Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Meni. till hands, behagade af 49:de §:n i R. F., sådan den enligt förslaget skulle lyda, inhemta, att »de rättigheter och åligganden, som gällande lag tillägger R. St:r, tillkommer hädanefter Riksdagen.» Nu kan man väl tvista, om i sammanhang med den nya Riksdags-Ordningen en fullständig omarbetning af våra grundlagar bort företagas, ehuruväl den grundsats, som af K. M:t följts, att icke förändra mer än som var oundgängligen nödigt, allmänt ansetts klok och ändamålsenlig; men man bör Den 7 December. 397 vara ense derom, att icke förkasta förslaget för att deri få inrymda stadganden, som redan finnas. Konungamaktens försvagade inflytande är i öfrigt det prajterea censeo, hvarmed nästan hvarje anförande mot lörsiaget börjar och slutar, och som säkerligen skaffat detsamma dess häfticaste vedersakare. Dessa hafva dock intet privilegium pä den uppfattningen af vår historia, att en stark konungamakt är nödvändig så för vår inre frihet, som för vårt tryggande mot yttre våld. Afven jag har läst våra häfder på samma sätt. Men luiru förhåller det sig i verkligheten med lietta påstående? Man medger, att ingen bestämd företrädesrätt är uti förslaget konungamakten fråntagen. Konungen är, enligt detsamma, tilllagd (lere rättigheter, som lian förut saknat — om hvilkas större eller mindre värde jag nu ej vill tvista, ehuru de, enligt min tanke, visserligen icke äro utan vigt. Men det upprepas, att den, som har pungen i sin hand, den har älven makten. Rätt att bevilja skatter har hvarje representation i verlden och älven den som ännu är vår. Häri ligger alltså ingen förändring. Förhållandet är i sjelfva verket, att representationen, enligt den nya Riksdags-Ordningen, väl blir starkare, men inom samma gränser som den närvarande, hvilken, delad i fyra Stånd, utan närmare samband sins emellan, saknar den enighet och kraft, som hvarje organisation har af nöden för att fylla det mål, hvarför den är till. Hvarderas maktområde blir icke lörändradt, och frågan är alltså den, huruvida en stark konungamakt kan stå tillsammans med en stark representation.
Jag har tillräcklig takt för alt icke vilja envist vidhålla milt förslag då det af flera bestrides, ehuru jag är öfvertygad derom, alt oaktadt man begärt föredragningen punktvis, del icke skulle strida emot Riksd.Ordn:s föreskrifter, om jag i en contrapropos. vid en votering begärde Belänk:s antagande i sin helhet, men det föredragningssätt Frih. Raab och Hr von Hartmansdorff förordat, anser jag leda lill för mycket onödigt tal, emedan om man här skulle utplocka en eller annan §, utan att på förband bestämma, att man skall gå i nummerordning, skulle följden blifva att ny discnssion skulle upsla om hvilken § i ordningen derefter skulle följa. Således om man hade afgjort 1 §, skulle man sedan discutera först om den §, som derefter borde förekomma och sedan om sjelfva §:n och så hela Betänk, igenom. Vill man antaga det föredragningssätt, att man först afgör grundsatsen, och det skall jag icke hafva något emot, så tror jag det vara lämpligare alt icke följa det redigerade förslaget till författning ulan Utsk:s företal, der dessa 28 grundsatser äro utsatta med cursiv stil. Men äfven detta sätt anser jag icke vara det lämpligaste, enär det endast skulle leda till alltför mycken vidlyftighet och derföre förenar jag mig med Frih. Kraemer, att man börjar med 1 §. neli fortsätter sedan i nummerföljd. Derigenom undviker man alla discussioner om hvilka §j$:r skola i ordningen föredragas. Frih. Stjernstedt, Joli. Wilh.: Såsom ledamot af Serskilda Utsk. bar det naturligtvis varit min skyldighet alt noga länka mig in uti förevar:de ämne, men jag föreställer mig, alt så icke kunnat vara förhållandet med icke ledamöter i Utsk. Inom detta Utsk. hafva vi galt så tillväga, att vi först fram kastade vissa grundsatser, af hvilka en del först provisoriskt antogos, och sedan gingo vi tillbaka och afgjorde dem definitivt. Undertiden hade man haft tillfälle att betänka sig och erhålla likasom ett sammanhang i tanken emellan dessa serskilda grundsatser.
