Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
L®, hvarmed denna vara nu är belagd, träffar just den allra fattigaste och minst arbetsföra samhällklass, hvilken med benuppsamlingen förtjena!- ett knappt lifsuppehälle; och då redan de höga magasineringsoch fraktkostnaderna för en vara af så voluminös och svårhandterlig beskaffenhet, som den ifrågavarande, betydligt fördyrar exporten samt obestridligt är. att inhemska jordbruket derigenom eger företrädet af långt billigare pris än den utländska förbrukaren, hafva Kommilterade ansett sig böra föreslå tullfrihet vid utförsel för artikeln »Ben». På grund af hvad här ofvan blifvit anfördt, får jag föreslå, att all utförselstull måtte upphöra, och det blad, som sid. 47 och 48 upptar larifen för utförselstull, alldeles försvinna. Skulle Rikets Ständer ej vilja härtilll lemna bifall, så yrkar jag åtminstone, att, till en början och för vinnande af likställighet i utförselstarifen, utgående tullen på ben, andra slag än elfenoch hvalfisk, oarbetade, må nedsättas från 50 till 25 öre per centner. Den minskning i tullintraderna, som skulle uppstå genom upphäfvande af all utförselstull, kommer Statsverket rikligen till godo genom en större och mera vinstgifvande export. Häruti hafva förenat sig: Grefve Lagerbjelke, G., Herr N. P. Lindeström, Herr A. F. Ericson, samt Riksdags-fullmägtige Johan Bergström från Kopparbergs, Magnus Falk från Skaraborgs och Nils Olsson från Malmöhus län. 6:0. af Herr N. P. Lindeström.: »P’ör principens skull måste jag reservera mig mot Utskottets beslut att artikeln Kamfert fortfarande skall vara belagd med en införselstull af 25 öre per ffi.
För öfrigt är det ju fullt i sin ordning, att hon sköter sitt område och ej förstör sin makes hvilostunder medels järemiader öfver tjänarne. En kunnig husmor förstår, hvad hon bör fordra och icke fordra af sin tjänarinna, och kan därför rättvist fördela arbetssåväl som hvilotiderna. A f egen erfarenhet vet hon, att dessa senare väl behöfvas, om den arbetande skall med glädje kunna sköta sitt kall. Likaledes vet hon, att de husmödrar taga storligen fel, hvilka ständigt peka på bristerna vid arbetet och däremot tiga, när de med skäl kunnat gifva ett uppmuntrande ord, ägnadt att väcka ambition och villighet. Detta förfaringssätt brukar endast alstra liknöjdhet och bitterhet hos föremålet därför och ofta reta till gensvarighet. Följden blir vanligeö, att hemmet utsattes för ett ständigt ombytande af tjänare, en formlig folkvandring, och detta ofta till ömsesidig skada. Sannt är, att nya kvastar sopa bäst, men sannt är äfven, att ingen mossa växer på den sten, som ständigt rubbas. Man kan nämligen ej af tjänarinnan vänta stort intresse för ett hem, som endast blir henne ett slags anhaltstation. Fördragsamhet behöfva vi alla, således äfven tjänarne. Dessutom kan en god och förståndig husmor ofta fostra dessa till den plikttrohet och duglighet, de vid ankomsten saknade. Under denna fostringstid uppstår mången gång mellan matmor och tjänarinna en tillgifvenhet, som underlättar uppgifterna för båda parter. Men lika visst som det är matmoderns plikt att öfva fördragsamhet och ej utan vidare afskeda, lika visst är, att många tjä- nare finnas, som trotsa äfven de bästa bemö- danden, det mest uthålliga tålamod från sin matmors sida. En god och trogen tjänare är för ett hem en stor skatt, det är emellertid det vissaste af allt. En mycket stor vikt ligger därpå, att den första bosättningen sker efter en förståndig och enkel plan, så att ej det unga hemmet från början kommer att bära på en tryckande skuldbörda. Härutinnan fela i allmänhet våra dagars » nybyggare » blott alltför mycket. Det nya hemmet skall blifva tidsenligt och vid tillträdet därjämte vara komplett ända till de minsta detaljer.
