Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på de utvägar, som i öfrigt må förefinnas alt bereda tillgångar för fyllande af RiItsgälds-kontorets behof, har Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att utgifterna för 1867 års extra statsreglering till en ganska betydlig del skola bestridas dels med d t beräknade bidraget af Statsverkets inkomster för år 1867, dels, ifall Utsko ets ofvan gjorda hemställan bifalles, med bevillningen för samma år; men då dessa båda inkomsttitlar, uppgående tillhopa till 4,809,740 Ridr, till sitt hufvudsokligaste belopp icke torde vara för Riksgäldskontoret att påräkna förr; än under loppet af år 1868, torde det blifva nödigt Stals-UtskoUels Memorial N:o 157. 7 att, genom förändrade föreskrifter i afseende på Statskontorets skyldighet att till Riksgälds-kontoret leverera berörda bidrag, sätta Kontoret i tillfälle att tidigare, än hittills vanligen egt rum, från Statskontoret erhålla berörda bidrag. Sista punkten i 201 § af det för Riksgälds-kontoret nu gällande reglemente har nemligen följande lydelse: »Detta bidrags belopp eger Riksgälds-kontoret icke att från »Statskontoret utbekomma förr än under sednare hälften af året näst efter det, »af hvars statsinkomster detsamma påräknats skola utgå» I afseende på denna föreskrift har blifvit erinradt, att de till Statsverket ingående ordinarie inkomsterna, hvilka inflyta först året näst efter det, för hvilket de äro beräknade, numera utgöra blott omkring 25 procent af Statsverkets hela inkomst, hvaremot 75 procent deraf utgöras af de s, k. extraordinarie inkomsterna (tull-, postoch stämpelpappersmedel samt bränvinstillverknings-afgift), hvilka inflyta successive under löpande året. Då nu Statskontoret, förutom den s. k. grundfonden, hvilken beräknas till omkring
Mantalsskrifvare-provision uppgöres igenom dea Mantalsskrifning som verkställes år 1813 om hosten, hvarföre Mantals - Commissarierna väl kunna före den 15 Maj 1815 till Konungens Befallningshafvande uppgifva sina fordrings-anspråk, men Bands - Contoiret, som ej förr får emottaga 1814 års Special - Räkenskaper, hvilka endast kunna controllera, corrigera och bestämma Mantals Commissariernes provisioner, än med Augusti månads utgång 1815, saknar i följd deraf all möjlighet, att vid Juni månads utgång samma år kunna till Eders Kongl Majus Stats* Contoir afgifva en behörig och riktig ersättningslegvisition öfver det förflutna 1&14 års Mantals» - Den 7 Julii 9*9 talS9krifmngS-prövlsloner. Ett lika förhållande uppkommer således afven för de föregående åren; Och då den bevekande Omständigheten derjemte tillkommer, att göromålert för Eands-Göntoiref Otroligt under nU lyckligen öfverståndne krigs-år varit ökade, öch tiden för dem i följe deraf öfver ali beskrifning stundeligen upptagen; Sa vågar Eandshöfdinge-Embetet Underdånigst åtthållä om ett mildare och Jjådigåté afseende a ifråga* varande timade försummelser, samt att ÉderS Kongl. Majit i Nåder täcktes bevilja förévafändé Mantälsskrifväre-provisiort för åren lgiq öch 18x3, till Nådig ersättning af hela déss belopp; såsom behörigen granskadt öch rigtigt befunnet; med summan 596 Bidr 16 sk. C risti Baned.”