Den som genom bedrägliga medel, hotelser eller löften om timliga fördelar söker förmå någon lill affall från den rena evangeliska läran, vare, der geniingen ej är belagd med högre straff, förfallen, första gången till böter från och med ett hundra till och med tre hundra Riksdaler, och hvarje gång det oftare sker till fängelse från och med två månader lill och med ett år. Lag samma vare, om någon, hvilken af föräldrar och målsmän fått sig anförtrodl ätt uppfostra eller undervisa barn, som tillhör Svenska kyrkan, beträdes att tinder ulöfningen af sådant uppdrag bibringa barnet annan religionstro, än som med den rena evangeliska läran öfvereusstämmer. " .. § L Den som icke tillhörer något i riket erkändt och tillåtet religions-samfund, må icke ega att välja eller kalla prest eller kyrkobetjening inom Svenska församlingen, ej heller vara ledamot i direktion, styrelse eller kommitté, som har befattning med kyrkoärender eller undervisningsverket, eller deltaga i val till sådane befattningar eller öfverläggningar och beslut i dylika ämnen. Ej heller må ban användas i sådana allmänna uppdrag, som innebära medborgerligt förtroende. Ege deremot rättighet, så länge han sig stilla, fridsamt och obrottslig! förhåller: a) att i sitt eget bas ostörd öfva sin andakt. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61. 5 b) att om flera lika tänkande sig derom förena, efter af Kongl. Majit beviljad särskild tillåtelse med dem förena sig till en dissenter-konvenlikel, hvilken på uppgifven ort och ställe må samlas till gemensamma religionsöfningar. Dock sker härigenom ingen ändring i hvad om Mosaiska bekännare stadgadt är. c) alt likaledes, efter af Kongl. Majit erhållet särskildt tillstånd, på dissenterkonvenlikels kallelse betjena dess medlemmar med religionsvård och undervisning. Dissenterkonventikel-lärare, föreståndare och medlemmar ställe sig till noggran efterrättelse de särskilda föreskrifter Kongl. Majit till ordnings vinnande behagar vid tillåtelsens beviljande meddela.
Han äskade derföre en skriftlig förklaring, genast uppsatt och underskrifven: att de med bestörtning och harm fått underrättelse om förrädiska rykten, som illasinnade sökt i löndom utsprida, åsyftande att kasta en skugga af tvetydighet öfver drottningens med lifsfrukt välsignade tillstånd: att samvete, heder och fosterlandskärlek ålade dem, att inför samtid och efterverld protestera mot dylika rykten, hvilkas tillkomst man haft den lögnaktiga skamlösheten att dikta på enkedrottningen och medlemmar af konungahuset, rykten för hvilkas sanningslöshet de buro den största afsky: och att de voro skyldige sitt hjerta, sanningen och sin pligt uttalandet af den bestämda och innerliga öfvertygelse, att det barn, drottningen bure i sitt sköte, vore Deras Majestäters samt följaktligen svenska thronens laglige afvinge, hvilken de således, jemte den höga modern, inneslöto i Försynens hägn och anropade Gud om drottningens lyckliga förlossning. «Denna förklaring, som skulle gjort till fyllest om det varit fråga till och med att som eget upptaga ett hittebarn från någon barmhertighetsinrättning, underskrefs af enkedrottningen, begge hertigarne, hertiginnan, prinsessan och samtlige Riksens Råd 37. När det gäller knep och motknep, brukar man säga, att fan råkat ut för mor sin; men här är det ännu värre, då modern råkar ut för son sin, och hertigen är sannerligen för korrt i rocken, att lura en sådan räf, som kungen. De rörelser, som just nu föregå på andra halfklotet, bibringa mig det glada hopp och den fasta förtröstan, att förnuftet, friheten och rättvisan en gång till här i verlden skola kräfva ut sin rätt, Roms bättre dagar ånyo randas för folken och de ärftliga regentslägternas ormyngel, endast skapadt för att pina, suga och förgifta, varda utrotadt från jorden.
