Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Olof kom under en af sina blodiga missionsfärder till Nömdölernas fylke, där han uppehöll sig någon tid. Hans män hade hört, att troll och andra skadliga väsen huserade äfven i Nömdalen och därstädes t. o. m. vida värre än på andra orter i landet; ja, detta onda hade efter konungens företrädare den store hedningen Håkan jarls död så tilltagit, att folk knappt vågade stanna kvar där i bygderna. Många af konung Olofs män voro mycket förvetna på, huruvida sådant var skrock eller sanning. En sägen är, att två hirdmän en natt gingo från skeppen hemligen upp i land. När de vandrat en stund, sågo de en eld brinna i en klyfta, och de skyndade dit. Här fingo de se den syn, som våra fornkällor så ofta visa oss: en mängd troll sittande kring flammande eld. Dessa troll språkade sinsemellan lifligt; och hirdmännen ställde sig vid klyftans mynning och lyssnade. Det af trollen, som tycktes vara de andras höfding, yttrade: »Veten I, att konung Olof Tryggvason landat här i närheten? Det är mycket troligt, att han kommer att vålla oss åtskilligt omak, ifall han stannar kvar här någon tid.» De andra trollen svarade: »Allt för väl veta vi, hvilken svår oro och skamlig behandling han mången gång låtit oss utstå, sedan han kom hit till landet, där han ej unnar oss någon hvila. Somliga af våra vänner har han dräpt, andra har han beröfvat oss genom sina ondskefulla ordfinter. Oss har han drifvit ifrån våra egna bygder, och ovisst är, om vi ens få fred för honom här i vår landsflykt. Vår vanmakt gör oss olyckliga, ty vi förmå numera hvarken att rätt hämnas våra egna eller våra vänners oförrätter; dock må vi göra, hvad vi kunna, för att föröda de närmaste bygderna här.» »Berätten mig då», fortsatte trollhöfdingen, »hvad I haft för klammeri med denne höfding.» Då tog ett af trollen till orda: »Min bygd var i Gölardalen ej långt från Lade, där Håkan jarl bodde.
Sedan Rikets Ständer i afseende härå, inhemtat hurusom, vid det förhållande att båtsmännen å Gottland i allmänhet icke bade torp, K. M:t, efter att under den 10 September 1816 hafva i berörda hänseende meddeladt nådigt stadgande, sedermera i nådigt bref af den 30 Januari 1822 förklarat sig linna så väl gällande författningar som nödig ordning fordra, att de då ej anskaffade båtsmanstorp måtte vid hvarje rote för båtsmännen anläggas, hvarjemte K. M:t i nåder förordnade, alt Gottlands båtsmän skulle, i mohn af de dåvarandes afgång, af rotarne förses med inom rotelaget belägna torp, att genast vid ingåendet i tjenst af båtsmännen tillträdas, med skyldighet derefter att desamma bebo, hvilka föreskrifter jemväl, af förekomnc anledningar, vid serskilda tillfällen blifvit förnyade, hafva Rikets Ständer väl funnit att de rörande anläggning af torp åt båtsmännen på Gottland meddelade nyare stadganden äro öfverensstämmande med Kongl. Förordningen den ExpeditionsUtskottats Förslag till und. Skrifvelse, N:o 83. 15 f 23 Maj 1090, angående rotehållares och båtsmäns ömsesidiga rättigheter; men då samma nådiga Förordning ända till år 1816 blifvit i denna del blott undantagsvis på Gottland tillämpad, hvarföre rotehållarne kunna anses icke hafva saknat anledning till den förmodan att förordningens strängare tolkning i detta afseende ej vidare skulle ifrågakomma; då dessutom anskaffandet af den större rymd af åker och ängsmark, som för fullständiga båtsmanstorp erfordras, ofta skulle medföra stora svårigheter, och då Rikets Ständer ansett vigtigt alt, vid öfvergången från ett länge iakttaget till ett förändradt förhållande, äfven om det sednare är på författningar grundadt, sådan försigtighet äger rum, alt betydligare förluster för nuvarande hemmansinnehafvare i möjligaste måtto undvikas, få Rikets Ständer, under förutsättande att båtsmännen fortfarande blifva med torp till bostäder af rotehållarne försedde, till E. K.
