Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då de sågo, att hon ville rida upp mot skogen, stormade de efter henne. »Hör, kungadotter, hör hvad denna gamla kvinna säger!» ropade de. »Mitt hufvud vacklar under årens tyngd,» säger hon, »skall nu kriget beröfva mig min son?» »Nu, kungadotter,» skreko de, »nu skola alla dörrar slås igen längs hela dalen! Nu skall vapenkistan öppnas! Bonden skall rycka plogen ur jorden! Hvad menar du med att hålla händerna för öronen? Du måste höra, höra, höra!» »Fredkulla!» ropade de, där de jagade efter henne. »Du bär ditt namn i fåvitsko. Fredkulla, vi våga ej kasta säd i jorden! Fredkulla, vår dotter skall ej fira bröllop detta år! Fredkulla, då våra gårdar brunnit, skola gamla kvinnor resa en nidstång på den svarta grunden och därpå skola de rista ditt namn, Fredkulla, Fredkulla!» Hela hopen från Storgårds by var efter henne. De skreko omkring henne, alla de olyckliga människorna. »Fredkulla, tänk på oss, då vi falla! Då boskapen röfvas från oss, tänk på oss! Då vi hämnas våra fränder, tänk på oss! Då vi öfva vilda dåd, tänk på oss! Tänk på oss, såsom vi alltid skola tänka på dig!» »Du får ej rida hem, jungfru, du får ej rida ifrån oss. Hvad svor du nyss, du löftesbryterska? Hör du hvad folket ropar emot dig från andra älfstranden?» Och folket från Storgårds by rusade om Fredkulla och kastade sig framför henne på vägen. »Öfver våra kroppar, jungfru, kan du rida hemåt,» ropade de. Men somliga kysste jungfruns händer och bådo sakta och vackert: »O stanna, rid ej bort ifrån oss!» Hon såg, att de ej ville göra henne något ondt. Men det stackars fattiga, krigströtta folket visste sig ingen råd. Somliga grepo efter hästens tyglar för att vända honom.
Jet den 17 Jlorgire-slAndet den 17 Bonde-ståndet den 18 — Rikets Ständer underdåniga skrifvelse, angående rotering af en staden Lund tillhörande jordlott. (Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-utsk. Uti., N:0 7.) S. A. K. Uti nådig skrifvelse af den 8 Oktober sistlidet år, har E. K. M., till den åtgärd från Rikets Ständers sida, som deraf kunde föranledas, gifvit Rikets Ständers Stuts-utskott tillkänna: att, efter verkställighet af den under den 21 September 1839 i nåder anbefallda extra rotering till båtsmanshåll af städerna tillhörande privilegierad jord, som i ordinarie roteringen icke ingått, E. K. M. af inkomna handlingar i nåder inhemtat, huruledes den i staden Lund belägna så kallade Yangmansjörden, såsom icke varande af privilegierad natur, bordt i ordinarie roteringen ingå, men att sådant icke skett och samma jord, i ansende t»ll berörda sin natur, icke heller blifvit lill extra rotering upptagen; att Kongl. Maj:t, uppå Förvaltningens af sjö-ärendena samt Kammar-kollegii, uti utlåtande den 10 December 1840, afgifna underdåniga tillstyrkan, under den 1 Februari påföljd» år i nåder förordnat, det frågan om denna jords extra rotering skulle förfalla och vederbörande: roterii igs-konimissitm Expcclitio s-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N.o jg. 125 ega att, efter samma jords beskaffenhet, värde och afkastning i förhållande till jord å landet, derå bestämma rotemantal, till ingående i städernas allmänna båtsmanshåll, på det sätt, att, till undvikande af rubbning uti den redan skedda regleringen i detta afseende, vakans-afgift årligen intill nästa riksdag af staden borde utgöras för de rote-nummer, hvartill jorden blefve uppskattad, hvilken afgift i ränteriet skulle insättas, för att af Rikets näst sammanträdande Ständer användas; samt att, sedan kommitterade belagt den så kallade
Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens samt Kongl. Lifrustkammarens samlingar kunde, tillika med konstsamlingarne vid Gripsholms och Drottningholms slott, ställas under en gemensam styrelse, bestående af en chef och tvänne intendenter, den ena för konstsamlingarne och den andra för de historiska samlingarne, samt fyra amanuenser, deraf tvänne såsom biträden åt hvardera intendenten jemte erforderligt kanslioch redogörarebiträde; men som hinder för verkställigheten af en dylik organisationsplan synts för närvarande möta dels i svårigheten att kunna föreslå någon definitiv aflöningsstat, åtminstone för den del af förvaltningspersonalen, som skulle erhålla befattning med de egentliga konstsamlingarne, förrän dessa hunnit fullständigare ordnas, samt erfarenheten derefter ådagalagt det verkliga behofvet af dylik personals större eller mindre antal, dels äfven uti det samband, som förefinnes emellan Kongl. Vitterhets-, Historieoch AntiqvitetsAkademien och dess samlingar; så hade Öfverintendents-embetet ansett sig nu endast böra hos E. K. Maj:t i underdånighet hemställa om anvisande af de för den närmaste framtiden erforderliga medel; — och har, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Ofverintendents-embetets förslag, E. K. Maj:t begärt för vårdande och underhåll af Nationalmusei-byggnaden och der förvarade samlingar m. m. för år 1866 ett belopp af 5,000 R:dr och för år 1867 en sammanräknad summa af 17,650 R:dr. Emot de af Öfverintendents-embetet uppgjorda, i Sta^sråds-protokollet intagna, beräkningar öfver det nu anmälda anslagsbehofvet hafva Rikets Ständer icke haft något att erinra; men deremot har hvad bemälda Embete anfört angående framtida vården och underhållet af Nationalmusei-byggnaden och der förvarade samlingar synts Rikets Ständer gifva skälig anledning till uttalande af den önskan, att vid ordnandet af denna angelägenhet andra befattningar icke må inrättas, än som äro för göromålens bestridande oundgängligen nödiga.
Mina skäl äro, att mera omsorg och urskiljning (åtminstone inom detta Stånd) vanligen ådagalägges vid tillsättandet af Bancofullmägtige, än som måhända är fallet vid andra valförrättningar, hvaraf, såväl som af den skicklighet, vana och sakkännedom, som fullmägtige under utöfvandet af sitt förtroendekall äro i tillfälle att förvärfva, jag skulle vilja draga den slutsats, att revisorerna icke äro competenta att meddela fullmägtige föreskrifter; att den lydnadspligt, som genom detta mom. ålägges Bancofullmägtige, icke är förenlig med stadgandet uti 70 § Biksd.Ordn., der det heter: ”att fullmägtige kunna ej, i och för deras befattning, emottaga befallningar, utan af R. St. allena,” hvilket stadgande tvärtom synes visa, att ifrågavar. auctoriteter icke på något sätt äro hvarandra underordnade; att det är oformligt, att revisorerna, som icke äro underkastade juridiskt ansvar, skola meddela föreskrifter för en auctoritet, stäild i bredd med dem, likasom de af Ständernas förtroende kallad, men för sina åtgärder ansvar skyldig; att sjelfva ordställningen i morn., der det heter: ”att derest något skulle linnas försummadt eller eljest kräfva rättelse” etc. äfr olämplig och vådlig, enär det möjligen kunde af revisorerna så anses, som kräfde hela Bancoverket i alla dess delar rättelse, och således af dem, med stöd af deras rättighet att i sådant fall erforderliga föreskrifter meddela, böra omskapas. Hvad mom. d beträffar, anser jag visserligen lika med Gr. Frölich, att detsamma kunde försvinna; men skall detsamma bibehållas, vågar jag vördsamt föreslå, att detsamma må erhålla följande redaction: atti vigtigare mål, deruti fullmägtige vilja sig med revisorerna rådföra, yttrande afgifva; fullmägtige obetaget, att derå fästa det afseende, de för godt finna. — Jag anhåller om propos. på återremiss. Frih. Cederström, Jac.: Äfven jag är af den öfvertygelse, att Revisorerna icke böra hafva rättighet att gifva föreskrifter åt Bancofullmägtige, och då Gr.
