Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det käns som om alla ansträngningar skulle vara fruktlösa, och som om jag ohjelpligt gled utför kanten i en stelnad krater, allt trängre och trängre, med allt mindre luft och ljus. Ja, ibland kan jag fara upp med en förnimmelse af att jag qväfs. Och det förlamar mig. Jag känner mig som en enda stor ihålig humbug, som nu skall brista och visa sin tomhet. Jag känner det som om jag vore den dummaste menniska i verlden och som jag aldrig, aldrig skulle kunna bli en konstnär.278 Hörby d. 26 Feb. 86. Det förefaller mig som skulle det göra godt i mitt sjuka sinne att skrifva till gamla boken. Derför gör jag det. Jag beklagar mig icke. Bara berättar. De fjorton första dagarne efter hemkomsten från Stockholm voro förskräckliga. Jag vantrifdes; taket hängde alldeles ned på hufvudet och tryckte mig, luften var för tung att andas. Jag kände mig som i ett fängelse. Jag känner det alltid så här, vet ej sjelf hvarför. Sedan blef det bättre några dagar. Jag hoppades kunna arbeta för penningar; det behövs så väl. Jag går och ser ut som en tiggare, och det plågar mig. De andra voro ett par dagar i Hör. Jag var öfverlycklig, ty jag slapp då sitta instängd i mitt lilla rum, utan kunde gå omkring hvart jag ville i hela våningen utan att störas af prat, och jag kunde låta dörrarne stå öppna. Anna var snäll och vänlig, allt såg hemtrefligt och rart ut. Men så kommo de hem igen, jag måste å nyo spärra in mig, och så kom tungsintheten på nytt. I går var det värre än någonsin. Arbeta kan jag icke och det kändes som om jag skulle bli alldeles tokig, ja, jag menar vansinnig. Jag grät en stund och det gjorde mig liksom godt. Talade också med flickorna och Anna. De voro vänliga och snälla. Alla här hemma äro snälla emot mig, men jag kan icke trifvas ihop med Hilda och Knut, de äro så tröttsamt bråkiga. Bara jag tänker på att skrifva, känner jag mig nästan sjuk. Jag tänkte derför alldeles hvila mig i dag. Har suttit och läst fru Agrells sista bok. Hvad den gör ett tröstlöst och fattigt intryck. En sjuk, tillkonstlad pessimism.
Å redaktionens bord ligga därjämte: Den svensk-norska unionen. Uppsatser och aktstycken, utgifna af Oscar Alin. Frågan om norska grundlagens " normalexemplar ". — Stockholm, P. A. Norstedt &amp; Söner 1891. Kr. D: r Martin Luthers Lilla Katekes, öfversatt af Oscar Bensow. — Stockholm, R. Blædel &amp; C: o. 1891. Kr. Lifvets fiender. Befättelse af Oscar Levertin. — Stockholm, Alb. De religiösa rörelserna i Ryssland. Efter tillförlitliga källor och personliga iakttagelser af J. Stadling. — Stockholm, Alb. Kr. Auswahl ans der neueren deutschen Litteratur mit Anmerkungen herausg. v. E. G. Calwagen u. K. A. Melin. Die Journalisten von G. Freytag. — Stockholm, Hugo Geber 1891. Kr. Soldater af P. Fr. Rist. Öfvers, fr. danskan af Ernst Lundquist. Stockholm, Hugo Geber 1891. Kr. Styrke af Helge Röde. — Köbenhavn, Gyldendalske Bogh. Rättelse. I förra häftets teaterrevy sid 57 rad. 20 nedifrån står: setat; läs: spelat; sid. 60 rad. 19 nedifrån står; Morrins; läs: Monins.Något om krigföring. Då man tänker på nutidens kraftfulla och snabba krigföring, hvilken icke går ut på mindre än fiendens krossande, så att han nödgas foga sig efter vår vilja; när man ser, huru masshärarna till uppnående af detta mål rastlöst marschera dag efter dag, i köld och snö lika väl som under en glödande sol, hvilka sträckor de på en kort tidrymd lemna bakom sig, och huru de efter några veckor flytta kriget midt in i fiendens land och icke sällan föreskrifva honom fredsvillkoren i hans egen hufvudstad, så förvånas man öfver, att krigen förr kunde draga ut i åratal, att trettioåriga eller sjuåriga krig alis voro möjliga.