Och som, å ena sidan, omsorgen ej mindre för allmänna crediten, än för enskilde fordringsegares rätt och säkerhet kräfver, att Domares och Konungens Befallningshafvandes laga kraftvunne beslut, hvarigenom fordran blifvit fastställd , skyndsamt bringas till verkställighet, men, å andra sidan åter, ett billigt afseende på gäldenärens belägenhet bjuder , att hans lidande ej må genom alltför hastiga verkställighets-åtgärder onödigt ökas ; så, enär den nu föreskrifna tid af tre månader , hvarinom utmätning å landet bör vara fullbordad , synes längre än behofvet fordrar, då deremot tiden för utmätnings verkställande i stad är så knapp, att gäldenären derigenom ofta lider större skada och olägenhet, än fordringsegarens skäliga anspråk på snar handräckning göra oundgänglige , tror Utskottet, för sin del , inskränkning af den förra , utan skada för gäldenären , och Utsträckning af den senare, utan minskning 6 LagUlskottels Betänkande N:o i5o,- af fordringsegarens säkerhet, både kunna och' böra i visst hänseende ega rum; i öfverensstämmelse med hvilken åsigt, och då bestämd föreskrift saknas, angående tiden, inom hvilken felagtige åtgärder vid utmätnings förrättande skola öfverklagas, Utskottet funnit sig böra, med afstyrkande af bifall till Herr Friherre Duvalls förslag om verkställighet af icke laga kraftvunne beslut, i andra fall, än de, som i 9 Cap. 1 §. UtsökningsBalken oell Kongl. Förordningen den 18 Dec. i823, angående verkställighet af Konungens Befallningshafvande® Utslag i utmätningsmål, äro bestämde, till Rikets Ständers pröfning framställa följande förslag till en Författning i dessa ämnen : Med ändring af Kongl. Förordningen den 11 December 1766 och Kongl. Brefvet af den 13 Julii 1755 varder härigenom stadgadt'.
Detta är ett talande bevis för en stigande allmän-anda, den bästa garanti för ett folks tidsenliga utveckling. I detta afseende föregår alltså hufvudstaden landet med ett berömvärdt och behöfligt godt exempel. Kommunallifvet kan således, för att gälla en finsk stad, anses vara ganska utveckladt, hvartill i icke så obetydlig grad föreningar af den art som en "frivillig brandkår" och en "handtverkare-sångförening" m.fl. torde ha bidragit, äfvensom den uppmärksamhet, hvarmed den småningom sig allt mer och mer utvecklande periodiska pressen följt de kommunala frågorna. Komne på tal härom, må vi i förbigående nämna att i Helsingfors år 1865 utkommo tidningar och tidskrifter, af hvilka fyra voro dagblad, alla på svenska språket, samt på finska 2 veckoblad och 2 tidskrifter, den ena illustrerad. De senare åren uppvisa visserligen ett mindre antal tidningar i Helsingfors, men man kan äfven i många andra afseenden anse år 1867 såsom ett öfvergångsstadium. Det skulle dock föra oss för långt att här ingå i en relation om den periodiska pressens ställning i landet. Hvad konstlifvet i Helsingfors vidkommer står nu väl detta, i följd af landets ringa resurser, i allmänhet icke på någon glänsande fot. Men den genom universitetets inflytande estetiskt förädlade skönhetskänslan har utbildat en nobel smak, som t.ex. vis à vis teatern, uttalar sig i en stor förkärlek för en gedigen repertoar. Väl anslogo äfven här Orphei uppsluppna toner och den "Sköna Helenas" visor. Men medan Helsingfors med sina nära 30,000 invånare endast 13 gånger kunde "'fylla hus", och det till på den lilla Arkadiateatern, för */Evoe! Dessa gudinnor/*, så mäktade Stockholm med sin högst fem gånger större befolkning tio gånger oftare applådera dessa toner och det på den näst största af sina teatrar, de mindre scenerna att förtiga. För allt som gjorts för skön konst, specielt hvad teatern beträffar, står Finland och särskildt staden Helsingfors i stor tacksamhetsskuld till professor Fredrik Cygnaeus, mannen som endast lefvat för det sköna på jorden.
