Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måhända har denna föreställning till ej ringa del uppkommit just genom de särskilda embetsmyndigheternas inblandning samt rätt att granska och upphäfva taxeringsmäns beslut och åtgärder, särdeles som vid dylika tillfällen anmärkningarne ej kunna ens delgifvas comite'erna, eller desamma kunna åläggas någon förklaringsskyldighet, utan den skattskyldige individen måsle — understundom utan synnerlig anledning — dermed besväras. — Ej utan betydlig svårighet skulle Pröfn.comité^ organisation och sessionstid kunna förändras. Det årliga ombytet af de flesta dess ledamöter — den korta tiden för dess sammanträden — sjelfva föremålet för deras åtgärder, (bestämmandet af värdet å andras egendom), gör att lätteligen misstag kunna begås, och att taxeringsvärden kunde höjas utöfver hvad rättvist vore , utan att skattskyldig ens kunde höras, enär sammanträdet upptager knappt en dag, samt comite'en derefter upplöses. Verklig orättvisa kunde således skattskyldig medborgare tillfogas, utan att något medel till rättelses vinnande för honom funnes, så framt han förnekades att få anföra besvär. Det är för sådant fall och af sådan anledn. Utsk. föreslagit, att den skattskyldige skulle äga rätt att anföra besvär, och desamma hos K. M. afgifva; och kan jag ej finna, att Kronans rätt eller Kronans praerogativ kan anses förnärmadt derigenom , att domsrätt i detta fall ensamt tillerkännes Konungen, och att skattskyldig, som anser sig hafva blifvit tillfogad orätt, får med fullt förtroende öppet vända sig omedelbarligen till sin Konung, för att erhålla ändring. Jag är fullt förvissad, att den som lidit orätt , kommer då att erhålla upprättelse, att hvarjom och enom rättvisa skall tillfogas, och att, (jag hoppas snarligen), föreställningen om De 11 29 M a j. Kronan och det skattskyldiga folket, såsom tvistande parter, skall försvinna. Frih. Cederström, Jacob: Det är endast vid den af den siste värde talaren framställda möjligheten, att Riksg.- cont. skulle kunna förvandlas till en domstol, med rättighet att pröfva och upphäfva Taxer.comite's beslut och åtgärder, som jag begär att få nedlägga dessa ord till protest mot införandet af en sådan ordning i Sverige. Pi.
Maj:ts faderliga tänkesätt, och Jag öf”verlemnar till andra tider och till Rikets ”Ständers upplysning att afhjelpa ett ondt, som ”hvarje enskild man erkänner och sora med ”hvarje dag blifver mer kännbart.” Huru härjande har ej bränvinsfloden sedan den tiden fått fortfara! Hvad hafva deremot verkat förre Ständers af egna interesset dicterade beslut? Hvad har nuvarande bränvinsförordning åstadkommit? Det ondas ytterligare förökande. Ar det då en sådan Författnings grunder, som än ytterligare skola följas? Vid granskningen af deri staugade concessioner för pannerymderne faller genast deras missförhållande i ögonen, För en jordlott af det ringaste värde och uppgående högst till 500 R:dr, är medgifven en panna af so kannors rymd till oafbruten (om jordegaren så godt synes) bränvinsbränning hela året igenom; för en •j s Bil. t. Bevillnr Lagoch Oec,~ Utsk■ Bet. N:o 6. jordlott till blott >250 R:drs högre värde en 25 kannors panna; för en Hemmanslott af högst 1000 R:drs värde en 30 kannors panna, o. s. v. 5 kannors p-innerymds tillökning för hvarje 1000 Rtdrs högre värde, intill ett egendomsvärde af 10,000 R:dr, för hvilket panneryrnden är bestämd till 75 kannor, samt derefter 3 kannors tillökning på hvarje tusental intill högsta pannerymden go kannor för en egendom af 1 5,000 R;drs värde. Hvilken 'skälig förnuftsgrund kan väl igenfinnas för desse stipulationei?