Vi fråga: hvilka äro mera fosterländska, hvilka arbeta mera på att åt oss häfda en aktad och sjelfständig ställning i Europa, de, som vilja ett närmande och en sammanslutning på frivillighetens väg mellan de tre nordiska folkgrenarne, eller de, som — om blott deras vilja motsvarade deras förmåga — skulle störta oss i krig med våra nordiska stamförvandter.Ifrågavarande norskfiendtliga agitation är särdeles lärorik att betrakta derför, att den på nära håll gifver oss en föreställning om, huru det går till att uppväcka krig mellan nationer, huru man småningom upptänder en nations sjelf-viskhet och lägsta lidelser och på grund af förmenta oförrätter — väcker dess hat mot en annan nation. Lyckligtvis ha vi ingen anledning att befara, att försöket här skall lyckas. Den konstgjorda agitationen skall förblifva inskränkt till kretsar, der man yfves öfver de sociala företräden, som en inlärd “ bildning “ och en öfver hopen höjd samhällsställning gifva; våra bönder och arbetare äro och skola förblifva oberörda deraf. Känslan af de nordiska folkens broderskap är hos oss redan alltför stark, för att en sådan agitation skulle kunna få någon större framgång, och det svenska folkets rättskänsla och sunda förstånd äro allt för stora, för att det skulle låta förleda sig af några realpolitiker af den Bismarckska skolan, hvilka med suveränt förakt for sådana “ längesedan öfvervunna ståndpunkter, “ som idéerna om jemnlikhet, rättvisa, och folkens broderskap, höjt sig till den öfverlägsna ståndpunkt, enligt hvilken “ makt går före rätt “ .Harald Molanders ” Vårflod ”. Hvad än förf. till detta stycke må ha att beklaga sig Öfver — säkert är åtminstone att det icke blifvit tiget ihjäl. Bland försvararne — ty det fins äfven sådana — har en (i ett Upsalablad) gått till den sällsamma ytterligheten att anse hr Molander för en så genomdrifven ironiker, att han med sin erkändt tarfliga karaktersteckning med. flit skulle hafva framstält ett slags afskräckande exempel, hvari så herrar som damer af den realistiska skolan sig sjelfva till varnagel kunde spegla sig. Olyckan torde emellertid vara, att förf.
De skulle således samfäldt vägra, och fastighetsägare, som icke kunde inlösa alla sina inteckningar med det nya lånet, nödgas afstå äfven från de f. Endast de få, som hade iuteckningar under ^ af Taxeringsvärdet och som följagteligen mindre behöfde omsätta sina lån, och för hvilka åtgärden mindre varit beräknad, skulle således hafva gagn deraf; men ingen skulle, såsom Utskottet synes förmoda, kunna undgå anskaffandet af gravations-bevis, emedan RiksgrsContoiret derförutan icke kan veta om egendomen är fri från alla eller flera inteckningar, än dem lånsökanden uppgifvit. Mindre fastighetsägare som icke hafva sin egendom högre belånt än med ^ af Taxeringsvärdet och kunna vara belåtna dermed, äro merendels i den goda författning att de kunna afvagta erhållandet af ett ännu förmonligare Bancolån; och för dem som icke äro iså god författning förblifva de -J lika otillräckliga från RiksgrsContoiret, som från annan hand. Endast för större egendomshafvare, hvilkas intecknade skulder icke öfverstiga f af flera sammanlagda Hemmans Betänkanden, N:o 382. ix Taxeringsvärden, och hvilka ej äro belåtna med ett Bancolån, i anseende till ringheten af dess maximibelopp 6000 R:dr kunde de nya lånen i RiksgrsCoutoiret vara af vigt. Men föreskriften att ringheten skall gifva företräde, betager dessa egendomshafvare utsigten att blifva delagtiga af lånet, förr än erfarenbeten visat huruvida det icke tillitas af de smärre. Förlägenheten kan lika litet hos oinlecknade fastigheters ägare, som hos de öfriga afhjelpas genom lån, utan endast genom afsättning.
