Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom Ledamot i Bewillnings Utffottet har jag mig noga bekant, at ej nägon fräga om Post-Taxan eller stämpladt Pappers afgift der förekorn In,»reisen til Bewillninas Förordningen klef icke i Utskottet författad. Päföljden af detta uteslutande har likwäl warit den at Regeringen deraf tagit sig rättighet at förhöja o Post Taxan och stämpladt Pappers-afgiften, säfom en hwar känner, i män som synes öfwerskrida all billighet Och dä sädant fledt utan nägot föregängit Riksens Ständers besiut derom, eller ens wettskap samt nationens egen beffattnings rättighet således blifwit för när trädd; fär jag i ödmjukhet proponera, at Författningarne öm Post Taxans och stämpladt Pappers afgiftens förhöjande mätte uphäfwas och Riksens Ständer öfwerenskomma huru besia riedel hädanefter böra utgä. At ställa til answar den, som warit werktyg til merberörde uteslutande, more stridande emot den skonsamhet, hwarmed Högloft. Ridderffapet och Adeln hittils ansett förra händelser och emot min afsigt med denna morton. Rättnu san hämnar alltid sig sjelf snart eller sent. Den slafwifla tjenstaktr ge - Den 19 Iunii. 823 ge upspanas nog af allmänheten och fär i dest ögon den stämpel han förtjenst. ^1. kerZllmLN. kemittL aäes til Bewillnings-Utstottet^ Herr fohan ^äam, hade ittgifwit et Memorial hwilket uplästes sä lydande: Z^dmjttkt ^Icrnorial!
Eric Norbergs, om utgörandet af Räntehö; Anders Anderssons från Östergöthlands Län, om Svedjerättighet; om förbud mot hälften-sågning; samt om förändring i Tullafgiften för sågare; Nils Nilssons , om inrättande af SockneSkolor; Olof Mathiasson, om förändring af Beväringsmanskapets vapenöfningar; samt om skyldighet för Kyrkoherdar att årligen från Predikstolen låta uppläsa taxan på deras löneinkomster; Eric Anderssons, om löner för tjenstefolk; D«n 11 Jun i i e. m. ao t Pehr Pehrssons, om rättighet för Landtmannen att i Städerne försälja färskt kött, m. m.; Sune Nilssons, angående Landtmäteri-förrättringar; Anders Johanssons, om förekommande af tiggeri; Anders; Nilssons, om upplifvande af Kongl. Förordningen om Prästerskapets i Skåne upphörd; Andreas Johanssons, rörande omflyttning af Utrotar; Olof Olssons, angående Fångars transporterande; Talmannen Johan Olsson Longbergs, om visse rättigheter för Allmogen i Ofvansjö och Thorsåkers Bergslager; PeinJönssons, angående cassation af Remonter och Monderingspersedlar, samt om Stampverksoch Mjölqvarnars anläggande; Nils Håkanssons, om befrielse från skyldighet att lösa LagfartsProtocoller; Eric Janssons, om afgift till Danviks Hospital, samt om lefverering af Räntehö till Kongl. Hofstallet; Ola Jepjissons, om Lancasters-Skolors inrättande på landet; Anders Pehrssons, om uppbådande till skallgång; om skyldighet för Soldat att under fred reparera sjelf Bristfälligheter på sitt torp, samt om Syner å Soldattorp; Pehr Mårtenssons, om upphörande af Gottlands Nationalbeväring; Lars Pehrssons, om uppliäfvande af visse föreskrifter vid tackjernsblåsning; samt oinskränkt rättighet tili kolförsäljning; Joli. Rutbergs, angående tjärubränning; Nils Pehrssons, om upphörande af Bevärings-exercice; samt Eric Pålssons, örn vite för dem, som hos sig skattskrifva barn och tjenstefolk, utan att kunna föda dem.