Har man engång fastsatt i sitt hufvud, att adlig börd är en blott på tillfällighet och fördom hvilande företrädesrätt, hvilken, genom sin natur, sjelfnödvändigt leder till ett ensidigt, egennyttigt, således för det allmänna samhällets väl menligt tänkeoch handlingssätt: så skall samma fixa föreställning snart utsträckas derhän, att allt stånds-ledamotskap betraktas ur en liknande synpunkt. Man ser då i dessa corporativa samhällsorganer för vissa naturliga (och derför outroteliga) grund-yrken och grund-interessen, hvilka man kallar Stånd, ingenting annat än stora ”skrån” (i det ordets nu vedertagna dåliga mening), – idel söndrande olikheter, eller sådana, som, på fäderneslandets bekostnad, ej blott stundom varit sinsemellan misshälliga, utan äfven måste (och alltid måste) förblifva det. Blir frågan sedermera om en folkombuds-församling, der nationen skall anses vara rätteligen representerad: så följer då, och antages, att Presten, Borgaren, Bonden – åtminstone så länge de väljas i egenskap af stånds-medlemmar – kunna lika litet, som Adelsmannen, tänka, tala, rösta såsom rent Medborgare, eller medborgare i allmänhet; utan blott såsom nitälskare för enskilda stånds-förmåner, under ett ömsom uppsåtligt, ömsom ouppsåtligt (eller genom sjelfva, stånds-inskränktheten vålladt) bortseende från det Helas verkliga och rättmätiga fordringar. Det göres till ett axiom, att den riksdagsman, som är detta såsom antingen född till ett stånd eller vald genom ett stånd, nästan oundvikligen skall anse sig kallad till ombud för blotta ståndet såsom sådant, och icke i främsta rummet till ombud för det folk, af hvars enhet samtliga stånden äro särskilda organiska former. Till samma axiom hör således, i fall samhällets fortgående utbildning har framdanat medborgarklasser, som ej i den gällande Ståndsförfattningen äro politiskt representerade, att sådan olägenhet allsicke kan afhjelpas genom något utvidgande af Stånden, eller något deras ökande genom de i verkligheten tillkomna nya.
AF KATHARINA en ring i behåll, som Luther sannolikt till minne af bröllopsdagen fått af » sin Käthe », och hvilken har följande inskrift: » D. Martino Lutliero Catharina v. Boren 13 Juni 1525 ». Den bär bilden af den korsfäste och hans marterverktyg såsom ett uttryck af den stora reformatorns tanke, att hans äktenskap skulle ingås och bestå i frälsarens namn. Vi meddela här nedan en afbildning af densamma. Fe ' m barn födde Katharina sin make i ett äktenskap, som var det allra lyckligaste och där hon intill det sista troget stod vid hans sida som hans praktiska hjälp och stöd. Också gaf Luther henne i sitt testamente-det vittnesbörd, att hon städse varit honom » en from, trogen och kärleksfull äkta maka. » Och vid ett annat tillfälle skref han: » Guds bästa gåf va är att hafva en from, vänlig, gudfruktig och huslig gemål, med hvilken du lefver i frid, hvilken du törs förtro alla dina ägodelar, ja, din kropp och ditt ' lif, och hvilken föder barn åt dig. » Som bekant öfverlefde Katharina von Bora sin make. Hon afled i Torgau den 20 dee. KATHARINA VON RORA. EFTER ETT PORTRÄTT AF LUCAS CRÅNACH. I MORGON, den 29 januari, är det jämnt 400 år, sedan Katharina von Bora, Luthers maka, såg dagens ljus, och den lutherska kristenheten har allt skäl att bemärka den dagen. Katharina von Bora tillhörde en gammal, men fattig adelssläkt och hade redan som barn blifvit satt i kloster. Hon var nämligen född 1499, och redan 1509 finna vi henne i klostret Nimtzsch vid Grimma. Sexton år gammal vigdes hon till nunna. Då den evangeliska läran äfven blef känd i Nimtzsch, försökte Katharina jämte flere andra nunnor att slita de bojor, i hvilka de af ofri vilja och oförstånd låtit sig fängslas. Förgäfves anropade de sina släktingar om att blifva befriade ur klostret.