Det är tid, att de skymmande raserierna, att all denna fantastiska uselhet, upphör. Det är tid, att en verklig Publik hos oss danas, med Förstånd och med Lagar; hvilken, när så fordras, kan höja sin röst för Sanningens, för Skönhetens, för det fria och allmänna Vettets rätt. Tyvärr! det sätt att dömma, som herrskar i Vitterheten, sammanhänger ännu alltför nära med det, som herrskar i Allmänna Lefvernet. Det bör då ej synas oväntadt, att tillämpningen af de gifna kritiska lagarne vidgar sig äfven till detta; eller att jag, efter fullbordad mönstring med den ästhetiska granskningens oarter, vänder mig till de oarter af granskande omdöme, som vanställa och förbistra hela det allmänna medborgerliga sällskapsoch samhällslifvet. Alla dessa oarter sammanhöra under det gemensamma namnet Försmädelse: hvars väsende är, i alla sina skepnader, att med lögn och konst göra andra lägre, för att sjelf vara hög; – eller, kortare sagdt, att med lögn förnedra. Häruti likna samtliga Försmädarne hvarandra, eller stämma öfverens. Men föröfrigt skilja de sig i tre klasser: den första, Rytare; den andra, Grinare; den tredje, Fånar. ”Rytarne” äro i lif och själ barbarer; de hafva blott en enda verklig känsla – och den heter ”Jag”; de hafva blott en enda rätt klar tanke, och den heter ”Jag är Jag”272. Hos dem är lögnen sublim, genom sin absoluta godtycklighet, sin lugna fräckhet; hvadan ock hvarje Rytare är benägen att vara, hvarken anklagare eller domare, utan genast bödel. ”Grinarne” skiljas från de förra deri, att, i motsats till Rytarnes lögn och smädelse, som är utan allt maner, består Grinarnes åter i bara maner. Grinaren har sitt namn deraf, att han nästan alltid (mer eller mindre) grin-smilar. Han skär icke, liksom Rytaren, äran af folk; han klipper den af dem.
Sedlar, wid boria» af d-.tta ar, icke kan beräknas til mera ärr R op !Z,4or z66: 24, da Iiämbgrn Ommirers pa Mattor och i lVckipsriner wid den riden warandc Ilch-Lber suppnnems kunna, ester inköpsprisen, Uti Lreäic-Sedlar äler för,vandias. 4» Orätt-Sedelstocken utstords, som redan »amndt är, wid 1791 ars siar Riksdal. 8,046,098 k 4 skilloch wid Riksdagen i Gesle är 1792 ä-lades Uontoiroc en Inrikes Gäld, fom med Lreöi.-Sedlar skulle tt^uiäere8, as Äik-di.l. 6,587,501 : 45 skill. 4 r., hwaeaf wid ,799 ars siuc endast a: er sted at betala Riksdaler 906,449: 27 ffch. 9 rui st. En stor del af Oonristre'8 inkomster har mast anwandas til Urländff Guids betalande; och da LreäitSedlarna uri WgWl - Handeln förlorar mycket af deras wärde, har det icke kunnat undfalla Hemliga Utskottet, at lu öfwerskottet af (lanr:,i,e:8 inkomster i samma man skulle blifw - mindre tili äckligt, at genom ärlig indragning hälla Lreätt-Ssdelstocken >nom de grönför, som tili en annan sakernas ställ,ling warit at förmoda. Endast pä ds Växlar, hwilka mor Occhr.
Jag bestrider fullkomligen detta factum, likasom jag bestrider, att de medlemmar af vår nation, som baft de rikaste föräldrarna eller fått de största arfslotterna, blifv it bäst uppfostrade i allmänhet. Om mari närmare granskar förhållandet, skall tilan finna att Våra mest utmärkte märi, vare sig i lärdom eller på embetsmannabana!!, framgått ur ganska torftiga villkor; att de med verklig nöd eller åtminstone i stor knapphet dragit sig fram genom läroåren, och ätt det sedan varit gerion) deras utmärkta egenskaper och genom rådlös verksamhet, som de framgått till heder och förmögenhet. Män har vidare talat 0111 det omoraliska deruti; alt flickor, försedda med rika a rf,- skulle sökas endast för penriifigeri. Jag vill icke bestrida att så är fallet. Det är verkligen något icke allenast poetiskt skönt utan äfven moraliskt vackert, när den ena maken söker den andra uteslutande för dess personliga egenskaper; men sådant gäller lika för den ena sidan, sorn för den andra. Vill man bringa saken derhän, så måste man således först åstadkomma, att så väl alla qvinnor blifva ulan förmögenhet, sorn ock alla männer blifva det, på det att qvinnan ej skall vara utsatt för någon dylik frestelse. Man mäste följaktligen också bringa saken derhän, att det blir möjligt för deni att förena sig och lefva lyckliga utan att äga något. En hvar lärer finna, att ett sådant förhållande endast hörer till phanfasiens drömmar och aldrig kän vinna fullbordan. Skulle derföre R. o. Åd. nit vilja företaga detta betänk, till slutligt afgörande, så nödgas jag ovillkorligen yrka bifall på detsamma; men jag skulle likväl tio, att det vore lämpligare att, i öfverensstämmelse med det sätt att tillvägagåj söm här i allmänhet blifvit följd t,- nu inskränka sig till en återremiss. Hr Lagerhjelm, Pehr: Då R. ö. Ad. under sin öfverläggning hufvudsakligen sysselsatt sig med principfrågan, och icke gått in i några så beskaffade detaljer, som egentligen skulle föranleda till återremiss; så ser jag icke något skäl till en sådan. A den ena sidan gör man sig försäkrad, alt man ser saken rätt.
