Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fienden drog sig tillbaka till Hvalöarna. Dess förlust känner man ej, men svenskarne hade icke mer än 4 dödskjutna af Bohusläns soldater och 20 sårade. Sluparne deremot voro alla illa tilltygade och utgjorde hvar för sig en trasig trofé. Långt efteråt hördes en utbroderad historia om att ett par af fiendens slupar blifvit skjutna i sank och att en sprungit i luften, men detta är något så storartadt att det säkerligen skulle haft andra antecedentia än ett löst rykte, ifall det egt den ringaste sanning. Men hvad behöfdes för svenska äran mer än att sjelfva segern egde rum och att den utgjorde en af dessa underbara oförgängliga tilldragelser, som alltid förblifva underbara – tjugusju slupar slagna af fyra! Hvad beträffar hjeltarne i detta korta sjödrama, så blef deras enda reella belöning medvetandet af att hafva varit sitt fosterlands värdiga söner. Att den icke blef något mer väckte en rättvis förvåning och harm, och denna förvåning och harm stegrades till ännu större höjd, då det förspordes att kapten Norberg icke långt derefter tvärtom fick röna prof af missnöje och otacksamhet1. Angående dagens stora tilldragelse läser man följande rader i Aalls ”Erindringer til Norges Historie”: ”De svenske Beretninger rose sig meget af en for de Svenske Vaaben berömmelig Sö-Træfning vid Strömstad den 27 April imellem 26 danske Kanonbaade och 5 svenske2, hvori de förste med Tab bleve tilbagedrevne. Commandeur Lorents Fisker derimod, som commenderede den norske Flottille og som paa den Tid var Chef for Norges Söværn, giver i sin Rapport en anden beretning om denne Trefnings beskaffenhed. Han paastod at han fuldkommen opnaaede Hensigten af sit Angreb, nemlig at recognoscere Fiendens Styrke, og at han trak sig tilbage, fordi det var umuligt at udrette Noget mod Fienden i sin stærke Stilling.
Lyckligtvis tilldrog sig processionen allas blickar, och så många näfvar höjdes mot den fritalige sjömannen, att han fann rådligast maka sig undan. Drottningen, fröken Kerstin, var ock folkkär för hennes store faders skull, hvilken lefde i folkets minne. Ingen konung har varit så älskad i Finland, som den store Gustaf II Adolf. Trampad, knuffad, med rifna fållar, blossande kinder och fladdrande hår, drogs torpflickan från Karis i den ohjälpliga trängseln med till akademihuset, dit folkmassorna strömmade efter processionen. Hon hade kunnat undkomma vid ett gathörn mot torget, men hon lät vidare knuffa sig framåt. Skulle hon icke se, skulle hon icke höra allt hvad ses och höras kunde? Under de lärda talen där inne roade sig åskådarne att begapa krigsfolket och i synnerhet de täta lederna af rytteriet, som uppfyllde alla angränsande gator och öppna platser, så långt ögat nådde. Det var icke en af nutidens lysande parader med hvarje knapp knäppt och hvarje bantler på pricken så buret, som det skulle bäras. Uniformernas tid var icke kommen ännu. Man igenkände truppafdelningarna på deras lika beväpning. Ryttarne buro dels gult, dels svart kyller, dels half rustning: stormhufva, bröstoch ryggharnesk, läderhandskar, svärd och den af Gustaf Adolf införda piken om elfva fots längd, som han förkortat från femton eller aderton fot. De som ej buro pik buro öfver axeln en kort karbin med det då nyss uppfunna flintlåset. Musketörerne till fots buro längre gevär. En brigad eller ett regemente fick väl stundom namn efter färgen, men denna berodde mest af fanor och fälttecken. De berömda gula och blå regementena i svenska hären kallades så efter färgen på sina lifrockar. De finska trupperna, så kavalleri som infanteri, buro mest den välbekanta inhemska, föga paradmässiga grå färgen. Det var till största delen ungt folk, som snart skulle sändas att fylla luckorna i Johan Banérs snabbt glesnande leder. Veteranerne stredo i Tyskland, men en kader af dem var i hemlandet för att inöfva reserven.