Utan att kunna eller vilja ifrågasätta riktigheten af de kalkyler, hvarpå de sålunda förfäktade olika åsigterna blifvit grundade, har utskottet likväl funnit frågan om den möjligen minsta tullsats, hvarmed inhemska bomullsspinnerierna skulle kunna beslå i tällan med Englands öfverlägsna industri, vara beroende på en vida grundligare utredning, än af nämnda kalkyler och de utskottet i öfrigt tillhandakomna upplysningar kunnat vinnas; hvadan och då bomullsspånadsindustrien inom landet befinner sig i stark utveckling samt detta förhållande, å ena sidan, bjuder att med största varsamhet gå till väga vid tullsatsernes bestämmande, samt, å den andra åter, genom den allt större konkurrensen inom landet måste förutsättas komma att, utan häftiga rubbningar af bestående dyrbara fabriksanläggningar, medföra den prisnedsättning, som till förmån för väfnadsindustrien velat genom ytterligare nedsättning i gällande införselafgifter å garnet beredas, utskottet funnit sig böra instämma i Kongl. Majlis förslag, 28 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 13. att å ofärgadt bomullsgarn, under en rubrik, sätta gemensam införseltull af 5 sk. per skfilpund. Likaledes instämmer utskottet i Kongl. Majrts förslag att, utan åtskilnad af turkiskt rödt och annat färgadt bomullsgarn sammanföra dessa slag under en rubrik «färgadt» med 8 sk. införselafgift skålpundet. Såsom Kongl. Maj:ts förslag innehåller, anser utskottet, den i nu gällande taxa intagna föreskrift, huru förhållas bör, då villrådighet uppstår öfver en angifven varas hänförlighet till garn eller tråd, böra ur tarifen uteslutas. I öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag, anser ock utskottet de i gällande taxa under hufvudrubriken »tråd» upptagna artiklar böra hänföras under de ämuen, hvaraf träden består, och, hvad bomullstråd angår, densamma intagas efter bomullsgarn under en rubrik af den lydelse, förslaget innehåller, och med 16 sk. införseltull per skålpund.
Gonst.Utsk. har icke till ändamål att vid alla tillfällen endast försvara eller endast klandra Regeringen; utan dess pligt är att opartiskt och efter bästa samvete taga Grundlagen sådan den hr och framställa förhållandena sådana de förefinnas. Detta har varit Utsk:s åsigt, och det har således gått den väg, som i våra Grundlagar finnes utstakad; det har följt den grundsats, som i dessa lagar finnes högt uttalad och i nationens hjertan djupt rotad, om Konungens Rådgifvares ansvarighet inför svenska folket. Hr Hjerta, Lars: Den långt framskridna tiden bjuder mig att vara så kort som möjligt. Ehuru mycket af vigt redan af de föreg:de talarne blifvit yttradt, finnes dock en eller annan punkt, deröfver jag trott att anmärkn. bordt göras, och det är derföre som jag anhåller att äfven få uptaga R. o Ad:s tid. Instämmande i den tillfredsställelse Erih. Raab visat deröfver, att såsom ett tecken till en alltmera vaknande konstitutionell anda hos nationen kan anses den allt större upmärksamhet, hvarmed man vid hvarje Riksdag motser den granskning, som Const.Utsk. anställer med StatsRåds-prot:n och det resultat, som deraf kan följa; kan jag dock icke undgå att såsom en kontrast mot detta stigande interesse och som en betydelsefull erinring om den ställning, hvari våra konstitutionella garantier befinna sig, anmärka det jemförelsevis med många andra mindre vigtiga tillfällen ringa antal af R. o. Ad:s ledamöter, som i dag deltagit i denna discussion. För närv:de finnes blott en Konungens Rådgifvare tillstädes, och två af detn, öfver hvilkas deltagande i förvaltningen Const.Utsk. gjort anmärkn., och hvilka således naturligtvis borde vara interesseradc af den nu pågående discussionen, hafva nästan så att säga skyndat sin väg, sedan de gjort ifrån sig med de skriftliga anföranden, som de upläst. Då jag häruti icke kan finna något annat, än en slags i tysthet bildad mening derom, att den akt, som vid hvarje Riksdag föregår, då lt.