Justerades pleni-prot. för den 10 sistl. Juni e. m. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s Utlåt. NYo 72, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Femte HufvudTitel. I fråga om det under litt. A. uptagna, af K. M. äskade extra anslag till fullföljande af iståndsättningen och vidmakthållandet af Flottans krigsfartygs materiel, hvarom öfverläggningen under f. m. plenum hade blifvit börjad, yttrade sig Hr Brakel, Mauritz Gustaf: På f. m. omtalade Gr. Anckarsvärd, huruledes vår östra graune efter sista kriget med Vestmakterne börjat att vinlägga sig om skapandet af en mindre AngFlotta i stället för en RoddFlotta, hvilken sednare han funnit vara oförmögen att fullgöra sitt åliggande, nemi. kustförsvaret, hvarjemte Hr Gr.-n yttrade, att som han för sin del hyllade den åsigten, att Sverige borde rikta alla sina krafter på åstadkommandet af ett starkt landtförsvar, ansåg han att man, till förstärkandet af detta försvar, borde vara betänkt uppå att skapa ett mindre sjövapen, som med framgång kunde upträda emot den AngSkärgårdsFlotta, vår östra granne börjat bygga. På grund af detta utaf Gr:n anförda skäl får jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. till bifall^ å det af K. M. begärda anslaget till nybyggnad af åtta stycken Angkanonslupar. Het kan ej annat än förefalla mig högst besynnerligt, att man uti det innev:de framåtskridandets tidehvarf, då menniskorna söka att i alla riktningar tillgodogöra sig naturens mäktiga krafter, skall envisas att vilja för fartygs framdrifvande använda muskelkraften i st. f. ångkraften; och detta ehuru erfarenheten visat att de medelst rodd framdrifna krigsfartygen äro ångkrigsfartygen i allt underlägsne.
St.”, och det kunde visserligen då vara skäl att betänka sig, innan man bifölle kreditiv-anslaget; men likaså viss, som jag vill vara, att den, som inom oss upvuxit, också vill bära ett Fingalssvärd när det gäller, lika viss, som jag är, att han känner sitt eget folks brödralag och frändskap med andra folk, känner deras historia och deras gemensamma deltagande i striderna för ljusets och den sanna frihetens sak, så kati det icke falla mig in, att tvifla, på hvilken sida Han vill ställa Sig och Svenskarne. Jag, för min ringa del, beviljar äfven detta anslag. Ansvarets börda för dem, som skola taga det om hand, ökas väl deraf .Men måtte förtroendet, hvarmed det lemnäs, lätta den! Jag beviljar nu, för att en gång, när det på allvare gäller, lemna Honom och dem, som skola utföra vår sak, kreditiv på hvarje skilling jag eger, ja än mer, men det kan vara tid nog att säga det då. 12* 180 Den 1 November f. m. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Sjelfva upställningen afen fråga är, såsom en hvar nogsamt vet, af mycken betydelse då den skall bedömmas. För min del tror jag, att StatsUlsk. vid detta tillfälle fullkomligt riktigt upslällt den sak, hvarom är fråga. Flsk. har nemi. gjort till föremål för undersökning, först, och främst huruvida de nuvartde politiska förhållandena äro sådana, ali någon tillökning af det s. k. lilla kredit i vet bör ega rum, sam! derefter till hvilket belopp i sådant fall denna tillökning bör ivpgå. Jag tror icke ali man här behöfver ingå i någon vidlyftig utveckling af de diplomatiska förhållanderna, för att öfvertyga sig derom, att omständigheterna verkligen äro af helt olika beskaffenhet än linder vanliga lider, samt alt följaktligen ett större kreditiv, än det vanliga, nu är af nöden.
Det är deremot från arbetarne vid Persbergs grufvor, som de grofva broltslingarne utgått, och det lider icke något tvifvel att ju fylleriet varit orsaken dertill. Då hvarje uppmuntran eller belöning utgår i brännvin, och alla tillfällen stå arbetaren öppna att åtkomma denna "förföriska dryck,' men ingen faderlig behandling söker förekomma missbruken, kan man icke förundra sig deröfver att smaken för brännvinet täger öfverhand bos mången af desse obildade arbetare, som sakna eller åtminstone icke veta af nå°on bättre njutning. Visserligen har man sökt att gifva arbetarne från spädare åren en bättre riktning i det att en vexelundervisnings-skola varit i mer än 20 år öppen för grufbrytarnes barn; men ehuru nyttig denna anstalt varit och är, bar det onda derigenom dock icke kunnat förekommas eller öfvervinnas. Näringar. Jordbruk: I Wermland har från äldre tider varit antaget ett omFemuri-BeriiHelse fv% Wermlands Län* 2 10 loppsbruk, oell vanliga ordningen dervid är: rent träde, höstråg, tre ärs gräsvall, besådd med klöfver och timothei samt minst två, men ofta fyra liafresäden. Delta brukningssätt, som följes både vid lierregårdarne och hos hondén, dock, hvad den sednare beträffar, med några undantag, såsom i Elfdahls och öfre delen af Fryksdals härad, der allmogen brukar ensäde, synes vara efter jordmånen Jämpadt och således, när det med urskillning begagnas, tjenligt. Af hafra, som i omloppet utgör hufvudsädet och af råg kan Wermlands sandblandade jord frambringa vackra skördar, hvarjemte besudda gräsvallar härstädes äro oumbärliga, då naturliga ängar nästan icke finnas och gräsvexten dessutom på ogödd jord är svag.