Ben, oarb d:o Linfrö T:r Oljekakor Sk& Mursten och taksten Styck. 1831—40 i medeltal. 1841—50 i medeltal. Deremot har utförseln af åtskilliga slags papper betydligt tilltagit: 1851—54 i medeltal. 1855. Tryckoch Goneeptpapper utfördes Grått förhydningspapper Kardusoch omslagspapper 35,268 6,113 17,124 125,719 94,440 142,867 Summa 58,505 363,026 Segelduk utfördes 12,212 16,958 Hvad i öfrigt afsättningsorterna för de utskeppade varorna angår, så har en väsendtlig förändring sedan år 1836 föregått med jern. Ända till nämnde tid var afsättningen af Svenska jernet i Norra Amerikas förenta stater större, än i något annat land, men aftog derefter hastigt, så att beloppet af jern, som härifrån till Norra Amerika under de nästföljande tio åren efter besagde år skeppats för året, knappt uppgått till tredjedelen af hvad tillförene årligen funnit afsättning i nämnde land, — en följd dels af den förkofran, sorn detta lands egna bergverk under sednare åren vunnit, dels af den större svårigheten att tälla med det Engelska jernet, sedan differentialtullen derå i Norra Amerikas förenta stater blifvit afskaffad. Uti femårs-berättelsen för åren 1842—1846 har jag förmält det skäligen kunna antagas, att afsättningen af Svenskt jern i Förenta Staterne icke i vidare mån skall komma att inskränkas, enär det framgent måste blifva erforderligt för vissa behof, såsom till stål, deraf en större mängd användes till verktyg och redskap, och synnerligast till vagnsfjedrar, hvaraf behofvet för rörelsen å jernbanorna är i ständig tillväxt; och har erfarenheten under den sedermera förflutna tid gifvit ytterligare styrka åt denna mening.
Bfr Carlheim Gyllen skjölds, Henr. Adolf Oscar, d. 31 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion, om en underd. anhållan hos K. M., att, derest enskilde kristne eller någon församling enhälligt hos K. M. bönfölle, att vid Gudstjensten eller andra presterliga förrättningar få begagna de äldre genom nya kateche sen och handboken afskaffade andagtsböckerne, nådigt bifall dertill i vissa fall måtte lemnäs. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf, d. 31 sisth Dec. f. m. pä bordet lagda motion, ang:de syslomäns inbördes förhållande i afseende pä deras ansvarighet för förvaltningen af omhänder haft gods. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. Hr Gripensvärds, Jakob Olof, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, ang:de uphörande af den s. k. Mötes-afgiften för soldater. Föredrogs och remitterades till LagUtsk. Hr Roos’s, Carl Ulrik, d. 31 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, ang:de utfärdande af förändrade stadganden i fråga om mätningar af tomterne vid köp af hus i Stockholm. Föredrogs Hr Stjernsvärds, Gust. Mauritz, d. 31 sisth Dec. e. m. på hordet lagda motion, att ett årligt anslag af 6,000 R:dr b:ko måtte ställas lill K. M:s disposition, för alt användas till stipendier för officerare af landlarméen, som kunna erhålla tillfälle all ingå i activ utlänsk krigstjenst. Frih. Klinkowström, Hud. Mauritz: Lika med Hr Stjernsvärd anser jag nödvändigt, att R. St. anslå medel åt officerare af arméen för alt beredas tillfälle att, genom tjenstgöring vid främmande länders arméer eller genom resor i främmande länder, söka evertuera sig i krigskonsten. Denna fråga är icke ny.
