Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Äro ej jordegarne ense om alt ego-ulhyte skall ske, kalle då den, sorn ego-utbytet önskar, Egodelnings-Rätten, hvilken det åligger tillse, om det äskade ego-ulbytet utan skada för någondera af jordegarne kan verkställas, och att ingen lär flere skiften, än vid skifte öfver hela hemmanet vore oundgängligen nödvändigt; och gälle då till efterrättelse, hvad Egodelnings-Rätlen beslutar. Afstyrker Egodelnings-Rätlen ego-utbytet, betalas kostnaden af den som kallat; men tillstyrkes ego-utbytet, betalas kostnaden af motparten.» I anledning häraf få Utskotten erinra, all 12 Kap. 8 §. i om förmälda Stadga innehåller den föreskrift, att »som, genom utbrytning af en eller flere delegares egolott, den förra egoindelningen rubbas; så skall, när laga skifte pä en eller flere delegares begäran verkställes, sådant skifte hela skifteslaget öfvergå, på det alt ytterligare kostnader i detta afseende må Besparas och oreda vid eg or nes bruk Jörekomrnas», men att om »någon delegare i skifleslag, som skiftas skall, vid förut verksläldt storskifte erhållit alla sina egor så utbrutne, att de kunna afstängas och särskildt brukas; och utgöra skiftenas antal tillsammans ej heller mera än trenne i de i 10 §. 2 mom. af nämnde Kap. uppräknade Rikets norra provinser, samt tvänne i de öfrige, och hafva de jemväl sådan form, som i 14 §. föreskrifves; han då icke må vara skyldig alt, utan sitt medgifvande, i nytt skifte vidare ingå, än som oundgängligen erfordras, för att bereda de öfrige delegarne så lämpligt och redigt skifte, belägenheten medgifver.»
Måhända skulle den nu af Hr Landtm, till R. o. Ad. ställda och af Ståndet besvarade fråga kunna missförstås ända till den grad, att talarne ej ägde rätt att för sina åsigter öfver det hela af betänk, hemta bevis från delarna; och då protesterar jag både emot frågan och det deraf föranledda beslutet Gr. Frölich, David: Jag får såvida förena mig med den siste talaren, att, ifall meningen med Hr Landtnäs framställning vore någon annan än den, att förklara hvarje ledamots rättighet att behandla förevar, memorial utan inskränkning genom något förut fattadt beslut, så nödgas äfven jag protestera deremot; men då jag ej kunnat tinna någon annan mening innefattad i Hr Lnndtm:s framställning, än ett tillkännagifvande af en sådan rättighet att yttra sig öfver betänk punktvis eller i dess helhet, så liar jag ingenting ali deremot erinra. Hr von Heyne, Georg: Jag har ej kunnat fatta llr Landtnäs mening annorlunda, än att detta betänk, må discuteras i sin helhet, roen att punkterna såsom motiver kunna framdragas vid del helas diseuterande , såvida man för sin uppfattning eller utvecklingen af sina åsigter anser sådant f. Den i Juli f. ra. nödigt, och att likaledes, derest någon af punkterna skulle föranleda någon särskild framställning , något hinder ej kan uppstå för erhållande af den särskilda propos., som på grund deraf kunde finnas behöflig. Jag har ej i betänk, funnit någon punkt, som synes mig erfordra en sådan särskild propos.; inen efter min uppfattning kan något binder deremot icke genom Hr Landtnäs framställning hafva uppkommit. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag kan för min del icke se, hvartill en vidlyftig discussion öfver detta mentor, skulle tjena, eller till hvad resultat den kunde leda. Det är första gången detta mentor, är inne från Utsk., och således kan det, enl. 56 §:n Reg.F:n, icke antagas med någon förändring eller tillsats, utan mäste antingen oförändradt antagas eller återremitteras. Men nu är det icke stäldt i sådan form, att det kan bifallas, utan innehåller blott lösa momenter, utan något resultat eller ledning för RiksStm.
