Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— För läroverkets i Norrköping uppflyttande till högre Elementarläroverk anvisas (Löner för 3 Lektorer å 2,000 R:dr 6,000; — Lön åt I Adjunkt 1,000; — Löner åt Lärare i gymnastik, i musik och i 'teckning, å 500 R:dr 1,500: — Tillökning i Rektorslönen 500: — S u m m a 9,000: —) För läroverkets i Wenersborg uppflyttande till högre Elementarläroverk anvisas likaledes För en Lektor i matematik vid hvartdera af de på reallinien fullständiga läroverken i Helsingborg, Westervik, Nyköping och Hudiksvall; tillsammans 4 löner ä 2,000 R;dr Till arfvoden ål Lärare vid sistnämnde fyra läroverk i gymnastik, i musik och sång samt i teckning, tillsammans tolf arfvoden ä 400 R:dr 4,800: — Och lill arfvode åt en lärare i teckning vid Luleå läroverk 400: — Förhöjning i reservationsanslaget till arfvoden ät Bibliothe karier vid högre Elementarläroverken Till löner för följande nya Kollegabeställningar vid Elementarläroverken i Stockholm, nemligen : 2 vid Clara skola | 2 vid Maria dito _ 1 vid Jakobs dito \ 7 loner a l'(,0° R:dr 2 vid Catharina dito ) För skolans i Lidköping uppflyttande till treklassigt läroverk anslås: lön åt ny Kollega 1,000: — fyllnad i Rektorslönen 500: — Transport II: mt R:dr 5.000 ■ 2.000 9.000 9.000 9.000 8.000 5,200 - 1,000 7.000 - 1,500 - 56,7001— ExpeditionsUtskottets' Förslag tili millert!. Sif i firl sr A:o 11/7. För skolans i Söderköping uppflyttande till treklassigt läroverk anvisas enahanda summa För skolans i Askersund uppflyttande till treklassigt läroverk anslås likaledes
För min del skulle jag helst i afseende på denna § hafva önskat bibehållandet af det förslag, som innefattas i K. M:s Propos.; men sedan H. Exc. Frih. lie Geer ej vidhållit detsamma, utan ingått på ett h. o. I). nytt, vill jag ej heller yrka på det förras antagande. Jag skulle, för öfrigt instämmande i den af II. Exc. Frih. De Geer föreslaena förändringen, dock hafva velat till R. o. Ad:s pröfidng hemställa, om icke, då delta brott oftast föröfvas af vinningslvstna personer, böterna i denna § borde höjas till 1000 rdr. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Då jag för min del ej har någonting emot den af Gr. Mörner föreslagna bötesförhöjningen, anhåller jag att, med frångående i denna del af mitt eget förslag, få förena mig med honom. Hr Olivecrona: Jag anhåller att få förena mig med Gr. Mörner. Gr. Hamilton: Äfven jag ber att få instämma i Gr. Mörners förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, hvad beträffade den förev:de §:n, hvilkens antagande utan förändring ej blifvit begärd, hade alla de ledamöter, som yttrat sig i ämnet, med undantag af Gr. Sparre, hvilken anhållit om §:ns återremitterande, förenat sig i det yrkande, att §:n måtte bilällas med följande förändrade lydelse: »Faller, syrer eller bläcker man olofligen träd å annans skog eller mark, i uppsåt att det sig eller annan tillegna eller deraf göra bruk, eller olofligen tager der växande gräs, torf, näfver, bark, löf, bast, ållon eller nötter, straffes, ehvad han det bortlört eller ej, med böter, högst ett tusen rdr, eller fängelse i högst sex månader. Äro omständigheterna synnerligen försvårande, då må till straffarbete i högst ett år dömas.»