Ehuru jag trott, det jag yttrat mig nog tydligt, har jag likväl haft det missödet att blifva missförstådd af Herr af Billbergh. Jag har sagt, att enär markegången sättes om hösten, då prisen alltid äro lägst, blifva äfven markegångsprisen i allmänhet för låga. Om priset på en tunna spannemål om hösten är 10 R:dr, så händer oftast, att den på våren gäller i5; och jag hemställer om icke, då markegångspriset bestämmes i förhål - 56 Den i Mars e. in. lande till det förra, en betydlig förlust genom det nya förslaget skulle tillskyndas löntagarne. Om missbruk ägt rum, skulle de genom antagande af Utskottens första Betänkande hädanefter förekommas, och jag förenar mig derföre i den anhållan, att detta Betänkande åtminstone måtte blifva contraproposition. Herr Nordenanckar: Jag kan icke annat än högeligen protestera emot den framställde begäran, att få Utskottens första Betänkande till Contra-Proposition; ty om jag icke bedrager mig, finnas här många, som önska, att det måtte förblifva vid det sätt som för närvarande gäller för räntornes utgörande, och desse blefvo då betagne möjligheten att få sin opinion uttalad. Jag anser derföre afslag vara den rätta Contra-propositionen. Herr Bråkenhjelm: Att Räntetagare icke skulle efter det nu föreslagne sättet för Grutidräntornes utgörande förlora, tager jag mig friheten upplysa, genom uppläsning af 3:dje punkten i Utskottens förslag, som lyder sålunda: ”Då den händelse inträffar, ”att löpande årets markegångspris understi’Jger medium af senaste 5 årens marke”gångspris, är det väl Räntegifvaren öp”pet, att före Thomae dag tillsäga, om han ”vill utgöra praestationeriie in natura, men ’i det fallet åligger det honom att vid lef - Den i Mars e. m. 57 ”vereringen contant till räntetagaren betala ”skillnaden emellan löpande årets lägre mar”kegångspris och det ofvanstadgade 5 års ”markegångspriset.” Huruvida någon förlust i det hela vid sådant förhållande kan uppkomma, lemnar jag åt hvar och en att sjelf bedöma.
?Vrifvet är , förteckning å de 'inom Pastoratet fpr dét förflutna året fqrpfallne Ägtenskaps-r lysningar 2 jemte Lysnings-chartorne, aflemnat , •yare han från åtal fpr Embetsförseelser härutInpan fri , så vida detsamma icke inqm Tvenne ar derefter anställes ; Qch böra alltid de anmärkningar, som rörande EysningsSedJars phar* tering pmpt Prestman göras, honom till förklaring porpmuniceras, genom vederbörande Consistorium, sorn äger att förklaringen med eget utlåtande i ämnet beledsaga XjandsContqiret åligger att öfyer ofvannämnde förteckningar författa ett sammandrag pch dervid foga all§ från Rrosteriprne inljomnn Förteckningar ? LysningsSedlar och Revis, samf dessa Handlingar med möjligaste skyndsamhet till KarnmarCoUegium insända; Hvarefter, pedant R einiss skett tili GhartaBSigillai^Cqntoiret pch HufvudBok der blifvit upprättad , densamr |ha , jemte Hand lin garn.e , varder till Kammar*. Rättens granskning pfverlemnad, §• 2 3- I den pu faststäilde. stämplade, Rapp.ersf^fgiften lindrås. Allmogyn , Ryttare, Dragoner , ^olclatyr , Kronans Båtsmän samt Enrolleringspch Rördub,blings-]yianskap med de flere af G.emfbskap^n yi.d ‘Militäien, , \ så måtto, att Rä^ tegångsoell ResvärsHandlingar med förklaring derpfvér , så yäl sorn Dpmares oell Executorerp \Jl|lag i Kiel , sorn dem inbördes röra , endast; Ikrifyas på Två skiliipgars stämpladt Papper,. j&evillningsTJtsk. Betiinkariden. Jq$ der för andre är utsatt Tre ä Fyra, på Tre skillingars i stället för Fem å Sex , på Fyra gkillingars der andre nyttja Sju ä