Våra unga vänner skola nog snart blifva oss följaktiga på trons väg och med fröjd låta det lilla — det lilla — som kanske ännu låder vid af världslig fåfänglighet — far ... — Broder Gustafsson! — det kom så hastigt, att professorn fick svälja sista stafvelsen. En liten rödkindad herre, som oroligt rört sig på stolen och nu rakt icke kunde hålla ut längre, lade sin hand på Gustafssons öfver bordet och sade, när han nu såg sig ha ordet, i sjungande, släpig ton: — Förlåt broder, att jag afbryter dig, men jag ville bara berätta en sak, som kunde uppbygga de närvarande. Jag hade en knapp af guld, som skänkte mig mycken världslig förnöjelse, men så tänkte jag: Johansson, den ska du offra för Herrens sak. Och så sålde jag den i staden en dag och gaf penningarna till yttre missionen, och jag har alltsedan varit så löckelig. — Hallelujah! Detta väckte intet uppseende bland de närvarande, och Gustafsson tillade blott: Det är så, ja , då fru Hjelm brådskande och skyggt höjde sin röst, trots mannens förtviflade ryckningar och trampningar under bordet. Hon hade med stigande harm känt allas blickar krypa upp och ned för hennes person och i synnerhet stanna vid halskedjan. Hon skalf litet på handen, när hon vädjade till bordets silfverprydnader: — Jag visste inte, att det var bara guld, jag trodde, att bibeln också menade silfver ... — Åhnej — fru Gustafsson befans genast vuxen omständigheterna — vi få inte vara några trälar under bokstafven, kom ihåg hvad Jesus sade om kvinnan med den kosteliga smörjeisen — rika gåfvor behöfva inte alltid vara syndiga — det här är alltsammans presenter af församlingsborna och studenterna. — Och det här — fru Hjelm kände sig ännu modigare — det här är också gåfvor af vänner, jag går inte och köper juveler själf, och så länge min man och jag inte sakna bröd — så — så behåller jag dem. Fru Gustafsson sade icke ett ord — det var icke meningen att gräla. Hon hade sagt sitt, och andra fingo säga sitt.
Det kan visserligen vara öfverflödigt, att jag yttrar mig i ett ämne , deri så många ledamöter med utmärkt talent redan ördal; men det sker endast derföre, att, då flere ledamöter af 13ancoUtsk. uppträdt för att försvara betänk., också någon af samma Utsk:s ledamöter, som med de förra varit afolika åsIgter, måtte stiga fram och försvara minoritetens motiver, och för att befria mig från förebråelsen att icke hylla decimal-systemet. Jag har sökt försvara detta systeme, men förhållandet har varit med 111ig, som Hr von Troil nämnde, att jag, lik soldaten i ledet, som blindt rusar på, icke rätt förmått leda anfallen på mina motståndare; men jag är öfvertygad, att om alla de bindande skäl, som här blifvit anförda till försvar för systemet, och Frih. Wredes förslag, i Utsk. framställts, så skulle betänk, blifvit annorlunda, och jag hoppas, att detta skall visa sig, då, efter återremiss af det nuvar., ett nytt betänk, återkommer. Hr Stuarts uppgift, att ett betänk, af motsatt innehåll än det nuvar. icke skulle gått igenom i Stånden, vågar jag betvifla; ty jag är för min del öfvertygad, att om ett sådant betänk., uppstäldt på rationella grunder, kommit från Utsk., så hade det säkert blifvit inom de flesta Stånden bifallet; och är jag säker på, att inom BondeSt., der det sunda förnuftet ganska Säkert är det mest rådande, hade ett sådant betänk, blifvit lika lätt bifallet som inom detta rum, emedan jag genom samtal med mångå af nämnda Stånds ledamöter blifvit förvissad, att de inse det fördelaktiga af ifrågavar. systeme. Jag har ej mer att tillägga, än att jag är glad, att inom detta Den 27 Maj e. m.