Af nu anförde skäl anhåller jag vördsamt om återremiss af Utlåtandet, samt att dessa anmärkningar måtte få åtfölja. Friherre Cederströmj Jacob: Under åberopande af min vid Utlåtandet bifogade reservation, förenar jag mig med de Ledamöter, hvilka begärt återremiss deraf. Det utdrag af Statistiska Tabellerne, som är bilagdt min reservation, visar tydligt, att, om den grundsats skulle blifva gällande för roteringen af Jemtland, hvilken Utskotten föreslagit, skulle provinsen, långt ifrån att vinna någon lindring, blifva vida hårdare roterad, än den nu är. Då fråga är, att bereda lindring i roteringsbördan, icke förhöjning, så mycket mera billig, som afseende bör göras derpå, att ett så föga uppodladt land som Jemtland icke kan upphjelpas, om det är med allmänna onera för liårdt belastadt, anhåller jag om återremiss af detta Utlåtande. De Riksdagsmän, som gjort motionen, och låtit afspisa sig med Utskottens förslag, kunna jemväl derigenom blifva bättre upplyste, samt finna, att afdelningens förslag till Betänkande, upptagit i min reservation, innefattar allt hvad för närvarande billigtvis kan fordras och beviljas. Herr Nordenfalk jjohan: På skäl, som af de 2:ne föregående Talarne blifvit lill - 224 Den 4 November. räckligt utvecklade, instämmer jag så mycket häldre i yrkandet om återremiss, sorn man genom förtidigt fastställande af grunder skulle möjligen kunna förfela det ändamål, som åsyftas. Derjemte får jag hemställa om nödvändigheten, att i ett sammanhang företaga och behandla Utskottens i nummerordningen nästpåföljande Betänkande, hvilket med det förra står i ett så nära sammanhang, att båda måste få en alldeles lika behandling, hvarföre ock, såsom en följd af hvad i förevarande ämne blifvit yttradt, jag vördsammeligen yrkar återremiss å det påföljande. Herr Boijj Johan Fredrik, uppläste följande: Det har länge varit min öfvertygelse, att om ny Rotering, i likhet med de hårdast roterade Regementer, skulle uppgöras för Jemtland, skulle denna province få flera soldater än den nu innehafver.
Jag utbeder mig blott få fråga, om med denna votering uträttas annat ån att vi straxt efter dess slut skola discutera, huruvida maximi-beleppet skall blifva 2000, eller jooo R;dr? Herr Grefven och handtMarjkalken erinrade, att. om Jöpropositionen vann, vore det af Utskotten föreslagne maximibelopp 2000 R:dr jemväl faststålldt, och kunde, i denna händelse, någon ny votering således icke vidare komma 1 fråga. Skulle åter Nejpropositionen vinna, kunde till åfventyrs en ny votering rörande de i salima Nej-proposition upptagne alternativet* uppstå. Friherre Björnjijerna’. Jag hemställer, orri ieke Japropositionen kunde ställas så, att 2,’Mje punkten stsdnade vid ordet utgifvas, hvilket jag ansedt utgöra qnaestio an j och att lrågan otri Den l3 September e, m. 709 utlåningsbeloppet med mera Iiörde till det re-* glementariska. Herr Grefven och Landt Marjkalken erinrade, att en Ledamot utfryckeligen begärt, att Japropositionen måtte innefatta bifall å 23 punk-i ten oförändrad. Herr Tham: Jag begärde icke i början Utskottens förslag tii! första proposition. Jag gjorde det sedan endast derföre, att Herr Hjerta ville hafva sitt förslag till Japroposition, och frågans hvilande till det reglementarisk» i Nejproposition. Örn alternativerne blifva emellan Utskottens Betänkande och uppskof, så har jag visserligen ej något deremot. Herr Hjerta-. Så vida jag ej misstager mig cm RiksdagsOrdriingens föreskrift, tillhör det, i händelse af votering, Ståndet först att afgöra, hvad sorn skall blifva contra-proposition. Således bör man nu först decidera, antingen contrapropositionen skall blifva 1000 R:dr maximibelopp, eller uppskjutande af bestämmandet, tills det regleraentariska förekommer. Friherre Bjornjljerna:
Likasom vid förra behandlingen af den sist afgjorda §:n, föreföll äfven vid denna §:s förra behandling en ganska långvarig och liflig öfverläggning. I afseende å den förra §:n ansåg man att då utskänkaren hade flere sätt att afyttra sitt bränvin, än utminuteraren, det äfven vore sannolikt, att jden förre skulle årligen försälja mera bränvin än den sed - Den 5 Oktober. 87 nate, hvarföre man jemväl bestämde kannetalets minimibelopp högre å ulskänknings-ställena än å utmiuuterings-ställena. Då man sålunda skipat full rättvisa emellan de båda rörelserna, ansåg man det icke finnas något skäl, hvarföre det bränvin, som försåldes pä utskänknings-stäliet, skulle beskattas högre än del bränvin, sorn afyltrades å utminuterings-stället. Kanne-afgiften bestämdes således att utgå till lika belopp för båda rörelserna, eiler med 8 sk. b:ko per kanna, och som jag anser detta beslut vara välgrundadt, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte detsamma vidblifva. Hr Hjärne: Gr. Lagerbjelke har sagt, att sedan rättvisa emellan de olika sätten att försälja bränvin blifvit skipad, derigenom att minimibeloppet af. det antal kannor, som ansågos komma alt försäljas, bestämdes högre för utskänkningsän för utminuterings-stället, så förefunnes icke något skäl att till olika belopp bestämma sjelfva kanne-afgiften. Jag får likväl erinra derom, att uti hela den lagstiftning ang:de bränvins tillverkning och försäljning, hvarmed vi denna Riksdag varit sysselsatta, framlyser den bestämda afsigten att fördyra bränvinet, isynnerhet för den klass af medborgare, hvilka deraf lida den största skadan, eller den arbetande klassen, af hvilken krogarna hufvudsakligasl besökas. För alt utrota kroglifvet harUtsk. derföre föreslagit,alt bränvin skulle å andra ställen, eller de s. k. utminuterings-ställena, allmänheten tillhandahållas, likväl med vilkor att varan ej finge å stället förtäras.
S. D. Ånyo föredrogs och godkändes Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltens Memorial N:o 22, i anledning af RiksStåndens skiljagtiga beslut, angående föreslagne förändringar uti Kongl. Förordningen, till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor af den 12 December i835. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banco-Ukottets den 2 dennes på bordet lagde Memorial: N:o i83, med förslag lill åtskilliga förändrade föreskrifter uti 6:le Artikeln 1: ta och 2tdra Afdelningarne af nu gällande Banco-Reglementej N:o 18g, med hemställan om gralificalion lill en af Bankens Corumissarier för Utskottet lemnadt biträde. S. D. Lades till handlingarna Banco-Utskottets den 2 dennes på bordet lagde Memorial N.*o 187, i anledning af Höglofl. Ridderskapels och Adelns återremisser å Utskottets under N:ris 176, 177 och 178 afgilna Utlåtanden. S. D. "Vid förnyad föredragning godkände Ridderskapet och Adeln Banco-Utskottets den 2 dennes på bordet lagde Memorial N:o 188, i anledning af Riks-Ståndens beslut, i följd af Utskottets, uti Betänkandena JNfris i58 och 17g, framställda förslag till reglering af Bankens låne-rörelse i åtskilliga delar. S. D. Till handlingarne lades Bevillningsoch Lag-Utskottens den 2 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o2i, i anledning af erhållen ålerremiss af Betänkandet N:o 13, angående väckta motioner, dels om controller emot missbruk vid fribrefs-rättighelens ulöfvande och dels om fribrefs-rätt för Länsmän. Från II ö g v. Preste-StåNDFT. S. D. Föredrogs ånyo Bsvillnin°s-Utskottets den 1 dennes å bordet lagde Utlåtande 5j, i anledning af återremiss å Betänkandet N:o Prot.
