Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har med tillfredsställelse afhört Hr Cederschjölds yttrande och de skäl, han i ena och andra afseendet anfört; men jag har funnit åtskilligt af den beskaffenhet, att jag icke kan deruti instämma. För min del är jag af den öfvertygelse, att, om alla R. o. Ad:s Ledamöter alltid, nu och framdeles, vore af lika tänkesätt med Hr Cederschjöld, så väl i afseende på sättet att sammandraga protocollen som i öfriga afseenden, så vore farhågan för borttagandet af den garanti, som nu finnes, visserligen öfverflödig, och vi behöfde icke frukta att äfventyra något vid förslagets antagande; men ännu äger jag i denna del ingen visshet och således ej heller någon anledning att frångå den öfvertygelse, jag i allmänhet hyser, och för hvilken jag hemtar stöd från Historiens vittnesbörd, att en controll för den frihet, man äger, aldrig bör handlöst bortskänkas. Detta anser jag för en grundregel i det constitutionella samhället. Om någon läser våra protocoll, eller de icke läsas, det kan vara likgiltigt, blott möjligheten gifves att kunna få läsa dem; men denna möjlighet skulle måhända helt och hållet tillintetgöras, om protocollstryckningen försvunne. Sthenographien har nemligen äfven i vårt land börjat göra sig gällande och användes vid protocolls-föringen inom Ståndet. Inträffar nu elen tillfälliga händelsen, att Proto - Den io Februari i f. m. I07 collisterna sjukna eller dö, så skulle protocollen bli ©uppsatta, då anteckningarne af ingen annan an dem, som gjort desamma, kunde dechiffreras; och det är äfven derföre jag finner protocollstryckningen vara nödvändig, emedan, då den skall ske skyndsamt, den således måste påskynda uppsättningen.
Bevillnings-Utskottets Memorialer, Befänkanden och Utlåtanden: — N:o 17, angående tull-bestämmelserna för artiklarne Bränvin och Sprit samt, Ättika: B. V. 541, 544, 548, A. 548, E. 665, 686, Å. 687. — N:o 18, i anledning af återremiss i viss del af Utskottets Memorial N:o 12, angående Riks-Sfåudens skiljaktiga beslut i frågan om tull-bevillningen: B. V. 550, 553, 555, A. 560, E. 665, 686, Å. 687. — N:o 19, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å tull-bevillningen för artikeln kokoch bergs-salt: B. V. 562, 590, A. 590/ — N:o 20, angående beräkningen af tull-medlen, post-medlen, stämpel-pappers-afgiften och bränvins-brännings-medlen: B. V. 608, 624, A. 624, E. 665. — N:o 21, med förslag till bevillnings-summans utgörande: B. y. 700, A. 701, E. 701. Bevillnings-Utskottets, det Förstärkta, Ledamöter, angående val af: V. 166. — förrättadt: V. 349, 350. Bevillnings-Utskottets, det Förstärkta, Memorialer: — N:o 15. i anledning af verkställda omröstningar, angående ifrågaställa förändringar i föreskrifterna 0111 tullbevillningen: B. V. 541, 544, A. 544, E. 665, 686, Å. 687. — N:o 16, i anledning af verkställd omröstning, angående ifrågastalld förändring i afgiften för bränvins tillverkning: B. V. 541, 544, A. 544. — N:c 22, i anledning af verkställda omröstningar, angående ifrågaställda förändringar i Förordningarne om vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning: B. V. 700, A. 701. — N:o 23, rörande verkställd omröstning i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om ansvars-bestämmelser för oloflig bränviris-försäljning: B. V. 702, 703, A. 703.
