Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visst är, att hennes giftermål blef lyckligt. Tryggad vid sidan af en redbar och aktningsvärd man, och oberoende af annat än en makas pligter, fann hon, alltigenom liksom nu, sin ställning angenäm; hvarvid ej böra förgätas de goda, genom omtänksam flit beredda yttre omständigheter, i hvilka hon såg sig försatt, och hvilka sedan, genom hennes sätt att sköta sitt hus, yttermera betydligt förkofrades. Men detta giftermål innebar ej blott ett afgörande tidskifte för hela hennes enskilda lefnad. Det medförde ock för hennes skaldekonst den vändpunkt, hvarifrån hon äfven för efterverlden blef ”Fru Lenngren”. Hon kunde nu med större frihet stämma sin lyra efter eget behag; och dermed jemväl desto mera obehindradt fortfara, då hennes äktenskap ständigt förblef barnlöst. Icke dessmindre tycktes det, som hade hon, i de första åren af sitt äktenskap, låtit lyran nästan alldeles hvila. Fruktade hon, i djup känsla af sina nya pligters kraf, att genom dem förledas från sitt husliga kall? Bekant är, att hon åt detta egnade sig med en sorgfällighet, som, vanligen oväntad hos ett vittert fruntimmer, ej kunde vara större hos ett enkom till hushållning uppfostradt. Såsom husfru hade hon medfört ingen annan hemgift, än dygd, tarflighet och snällhet. Att göra detta kapital i möjligaste måtto fruktbärande, upptog hennes förnämsta omsorg. Måhända var hon, i begynnelsen, ej fullt säker på sin dertill erforderliga sjelfbeherrskningskraft. Dock undföllo henne äfven under dessa år några sångstycken, som voro ärnade blott åt ett litet sällskap af glada vänner, och främst att roa hennes man; men som snart, ehuru icke af henne erkända, flögo ut omkring riket, och sålunda började den allmännare spridningen af hennes namn. Sannolikt befunno sig bland dem åtskilliga af de ”hundrade små skönheter kastade af hennes hand”, om hvilka Thorild i ”Nye Granskaren” talar. Den Fru Lenngren, som är efterverldens, framträdde dock ej heller i dem. Först vid slutet af Gustaf III:s tidehvarf uppenbarade sig det snille, som enkannerligen utmärker henne såsom sådan.
K: s bok, iinderstundom utbytt mot det nylagade. ordet » tantdogm. D Hvilket ar, enligt förf. af fru I~efflers biografi, definitionen på detta ord, livilket hon ej tröttnar att ined illa dold bitterhet upprepa? Konventionalisnien är: att ej erkänna Aurora Bunge, som den wsnillrikaste, djuptänktaster af A. Ch. Lefflers skapelser; att ej anse som en oersättlig förlust för den svenska litteraturen, att det mf stort lifsinneliåll mättade ronianämnet, w Utonikring äktenskapet D - wdjarfvare i planen än något verk A. Ch. Leffler någonsin kom att utföraw - aldrig blef skrifvet; att ej se i fru Lefflers begåfliing berö- ringspunkter med alla tiders och länders stora författarinnor: en George Sand, en George Eliot, en fru Lenngren; att ej som en försyndelse mot konstnärssanivetet betrakta hvarje förnekande af det berättigade i w kärlekens frihet; » att ej brännmärka livarj e iiiiderskattande af karlekens makt, den sida däraf som rör .den erotiska sinnligheten:. (se sid. 113) såsom wen mot lifvet lika val som mot konsten och dikten fientlig tantdogm, mer grundfördarflig för sund sedlighet och hel äktenskaplig lycka an vare sig manligt tyranni eller lättsinne; » att med ett ord ej sätta kärleken såsom det i alla lifvets förhållanden bestämmande motivet. Vi skulle ur frk. K: s bok kunna anföra ytterligare flera utläggningar af konventionalismens väsen, Iivilket förf. lika griindligt tyckes lm studerat som karlekelis, .men ofvanstående torde vara nog. A. Cli. Leffler s a r också allt mer och mer, säger hennes biograf, tillbakastött af upprepade erfarenheter af svenskt småsinne och afvog trångsinthet, hvarföre hon på senare åren klnde sig så mycket lifligare tilltalad af norrmiinnens wrattframma, intensiva väsens, hvilket bildar en sådant kontrast till ~c1e.n svenska ytliga förbindligheten, hvilken så ofta förenas med kyla och fördomar. » A t t förf.