År någon med beslutet missnöjd, må han deruti söka ändring genom besvär , som ingifvas till Dom-Capitlet i de mål, som upptagas ii, 2, 3 och 4 morn af 10 och i alla öfriga hos Konungens Befallningshafvande i Länet inom klockan 12 på 3o dagen, eller om helgdag dä infaller, dagen derefter, ruknad antingen från beslutets kungörande eller deraf bevisligen erhållen del, den dagen oräknad då sådant skett, allt efter hvad här ofvan före uti sers kilde händelser stadgas, bifoge < c k sina besvär ej allenast det öfverklagade beslutet, utan äfven bevis när detsamma kungjordes eller blef honom tillställdt, åliggande jemväl den missnöjde att inom 14 dagar efter det besvären blifvit inlemnade å ort som vederbör, till Ordföranden af emna Diarii-utdrag öfver besvärens inlemnande. För Hernösands Stift vare förmål som gå till Dom Capitlet från Jemtland, JFssterbotten, Norrbotten och Lapmarken besvärs-tiden dubbelt längre än hvad härom i denna <$*. är stadgadt. Försummas hvad sålunda föreskrifvet är, vinner beslutet laga kraft, så vida det icke angår ämne , hvarom Socknestämma icke eger beslutande rätt. Uti 1 mom. af 15 §. skulle orden: i detta afseende utbytas emot orden: i dessa hänseenden. Uti 1 mom. af 16 skulle orden: från hvarje af dem utbytas emot ortlen : af de röstegande inom hvarje af dem. Uti I inom. at 17 §. skulle början af mom. erhålla följande förändrade lydelse: Ordförande och vice Ordförande vä/jas för tvänne är ä Socknestämma , der hvarje valberättigad bör vid upprop efter val listan muntligen afgifva sin röst. På i 16 ff. föreskrifne sätt väljas Ledamöter och Suppleanter o. s. v. enligt Utskottens forsla». Uti 2 morn. af 17 §• skulle orden: i Maj eller Juni månader utbytas emot orden : i Maj månad.
Län ingaf likaledes följande: ”Då Rotelagame under Westerbottens Regemente icke oftare,enligt Kneckte-Contractet, förse sina Soldater med en Släp-mundering af lika färg och beskaffenhet med Krono*- munderingen, än blott då Soldaten första gången i tjenst antages; och Kongl. Förordningen, röjande indeldta Infanteri-Regementernas beklädnads-sätt af den 4 Februari 1812, sorn ålägger Soldaten, att, emot er - Den 2 8 Juni. erhållande af så kallade slifnings - penningar, i fredstid sjelf hålla så väl Kronosom Släp-munderingen, hvilken dock af en del Regementers Rotelagare hvari Btdje år anskaffas, och ett sådant Släp-munderingen» underhållande för Westerbottens Regementes Soldater blir ett ganska svårt betungande, och hvarigenom Rotelagarne nödvändigt få vidkännas den olägenhet, att Soldaten Uti beklädnaden biträda, och derom äfven fråga redan uppstått, så önskas det Riksens Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om ofvanaherppade förordnings, af den ^ Februari 18 1 2 , inställande till sin kraft och verkan? och att med Soldatens beklädnad måtte förhållas såsom förut, innan samma höga författning utkom, och i likhet hvarmed de så kallade Rotekistor, hvilka förut aldrig ägt rum, alldeles försvinna, enär Rotelagarne för hvarje Compagnies beklädning, Beväring’ och tross uppfort tillräckliga stora trossbodar, derutinnan den förvaras, Mosts Johansson. från Westerbotten. Afven så utlät sig Riksdagsmannen Johan Johansson från Kronobergs Län skrifteligen sålunda: ”Till aUerödmjukaste svar på hvilande mo-' tion, sorn blifvit framställd uti Höglofl.
