Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag kunde stanna vid den‘för min känsla smäl tande olyckliga tanka, att de ännu ifrån den llanseatiska tiden qvarstående gamla skråordningar alltid skola blifva qvar, och deraf draga den slutsatts, att alla handtverkarelärlingar skulle , såsom hittills, blifva Den 23 Mars e. m. illa och lågt behandlade, och att deremot j andra grader allt sjelfsvåld skulle blifva tillåtit; så skulle jag visserligen tillstyrka bifall å Utskottets Memorial. Men i den glada öfvertygelse, att denna gamla surdeg en gång skall försvinna, kan jag ej göra annat, än på det högsta ogilla Memorialet, och tillstyrka afslag derå, med bibehållande af det beslut Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag fattade, icke just såsom något kraftigt verkande medel, men såsom ett steg att borttaga fördomarne, såsom Herr af Ekenstam ganska riktigt yttrat, och för att uppmuntra mindre bemedlade föräldrar, att försöka uti annan väg, än Embetsmannavägen, sina barns uppkomst. Här har blifvit yttradt, att det fordras Capital för att ingå i näringarne. Jag frågar, huru många af våra handtverkare ingått deruti med något Capital. Pluraliteten af dem, som nu samlat betydlig förmögenhet, har börjat med intet. Det är fallenhet, skicklighet och flit, som banat dem vägen dertill, och sådan är äfven händelsen i alla andra länder. Man har sagt, ätt ynglingar, uppdragne till mera bildning, skulle blifva olycklige derigenom, att de missbrukades af Capitalisten. Jag kan ej föreställa mig, alt Capitalisterne i vårt land allmänt skulle stå på en så låg punkt af ära och bildning, att de ej nied glädje skulle omfatta det tillfälle, som yppades ätt begagna en kunnig yngling till deras Den a3 Mars e. m. 297 egen så väl som hans båtnad. Om motsattsen någon gång skulle inträffa, kan det dock ej blifva någon regel.
Vid den urtima riksdagen år 1810 aflemnade Konstitutions-Utskottet förslag till förän drad redaktion utaf Tryckfrihetsförordningen, hvaruti jemväl ett förslag till en stående Juryinrättning framställdes, hvilket förslag blef hvilande till den följande riksdagen. Under riksdagen år 1812 ankom Kongl. Maj:ts proposition till Rikets Ständer angående tryckfriheten, hvaruti i afseende på dagblad och periodiska skrifter stadganden om den så kallade indragningsmaktens införande voro intagna. Samtidigt med nämnde propositions öfverlemnande till Konstitutions-Utskottet, återremitterade Riksstånden ock till Utskottet det år 1810 afgifna förslag till ny redaktion af Tryckfrihetsförordningen, hvarefter ärendet blef i ett sammanhang behandladt. Utskottet afgaf derefter 2:ne Betänkanden, det ena innefattande de 4 första §§, hvaruti stadgande om indragningsmakten jemväl fanns intaget; det andra åter behandlande den 5 §:n, angående rättegångsordningen, till hvilken alternativa förslag gjordes, antingen att §:n blefve oförändrad eller att deri skulle införas stadganderne om af parterne och domstolen utsedd Jury eller Nämnd, för att bedöma huruvida en åtalad skrift vore brottslig eller icke. Riksstånden biföllo det förra Betänkandet, som innefattade de 4 §§, men förslaget i 5 § angående Jury godkändes icke utan förklarades hvilande till påföljande riksdag, då det antogs. Konstitutions-Utskottet hade icke uti ofvannämnde Betänkanden närmare utvecklat motiverne för sina förslag, utan endast åberopat i Riksstånden gjorda anmärkningar samt Konungens proposition, hvaruti, bland annat, såsom tryckfrihetens missbruk uppräknas, att »en samhället rörande artikel eller ett angrepp emot person kan vara af den indirecta art, som tillåter en dubbel tydning och således icke är åtkomlig för lagen sådan den nu är.» Närvarande vid riksdagen och deltagande i förhaudlingarne uppfattade jag anledningen till förslaget om Jury vara den, att man trott sig finna att det var vida svårare för en domare än för en juryman attförklara en åtalad skrift brottslig.