Efter 49 Efter föregången skriftvexling har Kongl. Hofrätten meddelat utslag den 21 Augusti 1864, af innehåll: som upplyst och ostridigt vore, att i fråga komna tioörestycken, när de från Hagberg den 3 Januari 1863 anhöllos, varit till utseendet betydligt olika riktigt mynt af enahanda valör, så att åtskilliga angående åtalet emot Hagberg afbörda vittnen, som nyssnämnda dag hvar för sig beskådat ett eller flera bland dessa tioöresstycken, ansett dem vara falska, samt Hagberg icke, så vidt handlingarna upplyste, vid något af de med honom hållna förhör i fråga satt, det närmare undersökning af de anhållna myntens beskaffenhet erfordrades; alltså, och då, hvad ständige Borgmästaren anginge, tillika förekommit, att han redan den 5 Januari, eller å andra dagen efter Hagbergs häktande, förklarades jäfvig att vid ransakningen lägga hand; funne Kongl. Hofrätten hvarken ständige Borgmästaren eller Rådstufvurättens tillförordnade Ordförande eller ledamöter kunna till ansvar eller ersättningsskyldighet i målet dömas. Med detta utslag har jag icke kunnat åtnöjas. De såsom domskäl andragna omständigheter syntes mig icke rättfärdiga en persons insättande och qvarhållande i häkte en månads tid, enär grundlösheten af den misstanke, som emot Hagberg förefanns, genast kunnat och bort upptäckas. Jag antoge nemligen, att vår lagstiftning och vårt rättegångssätt oeftergifligen fordra, att den myndighet, som för brott häktar eller i häkte qvarhåller en person, så fort ske kan och med all möjlig noggrannhet undersöker eller låter undersöka, huruvida det brott, för hvilket häktning i fråga kommit, är verkligt och bevisligt. Jag antoge vidare, att, i detta fall, vederbörande genast, lika väl som efteråt, kunnat inse, att den undersökning, som borde ske, icke läte sig verkställas utan biträde af sakkunnig person, som deråt egnade sådan omsorg, att han kunde afgifva och verkligen afgåfve ett utlåtande i frågan, med form och förbindelse af ett vittnesmål inför Rätta, icke af ett lösligt yttrande, grundadt på de i fråga komna myntstyckenas flygtiga påseende. Med denna åsigt kunde jag icke, i likhet med Kongl.
Anförda besvär i fråga om bevillningsafgift, antingen den genom Taxeringseller Pröfningskomiténs beslut blifvit bestämd eller af vederbörande tjensteman skattskyldig påförd, uppehålla icke uppbörden af samma afgift; egande den skattskyldige, i fall öfverklagadt beslut ändras eller debiteringsåtgärden icke fastställes, att kostnadsfritt återbekomma hvad af honom blifvit för mycket erlagdt. Litt. A. Enligt y ener a Isammandrag en öfver allmänna bevillninyen hafva de för ncdannämnda år, med tillämpning af då gällande bevillning sstadga, påförda af gifter utgjort: År. Afgift Grundför skattsAfgift Personlig EgamleRoteföikolningsafgift af frihetcr skyddsrättsfrihetspostoch frälsesamt afgift. afgift. egenafgift. lotskrutoch hemman. svafvelbruk. domar. Afgift Afgift Afgift Afgift Tör Afgift Afgift Afgift af för föiinkomst af af af handlande. ar arrendafartygskronofisken embete torer och arbetsfabriksegare och tionde. m. m. och brukare. klassen. idkare. handtvertjenst. kare m. fl. a) b) c) Afgift af handels-, handtverks-, bruksoch fabriksbetjening samt gårdshandtverkare och mjölnare m. fl. d) Afgift af ståndspersoner och deras beljening somt advokater, artister och medici m. fl. krogar. värdshus och gäst - gifveriet represen tationer. Öfver Afgift af Progressiv föiför sterbhus eller utländska siden och och fyllnadsdrycker förgylda möbler. testamenten. afgift. samt kaffe och té. e) t) för kortspel. föi tobak. Summa. Afgift för karakters fullmagt. Summa Summarum. År. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr. B:ko R:dr.