Cederström afgifvit, är ingen annan, än att mitt förslag är något bestämdare än Frihrns deruti, atl ifråga var. medel icke skulle beviljas till förstärkande af den grundfond, som finues, hvaremot Frih. Caderströms förslag helt enkelt säger, att ingen särskild fond skulle beviljas. S detta fall vet jag icke på hvilkendera sidan fördelen af propos:n ligger. Hr Fri n tzen sk ö I d : Jag skulle tro, att vinsten uti den propos., Frih. Cederström föreslagit, ligger deruti, att Ståndet icke ingår i något yttrande öfver den större eller mindre grundfond banken för närvar, äger, hvilket åter är fallet med den contra-propos. Or von Hartmansdorff tillstyrkt. Om R. o. Ad. antager helt enkelt den propus, attil. o. Ad. icke anser någon reservfond sådan som BancoUtsk. föreslagit den, hvilket förstås under, böra bildas, så är saken afgjord; ty frågan inskränker sig blott till de vinstmedel, sorn banken sedan sista riksdag samlat. Hr von Hartmansdorff: På del vi må komma till slut med denna sak, afstår jag från mitt förslag, enär Frih. Cederström tyckes hafva pluraliteten för sitt. llr Bråkenhjelm: Jag anhåller alt Frih. Cederströins förslag mätte blifva så modifieradt, att ingen del af dessa Den 21 November e. m. 3,"»oo,ooo r:dr afsältes till grundfondens försl ii i kning; ty meningen iir viii ilen, att hela summan, 3,3oo,ooo r:iir, skall vaia disponibel för Ständerna vid denna riksdag. Frill. Cederström: Jag anhåller att lä upprepa mitt påstående, att contra-propos:n bör blifva ingen annan lin detina: Vinner nej, kominer ingen del af baneovinsten att tili reservfond användas. Gr. Frölich: Hr Bråkenhjelm har såvida rätt, sorn viii icke BancoUtsk. i denna framställning lärer ämnat göra något* tillägg till grundfonden, utan blott en särskild fond under namn af reservfond.
Staden be' står boställsrum eller hushyresmedel, hvarjemte pedagogen uppbär årliga räntan, 85 R:dr 50 öre, å en år 1829 af Handlanden Jeansson lill förbättring af lärarens lön gjord donation, 1,500 R:dr R:mt. Dessutom har skolan ett af Mamsell Johanna Elisabeth Herrman år 1834 Kongl. MgjUs Nåd. Skrifvelse N:o 61. 29 don era d t kapital 1,000 R:dr R:mt, hvars afkomst är anslagen till inköp af nödiga kläder för fattiga skolbarn. Lärohuset, byggdt i sammanhang med folkskolan, innehåller en lärosal jemte boningsrum för pedagogen, samt är i godt skick och under närvarande förhållanden tillräckligt. Dess läge äfvensom tomtens är sådant, att ett eller flera rum lätt kunna tillbyggas. Stadens jemte kringliggande orts embetsmän och possessionater hafva i underdånighet anhållit om pedagogiens upptagande å läroverkens stat, i hvilken händelse staden förklarat sig villig att ingå på de i sådant hänseende föreskrifna vilkor. Kongsbacka räknade år 1857 en lolkmängd af 552 personer, och ligger på elt afstånd af 2% mil Dän Göteborg, der närmaste läroverk är beläget. 26:o Pedagogien i Kongelf. Undervisningen i denna pedagogi har omfattat, bland andra ämnen, Tyska, Franska och Engelska språken samt geometri. Före 1809 bestreds den af tvänne lärare, men efter nämnde tid bar skolan blott haft en enda, intilldess, jemlikt Kongl. Brefvet den 12 November 1858, återigen tvänne lärare blifvit vid densamma anställda. Lärjungarne, som vårterminen nyssnämnde år utgjorde 31, och samma års höst-termin 28, hafva i medeltal för de närmast föregående 5 åren uppgått till 31. Den förutvarande lärarens lön utgör: Af Staten: T:r Kapp. Kronotionde från Röhbo socken 14 från Elfsborgs län, kronotionde 3 16. „ „ bibeltrycks-spanmål 5 — samt 24 R:dr 5 öre djeknepenningar.