I alla fall vågar jag tro, att Kongl. Maj ts Nådiga medgifvande kunde, med ej ringa fördel lör Svenska handeln och till än större ära för Svenska namnet utomlands, tåla en långt vidsträcktare omlattning. Hvem inser ej den skyndsamhet som erfordras i de fleste handelsföretag, om de skola lyckas, hvem inser ej den misscredit Nationen vinner i aflägsne länder genom frendingar, sorn återvända till sioa hem efter misslyckade handelsföretag, till följe af vexatoriska policelagar, och kanske någon gång med minnet af ett mindre vänligt bemötande. Min afsigt är dock, egenteligen ej, att censurera utöfningen af lagen, utan principen af lagen i och för sig sjelf. Hans Excellence Stats Ministerns för utrikes ärenderne milda caractere och öfrige egenskaper, böra redan göra mig förvissad, att Hans Excellence så sällan som möjeligt utöfvar sin magt att utestänga främlingar, och då det anses nödvändigt, det alltid sker med en viss grad af motbjudelse, hviket dessutom ej är mig obekant; då jag ej många år tillbaka hade förmånen tjena i den utrikes bureaun; men jag tror mig ej lika lätt kunna förbigå hvad som är förhållandet i anseende till policens rättighet att bortskicka utlänningar. Det inträffar stundom och för söken att göra det äro än talrikare, att Stock - Den 3 Martti. 4 Man bör förmoda, i anseende till desse händelsers ofta förekommande, att de ej sällan äga rum, utan tillräcklig undersökning af nödvändigheten och, någon gång, till följe afen nog sträng granlagenhet. Det talrika antal af detta samfunds värde Ledamöter, sorn de sednare åren genom-' rest främmande länder skola, som jig bör förmoda, med mig instämma deruti, att man nu för tiden obehindrad och med intet eller ganska ringa uppehåll insläppes och kan förblifva i de fleste länder på Continenten, de Osterrikiske Staterne likväl undantagne.
Hvad åter beträffar den egentliga behandlingen af Const.- Utsk:s betänk., hvarom nu egentligen är fråga, så instämmer jag med Gr. Frölich i den åsigt, att Const.Utsk. hur icke kan uppträda med någon bestämd opinionsyttring till ledning för R. St:s beslut, och att Utskrs betänk, således svårligen på några lagliga skäl kan klandras. Dermed vill jag visserligen icke säga, att icke mycket uti detta betänk, kunnat vara annorlunda än det nu företer sig; men detta må ej blifva ett skäl att underkänna betänk, dess lagliga existens. Alt återremittera betänk, skulle innebära ett klander of sjelfva formen, och deruti kan jag således icke instämma: men då samme värde ledamot har ansett, att detta betänk, icke tillfyllest upplyser de förhållanden, som hvarje ledamot för sig kan anse nödiga till ledning för eget omdöme och lill ledning för den röst han bör afgifva i det vigtiga ögonblick, då han går att besluta öfver den propos. som skall följa; så anser jag visserligen lagligt och riktigt, att betänk, kan återgå, — men begär man med denna återremiss, att Const.Utsk. skall uppträda med bestämdt förslag till opinionsyttring, så anser jag en sådan begäran af Const.- Ulsk. vara en helt ny motion, väckt i anledn. af denna fråga, och stående nied densamma uti omedelbart sammanhang. 1 sådant fall tror jag visserligen , att det kan för R. o. Ad. vara laglikmätigt att af R.