Det är ej nödwändigt giswit at kkiralit.-ten af 24 personer aro uran all menniskofruktan, men mängden har mod at röja sanningen när der ffer inför dem, som aga bäde laglig rart och styrka at dem skydda. Den 24 Mars. 1259 Friherre Legerström, sscob. Dä Kevisorernes egna göromål aro wid päföljande Riksdag underkastade bekräftelse eller klander, da delil och med sjelfwe kunna förklaras förlustiae förtroende, sä ser jag icke stal al deras berättelse efter hwarje Nevton matte tryck >s. Der more ar äc deras Anmärkningar och omdömen gifwa en rrowardigher, som man ej ännu wer om de sjelfwe förtjena. I berättelsens publicitet instämmer jag fullkomligen, men den bör föregås af Riksens Ständers pröfning utaf Anmärkningarnes giltighet. Icke tror jag mycken anledning wara at Kevisorerue stola missbruka sina rättigheter, men jag tror ej at anmärkningarnes publicitet gär til sitt ändamål, förr än de blifwir granstade af Riksens Stander; ar ater Riddarhus-Ou-eÄion nansin stulle wäga undanhålla Riksens Ständer ett Documem, öfwerlemnadt i dess wärd och til Riksens Ständer staldt, är mig omöjligt at förmoda, och kunde det ste,sä wore der Riksens Ständers fel. Hwad stuteligen angar hwarje Revisors enstilta rätt ar publicera sina Anmärkningar, tror jag för min del, ar den samma mäste efter Tryckfrihets-Lagen wara honom obetagen. Friherre bjerta, Axel. Jag beklagar högeligen at ej äga den wältalighet ar utföra mina ringa rankar, som pryder de wärda Ledamöter, hwilka före mig talar. Jag fär i brist deraf ätnöjas med at helt enkelt yttra, det jag tror atom jag ärnjukic ett förtroende och upfyllr vet med redlighet, sä bör jag ej kunna annat än wara nöjd med publicitet. Pä sädan grund fär jag ock förklara Herr lHuteusut kuklman min arkänsta och is6s
Denna propos. besvarades'med Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde oin E. och Ad. till kontrapropos. vid den förestående voteringen antoge afslag å Utsk:s ifrågavar:de tillstyrkanden, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade, det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Sedan Hr Gr. o. Landtm, efter detta förklarande fällt sin klubba, anmälde sig och yttrade Erih. Cederström: Jag anhåller om votering öfver kontra proposm, samt att mitt förslag dervid måtte tagas i betraktande. Erih. Eaab, Adam Christian: Sedan klubban en gång fallit, och Hr Gr. o. Landtm, efter vanligheten dröjt så länge med att fälla den, tror jag att man icke längre bör få uptaga tiden, emedan jag anser frågan redan vara afgjord. Frih. Cederström: Det är visserligen möjligt, att meningarne i detta fall kunna vara olika; men innan votering ännu blifvit i hufvudsaken börjad, eller ens proposme hunnit mer än upläsas och Ståndet tillspörjas om dess antagande, skulle jag tro att min rättighet vore förvarad. Eljest skulle måhända, vid än vigtigare tillfällen än nu, en ren tillfällighet kunna göra, att man förlorade sin lagliga rätt, och jag tror icke att klubbslaget får anses äga en sådan betydelse, som Frih. Eaab förmenat deråt böra tillerkännas. Jag får således fortfarande vördsamt anhålla att, genom votering för kontrapropos:n, Ståndets mening i detta hänseende må varda inhemtad. Hr Eibbing: Vid detta liksom vid föregående tillfällen har Hr Gr. o. Landtm, lemnat oss rådrum att vidare yttra oss innan han låtit klubban falla; men sedan den en gång fallit, måste kanske saken anses afgjord. Gr. Björnstjerna: Så vidt jag kunde fatta, begärde Frih. Cederström votering just då Hr Gr. o. Landtm, förklarade sin upfattning på E. och Ad:s svar på den af honom framställda proposm hafva varit bifall till Betänk.