I l M k i helso&amp; dssamt sjukdomsoch sjukr8rds-lära. VörelSsningarna, rom hilllas B Carolinska institutet, Nationalmuseum m. fl. lokaler, der tillfinnes, hnfva hittills i nlliiiäng h g till IPinplig unclen.isnings~~iateriel het varit ända till trängsel liesökta. Norge: ~ K r f fdr man och p h o r gemensam untitn~inin~ skall man fran och med detta Srs början göra försök vid tv$ folkhögskolor i Norge, i Vertfold och Hove nara Levanger. Fragan inr ej ny. Nu aHidna fröken Rappe fran Sverige föreslog det vid Arkovs norska skola. I somras deliatterades siken vid mötet i Sagatun; qvinnorna talade för saken. männen i allmänhet emot. Senare förmäles, att det norska kyrkodepartementet Iiircr hafva erh5llit regeringens hemyndigande att lcmna qvinliga elever tillträde till statens goss-skolor, der sbdant anses kunna ske utan skada för undervisningen. Danmark: - Det danske Kvindesnrnfunds, som nu redan bestatt i 15 ar, fick ar 1885 sitt eget orgm, .Kvinden och Samfundep .. j7 Milndsbladet, som redigeras af fröken Elisd~cth Grtr~trih~,ip. och iitark, har p3 ett lyckligt sitt sökt lösa koininer i häften p9 i 3 det svara problciiiet att behandla furrliggaiiile spumi1151 1,s en g3ng kort och p i t. Skriften .onifattar ntesliitantle den sociala sidan af iIviiiiiofrigan, och har bl. a. mycket sysselsatt sig ineil ijcnstHickornns srilliiiiig, gift qvinnas eganderitt, arbetsförrlelningen mellan qvinnor ocli mBn, in. m .. (Bladet Br ytterst billigt och i Hera afseenden lärorikt samt anbefalles till det I~btn).
Och när Herren utrotar Davids fiendar, hvar och en utaf landet, så tag icke du dina barmhertighet bort ifrå mitt hus till evig tid. Alltså gjorde Jonathan ett förbund med Davids hus, och sade: Herren kräfve det utaf Davids fiendars händer. Och Jonathan sade ytterligare, och svor David, så kär hade han honom; ty han hade honom så kär, som sina själ. Och Jonathan sade till honom: I morgon är nymånad, så varder väl frågadt efter dig; ty man varder dig saknandes, der du plägar sitta. På tredje dagen kom med hast neder, och gack uti något rum, der du kan gömma dig på söknedagenom, och sätt dig vid den stenen Asel; Så vill jag skjuta tre pilar utmed honom, såsom jag sköte till ett mål. Och si, jag vill sända drängen: Gack och tag igen pilen; om jag säger till drängen: Si, pilarna ligga hitut bak dig, tag upp dem; så kom, ty det är frid, och är ingen fara, så visserliga som Herren lefver. Men om jag säger till drängen: Si, pilarna ligga bort bätter fram för dig; så gack dina färde, ty Herren hafver låtit dig gå. Och hvad du och jag med hvarannan talat hafve, Herren vare emellan mig och dig i evig tid. Så gömde David sig i markene; och då nymånaden kom, satte Konungen sig till bords till att äta. Då nu Konungen hade satt sig i sitt rum, såsom han tillförene var van, utmed väggene, stod Jonathan upp; och Abner satte sig vid Sauls sido; och man saknade David i hans rum. Och Saul talade den dagen intet; ty han tänkte, honom är något vederkommet, att han icke är ren. På den andra nymånadsdagenom, då man saknade David i hans rum, sade Saul till sin son Jonathan: Hvi är icke Isai son kommen till bords, hvarken i går eller idag? Jonathan svarade Saul: Han bad mig, att han skulle gå till BethLehem;
Peterssons motion om öfverlätande af en Kronan tillhörig tomt åt Oelreichska Enkhuslnrättningen i Landskrona. (I.-A.) RiksdagstidImägtigen för Landskrona Stad, Herr P. Petersson har uti en till Utskottet remitterad motion omförmält: att EnkeBorgmästarinnan Oelreich, som år 1789 med döden afgått, testamenterat dess å tomten lV:o 88 vid Kyrkogatan i Landskrona gamla Stad ägande bus, till inrymme för fattiga Enkor, som ej förmå sjelfve förskaffa sig nödigt boningsställe; att Inrättningen sedermera genom privata gåfvor blifvit i så måtto utvidgad och förbättrad, att äfven nödig vedbrand åt de intagne kunnat lemnäs och huset vidmagthållas, men att för denna Välgörenhetsinrättnings Betänkande n. 23g tillväxt ett väsendtligt hinder uppkomme deraf, att tomten, hvarå huset är beläget, blifvit af K. M:t och Kronan inköpt, såsom liggande ipom den sträckning, hvilken, efter första planen för nya Stadens anläggning, borde rödjas för att bereda utrymme för FästningsVerken. Då likväl, efter den år 181 r upprättade och af K. M:t approberade Chartan för Landskrona Stad, Kyrkogatan i gamla Staden blifvit förenad nied nya Stadens område, hvarigenom Kronans behof af Tomten N:o 88 för det uppgifna ändamålet upphört, har H:r Petersson anhållit, att denna Tomt af Staten inlöst med 241 R:dr B:co, måtte skänkas till Oelreichska Enkhuslnrättningen, på det denna vackra och gagneliga stiftelses bestånd och trefnad må, genom tryggad eganderätt till ofvanberörde fastighet, beredas och försäkras. Enär R.
