Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Litet chargering oafsedd, ett par teaterspelsdetaljer glömda, var hr Lindens Anders ett mästerverk at frisk natur, hjer-tans glad och liflig, men derjemte fin, ädel och rörande i all sin rustika bastanthet Vi lyckönska hr Linden till denna vackra bragd och hoppas fa mer af samma goda individualiseringskonst. Erik står ej till att fa något intressant af, som älskare, idealisk bondson och f. d. teologisk studerande betraktad. Hr Lundmark bjöd åtminstone till men han vrickade sig ju i sjöns hårda vågor, hvadan hr Hagman sedan förevisades i rolen, som fordrar en lyrisk tenor för sina folkvisor h varför hr Strandberg varit bättre på sin plats än hr H.sora tedde sig mycket utklädd i all sin skönhet, och emellanåt ej ens syntes veta hvad det var frågan om. Att gifva honom ökad scenvana på Operan var rolen lämplig och dermed punkt. Lika stel och flammande för hela tillställningen uppenbarade sig hr Malmsjö, som uppenbarligen lånat sin studentmössa från något tjockskalligt subjekt. När hr Malmsjö förr umgicks i brukspatronens hus var han betjent, avancementet till son i huset gläder oss, minsann alla brukspatroner känna så sina pligter. Men en student, som är hemma öfver sommaren och ser så bra ut som denne, bör väl vara litet gladare och hurtigare åtminstone mot jäntorna, icke dansa med denna likbjudarmin, heller! Pince-nez skulle passa hr studenten, den tycktes behöfvas. Systern tedde sig litet glädtigare i frk. Karlsohns nätta skepelse, pappa sjelf ganska ärevördig och tät i hr Strömbergs. Anna var fru Sterky, vid hvars debut såsom Dagmar Bosse — eller rättare Rose Friquet — vi fSste oss på grund af den poetiska ton, som låg öfver debutantprestationen. Anna var också en vacker andra debut, känsligt och fint giord, men dels fick sångerskans sköna höga toner ingen användning i det lilla partiet, dels störde mellanregistret med dess redan för ett par år sedan af oss öfverklagade svensksvenska tonbildning, hvartill kom att rösten ej mer klang så frisk.
Broderns ögon tårades, han lade den skälfvande flickan ned på en soffa, lutade hennes hufvud mot sitt bröst, smekande hennes hår, och talade tröstande ord, som hon ej uppfattade, emedan hon vissle, att de ej innehöllo hopp. » Gå, gå till honom! » sade hon ändtligen med ett försök att qväfva de konvulsiviska snyftningarna. » Hugo, var god mot honom! » » Löjtnanten kommer för att ge mig mitt afsked. Jag är beredd alt gå. » » Viggo — vill du åtfölja mig på en resa till Schweiz? Vi resa då i öfvermorgon. » » Herr löjtnant! — Gud välsigne er, för det ni ej drifver mig bort som en ärelös! — Hon skulle aldrig — aldrig ha öfvervunnit det! » Den unge mannen slog båda händerna för sitt ansigte, ty stora tårar rullade ned från de bruna ögonen. Hugo vände sig bort. Han kände sig som en brottsling emellan dessa två, som han i sin ungdomliga tanklöshet hade fört tillsammans, och som nu måste skiljas. Kunde det vara annorlunda? Verldsmannen svarade nej och tusen gånger nej; men något varmt, fint och ljust längst inne i hans hjerta hviskade: » Det borde vara annorlunda, och en gång skall det, som Gud sammanfogat, ej skiljas af menniskors fördomar. » Teater och musik. Stora teatern uppförde i måndags för första gången Hermann Götz ' komiska opera » Hårdt mot hårdt ». Operan, hvars libretto är utarbetad på grundvalen af det bekanta Shakespeareska stycket » Så tuktas en argbigga », vann afgjord framgång hos den talrika, ehuru märkligt nog ej fulltaliga publiken. Med sin liffnlla dramatiska handling och sin vackra musik torde operan säkerligen kunna påräkna atl hålla sig rätt länge på repertoaren. Utförandet var synnerligen förtjenslfulU. Särskildt utmärkte sig fröken Klcmming som Katarina, om hon ock — må hända riktigt — föreföll betydligt tamare än Shakespeares » argbigga ». Hr Linden var en dugtig Petruchio, hvilken såväl i sång som spel väl förstod gifva sin mycket fordrande roll den rätta prägeln.
