Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han " tyckes i frkga om gifterinåkts ingående bort antingen icke liafva gifvit efter eller,när han gjort det och en g h g Nina var hans hustru, liafva haft nog förstånd, nog lifserfarenhet för att för bådas skull aflagsna alla onyttiga, oriktiga tankar och det resultatlösa, vanmälrtiga begiiret att askalca oket », soln lian sjalf säger, under det han f6r öfrigt på allt satt söker att ignorera, isolera sig ' från allt, som möter honom inom lieminet. Att oafvisliga pliktkraf icke kiinna ostraffadt så behandlas, det visas oss genoin den föl * iiedring, till hvilken den stoite, af alla hyllade mannen nedsjiiuker, och detta just då, när Ninas yttre ocli inre varelse. synes slå ut i full blom. Men det ä r ett fint drag af förf. att låta djiipet ' af denna förnedring vara kändt af blott den i dödskainpen liggande vannen från fordom och af den hustru, soin af denna kunskap får banesåret. A t t han skonades för världens doin, denna varld, soin icke vill veta Iiur ofta det ar sannt att wtont coinpiendre, c ' est tout pardonnerw, för denna obarmhärtiga, skadeglada doni, som skulle följt på ett sådant fall SOIII hans, detta !ar ju för en man slidadan som Holger enda villkoret för att icke sjunka ohjälpligt. Holger hade brutit mot Nina, liaa blef icke ostraffad; Nina Ilade briitit mot honom, men äfven mot sig själf, hon blef off * et. Månne det icke är s&amp; förf: s mening bör tydas? Man framställer en fråga, shom ' under åratal dylika frkgor blifvit framstalda till flera af v k a yppersta nordiska författare. Vid de båda liufviidpersonernas sida finna vi ett annat par, mera dagligdags förekoinmande och inera konventionelt behandlade.
Prop. M 1, om Statsverket 1859. utarbeta förslå" jemte kostnadsberäkningar öfver dels gamla reparationsdockans i Carlskrona utvidgande pä olika sätt, dels skeppsdockornas N:is 2 och 3 förlängande ät norra sidan, dels ock anläggning af en ny docka äfvensom af en byggnadsoch aflöpningsbädd för större fartyg; och hafva samtliga dessa handlingar blifvit af Förvaltningen i underdånighet insända, åtföljda af så väl vederbörande Stationsbefäls och Reglements-kommittées yttranden som Förvaltningens eget utlåtande.
Wt förwalrningen af Krono-godscn ifrän äldsta tider utajort ett ämne som, lastat Konungens och Slän, dernas gemensamuia synnrrliga upmäcksamhet, derom lämna de lid ester annan widt'gna Författningar de »näst ölwektygande bewis. Och da Regerings Formen t 77 §. stadgar, att Kongsgärdar och Kongs'Ladu, gärdar med dertill hörande hemman och lägenheter, Krono skogar, parker och Djnrgärdar, Kronooch Ska!l»ängar samt Laxfisken och andre Kronans fisten sann Kronans öfrige lägenheter stola förwaltas efter de grunder Riksens Ständer derom förestrisma, dock att de personer 06) menigbeter, som, ester hittills gäl, lande författningar, sädane Kronans lägenheter nu inuehafwa eller nyttja, mä njuta laglig rätt dera til godo, samr att odlingar eller odlingsbar mark ä Krono, stogarne ma i manlig ordning, efter nu warande eller framdeles blifwande Författningar kunna till Skatte försäljas: samt uti R>ks-St ten ibland Stars^Werkets inkomster jämwäl upkagas Kungs, och Kungs Ladugäc, dars med flere Lägenheters arrenden; sa har StaksUtstetttt, sä wäl i följd häraf, som i anledning af de flere ifrån de Rest ctive Riks Stånden tili Stats-Ut« stöttet remitterade Mmiorial, ansett sig tillhöra, akt om desse Kronans nl!hvrigheter taga en närmare kännedom, för att deruter kunna till Riksens Höglofl» Ständer ej allenast upgilrva desammaS närwarande best.ffmhet samt de grunder och »vilkor, hwarefter de hitttlis blilwit fö'waltabe och nplätne, utan ock Riksens Höglofl. Ständers pröfning underställa, hwad Utskottet ansett bidraga, ark as berörde lägenheter kun» US hämta sä mäl en förökad inkomst för Staten, soni rn förbättrad hushållning för lander i allmänhet.
