Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang härmed och då Styrelsen sålunda underdånigst föreslagit, att kostnaderne för fångvården måtte i dess helhet få utgå af det för fångvården anvisade anslag, utan bidrag af de å riksstatens sjunde hufvudtitel för underhåll af Kronans hus och byggnader i landsorten uppförde medel, så anser Styrelsen underdånigst det å andra sidan vara lika litet lämpligt, att fångvårds-anslaget belastas med utgifter, som med fångvården sakna all gemenskap: och då i detta hänseende förekommer, att i de nu gällande nådiga stater för fångvården är uppfördt: aflöning till en Predikant å Carlshamns kastell 36: 32. — , till en Läkare derstädes 33: 16. — , till en Vaktmästare 172: , till en Kapellan vid Dalarö skans 50: , till en Vaktmästare derstädes 165: , till Kyrkoherden i Waxholm för garnisonens själavård . 200: „ till en Vaktmästare i Waxholm 172: Summa lV.dr 829: så, enär dessa tjenstebefattningar äro helt och hållet främmande för fångvården, får Styrelsen, som jemväl tillförene i underdånighet å detta förhållande fästat Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet, nu underd. hemställa, det Eders Kongl. Maj:t, derest bemälde tjenstemän och betjente fortfarande äro af nöden, täcktes föreslå Rikets Ständer, att å de titlar, hvarå desamma äro hänförliga, för ifrågavarande ändamål anvisa erforderliga medel. Slutligen får Styrelsen underdånigst fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet å en efter Styrelsens åsigt ganska vigtig omständighet, att nemligen, enligt Eders Bil. N:o 1. till K. llaj.ts Prop. om Statsverk. 1 Sami. 1 Afd. 1 Baft. ^ 34 Kfingl. Maj.ts Prop. om Statsverk. 1850. Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 24 Maj 1841, endast ett jemförelsevis ganska ringa antal tjenstemän vid fångvården äro till pension å allmänna indragningsstaten berättigade.
Enligt detsamma skulle till öfning å kustflottans krigsfartyg årligen erfordras Banko r:dr 52,503: samt å de seglande, på den så kallade Hemstation 86,972: Summa till sjöexercis per år Banko r:dr 139,475: Den nu dertill å anslaget för ”diverse behof” beviljade summa uppgår till 90,000: hvadan således den å denna titel erforderliga ökning i anslaget utgör Banko r:dr 49,475: Kongl. Mapts Nåd. Prof. om Statsv. 1850. 51 Mäter telen. I det föregående har jag haft nåden anmärka huru, då de enda tillförlitliga grunderna för uppförandet af ett försvarssystem, nämligen landets lokala förhållanden, sammanställda med dess tillgång på folk och penningar, skänkes allvarlig uppmärksamhet och opartisk granskning, man på denna väg lätteligen vinner bestämdhet uti den städse omtvistade frågan, om såväl sjöförsvarets relativa ställning inom systemet, sorn den möjliga omfattningen deraf, samt dess ändamålsenliga beståndsdelar. Med afseende pä Lillgfingen af befäl och manskap, den deri behöflig» ökningen samt dess ändamålsenliga fördelning och organisation, har redan blifvit anlördt hvad dervid är att anmärka, och skulle, derest mitt underdåniga förslag gillas och sättes i verk, hela summan af de lill Sjöförsvaret disponibla trupper med befäl, då, af anförda skäl, Marin-regementet och Extra Roteringen samt Stads-båtsmännen uteslutas, men fem klassers Sjöbeväring inheräknas, utgöra 31,320 man. Då deraf, såsom reserv samt sjuka och vakanta, alloras 10,283, så återstå 21,037 man effektive, deraf 15,037 lill kustoch 0,000 till yttre sjöförsvaret. Hvad den härtill erforderliga materielens beståndsdelar vidkommer, har Eders Kongl. Maj:t, uti Dess lill Rikets sednast församlade Ständer i detta ämne afgilna nådiga framställning, förklarat, att sådana fartyg, sorn de nuvarande linieskeppen, icke mer borde komma att utgöra någon del af nämnde materiel.