Nu åter är fråga om alt öka skolornas inkomster med 90.000 r:dr. Enhvar torde med någon förundran bemärka Den 0 Maj e. m. 409 huru ansenligen SlalsUlsk. funnit för godt att höja del af K. M. äskade beloppet. Hvarifrån har väl StatsUtsk. tagit sig befogenhet, att öka, och till sådan grad öka ifrågavar. anslag? Denna förfrågan må Utsk. sjelft besvara. Och huru kommer det sig att Utsk., som så ofta haft tillhands skälet af bristande tillgångar alt åberopa för tillstyrkande af diverse anslag, nu behagar se bemälde tillgångar genom riktiga förstoringsglas, så alt de i detta fall synts Utsk. vara 3 gånger så rundliga och tillräckliga, som hvad K. Må Utsk. detta förklara. Jag ser emellertid särdeles mänga anledmr till en ålerremiss härå. Om jag vågade tro, att R. St. ville helt enkelt bevilja de 90,000 r:dr till förbättrande af skollärarelöner, och sedermera frånskilja allt det andra påhänget af vilkor; då kunde visserligen saken för mig framställa sig i ett annat skick. Det måste erkännas, att berörde löner äro ganska knappa och väl behöfva förbättring. Alltså borde det vara oss alla verkligen glädjande, om R. St. ville till detta ändamål anslå ett betydligare belopp än hittills; jag vågar likväl hysa den förtröstan, all om äfven en återremiss beviljas, måtte man väl aldrig kunna undgå att till rättvist afhjelpande af eli så oförnekneligt behof gifva ett tillräckligt anslag. Men derest åter R. o. Ad. skulle bifalla ifrågavar. punkt, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit; så hoppas jag åtminstone att det H. Ståndet, då straxt härpå kommer i fråga att öfverväga de vilkor, dem Utsk. önskat vid detta anslag måtte fästas, noga besinnar innehållet deraf och ej med förhastande antager något, som sedermera befunnes mindre välbetänkt. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Jag får börja med att förklara min öfvertygelse vara att, ur den synpunkt som K. M. utgått vid framställningen af Sin propos. lill R.
Ridr, måtte varda berättigade att efter tjensteålder, lika med öfrige adjunkter, få tillträda högre adjunktslön samt att derför erforderliga belopp måtte anvisas med tillhopa för begge universiteten 2,000 Ridr; och då innehafvarne af de rörliga adjunkturerna hafva alldeles lika åligganden med öfriga ordinarie adjunkter vid universitetet, och de förres löneförmåner alltså billigtvis ej böra vara ringare än de sednares, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer, med bifall till hvad Kongl. Maj:t sålunda föreslagit, måtte de ifrågavarande anslagstillökningarne, tillsammans 2,000 Riksdaler, bevilja. 20:o. För Upsala universitet har Kongl. Maj:t begärt att till underhåll af materielen vid de medicinska och kirurgiska klinikerna å det nya sjukhuset måtte anvisas ett årligt belopp af 2,500 R:dr. Beträffande detta anslagsbehof har Utskottet inhemtat, hurusom Medicinska Fakulteten vid nämnda universitet uti skrifvelse till Kanslers-embetet, efter att Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. 11 hafva redogjort för åtskilliga med uppförandet af det nya akademiska sjukhuset i Upsala sammanhang egande omständigheter, äfvensom för de, hufvudsakligen genom träffade öfvcrcnskommelser, med Upsala län och stad om mottagande af sjuka, till underhållet af berörda sjukhus disponibla tillgångar, vidare — jemte erinran, att en klinisk anstalt, för att kunna erbjuda nödig omvexling och rikedom af sjukdomsfall, ej borde vara inskränkt till en kommunaleller provincialsjukvårdsanstalt, der blott de inom orten vanliga sjukdomar förekomme, utan måste vara ett allmänt och för alla, utan afseende på deras hemvist, öppet stående sjukhus — gjort framställning om behofvet af ett årligt anslag af 4,000 R:dr, för att kunna utsträcka möjligheten att från andra delar af landet emottaga sjuka och för att kunna bestrida de större kostnader, som med en klinisk sjukvård vore förenade.
Jag tillåter mig i förtröstan till Edert deltagande M. Hrr väcka motion om en, för engång gifven gåfva till Lutherska församlingen i Paris af 4 till 5000 Rtdr b:ko, med anmodan åt vår Minister på stället att bevaka medlens behöriga användande, och att i sinom tid till K. M. inkomma med underd. redogörelse. Må Europa se att Sverige icke förgätit ärofulla tider då det gjöt Svenskt blod för Lutherska Evangeliska läran. Jag anhåller om denna min motions remitterande till StatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk, H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm upläste vidare 4 motioner af följande lydelse l:o Jag ber nu att få väcka en motion, hvartill jag anser mig vara föranledd genom en till BondeSt. ingifven af enahanda svfte, 2 H. “ 14 210 Den 29 December. nemi. vice Talmannen Svartlings om uprättande af FörmyndareKamrar. Det är en hvar af Un nie bekant huru bedröfligt det ofta tillgår att omyndiga barns förmögenhet förspilles af oredlige förmyndare och huru omöjligt det är för Domstolarne i egenskap af öfverförmyndare alt det förhindra. Fåfängt föreskrifver lagen alt Domaren i orten, eller Hofrätt, der det rörer adliga slägter, skall bevaka förmyndares förvaltning af pupillens gods. Härtill saknar domstolen tid. Följden är, osäkerhet för pupillen, som sällan finner ersättning uti en oredlig förmyndares gods. Det gifves endast ett sätt att trygga den omyndige, och det är likasom i Tyskland och Frankrike, inrätta förmyndare-kammare i hvarje län, härad, eller distrikt, och att ställa dessa såsom öfverförmyndare, lill bevakande af den specielt för hvarje pupill förordnade förmyndares sätt alt upfylla sina skyldigheter. Härvid hör stadgas, att det åligger förmyndare-kammaren att i sitt förvar taga alla eganderätls-handlingar, så att den speciela förmyndaren aldrig' kan något af kapital-värden förskingra.