St. hade icke anslagit medel härtill för längre tid, än till 183g års slut. Om icke förberedande åtgärder för arbetets fortsättande under innevar. ar hade i lid blifvit vidtagna, hade intet arbete kunnat äga rum och följaktligen pionniererne saknat sysselsättning. Derigenom hade Rikets sannskyldiga nytta kunnat anses åsidosatt, men icke genom användande för delta ändamål af ett förskott, som icke medfört någon olägenhet. 42:dra punkten anmärker, att Konungens rådgifvare tillstyrkt, att till vidsträcktare fästningsarbeten måtte användas den för Rikets försvar bestämda andel af lilla creditivet, ehuru detta creditiv, såsom ärnnadt för oförutsedda behof, icke kan vara bestämdt för sådana företag, hvilka måste vara frukter af en länge genomtänkt, bestämd plan. Efter i Statsrådet erhållen kunskap derom, alt Waxholms fästning befanns i det förfallna skick, alt densamma, icke i någon mån kunde uppfylla dess ändamål, att försvara, inloppet tili hufvudstadeu och såmedelst betrygga densamma 84 Den i Juli f. in - för ett fiendtligt anfall; och sedan plan till fästningens iståndsättande blifvit uppgjord och framlagd, tillstyrkte jag användandet för detta ändamål af den till Rikets försvar bestämda andel af lilla creditivet. Jag hade icke förutsett det anmälda behofvet, och sådant torde ej böra läggas mig till last. Jag ansåg också ingenting angelägnare, än att få detta behof så skyndsamt som möjligt afhjelpt, och jag tvekade icke att tillstyrka användandet af den enda tillgång, som fanns, och som icke var för något annat ändamål erforderlig. Jag vill icke tro alt jag skall anses hafva derigenom åsidosatt Rikets sannskyldiga nytta, om än creditivets användande för detta ändamål icke varit af R. St. afsedt. Det har i 4-^-dje punkten blifvit anmärkt, att, å öfverskotten af Sveriges bidrag till handelsoch sjöfarts-fonden, dispositioner blifvit gjorda, utan att, på sätt R. St. begärt, Commerce-colltm samt Handels-societeterna i de större stapelstäderna blifvit hörda.
Den på slättbygden och i den egentligen sädesproducerande delen af Länet af ålder antagna praxis, att låta åkerjorden hvartannat år ligga i träde och hvartannat år besada den, hufvudsakligast med råg och till mindre del med hvete, korn, blandsäd och hafra. Detta brukningssätt följes ännu i allmänhet af allmogen och af de flesta jordbrukande ståndspersoner på landet; dock att klöfverodling, ehuru i mindre skala, börjat göra någon förändring härutinnan; äfvensom hveteodlingen under sednare åren tilltagit. 2:o. Ett i Bergslagen redan af ålder vedertaget brukningssätt, bestående deruti alt, sedan gödslad trädesjord blifvit besådd med råg, uti densamma utsås timothejoch andra gräsfrön, hvarmed jorden igenlägges till vall och derefter användes till fodeiproduktion så många år å rad, som gräsväxten är lönande, hvarefter jorden åter upplöjes, besås med hafra i ett eller två år och sedermera åter higges i träde och gödslas, för att återkomma i samma omloppsbruk. Detta brukningssätt, liknande åkerbruket i Stora Kopparbergs Län, synes särdeles lämpligt för bergslagsorten, der åker - 8 jordens areal är inskränkt och foderafkaslningen af synnerlig vigt för behöflige dragare tili bergsoch bruks-näringen. 3:o. Ett mera ordentligt vexelbruk, deruti så väl klöfver som jordfrukter ingå, infördt af flere possessionaler dels på slättbygden och dels äfven i bruksdislriktan. Härtill skulle man kunna lägga ett fjerde brukningssätt, hvilket dock endast är antaget på stadsjord, nemligen att åkern första året besås med höstsäd, andra året med vårsäd och tredje året ligger i träde och gödslas; men detta så kallade tredingsbruk, såsom icke infördt på landet, förtjenar endast afseende i frågan om jordbruket i städerne, der en större gödseltillgång gör detsamma möjligt.