(Hon sjunker snyftande ned på stolen och pressar näsduken för sitt ansikte.) Han (blir orolig, kastar en mycket örnblick till henne och vänder sig bort, så fort hon tar näsduken från ansiktet). Hon (torkar hastigt sina tårar och springer upp): Jag skulle inte ha någon aning om hushållning? Har du inte alltid berömt mig, för att jag så bra håller samman det hela? Flärd och n ö j e n? Ända sedan vi gifte oss, har jag bara köpt mig en enda ny klädning och (I samma ton fortsätter hon att försvara sig. De blixtar, som ljunga ur hennes ögon, skulle formligen förkrossa hennes man, om denne icke föredroge att s3 sselsätta sig med sin teckning och endast då och då kasta en forskande blick på sin fru. Hon hotar att gå » till mamma » och aldrig mer komma åter. Redan lägger hon handen på dörrvredet, då mannen vänder sig om och säger med mild stämma: » Lucy! ») Hon: Lofvar du mig — Han: Allt. Hon: Att sådana scener aldrig mer få ' örekomma? Han: Aldrig mer. Hon (håller fram sin hand, som han ifrigt rsser). Han: Och visa mig nu igen ditt gamla nliga ansikte. Hon (visserligen allvarsam, men ej längre ond): l ä n g r e fram. (Hon sätter sig på nytt vid fönstret och återtar sitt arbete.) Han (tar upp en hundra kvonesedel ur fickan och viftar med den): Se bara! Hon (gladt): Ack, Hans! lian: Ja, den fick jag i morse för ett arbete, som jag lämnade för flere veckor sedan. Därför skola vi i dag fira vår bröllopsdag. Hon: Vår bröllopsdag är j u först i nästa månad, den ' 29 oktober. Han: Och i dag är det den 29 september, alltså fira vi vårt elfvaniånaders jubileum. Vi gå och äta middag på en treflig restaurant — Hon: Och så på kaffekonserten — Han: Och i kväll på teatern, på operan! Hon: Det är ändå ett par småsaker till, jag skulle önska mig — Han: Säg bara, jag går in på allt.
Rådets ledamöter att deltaga i Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar; N:o 10. Förslag till ändring uti 46 § 2 mom. Riksdags-ordningen, angående Ordförande vid Riks-Ståndens gemensamma öfverläggningar; samt N:o 20. Förslag tili ändring af de uti Tryckfrihets-förordningen genom' hänvisning till 8 Kapitlet Missgernings-Balken fastställda straffbestämmelser. De öfriga sexton förslagen hafva deremot, till följd af ett eller flera Riks-Stånds ogillande, förfallit. Stockholm den 19 December 1859. Eili. till R. St. Stockholm, tryckt hos Sam. Rumst k o t, 1859. Konslilutions-Ulskottets Memorial M 4. i JK 4. Ank. till Exp.-Ulsk. den 28 Jan. 1860, kl. 12 midd. Memorial lill Rikets Stander•, med utlåtande, angående Tal mannens i Borgare-Ståndet vägran af proposition på en inom Ståndet framställd anmärkning emot en ledamots behörighet att vara Riksdagsman. Sedan Herr A. F. Boman uti Vällofl. Borgare-Ståndet, fdrst mundtligen den 29 sisllidne December, oell sedermera, uti ett den 4 innevarande månad skriftligen aflemnadt memorial, framställt anmärkning emot Herr A. 0.
Skogs-ordningen, hvar och en, för hvarje träd, som han å Näfversjö, eller Högbytorp, eller Bjershult, eller Wirsta Boställes egor fällde eller derifrån bortförde, skulle vara förfallen; och som jag vid den sålunda vidtagne författningen anmärkt, att Konungens Befallningshafvande, som, enligt i8o5 års Kongl. Skogs-ordning, endast eger att fridlysa allmänning, och skogshygge derå, vid vite, förbjuda, men ingalunda genom denna Kongl. Förordning, eller annan laga stadga fått sig uppdraget hvad som, enligt 10 Cap. 5 § Byggninga-Balken, tillkommer Domare utan undantag för militia3-boställen, att emot skogs-åverkan förelägga vite, i öfrigt, vid bestämmandet af den ifrågavarande vites-boten, öfverskridit den gräns, hvilken, genom Kongl. Förordningen af den 3o September 1801 är stadgad emellan 3 R:dr 16 sk. och 2Ö R:dr såsom det högsta belopp, hvarutöfver vites-bot icke får, i dylika fall, sträckas; så ansåg jag mig böra fästa Kongl. Majrts och Rikets Götha Hof-Rätts uppmärksamhet å denna både orätt och af icke behörig Embetsmyndighet behandlade rättsfråga; hvarföre ock Advocat-Fisculs-Embetet, på min derom gjorda anmodan hos högbemälde Kongl. Hof-Rätt, genom ingifvet memorial hemställt, det måtte Landshöfdinge^Embetets, genom dess ofvanberörde skrifvelse utfärdade vites-förbud emot åverkan å förutnämnde Boställens egor, varda, till all vidare kraft och verkan, upphäfvet, med rättighet för vederbörande att, i händelse föreläggande af serskildt vite vore 28 R. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. )5 Januarii iS3.f. af nöden, dermed efter Lag förfara, samt förständigande för Konungens Befallningshafvande att utfärda kungörelse om upphäfyande af ifrågavarande vites-förbud.