Stander i sä matto wördsamt tillstyrka bifall af hwad Herr Bistoppen sörestagit, att den författning mätte utfärdas, att Consistorierne böra uti de hänwiöningar till Be swärL - 698 Den 17 Junik. smars anförande, sem dem aligfler att till efterrättel, se för Patterne, a Utftaget meddela, äfwen införa, att den mistnöjde, inom samma tid, som han ager sine Beswär, efter hwad i hwarje ort ar söreffrifmit, till Hof-Rätten ingifwa, stall hos Consistorium anmäla, att han sig Beswära will, och derefter inom zo:de dagen fran sista Fatalie-dagen i Host Rätten, med bewis derifrån styrka inför Consistorium, act han samma Beswär inlcmnat, sä wida han will emot Utftaget hafwa sin talan förwarat, samt att Hof-Rätten jemte meddelande af hänwiöning i hwilken ordning desi Utslag får dragas under Kongl. Majtts pröfning, bör tillika förestrifwa, att den niistnöjde stall, inom den tid, som samma underdåniga beswär till Kongl. Majtt fa inlemas, hos Consistorium tillkännagifwa, att han sig beswärar och inom Zv dagen fran sista fatalie-bagen, som för de underdåniga befwärens ingllwanb till Kongl. Majtt blifwit förestriiwit, med behörigt bewis inför Consistorium ådagalägga, att de tillämnade underdåniga beswär blifwit i Laglig ordning fullfölgde, fä wida han will hafwa sin talan förwarad; Hwilket dock Riksens Högloft. Ständer wördsamt underställts. Ocebro den 8 Junii 1312. PaHögl. Ridd. Adelns Pä Högw. Preste-Stänwägnar, dets wägnar, 1^1. k. 8tr6mkelt. ä- vestren. Pä Högl. Borgare-StanPä Hederw. Bonde dets wägnar.
Jag skulle hellre tro, att det hade varit mycket bättre att hafva blott 4 skepp i fullkomligt god ordning, än alt skyldra med 10 obrukbara; ty som vi nu se, har man ifrån sjelfva Carlskrona nödgats skrifva och trycka böcker till Rikets nu församlade Ständer, hvaruti försäkras: ”Större delen af nationen och dess representanter, som "höra omtalas, att vi räkna 10 linieskepp, tro det icke ”vara fara å färde, då vi kunna utrusta en sådan flotta ; 'men det kan tryggt påstås, att vi, i följd af sakernas förhållande, icke kunna till verkligt krig utrusta mer än ett, "på sin höjd två, men icke tre linieskepp, väl några enstaka ''fartyg, men ingenting, som kan få namn afflotta; ty sjelfva lärtygen ruttna ju bort, efter hvad vi sett , fortare än ”andra hinna byggas. Materiel, inventarier och bestyckning ”etc., i skick att dermed utrusta en flotta, finnes icke, oell ”kan icke finnas. Nog öfvadt befäl och manskap till en flotta "finnes ieke heller och kan icke finnas. Och när så är, D« n i3 Maj f. na. Sfi) märk väl — och detta kan icke vederläggas med sändning, huru då kunna påstå, att vi äga en i farans stund ”påräknelig flotta, ett sjöförsvar? — Nej, vi äga det icke!” Är icke det en vacker beskrifning på vår dyrbara linieflotta? Jag undrar om våra grannar frukta mycket för den? Månne ej en sådan flotta, som StatsUtsk. nu föreslagit, nemi. af 8 goda fregatter, 2 corvetter, 20 ångfartyg och 400 kanonslupar och kanonjollar nied bombkanoner, brännare, torpeder, sneda sundbommar etc., skulle hafva mycket, ja obeskriflig! mera nytta och respect med sig.