Jag tror emedlertid icke att luckan finnes och anhåller derföre alt, oaktadt det icke skall inverka på afgörande! vid detta tillfälle, få tillägga några ord för alt visa alt den brist, som Ur Cederschiöld ansett finnas i våra grundlagar, verkligen der icke förefinnes. 10? § R.F. stadgar dels hvad Const.Utsk. skall göra, dels hvad' R. St. skola på grund af Utsk:s tillgöranden sjelfvc åtgöra. Till följd af denna fördelning åligger det Const.Utsk. att för Stånden tillkännagifva hvad Const.Utsk. vid läsning af Statsråds-prot:n funnit anmärkningsvärd!. Dervid stannar Const.Ulskis tillgörande vid denna §. RiksStm åter skola, sedan de genom detta Const.Ulskis tillkännagifvande blifvit underrättade om huru sakerne sig tilldragit, afgöra huruvida de anse rådgifvarne böra förafskeda», öm nit ett sådant förhållande, som Ilr Cederschiöld förutsatt, inträffar, så att Utsk. anmärkt förhållanden hvarigenom Konungens rådgifvare väl icke gjort sig förljcnte af att afsältas, men hvilka förhållanden likväl äro af beskaffenhet att om de fortsättas, kunna blifva så farliga, att Konungens rådgifvare i anledn. deraf borde afskedas, så säger Hr Cederschiöld, att Const.Utsk. bör tillkännagifva sådant enl. 37 § Riksd.Ordn. Jag åter tror att 107 § verkligen ålägger Const.- Utsk. ett sådant tillkännagifvande. Der säges alt om Konungens rådgifvare samfäldt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta eller någon föredragande icke med oväld, nit skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat så eger Utsk. sådant tillkännagifva för R. St. Det är ju alldeles gifvet, alt det icke ligger en full skicklighet uti att beträda en sådan bana sorn, om den fullföljes, skall blifva af den beskaffenhet Hr Cederschiöld skildrat.
Rotevakans-afgifter utgå för 385 nummer vid Skånska Infanteri-Regemenlerna med 6 tunnor spanmål för hvarje nummer 2,310 tunnor å 6 R:dr >13,860: 15:o. Tillfälliga Rotevakansoch mötesafgifler, vid sednaste Riksdag beräknade till 4,500 Ridr, halva åren 1847—1851 i medeltal årligen utgjort 5,870 R:dr och kunna med säkerhet beräknas till 5,600: 16:o. Under benämningen Rotefrihels-afgifter af oroterad, men ordinarie rotering underkastad jord, hafva, allt sedan år 1841, bland Statsverkets inkomster upptagits de vakans-afgifter, hvilka erlagls af den i sednare lider inroterade jorden. Kongl. Maj:t låter, i öfverensstämmelse med Nådigt förklarande vid nja Roteringsverkets fastställande den 8 October 1851, likaledes nu uppföra denna inkomst med särskildt beräknadt belopp och under särskild titel, hvilken dock torde böra förändras lill vakans-afgifter af nyroterad jord. Deraf beräknades vid sednaste Riksdag en inkomst af 28,000 R:dr, men, enär den åren 1847—1851 uppgått årligen i medeltal till 30,371 R:dr, kan inkomst-titeln nu beräknas till jemnt 30,000: 17:o. Rotevakansafgift af utsockne frälsehemmanen i Halland, beräknad vid sednaste Riksdag till 10,000 Rdr, har i medeltal under åren 1849 —1851 utgjort 11,161 R:dr, och kan således nu beräknas till , . 11,000: 18:o. Fourage-af'gift af indeldla Kavalleriet är vid sednaste Riksdag beräknad till 32,300 R:dr; och då ännu ej någon längre erfarenhet visat annorlunda belopp, sLutföres denna summa äfven för nästa statsreglering med . 32,300: 19:o.
