillika hyser det hopp, att genom Tit. benägna lämpeliga framställning af Ärendet för Herrar Banko-Fullmägtige, de äfven torde kunna förmås, att deråt lämna gunstigt afseende. Utom tvifvel är det Direktionens ovilkorliga pligt att, i yttersta måtto söka upprätthålla Verkets kredit.. Till en del har detta varit möjligt, så länge Verkets papper åtminstone af sjelfva Verket ej underkänts, och således innehafvarne af dessa papper, i Liqvid af skulder till Verket, ägt en utsigt, att dem , utan förlust använda. Men hvad måste följden af nu anbefaldte handlingssätt blifva för Verket och för dess styrelse? för det förra utan tvifvel en ogrundad farhåga om Verkets yttersta obestånd, då det förutan, man ej skulle finna anledning för ett sådant skenbart tillbud att minska ansvaret af egne förbindelser; och för Direktionen det mest oförskylda hat då lätt är att förutse , att man ej skall åtnöjas med en sådan procedure, och att vid frågans lagliga afgörande , Direktionen ej skall kunna undgå blifva ålagd att en sådan qvittning godkänna, hvarvid Direk tio - 56 'Banko-Utskottets Betänianden', tionen dock 1 hvarje särskilt fall skall vara tvunS gen att fortsätta ett lika påstående.
Men hvad som i våra ögon skänkte denna utställning sin stora betydelse, och hvad som Endast en sida a f p a p p e r e t b ö r gjort, att vi ej velat underlåta att i Iduns spalter, om ock blott kort, tala om den samma med våra läsarinnor, är den vackra och behjertansvärda idé, af hvilken den var — hur gerna medgifva vi ej delta! — ett vackert utslag, de förutsättningar, ur hvilka den framgått. Mycket har hlifvit i ord och skrift klagadt öfver den nyare tidens kortsynta fåfänga, som drifvit föräldrar och målsmän att till fromma för en ofta genom sin ytlighet värdelös skolbildning försumma sina barns uppfostran och utbildning i praktiska kunskaper. Det är ej nog med, att detta gäller de s. k. » högre » klasserna (särskildt i städerna), der döttrars och söners uppfostran drifvits i ett avita pensionsoch pluggläsningsmanér, medan sykammaren och köket, det hvardagliga lifvets praktiska områden, af hvad namn de vara månde, blifvit främmande fält. Ända ned till allmogen och landsbygden i sin helhet har detta farliga tidsmode trängt sig, och i månget gammalt odalhem, der förr slöjdstugan genljöd af väfstolens och bandknifvens id, rabblas nu så mycken själlös skolutanläsning, att allt annat glömmes och försummas. Från hemmen har denna fåkunnighet stämplat skolan, allt vårt undervisningsväsende, genom detta hela vårt offentliga och sociala lif. Dess bättre ha, på de senaste åren, mera framsynta sträfvanden på nytt gjort sig gällande och arbeta af all makt att vinna terräng. Slöjden har åter anvisats ett rum i våra skolor och i våra barns uppfostran — ännu i allt för ringa utsträckning och allt för litet allmänt, men dock i mån att gifva godt hopp för kommande dagar. För det slägte, som just vuxit upp och ännu är ungt, kom besinningen ty värr i de flesta fall för sent; för det, som ännu räknar år qvar inom läroverken — små eller stora —, skall det en gång bringa lyckosamma resultat.
Det är allt en besynnerlig tid att ge audiens till supplikanter, men Förste Konsuln är ju så upptagen ... Hon smålog. Edmée kände, hur det blef svart för hennes ögon, och hjertat upphörde nästan att slå. Det varade blott ett par sekunder. I nästa ögonblick reste hon sig upp, blek, men alldeles fattad. — Jag befinner mig icke väl, Laurette ... Det började, som du mins, redan i går afton. Törs jag be dig göra mig den tjensten att se att finna Monsieur de Caulaincourt och säga honom, att jag helst vill hem. Det är också på tiden — jag ser flera gå ... Hon tilltrodde sig icke att gå öfver rummet, så illamående kände hon sig, men blef sittande i fönstersmygen, medan Madame Junot förskräckt gick. Alla dessa menniskor, som sorlade omkring henne — det förekom henne, som om de allesammans gjorde henne något ondt; i vild ångest, i en olidlig, brännande smärta, böjde hon sig fram, som för att dölja sig för dem. Och hela tiden hade hon dock en bestämd känsla af, att hon måste resa sig upp, samla sin energi, skrika på hjelp, hålla fast den tid, som flydde — men hon kunde icke, hon var plötsligt så maktlös. — Jag är sjuk, tänkte hon midt i sin ångest plötsligt klart. Louis har visst rätt. I detta ögonblick passerade Förste Konsuln åter förbi henne. Hon reste sig upp, och — utan att tänka på menniskorna omkring dem — grep hon blixtsnabbt hans hand. Hennes ögon, nästan svarta under de ljusgnistrande diamanterna på pannan, höjdes emot honom med ett uttryck så egendomligt, ödmjukt, smärtsamt, att han stannade. — Jag kommer, mumlade hon sakta. Jag vill komma. Han öppnade munnen som för att svara något, då i detsamma Armand de Caulaincourt bestört kom emot dem. — Min far låter helsa er, Mademoiselle. Han är redan färdig, han väntar er. Edmée höjde ännu engång sin blick mot Förste Konsuln. De sågo ett ögonblick fast och ömt på hvarandra. Så tog hon Armands arm och gick långsamt genom salen. Bonaparte följde henne länge med ögonen.