Ibland dessa årliga nyodlingar anmärkas följande: vid Svanå till 20 å 25 tunnland, vid Fagersta 26 å 27 tunnland, vid Bjurforss 5 å 6 tunnland, vid Olofsforss 7 å 8 tunnland, vid Engelsberg, utom hvad förbemäldt är, 6 å 8 tunnland. Inom Möklinta socken äro, isynnerhet i Forneby, större mossodlingar företagna och mindre sjösänkningar. I Bergslagen hafva Bergsmännen i allmänhet börjat nyodlingar. I Säther, Ramnäs socken, har en hemmensägare af allmogen företagit odlingar å dels sank, dels stenbunden mark. Inom Hernevi socken hafva, vid Rönna och Bogården, omkring 40 tunnland blifvit nyodlade. Vid Köpsta i Kungsåra är en större nyodling å mosse företagen — 94 tunnland äro afdikade, och deribland 6 tunnland år 1855 brända och besådda med råg och hvete. Vid Wahlsta i Svedvi socken hafva mossodlingar fortgått, och vid Wallhall i Bergs socken blifvit påbörjade. 7 Vid Seglingsbergs och Karmansbo Bruk äro betydliga nyodlingar verkställda. Likaså vid Lycksta och Tomta egendomar i Romfartuna. Vid Jönsarbo, Karmansbo och Bernshammar i Heds socken, der redan töre 1851 betydliga mossodlingar varit företagna, hafva desse odlingar derefter blifvit fullföljde. Vid Karmansbo var redan 1850 en mindre sjö aftappad, hvarigenom 60 tunnland mosse blifvit till odling tjenliga. Utom de nu uppräknade, hafva flera större och mindre nyodlingar å mossar och sanka marker blifvit företagna, jemte odlingar af betesmark och annan afrösningsjord, så att med säkerhet kan antagas att arealen af fruktbärande jord i nästan alla delar af länet blifvit uti en icke obetydlig mån utvidgad. § 2- Invånare. Folkmängden utgjorde, enligt sista berättelsen, 95,450 personer. Enligt 1855 års mantalslängder hade den tillväxt på sätt följande tabeller utvisa. Antalet efter sista Antalet efter 1855 jyjrändrin berättelsen. års mantalslängder.
Hittills hade moderskärleken förlänat styrka åt den svaga, fint bildade qvinnan; nu dukade hon under för den sorg hon lidit, jemte fruktan, brist och ansträngningar under den långa resan; äfven ombyte af klimat gjorde sitt till, och döende anförtrodde hon sitt barn åt sin rika kusins ömhet och ädelmod. Denna fru, en dam af stora verlden, trodde sig fullkomligt uppfylla den aflidnas önskan, då den unga Constance fick fullända sin uppfostran under ledning af guvernanten i huset. Äfven sina behof saknade den unga flickan icke, men väl deltagande och moderskärlek; hon begret smärtsamt och länge sin oersättliga förlust. De af modren från spädaste åren inplantade dyrbara lärdomar till gudsfruktan och dygd, hade slagit djupa rötter i hennes unga hjerta, och ju mera hon omgafs af köld och liknöjdhet samt yttre flärd, desto omsorgsfullare fostrade hon sina dyrbara minnen. Hon infördes i sällskapslifvet lika okonstlad som skön och väckte en uppmärksamhet, som ådrog henne sina kusiners afund; den köld, hvarmed hon af de sina der bemöttes, väckte till och med fremmande personers uppmärksamhet. Mamsell Dublance, guvernanten, skulle nu lemna ett hus, der hon icke mera behöfdes, och såg sig derföre om efter en annan plats. Men trött vid en underordnad ställning; utomdess i brist af grundsatser och intrigant af naturen, blef hon med glädje varse, att grefve * * *, som nyligen hemkommit från en utländsk resa, i hemlighet betraktade Constance med passionens ögon. Som han var ganska rik, beslöt hon använda denna upptäckt till sin fördel. Med gifven anledning å guvernantens sida, gjorde grefven henne till sin förtrogna, under det att han skickligt dolde sin passion för alla andra, och visade sig vara häftigt intagen i envoyéns äldsta dotter, ehuru det allmänt var bekant, att hon var förlofvad med en annan. Ett möte ställdes till, hvari den oerfarna Constance endast såg slumpen råda, ehuru hon, med qvinnans egna fina instinkt, länge sett sig vara ett mål för den ömmaste kärlek, det mest grannlaga uppförande på hans sida.