Jordbruket icke utan att förfalla kunde sakna den ifrän äldcr päräknade afsättningen af dest alster till en hand^ tering, som systelsatte en stor del af Rikets innebyggare: att denna afsättning, en gäng för, lorad, stulle ej lätteligen kunna ersättas för ett land, sädant som Swerige, belägit wid ett haf med sädesrika kuster och under ett klimat, som ej medgäfwe nägon hastig fortkomst af nya slöjder: att SwerigeS handel stulle nära upphöra, om de betydligaste af Rikets epportwaror icke mera kunde tillwerkas, Rikets Credit och Pen. ningewerk i följd deraf förstöras och slutligen Statens behof icke kunna fyllas genom bestått, ningar pä ett wanmägtigt Jordbruk och pä nä. gra äterstäende inskränkta Slöjde. näringar alle. na, samt att äfwen om den för hela Riket wist. tiga angelägenheten att upprätthälla Jernhand Bihang. Den 84 September. teringen endast betraktades frän den serskildta synpunkten af Bankens intresie, ansäge Kongl. Maj:t Sig böra anmärka, att till bewarande af detta Penningewerks nyttigt utsträckta Credit och af desi päräknade inkomster, fordrades framför allt annat, att penninge omloppet un. derhölles och medel inbragtes genom näringar, nes oafbrutna drift. Under nägra fä mänaders förlopp har er. farenheten ytterligare bekräftat sanningen af desia anmärkningar. Jfrän Jernhandteringens fortfarande wanmakt härleda sig förnämligast de hinder för en jemn rörelse af Rikets hela Oeconomiska system, hwilkas werkningar redan äro känbara för Landtmannen, för den Hand. lande och för Närings. Jdkaren. Kongl. Mast finner nogsamt, att sä länge Europas Politiska förhållanden, hwaruti Swe. rige genom ett olyckligt krig blifwit inweckladt, lägga ett oundgängeligt twäng pä Swensta Export, handeln, kan detta Rikes Jerntillwerk. ning icke äter uppbringas till desi förra höjd.
BankoUtsk:s förevar:de utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs BankoUtsk:s d. 14 och 15 dennes på bordet lagda mern. N:o 74, med förslag till åtskilliga förändringar uti Usta, 2:dra och 3:dje artiklarne af Banko-reglementet. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Att en person som begått en sådan gerning, som i 7:de mom. af BankoUtsk:s mern. N:o 75 omtalas, skiljes från sin tjenst, om han innehar någon sådan, det synes mig vara ganska riktigt; men om en person genom afdrag på sin lön berett sig rättighet till pensions åtnjutande och sedermera jemväl kommit i åtnjutande af denna rättighet, så tyckes det vara teml. hårdt om han skulle snarare förlora detta än hvarje annat försörjningsmedel, som han genom egna upoffringar sig förvärfvat och fått sig lillförsäkradt. Jag får sålunda vördsamt anhålla att denna sednare delen af 7:de mom. icke måtte bifallas. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Om Bankens pensionstagare bidrogo något till sina pensioner, så kunde Gr. Mörner hafva rätt, ty har jag bidragit något till min pension, så bör jag derutaf 264 Den 16 Augusti. få en afkomst; men dä förhållandet icke är sådant, torde det icke finnas något skäl, hvarföre Banken skall pensionera en person, som begått ett vanfrejdande brott. Då denne person på förhand vet alt om han begår ett sådant brott, mister han sin pension, så är han ju varnad för att begå ett sådant. Likaväl som tjenstemannen, om han begår ett sådant brott mister sin tjenst, tyckes det mig vara rättvist att den pensions-tagare som begått ett dylikt, äfven mister sin pension. Jag kan således icke finna någon orättvisa deruti och dä detta stadgande finnes äfven i andra pensions-reglementen, så torde det icke vara orätt all äfven Ständerna icke lägga hyende under lasten. Gr. Mörner:
De öfverblifne misstänkte dock ingenting; äfven deras ögonlock kändes slutligen blytunga ... den sista gnistan af medvetande slocknade ... den sista dryckesvisan afstannade ofullbordad ... bägaren föll ur den siste dryckeskämpens hand ... och allt var tyst. Ruys smög bort till kaptenen ... smög på tå, som om han fruktat att väcka de sofvande. – Nåväl? hviskade han. – Jag har öfverräknat karlarne och ser, att ingen fattas. Bär ner dem under däck, och se till att allt flytande gods äfven kommer ner! Tillbomma luckorna och öppna läckan i lastrummet! – Skall ske, mumlade Ruys dystert och gick med synbar motvilja till sitt hemska arbete. Kaptenen vände ryggen åt däcket, lutade sig mot bastingeringen och stirrade på månen, som just nu gick ned bakom skogen. Dess sista strålar dallrade på de sofvande fribytarnes bleka anleten. De fleste lågo orörlige, som om de redan hvilat i Dödens armar. Andra tycktes i sömnen vara gripna af ångestfulla aningar; deras bröst arbetade, deras armar höjde sig, för att i nästa ögonblick kraftlöst sjunka tillbaka. Ett besynnerligt, sorlande ljud nedifrån fartygets