Karlbergs ansökning om förlängdt arrende af Hogsta> Lombarudd och Norrby hemman på Lofön. (I. A.) Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Slåndet hafva, i följd af gjorda anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitterat dess, under N:o 83 afgifne, af Presteoch Bonde-Stånden bifallne Utlåtande, deruti Utskottet, på anförde skäl och under vissa uppgifne villkor, tillstyrkt förlängning på 3o års tid, räknadt från 1846 års midfasta, af det utaf C. A. Karlberg innehafvande arrende af kronohemmannen Hogsta med Lombarudd och Norrby i Lofö socken, Färentuna härad af Stockholms Län. Af Protocollen öfver den hos förstnämnde tvänne Riksstånd i ämnet förde discussion har Utskottet inhemtat, hurusom, till grund för återremisserne, hufvudsakligen blifvit anmärkt och yrkadt: att, då, enligt ^ide § Regeringsformen, Kungsgårdar med dertill hörande hemman och lägenheter samt alla andra Kronogods skola förvaltas efter de grunder, Rikets Ständer föreskrifva, och dessa grunder blifvit vid 1810 års Riksdag fastställde, på sätt Kongl. Kungörelsen den 3 December samma år utvisade, i öfverensstämmelse hvarmed alla Kronohemman skulle genom auction på 3o års tid utarrenderas, det icke lillkomme Rikets Ständer att, i hvarje serskildt fall lill pröfning upptaga och besluta, om hvad vid bortarrenderandet af en eller annan Kronans fasta egendom iagltagas borde, än mindre att sjelfve bestämma det derför utgående arrende, hvilka frågors behandling jemväl skulle borttaga representationens tid från de mera magtpåliggande ärenden, som toge dess verksamhet i anspråk; att, sedan handlingarna uti ifrågavarande mål blifvit af Kongl. Majrt genom Nådig remiss till Utskottet öf~ verlemnade, det i följd deraf endast ålegat Utskottet att utreda och för Rikets Ständer uppgifva, huruvida de af arrendatorn erbjudne villkor förden sökte förlängningen af arrendetiden vore öfverensstämmande med Statens fördel, hvarigenom Rikets Ständer kunnat blifva i tillfälle alt, antingen afslå omförmälde ansökning eller ock, i händelse skäl dertill förekomme’, med förklarande, det Rikets Ständer, för deras del, uti ifrågavarande speciella del medgåfve undantag från författningarnes allmänna stadgande om arrende-auctions anställande, åt Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna alt, Slats-Utskotlets JJilai andt j N:o 183. 3 efter behörig undersökning, i ämnet meddela Dess Nådiga beslut, att Utskottet måtte till Rikets Ständer inkomma med förslag till ett sådant svar på den Kongl, remissen,
Har jag rättat några tryckfel, misstag och utelemningar, som vid verkställigheten möjligen kunde föranleda missförstånd. Sålunda är vid Bancodisconten vaktmästarelönen oriktigt upptagen till 170 rrdr i stället för 270, biträdet för iånecontorens registratur till 3oo rrdr i stället för 36o rrdr. Det särskilda arfvodet till hvardera af 3rne bokhållare af i5o rrdr för böckernas afslutande utgår med vilkor af dessas godkännande af revisorerna och bör sålunda mera betraktas såsom en särskild remuneration derför än ett ovilkorligt appendix till lönen. Dylika arfvoden (till vida mindre belopp) utgå äfven vid låneconloren och torde för analogiens skull böra på stat uppföras. Utsk. har upptagit directionens aflöning vid lånecontoren (utom rättigheten till ersättning för resekostnad för den, som bor längre bort än 2 mil), men ej Bancodiseont-directionens. Jag har completterat staten. Utsk. har uppfört en del af de vid årets slut i Götheborg utgående särskilda gratificationer; men då icke upptagandet af de små julgåfvorna till vaktmästarne vid begge lånecontoren möjligen kunde väcka tvekan om deras fortfarande, har jag också ansett dem böra förås på stat. De lånecontoren bestådda missräkningspenningar, nödvändiga vid deras cassarörelse, torde ock böra åtminstone inom linien antecknas. 2:0 Ö f ve r f 1 y 11 a nd e af ett arfvode af i5o r:dr från Bancodisconten till fördelning emellan lånecontoren. Det ena af förutnämnde 3:ne arfvoden utgår för den s. k. controllboken, som enligt Utsk:s föreskrift upphört med förlidet år. Arfvodet kan sålunda sist i år under denna form förekomma.