Bidragande orsaker härtill äro dels att inga härjande farsoter under tiden ägt rum, dels att länet haft någorlunda jemngoda skördar och god årsväxt under samma tid, samt att det fått njuta fördelarne af såväl inre politiskt lugn som en fortfa rande yttre fred, under hvilka lyckliga förhållanden jordbruket och andra näringar kunnat ostörda fritt utveckla sig och lemnat tillfälle åt nya bostäders uppkomst samt ökad arbetsflit och deraf beroende arbetsförtjenst. Om det likväl härvid ej bör förbises att, ifall denna folkökning fortgår i samma stigande, den tid kan komma då ett möjligt missförhållande uppstår derigenom att folknummern och hushållens antal ökas hastigare än försörjningsmedlen, så kunna otvifvelaktigt skälen härtill finnas, dels i den inom länet högt uppdrifna hemmansklyfningen, genom hvilken i framtiden en befolkning uppstår som saknar rum och som ej kan ernå den sjelfständiga ekonomiska ställning, som tarfvas för en sjelfägande jordbrukare, dels genom en allt för vidsträckt jordafsöndring, som på flera orter snart i allt för stor vidsträckthet öfvergår till backstugor, eller för små lägenheters upplåtande till innehafvare, som deraf ej kunna erhålla tillräcklig försörjning och hvilkas innehafvare i allmänhet hafva en osäker besittningsrätt. Häraf kan ock befaras en lös befolkning, som är osäker om sin framtid och som, egentligen beroende af en tillfällig arbetsförtjenst, saknar trygghet att finna utkomst och tillräckliga försörjningsmedel. Ehuru det får erkännas att under någorlunda goda år arbetsförtjenst ännu ej saknas för den som genom arbete vill sig försörja, synes likväl förhållandet redan vara att, då någon mindre fördelaktig konjunktur inträffar, kännes en rubbning på vissa orter i jemnvigten emellan behofven och deras uppfyllande, som naturligt skall blifva starkare i samma mån som befolkningen ökas hastigare, än nya försörjningsmedel uppstå. Deremot visar det sig synbart att den verkligen besutne jordägaren, som med ordning och omtanka sköter sin jord, är i allmänhet inom detta län i en fördelaktigare och bättre lefnadsställning än fordom.
Dock det måste så vara, då vi saknade förutsättningar, som fordras för att intaga en verldsstads bemärkta plats. Vi äro ett mera imiterande än skapande slägte, vi låna hellre än vi sjelfva taga initiativet. Det synes öfverallt också. I vårt allvar, i våra nöjen, i våra kläder, våra födoämnen, seder och bruk, bostäder, lektyr, lyxartiklar, öfverallt möta vi någon af dessa tre: engelsmannen, fransmannen eller tysken. Men Stockholm är ett ganska stort samhälle, som tacksamt beundrar utländingen, som lånar oss så mycket; ett stort samhälle, som gerna herbergerar utländingen, låter honom lura sig, låter honom här skörda millioner kronor, bemöter honom artigt och vänligt, låter blända sig af honom och anser det nästan för ett brott att gentemot honom nära en misstrogen tanke. Utländingen trifs äfven i vårt vackra Stockholm, antingen han nu kommer som turist eller som affärsman, i redliga afsigter eller som äfventyrare. Ja, isynnerhet när han uppträder i sistnämnda skepnad har han all orsak att trifvas hos oss, som låta dupera oss af hans öfverlägsna uppträdande, hans djerfhet och skicklighet att dölja sina afsigter för våra intet ondt anande blickar. Här åsyftas icke dessa kringstrykande industririddare, som specielt »das grosse Vaterland» exporterar i ansenliga qvantiteter och hvilka åtnöja sig med hvad de, rätt eller orätt, kunna förväfva till sitt nödtorftiga uppehälle. Dessa äro öfver hufvud taget föga farliga, de bedraga i smått och röra sig inom en samhällsklass, som af naturen är misstrogen af sig och lätt kommer under fund med hvad slags folk den har att göra med. Men då och då uppdyka i vår hufvudstad utländska svindlare med större pretentioner och större vyer än de vanliga bedragarne. Dessa »storheter» äro bildade, eleganta män – och stundom äfven qvinnor. De komma hit öfvermåttan väl dokumenterade, de bära sitt doktorseller adelsdiplom på fickan, äro öfversållade med ordnar och utmärkelser, hafva öfverflöd på de finaste rekommendationer.