tveka vi således ej att an en gång bringa detsamma pa.tal, öfvertygade om, att en god sak ej kan alltför ofta dryftas för att, friin en af några f &amp; omhuldad idé, blifva till en det allmänna medvetandet omfattande väJsignelserik verklighet. Men innan vi öfvergii till en framställning. af livad för en förbättrad sjukviird p&amp; landsbygden hos oss hittills ansetts d vikt, vilja vi lämna eu resumé af h-vad i vira. grannland verkats för samma mäni~iskoviinli~ ändamål. Sarskildt erbjuder Danmark, där 2 Sygeplejen udenf or K jöbenh a m s redan sedm en följd af år erhållit en vidt utgrenad organisation, ett rikt och särdeles intressant material för kompletterande a.f denna gren inom sjiihårdens historia. Tack vare vänligt tillmötesgående f r i n danskt hiil1 hafvn vi satts i tillfälle att dels af tryckta rapporter och berkttelser, dels af godhetsfullt meddelade bref kunna bilda oss en god f örestiillniiig om sjukvårdens nuvarande stindpunkt i vårt danska grannland. Som bekant uppstod uuder och efter Krimkriget, förnämligast genom miss Florence Mightingales energiska bemödanden, i England, Schweiz m. fl. länder en ifrig rörelse för reformerandet af den dittills i högst bedröfigt skick varande sjukvården. Till Danmark naldde denna rörelse &amp; r 1 8 6 1, och sedan den tiden verka tre institutioner för en förbättrad sjiikvird, niimligen diakonissai~.stalten i Fredriksberg, distriktssjuksköterskeföreningen för Kristisa.shavn och Amager samt Röda Korset i Köpenhamn. Men det viktiga nastöd, som sjukvården erhöll genom dessa anstalter, turligen hufvudsakligen själfva Köpenhamn och. dess närmaste ornnajd till godo; blott ett litet antal af utbildade sjukvå,rdssystrar, alltför ringa för att täcka behofvet, kunde utsiindas till provinsstiderna och landsbygden, många anso kningar om hjiilp måste afslås på grund af diakonissorims fåtalighet, under det att krafven på och, vilden af en god sjukvård allt mer af alliliiinheten insågs.
Besvärsoch Oeconomie-Ulshottets Utlåtande N:o 81. ig rätt uti Bergslags-Cassan, med hvad mera som dervid, till betryggande af Cassans säkerhet, kommer att iakttagas, äfvensom delegarne vid samma tillfälle hafva att, genom anställande val, utse Ledamöter i den Direction, som kommer att ombesörja Cassans förvaltning och derföre blifver delegarne ansvarig.” §. 8. ”Revision af Bergslags-Cassans räkenskaper och Directionens förvaltning verkställes sedermera årligen, utaf dertill af delegarne i stadgad ordning utsedde deputerade från Bergslagerne, och hållas föröfrigt allmänna sammankomster med delegarne på de tider, som dertill uti reglementet komma att serskildt utsättas.” Comiterade hafva uti deras underdåniga Betänkande yttrat, att, i anseende dertill, att ifrågavarande låne-understöds-inrättning egentligen hade till föremål tackjerns-blåsningens befrämjande i jern-bergslagerne, i följd hvaraf sjelfva yrket och ej personliga förhållanden hos idkarne borde bestämma rättigheten till deltagande uti inrättningen, hade
Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets den 31 Mars på bordet lagde Memorial af den 30 i samma månad, med förslag rörande Riksdagskostnadernes bestridande. 5S Den 4 April. Herr Palmans den 31 Mars uppläste Diktamen föredrogs till remiss; hvarvid Herr Herizenhjelm, Carl Johan , uppläste tvenne så lydande Dictamina: Då f!-re värde Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln yrkat, såsom ett medel till Jordbruketsupphjelpande, att Utländsk Spannmål, utom i de år då missväxt inträffade, borde till införsel förbjudas, toide det. äfven tillåtas mig att deröfver få yttra mina tankar, och i anledning deraf väcka uppmärksamheten på ett ämne, som dermed äger ett nära sammanhang. Jag är fulleligen öfvertygad, att genom ett till en högre fullkomlighet bragt Åkerbruk, och i synnerhet en bättre hushållning med dess dyrbara alster, skulle, nästan utan allt undantag, utländsk Spannmål kunna umbäras. Såsom ett bevis på möjligheten, åberopar jag mig hvad som ännu kan vara i friskt minne: då nemligen under de olyckliga krigsåren i f. d. Konung Gustaf Adolphs tid, ali införsel af utländsk Spannmål var hindrad, men ingen särdeles brist deraf förspordes, och priset icke öl versteg de sednare årens, oaktadt då en Armée af mer än 100,000 man måste af egna tillgångar underhållas. Hvad stora förmåner deraf skulle tillflyta vårt kära Fädernesland, om vi, när som helst, ej behöfde se våra utländska Grannar Den 4 April. 59 i händerna efter de första medlen till lifvets uppehälle, och hvad anseende vår sjelfständighet äfven i denna del skulle vinna, nämner jag blott i förbigående, äfvensom den lyckliga verkan, som deraf skulle rönas till Jordbrukets förkofran, dess idkares uppmuntran, samt den vigt det skulle gifva på vår handelsvåg, om utländska Spannmålen kunde, lik en annan öfverflödsvara, anses onödig att införskrifvas.