Han hade flyttat den långa vägen från Lund till Stockholm bara för att bli qvitt den ena af dessa två. Och nu var han med i alla fall, det kände herr Tobiasson. Det var derför han drog ihop sitt ansigte, så att munnen blef till ett enda streck och hakan lyftes upp emot näsan. Af ögonen syntes nästan icke ett spår: gardinerna voro för; och herr Tobiasson ref sig i nacken, der det ännu fans något att rifva i. Ja, två personer var han. Den ene en gammal tok, som inte kunde låta bli att hålla af hela verlden, den andre en inbiten skeptiker, som hånlog åt denna sentimentalitet. Hvarhelst herr Tobiasson mötte någon, som behöfde hjelp, der var narren framme och pockade på att han skulle vara tillreds. Och om herr Tobiasson fogligt svarade, att hvar och en får reda sig, som han kan, så fick han känna sin plågoande. Ty han gaf icke tappt. Han kunde hålla den arme mannen vaken nätter igenom, han tutade i hans öron, att han var en förstockad gammal syndare, ja, han förbittrade hvarenda bit mat för honom och kom honom att känna det, som om han stulit den ifrån andra. När herr Tobiasson till sist var så förpint, att han icke kunde mer, så gjorde han narren till viljes. Men då blef det skeptikerns tur! Och hade herr Tobiasson haft det hett förut, så blef det ettervärre nu. Ty skeptikern var långt mera raffinerad än narren, och han förstod att framhålla det hela så bottenlöjligt, att herr Tobiasson kunde blygas ögonen ur sig. Han hetsade den arme mannen med sitt hån, han marterade honom med sjelfförebråelser, han visade honom med matematisk noggrannhet, hur ett visst litet kapital skulle rinna bort genom gifmildhetens tomma taska utan att lemna qvar annat åt en viss gammal herre, än medvetandet att ha hushållat som en tok. Sluttablån bestod alltid af herr Tobiasson sjelf, sedd som fattighusgubbe i magisk belysning. Med det sista kunde skeptikern göra herr Tobiasson ursinnig; i sin förbittring trätte den gamle herrn på narren, knöt handen så till sägandes för näsan på honom och sade, att han icke var värd en pris snus.
Riksdags-ordningen, angående Propositionen om Stats-verkets tillstånd och behof; samt N:o 50, med anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande Konstitutions-Utskottets uti Memorialet N:o 20 framställda grundlags-ändrings-förslag, angående utländsk undersåtes rätt att i riket förvärfva och besitta fastighet, i afseende å hvilka Ståndet vidblef sina i anledning af Memorialen Niis 17, 18, 19 och 20 under den 25 sistlidne Juli fattade beslut och lade nu föredragne Memorial till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande Nio 15, dels i anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition, i fråga om en fyr-anläggning på Gottska Sandön, dels ock i följd af väckta motioner, angående åtgärders vidtagande för förbättringar i Fyr-, Båkoch Lots-väsendet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskoltets Memorial Nio 18, med förslag till voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, angående stämplade pappers-afgiften, vidblef Ståndet sitt förut fattade beslut, i afseende å den allmogen hittills medgifna befrielse från skyldighet att kartera besvärs-skrifter, ansökningar och förklaringar, med bilagor som hos Kongl. Majit ingifvas, jemte de resolutioner, utslag och domar, som, i anledning deraf, till allmogen utlärdas, och godkände samtlige af Utskottet afgifna förslag till voterings-propositioner. S. D. Sedan'||Ståndet[['den 4 December sistlidet år till Stats-Utskottet remitterat en af Nils Nilsson från Nerikes län väckt motion om anslag af allmänna medel till åstadkommande af en båtled emellan Nora och Fåsjöarne inom nämnde län; så beslöts, att 2 ine af motionären nu ingifne handlingar, nemligen dels bestyrkt afskrift af Kongl. Styrelsens för Allmänna Vägoch Vatten-byggnader den 19 November nyssnämnde år afgifna underdåniga utlåtande öfver Kongl. Majits
Under förutsättning, att den af herr von Mentzer yrkade distilleringsrätt äfven angår landet, anser sig Utskottet, som befarar att anställandet å landet af särskilda kontrollörer öfver distil leringen blefve dyrare än att distillatorer och bränvinstillverkare skulle vilja underkasta sig en sådan kostnad, och då bränvinstillverkare å landet redan äro genom stadgandet i 13 § af bilagde förslag satte i tillfälle att distillera en ej obetydlig del af sitt bränvin, böra tillstyrka, alt något afseende icke lästes å herr von Mentzers ifrågavarande framställning. Beträffande åter den af herrar Dager och Trägårdh föreslagna utsträckning af distilleringsrättigheten i stad, så har det nu stadgade förbudet att distillera under tid, då bränvinstillverkning pågår, tillkommit för att förekomma distilleringsrättens missbruk till omkokning af den vid de mindre brännerierna tillverkade förbränning eller lank; hvadan Utskottet, som föreslagit en sådan beskattningsgrund, att den hittills i de mindre brännerierna använda tillverkningsmethod icke vidare kan bibehållas, finner, derest berörde förslag antages, hinder ej möta, att bränvinsdistillering må i stad såsom särskild näring utöfvas under alla tider på året. §§ 23-39. I afseende å dessa §§ är uti inom Bonde-Ståndet väckte motioner yrkadt af Josef Smedberg från Elfsborgs län, att, som det i 23 § förekommande stadgande om redskapens justering och stämpling synes obehölligt för redskap i större bränneri, helst sådan redskap får ega hvilken storlek och beskaffenhet sorn helst, berörde stadgande hädanefter endast må tillämpas på mindre brännerier; af Johannes Andersson från Elfsborgs län, alt stadgandet om försegling of bränvinsbränningsredskap må upphäfvas, emedan förseglingen endast medför kostnad både för Staten och den enskilde samt förorsakar vederbörande tjenstemän besvär; af Anders August Andersson från Ostergötlands län, att, som bränvinsredskapens försegling förorsakar bränvinsbriinnaren en kostnad, hvilken vore så mycket mera onödig, som förseglingen verkställes vid bränningstidens slut, men någon kontroll Sammanfatta Bevilln.-.