Gordiers föredrag, som han äfven i skriftlig form öfverlemnade åt Roskilde-biskopen, åhördes af den lysande församlingen med synnerlig uppmärksamhet, och då talaren slutat, räckte konungen honom sin hand och lät honom sitta vid sin högra sida, hvarjemte konungen — till ytterligare vitnesbörd om sina vänskapliga känslor för hans franska majestäts sändébud — drog från sin tumme en stor och dyrbar guldring, som han öfverlemnade åt doktor Gordier. Derpå tog man trenne dagar på sig till öfverlägg-ningar i ämnet, hvarvid biskopen från Roskilde särskildt utmärkte sig för vältalighet. På tredje dagen, sedan trumpetsignaler ljudit och härolder äfveft gifvit tillkänna hvad ske skulle, inbjöds doktor Gordier af kanslern att åter träda inför majestätet. Hvad nu följde, skilde sig väsentligen från den motsvarande afslutningsakten i Edinburgh. Enligt häfderna var64 ju kpnung Hans en slug man, och detta framgår på ett mycket karaktäristiskt sätt af det bref, som Roskilde-pre-laten på konungens befallning nu uppläste och som derpå öfverlemnades åt Gordier. Den danske monarken ville på-. tagligen icke stöta sig hvarken med Ludvig XII eller med Julius II och hans heliga liga — derför fick brefvet följ aöde diplomatiska lydelse. Allra kristligaste, mäktigaste herr konung, broder och käraste vän! Edert sändebud doktor Cordier har på det mest utmärkta sätt utfört sin beskickning. I det vi tagit kännedom om hans bref och instruktioner, hafva vi erfarit att den helige fadern i Kristo, påfven Julius, jemte den stormäktige spanske konungen och Venedig ingått ett förbund mot eders kunglig majestät, samt vidare att ett allmänt kyrkomöte blifvit af påfven sammankalladt i Bom. Det gör oss synnerligen ondt att en så stor oenighet skall ega rum mellan påfven å ena sidan samt kejsaren och eder å undra — en oenighet lika farlig som skadlig för hela kristenheten.
Pehr, har yttrat sig hvarken för eller mot betänk., utan egentligen mot tidningarna och angrde det afseende allmänheten utom Huset förmenes fästa vid R. o. Ad:s öfverläggningar ; anseende Hr Lefrén det vara önskvärdt, om det bästa och förnämsta af de olika åsigterna inom Huset af skickliga personer troget uppfattades. Hr Frih. Cederström, Jacob, ansåg förslaget vara ganska nyttigt, om man kunde få alla fyra Ståndens öfverläggningar upptecknade och sammanfattade uti en riksdagen tillhörande tidning, för hvars lifgifvande kostnaden skulle bestridas af riksdagskostnads-medlen, och att denna tidning utan betalning finge medfölja de mest lästa tidningarna Deu 18 Juli. iaj och loide R. o. Ad. kunna inbjuda de öfriga Stånden att om ett sådant beslut sig förena. Hr von Hartmansdorff, Aug., har ansett det böra blifva föremål för Utsk:s uppmärksamhet, huruledes en tidning skulle kunna utgifvas för alla fyra RiksSttn, hvilket beslut, sedan det blifvit fattadt af R. o. Ad., borde meddelas de öfriga Riks:St:n för att erhålla en samfälld åtgärd i detta hänseende. Hr Ribbing, Bengt, trodde ändamålet med den ifrågavar. tidningen, eller att få den allmänt läst, föga skulle vinnas med formen för våra riksd.förhandlingar i fyra Stånd, m. m. och afstyrkte alla åtgärder i detta hänseende, innan landet först erhållit en förbättrad representation. Och har Hr Frih. Raab slutligen erinrat att, om medel å Ridd.capitations-fonden anvisades för ifrågavar. ändamål, Ridd.capitations-afgiften hvarken behöfde höjas eller förlängas, så vidt det rörde förslagets verkställighet för inlievar. riksdag, emedan R. o. Ad. redan bestämt, att nämnda afgift skulle utgå för två år utöfver de tre, hvilkas afgiftsbelopp Ridd.-direct:n ansett erforderligt för bestridande af de fonden tillhörande utgifter, och hvilka två års afgifter kunna beräknas till minst 4>4°° r:dr.