botten väckte kaptenen ur hans månskensbetraktelser. Han vände sig om. Ruys stod med likblekt ansigte framför honom. – Det är gjordt, sade han och fattade jullens fånglina. De stego i jullen och sköto ut. Sedan Ruys rott en stund, befallde honom kaptenen att hvila på årorna. Han ställde sig upp, svepte kappan omkring sig och betraktade det sjunkande fartyget. Månen var nu nedgången, och skonertens ytterlinier urskiljdes blott oredigt bland nattens skuggor, mot hvilka en svag början till daggryning kämpade vid östra himlaranden. Ett häftigt brusande tillkännagaf emellertid det ögonblick, då vågorna i segerfröjd slogo tillsammans öfver sitt rof. Vattnet upprördes på en betydlig omkrets, och några svallvågor förde till stranden det budskap, att ett af hafvets flytande helveten, den fredliga handelns plågoris, var försvunnet. Då de begge männen uppstigit på stranden, sade kaptenen:
Dessutom skola tvänne särskildt förordnade personer utöfva nödig kontroll i nämnde hänseende, innan förslaget framlägges till dom - Den 14 Juli f. m. stolens pröfning, hvarförutom det är minoriteten tillåtet att inkomma med sina särskilda invändningar; sålunda Synas i sanning så många garantier som möjligt vara gifna mot missbruk. Yi hafva stadgat en mycket högre siffra än något annat land i hela verlden; vi hafva föreskrifvit flere garantier, och slutligen lemnat åt domstolen öppet att, utan afsrde på om protest icke är gjord, proprio motu icke fastställa ackordet. Ar det tänkbart att upfinna flere garantier, än hiir äro upgifne, då har jag orätt. Har TJtskit gått till väga med möjligen för stor småaktighet, så bör väl sådant åtminstone icke klandras. Hr Dalman: Jag har förut tillkännagifvit, att jag icke vill motsätta mig förslaget om tvångsackord i allmänhet; men jag kan dock icke med tystnad förbigå de skäl, som Gr. Sparre anfört till försvar derför. Jag kan nemi. icke finna att den hufvudsakliga grunden för ackordet ligger deruti -att befrämja borgenärernas fördel; emedan dessa kunna med den hastiga process, som här är föreslagen, inom ganska kort tid tilltvinga sig betalning. Ackordet afser deremot, enl. min åsigt, hufvudsakligen gäldenärens fördel. I England åsyftar ackordet endast att fortskynda utredningen af konkursboet, ty gäldenären är för intet fall ansvarig med mer än Staten efter utredning gifver. Det är således en belt annan grund, än här, der ackordet afser att befria gäldenären från ett kraf, som eljest fortfar under hela lifstiden, till dess hvar styfver är betald. Gr. Sparre har mot mitt förslag att skilja emellan affärsmän och icke-affärsmän erinrat, att sådant skulle vara svårt, om icke alldeles omöjligt; i går, när fråga var om tvångskonkurs, tyckte Gr:n det vara ganska lätt att göra denna skillnad; i går tyckte Gr:n äfven det vara mycket orätt, att en cessionant skulle kunna komma i någon för honom enskildt vinstgifvande verksamhet.
Den 2 2 Maj. 379 att blifva nästan husvilla genom tle nu aribefaldta Vacancer till ett supponeradt antal af omkring 25 vid hvarje Compagnie, i hvilken afsigt Herr Öfver.Intendenten föreslagit, att de böter, hvilka för försummad väglagning åläggas, måtte så mycket heldre till besagda ändamål användas, som de, för blott en Församling af 75 hela Mantal, skola vid innevarande års VinterTing utgjort icke mindre än 141 fbdr Banco, och skola pliktpenningarne uti Skaraborgs Fän sist!, år hafva, efter hvad Herr Gfver-Intendenten säger sig hafva hort berättas, uppgått ända till 10.0.00 Rdr Banco, hvilkas fördelande till treskiftes emellan Kronan, Häradet och Länsmännen Herr Öfver.Intendenten ansett böra upphöra på den grund , att Kronan lätt skulle kunna afstå en sådan opåräknad inkomst, Häradet aldrig skall få veta, till hvilka obetydligheter dess -jaljedel användes, och Länsmannen, som endast gör sin tjenst, ansågs hafva förtjent sin -^idjedel långt mindre, än den, som för'Fäderneslandet vågat lifvet. Vid öfvervägande häraf, har Utskottet väl å ena sidan funnit ifrågavarande af Herr OfverIntendenten Tham motiverade ämne förtjena ali den uppmärksamhet, han dermsd åsyftat, hvarföre ock Utskottet gerna skulle önskat, att, till lättan* de af behofverna för de ålderstegna Krigsmän, hvilkas belägenhet genom omförmälta Vacancer för vissa nummer vid hvarje Compagnie kato blifva ömmande, Herr Öfver-lntendentens ofvannämnda förslag vore verkställbart, mert då å an. dra sidan härvid förekommit, att så väl Häradets, sotn Länsmäns eller andra Krono-Aklaga er - Den 2 2 Maj: res andelar uti Böter äro genom Allmänna I,agen och flera utfärdade Författningar dem uttryckelig!: förbehållne, Häradet till bestridande af hvarjehanda del samma åliggande utgifter, såsom till exempel de, hvilka uti 26 Gap. 4 §. Byggninga.