Hjärne skref då tragedien ”Rosimunda,” hvilken på hans teater uppfördes inför konungen d. 15 Aug. i närvaro af senaten och hela den medföljande kungliga sviten. Ballett-drägter, brukade vid Christinas hoffester, blefvo honom lånade från Stockholm. Huru road konungen fann sig, synes deraf, att han ännu ett halft år före sin död talade med Hjärne, som då var hans lifmedicus, om detta skådespel och det nöje, det skänkt honom. Beträttände Hjärnes öfriga öden inskränka vi oss till att nämna, att han under många utländska resor ytterligare förkofrade sina medicinska och kemiska insigter, blef 1675 ledamot i Collegium Medicum samt assessor i bergskollegium, 1684 konungens lifmedicus, 1696 arkiater och præses i Collegium Medicum samt president i bergskollegium 1713. År 1720 tog han afsked med landshöfdingekarakter och dog i Stockholm 1724. Om medicinen så väl som om bergsvetenskapen i Sverige har Hjärne gjort sig högeligen förtjent; och icke minsta nyttan gjorde han genom sitt deltagande i kommissionen öfver trolldomsväsendet, der han var den, som först gjorde gällande en förnuftig uppfattning af denna sak511. Rosimunda. Tragoedia i fem handlingar aff Urban Hjärne. Vthi H. K. May:tz wår Allernådigste herres och Konungs Högstanseenligaste närvarelse, Uthi största underdånigheet förestelt på Ubsala slott Anno 1665 den 15 Augusti. Rosimunda har först 1856 genom Hansellis försorg blifvit tryckt512. I detta stycke finna vi första gången knittelversen fullkomligt öfvergifven, och i stället omväxlande metriska versarter begagnade. Som prolog uppträder Nemesis och redogör för sin magt och sin verksamhet, men nämner ingenting om styckets innehåll. Första akten. Cleph, kammarherren, varnar konung Alboin för hans hustru Rosimunda, hvars hämdlystnad han väckt genom att lockat henne dricka ur hennes mördade faders hufvudskål. Alboin slår varningen i luften.
”Men jag säger att ingenting föreföll, utom det att pojken, som är bortskämd och van att sitta i spisen och röra i askan, ej tålt vid att vara ute i ett sådant herrans väder. Han blef kall och våt, och det kan vara orsak nog för en sådan stackare att få sig en sjukdom på halsen.” ”Det är sannt, nog kunde han bli sjuk af en stark förkylning; men hans sinnesförvirring skiljer sig tydligen från sjukdomen, ehuru den senare kan inverka derpå. Och besynnerligt är det att samma ämne alltid förekommer. Hvad fruktar han och hvarföre vill han alltid gömma sig i plikten? Haraldsons öga ljungade en nästan mördande blick på Erika; men hon mötte den oförskräckt, i det hon med fast röst tillade: ”Haraldson, sök icke att bedraga mig! Något har bestämdt förefallit, som ni vill dölja.” ”Akta er att säga om detta!” svarade Haraldson i en ton, som darrade af illa kufvadt raseri. ”Edra galna tankar får ni ha för er sjelf; men räkna på det värsta, om ni öppnar munnen!” ”Hvad – vågar ni hota mig!” yttrade Erika, som kände att hennes sinnesnärvaro var det enda, som kunde trygga hennes egen säkerhet. ”Vet ni icke, Haraldson, att jag lemnar ert hus hvilket ögonblick jag vill, och att om ni sökte qvarhålla mig, skulle jag ropa till ert tjenstfolk att ni fruktade det mina läppar kunde förråda de ord jag här hört. Tag er till vara – ni vet att jag icke låter skrämma mig!” Det är osäkert, om Erikas ord eller den nyhet, Haraldson samma dag erhållit, bidrog att återföra honom till sansning; nog, hans drag återtogo sitt vanliga illistiga och isande lugn, och med ett slags förtrolighet började han på nytt: ”Nå, efter mamsell Erika så dugtigt står på sig, ehuru jag intet ondt hade i sinnet, vill jag säga rena sanningen: Pojken sprang mig i vägen, under det jag hade fullt upp med att sköta segellapparne i stormen; och då tog jag honom i armen och kastade honom något ovarsamt ned i plikten. Han fick dervid ett slag i hufvudet, hvaraf jag fruktar den här oredan i hjernan uppkommit.