Bäs bristfälligt som dock är obetydligt och genast bättras samt således e! utföres N:o 7. En Korstwerls-länga, belägen i söder gent emot N:i> c > och sammanbygd i wästra gaflen med Ridstallet pä en och en half aln hög I Stenfot, Eketimmer, Murstenswäglgar och Halmtak, izi alnar läng > 18 och;-fjcrdedels aln bred r och;- fjerdedels aln hög, inredd till Loge, wid norra och afdelning till Ladugolf wid södra fidan wärderad wid jofwanberörde förrättning till 85;, R:dr 40 st-, men deruti inbegripen den grästensmur svin wid wästra ändan i linea med wästra sidan af Ridstallet utafHerr-dfwersten Toll jworden uppförd till ett warde af 80 R:dr och hwilka sräntagne lemna en behållning af , N:v 8. En Korstwcrks-länga wid nordöstra hörnet af Ladugarden af lika beskaffenhet och byggnads-' amen med N:o 7, aln läng, n !och en fjerdedels aln bred, ; alnar jhög, innehåller 14 Binningar samt inredd till Hus för Arbetswagnar, Fähus, Sjukstall och Torkhus, likaledes Brandförsäkrad och wärderad till ! Icmwal en Korbwerks^byggnad af lika bekaffenhet med Nm ^8, ined hwars wästra ända den är sammanbygd s8 alnar lang, ir och en fjerdedels aln bred och ;aln. hög, j inredd till cn Wagnsport, Stall för Föhlstvn, Foderhus och ettArbetscller Rcdskapsrum, äfwen wid ofsvanberörde. förrättning, wärderad till L < »ss6 Deri i; ;:ne Halfportar wid Ladugarden ined häugstor och haspar saint ingänasluckor N:o io.
Enligt Fullmäktiges åsigt, kunde således den af Kommissariatet uppgifna olikheten i löneförmånerna vid motsvarande tjenslegrader inom Banken och Riksgälds-kontoret icke antagas såsom bestämningsgrund för den summa, hvilken Fullmäktige egde att, i egenskap af arfvode för berörde göromåls bestridande, tillerkänna hvarje särskild tjensteman i Riksgälds-kontoret, utan måste hvart och ett sådant arfvode, på sätt reglementet föreskref, lämpas efter beskaffenheten och trägenbeten af dessa göromål. Ifrågavarande arfvoden blefvo således då endast bestämda för år 1855; men, i öfverensstämmelse med Fullmäktiges dervid tillika meddelade förklarande, hade sedermera enahanda arfvoden under de påföljande åren, genom särskilda, halfårsvis af fullmäktige meddelade, beslut tillerkänts vederbörande tjenstemän för samma år, utgörande sammanlagda beloppen af de sålunda utdelade arfvodena för år 1855: 1,700 R:dr 40 sk., för år 1856: 3,656 R:dr 32 sk. och för förra hälften af år 1857: 1,975 R:dr. Enligt hvad
Spanmåls-afgifter af 63,675 mantal på landet å 2£ tunnor spanmå! efter 11 r:dr tunnan 1,751,062: — Dito af cirka 12,000 par ”Mjölqvarnslenar”, 3,000 Sågqvarnar och 2,000 Fiskerier cirka 50,000: Smör-, Lin-, Ostoch QWck-tionde å 8 r:dr 509,400: Jura Stola: å 150 r:dr i hvarje pastorat 188,250: Städers, Bruks och Fabrikers bidrag . ... , 100,000: Komministrarnes löneinkomster af 63,675 mantal å 12 r:dr Summa R:gs R:dr 4,576,512: ; att utaf Kyrkoherdarne 11 uppbära inkomster till högre belopp än 4,000 r:dr, 22 till bé lopp - Allm. Besvärsoch Ekon.-Ilsk.
Om förhöjd pension för förre Länsnotarien i Upsala län, Landssekreteraren O. IL Förberg m. m. I Stats-Utskottets den 4 April 1851 afgifna utlåtande, JW 90, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens 9:de Ilufvudtitel, är 18:de punkten sä lydande: ”Till Utskottet hafva frän Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ständet blifvit remitterade särskilda af Grefve Taube, Henning Edvard och Professor Lindgren. med hvilken biskop Fahlcrantz,professor Carlson och kontraktsprosten Forssell instämt, väckta motioner, att förre Länsnotarien i Upsala län, Landssekreteraren Olof Henrik Förberg, som. enligt bilagdt läkarebetyg, till följd af öfveransträngande arbete i tjernsten, ådragit sig organisk sjukdom i ryggmärgen och derigenom, såsom alldeles oförmögen till tjenstgöring, tvingats att taga afsked från länsnoturieheställningen, måtto, enär han jemväl vore helt och hållet urständsatf att, på något sätt genom annat arbete kunna bidraga till sitt underhåll och uppehälle samt länsnotarietjensten icke medförde någon lätt till pension, såsom icke uppförd å Riksstaten, ega att frän och med den 1 Juli innevarande är 1851 uppbära en årlig pension af 200 R:dr Banko;.— hvarjemte Grefve Taube särskildt föreslagit, dels att härvid matte fästas det vilkor, att denna pension hvarken för gäld finge med qvarstad beläggas eller införsel deri meddelas, dels att Förbergs hustru Maria Förberg, född Nordencreutz måtte förklaras berättigad att, om hon mannen öfvcrlefver, såsom pension årligen uppbära enahanda penningebelopp och med ofvan föreslagna vilkor.