Det var fijr krinnilns riitt att vinna ntveckling, som k~innororelsens banbrytare gingo till kamp, fiir henncs riitt till arbete. Ty hon fordrade arbete fiir att !runna utveckln sig. E j fi; r tillfiillig f r a m g h g, ej for lycka kiiluyade hon, ty kunskaper och Milning hoja ej ornedelbart kvinnans aktier i ~iirlden. For den Imnskapsrike, intelligente manuan ijppnas alla portar, ej s8 fBr kvixinan. Tviirtom: den intelligenta och knns1capsr.i ka kvinnan rnoter ofta ovilja, diir clen ytliga och okunniga roner tillmotesglende. Och iindll, trots allt hvad de visste sjg forlora, trots tusen nppoffringar gingo de framllt clrifna af en oemotstllndljg lzraft. Harigenom har kvinnorijrelsen visat sin inre slaktskap mecl a l h Icultmrrorelser, som fort rn&amp;nslzligheten franldt. De hafva alla uppkommit sll, att (let hos vissa begdfvade individer viickts Bnskningar och syften som mllste tillfredsst&amp;llss, Iiosta hvad det kosta ville. Dessa indi.vider, de md nu hn varit uppt3ickare eller reformstorer, ha oftare vunnit p6 sin lott lidande iin lycka. 8 % vidn namligen man icke med lyclra oclzsA nienar gliidjen att spiinna nlla sina krafter i # en afgorande Iramp. De ha kant att de drefvos fram af en hogre nlalrt, son1 stod balcom dem, men m8let r a r for dern dunkelt. Det gdler alltid om den historiska ntveclilingen, att vi foras fram sernot, ett ml1 f6rcloldt for oss.
»Herr Villy borde tycka om Wagner, vi om Gunå.» Villy bet sig i läppen och såg ut, som om han fått en portsjon starkpeppar att svälja. Kanske var det därför att hon så sött och omedvetet sa: »vi»? Svartsjukt folk tål ju rakt ingenting. »Villy behöfver, hä hä, kanske litet olja på vågorna, herrskapet litet vind i stiltjen», sa Gustaf! Ja, det måtte jag säga, att Ruffen förvånar mig mer och mer för hvar dag. Att tänka sig, att han hade reda på komponistherrarna, med! Visst spelade flickorna allt möjligt, men hvem hade tid att ta reda på af hvem. Inte jag åtminstone! Allra minst trodde jag att det skulle vara fallet med Gustaf, som bara brukade promenera upp och ned i rummet med armarna på ryggen, utan att säga ett knytt. Men jag börjar märka, att i det lugnaste vattnet, går de största fiskarna!!! Bäst det var, så rusade Villy i väg mot kvinnofrågan, och nu var det jag, som spärrade upp öronen. Jag ville så förfärligt gärna veta hvad det var för en fråga. Allt jag visste var, att alla böcker, som afhandlade det ämnet, är dåliga, och att rent opassande pjäser gifvits på Dramatiskan med hjältinnor ur det lägret. Som till exempel den där Nora, som sedan hon förfalskat växlar och dansat kaschuckan för sin mann, begaf sig ensam ut i höstmörkret, utan att en smul tänka på sina små söta barn. Lektor Kull sa, att det var för att finna sig själf, men det var bara basch. Hvad man kan här i världen, men springa ifrån eller fatt sig själf, det låter man allt vackert bli. Och lika tokigt tyckte jag det var, att hon skulle ha gifvit sig i väg därför att Helmer inte förstod henne. Nå, du min värld, skulle alla hustrur rymma huset af den orsaken, så skulle väl af hundra män inte två ha sina hustrur kvar efter en vecka! Nej, något annat måste det vara! Och så tog jag mod till mig och frågade: »Hör nu, hvad är kvinnofrågan för slag?» »Det är en lifssak för halfva mänskligheten», svarade Ester efter en liten paus.