Landtm, yttrade, det lian, innan öfverlägga ningen vidare fortgick, önskade tillkännagifva, att H. Ex. icke fann 52 § Riksd.Ordn. utgöra något hinder för ett afslag å den begärde communicalionen, hvilken Ståndet jemväl vore oförhindradt 2 H. 21 362 Den 4 September f. m. alt bifalla. Denna formfråga vore för öfrigt icke ny, ty vid sista riksdagen hade R. o. Ad. medgifvit communicalion af en motion, hvarå remiss blifvit vägrad, och vid innevar. riksdag hade R. o. Ad. vägrat communicalion af en motion, hvarå remiss blifvit beviljad. Hr Lagerheim: Egentligen förekommen i den upplysning jag ämnade lemna, af Hr von Hartmansdorff, vill jag, med anledn. af det betänkliga förhållande, när någon vill förklara grundlagen annorledes än mig synes att den efter bästa öfvertygelse bör enligt tydliga ordalydelsen förklaras, blott nämna, att de två punkterna, som blifvit af Gr. Anckarsvärd åtskilda, såsom icke ägande sammanhang, äga ett så mycket närmare sammanhang, som det uttryckligen står i den sednare punkten: ”Begäres communicalion med de öfriga Stånden, aflemnas dessutom” etc. Hvad detta ordet dessutom skulle göra der, om det icke angick de frågor, som äro af egenskap att böra till Ulsk. remitteras, är alldeles ofattligt för mig. Frih. von Döbeln, Napoleon: Då frågan är om att remittera en motion lill något af de vanliga Ulsk:n, är grundlags§:n klar, men uti ifrågavar. fall skulle först det Utsk. väljas, till hvilket motionen sedermera skulle remitteras. För sådana händelser finnes i grundlagen ingenting föreskrifvet. Då således icke någonting är föreskrifvet, antingen exemplar af motionen böra meddelas de andra Stånden, eller icke, så anser jag samma consideration dervid kunna följas, som vid beslutet om sjelfva Utsk:s tillsättande, äfvensom jag tror, att cancelliet icke, i strid med Ståndets tanka, kan verkställa en sådan communicalion.
Majit föreslår, att, med upphäfvande ej mindre af Kongl, förordningen den 1 Mars 1756 och Kongl, kungörelsen den 15 Juli 1778, angående straff för våldsverkan å Trollhätte kanal, än äfven alla andra rörande dylika inrättningar meddelda särskilda författningar i hvad de innefatta ansvarsBih. tift Ii. 67. Pro!. 1863 1864. Proposition, N:o 76. hestämmelser för sådane förbrytelser, hvarom här nedan förmäles, antagas må följande ”Fridlysnings-stadga för allmänna kanal-, sluss-, jernvägsoch telegraf-inrättningar.. § 1- Den, som uppsåtligen förstörer allmän kanal-, slusseller jern vägs-anläggning, eller å desamma, dertill hörande byggnader, verk eller inrättningar, eller de för framfarten å jernväg använda vagnar eller andra fortskaffningsmedel gör sådan skada, eller eljest vidtager sådane åtgärder, att fara eller olycka vid kanaleller jernvägslartens begagnande eller allmänt farlig öfversvämning deraf uppkomma kan; straffes med arbete å lastning eller annan allmän straff-inrättning från tea till fyra år, efter som brottet och omständigheterne äro till. Får någon menniska deraf svår kroppsskada eller sjukdom, eller åstadkommes allmänt farlig öfversvämning; straffes gerningsmannen med sådant arbete från fyra till ätta år. Spilies menniskolif och var den brottsliges handling af beskaffenhet, att han bordt kunna inse, att en sådan olycka deraf var att befara; miste gernings mannen lifvet. § 2. Har man af vårdslöshet, utan uppsåt att skada göra, förstört allmän kanal-, slusseller jernvägs-anläggning, eller å dem eller något af deras ofvanomförmälda tillbehör gjort sådan skada, som i § 1 sägs, eller vållat att fara för kanals eller jernvägs begagnande uppstått, eller att olycka dervid timat; bote från tjugu till tvåhundra riksdaler eller straffes med fängelse från två till sex månader.. Spilies dervid menniskolif, vare straff för sådant vållande såsom i allmän lag stadgadt är. § 3.