Svea Hofrätts Protocoll ingifvet” svar mot Actors påståenden; den andra har till öfverskrift ”Stånd och Ständer”. Den sednare tyckes vara utkast till mera utförlig behandling af ett ämne, hvarvid han redan i den förra, bland samtliga klagopunkterna, uppehåller sig längst. För oss, som nu lefva, är ock, hvad han härom yttrar, det mest märkvärdiga af alltsammans. På särskildt ställe må ett närmare ögonkast egnas åt dessa hans politiska vägar och afvägar. Så mycket bör mellertid nämnas, att hans yttranden om Stånd, Medborgerlighet, Rösträtt o. s. v. tydligt nog påpeka, eller fastmera omfatta, principen af hvad man nu kallar ”allmänna” eller ”samfällda val”. I en på stånd grundad nationalrepresentation såg han, då han skref nyssbemälta uppsatser, källan till ”alla våra politiska olyckor”; emedan Stånden, som ”uppkomma af hvad medborgare hafva olikt”, genom sin natur föranleda idel söndring och upphäfvande af statens enhet, hvars bestånd tryggas endast genom hvad medborgare hafva likt – nämligen en fri rösträtt”. Denna – menade han – bör vara fotad på den ”likställiga plan”, att ”hvarenda god man är rätt och laglig herre af sin röst”; hvadan ock söndringarne, och de ur dem härflytande olyckorna, icke annorlunda kunna förebyggas, än att ”en Adelsman, Prest, Borgare, Bonde röstar, icke såsom en Adelsman, Prest, Borgare, Bonde, utan såsom en Riksdagsman, en rätt Medborgare”. – Huru försöken till denna princips verkliggörelse skulle slå ut, kunde han, ganska förlåtligt, ej förutse i December 1792. Vi skola snart få se, huru han blef till sinnes i den mån, som han började varsna deras oförebyggligt anarkiska rigtning. Fullkomligen redligt kunde han, om sin syftning i allmänhet, erinra: ”huru litet jag sjelf älskar buller, kan slutas deraf, att jag redan 1786 – och i sjelfva denna bok – yrkade denna högst fria, men tillika högst stränga, princip: Ni får tänka det bästa ni förmår, men göra endast hvad lagen tillåter”.
Oxygens afsägelse af riksdagsmannaskapet kunde måhända gifva henne tillfälle att å nyo utveckla samma verksamhet som förut, men fröken Rosendoft syntes icke vilja mer använda henne. Detta var oförklarligt för den ränklystna frun hvilken började finna den lilla Rosendoft allt för gammalmodig och som icke kunde begripa, att hon ej nu längre ville fullfölja sina planer mot Aromasia, ehuru denna lika ifrigt uppvaktades af Apollonides och fastän fröken Rosendoft fortfarande hyste samma glödande kärlek till skalden. Sist nämda unga fruntimmer tycktes tvärt om önska närma sig Aromasia. Hon betraktade konstnärinnan med deltagande, stundom ödmjuka och liksom ångerfulla blickar, och då Aromasia, som gärna glömde de prof på motvilja hvilka fröken Rosendoft förut visat henne samt icke kände orsaken till olyckshändelsen i Göteborg, med vänlighet besvarade dessa ödmjuka blickar och med godhet återgaf de blyga ord som åtföljde dem, tycktes fröken Rosendoft känna sig mycket lycklig. »Hon har utan tvifvel stor anledning att känna sig förkrossad i Aromasias närhet», sade tant Vera, »men också att erfara stor glädje öfver att intet människolif spildes på konsertaftonen i Göteborg.» Fru Skarpman-Stormfågel smålog spotskt och elakt, men fröken Rosendoft fördubblade sin aktningsfulla uppmärksamhet mot Aromasia. Detta hindrade henne likväl icke att erfara en obehaglig känsla hvarje gång Apollonides tycktes söka efter en uppmuntrande blick af konstnärinnan. Hon visste nu mycket väl, att Aromasia icke älskade Apollonides, men den senares fortsatta bemödanden att vinna Aromasias kärlek voro henne förhatliga och plågsamma. Skalden föreslog, att honom måtte lemnas tillåtelse att uppläsa sitt senaste arbete, men tant Vera förstod att afböja detta erbjudande, utan att därför såra författaren hvilken var lika retlig som någon af forntidens skalder. Flera af de närvarande fruntimmerna voro sysselsatta med matematiska handarbeten, något som mycket brukades på den tiden, och genom att föra samtalet på dessa arbeten undvek värdinnan att få höra Apollonides föredraga ett skaldestycke hvilket sannolikt endast kunnat göra författaren ännu löjligare i sällskapets ögon.