Tacksamma mot Gud, som under en längre fred, än Sverige tillförene åtnjutit, låtit folkmängden stiga till detta belopp från 2J millioner, som den utgjorde efter vårt sednaste krig, böra vi, ej mindre häruti, än i de större tillgångar, landet numera genom industriel utveckling vunnit, se en anledning och en uppfordran till ansträngning för det första af alla behof — vårt sjelfbestånd. Glädjande, såsom utgörande ett bevis på hela landets erkännande häraf, alden hänförelse, hvarmed, i nästan alla delar af riket, den manliga befolkningen frivilligt öfvar sig i vapnens bruk. Den nationalkänsla, som uttalar sig i denna folkrörelse, är det ädlaste och manligaste svar på den modlöshet, som under en, lyckligtvis i glömska, förgången tid någon gång lät undfalla sig en tvekan om möjligheten af att värna vårt land. Men om också, efter inträffandet af denna glädjande företeelse, fosterlandsvännen, med fästadt afseende på våra ringa tillgångar och behofvet att använda dessa för andra på landets utveckling mera direkt inverkande ändamål, icke kunnat undgå att känna sig frestad att, i förlitande på denna rörelse, öfverse med nödvändigheten att förskaffa oss en tillräcklig, fullt organiserad och öfvad armé, så blir han, vid ett närmare betraktande af omständigheterna och tidsförhållandena, allt för snart upplyst om detta förbiseende, om grundlösheten af hvarje illusion, hvarmed ett sådant hängifvande åt förhoppningar, utan erforderligt aktgifvande på verkligheten, hägrat för hans inbillning. Äfven med antagande deraf, att denna rörelse fortginge och utbildade sig så, att större delen af den manliga befolkningen icke vore okunnig i vapnens bruk, måste man taga i betraktande, att denna folkbeväpning är frivillig, att den således icke kan af styrelsen beräknas att under alla förhållanden utgå, och, i allt fall, icke antagas vara att använda annat än inom vissa, trängre områden, samt till ett antal, som ingalunda, just till följd af frivilligheten, kan med någon säkerhet på förhand beräknas.
Med lika skäl borde jn till särskilda Ständsprivilegier upphöjas alla stadgandcn, som bestämma naturen, förmäncrna och skyldigheterna af hwarje annat slags egendom, hwarje annat slags tjenst, hwarje annat slags näringssätt, som i Riket finnes: och sädant lärer man ej pästä. Detta yrkande Bilaga lill Meni. N:o 33. 465 wore likwäl enligt med princip: hwad More dä det förra? Jag tillstär mig twifla det någonting mycket grundligt kan inwändas mot de hufwudsatser jag nu framställt. Ur sä mycket större skäl wäntar jag mig att anfallas rakt pä mina affigter: och de, till antalet kanske manga nog, torde finnas, som uttolka mitt syftemäl sä, som skulle jag wilja blindt och revolutionärt jemna alla rättigheter, i den godtrogna, men bedrägliga, tanken, att man, der alla band först äro brutna, kunde införa hwad ordning tjenligast funnes. Detta omdöme skulle wara mig okärt: till en början får jag swara, som Themiftokles: Slä, men hörl Intet af alla mina yttranden innebär mer, än att jag skulle anse enligt med förnuft och billighet att Privilegierne, säsom särskilda Ständsförmäner, upphörde: uti intet af mina yttranden har jag uppmanat till ett lagstridigt utplänande af nägon rättighet, eller till en förkastelse af sädana, hwilkas beständ samhällsordningen och rättwisan kräfwa. Min oförtäckta tanke, om jag ännu nödgas upprepa den, är sädan, att det skulle synas mig af Riks-Ständen klokt och rättwist handladt, om de sjelfwe utan omswep förklarade för onödige stadgande» de öfwerflödige, som antingen ej nägot betyda, eller finnas annorstädes försäkrade; om de till sina rätta rum hänwiste dem, som endast hafwa ett obehörigt i Privilegierne; om de afsade sig de obilliga, hwilkas tillwarelse af inga förswarliga