När man i afseende å sin qvarlåtenskap ej godkänner eller af omständigheterne finner sig vid den ordning, som i arfslagen finnes bestämd, gör man sitt testamente; och då efter allmänna rättsbegrepp äganderätten, hvartill i främsta rummet hörer att få fritt disponera öfver hvad man äger, hvilar på mycket fastare grund och större samhällsnödvändighet, än arfsrätten, som för sin tillvaro endast kan åberopa en presumtion om en afliden persons tysta önskan att vilja gynna, framför andra, sina närmaste skyldeman, hafva ock alla Europeiska länders lagar såsom allmän regel uttalat den grundsats att, då testamentsrätt och arfsrätt komma i kollision, den sednare eller arfsrätten skall vika. Historien lär väl ej eller kunna visa att icke äfven äldre lagar i sig inrymt denna regel, fastän undantagen efter tidsförhållanderna varit mångahanda, såsom i Romerska lagen redan under hednatiden, då föreskriften om laglott först upkom och derifrån sedermera utgått till flera andra länders lagar. Vår 1734 års lag om landsrätt, har icke någon annan inskränkning för testamente än att man ej får bortgifva arfvejord. Detta förbuds stadgande är dock, som man finner, tillkommet i rent patriakaliskt intresse och således praktiskt endast för sin tid Den 3 Juni 19 eller den då egendom ansågs böra vara en gemensam tillhörighet för slägten. Utsk. har ock lemnat detta stadgande å sido samt derföre anfört skäl, som svårligen kunna vederläggas, då arfvejordssystemet ej mera hvilar på ren inre rättsgrund och dessutom blifvit i sin yttre betydelse, redan genom den lika arfsrätten för det mesta tillintetgjordt. Frågan om lag för testamentsrätt borde således nu hos oss stå fri från all historisk grund och kunna i sin naturliga enkelhet nå den fullkomliga utveckling att, enligt eganderättens fordringar, frihet lemnades att efter behag disponera öfver sin egendom genom testamente lika så som genom annan gåfva och utan annan inskränkning än den, som kan härledas från föräldrars i naturen grundade pligt att bekosta uppfostran och underhåll åt sina barn till dess de kunna sig sjelfve försörja i hvilket hänseende Utslcs förslag i 2 § förekommer mig fullt tillfyllestgörande.
Sedan nemi. vid 1848 års Riksdag bestämdes, att man skulle söka göra öfverenskornmelser med dem, som hålla båtsmän, sålunda, att de befriades från båtsmansbeklädnaden, som i stället skulle af Kronan öfvertagas, hafva många rotar ingått sådana öfverenskommelser men med 308 rotar hafva öfverenskornmelser icke blifvit träffade, hvilket naturligtvis medför olägenheter. När detta förhållande ännu qvarstår, anser jag, att man bör söka undanrödja det, och detta sker, om man fattar samma beslut som BondeSt., 272 Den 10 Februari. att inga andra rotar få tillgodonjuta lindring än de, hvilka öfverlåta båtsmansbeklädnads-kostnaderne på Kronan. Det är sant, att ■|:del af beklädnaden eflergafs dem, som ingingo kontrakter med Kronan; men det har icke ansetts som någon stor fördel, utan man har gjort det mera af konsideration för sina båtsmän. Då man ihågkommer, att inom Blekinge och södra Möre härad hållas 1500 båtsmän på 900 mantal, kan det vara skäl, att nu bereda desse hårdt tryckte någon lindring, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville antaga BondeSt;s inbjudning. Hr von Schantz, Malcolm Gideon Gust.: Jag anser mig böra understödja den siste talarens framställning. Den tillstyrkta underd. skrifvelsen går derpå ut, att en Komité skall nedsättas för ämnets utredning och att K. M. vid nästa Riksdag måtte aflåta propos. derom, att rustoch rotehållare vid båtsmansbållet må komma i åtnjutande af samma lindring, som vid denna Riksdag beviljats arméens rustoch rotehållare. Denna lindring bestämdes till 3: 16 Bko i medeltal efter 10-årig markegång.