Direktion att afgifva underdånigt Utlåtande, i anledning af hvad Rikets Ständers år 1S4 * församlade Revisorer, jemlikt transumt af deras öfver den förrättade Stats-Revisionen afgifna Berättelse, i afseende å Serafimer-Ordens-Lasarettet, anfört och framställt; och hvaraf inhämtas: att Revisorerne , med bifogande af utdrag utaf Lasaretts-Direktionens Räkenskaper för åren iS38 och i83p, samt anmälan om de för Lasaretts-Inrättningen gällande Nådiga Stater, om det, svar, Eders Kongl. Maj:t i Nåder behagat låta meddela Revisorerne , i anledning af deras underdåniga begäran att, för tilltänkt inventering, få tillgång till Lasarettskassans säkerhetshandlingar, och derom att, vid besök å SerafimerLasarettet, Revisorerne funnit allt i utmärkt god ordning, i öfrigt dels tillkännagifva sig hafva fästat uppmärksamhet dervid, att Lasarettets Uppbördsman, utom särskilt sekreterarearfvode och ersättning för skrifmaterialier, affart i Räkenskaperna, såsom uppbördsprovision, 3 procent af alla Lasarettet tillflutna inkomster; hvilket aflöningssätt Revisorerne funnit olämpligt och ledande till en , i jemförelse med hvad dylika tjenstemän i åtskilliga andra Verk åtnjöto, alldeles för hög aflöning, hvarigenom medlen till en del drogos från det med dem åsyftade ändamål, och i sammanhang hvarmed Revisorerne yttrat den förmodan, att Serafimer-Ordens-Gillet, derunder samtliga Lasaretterna i Riket lydde, utan tvifvel skulle, med dess talrika tjenstemannapersonal, kunna öfvertaga förvaltningen jemväl af Serafimer-Lasarettet, och fonden således befrias från en betydlig del af dess löneutgifter; dels ock förklarat sig, i anledning af den vägrade tillgången till Lasarettets lånehandlingar, icke kunna upplysa, huruvida någon särskilt borgen garanterade en fondens, vid 1839 årsslut, upptagen fordringspost å 18,55a Rdr 32 sk.
Det hade nemligen då icke kunnat ifrågakomma, att hvarken arfvodet 450 R.dr till auditörsgöromålens vid Göteborgs depot bestridande, eller anslaget 2,000 R:dr till skrifvarehjelp åt 4 kontorsförmän vid Carlskrona station blifvit för dessa ändamål disponerade, förrän de till indragning bestämda tjenstemän, som äro skyldige att göromålen förrätta, afgått, och sålunda behofvet att medlen derför använda verkligen inträdt, utan hade nämnda belopp under tiden blifvit anvisade till minskande af de på staten uppförda tjenstemäns bidrag, för de vid då föreslagna och förut skedda regleringar på indragning ställdes aflönande, hvartill vid förslagsstatens uppgörande, särskilda medel icke beräknades, helst Rikets Ständers sedermera i detta afseende fattade välvilliga beslut icke kunde förutsättas; och måste, vid nu anförda förhållanden, omförmälda 2:ne belopp, som utgöra vilkoret för de dem motsvarande indragningar, äfven nu begäras att på aflönings-staten för Flottans civilpersonal blifva upptagne, likväl på ett sätt, som undanrödjer allt tvifvel om deras rätta användande och härnedan skall af mig i underdånighet uppgifvas. » »Redan vid början af innevarande år hade, i följd af timad afgång bland de på indragning ställde tjenstemän, som tillhöra nyssnämnda personal, det lyckliga förhållande inträdt, att inom den af Rikets Ständer för Flottans civilstat anvisade aflönings-summa erforderlig tillgång förefanns för att, enligt den af Rikets Ständer, i hvad lönerna för så väl gamla som nya beställningar angår, gillade aflöningsstaten, kunna icke blott tilldela fulla löner åt dem, som dertill voro berättigade, llih. till R. St. JM 3 till Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. JM 1, om Statsverket 1859. utan äfven bevilja tillfälliga arfvoden, motsvarande lönebeloppen, för bestridandet af de nya tjenster, hvilkas definitiva tillsättande Rikets Ständer endast vilkorligt medgifvit.