Delta tyckes hafva varit orsaken, hvarföre man med vissa modificationer bibehållit det inom Bancoverket nu gällande controlleringsoch arbetsfördelningssystem, — ett system, som, oaktadt sin uti några hänseenden ägande fullständighet, i sjelfva verket är för mycket inveckladt och förenadt med alltför mycken omgång vid ärendernas handläggning, för att vara Den 25 September. ändamålsenligt och för Bankens rörelse fördelaktigt. Det hade varit särdeles önskligt, att de af Bankens tjenstemän, som erhållit det vigtiga uppdraget att utarbeta detta organisationsförslag, jemväl tagit någon kännedom om åtskilliga utländska bankers förvaltningssätt och uti dem antagna arbetsmethoder. Den vid dessa bancoinrättningar vunna erfarenhet torde i många hänseenden hafva leronat en lika så tillförlitlig ledning vid Svenska Bankens reorganiserande, som bekantskapen med den inom denna Bank iakttagna sekelsgamla praxis. Det är också endast såsom en följd af de åsigter, hvilka under en mångårig tjenstgöring inom detta verk gjort sig gällande, jag kan förklara anledningen till dessa mångfaldiga, småaktiga och kostsamma controller, hvilka i förslaget äro föreskrifna, men hvilkas nytta och nödvändighet torde vara högst problematisk. Jag betviflar åtminstone högligen, att den nytta, som flera af dessa controller vid ett eller annat mera sällsynt fall möjligen kunna komma att medföra, skall motsvara den betydliga tillökning i förvaltningskostnaden, hvartill desamma föranleda; men deremot är jag fullt öfvertygad, alt den enkelhet, skyndsamhet och enhet, som utgör ett bland de liufvudsakligaste vilkoren för en bancoförvaltnings ändamålsenlighet, icke kan till vägabringas under ett så vidlyftigt controlleringssystem snål det, hvilket ligger till grund för organisationen af B.. St:s Bank. Endast för Cassa-afdelningen och Sedelcontoret erfordras också i anseende till oftaberörde controller, enligt organisntionsförslaget, utom vaktbetjeningen , en tjenstemannaskara af 4° personer, — ett antal, som t. o. m. sjelfva BancoTJtsk. tyckes hafva funnit något ansenligt.
Företogs val af de två ledamöter, hvilka, enligt 47:de § n R. O., böra deltaga i Talmans-öfverläggningarne ; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde: JM 661. Hr Klingstedt, fullm. Gr. Sparre, Gustaf Adolf, med 82 röster, och » 2317. Hr Fåhreeus, Olof Immanuel, med 67 röster. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Jag får vördsamt anhålla om propos. derom, att de tal, som Hr Gr. o. Landtm, på R. o. Ad:s vägnar hållit till H. M:t Konungen och de öfriga kongl, personerna äfvensom deras svar derå måtte här uppläsas, för att i St:s prot. inflyta, allt i öfverensstämmelse med hvad som vid föreg:de riksdagar varit brukligt. Sedan öfverläggningen förklarats slutad, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till den af Hr Wolffelt nu gjorda hemställan, och efter det härtill svarats ja, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att som de ifrågav:de talen nu icke funnos tillgängliga, komme uppläsningen deraf att ega rum i ett annat plenum. Härefter föredrogs en ifrån Stats-Rådet och Chefen för Kongl. Civil-Depart:tet ankommen skrifvelse, som lydde sålunda: 30 Den 29 Oktober f. m. Till Herr Grefven och Landtmarskalken! Sedan till H. M. Konungens kännedom kommit en inom Riks-Stånden allmänt uttalad önskan att vid vestra stambanans högtidliga invigning talrikt få tillstädeskomma; samt de kommuner och enskilda, hvilka tiil sig inbjudit dem, som i högtidligheterna deltaga, förklarat sig beredvilliga att emottaga större antal af R. St:r, än förut afsedt varit, får jag, på H. M:s nåd. befallning, anmoda Hr Gr. o. Landtm, att till högtidligheten inbjuda ytterligare 25 ledamöter af R. o. Ad.