Med hänsigt till hvarldera af dessa föremål, är Sedel-kontoret i behof af en derefter lämpad fyrfaldig räkenskap. a öfver Fullmäktiges tillverknings-ordres samt det, till följd deraf, inkomna papper; b öfver sedel-tillverkning och magazinsvård; c öfver fullt färdiga sedlar, som till kassa-afdelningen blifvit aflemnade, öfver inlösta sedlar samt, i sammanhang dermed, öfver Sedel-kontorets förhållande till kassa-afdelningen och d öfver behandlingen inom kontoret af de från kassa-afdelningen dit inkomna förslitna sedlar. I enlighet med Kommitterades, af Under-styrelsen och Fullmäktige gillade förslag; torde personalen böra bestämmas till: Kommissarier, hvaraf en tillika Chef 2 Kamererare 1 Bokhållare 2 Kontorsskrifvare 3 Föreståndare för Tryckeriet ... 1 Förste Tryckare 1 Andro Dito 2 hvarigenom komme att indragas en Kommissarie, två Bokhållare och tre Kontorsskrifvare. Yid indragningen af tre kontors-skrifvaretjenster, hafva Kommitterade fästat det vilkor, att, vid de tillfällen då större antal förslitna småsedlar till nämnde kontor ingår, än som kan af de återstående ordinarie kontors-skrifvarne hinna att i stadgad ordning uppräknas, det må vara chefen tillåtet att af anslaget till extra ordinarie tjonstemäns uppmuntran disponera erforderligt belopp till de biträden, som för göromålens ohämmade gång behöfva anlitas. Då extra ordinarie tjenstemän äro för tillfälliga tjenstebestyr afsedda, och då bemälde tjenstemän, i mån af ådagalagd flit, kunna tilläggas arfvoden af det til! deras uppmuntran afsalia anslag; hemställer Utskottet, i öfverensstämmelse med hvad Fullmäktige yttrat, att något särskildt stadgande i berörde hänseende icke må meddelas. Banko-Utskottets Betänkande, JY2 61. 37 LaneAfdelning en:
Hvad nu blifvit anfördt anser Utskottet innefatta giltiga skäl för det slut, hvartill Utskottet kommit vid pröfningen af de väckta föreslagen beträffande internationel näringsfrihet i allmänhet; och Utskottet får endast, ifråga om den af motionärerne särskildt betonade rättigheten attN ”i sjötjenst antagas”, tillägga, att enligt Kongl. Förordningen angående de passoch nationaiitets-handlingar, hvarmed Svenska, till orter utom Sverige gående fartyg böra vara försedda, den 1 Mars 1841, gäller väl, att Svenskt fartyg ej må med sjömansrulla förses, derest icke, oberäknadt befälhafvaren och styrmannen, ”besättningen till minst tre fjerdedelar består af infödde eller Norske män.” Men då således Norrmäns kompetens i detta hänseende är ställd lika med Svenskars; då en fjerdedel af besättningen redan vid utgåendet från Svensk hamn kan Allm. Besvärsoch Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 36. 5 bestå af utländningar; och då intet förbud finnes för befälhafvare att på utländsk plats förhyra huru många utländningar som helst till besättande af de platser å fartyget, som till följd af inträffade förändringar med besättningen blifvit lediga, synes för Utskottet anledning icke vara för handen vare sig att hos Kongl. Majit äska förändrade föreskrifter i berörda hänseende eller 'att i den underdåniga framställning, Utskottet är sinnadt att föreslå, särskildt framhålla sjömansyrket ibland de handteringar, till hvilkas utöfvande i det ena landet frihet för det andra landets undersåter bör medgifvas; kommande deremot Utskottet att här nedan meddela yttrande angående ifrågaställd behörighet att föra befäl å Svenskt fartyg.