För min del kan jag icke neka del jag finner att Gr, Mörner haft rätt i allt hvad han yttrat. Det säges att den ej kan kallas vara strypare som beviljat 10 milhr: det må så vara, men jag vet icke heller hvad det skall kallas att i går bevilja anslag för eli ändamål och i dag fatta beslut, hvarigenom detta ändamål aldrig upnås, ty det är klart, att, om man fasthåller, ali banan efter 40 år skall lemnäs Staten i fullt godt stånd, så kan ingen förnuftig menniska gå in på ett sådant vilkor. Man har låtit förstå att jernvägen icke skulle lemna en skillings revenue: raan söker alltid, då Staten skall lemna ett bidrag till ett företag, vare sig större eller mindre, alt ställa så lill att Staten icke allenast återfår sina penningar, utan äfven må kunna förtjena något pä dem. Så går del till med postinrättningen och mångå andra anstalter: Staten skall skörda viust der den aldrig borde söka någon sådan. Det är den största vinsten att kunna sätta lif i industrien och denna skall ovilkorligen befordras genom ökade och hastiga kommunikationsmedel. Jag vill ej närmare yttra mig härom, emedan det ej hörer lill dagens öfverläggningsämne, nien motsätter mig helt och hållet alt en sådan föreskrift må i punkten inflyta, hvarigenom man förbinder bolaget att i fullgodt skick aflemna hvad man i 40 år begagnat och dragit fördel utaf. Hr Printzensköld har mycket fästat sig dervid att ingenting vore stadgadt huru med banans afsyning skulle tillgå: sådant är likväl mycket lätt, ty det kan ske genom kompromissarier, hvilka lill hälften utses af bolaget till hälften af Slaten och hvilka utsedde personer tillsammans välja en person dessutom. Den värde ledamoten vet nog, min uplysning förutan, altså tillgår vid många tillfällen, och hvad den saken sålunda angår, finnes ingen gordisk knut alt lösa. Likasom jag i öfrigt är med Gr. Mörner ense i hvad han yttrat mot Gr.
Län, be att få ur den underdåniga Skrifvelsen uppläsa följande: ”Rikets Ständer, som, vid öfverläggning ”härom, ansett sig först böra betrakta äm”net i allmänhet, hafva erinrat sig — — ”Då det nu är antaget, att de förut beviljade understöd icke verkat till förmån för "mera betydliga odlings-företag, anse Ri"kets Ständer en förändrad ordning böra "för bidrag å det allmännas sida, till beredandet af sådane företag, fastställas i "öfverensstämmelse med de grundsatser, att ”Staten icke må till odlingar anslå medel, ”utan rättighet att dem återfordra, samt att ”publikt understöd endast bör ega rum i ”den händelse, då en odling finnes förtjent ”af den dertill åtgående kostnad; och Ri”kets Ständer hafva, af sådan anledning, ”beslulit, att då en mosse, myra eller anSian af vatten fördränkt odlingsbar mark, ”vid hållen undersökning, befunnits vara af "god beskaffenhet, och i aftappningskostnad "icke fordra ett större belopp, än som motsvarar den för delegarne påräknade fördel ”af odlingen, samt Eder Kongl. Maj:t, ef"ter pröfning af det upprättade kostnads”förslaget, tillika med åtföljande arbetsplan, "hvilka alltid böra hos Eder Kongl. Maj:t ”till fastställelse uppvisas, i Nåder beha"gat desamma, gilla, och delegarne i jorden "derefter aflemnat fullgod säkerhet för återgäldande af den till aftappningen erfor - i6o Den 7 Maji f. m. ”derliga Kostnad, arbetet eller sjelfva af”tappningen sedermera, i mån af den tillgång, som Nionde HufvudTiteln för Jordbrukets och Näringarnes upphjelpande och ”befrämjande dertill kan lemna, må med ”allmänna medel och under publik tillsyn, ”samt af Kronans manskap, verkställas; hvarefter delegarne vid tredje årets slut ifrån ”det, då aftappnings-arbetet blifvit fullbor”dadt, skola börja återbetalningen af kost”naden derföre, på det sätt, att en åtton”dedel af primitiva summan hvarje år erlägges, hvarigenom hela beloppet vid slu”tet af tionde året efter aftappningen var”der godtgjordt; hörandes delegarne dock ”från all förbindelse af räntans erläggande ”å Capitalet vara befriade.’* ”Efter framställning af dessa allmänna ”grunder gå Rikets Ständer att sig utlåta, rörande frågan om aftappningen af de så kallade — mossar •—-i Skaraborgs ”Län;” Häraf torde Ridderskapet och Adeln finna, att det var en allmän framställning i ämnet till Kongl. Maj:t, som af Rikets Ständer i denna underdåniga Skrifvelse gjordes.