Den är, om icke overkställbar, då en Banks totalförbindelser naturligtvis måste undergå nästan daglig förändring, åtminstone till den grad svår att efterkomma, attingen Bank skulle vilja uppstå på sådana vilkor. Må denna anmärkning besinnas, såsom kommen från den, man trott motarbeta uppkomsten af Actie-Banker!!! Då man från flera håll och kraftigt hört yrkas, det gamla förslaget var för mjmket reglementarisk!, förundrar det mig, att Utskotten velat bibehålla stadgandet om Minimi-Sedelvaleur, som onekligen ilia paraderar i en Civil-Lag och dessutom är af egenskap att vara underkastadt föränderlighet i afseende på nyttan för olika localer och olika rörelser. Sannt är, att jag i mitt första förslag infört äfven ett sådant stadgande, men som förklaring häröfver må nämnas, att mitt förslag var ett motstycke lill Hr Stats-Secreteraren Skogmans, som sökte stadga 5 R:dr Banco såsom minimum. Jag ansåg det nemligen nödigt, att frågan skulle utredas genom discussionerne. Den har så blifvit nu, och faran är öfver,. Jag tror, att denna bör utgå, och att diet bör öfverlemnas åt Kongl, Majrts pröfningsrätt att efter olika förhållanden bestämma mrnimi-valeure», då privilegium meddelas. Hör till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N: o 4. Vid 3:dje Cap. 23 §. Det torde vara fåfängt längre strida för att i Lag få ett hinder för små associationer till .solidariska Banker, jag hoppas dock det egna intresset, rätt förstådt, skall leda lill det mål jag åsyftat med att föreskrifva minst 100 personer. 24 §. N:o 3o. Att stadga, på sätt här är gjordt, det, utan förnyad lagsökning, Lottegare skola blottställas för under-execulors påhelsning för fel, begångne af Direclionens Ledamöter, måste i sanning anses vara höjden af stränghet och vida öfver höfvan. Detta stadgande innefattar en väsendtlig ändring i hittills städse följd grundsats, för allt kraf, att nemligen gäldenären först måste höras.
Ståndet kunde finna lämplige; och enär votering i hufvudsaken redan blifvit yrkad , och af de tvenne till Contra-proposition framställdte förslag Ridderskapet och Adeln icke velat antaga någotdera, samt votering derom äfven särskilt blifvit begärd, ansåg Hans Excellence för dess del det vara bäst, att genast skrida till votering om Contra-propositionens innehåll; dervid Hans Excellence hemställde, om icke Herr Hjertås förslag kunde få upptagas i Ja-propositionen, samt Herr von Hartmansdorffs förslag uti Nej-propositionen. 348 Den i3 April. Herr Lagerhjelm: Jag utber mig vördsamt få hemställa, om icke, vid frågan om hvilkendera proposition skall antagas, någon ledning kan hämtas af 54 §. Riksdagsordningen. Må det tillåtas mig, att derutur uppläsa följande senare hälft af en tämmeligen lång mening: Och skulle målet, under discurserne, skiljas uti flera delars hvaröfver särskilte anmärkningar göras då skallj enär sådant äskas, proposition öfver hvardera delen särskilt anställas. Då nu under discussionen fråga ej varit om sättet, samt Ridderskapet och Adeln ej fattat sitt beslut i den punkten, synes det mig, att 54 §• ej på annat vis, än genom Herr von HartmansdorfFs förslag, kan tillfredsställas. Herr von HartmansdorffFör att visa min beredvillighet, att rätta mig efter andras önskningar, vill jag instämma i den Contra-proposition Friherre Anckarswärd föreslagit. I det fallet är man ej bunden i afseende på sättet, ehvad Utslaget blir Ja eller Nej. Friherre Boije3 Fredrik: Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, och tror, att man kunde komma ifrån de begge propositionerne derigenom, att man antoge den 3:dje. Grefve Frölich:
– Om så är – svarade Harald med en artig och förbindlig min – så ber jag om förlåtelse och lofvar bättra mig för framtiden. Vi veta, att Harald icke genom sin närvaro ville förhindra kammarjunkarens möjliga framgång. Men nu, då Harald var den störde och således hade äldre rättighet, så passade det sig icke att rymma fältet. De gingo således en på hvar sin sida om Irene, och talande i likgiltiga ämnen nalkades de byggningen. När de inkommo, funno de baronen och v. Nit sittande der bredvid hvarandra och efter allt utseende nyligen införlifvade i ett lifligt resonnemang, ty baronen var helt röd och v. Nit helt blek. Baronen hade troligen icke hört deras sakta steg, ty när dörren öppnades, for han upp, såsom han blifvit öfverraskad och han talade ingenting vidare med v. Nit. I parenthes, så var det v. Nits nyktra afton nu; tre sådana hade han i veckan, orsaken till hvilket bör sökas i den omständighet, att baronen icke fann för godt att bevilja honom hans lystmäte vidare än söndagen och för resten hvarannan dag. Harald hade redan tillförene en och annan gång kommit öfver baronen och v. Nit, då de suttit vid hvarandra och efter allt utseende varit införlifvade i någon vigtig diskussion. På tu man hand med v. Nit tycktes baronen varit med honom särdeles förtrolig, men i vittnens närvaro ådagalade han en särdeles likgiltighet för denne «ungdomsvän.» Kunde det vara af högmod, eller var det icke snarare af någon giltigare, djupare och svartare anledning? Inkommen i sin trefliga kammare – så mycket trefligare, emedan det var hans enskilta rum, ty lektionerna gåfvos i gossarnes rum, hvilken grace sällan göres en informator – tog han sin pipa och begynte spatsera af och an i sin kammare. Han funderade just på förhållandet mellan v. Nit och baronen.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1865 Artilleriet. regementsqv artet mästarebefattningen torde kunna indragas, samt blott I Andre Ryttmästare; och 1 Under-Löjtnant böra uppföras; att Regements-stullmästaren, med afseende på dess tjenstebefattning, må af KonglMajit utnämnas, på Chefens underdåniga förslag; och all Regements stallmästare, vid tjenstens tillträdande, erhåller lika lön och tillförsäkras lika pension, som Under-Löjtnant, samt derefter samtidigt med den näst före honom i tur varande officer uppgår i lön och pensionsrätt graderna igenom intill likhet med Andie Ryttmästare, dock att icke i hans lön inbegripas högre hästoch furagemedel samt kavalleri-tillägg, än som åt Under-Löjtnant bestås. Då likväl denna organisation, så väl af infanteriet som af kavalleriet, i de flesta delar sammanhänger med en lönreglering för arméen, hvilken, i anseende till skäl, som jag anhåller här nedan få anföra, icke kan vid nu instundande riksdag till slutligt afgörande förekomma, så hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. M ij:t, om den i Nåder gillas, täcktes föreslå Rikets Ständer: att godkänna grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation, så vidt deruti förekommande frågor ej tillhöra Eders Kongl. Maj:ts pröfning och afgörande; äfvensom att indelta soldaten (ryttaren) efter 18 års tjenstetid må vara berättigad till afsked, om han det önskar, men alt han tillika må vara oförhindrad att utöfver denna tid i nummern qvarstå, om han dertill är villig och har förmåga, med tillämpning i öfrigt af de för afsked gällande författningar. Vid afgifvande af sitt förslag till organisation af Artilleriet, yttrar komitén, att materielen för detta vapen måste först bestämmas och personalen derefter rättas. Vid beräkning af det antal pjeser, fältartilleriet bör hafva i förhållande till arméens styrka af infanteri och kavalleri, har antagits ett visst antal pjeser på hvarje 1000:de man.