Hr Olivecrona, Knut: Jag får anhålla att K. o. Ad. behagade antaga Lag-Utsk:ts nu framställda förslag, som redan af Presteoch Bonde-Stm blifvit godkändt. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. antog 11. o. Ad. det af Lag-Utsk:t i Betänk:tN:o 29 afgifna förfåttningsförslag. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utsk:ts den 21 sistl. April och 1 dennes bordlagda Betänk. N:o 45, i ani. af väckt motion om ändring i lagens stadgande!) ang:de reseförbud för gäldenär. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Lag-Utsk:ts den 21 sisth April oah 1 dennes bordlagda Mern. N:o 46, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk. X:o 15, öfver väckta motioner om ändringar i domstolsinrättningen å landet. Utsk:ts första yttrande. Lades till handlingarne. lTtsk:ts i sednare punkten afgifna förslag. Gr. Sparre: Det slut, hvartill Utsk:t här kommit, är efter min uppfattning icke det rätta, ty att inskränka kompetens till nämndemans-befattningen till dem som ega, eller under åboeller nyttjande-rätt innehafva hemman eller annan fastighet inom socken, är att å ena sidan inskränka och å den andra utvidga kompetensen allt för mycket. Hvarje backstugusittare t. ex. skulle härigenom blifva valbar till nämndeman. Utsk:t har väl i detta afseende gjort en restitution, men efter min uppfattning alden icke lyckad. Jag tror det vore bättre att hålla signil Förordn:n om kommunalstyrelse på landet, der 14:de §:n säger: »Kommunalstämma utser bland röstberättigade, inom kommunen bosatte män, som uppnått 25 års ålder, en ordförande och en vice ordförande för fyra år.» Derigenom får man en riktig grund för kompetensen till nämndemanskapet, och den som kan vara ordförande i kommunalstämma, måtte äfven kunna vara nämndeman.
På landet lära nemligen torgdagar (i åtskilliga landsorter sädesmöten kallade) icke lagligen kunna hållas, utan att vederbörande sockenmonigheter hos Konungens Befallningshafvande i länet derom först gjort ansökning och Konungens Befallningshafvande derefter resolverat samt genom allmän kungörelse underrättat länets innevånare om de dagar, under hvilka på uppgifna ställen så kallade torgdagar till försäljning och uppköp af hvarjehanda produkter må hållas. Då således, efter mitt förmenande, aldrig ringaste tvifvel kan uppstå om hvilka dagar på landet äro att anse såsom erkända torgdagar, bortfaller också motivet för Utskottets afstyrkande af bifall till motioner,. Och då säkerligen en torgdag bör, i afseende på närvarande fråga, ställas lika med en marknadsdag, och samma skäl, hvilka gälla för förbud emot minuthandel med eller utskänkning af bränvin på eller invid det ställe, der mark - Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Bet. N:o 11. 21 nåd Miles, äfven mäste tala för ett dylikt förbud under pågående torgdag, får jag . vördsamt hemställa, att Rikets Ständer, med bifall till Herr Prosten Lundholms motion, måtte besluta, att § 25 mom. 1 skall erhålla följande förändrade lydelse: ”Å landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbjuden på ”eller invid det ställe, der auktion, marknad, torgdag eller mönstring med beväringsmanskap hålles, eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samnad är.” af Prosten Sondén: ”Den kraft, hvarmed för några år sedan icke blott enskilda nykterhetsifrare uppträdde mot dryckenskapslasten, utan äfven svenska folket genom lagstiftningsåtgärder sökte lägga band på de handtoringar, hvarigenom den befrämjas, synes redan betydligt försvagad.