Snart sjunker hon mot jorden, Det stolta mod förgår. Kör af Solstrålar. Men våra flammors låga I hennes lockar bor. Och som ett nät af gnistor Omkring hans hand sig snor. Bergtrollen. Herre, nu lossa ifrån din hals Gyllene ked vi med trollkraft gjutit, Bind hennes händer med den, och snart öfver i bön hennes trots har flutit! Kör af Källor. 0 böj ditt sköna hufvud blott, Och gylne kedjan skall Då inom kort Förflykta bort 1 våra böljors svall !Tenor. Omkring hans jemfasta handled nu Hon sluter späda iingrar, Han rycker och sliter men fåfängt, ej Från taget lös han sig slingrar. Kör af Skapelsen. Nej kraft ej sviker vår drottning visst, Hur än han må rycka och streta. Du Solens dotter, du skall till sist Den stridsbetvingande heta! Nu lyfter han henne från marken opp, Men taget det släpper hon icke • Och mattas hon, nyfödda krafter och hopp Ur Solens strålar hon dricke. Bergtrollen. Drag henne in under träden dn, Solen allen henne stärker ännu! Kör af Träd. Dock vi röja Väg, och böja Bort oss alla, Att dess lågor liksom vågor Må med kraft på henne falla. Bergtrollen. Snart dagen är förrunnen, Och Solens makt försvunnen, Med den all kraft, Allt mod hon haft Då är hon öfvervunnen! Solstrålame. Farväl du ljufva dotter, Nu sjunker Solens bloss! Bergtrollen. Nu nalkas natten, herre, Då tillhör segern oss !Hur dröjer vid synkretsen Solen än, Som ville sin dotter hon skvdda; • * * * 7 An lågar på mörknande firmament En blodröd glans från den flydda. O ljufva Lif, o gå ej bort, Blif evigt du Solens barn! Tenor. Han mot henne rusar, den sida drägt Han sliter som dun och flarn Nu mister sin styrka det lockiga hår, Då faller på knä hon ned, Af blygsel hon darrar den kyska mö, Ej nånsin som nu hon led. Striden. Nu är du min! Lif vet. Haf nåd! Förskona mig! Striden. För evigt besegrad! Lifvet. O, kom mig icke när! Striden. Du velat det sjelf. Lifvet.
Detta mitt olidliga skratt, nu, var alldeles att förlikna med min oemotståndeliga gråt, fastän jag ser de mina lida af dessa omotliga tårar, som stundom i hvart ögonblick fylla mina ögon, just då – när jag så gerna ville le mot dem, glädja dem på allt sätt, visa dem huru de äro mig kära och oumbärliga, huru de på min stig strö de enda blommor som fägna mina blickar, – men när jag i stället nödgas jaga dem ifrån mig, för att i enslighet – med mig sjelf allena – få utgjuta alla dessa lidandets daggdroppar, som lidandet föder, och som föda lidandet. Men tårar hafva ock ett slut, skratt äfven, – och jag slutade tvärt dermed, ty nu slog klockan fem, och nu var den tid inne, då hela badsällskapet möttes i salongen. Det blef mig så trångt. Jag undrar om icke sjelfva Napoleon – sedan han passerat något år på S:t Helena – skulle känt sig besvärad af att inträda i ett för honom alldeles okändt sällskap. Säkert är att jag gjorde det, men nu segrade dock föresatsen öfver motviljan; jag drog handskarne på, tog shawlen öfver båda axlarna, drog en djup suck, tog en fast föresats, och med allt detta vandrade jag utaf. Du tror väl att du skall få en uppradning af en hel skock menniskor, samlade för att tvättas – roas – begapas – beundras – klandras och – glömmas. Nej – nej – det må någon amatör af »Galleri der Zeitgenossen» göra, – talar blott om mig sjelf, jag – säger dig blott att – har jag ingen makt öfver mitt skratt, mina tårar, mitt lynne med ett ord – så har jag det nu likväl öfver min känsla öfver detta – ändteligen i förnuftets och eftertankans bojor slutna – hjerta, som fordom ilade – ja skenade emot hvarje mensklig varelse, hvilken med en enda själfull blick visste att tränga in i detsamma, som med en enda ton gaf tillkänna, att harmoni fanns mellan oss. Blickarne, tonerne – voro väl ännu ej slocknade – förklingade, men de studsade nu tillbaka mot något jernhårdt – stålblankt och eldfast.