Uti de derpå följande ärens berättelser är folkmängden beräknad efter hvad den var år 1850, eller 105,726 personer, deraf å landet 98,210 och i städerna 7,516; och har resultatet deraf blifvit : i hela länet: å landet: i städerna: anklagade, sakfällde, anklagade, sakfällde, anklagade, sakfäHde. år 1852 hvar 91 iste 1'2 Uste 122:dre 175:te 2 Uste 24:de. år 1853 hvar 67:de 74:de 81 iste 89:de 19:de 22:dra. år 1854 hvar 88:de 101 :ste 117:de 133:dje 21:ste 24:de. De åtalade och sakfällde personernas antal har varit störst år 1853, under hvilket år, endast inom ett härad, omkring 500 personer tilltalades för underlåten eller vårdslös väglagning. För öfrigt hafva brotten hufvudsakligast bestått uti: Våld emot person, ej urbota, men hvarigenom allmän fred brutits. Slagsmål i allmänhet. Smädeord eller hot emot person, stadd i utöfning af embete eller tjenst. Smädeliga eller förklenliga ord och åthäfvor i allmänhet. Stöld, samt öfverträdelse)’ af förordningarne angående bränvins bränning och försäljning samt emot fylleri och dryckenskap. Tvänne tilldragelser under denna period anser jag mig skyldig särskildt omnämna, enär allmänna säkerheten på ett betänkligt sätt blifvit genom dem båda störd. Den 14 November 1854 inställde sig Kronolänsmannen i Himble härad, F. Kjellman, åtföljd af en Tull-öfveruppsyningsman från Warberg samt biträden, uti Mutene by af Rolfstorps socken, för att verkställa beslag, dels å varor, hvarmed drefs olaga landthandel, dels å gods, som olofligen och utan tullbehandling blifvit i riket införd t.
Det kan titan tvifvel vara gagneligt för yngre tjenstemän att göra sig hemmastadda med göromålen i lieie embetsverk; men, sedan tjenst med lön vid någotdera vunnits, bör det icke vara medgifvet att dermed förena annan tjenstgöring. b) Med sträng tillämpning af den regel, att hvarje tjensteman bör af den tjenst, som honom anförtros, hafva full sysselsättning, anser jag dock den regel böra vara oskiljaktigt förenad, att hvarje tjenst, i förhållande till dess mödosamhet, vigt och ansvar, väl lönas. c) De förhöjde löneförmåner, som kunna varda fastställda, böra, utom Jer vaktbetjeningen, icke helt och hållet utgöra fast lön. Omkring 1/4-del eller l/B-del synes lämpligen kunna bilda en extraordinär inkomst, för ,cheferna såsom taffelpenningar och för den öfrige personalen under namn af tjenstgöringspenningar, eller hvad annan benämning, som kan finnas passande, och som alltid bör tillfalla den effektivt tjenstförrättande, oberäknadt hvad under serskilda förhållanden kan finnas af den fasta lönen böra honom tillkomma. Tvänne ändamål vinnas derigenom: 1:o alt pensionsbeloppen icke komma att alltför tungt belasta indragningsslaten; och 2:o att under de långvarigare vikariater, som kunna föranledas af ordinarie tjenstinnehafvares sjukdom, tjenstledighet eller erhållet uppdrag att provisoriskt förestå annan tjenst, all tillgång till vikariens vedergällande icke saknas, såsom hittills, till stor olägenhet för förvaltningen, oftast varit händelsen.