Sista riksdags LagUtsk., der äfven jag hade den äran att vara ledamot, hade önskat att inkomma med ett sådant förslag; men det afhölls derifrån af fruktan att dermed icke uträtta något, emedan kommande Ständer icke kunna bindas af föregående Ständers förslag. Man måste erkänna, alt samma skäl visserligen finnas nu sorn vid sista riksdag, oell att, om kommande Ständer icke antoge förslaget, arbetet 5 H. a5 Den 11 April. nära nog kunde anses ogjordt. Men ehuru jag hyste denna farhåga vid sista riksdag, bekänner jag, att jag nu hoppas, det blifvande Ständer skola gilla, hvad de närvarande besluta. Jag hyser altså den förmodan, att Utsk. kan och bör gifva någon ledning för blifvande Ständers granskning af lagarbetet. För mig vill det synas, att det mycket skulle underlätta granskningen, om R. St. förnyade den skrifvelse till K. M , de vid sista riksdag beslöto, innefattande nemi. begäran derom, att de väsendtligaste skiljaktigheterna emellan den gamla och den föreslagna nya lagen måtte uppdragas i en tableau, uti hvilken man jemväl erhölle förklaring af orsakerna till skiljaktigheterna. Den vid sista riksdag i ämnet afgångna skrifvelse har icke kunnat läggas till grund för Regeringens nu vidtagna åtgärd, emedan Ständernas dervid framställda begäran omfattade det nya lagverket i sin helhet och således jemväl criminallagen. Nu är denna färdig och jag ser intet hinder för verkställighet, till en blifvande riksdag, af hvad R. St. vid den sista begärde. Jag anser dock nödvändigt, att denna tableau uppgöres af samma ledamöter, som handlagt arbetet, emedan jag befarar, att om den skulle upprättas af andra , kunde nya principer göra sig gällande. Jag vill icke upphäfva mig till domare, huruvida de nu antagna äro de rättaste; men jag tror, att arbetet bör öfverskådas från samma synpunkter, som det utgått. Jag är glad, att arbetet nu kommit till Ständernas kunskap, och att dessa sålunda blifvit satta i nödvändighet att taga närmare kännedom derom.
Vid ånyo skedd föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 15, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den sedan början af 1856—1858 års riksdag förflutna tid, biföll Ståndet hvad Utskottet uti punkterna N:ris 2, 5, 8, 9, 10, 11, 12, 16, 17, 20 och 21 hemställt och tillstyrkt, samt ansåg öfriga delar af detta utlåtande icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets nedannämnda Betänkande och Utlåtanden: N:o 7, i anledning af gjord framställning om förklaring af föreskrifterna angående verkställighet af straffarbete. Bifölls. N.o 8, i anledning af väckt motion om ett tillägg till Handels-Ordningen. Motionen ansågs tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandling. N:o 9, i anledning af väckt motion, dels om skärpta kontroller å kommunalmyndigheter, dels ock om förändring i brottmåls-lagstiftningen. Lades till handlingarne. N:o 10, i anledning af väckt motion om förändring i vissa delar af Militieboställs-Ordningen. Ståndet ansåg ifrågavarande motion böra af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet handläggas. N:o II, i anledning af väckt motion om förändring i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808 och Kongl. Kammar-kollegii derpå grundade Kungörelse af den 29 i samma månad, rörande företrädesrätt till besittning af kronojord. Motionen ansågs böra till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets behandlingöfverletnnas. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande N:o 4, i anledning af väckt förslag om nya byggnadslagar, m. m., biföll Ståndet hvad Utskottet å sidan 2 tillstyrkt, hvaremot det å sidan 3 förekommande skrifvelse-förslag återremitterades. S. D.
Förslag i sådant hänseennde blef ock, såsom bekant är, vid förra riksmötet af Kongl. Majit förelagdt representationen; men hvarken detta eller ett annat af då varande Lag-Utskott uppgjordt lyckades vittna den i grundlagarne föreskrifna röstöfvervigt för att blifva Kikets Ständers beslut. Oaktadt den splittring i åsigter, som då hållna diskussioner uppenbara, finner man dock af dem klarligen den mening vara allmän att frågan icke kunde falla, och att lagen i detta hänseende måste förändras. Det är till nu församlade Ständer, som lösningen af denna fråga gått i arf, — och en sådan lösning kan icke längre utan våda uppskjutas. I hvilken riktning denna lösning måste ske, kan ej vara tvifvelaktigt. Den allmänna meningen, understödd af protestantiska trosförvandters anrop jemväl från aflägsna länder och exemplet af lagstiftningarne hos andra folk, hvaribland de öfriga Skandinaviska, visar tydligt den väg, som bör beträdas. Det är religionsfrihetens stora grundsats, hvars tillämpning måste af lagstiftaren medgifvas, ehuru med den varsamhet i sättet, som hvarje öfvergång i lagstiftningen kräfver och som framför allt påkallas af ett ämne, så ömtåligt som det förevarande. Man har tvistat derom, huruvida nämnde grundsats redan vore i våra Grundlagar erkänd eller ej, — och det är Regerings-Formens 16 §, som dervid utgjort föremal för olika tydningar. A ena sidan har man af förhandlingarna inom representationen vid denna §:s antagande funnit lagstiftarnas egen mening klar deruti, att en fullständig religionsfrihet var åsyftad. Deremot har man å andra sidan, genom att söka historiskt förklara tillkomsten af detta grundlagsbud, trott sig deruti finna endast en bekräftelse på den religiösa frihet, som redan förut, fastän inskränkt, var af lagen medgifven. Men är väl en bestämd tolkning af nämnde § nödig för lösningen af förevarande lagstiftningsämne ? kan ifrågakomne grundsats, äfven om den ej ligger uttryckt i lagen, anses derföre vara för vårt land främmande?