Lilliencrantz anmodades att låta särskildt trycka sitt i berörde Protocoll intagna yttrande, rörande vissa allmänna Finance-principer, Friherre Mannerheim, Lars August, till. kännagaf, att vid det till förlidne Lördag utsatta sammanträde af Bänkmännen, åter etfc otillräckligt antal af dem sig infunnit, hvarföre valet till en Elector icke kunnat för sig gå} yttrande sig Friherre Mannerheim vara af den tanka, att, till förekommande af flera sådana förfall, det måtte till RiddarhusUtskottet öfverlemnas att föreslå en plikt för dem som vid dylika sammanträden, utan laga förfall, uteblifva. Hans Excellence Herr Grefven och Landt - 188 Den 8 Maj. Marskalken anmodade Herrar Bänkman a ti nästa Onsdag sammanträda, för att det förfelade valet förrätta, Grefve von Schwerin, Fredrik Bogisdaus, anförde : Jag får vördsammast anhålla, det Eders Excellence och Höglofl. Ridderskapet och Adeln täcktes stadga, att hädanefter, enär ett på Riddarhuset afgifvet muntligt yttrande blir af Ridderskapet och Adeln på Trycket begärdt, det alltid och ofelbart må vid justeringen till hela degs vidd uppläsas 5 såsom ock, att alla af Ridderskapet och Adeln på Trycket begärda Dictamina måtte förses med RiddarhusSecreterarens intygande örn deras enlighet med Protocollet. Gref ve Lilljencrantz instämde häruti; och blefvo Grefve von Schwerins framställningar, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifaline.
och mera på 14 dagar, hos redan starka personer bildas intet fett, endast friskt blod. Haematol åsyftar äfven att framställa vackrare ech fylligare kropps former. " ask 5 Mk, ' / •&gt; ask 2; fi0 Mk. Finnes i alla finare affärer eller direkt från fabriken: E r n s t K r u g, Dresden-Altst. A K T I E B O L A G E T Oblekta, Blekta och kunnig att undervisa tvänne gossar för inträde i l:sta och 2:dra klasserna i elementarläroverk, önskas under vårterminen i godt och enkelt hem på landet. Den som är kunnig i musik äger företräde. Uppgift på lönepretentioner jämte betyg och fotografi torde sändas till K. L Latorp &amp; Finspong senast den 6 februari i ar. (I&gt;-9) önskas .. inom ett hem i naturskön trakt i södra Östergötland för en flicka om 11 år, som genomgått några klasser i en flickskola i stad och hvars undervisning i vanliga skolämnen, äfven språk, samt pianospelning, nu skulle fortsättas i hemmet Inga större anspråk på löneförmåner kunna tillfredsställas. Reflekterande torde vända sig till Veterinären K. A. Granqvist, Ydre, eller Pastor D. Granqvist, Erstag. 1, Stockholm, F O R L Ä R A R I N N A, som genomgått Stora lärarinneseminariet och äfven undervisar i musik, finnes af en händelse plats i Södra Dalarne att tillträda nu genast. Betyg, referenser, löneanspråk samt fotografi insändas till » Bekväm plats », Dala — Husby p. r. (123) Färgade N ENKEL OCH ANSPRÅKSLÖS FLICKA, kompetent att undervisa en gosse till inträde i elementarskolan samt uti musik, erhåller anställning å Gotland. Svar med uppgift å pretentioner m. m. sändes till Ingeniör F. Nilsson, Rute. Inreg. varum. Inreg. varum.