Det är likgiltigt, om R. o. Ad. med de öfriga Stånden bibehålla benäm ningen större eller tnindre bränneriet’. Icke heller har jag något deremot, om Ståndet finner för godt, att till den 3:dje § eller hvilken annan som helst förflytta det stadgande jag velat i den l:a § införa. Här är icke så mycket fråga om en bestämd ordalydelse som att uttrycka grundtanken, af de stadganden man vill i de serskildta §§ intaga. Jag har nu ändrat mitt förslag till följande lydelse: ”Bränvin må med sammansatt redskap tillverkas, af en hvar, som antingen är, enl. 4 § 1 mom. i Fabriksoch Handlverks Ordn. d. 22 Dec. 1846, berättigad att idka fabriksrörelse, eller på landet Den 20 April f. m 417 landet äger, eller innehar, serskild skattlagd jord. Bränvinstillverkning i mindre bränneri må nlöfvas endast af den, som äger, eller innehar, i mantal satt jord.” Här är anmärkt, att Fabriksoch IlandtverksOrdn. icke borde åberopas, utan att man i stället skolat införa hennes ordalag. Sådant hade blifvit alltför vidlyftigt. Del enda fel sora ifragavartde stadgande möjligen innebär består deruti, att det är för myckel bestämdt. Jag bar ock anledn. tro, att en annan ledamot i detta hänseende upgör förslag till rättelse, hvilket jag hoppas blifva riktigare än mitt. P Frih. Åkerhjelm har sagt, alt ehuru man velat minska branvinsbränningen och den skada hon förorsakar, har Utsk. likväl upslällt sitt förslag så, att tillverkningen skulle ökas. Derpå får jag svara, att Utsk. velat, så vidt möjligt varit, öfverflytta bränvinstillverkningen frän landet till städerna öch föivandla henne från en binäring på förra stället lill en fabriksnäring i de sednare. Lyckas man häri, så skall man i Sverige likaväl som i andra länder kunna lättare bevaka bränvinshränningen. I Norrige bedrifves hon egentligen i städerna, emedan der är bästa tillfället både för tillförsel och afsättning.
Inom serskilde Rliks-Slånd äro åtskillige anmärkningar gjorde vid Utskottets förslag, rörande grunden för Lands-Stats-personalens pensionerande, hvilka dock kunna anses sammanfattade uti det anförande, Herr af Tuneldj C. E.j hos Ridderskapet och Adeln afgifvit och som hufvudsakligen innehåller: att, enligt de af Utskottet åberopade äldre Författningar, Kongl. Brefvet den i3 Mars 1770 och Kongl. Förordningen den 24 Jan. 1778, Civile Embetsoch Tjenstemän, så väl de med indelta som med contanta löner försedde, hvilka uppnått 70 års ålder samt länge och vältjent, egde att afgå med hela lönens bibehållande; att vid 1812 års Riksdag Rikets Bihang till R. St. Ständer biföllo, det de med penningelöner tjenande, d. v. s. egentligen Ernbelsoch Tjcnstemännen i Rikets Collegier, skulle vid afskedstagandet, efter uppnådd 70 års ålder, få på Allmänna Indragnings-Staten uppföras till åtnjutande af lönen såsom pension, på det ordinarie lönen alltid måtte vara för efterträdaren att tillgå; att då Rikets Ständer vid 1818 års
Deputerade uppdraga bestyren med lånemedlens indragning samt ränteoch amorteringsliqvidernas verkställighet jemte härmed förenade åligganden; 9:o, derest lån upptages utom riket, bör Riksgälds-kontoret härstädes i Svenskt mynt tillhandahålla ränta äfvensom liqvid för amorterade obligationer åt dem sorn sådant önska. § 170. De uti 8:de mom. af nästförestående § omförmälde Deputerade ega jemväl ombesörja verkställigheten af de genom 1858 och 1860 års lån för Statens jernvägsbyggnader föranledda utländska liqvider. Desse Deputerade, hvilkas antal af Fullmägtige bestämmes, böra väljas vid slutet af hvarje qvartal; och verkställes berörda val, dervid förut varande Deputerade kunna omväljas, på.sätt sista punkten af § innehåller. Med hänsigt till erforderliga namnteckningar å vexlar jemte öfriga expeditioner, böra långifvarne och andra vederbörande underrättas om inträffade förändringar bland Deputerade. A Fullmägtiges vägnar, skola Deputerade utföra de uppdrag, som i sagda hänseende dem meddelas; egande Deputerade att sig emellan, såsom lämpligast synes, fördela dem tillhörande göromål, och skola de inför Fullmägtge vid hvarje sammankomst redogöra för sina åtgärder under den efter Fullmägtiges nästföregående sammankomst förflutna tid. Deputerade äro i afseende på utöfningen af sina erhållna uppdrag ansvarige enligt allmänna lagen och särskilt gällande författningar. I förhållande till beskaffenheten och omfånget af de göromål, som varda åt Deputerade uppdragna, må Fullmägtige bestämma de arfvoden, hvaraf Deputerade kunna anses hafva gjort sig förtjente. På Deputerade ankommer att, derest göromålens behöriga gång sådant fordrar, antaga nödiga biträden, för hvilkas godtgörande lämpliga arfvoden må af Fullmägtige. efter hvarje års förlopp, beviljas. StatsUis.kottefs. Mmnoruil 'N:o2J$i.