Det ser dock ut, som om han i moraliskt afseende fått helt och hållet sköta sig sjelf. Men studierna gingo med hans anlag lätt. Det var nu, som under den store Olof Rudbeck äfven de fysiska vetenskaperna började uppblomstra vid universitetet. Lars Johansson är ej heller okunnig i dem. Det kan vara intressant att veta hvad han studerat i Upsala. Vi kunna ur hans skrifter uppleta flera ställen, som visa oss, hvad man då för tiden fick lära sig der, äfven om ett och annat måste antagas som af honom efteråt under resor inhemtadt. Han var naturligtvis hemmastadd i klassikerna och dertill hörande historia och mytologi. Exempel förekomma, att han äfven haft känning af den antika filosofin, sådan man då fick lära den, samt af juridiken. Sålunda läser man på ett ställe, der han filosoferar öfver existensens intighet: »Som Stagiriten lärt: all varelse består, Att ingenting begynt, att intet ände får, Fast om det till sin art syns ändras, intet ända1, Men lik en eld af eld sig alltid låter tända», och på ett annat, der han prisar en lagfaren: »Hvad Codex och Pandect, Auténtic och Rubric, Hvad som Noveller var och hvad som mer dem lik, Hvad Bartolus och Bald2 som Themis' tolkar skrifvit, Och hvad Justinian för lag till känna gifvit, Har han till pricken vist»3. I geografin känner han för sin tid ganska utförligt till städerna i Orienten och använder till passande jemförelser Egyptens mumier, pyramider och öfriga jätteruiner. Af den äkta svenskan i hans arbeten synes det som han både förstått isländska och liksom en Stjernhjelm och en Verelius nitälskat för det fosterländska tungomålets renhet. Men för naturvetenskaperna visar han sig, långt mera än hvad då i Upsala var fallet, hafva varit lifligt intresserad. Hvem tänker ej på Rudbecks nya trädgårdsanläggning och hans första få lärjungar, när man läser Lucidors i detalj in gående beskrifning på en örtagård, rik på både praktblommor och ogräs, hvarmed han förliknar menniskolifvet, hvars rätte örtagårdsman är Gud?
Banco förvandlade summor blifvit ställda till Rikets Ständers Banks disposition i Hamburg, för att kunna användas till det förra lånets liqviderande, nemligen: 40 Stats-Utskottets Memorial N:o 3. under Maj 1S60 Mark B:co 1,250,000: — i början af Juni samma år „ 2,250,000: — och i början af December samma år „ „ 2,250,000: — Summa Mark B:co 5,750,000: — motsvarande efter pari kurs, eller 133j R:dr R:mt för 100 Mark B:co R:dr 7,666,666: 67. för hvilken sistnämnda summa Riksgälds-kontoret utaf Banken erhållit godtgö relse under år 1860 med R:dr 1,666,666: 67. och under sistlidet år med „ 3,000,000: — samt under innevarande år med „ 2,250,000: — eller med tillsammans R:dr 6,916,666: 67. skolande det ännu återstående ersättningsbeloppet för Riks gäldskontorets förskottsvis verkställda liqvider „ 750,000: — vid detta års slut af Banken godtgöras. Någon sådan räntevinst å statslånefonden, som, efter det skulden för ofvannämnde tillfälliga statslån blifvit liqviderad, enligt stadgandet i Reglementets 226 § tillkommer Riksgälds-kontoret, har detta verk ännu icke fått från Rikets Ständers Bank emottaga. Genom den i Reglementets 228 § föreskrifna och under sistlidne år verkställda upplåning emot fonderade, inom riket utgifna 4.] -procents-obl ig athner, hafva de medel anskaffats, som Rikets Ständer, enligt samma Reglementes 133 och 134 §§, anvisat till deruti omförmälda jernvägars anläggning. Det till följd af åberopade §§:s stadgande upptagna lån, hvilket öfvertagits af Stockholms Enskilda Bank och Bolaget. D. Carnegie &