Af detta skäl hafva ock Komiterade till tullfrihet föreslagit artikeln Verktyg, som förut varit med införselsafgift belagd, enär den afdelning af industrien, inom hvilken denna artikel hufvudsakligen användes, har desto rättmätigare fordran på att undfå samma förmån i detta hänseende, som redan kommit de öfriga till del, då den lika med dessa är utsatt för täflan, och arbetet inom densamma mera omedelbarligen, än inom dem, tager menniskokraften i direkt anspråk. Ett särskildt skäl af formell beskaffenhet för tillstyrkande af en sådan afgiftsfrihet har äfven förefunnits i den ofta ganska stora svårigheten att skilja artikeln Verktyg från artikeln Redskap. Att födoämnen, af egenskap att kunna anses såsom nödvändighetsartiklar, böra vara från införselsafgift fria torde bland alla inom tullagstiftningen förekommande sanningar vara den, som minst tarfvar att omständligen bevisas. De äro oundgängligen nödvändiga för menniskans första behof; och med deras beskattande skulle principen ock fordra beskattandet af alla öfriga artiklar, som kunna blifva föremål för förbrukning. Då tillgången medgåfve en allmännare afsättning, skulle en tull föga inverka till producentens förmenta förmån, hvaremot, en sådan afgift vid inträffande brist skulle än mera. öka den för konsumenten då redan nog stora svårigheten att erhålla hvad han icke, eller endast med den kännbaraste uppoffring, kan undvara. Då det dessutom ligger i sakens natur, hvilket ock blifvit genom gjorda iakttagelser tillfullo bekräftadt, att ingen vara är underkastad de starka prisvexlingar, som vissa nödvändighetsartiklar af hithörande art, förefinnes deri ett särskildt skäl att ej ännu mera öka olägenheten af detta förhållande, hvilket kan, så vidt möjligt är, utjemnas endast derigenom, att handeln göres fri, och omsättningen får ostördt tjena såsom förmedling emellan efterfrågan och tillförsel. Det är för ett följdriktigt tillämpande af den här angifna grundsats, som Komiterade ock i underdånighet föreslagit, det artiklarne Sill och Salt må varda från införselstull befriade. 20 Främst i detta afseende står dock frågan om de Spanmålsslag, sorn inom landet i största omfattning förbrukas.
På dessa grunder, och då skyndsamhet med ärendernas behandling vinnes på det föreskrifna sättet, att Exped.Utsk. emottager conceptet och dermed förfar på sätt ofvan är nämndt, kan jag icke annat än afstyrka memorialet såväl i afseende på saken som formen, under hvilken den framkommit. Frih. af Nordin: Jag får till den siste värde talaren frambära den upplysning, att jag ganska väl tagit kännedom om ifrågavar. memorial, och således äfven, lika väl som lian, 4 II. 33 a5S Den i3 Mars e. m. känner elen form, han uppgifvit vara af Ständerna beslutad. Men det är icke för att bryta den formen, som tillökning i cancellipersonalen blifvit begärd. Cancelligörornålen inom BaneoUtsk. bestå icke blott uti renskrifning. Sammandrag måste författas af sådana ämnen, som dragas ur räkenskaperna. Utsk. hade vid början af riksdagen för den ena afdelningen antagit en skicklig man; men efter i4 dagars förlopp fann han arbetet så betungande, att han begärde att blifva från befattningen entledigad, sedan Utsk. sökt öfvertala honom alt qvarstadna. Efter honom antogs en annan; men kort derefter förklarade secreteraren, att derest biträde nekades honom, nödgades han lemna sin befattning. Under sådana förhållanden tror jag det vara vitsordadt, att biträde behöfves, och nödgas derföre ytterligare anhålla om bifall till Utsk:s framställda begäran. Gr. Frölich, Gust.: Då Frih. Cederström på förhand velat afstyrka Bevilln.Utskts memorial om ett förökadt antal cancellister, får jag på förhand förklara, att Utsk. icke kan taga på sitt ansvar, om göromålen komma att ligga efter, hvilket Utsk. genom sin anhållan velat förekomma. Frih. Cederström:
Friherre Åkerhjelm: Sedan Herr Grefven oell LandtMarskalken visat, att af de tre framställde punkterne blott två varit föremål för anmärkning, men icke den tredje, är det klart att vi skola hålla oss vid de förra. Herr Hjerta har dessutom riktigt yt* 1 Den 37 Januarii f. m. Irat sig, att om föredragningen icke sker punktvis, får livar och en ej uttrycka sin mening; att sammanbinda dem, anser jag, om än icke vadeligt, likväl hvarken riktigt eller ens grundlagsenligt. Grefve Frölich: Jag är nästan före kommen af den siste Talaren, men får erinra, huru man ser att små förhållanden ofta inverka vid voteringarne. Detta har på ett frappant sätt blifvit illustreradt genom Herr Cederschjölds farhågor. Herr Crusenstolpe har sökt försvara Herr von Hartmansdorlfs rätt, och jag vill hvarken qvälja den enes eller den andres; men då förslaget står i rak opposition emot 54 §:n, ser jag intet skäl att bifalla det. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att endast frågan rörande borgen nu vore föremål för öfverläggningen, samt hemställde, örn Ridderskapet och Adeln behagade såsom dess gemensamma tanka antaga den af Herr Uggla i afseende derå framställde anmärkning. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken liemtsällde, om Ridderskapet och Adeln ansåg berörde af Herr Uggla framställde anmärkning böra förfalla. Ropades äfven Ja och Nej. Den 27 Januarii f. m. 93 Friherre Rålamb} Claesj hegärde votering. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LaniltMarskalken framställde följande voteringsproposition: Den, som anser den af Herr Uggla, Göran Gustaf, framställde anmärkning:
Men, då aktningen för Riksens Ständer fordrar, att ett af Revisorerne undertecknadt Original och icke en aftryckt Copia till dem öfverlerunas; samt förseglingen , om den ock skulle befinnas öfverflödig, likväl tjenar dertill, att, rnå Ilända, Handlingen med mera sorgfällighet vårdas, torde häruti igenfinnas anledningen, hvarföre Utskottet ansett den uti nu gällande Instruction på* budne försegling kunna komma att fortfara. Det är också anmärkt, att Utskottet föreslagit ett tillägg uti Instructionen, angående Revisorernes Tractamenfe och Rese-penningar* — Af hvad anledning något stadgande härom. Tit i senaste Instructionen icke hlifvit infördt, år Utskottet obekant, ehuru både uti Instructionen för Banco-Revisorerne af d. 19 Februa-'- rii 1779 och för Revisorerne af Riksgälds-Verket deri 5 Maji 1791 sådant varit utsatt; och. hvilket Utskottet också anser nyttigt, för att tjena till efterrättelse, s! väl för Revisorerne» sorn för de Tjensteman, af hvilka Revisorernes Koslnads-Räkningar skola granskas. För öfrigt får Stats - Utskottet gifva Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Präste-Ståndet vid handen, att Utskottets ifrågavarande Betänkande är under den 21 nästlidne Maji till alla delar gillad t af Vällofl. Borgare-Ståndet ocii Hedervärda Bonde-Ståndet. Stockholm den 1 Julli t8i§. 2022 Stats-Utskottets Betänkanden, N.r 337, Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Svar på de hos Vä Hofi. Borgare
Jag skulle anse för en skam, att icke taga mitt köns parti; då jag känner mig ega en enda gnista af förmåga dertill. Och författ. beklagar, att hennes uttryck endast kan blifva en gnista af den förtrytsamhet, hon och hela hennes kön känner, då hon ser qvinnan framställd icke som menniska, utan som en mäklarevara. Ty om man ej lägger till grund den mest godtrogna och snart sagdt enfaldiga tillgifvenhet som verkligen är nödvändig för en sådan qvinna som Sara Widebeck, så kan man ej göra någon annan slutsats. Beklagligsvis måste man erkänna, att qvinnan vid den ålder, då hon med nöje läser en roman, eller följer litteraturen, redan är kommen till det förstånd, att hon, – om ej af erfarenhet – åtminstone theoretiskt kan bedöma det ämne, författ. framkastat. Hurudan är väl mannen? Kan författaren, utan att vara sjelfvisk, svara på denna fråga? Nej visst icke. Egenkärlek ligger i hvarje menniskas natur, och framför allt hos mannen. Om författaren kunde garantera, att hvarje man förtjenade en så öppen, och innerlig tillgifvenhet, som icke ens känner så mycket som misstankan om, att hennes öfverlåtande kan bli missförstådt; då hade författaren haft något motif för sin framställning. Men nu, då den minsta glädtighet hos henne förtydes och misskännes, kan man icke suponera annan egenskap hos författaren, än den största missaktning, den krassaste indelikatess för könet och för hela den sedelära, hvarförutan samhället icke skulle ega bestånd. En författare har frihet att välja ämne för sina illusioner, men må han göra det på ett mera grannlaga sätt. Det är således icke nog, att qvinnan komprometteras i dagligt lefverne; skall hennes värde till och med af publicister destilleras och bouteilleras. Det är sannerligen något för skarpt. Det kan icke vara mera främmande för författaren, än hvarje annan att det enda rotfäste den stackars qvinnan eger, för sitt rykte och, mången gång, för hela sin lefnads existence, är det: en god och redlig make, som genom frivilliga band blifvit hennes lifs beskyddare. Men vore ej detta band, hur tror väl författaren att det då skulle se ut bland könet.