Dessa förskrifningar af actieägarne skulle utgöra en inblandning af personal credit i actiebanker och skulle göra en personal credit nödig äfven för deni, sorn teckna sig såsom delägare i actiebank; ty om de ej ansågos äga någon personal credit, så faller af sig sjelf, att dessa personliga förbindelser till inbetalning vore af intet värde. Säkerheten, att en actieägare skall göra de ytterligare inbetalningar, som påfordras, ligger deri, att han i annat fall förlo rar, hvad lian insatt. Att han, då detta äfventyr lin-» nes, skulle försumma att göra de ytterligare inbetalningar, som kunna påfordras, kan ej tänkas annorlunda än under förutsättning, att hvad som förut blifvit insatt, hade rent af gått till spillo. H. o. Ad. har redan beslutat, att en actiebank ej får träda i verksamhet, förrän actiecapitalet uppgår till 2 millioner rtdr b:co och ^ af detta capital blifvit insatt. Således måste en sådan bank, sorn sedermera fordrar ytterligare insättning, utan att den kan erhållas, redan hafva drifvit sin rörelse med en förlust, uppgående till ^ million rtdr h:co. Örn actieägarne, under sådant förhållande, icke finna lämpligt att göra några ytterligare insättningar, så synes mig banken böra träda i concurs och ställas under utredning. Att banken skulle komma i en sådan ställning skulle likväl förutsätta en högst felaktig förvaltning. I vanliga förhållanden skulle actieägarne skynda sig att verkställa de inbetalningar, som påfordrades, öfvertygade, att deras eget interesse påkallade dem. Af denna anledn. är § öfverflödig. Jag har förut visat, att den vore onyttig, och anhåller således om afslag derå. Frih. Boye: Efter den fullständiga och grundliga vederläggning, den siste talaren framställt, är det visserligen öfverflödigt, att jag yttrar mig; men jag ber om ursägt för det jag dock tillägger några ord.
— de » odödlige » finge prata bäst de ville för sig qjelfva! Jag berättade en gång för en fransk tidningsman om de taktlösheter, som man här hemma finner tillständiga mot tidningspressen. Jag uppbyggde honom bl. a. med den högst otroliga, men sannfördiga historien om municipalrådet i en af Sveriges större städer. Denna korporation firade en dag sitt jubileum med en lysande bankett. De dagliga tidningarned referenter voro äf-ven tillstädes. De placerades väl på ett utsökt förekommande sätt vid något af de främsta borden, tror man? Nej, då. Man gaf dem — märk väl: pressens representanter! — genom en vaktmästare anvisning om att förfoga sig bort i ett höm ... ja en estrad tror jag, hvarifrån de (med papper och penna framförsig i st. för mat och vin) skalle kunna fd åse, har municipal-råden beskänkte sig. Na brydde sig väl egentligen ingen enda af tidningarne8 läsare synnerligt om hvad municipalråden företogo sig vid det tillfället, men litet fram på qvällen funno de senare, att det ändå vore bra att få in sina namn i » bladet » och så häode Big, att de i ett anfall af öfversvinnelig godhet läto till referenterna uppskicka — ett glas vin. Det otroligaste af hela historien är emellertid, att festkollationen fick följande dag de frannaste referat i tidningarne. När jag berättade detta, utbrast fransmannen endast: » Mais vous n ' avez donc pas de cercle / » Uttrycket var betecknande. Ty hvarpå beror i grund och botten den franska pressens makt om inte derpå, att den alltid begagnat den makt den redan haft och så ständigt arbetat för dess utsträckande? Den franska presaen är en kår och der finnes kåranda. Paris eger 3 journalistföreningar — » Pressens syndikat », * De parisiska journalisternas förening » och » De republikanska journalisternas förening » — men de uppträda i allmänhet enigt, då det gäller försvarandet af gemensamma rättigheter. Pariserpressen har sedan gammalt med misstänksamma blickar bevakat sina rättigheter. Så snart den vädrat, att man velat göra en kûpp emot den, har genast slagits alarm öfver hela linien.