Bifölls. 14:de punkten, General Landtmäteri-Contoiret. Återremitterades. 15;de punkten, Tullverket. Åter remi ttera des. 16:de punkten, Kongl. Nummer-Lotteriet. Ståndet lät bero vid Utskottets yttrande i denna punkt. 17:de punkten, Landt-Staterne. Ståndet fann för godt att återremittera så väl Utskottets förslag om uppförande å Andra Hufvud-Titeln af dagsverkenas värde 894 R:dr 22 sk. 11 rst. till fyllnad i Landshöfdinge-lönerne i Skaraborgs och Christianstads Län, som Utskottets afstyrkan af Friherre Rålambs motion. Vid öfrige momenten af denna punkt fattaile Ståndet följande beslut: Upsala Prot. Vtdr. d. 7 Maj 1840. 2^9 Upsala Län. B i fölls. Stockholms Län. Bifölls. Blekinge Län. Bifölls. Kronobergs Län. Återremitterades. Och skulle föredragningen af Utlåtandet fortsättas i nästa Plenum. S. D. Till vidare handläggning förekom Stats-Utskottets Utlåtande N:o 79, i anledning af erhållne återremisser å Stats-Utskottets Betänkande N:o 32, angående den lönereglering, som erfordras, i följd af Stats-Rådets förändrade organisation; i sammanhang hvarmed jemväl Betänkandet N:o 32 ånyo föredrogs; och fattade Ståndet vid hvarje serskild punkt följande beslut. l:a punkten i Utlåtandet N:o 79, beträffande formen för ärendets behandling. Utskottets tillstyrkande i denna del gillades. Första punkten, l:a och 2:dra momenten i Utlåtandet N:o 32, samt Andra punkten i Utlåtandet N:o 79, beträffande dels en underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t ville, efter förutgången undersökning, till Rikets Ständer vid nästkommande Riksdag framställa Nådig Proposition, angående Expeditionernes sammanförande uti en local m. m., samt dels hyres-ersättning åt Stats-Råden. Afslogos.
St:r skulle önska att få ändradt. Jag skulle således i min begäran om återremiss vilja inbegripa en anhållan till Lag-Utsk:t, att det ville vara så ädelmodigt, att redogöra för de lag paragrafer och författningar, hvari det önskar ändring; samt i hufvudsaken, att det ville bibehålla åt föräldrar giftomannarättens utöfvande, som bör åt dem bevaras för den barnsliga känslans och föräldravördnadens värnande. Hr Reutersvärd, Patrik: Jag skall inskränka mig till att ur Gr. Sparres reservation uppläsa två rader, hvilka skulle varit tillräckliga att förmå mig att instämma i det yrkande, nämnde Gr. framställt. Han säger nemi., »att då detta är en Den 13 Maj c. m. 363 regel i lagstiftningen att man ej bör lagstifta för en ny princip, utan endast i det fall att ett verkligt behof förefinnes», och då han icke förnummit att något sådant behof gifvit sig allmännare tillkänna, så har han icke ansett sig kunna biträda det beslut, som Utsk:t fattat. Då icke heller jag kan inse, att något verkligt behof förefinnes att ändra lagen i de delar, som Utsk:t föreslagit, så skulle jag, i likhet med Gr. Sparre, hafva yrkat på afslag å Lag-Utsk:ts Betänk.; men då 2 Stånd bifallit detsamma och Preste-St. återremitterat det, så får jag anhålla att äfven R. o. Ad. måtte återremittera det i den syftning, som Frih. Cederström föreslagit, nemi. att giftomannarätten måtte få bibehållas åt föräldrar. Gr. Mörner, Carl Göran: I likhet med Frih. Cederström, skulle jag för min del tro att giftomannarätten icke borde hafva längre utsträckning än till föräldrar, och jag föreställer mig äfven att den framdeles kan komma att få en sådan begränsning; meri 11. o. Ad. torde erinra sig att R. St:r vid denna riksdag beslutit att qvinnan skall förklaras myndig vid fyllda 25 år.