Jern-» malms-brytningen 1,658,298 Sk$ Tackjerns-blåsningen 765,288 » Gjutgods-lill verkningen 54,593 » Stångoch Ämnes-jerntillverkningen 703,343 » Beträffande åter förhållandet med väfnadsindustrien, så inliemtas af Commerce-Colbii berättelse för år 1851: att klädesfabrikernas antal då upgingo till 156 st. med 922 väfstolar och 4,337 arbetare, och tillverkningen till 963,847 alnar egentligt kläde, 381,353 alnar diverse andra ylleväfnader och 10,064 st. sharvlar, dukar och fdtar, alltsammans i värde upskattadt till 5,644,427 B:dr b:ko; att i afseende pä husslöjderna, af stämplade husväfnader i Elfsborgs län, bland hvilka dock band, täcken och strumpor icke finnas uptagne, iltgjort af bomulls-tyger 7,128,865 alnar » linne-väfnader 406,194 » » ylle-väfnader 510,242 » tillsammans 8,045,301 alnar samt af bomullsdukar 1,085,281 st. och att i öfriga län tillverkningen upgålt 236 Den 1 Februari f. nr. i Gefleborgs län gröfre linneväfnad lill 2,135,000 alnar i Vester-Norrlands län, gröfre och finare lärft till 458,000 » i Hallands län ylleoch linneväfnader 244,000 » samt i Jönköpings m. fl. län 222,500 » De siffror, som jag nu upräknat, gifva i någon mån ett begrepp om betydelsen för vårt land af de industrigrenar, med afseende å hvilkas betryggande det Nåd. förslaget blifvit framställdt, och om jag i det föregående lyckats ådagalägga att förslaget icke kan för landet medföra några vådor, utan tvertom är nyttigt, och att detsamma åsyftar att bereda oss möjligheten att kunna vidtaga enahanda beslut, som blifvit fattadt i det land, hvilket i industrieit och många andra hänseenden är ett mönster för andra länder, sä torde det ej förtänkas mig, då jag förenar mig uti det af H. Ex. Just.-Stats-Ministern framställde yrkande att, med ogillande af Const.Utskrs utlåt., den Kongl. Proposm må förklaras hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Till ytterligare ådagaläggande hvaraf, Justitiie Ombudsman anför allmänna begreppen om nåd och straff: Hvad är nåd i brottmål ? förskoning från straff — Hvad är böter ? straff — och drager deraf den slutföljd, att Konungen af nåd måtte kunna förskona från böter, som likväl ej böra förblandas med skade ersättning; ■— samt sluteligen yttrar: Riksens Högh Ständer torde således upplyst finna denna § vara af så tydelig beskaffenhet, att den hvarken tarfvar förklaring, förändring eller tillägg. Herr Kammarh. Silfverstolpe anmärkte, att så ofta denna fråga hos Högsta Domstolen förekommit, vittnade de nu genomläste Protocoll öfver Justitiie Ärender, att Konungen aldrig eftergifvit Målsägandens andel och ehuru den anklagaren såmedelst bibehållne rättighet, att af ådömde böter njuta sin del, troligen blifvit ansedd 1 Stycket fr. o. m. orden föredrogs: Den etc. t. o. m. orden någon förändring, återfinnes i C. U. M. 1810—181.5, sid. 417 ff. 196 Den 12 Juni 1812 sorn en uppmuntran tili upptäckande af brott; vore likväl Herr Kammarh. af den tankan, att det sätt hvarpå R. S. Justitiae Ombudsman utvecklat denna fråga, fullkomligt öfverensstämde med det begrepp, som af ordalydelsen af Regerings Formens 25 § borde dragas, och1 beskaffenhet af böter i brottmål — och tilläde, att om nu frågan behandlas i enlighet med Justitise Ombudsmans deröfver afgifna yttrande, förfölle målet, men om åter något vidare bestämmande af ifrågavarande § skulle anses nödigt, borde frågan hvila till nästa Riksdag. Herr Borgmästar Nordström yttrade, att om Konungen ej kunde eftergifva anklagarens andel af ådömde böter, skulle af samma skäl Kronans och Häradets rättighet, af nåd ej kunna efterskänkas. Herr Borgmästar Egge: Jag kan icke, lika med Herr Justitia; Ombudsman, finna stadgandet i 25 § af Regeringsformen vara så tydeligt, att