Belönad med hedersomnämnande vid Iduns senaste pristäfling. * | y | l l början är svår, säger ordspråket, och ö ä! » detta besannas vid mångfaldiga tillfällen i lifvet, ända från den stund vi ängslades för en lämplig inledning till vårt första bref. Men all början är äfven viktig såsom varande fortsättningens grundval. Det stoltaste palats löper fara att sammanstörta, om ej grundläggningen är omsorgsfullt utförd. Mången lofvande telning, som med lämplig jordmån och god vård kunnat växa upp till ett skuggrikt träd, förkrymptes af brist på näring och skötsel. Äfven människobarnet är ett slags telning, hvars utveckling i otrolig grad är beroende af den tidiga omvårdnaden. Mångens hela lif blef förfeladt just därför, att det från början försummades och missriktades. Från vår första stund behöfva vi i sanning att stödjas och omhuldas och detta med så mycket större nödvändighet, som det gäller en fostran både för tid och evighet. Det gäller icke blott lekamligt, utan äfven ett andligt lif, och båda behöfva ans och näring för att ej förfaras. Också borde barnens värld, så långt möjligt är, vara fridlyst mark. V i äldre borde göra, hvad på oss ankommer, för att därifrån utestänga, allt, som kunde besudla barnahjärtat, grumla barnasinnet. Barnaåldern är mottaglig för intryck, barnaörat och barnaögat uppfatta snabbt. Må vi besinna detta och vara på vår vakt. Vår frälsare uttalade j u ett ve öfver dem, som förarga en af dessa små, och vi borde väl då i barnens närhet känna 03S stå på heligt rum, så att säga draga våra skor af fötterna. D e skulle då, dessa små, skonas för mycket, som de nu, ofta till obotlig skada, få höra och se. Huru ofta få de ej från de äldres läppar t. ex. höra skämt, som icke höfves. Ja, hvem förmår väl uppräkna allt, hvad små barnaöron få höra under samkvämen, så inom som utom föräldrahemmet. Ett mycket vanligt för att ej säga ett stående skämtämne inom många kretsar är äktenskapet eller rättare dess föregångerska trolofningen.
I anledning af detta sålunda upplysta föihållande beslöt PresteStåndet, på grund af RiksdagsOrdningens stadgande i 44 jj. 3 Morn., till ConstitutionsUtskottets afgörande öfverlemna, hvarthän förevarande fråga bör fört visas. Från VällofL BorgareStåndet» S. D. Uti Memorial, N:o 43, sorn nu upplästes, hade Lagutskottet, till den åtgärd, som Rikets Ständer, i anledning af 44 §. Riksdagsordningen, funno böra ega rum, anmält, att, sedan Lagutskottet, i Betänkande N:o 27, förklarat sig ej vara behörigt att till behandling upptaga Herr Gustaf Grönhagens Motion om ändring i Instructionen för Rikets Ständers Justitieombudsman, hafva Hög. Prot. Utdrag, den b Mars 1859. 31 Iofllge Ridderskapet och Adeln samt Högvördige PresteStåndet Betänkandet återremitterat, men BorgareStåndetoch Kedervärda BondeStåndet detsamma gillat; och beslöts, att ärendet skall öfverlemnas till ConstitutionsUtskottet, i det afseende 44 §. Riksdagsordningen bestämmer. S. D. Remitterades till Statssamt Allmänna Besvärs, och OeconomieUtskotten: 1:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående reglering af Båtsmanshållet i Riket, jemte hvad, i anledning deraf, inom Ståndet blifvit yttradf, och 2:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående den så kallade MötesPassevolancen för Indelta Infanteriet och Cavalleriet. SD. Lades till Handlingarne BancoUtskottets Memorial, N:o 10, till Högloflige Ridderskapet och Adeln, angående revision vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö den 1 i denna Månad, och N:o 12, till Her dervärda BondeStåndet i enahanda ämne. S. D.