R:dr — 15 öre. och derutöfver för hvarje fulla 100 R:dr — 30 , 3:o Köpe-kontrakt, hvarå följer köpebref, hvarje exemplar 40 , 4:o Köpe-, Bvlesoch Gäfvo-bref på fast egendom å landet och i släderne, Bruk och Manufakturverk, Smiden och Smidesrältighetcr samt Hammarskatter, Frälse-räntor, Fabriker eller andra inrättningar, med hvad mera, sorn under cganderält föryttras och vid Doinstolarne uppbjudes, förses med stämpladt papper efter värdet nemligen: ExpcdUions-Elskoitels Förslag lill anderd. Skrifvelse N:o '130. 395 R:dr öre. Till och med 100 R:dr — 00. samt för hvarje fulla 100 R:dr derutöfver — 60. I den sålunda bestämda kartan äro per-millesamt de fordna Tilloch Afträdesafgifterna inbegripna, hvadan särskild kartering derföre hädanefter icke kommer att ega ram. Varder Köpe-, Byteseller Gåfvobref, förr än uppbud skett, å annan man transporteradt eller öfverlåtet, belägges handlingen med ny karta, efter nvssberörde grund, för hvarje transport eller öfverlåtelse,' såvida icke densamma eger rum inom den för lag fart föreskrifna lid, räknad ifrån första köpet, i hvilket fall förnyad kartering ej ifrågakommer. Köpe-, Bvlesoch Gåfvo-bref om Skepp, Fartyg och Båtar af öfver 10 lästers drägt, samt Köpe-afhandiirtgar om andra lösören, hvilka i säljarens vård qvarstanna, äfvensom Afhandlingar, hvarigenom skog från hemman på viss tid föryttras, böra jemväl, för att vara gällande, förses med stämpladt papper i förhållande till värdet, efter ofvanstående Ta ril.
Litt, 0) , fattade beslut, och gillade Utskottets yttrande, att Ståndets, i sammanhang med dess förra beslut, gjorda tillägg i följe häraf förfaller ; äfvensom den i denna fråga föreslagna Voterings-proposition förklarades obehöflig; 6:0 Förenade sig Ståndet med Ridderskapets och Adelns samt Bonde-Ståndets beslut, rörande den högsta summa, för hvilken en och samma persons namn må kunna antagas i Upplånings-Disconten; i anledning igo Prot,'Utdrag den ig Februarii 1830. hvaraf den föreslagna Voterings propositionen ansågs förfalla; 7:0 Likaledes instämde Ståndet i ofvanbercirda Stånds beslut, att Lån emot Hypothek af Actier och Document få meddelas till ett belopp af minst 200 R:dr Råneo, och ansåg den föreslagna Voterings-pro* positionen böra förfalla ; 8:0 Förenade sig Preste-Ståndet i Ridderskapets och Adelns samt BondeStåndets beslut att, under förbehåll, att TJtlåningstiden i afseende på Lån emot Actier och Documenter må hädanefter som hittills förblifva Sex månader, Utlåningstiden uti ifrågavarande Discont blifver från En lill Fyra månader; i anledning hvaraf den föreslagna Voterings-propositionen ansågs förfalla; glo Vidblef Ståndet sitt beslut, att ”Räntan bestämmes till 6, minst 5 procent, samt afdrages vid Lånens meddelande,” och godkände den föreslagna Voterings-propositionen; 10:0 I öfrigt lades ifrågavarande Memorial till handlingarne. S. D. Under denna dag utsågos i bellö» rig ordning till Ledamöter i förstärkta RåneoUtskottet: - Prof.- Utdrag den i Q Februarii 1830. 19! Biskopen m. m. Doctor af Wingård, Biskopen ni» m. Docior Wallenberg, Dom-Prosten Holmström» Prosten Anjou, Contracts-Prosten Agrell, Doctoren m. m.