Friherre Ltgernsteät, Larl Ouztak instämde till alla delar i detta Friherre Ltaels yttrande. Grefwe körner, 6öran. Jag Har Hört sägas att Riksens Ständer skulle särskilt pröfrva hwarje af de mindre titlarne och behofwet af de för dem föreslagne summor. Jag får i anledning deraf hemställa, huruwida sädant star i Riksens Ständers förmåga, huruwida vet öfwerensstämmer med Konungens och Riksens Ständers rättigheter? Det är i afseende pä Bewillningen som Riksens Ständer äga att taga kunskap om beloppet af summorne för att derefter kunna rätta sirr omdöme om lokaliteten af behofwet. De speciela Staterne ärv derföre lagde under Riksens Ständers ögon såsom kostnads-förflager, för att Riksens Ständer matte deraf kunna inhämta anledningarne till hufwudfummorne. Defla speciela Stater hafwa till sitt personale och sina mindre detailler blifwit granffade af Riksens Ständers Skars - Utskott, men hwarken har det, eller lära Riksens Ständer kunna ingä uti granskningen af alla särskilta behof, förese de tillkommande eller uträkna huru de genom en möjligen inträffande bättre organisation ömsom kunna minskas eller förflyttas. Allt sädant lär dels icke ligga uti Riksens Ständers förmaAa» dels icke wara deras rött. Den dispositions-rätt öfwer Stars ° Medlen som 64 §. af Regerings »Formen förbehåller Konungen, blefwe i sädant fall en nullitet, om Riksens Stän» mo Den 22 Zebruarkr Stander skulle tro sig kunna, skulle anse sig böra för en tid af fem är förutse hwar e särstilt behof och bestämma Medlen dertill. Ändamälet med de speciela Staternes granstning är således endast att uppgöra kostnads-förstaget, icke att besluta öfwer hwarje särskilt Stat.
Vid diskontering Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 35 och utlåning från Handelsoch Närings-diskont-fonden åter torde någon frihet böra lemnäs fullmäktige att, efter för handen varande förhållanden, kunna jemka räntefoten, helst det synes vara föga välbetänkt att för Bankens mera rörliga lånerörelsegrenar bestämma en ränta, som skulle, oberoende af penninge-stäilningen inom och utom landet, blifva oförändradt gällande hela den tid al 2 å 5 år, hvarunder det nya Banko-reglementet är afsedt att tillämpas. Instämmande i fullmäktiges förslag i denna del har Utskottet ansett fullmäktige böra berättigas alt vid diskontering och utlåning från Handelsoch Närings-diskont-fonden kunna, efter omständigheterna, höja räntan till det i lag medgifna högsta belopp och åter sänka den till 4 procent. Hå låntagare mot pant af vågförda effekter, enligt nu gällande föreskrift, åtnjuter fördelen alt först vid lånets afeller slutbetalning räntan erlägga, synes enahanda förmån äfven hädanefter böra honom tillkomma, så mycket hellre, som den för dylik belåning för närvarande bestämda ränta af 4 procent kan, i händelse Bikets Ständer gilla Utskottets framställning om rättighet för fullmäktige att höja och sänka räntan, komma alt uppgå ända till 6 procent; hvaremot sådan låntagare, vid underlåten betalning, synes böra få vidkännas påföljden att ovilkorligen erlägga ränta med 6 procent utan bevillningsafdrag, i likhet med hvad för vanliga diskont-lån nu är stadgadt. Den för närvarande till 5 procent fastställda ränta för de summor, som lyftas eller insättas å enskilde personers kassa-kreditiv torde böra bibehållas oförändrad, och Utskottet har ej heller funnit anledning att föreslå någon ändring i den ränta af 4 procent, som är för Sparbankernes kreditiv bestämd. Vidkommande öfriga i Banko-reglementet intagna allmänna stadganden för diskont-rörelsen, får Utskottet anföra följande; Ileglementet föreskrifver i 172 § i mom. att Svensk medborgare, som är bosatt eller vistas utrikes, icke får såsom låntagare eller löftesman antagas.
Kollegium, beträffande först frågan, huruvida räntorna för ofvannämnda lägenheter, derest de blefvo till skatte försålde, borde bestämmas uti kontanta penningar eller mansdagsverken, ansett det förra alternativet, som medförde mest reda och enkelhet, vara med lägenheter af förevarande beskaffenhet, som numera utgjorde en stadsdel, mest lämpligt och att i sådan händelse dagsverkena borde till kontant förvandlas efter de sednaste tio arens me de (markegång, eller för åren 1842—1851, utgörande för ett mansdagsverke 29 sk. 9f r:st., elier i jemnt tal 30 sk., hvilket värde vore högre, än hvartill dagsverken i hela riket, utom Wester-Norrlands, Westerbottens, Jemtlands och Norrbottens län, i allmänhet uppskattades, och således i en icke folkfattig ort fullt tillräckligt; men att, derest Kongl. Maj:t skulle anse räntorna böra i mansdagsverken fastställas, desamma borde, utan rättighet till utgörande in natura, bestämmas, att årligen betalas icke efter årets markegångspris, utan efter medium af de nästföregående tio åren, på sätt af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer i fråga om Kronans räntor i allmänhet blifvit beslutadt; hvarjemte, och utan att hafva någon erinran att framställa emot sättet, hvarpå Kongl. Maj:ts föreskrifter i Kongl. Brefvet den 25 Februari 1848 blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fullgjorda, Kongl. Kollegium i afseende å de lägenheter, som kunde blifva föremål för skatteköp, underdånigst åberopat innehållet af sitt den 21 Oktober 1845 afgifna utlåtande med de förändringar, som af sedermera vunna upplysningar voro en följd. I öfverensstämmelse med hvad Kongl. Kollegium i sistnämnda utlåtande underdånigst yttrat, borde alltså samtlige de i förteckningen upptagne lägenheter, de nu utan upplåtelsebref begagnade eller öde varande, i den mån detta tillstånd upphörde, blifva föremål för skatteförsäljning, med endast åtskilliga af Kongl. Kollegium angifne och i den Kongl. Propositionen införde undantag.