Derföre yrkar jag den axiomatiska sanning , att Föredraganden mäste i grund förstå sitt ämne. Hvad händer, om man tacite frångår denna fordran dermed , att man väljer Föredragande , sorn , på den väg de gatt , omöjligen hafva kunnat inhämta de till deras förvaltning hörande kunskaper. Jo , att de nödgas esomoftast inhämta upplysningar, antingen officielt af underordnade Embets-verk , eller confidencielt af sakkunnige bekanta. Blir det den ansvarige Föredragandes tankar man dä får höra? Nej, blott hans röst. För öfrigt, hvilket förhållande uppkommer vid Conseil-bori Den 1 December f. m. det , om oförutsedde invändningar förefalla ? Nog går det an att vara Dominus respondent , när man är öfverens med Opponenrerne, men annars , hvilken belägenhet , om man ej har sitt ämne fullkomligen inne ? Herr Lefren : Herr Cederschjöld har ansett det vara vådligt , att de civila Krigsärenderne och Commandomälen förenas. Constitutions-Utskottet nyttjar i det stället uttrycket betänkligt. Huru det roed denna premiss kan stå tillsammans, att Konungen äger fria händer, att äfven nu vidtaga denna förändring , underställer jag Ridderskapets och Adelns eget bepröfvande. Jag tror icke , att denna praemiss öfverensstijmmer med slutet af perioden. Sluteljgen har samme värde Ledamot äfven nämt något, sorn här skulle vara anfördt, hvarigenom han vill bevisa, att Armeen icke bör bättre organiseras, emedan det då skall blifva lättare att företaga krig , hvilket Nationen på detta sätt skall söka förekomma Det vore efter denna egna grundsats således nyttigt att utfinna något medel , hvarigenom Arméen gjordes alldeles oduglig, så att det blef omöjligt, att föra den i fält, Mig synes att Nationen är bäst belåten dermed, att kriget föres med kraft, då det skall förås; genom desorganisationen skaffar man sig krig, men undviker dem, om man alltid är väl beredd att föra dem. Herr af Lehnberg: Sedan flere värde Ledamöter redan med så mycken grundlighet anfört skäl både för och emot Constiiutions-Ut - Co Den l
Stadsfyllnads^umman angående bestämmandet deraf, samt af det ( 127 ) för Riksgälds-Contorets utgifter erforderliga belopp. IX. B. 586. A. 591. Statslånen i Holland, angående ytterligare upplysningar, i fråga om återbekommandet af förbindelserna för de fordna Svenska. IX. B. 601. A. 602. Slatsregleringen, den ordinarie. Se Hufvudtitlarne. — beräkning af inkomsterna, angående. II. B. 398, 458, 498. A. 536. —• angående tillämpning i vissa delar af den sednast fastställda. IV. B. 5. A. 52. E. 174. — angående med densamma gemenskap egande allmänna frågor. VII. B. 172. A. 178. IX. B. 561, 563. A. 567. — angående indelningarnes definitiva fastställande. Statsrådet, angående förordnande af en ledamot af, för handläggningen af vissa i Riksdags-Ordningens 36 och 42 §§ omförmälda riksdagsärender I. 44. A. 109. IV. A. 140. •— protocoll, angående verkställd granskning af. III. Se Lista. Stats-Ulskottets Memorial, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1. angående tillökning af Utskottets tjenstemanna-personal. I. B. A. 140. — N:o 2. med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksgälds-Contoret afgifna berättelse. I. B. 296. A. 304. — N:o 3. i fråga om användandet af de å anslagen till uppförande af cellfängelser uppkomne reservationer. I. B. 296. A. 305. II. E. 7. U. 205. A. 218.
Den rz Julik. 157; Om det ar hwarje enstild mans rättighet, att pröfwa och bedöma rigligheten af dest utgifne /örbindelser, innan de emot honom kunna göras gällande, sa mäste wäl enahanda rättighet äfwen förbehållas at Riksgälds,Contoiret, i afseende pa CreditSedlarne. Men derest, efter hwad Memorialet sones asosta, granskningen af söndrige och förstitne Sedlar skulle uppdragas at deras innehafware i sa »vidsträckt matto, att Uppbördsmännen wörö owilkvrligen förpligtade, att emot egen öfwertygelse, såsom rigtige och giltige mottaga alla de Sedlar, innehafwaren godkänner, sa torde lätteligen finnas, att k och med det samma frankännes Riksgälds,Contoiret all rättighet att granska och såsom för en eller annan orsak oduglige rata de Credit.Sedlar, hwilka genom Uppbördsmännen instickas, helst det icke lärer kunna sättas i fraga, att Uppbördsmännen stola »vidkännas någon förlust pa sadane Sedlar, som de sjelfwe warit twungne, att utan granskning såsom fullgode mottaga. Hwilket dock Riksens Högloft. Ständers närmare ompröswande »vördsammeligen underställes. Orebro den is Julii 1812. PäHöglofl. Ridd. och AdelnS Pä Högwörd Prest-TZn Lcdamöters mägnar, dets Ledain. wannar, ^törner. Oust. ^lurrs^. Pä Wällofl. Borgarc.Stän, Pä Hcderw. Bonde StändetsLcdam. wägnar, dets Leda,», wannar, ch ^nclersson. O. tunelius.' Upp - -574 Den iz Julli.