Inom den lägsta och mest karaktärslösa delen af pressen är denna frihet, som yi förordat, re-dän nu en verklighet, och har der burit frukter, om hvil-kas art och beskaffenhet man kan döma till följd af trädets underhaltiga beskaffenhet. Reformen, i sig sjelf nyttig och nödvändig, har derigenom satts i misskredit. En stor del • af dessa tidningars spridning och deras inflytande kan till — skrifvas den praktiska klokheten i denna manöver, som gör • deras stil lättläst och tilltalande, medan den andra mera allvarliga och sansade delen af pressen har en tung och tråkig stil. För att icke helt och hållet öfverflyglas måste de tidningar, som ännu icke följt exemplet, göra det. Och att de förbereda detta steg, derpå tyda deras inkonseqvenser, som vi i det föregående antydt.Man kan således förutspå en framtid, då de offentliga organen ingripa i det verkliga lifvet mycket mera närgånget än nu. Det återstår då att tillse, om varningsropen mot pressens öfvergrepp — så kallas alla försök i den antydda riktningen — och olycksprofetiorna med anledning af ett fortsatt följande af denna väg äro berättigade. Genom att studera utlandets press kunna vi göra oss en någorlunda klar föreställning om hvad framtiden äfven för oss bär i sitt sköte. Det är ett kaos af meningar, ett tummel af mot hvarandra kämpande åsigter, som denna tafla framställer. Frågan, som bör besvaras, är en fråga, som redan länge dryftats här hemma, om icke sanningen under denna problemernas tidsålder, som redan ingått, kommer att taga skada, och om icke all blygsel och anständighetskänsla kommer att sopas bort vid detta blottande af alla afgrunder och detta sönderslitande af alla slöjor. Jag ämnar icke bestrida, att icke detta kommer att åstadkomma stora förändringar i vårt sätt att tala, ja till # och med i vårt sätt att tänka; Jag tycker mig redan märka, att man icke längre finner i den nuvarande yngre generationen samma grannlagenhet som förr, samma ängslan som förr för det expressiva ordet, för den drastiska bilden. Att åtskillig ‘ grannlagenhet, som förefaller oss fullt naturlig, också skall komma att försvinna, är väl också antagligt.
Samtalet fördes halfhögt, och tanklöst hörde Lotta blott i början ett och annat ord, men snart väcktes hon genom ett ofta upprepat namn, och nu lyssnade hon med spänd uppmärksamhet till det som följde. Det var baronen, nu som alltid förande högsta ordet, hvilken fortfor: Som jag sagt, vi kunna aldrig göra ett bättre val, och du gör rätt att uppmuntra den unge mannen; med hans praktiska kunskaper och qvicka hufvud går han långt och kan bli biskop med tiden... Bror vill väl ändå icke, att jag skall bjuda ut min enda dotter heller! invände den andra. Det skall icke behöfvas, den vore blind, som icke ser att Walter är pinkär l flickan. Lotta uppgaf en dof suck. Hvad var det, inföll prosten. Mån tro någon kan höra oss? Var icke rädd, folket är upptaget af dansen eller musiken, det var endast en vindflägt, som rörde löfven. Prosten sade något som Lotta ej kunde uppfatta och fortfor sedan: Äfven förmodar jag att den unge mannen ej har någon kallelse till det andeliga ståndet. Bah, den kommer nog. Jag skall tala vid Marenius, han förstår nog den saken, och kan känna honom på pulsen, och allt skall gå bra. Han predikar ju så att man med nöje kan höra på honom, och sjelf har du sagt, att du ej kunde önska dig en skickligare Vikarius, ifall du ville slå dig på ro. Utomdess må du vara säker om, att den gunstig herrn icke gifvit mig anledning att proponera honom informators-befattningen här i huset, om icke han spekulerar på Lovisa och survivancen, och flickan tycks ingalunda vara honom obenägen. Vore han 10 är äldre, uppgjorde jag en annan plan. Nora är, som... Hör på godt folk, ljöd fröken Noras gälla stämma i förstugan, har någon af eder sett till Baron? Kort derpå trädde hon ut på trappan med en annan dam, och fortfor: Jag söker min svåger, som haft den artigheten att engagera mig till nästa dans. Uff! pustade baronen. Nu måste jag åter upp och tröska, och är dock helt styf i lederna af nattkylan. Det var långt lidet på natten.