Hvad beträffar verkliga värdet, hvilket Gr. Mörner trott, alt man icke kunde utfinna, om man icke ville hålla sig antingen till det jemnförliga värdet eller till inköpspriset: sä synes af §:n att, såsom förut hyresbeloppen böra tagas till grund, hvilket jag äfven anser vara rätt. Jag tillstyrker således, alt R. o. Ad. mätte bibehålla den gamla §:n oförändrad. Hr Rosenblad: Hr Printzensköld har förundrat sig deröfver, att jag yrkat bifall å den ifrågavar. §:n, ehuru, sedan den kommit till Ståndels pröfning, 2:ne af Utsk:s ledamöter förklarat, att i §:n genom förbiseende influtit ordet ”inköpspris”, hvilket utgör liufvudsaken af den nya redaktionen. Jag får då fästa upmärksamheten derpå, alt om detta ord verkligen af förbiseende inkommit i §:n, har betänk, hvilat så länge på bordet, att Ståndet kunnat vänta, att, såsom flere gånger tillförene skett, R. St. från Utsk. undfått officiel anmälan att tryckfel eller misskrifning uti Utsk:s betänk, egt rum. Men lålom oss äfven antaga, alt så hade skett och §:n följaktligen varit oförändrad, hade det varit Ståndets rättighet, att antaga densamma med den af mig påyrkade förändring; och då jag anser det föreslagna stadgandet riktigt, ehuru jag medgifver, att en inkonseqvens derigenom upkommer i Bevillms-förordn., synes mig denna inkonseqvens af föga vigt, dä så många andra redan furnäs der. Hr von Hartmansdorff har omnämnt olämplighelen af en taxering efter inköpspriset derföre att Den 14 Maj f. m. nian, för alt gynna någon, kunde sälja sin egendom för elt alllför lågt pris, men detta likasom det af Frih. Palmstjerna omtalta exempel hörer till undantagen, och ett korrektif deremot ligger derutinnan, alt i §:n säges, att brandförsäkringsvärdet skall vara ett minimum.
Det förefaller som om hvarje ord vore enkomt skapadt för den sammanställning hvartill han valt det, för att frambringa dessa färgskiftningar och ljusreflexer som tyckas hemtade från fantasiens féverld och hvarmed han dock förstår framtrolla den påtagligaste verklighet. Och då han talar om döden – ”den vanskelige Død” – ligger der en samlad kraft, ett tillkämpadt lugn i hans ord som är af en förunderlig verkan just derför att man genom den dämpade tonen får en förnimmelse af hvilket djupt allvar de innebära för författaren sjelf. Det är som hade han icke hjerta att framställa den i all dess nakna förfärlighet, fast han sjelf gjort sig förtrolig dermed, och derför kastade ett skylande hölje öfver dess qvalfulla ryckningar.201 I går var här en gammal döf gubbe som är god vän till Christian och som fordom varit vaktmästare i diskonten. Han talde sjelf om att han vid 63 års ålder gift sig med en flicka på 20 år. Nu ha de varit gifta i 7 år. Hon är 27 och han 70. En 4-årig flicka är döfstum. Naturligtvis efter gubbstuten. Han är lång och mager. Tandlös, skallig, med stripiga, grå hårtestar framdragna vid öronen och upphöjda ådror från tinningarne löpande uppåt den kala hjessan. Händerna magra, vissnade och alltid blåfrusna. Kan man kalla det äktenskap att han af prestens ord bundit vid sig en ung qvinna? Om barnen sade han: ”Man skulle icke trott att der funnes någon sådan möjlighet vid mina år, men min hustru är ung, kraftig och liffull i alla afseenden.” Jag hörde på honom med en känsla af djup vämjelse, djupare än jag i ord kan uttrycka. Att ega fräckhet nog till att kalla en qvinna sin hustru när han är gammal nog att vara hennes morfar! Att bryta naturens egna bud och tro sig ha rätt att göra det derföre att verldslig lag sådant tillåter! Jag har aldrig sett någon menniska hvars oförskämdhet så slagit mig med häpnad, som denne gubbes. Bästa Fröken! Det är icke så utan att jag inför det oförtjenta fötroende Ni hyser till mina kunskaper känner mig en smula brydd, ty jag märker att Ni öfverskattar dem.