Hon vill ofta låta sina karaktärer få ett visst maner, någonting utmärkande för ögat och örat. Så t. ex. Sanden med sina korta, kärfva uttryck och sin brummande ton, Erik i Vår med sitt stilla, saftiga bondlugn eller gumman, som rycker af sig mössan, jag minns ej hvar. Författarinnan har sett dem så. Hon har en hos kvinnlig författare sällsynt förmåga att tillspetsa sin replik, så att den verkar kraftigt som ett klubbslag: den både hörs och känns. Men just denna förmåga af effekt, af vision är också faran för henne, hon ser för hastigt, för ytligt, för ögonblickligt, har svårt att vara rättvis, vill icke gärna fördjupa karaktären. Så blir t. ex. Thora i Ensam en nära nog skematisk figur, det är hennes situation som misskänd, som intresserar författarinnan, och karaktären hålles abstrakt ädel utan många nyanser. Hon har med en energi, som förskaffat henne namn af manhataren, giort sin krigsförklaring mot de manliga odygderna. Allt för mycket har redan skrifvits och talats om fru Agrell i detta hänseende. Det är icke någon hufvudsak för vår författarinna att förfölja männen, så som det t. ex. varit för fru Schram eller för Strindberg att förfölja kvinnorna. Hennes syfte är snarare dels att predika idealism som i Vår, där en ung flicka förenar sitt öde med en kroppsarbetare, dels att predika uppror mot de konventionella former, som samhället pålägger. Hennes opposition är riktad mot världens orättvisa, hon vill uppvisa, att världens dom är ett dömande efter skenet; detta genomgår hennes författarskap. När männen, därför att de äro män, tillåtas att tyrannisera sina hustrur och, ehuru odägor, gynnas och uppmuntras af den allmänna oponionen, dä blir fru Agrell på allvar förtörnad — se Räddad. När en kvinna, därför att hon en gång begått ett felsteg, stämplas som ohederlig, fast hon hela sitt lif bemödat sig att utplåna det och försona — då tar fru Agrell hennes försvar — se Ensam.
Till åtlydnad af Eders Kongl. Majits nådiga vilja går jag nu att i underdånighet afgifva min förklaring öfver Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans underdåniga besvär mot Eders Kongl. Majlis och Rikets Svea Hofrätts Utslag den 24 Mars detta år i fråga om det emot mig väckta åtal angående förment öfverträdelse af gällande Banko Reglementet. Genom de till Kongl. Hofrätten ingifna förhandlingar tror jag mig hafva ådagalagt, att jag icke varit Kommissionär, samt äfven om jag, som sådan, genom den befattning jag tagit med en del lånesökandes penningar, skulle anses hafva brutit mot 78:de § Banko-Reglementet, öfverträdelsen likväl ändå varit af den beskaffenheten, att den aldrig bort eller kunnat föranleda till åtal; och ehuru jag långt ifrån klandrar en *) De i ofvanstående underdåniga skrift omnämnda handlingar, som äro vidlyftiga, har jag, i betraktande af det nog stora utrymme, som redan upptagits af redovisningen för detta mål, huru vigtigt det än må vara, såsom rörande ett för Rikets Ständer angeläget intresse och utöfningen af ett deras förtroendeuppdrag, trott mig likväl kunna undgå att här aftrycka; helst Ola Månsson icke ifrågasatt riktigheten af den framställning jag gjort af handlingarnas hufvudsakliga innehåll, och de dessutom finnas att tillgå uti den i allmänt förvar befintliga akten. 73 en tjensteman för det lian med allt möjligt mt söker uppfylla sina embetsåligeanden” och detta ännu mindre, då åtalet, riktadt mot mig, alser förhållanden, sorn i och för sig visserligen icke hafva ringaste värde, men dock af orsaker, de der icke tillhöra målet, påkallat så qaycken uppmärksamhet och således äfven för detta sednare fall af allmänna åklagaremakten måste dragas under Eders Kongl Majlis nådiga pröfning; kan jag likväl genom de argumenter, Justilie-Ombudsmannen ganska skickligt anfört, icke finna motiverna för Kongl. Hofrättens öfverklagade Utslag vara vederlagda och ej heller hvad jag till mitt försvar inför Hofrätten anfört vara stridande mot rätta uppfattningen af Banko-Reglementet.