Banquen kan i dest uärwarande belägenhet ej wara beläten med annat än en wist betydlig afbetalning pä capitaleksorn synes böra utsättas til 4 procent ärligen jämte räntan til 2 procent om äret. Men hwad j denna delen kan förwäntas frän Statswerket och Riksens Ständers Bewillning, mäste ske efter band och pä tiden ankomma, dä likwäl Banquens och hela Rikets allmänna credits bibehållande oundgängeligen fordrar, at en snar och ansenlig indragning göres pä den stora utelöpande Banco sedelstocken, bwaraf följderna , om sadan indragning ej sker, kunna blifwa sä wädliga och swära/ at jag anser betänkligt at dem här anföra. Symptomerne deraf wisa sig redan i förhöjde pris pä alla waror, hwilket man i all - Den 23 Juiri. 5()Z i allmänhet tror endast böra tillstrifwas knapp tillgäng och bristande tillförsel emot behofwen, dä likwäl detta för en stor del härrör frän Sedelstockens storlek, som, när den af nödig försigtighet ej kan medgifwa en fullständig omwepling med Lpe ie mynt, mäste undergä en werklig devalvation i reella wärdet emot det numeraira, ehuru delta ej allmänneligen förmärkes, utan bär namn af warustegring.
2)å mat titt honung etter Stjrcnfötjare ffatt förrättas, tittfätteö en ittämnb, Be* ftåettbe af fe;ctiofi;ra pcrfoiter, af t;mitfa tjmarberaÄammaren genom fluten omröftning inom fig ittfer trettiotmå, nteb itppbrag att, mib förefattanbe ffitjafttgl;et mellan jfatn* rama, Beftämma matei. IDagcit efter, feban Stämnbcn är utfebb, ffriba hamrarne titt mat af Jvonung etter Sprottföljare. förenäs hamrarne om cit od; famina perjon, är Bau att fåfom itfforab anfe. 3 annat fatt afgör sftätitnben. Stod må ej po§ beit* famina femma itnber omröftning anbra än be, forn i I;marbcra hammaren ert; ätt it ftefta röfterna, cgaitbc ingenbera ätatnmaren att flera än eit jtanbibat framftätta. Dtämnbenö tebamöter, pmitfa ej i od; för benita Befattning må uteftutaö från beraö Oviföbagömannarätt i kamrarna, fainmanträba bagen efter ben, bå matet i kamrarna forrättabt är, od; ffitjaö ej åt förr än matförrättningen är futtgjorb. 5)cn af be Bägge unbcr omröftning fotuna perfonerna, på t;mi(fen bå inom Stämnben be ftefta röfterna fatta, är Behörigen matb. 3 beit t;änbetfc, font 94 § Siegcringöformcn omförmäter, ffatt Sdämnben mätjaö inom tionbe bågen efter ben, font i Stiföbagö* fattctfen är titt tRifSbagenS fammanfomft utfatt. 40 Sftifgbagg
För detta ändamål utrustade engelska amiralitetet ett fartyg, »Speedwell», hvarjemte, »då alla upptäcktsresor äro utsatta för möjligheten af olyckshändelser», ett annat mindre fartyg, »Prosperous», inköptes och öfverlemnades till expeditionen af enskilda gentlemän.155 Befälet öfver det förstnämnda fartyget lemnades åt kapten Wood, hufvudifraren för företaget, och det andra fartyget kommenderades af kapten Flawes. Resan blef fullkomligt resultatlös, i det Wood ej hann så långt hvarken mot norr eller öster som hans föregångare eller som hvalfångare, hvilka vid den tiden ofta tyckas hafva besökt norra Novaja Semlja. Wood hade förut följt med sir John Narborough under en sjöresa genom det farliga Magellan-sundet och härunder gjort sig känd som en skicklig och modig sjöman, men han saknade ej blott all erfarenhet i seglats bland is utan äfven den ihärdighet och det lugn, som behöfvas under färder i högnordiska farvatten. Han visade sig derigenom fullkomligt oduglig för det befäl han här åtagit sig. Innan afresan var han öfvermåttan säker om framgång, vid första mötet med is föll hans tillförsigt fullständigt, och sedan hans fartyg förlist vid Novaja Semljas kust, visste han ingen annan utväg att uppehålla manskapets mod och undvika myteri, än att låta bränvinsflaskan gå rundt.156 Efter hemkomsten gjorde han slutligen Barents och andra utmärkta sjöfarare i de arktiska trakterna ansvariga för alla de från helt andra håll insamlade skepparhistorier, han före affärden antagit som bevisade. Hela denna resa skulle derför icke här omnämnts, om den ej föregåtts och efterföljts af lifliga meningsutbyten rörande polarhafvets användbarhet för sjöfart, under hvilka åtminstone en del af den erfarenhet, som holländska och engelska hvalfångare inhemtat om isförhållanden mellan Grönland och Novaja Semlja, räddats från glömska, ehuru beklagligtvis nästan uteslutande i form af obestyrkta berättelser om mycket hög breddgrad, som tillfälligtvis uppnåtts. Det var egentligen tre uppsatser som närmast föranledde Woods färd, nämligen:
Ty hvarpå grundar sig den rättighet, Den 6 December. 351 sorn vi här utöfva? Genom tapperhet och mod, ådagalagda mot Rikets fiender, genom träget och nitiskt arbete i statens tjenst, stundom också genom Monarkens gunst och nycker hafva våra förfäder tillvunnit sig företräden och rättigheter, hvilka sedermera så småningom gått förlorade, men af hvilka nu återstår, den sista och dyrbaraste, det är sannt, men likväl den, som minst af alla borde kunna genom arf öfverlåtas, rättigheten att representera en annan, att vara en annans ombud, utan att denne andre dertill lemnat sitt samtycke. Jag tager förslaget, emedan det åsyftar, om ock detta ej är genomfördt, att tillerkänna åt alla samma politiska rättigheter, och emedan det sålunda närmar oss till kretsen af de stater i vår .verldsdel, hvilkas lif och verksamhet rörer sig i modernare, i tidsenliga former. Och detta är af vigt, ty det finnes mellan nationerna en solidaritet, som ej får lemnäs ur sigte, när det gäller att ordna institutionerna ii.om hvar och en af dem särskildt. Förslagets motståndare hafva också icke förbisett detta, då de som skäl emot dess antagande framställt hotande faror från öster. Men om de med fruktan skåda mot öster, må det i stället tilllåtas oss att vända blicken mot vester och söder, mot brödrafolket i vester, mot vår beslägtade granne i söder, mot de båda stora makter, hvilka gå i spetsen för vår verldsdels civilisation och med hvilka vi för ett årtionde sedan ingingo ett förbund, grundadt på ömsesidigt förtroende och gemensamma intressen, — öfverallt skola vi finna samma grundsatser, samma politiska system gällande.
Att få se honom ännu en gång, få se honom så nära sig, honom, som hon aldrig kunde glömma! Bara man vågade bjuda honom! Han skulle kanske anse det som bevis på stor taktlöshet. Må hända till och med för oförskämdhet, så förnäm som han var. Men det var ju ändå han! Han, som en gång hållit af henne, ännu då de sista gången talades vid. Han var så vacker då, lång och rak och med mörkt, vågigt hår. Han hade ett eget sätt att nicka vänligt, att böja hufvudet åt höger och se på henne fostermodern påstod, att han vindade och var krokig i nacken, men det hade hon då aldrig märkt. Egentligen tyckte hon om allt hos honom. Till och med det tomma stället i munnen, där en af tänderna var borta, fann hon klädsamt. Sedan när mustascherna växte och kinderna blefvo brunare, blef han ännu ståtligare. Och allt hvad han sade var så egendomligt klokt, han yttrade sig alldeles som en äldre person, nästan som en kvinna, så moget, så känsligt och förnuftigt. Tänk att en sådan inte skulle få sköta sig själf utan måste rätta sig efter föräldrar! Världen förstod honom naturligtvis icke. Han var för ädel och god för den. Och när ändtligen det var ju helt nyss, för en tjugu, nej, det var kanske redan tjuguåtta eller trettio år se'n hans föräldrar dogo, ja, då var allting alldeles för sent. Gud vet hvarför han förblifvit ogift? Tänk om ett minne...? Schana sydde så länge solen var uppe, hennes nål gick så märkvärdigt lätt, nästan som förr, när arbetet icke var arbete utan lek. Hennes tankar voro lika solbelysta som de lätta, små molnfjunen uppe på den klara vinterhimlen. Om den goda Lamström ville försöka öfvervinna sig och besluta sig för att bjuda honom på kaffe, när kaktusblomman sloge ut! Honom... Själf skulle hon aldrig våga gå upp till honom. Hon fann en sådan tanke så otroligt vågad att hon i början förjagade den nästan som brottslig. Att tänka sig att hon, en kvinna, skulle gå upp till en ensam ungkarl! I synnerhet efter hvad som en gång passerat dem emellan!