Att detta tillstånd, för sä storde! som Skåne benoit, otvifvelaktig blifvit begat*- 7 o o O nadt; men icke destomtndre af den ved, som i sådant afseende blifvit nedförd, öfverskott merendels årligen funnits qvarliggande; att Skogen i de öfriga Trakter a t' Blekingen, icke utgör någon verkelig Frocluct, eiler för Skåne kan vara till serdeles nytta, utan endast skulle löras till Bornholm, som ligger rakt utifrån Blekingen, i stallet för en längre omväg till Skäne; att den Skogs Trakt, som Riksdagsmannen Jon jonsson i dess Motion uppgifvit såsom til Igång för utförsel , den enda sorn in< nefaftar betydligt Skogs omfång, tillförene vid arne Riksdagar af honom blifvit till Kongl. Majit och Kronan för Örlogs Flottans behof eibuden, ehuru också Ptovincens Hushålls-SätL skap undersökt och berättelse afgifvir, hvilken fråga ännu icke är af Kongl. Majit i Nåder afgjord , och dessförinnan icke bordt i annan väg framställas; att äfven en del af Allmogen j Blekingen afssgt sig den fömolin , som nu vill dem påbördas, såsom för Landet mindre gagnelig, och att i den händelse Riksdagsmännens önskan vtinno oinskränkt bifall, det skulle föranleda icke allenast till en total förödelse af Skogen, uran också till en snar under» gång för Carlskrona Stad, hvars Innevånare Den 4.
Då jag nu märkt sådana symptomer vara å färde, och tillika varseblifvit den särdeles oro, med hvilken man önskat, att få det förslag hvilande, som nu hvilar, samt då icke särdeles väl dolda förhoppningar visat sig, att möjligen på ett eller annat sätt förslaget vid nästa riksdag sktdle kunna genomdrifvas, så har jag för min del blifvit nödsakad alt åsidosätta den grannlagenhet jag först nämnt, och deremot att öfvergå till deras åsigt, som önskat alt något till nästa riksdag måtte göras, för att utreda denna sak, så att icke blott ett ensidigt förslag måtte vara hvilande, utan ett annat flersidigt och bättre beräknadt med detsamma må kunna jemföras, helst då oss icke obekant är, att man icke underlåter att på allt möjligt sätt bearbeta tänkesätten emellan riksdagarne i en viss riktning, som kallas företrädesvis fosterländsk, som kallas företrädesvis fri, som kallas företrädesvis gagnelig för fäderneslandet; ehuru man betviflar och Gudilof plti ra i i t e te n betviflar, att dessa förslag verkligen innebära hvad de lofva och hvad deras försvarare loforda. Jag nödgas således förena mig med Hr Aminoff i den reservation, som han framställt, men tror likväl, att meningen på ett ställe bättre uttryckes, om det heter: täcktes framställa nåd. propos. i ämnet o. s. v., i stället för den mellanmening, som i reservationen är framställd. Jag anser en sådan opinionsyttring af de 3 öfverröstade och öfvervoterade Dun it Juni. 155 Stånden vara gansia lämplig och på sitt ställe; ty att önska sig undan minoritetens färla, måtte icke kunna vara förbjudet. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det är icke afvoghet emot Const.Utsk., icke heller någon benägenhet att qvälja dess beslut, för att begagna en annan talares uttryck, sorn bringar mig fram att tala i detta ämne, utan det är minnet. Det må tillåtas att man minnes hvad som förefallit i ämnen af likartad beskaffenhet, eller i samma ämne.