Se Iuksrinxsr och Tryckning, xrytr, Herr ^»ilers ^obsn. 40. kul, licite!, af ksocooch Riksgälds »Wersen. Herr ttoM» l^emvrisl. zr. Frjyerre ^ttsertsr demari»;. 48. Ve»rN»r-aar 60. följ. 75. följ. 8;. följHerr /ixel rv.i. Irrkganes viK^-nen yz. KonglMajlis Nädlga Iillatanke oni ?ublic,li-rr:i, af Riksgäld» - Lo»toir«t, 97. frenne r-k»m>l!on, Oiclsmen. liaLanea Utskottets ur» ! lanle öfwer kubliciretcn af ösngne». 221- följ. Venii atio». 227. följ/229> följ. Ventllsrion. i anlcds ning af der öfwer Ridderstapets och Adelns Besittt up s lla bxlriKuin l^iotocolli, Zs7. följ. Se Oeputztianer och LxtrsÄs krorocolll. Se kinsnce ?!»>, och llpfsattning. ^ - lid i nä er. Friherre sodan kric. Z4I. 526. l/t-ulerikö i cl, Herr ^äani Oiälicb. 40. R evisorer: i Ziikscns Ständers /'snoue och Riksgälds» ^on!oi>«t; deras antal ang:de 12<4. waljas. l2.;z. Riddar huö-0i re clio,ren. Riddar hu s-Ord,? ingen, uplasen 6. 8- Hans kxr-llencv (grefwe kmird.L vrLksmen om Tilläggningar rit Rrddarhuk-^rdningen. 218.
Jag anhåller derföre, att det må blifva återremilteradt, med anmodan till Coust.Utsk. att uppgifva förslag till det beslut, som Utsk. anser R. St. böra fatta. Om nian nu discuterar aldrig så länge, så kan man ej komma till något definitivt beslut. De särskilde personernes debet, om jag så får säga, är icke ens uppsunnneradt, och innan sådant skett, kan man väl icke yttra sig mot hvilka af rådgifvarne 107 §:n tilläfventyrs bör tillämpas. Jag vågar derföre till tidens vinnande vördsamt hemställa, huruvida det ej vore bäst, att betänk. med så liten discussion som möjligt blefve återremitterad t. Hr Skogman, Carl David, hade inlemnat följande: Hos H. R. o. Ad. anhåller jag vördsamt att få till prot. aflemna yttrande i anledn. af de uti Const.Utsk:s mern. N:o 13 förekommande anmärkn:spunkter, som röra åtgärder och beslut, Iivari jag, i egenskap af stats-secreterare för handelsoch fmance-ärendena deltagit sedan sista riksdag, under en tid af fyra och ett halft år. Jag skall söka att vara så kort som möjligt. Anifiärkntr emot rådgifvande åtgärder vid tillsättandet af alne reseinspectorer vid Tullverket. Svar: Anmärkningarnes befogenhet erkännes. Afseende bör dock göras pä de särskilda omständigheterna vid ifrågavar. tjensters tillsättande. -N:o i5. Anmärkn. emot dispositionen af de lotter i Coromercerådét Paul Ed. File'ens qvarlåtenskap, som han genom testamente anslagit till civile embetsoch tjenstemäns samt deras enkors och barns underhåll i sammanhang med den allmänna pensions-reglering, som då var under arbete. Svar: De donerade medlen voro af testator ställda under K. M:s disposition. Det obestämda istiftningens uttryck gifver Den i Juli f. m. full frihet i afseende pä sättet huru ränteafkastningen må användas till underhåll för civile embetsoch tjenste* män samt deras enkor och barn.