S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens nedannämnde den 25 och 26 dennes på bordet lagde Betänkande och Utlåtanden: N:o 22, i anledning af väckte frågor om provinsen Jemtlands rotering; N:o 23, i anledning af väckt fråga om ersättning för kreatur, som inom Edsberga församling måst nedslagtas till följe af den smittosamma lungsjukan bland boskapen; N:o 25, i anledning af väckte frågor^ dels om en sådan reglering och indelning af båtsmans-rotarne, att till hvarandra närmast belägna rotedelar må komma att höra till samma rote, dels om tillstånd till båtsmanstorpens flyttning från en rotedel till en annan; N:o 26, i anledning af väckte motioner, angående båtsmans-beklädnaden; samt 430 Prot.-Utdrag den 29 Juli 185/. N:o 30, i anledning af väckt fråga om befrielse från eller lindring i det komministerbostället Mistelås åliggande roteringsbesvär. S. D. Vid föredragning af StatsUtskottets den 26 dennes på bordet lagda Memorial N:o 260, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 128, fann Ridderskapet och Adeln för godt att bifalla nämnde Utlåtande N:o 128, hvilket Utskottet uti förer varande Memorial vidblifvit. Frän Ilöge. Preste-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Höglofl. Ridderskapet och Adelns, medelst protokollsutdrag af den 23 dennes, till Medstånden gjorda inbjudning, att instämma i dess, vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 122, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 61, i fråga om inskränkning, af den genom Kongl. Förordningen den 22
Säfve, som ofta förargade sig åt Mazère men lika ofta skrattade åt honom, föreslog honom en knappeller käppsamling. Men det ville han inte höra talas om, utan bestämde sig i stället för keramik. Han bevistade alla möjliga och omöjliga auktioner och köpte gammalt porslin hos torpare och båtsmän, hvilka ansågo honom för »stollig». Det var värdefullt och värdelöst om hvartannat men allt mycket för högt betaldt. Clara var särdeles belåten med samlingen. Den skulle dekorera väggarne i deras matsal, det var sista modet och bra mycket roligare att ha i sina rum än gamla murkna böcker och planschverk, som inte en gång lämpade sig att ligga framme på salongsbordet. De båda systrarnas utstyrsel gjordes fullkomligt lika. Clara fick inte ett broderi, inte en spets, inte en lyxsak mindre eller mindre fin än Eleonore, fast deras vilkor skulle bli så helt olika. Men häröfver reflekterade hvarken modren eller Clara, och Eleonore ansåg det inte så viktigt; när hon blef gift, kunde hon alltid skaffa sig det som fattades, och då skulle hon nog sörja för, att det blefve olika. För öfrigt hade hon från sin spädaste barndom haft den fasta inre öfvertygelsen, att det, som var hennes, endast därför att det var hennes, var bättre än andras, äfven om det härledde sig från samma stycke. »Min klädning», »mitt damast», »mina skurtrasor» voro heliga ting, noblare och högre än alla andra af samma slag. Fru Lundbäck hade önskat ställa till ett större dubbelbröllop, men detta ville hvarken Eleonore eller Clara gå in på. De ville hvardera ha sin dag. Eleonores bruddräkt blef i detalj beskrifven i alla tidningar. Säfve, som på kontoret lät Kurt styra med affärerna efter sitt hufvud, och som åtagit sig det mera mekaniska att sköta kassan, fick nu en passion, nämligen att bygga sitt nya hus. Han köpte en stor tomt vid Kungsportsavenyen, på hvilken uppfördes ett fullkomligt palats i italiensk renaissance. Allt anskaffades af det allra bästa material. Inredningen blef ytterst elegant med en solid, möjligen något stel och kall lyx.