Landtm, sig böra hemställa, huruvida icke de Hrr ledamöter, som hade sina platser på de främre bänkarne, behagade efter voterings-serilarnes aflemnande för en stund nedgå till klubbrummen, så att de ledamöter, hvilka tillhörde de sednare bänkarne, mera obehindradt kunde komma fram till Landtmarskalksbordet. Ropades ja. 414 Den 9 December. Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 361. Nej — 294. Anmäldes och bordlädes Banko-Utsk:ls Berättelse N:o 3, ang:de verkställd undersökning och granskning af Bankoverkets tillstånd, styrelse och förvaltning; samt Memorialer: N:o 6, i fråga om afskrifning af åtskilliga vid Låne-kontoret i Göteborg upptagna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräntor å dylika lån; N:o 7, med hemställan om förhöjning i den åt Skolläraren vid Tumba bruk C. Eriksson anvisade lön; och N:o 8, ang:de årligt understöd till Bokhållaren vid Tumba bruk J. F. Asp. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 4 e. m. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 9 December 1865. Plenum kl. 10 f. m. Gr. Mörner, Carl Göran: Emot R. o. Ad:ns sistlidne Thorsdag fattade beslut i fråga om antagande af ny Riksdagsordning m. m., får jag mig härmed reservera. Måtte aldrig den dag komma, då Svea folk nödgas med saknad erinra sig den lycka, det välstånd och den enighet, hvaraf detsamma under sin gamla statsförfattning varit i åtnjutande, till dess för tre år sedan det nu antagna förslaget såg dagen, och måtte Svenska folket aldrig af den nya representationens verksanhet röna samma Den 9 December. 415 följder som af Kommunal-myndigheternas, eller att debetsedlarne blifva till beloppet tredubblade!
Lika med ConstitutionsUtskottels majoritet, anser äfven jag föremålet för Herr Bexells motion vara af constitutionel egenskap, och de af Utskottet anförde skäl framställa sig Den ii Februarii f. m. för mitt omdöme såsom fullkomligen öfvertygande. De uti 4g §• RegeringsFormen och 2 §. Riksdagsordningen omförmälte nödige föreskrifter äro, i afseende på tidens bestämmande, i 11 §. Riksdagsordningen sålunda definierade, alt dermed förslås den Vederbörande corporationer och embetsman åliggande skyldighet alt besörja, det Riksdagsmanna-valen med all skyndsamhet förlättas. Att nu, i stallet för detta visserligen obestämda stadgande, föreskrifva den bestämda tiden af 3 månader, kan, efter mitt begrepp, ej annat än innebära en förklaring af nämnde §§., hvilken åter ej kan eller får tillkomma i annan väg, än 83 §. RegeringsFormen för esk r ifver.. En värd ledamot af detta Stånd och Constitutions-Utskoltet har reserverat sig emot pluralitetens mening. I anledning deraf anhåller jag få yttra några ord, fullkomligen förvissad att, då vi båda söka samma mål, skola vi också låta hvarandras öfvertygelse vederfaras en lika rättvisa. Frågan, huruvida Konungen behöfver utfärda kungörelse om valens förrättande till lagtima Riksdag, anser jag för min del vara alldeles främmande för den närvaran* de öfverläggningen. Jag tror ej, att en sådan kungörelse vore oundvikligen behöflig, Den ii Februarii f. m. >77 oell finnér i denna del, att 2 och 11 §§. äro tillräckligt tydlige; men jag skall också alltid tro det höra till ordningen, att Regeringen, till förekommande af en möjlig uraktlåtenhet, anmnnar sine Embetsman, att ställa sig till efterrättelse RiksdagsBeslutet. Men deraf följer ej, att Riksdagsbeslutet kan eller bör innehålla andra föreskrifter, än dem xi §. Riksdagsordningen innefattar. Nyttan af ett bestämdare stadgande i detta fall, är jag åter långt ifrån att bestrida, och om ett förslag härom, i den ordning 83 §.