Afseende bör väl fästas på de opinioner, som gjort sig gällande i detta fall vid våra Allmänna Landibruksmöten, hvilka bevistats af hundradetals jordbrukare från skilda orter i Riket. Vid de första af dessa möten, framställdes frågan tvifvelaktig, eller om bränvinsbränning är för jordbruket behöflig och nyttig? Men sedan opinionerna hunnit stadga sig och innan Hushållnings-Sällskaperna blifvit riktade till mera rationella åsigter, framställdes frågan vid sisthållne Landtbruksmöte sålunda: Som Bränvinsbränningen är för ladugårdsskötsel icke behöflig utan tvärtom skadlig, huru bör lagstiftningen härom upgöras, för att lösrycka denna handtering från jordbruket? Af alla dessa skäl yrkar jag bifall på 1 §:n 1 morn., med den redactiousförändring som af Gr. Mörner blifvit föreslagen. Hr Estenberg: Då jag nu är i tillfälle att, såsom jag önskade vid frågans afgörande om grunderna för öfverläggningen om det i frågavar:de förslaget , yttra mig öfver, om bränvinet bör rent af bortskaffas utur landet eller ej; beder jag få taga i anspråk Höglofl. Ståndets tålamod, enär jag vet mig här tala inför en samling af dem, hvilka jag väl känner äro bedröfligen allt för mycket interesserade för bränvinets tillvaro i vårt land, och jag derunder torde lätt kunna blifva något för mycket mångordig. Till en början önskar jag göra Höglofl. Ståndet upmärksamt uppå, hvad bränvin ur? Alt bränvinet icke är en Guds gåfva, bestämd (ill näringsämne för menniskokroppen, det är i våra dagar icke mer en hemlighet för en hvar som beflitat sig att taga kännedom om denna varas natur och beskaffenhet. Det är ett absolut gift, som uti sitt concentrerade skick, ehuru icke förtärdt i stor qvantitet, rent af inom kort lid dödar äfven den starkaste menniska. Uti sitt med vatten utspädda skick, fortfar det dock alltid att vara ett förgiftadt vallen, som alltid är skadligt, mer eller mindre i förhållande lill den större eller mindre vattenqvantitet bränvinet innehåller.
Jag medgifver visserligen att det kan vara strängt, men anser det dock vara rättvist, ty liar man en gång åtagit sig att erlägga en sådan afgift för hela året, och derigenom utestängt under denna tid andra spekulanter, så bör man väl vara hunden att erlägga afgiften. Om man genom krångel icke vill eller af oförmåga icke kan betala afgiften, är det efter min tanka rättvist att man förlorar rättigheten, som sedermera kan till någon annan öfverlemnas. I de flesta fall lärer väl afgiften icke kunna utmätas, ty den, som har tillgångar, torde icke blottställa sig för alt förlora rättigheten. Hr Printzensköld: Eftersom man kommit på kapitlet ronde beskaffenheten utaf det ansvar, som skäligen följa bör på den underlåtenhet, som i förevande fall kan å minuterarens eller utskänkarens sida ega rum, kan jag ej undertrycka den öfvertygelse jag äger, att det ansvar, som här blifvit stadgadt, är alldeles orimligt. Att en näringsidkare, när han kommit derhän, att han förlorar rättigheten att utöfva sin näring, skall dessutom erlägga afgift för hela året — hvilken, om den icke godvilligt erlägges, kommer att hos honom utmätas — synes mig vara ett alldeles för stort plus i ansvarigheten. Efter mitt begrepp, bör det göra tillfyllest, att han icke mera får drifva den rörelse, som han eljest skulle hafva varit berättigad att fortfarande idka. Med afseende på detta förhållande anser äfven jag alt §:n bör återremitteras. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, hlef, sedan Hr Gr. o. Landtm, framstält, att i afseende på l:sta mom. icke andra yrkanden blifvit gjorde, än sådane, som afse återremiss, propos. lill bifall å samma mom. framstäld» och besvarad med blandade Ja och Nej* hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkn:ne föranleda samma mom:s återremitterande, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande.