– Stella sade de ville gifva, således har Erik icke ensam gifvit dig dessa, utan – Äfven Harald, menar du. Ja så är det. – Och hvilka har Erik gifvit, och hvilka Harald? – Hvad du är nyfiken – sade Stella – Jo, Erik sade mig att Harald gifvit dem alla. Erik skulle troligen väl också velat ge dem, men kanske hade Harald då för tillfället mera ... penningar. – Stella började skratta vid denna praktiska anmärkning. – Eller – inföll Irene – kanske Erik ville unna åt Harald den lyckan att äfven få ge. Och Harald gaf så gerna. Det gjorde Irene så godt att veta, det Harald gifvit dem alla. Hon betraktade klädningarne mycket nogare och sade: – Den gråa klädningen måste säkert klä Stella bäst. – Men – sade Stella hastigt – ser Irene denna hvita klädning. Den har jag icke haft på mig ännu; den sparar jag tills jag skall gå till herrans heliga nattvard. Och nu gaf hennes hittills varande skälmskhet och barnsliga glädje rum för ett alfvar och en glädje, deri visserligen äfven barnasinnet visade sig, men skärt, strålande och etheriskt. Och hon berättade nu, hurusom Erik menat, att hon redan var begåfvad med den kunskap, som är nödig för ett värdigt njutande af det heliga målet. Alldeles intet nämnde hon om att det icke skulle bli Erik som komme att meddela nenne nattvarden, men det var äfven en sak, som med hänseende på den högvigtiga akten var en bisak. Stella minndes så väl Eriks ord: Personen försvinner när Herran talar. – O hvad jag minnes den dagen – sade Irene och hennes dunkelblå ögon logo så vackert – han är mig så nära som i går, i dag eller såsom nu. Det var den allraskönaste dag i mitt lif, ty frälsaren hade då en hydda inom mitt bröst. O ändå! När hon så sade, hvilade Stellas blick uppå henne med glädje och nöje. Stella fann att hvad för Irene var ett förflutet var för henne ett tillkommande och skulle blifva ett närvarande. O hvad den tanken smekte Stellas hjerta, ett hjerta, som ännu icke var grumladt af någon annan kärlek än till den osynlige Guden!
E n storartad kvinlig utställningsbyggnad, 2 the Woinan ' s build i n g ~ &gt; hvilkeil utstallningskomit8n bekostar (kostnaden för densainim beriiknas skola iippgi till 200,000 dollars) iir under uppförande, ocli nalkas, att döma efter meddelanden frkn Chicago, redan sin fullbordan. Ritningen till sthe Wonian ' s building, ar utförd af en ung k ~ i n l i g arkitekt, iniss Hayden, hvilken bland mer I n hundra tiiflaiide, alla kvinliga, som inlämnat ritningar, eröfrat högsta priset, 1,000 dollars. En uppfattning, hvilkenligger nära till hands, att d i kvinnorna äga en särskild utställiiingslokal, endast där och p5 intet annat ställe hoin ' utstiillniiigen kvinligt arbete skall utstallas, tyckes einellestid, vid studerande af a kvinnopalatsets B plan, icke vara öf verensstiiinmande med rätta förhållandet. Kviniiornas utställningsbyggnad kommer tvärtom att innesluta j anif örelsevis f &amp; f ösernål. Endast Iiufvudgalleriet ar afsedt att iurymma expositioiisartiklar, d. v. s. alster af konst. konstslöjd o. s. r., och bland dessa en utvald samling. Bland alla natioiiers arbeten kommer en jury att för detta galleri utvalja endast de föremål, so111 iiro de yppersta i sitt slag. Expositionen darstides kbiiimer saledes att vittna on1 den högsta utveckling, som uppnktts inom livarje arbetsfält, samt i h i l k a länder l i ~ a r j e tillverkning star högst. Tillverkarinnorna iippinanas att limna mer all ett prof p&amp; sin skicklighet, så att de i&amp; kunna iitstiilla siidana sh viil bland mästerverlien i den krinliga utstiillningen, som till täflaii med manligt arbete i de allmänna utställningslokalerna.