S. D, Föredrogos å nyo och gillades följande från npdannämnde Utskott inkomne, samt den 25 och 27 dennes på bordet lagde, Be~ tänkanden; jFrån StatsUtskotfet: O Af den 16 dennes, i anledning af Herr Presidenten D. von Scultzenheims Memorial rörande försäljning af Kungsgårdar, Recogni-: liotisskogar och Oliicersboställen, ra. m. Af den 20 dennes: s) Angående Kronoskogarne, 3) I anledning af Kongl. Majrts nådiga skrifvelse, röranda en förbättrad hushållning med Ekeskogarne. 4) Angående kostnadssummaas anslående till en minnesvård öfver Högstsalig Hans Kgl. Höghet Kronprinsen Carl August. Den 30 Maji.' 681 5) I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående tillökt Vaktbetjening vid Götheborgs Läns Fängelse. 6) Öfver Kongl. Maj-ts Nådiga Remiss angående ersättning till Häradsskrifvarne i Jemtland för dem anslagne, men ännu icke tillträdde Boställen. 7) Angående Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, rörande reglering af lönings-sättet för LandsSecreteraren och LandsKammereraren i Jemtlands Län. S) Af den 26 dennes, angående kostnaden till tryckning af TabellCommissionens afgifne Utlåtande och Tabeller. Frän Alhuiin-ia Besvärsoch Ekonomie-Utskottet: Af den 22 dennes, 1 anledning af väckte motioner om motsvarande skyldigheters uppfyllande af de Åboer, hvilka med bristande Tackjernsblåsning vilja bibehålla de åt Bergsmans Hemman från ålder beviljade förmåner, samt om inrättande af en Bergslag i Norrboe tens Län. Från Statssamt Allmänna Besvärsoch Economie-Utskotten : Af den 15 dennes, i anledning af Herr Munck af Rosenskölds, Eberhard, Memorial, angående en tillräckligen vidsträckt Nederlags» 682 Den 30 Maji. frihet för Stockholm, såsom correctif emot den Finska Handeln. Frän Lagutskottet:
Och nu kände hon gent emot Kurt samma pinsamma stämning som en skåltalare, hvilken qvällen förut vid glasens klang gjort ett stort löfte, men nu på morgonen, när besinningen och vätskorna äro nyktrare, i en viss dof, kopparslagar-snopenhet uppgifver det som alldeles för opraktiskt. »Du hade en nyhet att berätta mig, lilla vän?» »Jaa, Kurt ... Gissa!» »Det kan jag icke.» »Hör du, monsieur Vill du gifta dig i nästa månad?» »Hvad nu! Hvad är det för trollspö du fått tag i? »Har du lust att bosätta dig i Paris?» »Har du ärft någon onkel i Kalifornien, eller hvad i herrans namn vill du, att unga herrskapet Alm skall lefva af i Paris?» »Jo, unga herr Alm blir sin pappas kommissionär.» »Såå ... far har talat med dig.» Hans tag kring Hedvigs lif blef slappare. Det kom en skälfvande oro i hans blick, och hans läppar darrade nervöst. Men hon såg icke upp i hans ansigte. Det var ett viljelöst »laisseraller» öfver hela hennes kropp. Hon bara smög sig närmare till honom, så han knappt kunde andas, och med slutna ögon jollrade hon som ett barn. »Jaa ... tänk dig, unga herrskapet Alm vaknar der uppe i sin våning nära Parc Monceau. Frun kysser sin man fullt vaken. Han vandrar till sina affärer, hon till Louvren ... Dagen går ... På qvällen äro de på teatern och spatsera sedan arm i arm öfver verldstadens gator till sitt eget lilla hem ... Så ljuft vi två då skulle lefva för oss sjelfva.» För oss sjelfva ja Men allt det der jag, och du också för resten, kallade mitt värf, min pligt i lifvet ... det kan man naturligtvis slunga bort som ett gammalt plagg.» Han sprang upp ifrån soffan, drog sig ifrån henne. Men då for också hon upp ur den den kälna dvala, i hvilken framtidsdrömmarne bundit henne. Hon riktade sina stora, fuktiga ögon på honom, och märkte i förskräckelse det underligt förhårdnade uttrycket på hans ansigte. »Kurt, Kurt
Gästar lifvet derinom och gjuter sin kraft i dess ådror, då ser man huru det, under sällhet, endrägt och frid, sammanliålles, utvecklas, förkofras och vidmakthälles; men åtskiljes det under tvedrägt och strid, då går det sin uplösning och förstörelse till mötes och man behöfver ej säga mer, för att inse att detta är döden som klappar på dess dörr. Då hvarje menniska är en lem af den kropp, som kallas samhälle, måste det vara af en väsendtlig vigt för hvar och en alt göra sig reda för hvad det är som utgör dess lif; i synnerhet under närvar, tid, då man har så bortblandat begrepet derom. Det finnes ovedersägligen ej mera än ett, sora är Samhällets lif och delta är en fullständig motsatts till den sjelfsvåldas lössläppta frihet, hvari nutiden inbillar sig se lifvet. Man tror alt våldsamma rörelser vittna om lif, ty man glömmer att döden också har en rörelse och att det just. är denna som ofta äfven är våldsam. Samhället har otaliga för dess tillvaro, utveckling och förkofran, nödvändiga rörelser, såsom dess jordbruk, handel, näringar och alla möjliga indusligrenar, — dess lugna religiösa, moraliska, inlellectuella och politiska utbildning; med mera skäl kallar man dessa ofta dess lif; men de äro det ej, de äro blott dess verksamhet och vittna i den män välsignelse sprider sig deröfver, om det sanna lifvets tillvaro. Då Samhället är ett aggregat af menniskor och menniskor äga det sanna, fullkomligt sköna lifvet, i förhållande (ill deras religiösa begreps halt och dessas inre utveckling hos och införlifvande med dem; så mäste det förhålla sig på samma sätt med menniskor såsom Samhälle betraktade.