&:$ fmiDe belöper 000 9v:Dt, hroilfa, efter föreflåenDe förtranDlingögtunD, motftrarar ett Capital af 0000 9v:Dr, bltfiret fBetpillningen 00 $DMpimb2lfgift: ^:Del af JpammarfFattéjern&prifet per ©f:& ät 00 fftbr, och Då fåleDeö för 000 fmiDe belöper 000 9? :Dt, tjmilPa, enligt enahanDa förtranDlingégrunD, motftrara ett Capital af 000 fK;t>r, bliftper SBetPillningen 00 Sormulatre. Uppgift till £aperiiig0 Snfomjt. Un&cttccfnqD iDEat rötelfc f)äi’ftät>eé fåfom ©roj?* ^an&Iave .. 8,000 €get «g)ufct 9i:o £irc>amr«t 9?. N 25,000 900 — 8 $unn(anb @taDéjorö nicD tiH&örmiDe obdD mavf 1,800 60 _ <£n fjeröeDd i ©pllc 0frppt5roarf 800 €n åttonDcDd t @£eppet Neptunus om 0 £a* (levé Drägt 1,000 @umma 26,800 10,760 «£)roarförutcm uppgifna orDitiatie infomft fåfom SeDa* mot t 9}. 9}. ©ircction 400 W. V}. Den * * (9) gormulatre titt S)ekt*©et>el. 5ol. föf & 18 ** 5) c bet. c/ ö re* -j g.s 1 r-tt O p Sa SSattco. SveDit.
Herr LandtMarskalken gjorde härpå proposition till bifall, hvilken med Nej besvarades. Härefter författades och justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Hög« loff. Ridderskapet och Adeln den g Juni 1815- S. D. Upplästes det Högvördiga PrestStåndets ProtocollsUtdrag af den 29 Maj, rörande den af trycket utgifna Skriften under 15$ Den S Juni. e. til. Titel: Fjerde Äcten eif Baron Ludvig Hoyer Pinör* Historia m. m*, jemte den dervid bilagda underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj t; och sedan härvid af Herr HofCanzleren min. Friherre af Wetterstedt blifvit tillkännagifvet , det detta mål blifvit till laga handläggning öfverlemnadt, ansåg Ridderskapet och Adelrt för dess del, under erkännande af det Högvördiga Prest.Ståndets varma nit för Religiös flens helgd, likväl någon åtgärd i detta' ämne icke vara att vidtaga. Ut supra, Företogs till afgörande SfatsUtsköttets d* 29 Maj pä bordet lagda Betänkande af den 26 nästföregående, i anledning af Kongl Maj.ts Nådiga Proposition örn StatsVerkets tillstånd och behof under RiksStatens Första Hu:VudTitel. Undertecknad Silverstolpe, Axel Gabriel, an förde skriftligen följande: Då jag nu har den äran anmäla mig ätt begära återförvisning af StaisUtskottets Betänkande, i hvad det rörer regleringen af Högstsalig Hennes Maj:t EnkeDrottningens PensionsStat, kan det ej vara af egennytta jag dertill drifvés, efter jag är en Bland de personer, sorn enskildt äga fullkomligt skäl till tacksamhet för Utskottets yttrande. Jag klandrar ej heller StatsUtskottets handUngs-sätt, i hvad som rörer de personer af Deit S Juni. e. m. 159 Hennes Maj t EnkeDrottningens
Och det finnes än i dag menniskor, som äro nog naiva att misstänka en person för brist på allvar, derför att han skrifver uppsluppet. Men för sådana gäller gemenligen, hvad Hol-berg säger om sig sjelf. Det var nämligen en gång en person, som tillrättavisade honom med dessa ord: » Hvorledes kan I skrive saadan Skiemt, da I dog selv er saa ferbar. » Härpa svarade Holberg: » Hvorledes kan I skrive saadanne alvorlige Ting, da I dog selv er saa komoediantisk? » Hvar har statskyrkan sitt. starkaste stöd? Af Vilhelm Svartling. Frågan om nyttan eller skadligheten af religionens fast-kedjande vid staten är redan gammal och kan till och med anses någorlunda utredd i närvarande ögonblick, då man mer än väl lärt sig inse, att fördelen af det gamla förbundet mellan stat och kyrka icke under form af något slags » skydd » ligger på religionens sida, men väl kommer en del bestående samhällsformer till godo. Statskyrkans helgd i flertalets ögon skulle, om den funnes i den grad, som några föreställa sig, vara ett verksamt maktmedel i det konservativa samhällselementets hand, bl. a. derför att man ur de förnuftsbekäm-pande ’ kvrkodogmeraa lätt deducerar den sociala dogmen om allt det beståendes helgd. Det torde väl till största delen vara derför som man ser staten med öm omsorg uppträda och söka » skydda » statskyrkan mot anfall, som synas allt för farliga. Hur litet dessa skyddande åtgärder i sjelfva verket gagna statsreligionen, är här icke platsen att utveckla. Den omständigheten må endast i förbigående framhållas, att hvarje » skyddande » ingrepp af den verldsliga lagen på ett område, som det allmänna rättsmedvetandet tilldömer känslan och tanken med uteslutande ' besittningsrätt, alltid gifver den förnuftiga granskningen en ny väckelse och som resultat deraf alltid beröfvar ohållbara, förlegade, af forntida menni-skor uppgjorda dogmer nya skaror af klentrogna, som dittills åtminstone icke högt opponerat sig deremot.