Då man bjuder lill all göra sig reda för hvad LagUtsk. tänkt och uttalat i dess betänk., ang:de förslaget lill civillagen, stadnar man ytterst vid det omdöme, att Ulsk., gcnomträngdt af innerlig kärlek för det gamla och ännu bestående, utan alt undersöka bristerna deruti och huruvida botemedel deremot, blifvit erbjudna, endast haft för afsigt att tinna utvägar, hvarigenom denna undersöknings möda U6 Den 11 Juli e. m. kunde allägsnas och förslagets antagande, om ej för alltid undanrödjas, åtminstone hindras genom omgångar och former, hvilka säkerligen skulle lemna den nu lefvande generationen utan hopp om en i sin helhet genomförd förbättrad lagstiftning. Utsk. börjar med att antyda dess åsigt, det tiden ännu icke vore inne för R. St. att företaga någon hufvudsaklig granskning af det nya lagverket. Efter en ganska summarisk redovisning för denna åsigt kommer Utsk. till följande resultater: 1:0 att R. St., i öfverensstämmelse med deras vid sisth riksdag aflåtna und. skrifvelse, böra hos K. M. i lind. anhålla om förordnande för skickliga personer att författa och i god tid, innan nästa lagtima riksdag bör infalla, från trycket utgifva ett slags tableau öfver nya lagverket, sk i I jäktighet er aa emellan detsamma och nu gällande lagar m.. m. 2:0 att R. St. derjemte borde till K. M. frambära den underd. önskan, att, till förenkling af vårt lagverk, alla nu gällande stadganden, som höra till 1734 års lag och uti särskilda författningar äro intagna, måtte till deras hufvudsakliga rätta innehåll införas i berörde lag, i sammanhang med dess öfriga text, uti den ordning ämnenas natur fordrar, samt delta arbete så påskyndas, att det i fråga var. lagverket må i god tid, innan nästa lagtima riksdag bör infalla, genom trycket komma till allmänhetens kännedom. Dessa förslag, sammanträngda uti några få rader, framställa dock fordringar af den beskaffenhet och vidsträckthet, att de ej skulle kunna uppfyllas, utan att den nu upplösta Lagcommitteen efterträddes af två nya af Staten aflönade committeer.
Förslaget antogs och nu aflalades den 9 Api il 1836, bland annat: alt, — 136 — rudimalerierna skalle af Fabrikanten aflemnas till en af Styrelsen tillförordnad oell aflönad Verkmästare; alt tillsynen öfver arbetet, som då bedrefs på mer än 100 stolar, skulle af denne bandhafvas; och alt lian skulle tillställa Fabrikanten och inför honom redovisa det färdiggjorda arbetet, i öfverensstämmelse med vissa fastställda reglor. Men genom denna öfverenskommelse bade Styrelsen iklädt sig ansvar för hvad som till förarbetande inlemnades; och erfarenhelen hade redan visat, att en icke obetydlig del af tillverkningarna galt förlorad, genom ytterlig vårdslöshet vid arbetet eller okynne och skadebegär, samt mycket af rudimaterierna blifvit undansnilladt eller förstörd t. För alt förekomma sådant, fordrades en noggrann och sträng tillsyn, och denna kunde endast Verkmästaren handhafva, derföre fann Styrelsen också skäligt att ålägga honom ansvarsoch ersättningsskyldighet för hvad han emotlog, och tillädes honom, i sammanhang dermed, egentligen såsom en godlgörelse för den risk han underkastade sig, de af Uevisorerne anmärkta tvenne procent, hvilka alltså mindre äro ali anse för en Verkmästaren, i och för hans tjenst, tillkommande fördel, ty derför njuter han sin lön, utan egentligen som en premie för det äfventyr, ansvaret för det inlemnade medför; och utgå dessa procent, äfvensom lönen, alldeles icke af de å stat anslagna medel, ulan af den vid Fabriken fallande arbetsvinsten.
Utskottet måtte gå i författning om utbetalning af arfvoden till dessa Notarier. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, JM 59, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående upphörande af den så kallade Näs kungsgårdshjelp. S. 1). Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Statssamt Allmänna Be svärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: 272 Prot.-Uldrag den 14 Mars 1863. JM 18, i anledning af väckt motion om tillsättande af en General-inspektör öfver samtliga elementarläroverken och högre undervisningsanstalter, m. m.; JM 19, i fråga om föreskrift för alla till Statsförvaltningen hörande kassor eller allmänna inrättningar, som hafva medel att förränta, att använda dem till inköp af Statsverkets eller andra med Kongl. Maj:ts fastställelse försedda inrättningars räntebärande obligationer; och JM 20, i anledning af väckt motion om sådan förändring i de förvaltande verkens i Stockholm arbetsordningar, att de större utgifterna derstädes komme att bestridas genom anvisningar å Kongl. Räntekammaren. S. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: JM 3, i anledning af väckt fråga om afskaffande of straffarterna prygel och dagg. Bifölls', samt JM 4, i anledning af väckta motioner, angående dels ändring och tillägg i Kongl. Förordningen om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet, dels ock rättighet för Landstingen att i frågor om stängselskyldigheten inom länen besluta. Utskottets särskilda yttranden, sidorna 3 och 6, godkändes; hvaremot tillstyrkandet, sid. 8, afslogs. S. 1).