Jag hoppas Ridderskapet och Adeln måtte finna det naturligt att tillerkänna honom, och ingen annan, hvad som bör tillfalla honom. — Det vore visserligen mycket i ämnet att tillägga, men jag vill ej trötta Ridderskapet och Adeln, utan anhåller om proposition å hvad jag föreslagit. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Jag är långt ifrån att vilja klandra en dom, som är fälld. Jag är öfvertygad, att de Herrar, hvilka bestämdt den, handlat efter öfvertygelse om Lagens rum. Ännu mindre billigt skulle jag anse alt, sedan en Författning blifvit ändrad, den skulle hafva en retroactif verkan. Men annat är i min tanka, att, då en hårdhet blifvit begången, såsom emot Herr Adlerstam, Den 28 December e. m. 65 stam, i möjligaste måtto upprätta densamma. Jag har hört skiljaktiga meningar om värdet af ersättningen, antingen den BancoUtskotlet föreslagit, eller ett vida högre belopp, som är uppgjordt af Herr Adlerstam sjelf. Om han felat, är åtminstone felet förlåtligt, då det delats af 2 Domstolar, sorn éj böra eller kunna sakna upplysning om hvad lagen bjuder. Jag finnér hans ställning så olycklig, då han, med maka oell barn, blifvit bragte i elände genom denna händelse, att jag måste anse den förtjena behjertande. Jag bör tro, att hvad Grefve von Rosen anfört är rigtigt, och med den kännedom han äger af ämnet, torde hans mening böra tjena till grund, hvilket äfven är förenligt med den känsla Ridderskäpet och Adeln visserligen lär äga för en olycklig medlem af Ståndet, helst då en cassa finnes i Banken, bestämd att afhjelpa sådant. Att denna casus aldrig mera kan inträffa, hoppas jag äfven måtte verka till Herr Adlerstams fördel, äfvensom att Staten ej blir derigenom lidande, och att ingen medborgare kommer att dertill göra tillskott. Herr von Hartmansdorff, August: Det är lätt att vara frikostig, då det sker på andras, eller på Bankens bekostnad, men det är vackrare, att vara det på sin egen.
Men huru det var, hade han icke vaktat länge, innan han kände sig mycket tung, och när det led emot midnatts-tid, låg han redan i en djup sömn. Svennen sof nu i godan ro, och vaknade icke förr än sol stod på himmelen. Han vände så åter emot hemmet med oförrättadt ärende; men gräset var nedtrampadt såsom tillförene. Nästa qväll, skulle bondens andre son ut och hålla vakt på ängen. Han lät icke fattas stora ord, och lofvade återkomma med godt besked. Men huru det nu kunde vara, gick det honom såsom hans broder; ty han hade inte vaktat länge, förrän han kände sig tung och somnade, samt vaknade icke förr än ljusan dag. Han fick så vända hem med oförrättadt ärende; men ängen var trampad alldeles såsom tillförene. Bonden tyckte att allt detta hade aflupit emot förmodan, och slog så ur hågen att vidare forska derom. Då gick hans yngste son inför sin fader, och beddes orlof att gå ned till ängen och hålla vakt. Bonden svarade: »icke lönar det mödan, att du gifver dig å stad, som är så liten. Det är föga likt, att du skulle vakta bättre än dina bröder». Men pojken sade att han ville fresta sin lycka, och så fick han råda. Han begaf sig derefter till ängen, ehuru hans fader och bröder trodde sig väl kunna förutse huru hans färd skulle aflöpa. Pojken låg nu och vaktade både länge och väl; men ingenting spordes till, förrän det led emot otte-mål, och solen skulle rinna upp. Då hördes plötsligen ett ljud i luften, såsom af flygande foglar, och der kommo farande trenne dufvor, hvilka slogo ned på den gröna ängen. Efter en stund lade dufvorna bort sina fjäder-hamnar, och blefvo så till trenne fagra jungfrur; men de tre jungfrurna begynte tråda en dans i gröngräset, och de dansade så fagert, att deras fötter knappast vidrörde marken. Svennen kunde nu väl förstå hvem det var som trampade hans faders äng, och han visste icke rätt hvad han skulle tänka om de tre jungfrurna.