» Men jeg véd ikke, hvordan det er deroppe i Fjeldet; det var, som ingenting tog i Benene. Luften blev saa fio o g let, som jeg havde drukket kroppen bort i Champagne, den gav som en hel Rus; jeg kunde gjerne gaat paa Hsenderne, og det kom ingen ved i den hele, vide Verden, for nu var jeg oppe i Taget! » (Jonas Lie, Familien paa Gilje. Kjflb. — » det förefaller mig som hörde jag inte riktigt sam man med menniskorna här. Om ni visste, har ensamt jag lefvat denippe i min fjåU-bygd *, så skulle ni förstå det. » — » Ja », sade han sakta. » Lifvet är inte s&amp;dant, som vi drömma det i vår ensamhet. » Hon skakade på hufvudet. » Det är iote lifvet », protesterade hon varmt. » Ni flr inte tala illa om lifvet lifvet är rikt oob fullt af skönhet, fast menniskorna förfuska det — för sig själfve och andra. » (Axel Lundegård, Röde prinsen. * Kursiveradt af ritator! framkalla hos den ensamme vandraren en käo9la af vemod, ensamhet ooh rädsla. Sftdana känslor väckas till lif under vandring i de dystra, mörkftrgade gran skogarn e (Fr. A. Lovén, Våra skogars lif och strid. Der er en Renhed i din Luft, en Trolddom i den vilde Duft fra Fyrreskovens Ranker, % hvor Bäcken dandser glad og fri 0 g Elven glider tavs forbi 1 dybe Alvorstanker. (Helene Nyblom, » Til Sverrig »). Från barnaårens vistelse i skogarne hade hon bevarat sinne för en kontemplativ ooh drömmande poesi. (Pierre Loti, Ungdom och kärlek, öfv. af E. Thyselius, Ups. Ack, sådan kärlek röjs i skogens fågelsång 1 Ha sång ooh kärlek väl ej fbdts på samma gång? (Franc. Ponsard, Horaoe et Lydie. öfv. af H. Molander, Ups.
Hvad den förändrade organisationen beträffar, uppskjuter jag allt omdöme derom, intill dess jag åtminstone får se någon grundlag af dess sammansättning; men ora man med den pa r 1 e m e n t a r i s k a riktningen menar, att förvaltningens åtgärder böra riktas derhän, att parlemenlariska intressen dervid blifva fästade, så ber jag Gud bevara oss, för alt i detta fall komma att likna Frankrike och England; ty det gamla Sverige har ej råd, att, som i Frankrike och England, administrationerna, vid leverancers uppgörande o. d. m., måste mera afse att tillförbinda sig inflytelserika personer, än alt erhålla fördelaktiga contracter. Det är icke utan, att små tecken redan börjat visa sig, huru den enskilda örn tankan äfven här söker begagna inflytelserika förespråkare, för att vinna sina syftemål, dervid icke försummande dessa mäktiga monitorer för allmänhetens undervisning i allt vetande, hvilka dagligen columnvis utminutera sina lärdomar, med klokt tillhakahållande af den ämnenas sida, som de anse vara för allmänheten onyttig att också lära känna. Mine herrar! då jag emot en oförtjent behandling försvarat en embetsmanna-corps, hvilken jag räknar mig fölen ära att tillhöra, har jag måhända yttrat mig med någon värma; jag vågar dock tro att — ehuru jag här talat såsom medlem af national-representationen, och sålunda afven, för min ringa del, är berättigad deltaga i det domslut, RiksSltn äga öfver deras delegationers uppfyllande af dem lemnade uppdrag, — jag icke åsidosatt den grannlagenhet och den aktning, som tillkomma ett högt medborgerligt förtroende. Men jag tror, att både rättvisa och klokhet bjuda, alt R.