Genom de af Kongl. Majit om Hailänska kyrkohemmanens ularrendering vidtagne förfoganden, hade åboerne å dessa hemman försäkrats om flere förmoner, än de fleste arrendatorer af annans egendom, och egde således ingen giltig anledning att önska hemmanens förläggande till en kronans egendom frän kyrkans. De Halländska kyrkorna, som öfvermått till Sverige med försäkrad rätt att bibehålla hvad de under Danska tiden egt samt alltsedan innehaft jordegandeoch utöfvat slädselrätt lill ifrågavarande hemman, kunde icke umbära dessa förmoner utan att förfalla eller för sitt underhåll och de flere ändamål, folkundervisning, 12 Slats-Utskoltcts Uttalande, N:o 182. fattigvård m. m., som af dessa hemmans afkastning understöddes, falla församlingarne, hvilkas invånare i de liesta orter vöre obemedlade, till oberäknelig tunga. Rättigheten för hvar och en, som förmenar sig kunna lagligen styrka kronans bättre rätt till serskilde kyrkohemman, att få sina skäl lagligen pröfvade, vore, såsom exempel utvisade, redan gifven oell utöfvad; anbefallandet af en allmän stämning å kronans vägnar emot alia kvrkornes föreståndare, med åläggande alt förete skriftliga åtkomslhandlingar från en urminnes tid till flera än 200 hemman, skulle föranleda rättegångar af den mest eflertänkliga beskaffenhet och långvarighet, säkerligen icke ulan den menligaste förändring af den lugna ordning och det värdiga förhållande, sorn nu egde rum emellan lärare och åhörare i en hel landsort. Derjemte borde i betraktande tagas, att kostnaderne för sådane rättegångar, som efter all sannolikhet skulle lemna åt staten ringa eller ingen ersättning, mäste blifva ganska betydliga och icke kunde drabba någon annan än kronan. På grund af allt detta liar Preste-Ståndet slutligen i underdånighet anhållit, ali Rikets Ständers i förevarande hänseende framställde begäran icke mätte i nåder bifallas.
11 rationspriset för allmänheten, utkommer med en tillökning af det nu varande formatet, motsvarande minst en spalt. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. C A Ii L. Louis De Geer Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Departements-Är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott Tisdagen den 13 Februari 1866- i närvaro af: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens, Statsministern lör Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström. Statsråden: Grefve von Platen. Lagerstråle, Malmsten, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld och Carlson. Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern anförde i underdånighet: Genom ett Kongl. Bref den 22 December 1791 tillkännagafs att Kongl. Maj:t behagat tillägga Svenska akademien rättigheten att utgifva Postoch Inrikes Tidningar, hvarjemte förklarades, att som kungörelser eller de så kallade notifikationer icke ansåges medföra laglig verkan, så framt de ej intoges uti dessa Tidningar, men akademien icke kunde förbindas att med sin bekostnad derom besörja, så borde vederbörande, hvilka icke redan genom någon särskild Kongl. Resolution derifrån vore frikallade, enär kungörelserna insändes, tillika derföre erlägga betalning enligt den taxa akademien allmänheten i tidningarne meddelade. Sedan Svenska akademien erhållit Kongl. Maj:ts tillstånd att på arrende upplåt*- utgifvande af nämnda tidning, hvilken någon tid varit sålunda upplåten till Hof-kantslers-embetet och derunder utkommit under titel af ”Stats-Tidningen”, upplifvades vid 12 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 81. återupptagandet af tidningens ursprungliga benämning, förmedelst Kongl. Kungörelsen den 19 December 1844, föreskriften, att de legala kungörelser, hvilka, enligt lag eller särskilda föreskrifter, borde genom allmän tidning offentliggöras, skulle införas i Postoch Inrikes Tidningar.