Jag är fortfarande af den öfvertygelse, att om man riktigt fattar ändamålet af de varningsgrader, hvilka i lag böra stadgas, såsom åsyftande att söka bringa oeniga makar till försoning med hvarandra, så måste lagstiftaren alse att dessa varningar blifva dels allvarliga, och ej för få till antalet, dels icke allt för hastigt på hvarannan följande, enär liden alltid måste betraktas såsom ett särdeles verksamt försonande element. På sätt, jag i min reservation vid berörde Betänkande anfört, har jag ansett de i 1734 års lag stadgade böter böra, såsom olämpliga, i egenskap af någon varning för oenighet emellan makar, ur vår lagstiftning utgå. Deremot anser jag det vara en pligt att, så vidt af mig kan bero, söka förhindra hvarje lagförändring i den syftning att varningen inför Domkapitlet skulle försvinna. Tvenne varningar af kyrkans tjenare, nemligen först enskildt af Kyrkoherden, sedan af Kyrkoherden inför Kyrkorådet och derefter inför Domkapitlet böra visst icke anses vara för många omgångar, om ändamålet kan vinnas och ett obetänkt brytande af det heligaste band på jorden förekommas. Dessutom torde icke någon varning lämpligare kunna meddelas än just af män, hvilkas ställning bjuder vördnad och som med Skriftens ord böra kunna tala både bevekande och varnande, både undervisande om makarnas pligter emot hvarandra och verkande försoning och tillgift i afseende å makarnes ömsesidiga fel. Om äfven olägenheter och kostnader i anledning af lång resa till Domkapitlet kunna för makarna någon gång uppstå, äro dessa olägenheter dock af en underordnad vigt och böra visst icke föranleda till hela varningens borttagande; ty man kan ej förneka sanningen af de fakta, som visa, att mångfaldiga gånger har just varningen inför Domkapitlet bringat makarna till besinning och aflagsnat hos dem tanken på skiljsmessa. Skall tiden kunna utöfva sin helsosamma verkan på makar, som måhända af en ganska obetydlig anledning blifvit uppretade emot hvarandra, måste icke heller varningarne följa för nära efter hvarandra.
Utskottet skall bestä af Fyratio Ätt-a Ledamöter, walde frän särskilda och sä widt möjligt är, frän alla Rikets Provincer. Detta Utskott tilkommcr, sedan Summan af den Bewillning wm Riksens Ständer wid hwarje Riksdag sig ätagit, blifwit faststäld, at författa Förslag til berörde summas fördelning til utgöranAndra Band. tTl:-) 9Z, 94. de, 738 Den 8 Augusti. de, upgifwa grunderne derföre och utreda jätten, huru desamma böra i hwarje särskildt fall tillämpas, samt allt sädaut l et sammauhauq Riksens Ständers Plena underställa.