Det af styrelsen utsedda förvaltningsutskottet har bestdtt af: O r c1 i n a r i e m e c1 l e m rn a r: fruarna Adlersparre och Ankarsviird, fröken Roos samt herrar Hildebrand och Nyström (sAsoiii kassaförvaltare sjelfskrifven ledamot). S u p p l e an t e r: friiarna Whitlock och Montelins samt herr Börtzell. Pörbunclets styrelse har iincler ar 1887 sarnmantriidt 7 och dess förvaltningsutskott 10 ganger. Dessiitom Iiafva sammantriiden hållits af de för siirskildta 5ndcttni21 tillsatta koinitt ' er, fiir Iivilkas verksamhet redogörelse har nedan följer. Förbundet raknar vid 1887 i r s slut 30 ombiitl, af hvilkn 5 hafva blifvit iitsedda under årets lopp. Fiirtecknii-igen iif ' ver otribiiden återfinnes i Ril. J. Ombudet i Malmö, friiken hl. Silow, har med styrelsens medgifvancle från den 15 januari iitvidgat sitt ombiidskap till en filial, som hon utan ersattning med nit och intresse förestitt intill den 1 oktober, d å förestånd,areslzapet iifrertogs nf annan person. Om filialens verksamhet %r l~eriittelse afgifven. sci Hil. Feubundsbysiin har iinder aret sd 1) elytlligt iitridglit siii vctrksaii-iliet, att behofvet af ökadt utrymme och ökatle ai ' lwtsksaf ' te~. i allt kanbararc grad framtrtidt. Den hittills begagriadc lolzalei~. 19 T,ilIa Vattiigatan, har p5 griinrl dernf hlifvit iippsagcl, och en annan för ändamålet 1ampligare förhyrts. i Malmtorgsgalan N: o 5 att tilltriidas den 1 april 1888.
Alt sedermera inga större förvillelser köra kunna äga rum, tager jag för gifvet, dels derföre, att den bildade klassen nog ser sig före, och dels emedan, hvad den mindre bildade eller allmogen beträffar, det icke finnes några orter, hvarest b:co-räkning bland den äger rum, utan då den räknar r:dr, del alltid, så vidt jag varit i tillfälle erfara, sker i r:dr r:gds, hvadan jag icke tror att någon förvexling med b:co-r:drn skulle kunna komma att äga rum. Hvad åter förvexlingen med specieeller silfver-r:drn beträffar, så medgifver jag att det förefaller äfven mig vidrigt, att hafva 2:ne enheter, en i silfver och en i papper. Det vore visserligen vida bätire att man på silfver-r:drn präglade 4 r:dr, och på den nuvar. \ r:dr specie, 2 r:dr o. s. v. Jag vet icke heller hvarföre man behöfver silfver-enhelen; den synes alldeles öfverflödig; och hvar och en som linge nuvar. specie-ndrn samt funne på honom prägladt: ”4 riksdaler”, visste likafullt ganska väl hvad den hade för värde, nemi. 4 af de nuvar. rufina r:gds. Vidare har Hr Rosenblad yttrat, alt det nuvar. 12-lödiga systemet är olämpligt, emedan det är för mycket koppar deruti för det finare myntet, och för litet för det lägre. Hvad det finare myntet beträffar, delar jag fullkomligt Hr Rosenblads åsigler; ty det är ej obekant, att i utlandet personer finnas, som, genom chemiska processer, hvilka man i sednare tider förstått i betydlig mån underlätta, afskilja kopparen från silfret, och att ju större kopparhalt man lägger i myntet, ju mera uppmuntras denna slags industri, emedan kopparen aldrig ingår i silfvermyntets värde.