Bland dessa är det nu framdragna ovilkorligen det, som kostar minst, hvadan det också vann understöd af Länsstyrelsen, och inom provinsen omfattades med mycken välvilja, nemi. att uprensa Klarelfven och bygga en ny kaj, så att fartygen kunde upkomma i den vestra flodgrenen för att stadna vid hamnen i sjelfva staden. Detta förslag har redan varit af K. M. pröfvadt, men dervid uplystes, att sagde gren af elfven var besvärad af många krokar och vindar, hvadan planen b 1 ef öfvergifven. De 2 öfriga alternativa förslagen voro, dels att draga kanalen från hamnen till stadens södra del, och dels att genombryta Tingvalla ön, hvilken genombrytning dock skulle medföra stora expropriations-kostnader. Det första af mig omnämnda förslaget var beräknadt att medföra en kostnad af 146,684 Rdr, det andra 224,592, och det tredje 439,518 Rdr, allt Bko. R. o. Ad. behagade jemföra dessa summor. Oaktadt den första summan så mycket understiger de båda sednare, skulle dock, om äfven Carlstad hugnades med ett låne-understöd af 160,000 Rdr, en ganska betydlig kostnad komma att drabba staden, och det är alldeles icke sagdt, att under sådana förhållanden det nyttiga ändamålet vunnes. Vill man delta, så föreställer jag mig, alt det förslag till beslut borde antagas, som RiksgrsAfdeln. och åtskilliga reservanter föreslagit, och som lyder sålunda: »att. R. St:r, under förbehåll, att de stadganden, sorn i afs:de på stats-bidrag för andra hamnoch kanal-anläggningar under denna Riksdag beslutas, varda vid nedannämnde företag vederbörligen tillämpade, måtte bevilja ett stats-anslag af Ett hundra tusen Rdr Rmt för anläggningen af en hamn-bassin invid Carlstad samt en kanal med tillräckliga dimensioner derifrån till Kanikenäset vid Wenern.» StatsUtsk. har för öfrigt i sitt Utlåt, på ett så fördelaktigt sätt yttrat sig om sjelfva företaget, att jag ej torde behöfva dertill lägga något.
Jag vill dervid söka bibehålla det lugn, denna allvarsamma fråga kräfver, och hvarförutan den icke med tillräcklig opartiskhet och grundlighet kan behandlas. Men innan jag besvarar några af de vigtigaste af de af honom framställda satser, må det tillåtas mig att med några få ord fullfölja den granskning af traktaten, som jag nödgades afbryta under gårdagens plenum. Hvad då beträffar traktatens 10:de artikel, så förekommer i slutet af densamma följande: »De höga kontraherande mak terna förbinda sig dessutom, att icke, den ena i afseende å den andra, bestämma någon afgift eller något införselseller utför - Den 8 Februari e. m. 473 selsförbud, sorn icke på samma gång kommer att tillämpas på öfriga nationer.» Jag har redan förut vid behandlingen af den 7:de art. visat, hvilket monopol densamma åstadkomme med afseende å det Franska drnfbränvinet. Men med afseende å förevarande artikel framställer sig en annan fråga, hvars besvarande jag ville öfverlemna åt traktatens försvarare. För den händelse en boskapspest skulle inträ (Ta i något land, och man blefve nödsakad att förbjuda införsel af vissa varor från detta land, i hurudant förhållande kommer man då till andra nationer, då Svenska regeringen, jemlikt den nämnda artikeln, är förbunden, att låta samma införselsförbud tillämpas på dem? För mig är det ofattligt. Jag tror, att man härvidlag förbisett ett ganska vigtigt förhållande. Jag förbigår några mindre vigtiga anmärkningar och kommer till traktatens 16:de artikel, som säger: »Denna traktat skall, i sin helhet, underställas nationalrepresentationens i Sverige och Norge godkännande; men de bestämmelser, den innehåller, skola äfven dessförinnan, tillämpas inom den uti artikeln 18 bestämda tid.» Jag behöfver icke säga, att denna artikel, jemförd med sjelfva ratifikationen, gifver representationen full rätt att pröfva traktaten och undersöka, huruvida den är med landets nytta förenlig, samt att det i följd deraf står den fritt att antaga eller afslå den. Mig synes denna fråga så enkel, att den omöjligt kan ses på mer än ett sätt.