Förty de måste två sig, när de gingo in uti vittnesbördsens tabernakel, eller framträdde till altaret, såsom Herren dem budit hade. Och gjorde han gården redo, kringom tabernaklet, och omkring altaret, och hängde klädet i ingången på gårdenom. Och alltså fullkomnade Mose det hela verket. Och så öfvertäckte en molnsky vittnesbördsens tabernakel; och Herrans härlighet uppfyllde tabernaklet. Och Mose kunde icke gå in uti vittnesbördsens tabernakel, så länge som molnskyn blef deröfver, och Herrans härlighet uppfyllde tabernaklet. Och när molnskyn gaf sig upp ifrå tabernaklet, så foro Israels barn, så ofta som de reste. När molnskyn icke gaf sig upp, då foro de intet, allt intill den dagen han sig uppgaf. Förty Herrans molnsky var om dagen öfver tabernaklet, och om natten var eld derinne, för hela Israels hus ögon, så länge de reste. Och Herren kallade Mose, och talade med honom utu vittnesbördsens tabernakel, och sade: Tala med Israels barn, och säg till dem: Hvilken ibland eder vill göra Herranom ett offer, han göre det af boskape; af fä och af får. Vill han göra ett bränneoffer af oxar, så offre en stutkalf, den ingen brist hafver, inför dörrene af vittnesbördsens tabernakel, att det skall varda Herranom tacknämligit af honom; Och lägge sina hand på bränneoffrets hufvud, så varder det tacknämligit, och försonar honom; Och skall slagta den stuten för Herranom. Och Presterna, Aarons söner, skola bära blodet fram och stänka allt omkring på altaret, som är för dörrene af vittnesbördsens tabernakel. Och huden skall bränneoffrena aftagas, och det skall huggas i stycker. Och Prestens Aarons söner skola göra en eld på altaret, och lägga der ved uppå. Och skola lägga stycken, nämliga hufvudet och kroppen uppå veden, som ligger på eldenom på altaret. Men inelfverna och fötterna skall man två med vatten, och Presten skall allt detta uppbränna på altaret till ett bränneoffer.
Ut skot t et.- 1:0 Lars .Nilssons från Norrbottens Lån Memorial, oin vidsträcktare rättighet till utförande af andras talan. s:o Peter Peterssons från Jönköpings Län Memorial, att syskon i allmänhet må egs lika arfsrätt. 3:0 Lars Anderssons från Skaraborgs Län Memorial , att föreskrifterne om Revisions* skillings nedsättande samt lösen för Acter 1 Revisions.saker måtte upphäfvas. 4:0 Jan Andersson från Calmara Län, om skyldighet för oförmögne gäldenärer att med arbete aftjena deras skuld, jlill Allmänna Besvärsoch Oeconomi e • Utskottet: Följande Memorial af: 1:0 Lars Nilsson från Norrbottens Låd, otn beklädnads-bidraget inom Piteå Socken. »:o Densamme, om vidsträcktare rättighet till tjärubränniag. Fröt. Vt dr, d. « Lee, list, ,ol 3:0 Nils Insulin från Stockholms Län, o ra utgörande af Byggnads!)) elpen. eller vinte»>körslor. 4:0 Johan Bengtsson från Wester-Norrlands Län, om rättighet föt Båtsmans Rotehållare, att skicka Ombud till General-Mönstringarne. 5:0 'iohan Bengtsson från Wester-Norrlands Län, om skyldighet för Åsele Lappmark, att deltaga i allmänna Beväringen. 6:0 Olof Jansson från Calmare Län, att hvar. je väghållnings . skyldig må berättigas, att om vintern, likasom örn sommaren, sjelf underhålla sina vägar, 7:0 Riksdags Fullmägtige från Gottlands Län, om undervisning derstädes för Barnmor. skor. 8:0 Desamme, om förbud emot vidare utgräf* ningar af Myror och Kärrängar på Gottland, innan Egodelnings - Rätten i orten derom sig yttrat. 9:0 Petter Pettersson från Jönköpings Län, om indragning af Lands.Fiseals-tjensterae^ 10* frat, Vtdr. d, 4 - g Dac, zgzl 10:0