Tiden hastar. Jag erhöll audiens hos Konungen. Jag berättade honom allt. Han betraktade mig med stora, frågande ögon. Han bet sig i läppen, knäppte med fingrarne, stampade med foten ... men teg. Rädda dig, Bernhard. Jag följer dig, 105 ja, jag följer dig. Du är icke mera min; men jag är din. Kom, kom! (Hon sjunker, afsvimmad, i B. Löfvenstråles armar.) B. LÖFVENSTRÅLE. Jag för henne till grottan. Stanna qvar här. (Han för Constans undan i grottan och nedsätter henne der. B. Löfvenstråle är under det följande sysselsatt med att återfå henne till lif.) AUGUSTI. Stackars Constans. Hon lefver blott i sin kärlek. Äfven jag ... dock ... jag får icke tala derom. Skall Bernhard lyckas att åter ingifva henne förtroende? Upptäcka hvem jag är ... får han icke. I hvilken labyrint af händelser har min nuvarande ställning ej infört mig. (Hon sätter sig på bänken.) Jag börjar nästan ångra mitt steg. (A. och C. Löfvenstråle inkomma från venstra sidan och stadna en stund mellan kulisserna och spaljern.) Fjerde Scenen. A. och C. LÖFVENSTRÅLE mellan spaljern och kulisserne. FRU AUGUSTI på bänken. CONSTANS och B. LÖFVENSTRÅLE i grottan, i fonden. Blicka genom detta gallret. Lyft upp den der blomman. Så der, ja! Hvad ser du? Henne! (Lemnar spaljern.) Lemna mig. Jag förstår! Gratulerar! Lycklige ost ... gratulerar, gratulerar! A. LÖFVENSTRÅLE. C. LÖFVENSTRÅLE. A. LÖFVENSTRÅLE. C. LÖFVENSTRÅLE. Hennes anblick upphettar mitt blod. Pulsarne slå våldsammare. Tinningarne bränna. (Han viker om spaljern in på scenen.
1727 års bevillning. förordningen innefattar samma bestämmelser oell stadganden som 1720 års kontributionsförfattning, med tillägg of förklarandet, att afgift icke skulle erläggas för husbehofsqvarnar, ocb med uteslutande af de i föregående enahanda förordningar intagna föreskrifter, rörande beviliningsafgiften af tjenstlösa inhyseshjon och dem, sorn suto lör sig sjelf ve utan att ega handtering eller näring, samt af fördelsoch försvarskarlar, tröskare och dikare. Kolleger och pedagoger vid skolorna befriades från kontributionsafgiften; och för pensioner samt gratialer nedsattes densamma till 5 procent. K vad durchtågsgärden beträffade, skulle den »för denna gången komma att anstå och »hvila, emedan allmogen förklarat sig vilja med sina fordringar för utgjorda skjutser »och gärder låta tills vidare bero» I stället för den vid nästföregångna riksdag fastställda ytterligare fredshjelpsbevillning, skulle af hvarje person utgöras en lönoch betalningsafgift, hvilken bestämdes för hvarje skattskyldig till samma, efter samhällsställning och förmögenhet lämpade belopp, som fredshjelpen; dock innehöll förordningen om lönoch betalmngsafgiften några nya eller förändrade stadganden, såsom: att för de förmögnaste utaf adeln, hvilka icke egde tjenst och karakter, skulle denna afgift utgå för hvarje dem tillhörig rusttjenst-häst; att någon afgift icke skulle utgöras för gerningsmäns och handtverkares på landet hustrur jemte deras döttrar, samt alt innehafvare af pensioner och expektanslöner, som ej hade annan inkomst eller egendom, icke behöfde erlägga ifrågavarande afgift. Lönoch betalningsafgiften borde utgöras intill Ständernas nästa sammankomst; men med afseende å Rikets Ständers ansenliga utgifter för den långa riksdagen komme denna afgift att under år 1723 endast utgå med halfva beloppet. Fredshjelpen hade influtit till Statskontoret, men lönoch betalningsafgiften borde levereras till Rikets Ständers Kontor.