Banken för dessa utvexlingar erhållit blotta numerairen R:dr 3,54o Banco-Sedlar, och af dess egen Oinkostnads - — t6 — Räkning ersatt fyllnaden , till följd af Banco - Reglementets stadgande pag. 170. C. Reela Fondens förstärkning och hvad dermed äger samband. Enligt sednaste Re visions-Berättelsen, hade under åren 1824 till och med 1829 blifvit köpt och invexladt: R:d Silfv. För Statsanslag År i83o hlefvo inga Silfverköp verkställde; men i vexling enligt Myntbestäranings-grunden har sistnämnde ur ingått R:d Silfv. 3,o6i: x5. — Ar 1801 * . • • • • • • • • 47- 02. ■—* — i832 till närvarande tid Summa R:dr 3,108: 47> — hvaraf likväl endast 506 R:dr 36 skill, efter sednaste Revisions-Berättelsens afgifvande. De Fonder som jemnlikt Banco-Reglementets 4 Art. 1 Afdeln. §. g Blifvit upplåtne till Banco-Fullmägliges disposition, för att, å de tider Full mägtige finna tjenligast, till Silfverköp efter möjligaste bästa pris användas, voro: 1:0 Det år 1826 lyftade ocb enligt sednaste Revisions-Be i’ättelsen återbetaldta Spannemåls-Creditivets belopp R:d 1,000,000: — *— 2:0
Dä hos Hinsens Ständer fråga blifvit vackt em nödvändigheten af åtskilliga ändringar och rättelser uti Kongl. Förordningen angående Stängselskyldigheten, af den g Februari 1802, hafva Riksens Ständer funnit verkställigheten häraf lämpligast kunna företagas i förening med den öfversigt af nu gällande Enskiftsoch Storskifts-Författningar, hvarom Riksens Ständer vid 1809 och 1810 årens Riksdag hos Eders Kongl. Maj:t gjort underdånig anhållan; hvarföre Riksens Ständer nu få anmäla deras underdåniga önskan om en sådan, fullständig gransknings anställande, hvarvid kunde utrönas, huruvida Författningen i alla hänseenden kan Vara för alla orter i Riket efter local och andra omständigheter passande och verkställbar. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts Undcrdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter På Riddersk. och Adelns På Prest-Ståndet* vägnar Carl Mörner, b. t. Landtmarskalk. Femte Band. Fjerde Afdel, Vägnar J, A. Lindblom, n. v. Talman. 5g, 60. Pi t)ATI 2 Q Juli', J?ä. Borgare-Ståndets (vägnar H. Schwan, Ii. t. Talman. På Bonde-Standefl vägnar Lars Olsson, D, v. Talman. Uppläst hos samtliga RiUs-Stånden den 29 Juli» Stormägtigsfe Allernådigste Konung l
Herr Grefve Ridderstolpe aflemnat, hvilket gör ett afdrag af omkring 5,2o4 R:dr ; äfvensom att Beteshagarne till en del skogbeväxte och sanka, beräknas kunna gifva i behållning per Tunnland, 4° l^pd Hö, då troligen ej hälften någonsin skulle kunna erhållas med mindre, ätt dessa Marker blefve odlade m. m., härigenom minskas den uppgifne kostnaden närmare en femtedel. Jag har från år 1799 till 1816 varit nära granne med denna Stuteri-inrättning, och tror mig med någon uppmärksamhet följt de förändringar den undergått. Att likväl ett Stuteri ej gifver en inkomst, svarande emot kostnaden, är en så allmänt känd sak, att det väl icke erfordrats så, många bevis, som Herr Öfverste Tersmeden i sitt Yttrande anfört, för att finna, det Ströms - 424 Den 16 Maji. holms Egendom, om ock den lemnäs åt en Arrendator, som ej hade annat åliggande, än att begagna Egendomen, på sätt honom nyttigast syntes, kan gifva en mångdubbelt större inkomst, än nu; men det bar ju icke varit Riksens Ständers uppsåt, att på sådant sätt begagna Strömsholms Egendom, utan ändamålet var förmodligen, att, genom uppoffring af denna Egendom, inom Riket bibehålla en fortplantning af ädlare Häst-racer, äfvensom att bereda Kongl. Maj:t en möjlighet, att för Dess årliga behof kunna erhålla imhemska Hästar. Konung Carl XI, som säkerligen ej utan välberäknad nytta gjorde Penninge-uppoffringar, anslog likväl till underhållande af 235 äldre och yngre Hästar, ungefärligen samma antal, som nu finnes, ej allenast Strömsholms Kungsgård, utan äfven , utöfver hvad Herr Öfverste Tersmeden beräknat, Stuteriet nu kostar Staten, ytterligare Kungsörs Kungsgård samt årliga contanta penningar, till ett betydligt belopp.