Jag skulle då anföra, att den principen, att för Statens räkning beskatta spel-lusten, vore, för att nyttja en stor Författares ord, lika oklok som den, att ympa pesten på menniskorne för att kunna lägga en taxa på likkistor. Jag skulle då hemställa, hvilket vore bättre, antingen att upptaga på debetsedeln en ny utgiftsartikel , men tillika veta att källan till sedeförderf vöre tillstoppad, eller att undvika att föröka debetsedeln med en ny utgift, men veta att de fattiges antal skulle ökasj att försämringen skulle tilltaga. Detta allt skulle jag anföra, om jag icke befarade att det onda, man ville afskaffa, skulle efterträdas af ett större. Den rika eller mea ra bemedlade känner ju behof af många njutningar: spel, baler, concerter, spectakler. Men afven den mindre bemedlade, den fattigaste har 6amma behof af nöje 5 och när det kan köpas för så ringa uppoffring, som den vanliga insattsen å NummerLotteriet, vet jag icke hvarföre denna utväg (ill njutning skulle den störfe allmänheten betagas , synnerligen som hoppet att vinna, i alla händelser, skulle uppmuntra tillika beskaffade och måhända vida skadligare spel-inrättningar än Lotteriet, dera 84 Den 6 Juni i f. in. troligen ingen vaksamhet kunde förebygga. Det är af denna anledning jag anser NummerLotteriet böra, såsom ett mindre ondt, bibehållas. Jag skulle likväl tro den förändring böra dervid äga rum, att icke förteckningen å vinsterna må i tidningarne införas, emedan mången derigenom förledea att spela 5 och skulle det hända, att mängden af de spelande derigenom förminskades, vore ju också detta icke utan nytta. Herr von Hohenhaustm Jag skall blott med några ord förlänga discussionen endast för att besvara Friherre Björnstjernas yttrande, att man måste följa practiken, icke theorien ; hvilket med andra ord vill säga, att låta tiden ha sin gäng.
Länsmannen i distriktet af ersättning för bostad med R:dr 150: — och tillskott i nuvarande kontanta lönen, 583 R:dr, af „ 117: — i stället för i staten nu upptagna boställets dels ränta, 5 R:dr 5 öre, och dels afkastning, lil R:dr 95 öre; eller tillsammans R:dr 267: — hvarigenom denna Länsman komme i åtnjutande af enahanda löneförmåner med andre Länsmän, som sakna boställe, eller 850 R:dr; anseende Kollegierne denna förändring böra vidtaga med midfastan 1864, från hvilken tid hemmanet borde utarrenderas för Statsverkets räkning, om vilkoren hvarför Kammar-kollegium borde erhålla nådig befallning, att med underdånigt yttrande inkomma, sedan Hultbergs underdåniga besvär emot Hofrättens ofvanberörda utslag blifvit i nåder pröfvade och frågan om boställets bebyggande sålunda slutligen afgjord. Departements-ckefen upplyste härvid, hurusom sedan efter hållen afoch tillträdessyn å länsmansbostället stora Isie, tvist uppstått mellan Kronolänsmannen J. F.
På grund af de skäl Fullmäktige sålunda anfört och med afseende å härvid för öfrigt förekommande förhållanden, anser Stats-Utskottet sig, i enlighet med Fullmäktiges tillstyrkan, böra hemställa, att Rikets Ständer må medgifva, att Kamereraren A. Biörck, då han erhåller afsked från sin nu i Riksgälds-kontoret innehafvande kamererare-tjenst, varder ä Riksgälds-kontorets pensions-stat uppförd till åtnjutande, under sin återstående lifstid, af en årlig pension å Ett Tusen Två Hundra Riksdaler, samt att denna pension må komma att betraktas såsom ett Biörck personligen beviljadt understöd, derå hans borgenärer icke ega något anspråk. Stockholm den IG November 1854. Stats Ulikuttels Utlåtande, N:o tSI. 3 Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Nov. 1854, kl. 10 f. ra. Utlåtande, angående rättighet för Fullmäktige i Riksgälds-konleret att låta verkställa de för spelkort föreskri/na konvoluters tryckning vid enskild tryckeri-inrättning.