DiscontVerket insändt båda lånens återstående Cåpitalbeiopp, tillika med derå beräknad vänta efter 6 procent; i sammanhang hvar - 54 Banco-Utskottels Betankande N.o 72. med och under fästadt afseende å Sundblads torftiga belägenhet, såsom varande utan alla andra tillgångar än hvad han genom arbete såsom Kakelugnsmakare kunde för dagen förvärfva, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funnit sig böra understödja Sundblads framställda anhållan om eftergift af vidare Ränteberäkning. Revisorerne hafva (med begifvande jemväl af Protocolls-Secreteraren Dahlström i hvad som röret de enskilda Actie-egarnes andel) beslutat att, medelst tillstyrkt bifall å den sökta eftergiften af Straff-ränta, förhållandet hos Banco-Utskoltet anmäla. Då Verket* på sätt förenämndt är, fått dess fordringar till fulla Capital-beloppet återbetalda, samt dessutom Ränta, beräknad å 6 procent efter förfallodagen, så att blott för någon del af straff-räntan eftergift är i fråga, samt högst sannolikt är, att, derest denna godvilliga betalning ej mellankommit, icke eris Verkets Capital-fordran kunnat i executiv väg indrifvas, finnér Banco-Utskottet full anledning att jemväl för dess del tillstyrka, det Sundbladj såsom i ganska knappa omständigheter stadd, varder, i följd af den godvilligt Banco-Ulskottets Betänkande N.-o 72 55 verkställda inbetalningen, befriad från allt vidare kraf å DisconlVerkets sida för hvad af Straffräntan återstår. 3:o Vid den år 1828 förrättade Revision öfver 1827 års fortsatta utredning af i. d.
Tages nu i betraktande, att tackjernet ingick efter hitintills gällande beräkningen till •§ i stångjernspriset men att nu tackjernet ingår till öfver hälften och synes snart ännu mera ingripa i detta pris, ligger härutinnan ett talande skäl för att borttaga hammarskatten; men då detta sker, bör ock iilla privilegier för hamrarne afskaffas; och jag kan icke dela Hr Åkermans åsigt, att det icke skulle tillkomma K. St:r att föreskrifva sådana vilkor som det Utsk. föreslagit, nemi. att 2 § af J846 års Förordn. skulle uphäfvas, ty E. St:r ega i detta fall, liksom i alla andra beskattningsfrågor, beslutanderätt; och om jag undfår en rättighet på samma gång som en skatt ålägges min rörelse, är det klart, att denna skatt och rättigheten, hvilken icke är något annat än ett privilegium, måste stå i ett visst förhållande till hvarandra, så att den ena icke kan förändras med mindre, än att sådant äfven sker med den andra. Så är förhållandet här. Här är den s. k. frihetsmilen en rättighet, en fördel, och denna måste stå i något sammanhang med skyldigheterna, hvilka åter icke äro något annat, än just sjelfva beskattningen, och derföre tror jag också att Utsk. förfarit rätt, då det tagit denna fråga under öfvervägande. Dock måste medgifvas, att man i detta afseende tvistar om Påfvens skägg, ty frihetsmilen är numera utan värde; men då många önska att detta stadgande utgår och anse orätt att bifalla K. M:s Propos., utan detta förbehåll, hemställer jag om icke E. o. Ad skulle vilja i fråga om sista punkten i Utsk:s förslag, som rör hammarskatten, bifalla K. M:s Propos., med förbehåll att 2;dra punkten i 1846 års 1» D en 4 Mar s 1. m. Förord:n, ang:de frihetsmilen, varder från samma tid till all kraft och verkan uphäfd. Om man på detta sätt återremitterar frågan om tackjernstionden och afvaktar R.