I afseende på ämnets behandling å dessa konti för de allmänna fondema utvisade förslaget följande förändringar, nemligen: att afkortningar, såväl ordinarie som extra-ordinarie, hvilka tillförene i riks-hufvudboken upptagits på icke mindre än 42 konti, motsvarande antalet af de titlar, hvarunder afkortning förekommer, i förslags-hufvudboken sammanförts under ett enda belopp, utan specifikation af dessa titlar; att, hvad i riks-hufvudboken ditintills upptagits såsom anordning utom stat å stats-medlen, innehållande det som af bötes-medlen icke tillhör Stats-verket, utan ingår till städer, fromma stiftelser och målsegande, blifvit, såsom af lika betydelse med afkortning, i förslags-hufvudboken inlagdt under afkortningar; samt att krono-uppbörden, som förut fördelades i a) afkortad, b) anordnad utom stat, c), hvad stats-medlen angår, behållen till riks-staten, och, beträffande de öfriga medlen, levererad inom råkenskaps-året, samt d) resterande vid räkenskaps-årets slut, — i den nya riks-hufvudboken åter upptogos såsom l:o af kortad, 2:o till disposition behållen och 3:o resterande vid räkenskaps-årets slut. Efter fondernas konti intogos räkningarne med Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontoret, hvilka räkningar i den äldre hufvudbolcen dels intogo en mindre framstående plats, dels voro mindre fullständiga, såsom endast omfattande de under boksluts-året emellan dessa verk och de uti riks-hufvudboken ingående förvaltningar befintliga räkenskaps-för - hållanden. Vidare förekommo konti med samtlige i 1846 års riks-hufvudbok intagne medels förvaltare, hvarvid den grundsats blifvit följd, att för hvarje förvaltande myndighet i en enda räkning, hvilken erhållit benämning efter myndigheten, redovisades allt hvad den om händer haft, då tillförene redovisningen för nästan hvarje myndighets förvaltning var spridd på flera konti.
Och för öfrigt — det som är underbart och dunkelt och gåtfullt får lättare makt med mig än det, som är förståndsmessigt och nyktert som en additionstabell. Men, ser tant, om jag ändå kan kallas religiös, det — » » Hvarför inte? » » Nej, för det är bara på mellanstunder, som det der religiösa har tag i mig. Jag är så förskräckligt utåtvänd, så det är visst alldeles för mycket. Bara en bit vacker natur — en vacker, mossig sten eller ett buskparti eller en skogsbäck — kan få mig mera i extas än den vackraste psalmsång eller den mest anslående predikan. Och när Ajax lefde — tant mins, den der stora, svarta valpen, som var min egen, riktigt min egen — jag har ju skrifvit om honom? — när han kom in och ville leka, då hade det inte varit värdt att de satt nya testamentet för mig att läsa i — • nej, om de så hade slagit upp det allra vackraste kapitlet, så hade jag gått och lekt med Ajax! Och när han kom öfver den strykninförgiftade fisken och åt i hjäl sig, då var jag så ond på Gud, att jag föresatte mig, att aldrig tåla honom och att inte läsa ett ord om honom i hela mitt lif! Och om det hade händt i denna dag, då jag är stora, gamla menniskan, skulle jag ha känt alldeles det samma som jag tänkte då. Nej, tant, jag är alldeles för mycket fästad vid det jordiska för att någonsin kunna bli riktigt religiös. » » Du vet visst ännu inte hvad det ordet betyder, att vara religiös, men det skall du nog lära dig. När du vaknar till eftertanke och lifvets allvar får makt med dig, skall du nog lära dig inse, att det är för mer att älska Jesus än att ålska en valp. » » Ja, det der om Ajax sa ' jag ju bara som ett exempel. Men det fins annat hos mig, som ja, du skall inte bli förfärad för mig, tant, om jag nu säger dig, att det fins.