»För att nu inte tala om», sa jag, som nu kände mig få fast mark under fötterna igen, »att den där alldeles fasliga herr Bacchus och den mer än misstänkta pojken Cupido väl aldrig i lifvet skulle bli mottagna där. »Åh för det», sa Holmen och tog sig en lång pris. »Ja, så blef Axel Lundegård, som författaren hette, med acklamasjon utsedd till fortsättningslektyr, sedan jag likväl först gjort det bestämda vilkoret, att vi hädanefter ska öppna hvarje sammankomst med en värs af C. D. W. för att vara säkra på, att åtminstone någon del af odlingen går i rätt fåra. Vid supéen kände jag mig allt litet haj. Jag hade nämligen räknat ut, att fallna hjältar äfven ha den fördelen, att de kan resa sig upp igen. Det var hvad jag hade bjudit till med. I dag förde jag värkligen Sveriges framtids runor, om inte presis med den äran — så åtminstone med den goda viljan. När Holmen fick se min lilla, men goda sexa, (jag hade beslutat börja piano!) så sa han: »Nej, men kors, här ser det presis ut som om man skulle känna sig hågad att äta!» Kronofogden är bortrest, men Axel, som jag trodde skulle bli så mulen, för ’god mat’ är en förtjänst som mågar nästan har rättighet fordra hos sina svärmödrar, sa helt strålande: »Nej, men Beda, så trefligt det här var! På det här viset skulle vi ju kunna ha litet folk, vi med, utan att du behöfde släpa lifvet ur dig i förväg!» Nu blef jag så glad, att jag tog fram en butelj af vår gamla sherry, som vi kan bjuda på med glädje. Både Ruffen och jag har nämligen den åsikten, att ska man bjuda på vin, så ska det vara på värkligt god vara och inte på förgiftadt skryt-elände, som folk blir sjuka af. Vinet gjorde Holmen så förnöjd, att han deklamerade en liten bit som hette ’Itiokia’, eller något sådant där, alldeles utantill. Det var som om man sett ett blått haf glittra, kännt äppelblomm rägna och mjuka vindar smeka! »Kors», sa jag, »hvad var det för innerligt vackert?»
Bibliothekaries gjorda anhållan, men, med afseende å de skäl, som föranledde Rikets Ständer att vid sednaste Riksdag bevilja det för samma ändamål begärda utlemnandet af föregångna Riksmötens Protokoller och bihang, hafva Fullmäktige funnit sig böra hos Stats—Utskottet anmäla och förorda denna anhållan; och får Utskottet, i öfverensstämmelse med Fullmäktiges härvid framställda förslag, tillstyrka: att Fullmäktige ina ega rättighet tilldela Kongl. Bibliotheket, för att till allmänna Bibliotheker i andra länder öfversändas, fyra exemplar af ej allenast Protokollerna och bihanget för sistförflutna Riksdag, utan äfven enahanda handlingar för innevarande och kommando Siats-Utskottets Memorial JYl 1517. 5 Riksmöten, i den män sagde handlingar varda i komplett skick till Riksgälds-kontoret aflemnade; och torde, på sätt Fullmäktige jemväl hemställt, dessa protokollsoch bihangs-exemplar, innan de Kongl. Bibliotheket tillställas, få, såsom Rikets sednast församlade Ständer, med hänsigt till de redan för samma ändamål aflemnade exemplaren, medgåfvo, på Riksgälds-kontorets bekostnad inbindas i pappband med clothryggar. Beträffande det under flera förflutna Riksdagar beviljade särskilta arfvode för befattningen med de till Riksgälds-kontoret aflemnade tryckta Riksdags-handlingars och Kommitlé-betänkandens mottagning och utdelning samt redovisande, hafva Fullmäktige likaledes hos Utskottet anmält en af t. f. Notarien vid Kommissariatets Expedition A. Neijber, åt hvilken sagde befattning alltsedan år 1850 varit uppdragen, gjord ansökning om detta arfvodes förhöjning; med anledning af hvilken ansökning Fullmäktige, utom andra af sökanden uppgifna förhållanden, anfört: att Rikets Ständer vid 1828, 1829 och 1830 års
I följd af förutnämnde förändring utgjorde således den sednare uppbördsstämman, så vidt fråga var om andra skatter, än de af markegång beroende, egentligen blott en reststämma för uppbärande af de vid höststämman icke erlagde ulskylderne; men, då emedlertid executiva indrifningsåtgärder ej vidtogos förr, än reststämman förflutit, ledde sådant småningom derhän, att liqvid i allmänhet icke verkstäldes förr än å sednare stämman, hvarigenom denna förvandlades till den hufvudsakliga och större delen af skatterne, ehuru beräknad att betalas under skatteårct och länge sålunda utgjord, icke förr än påföljande året inflöt. Det förhållande, som sålunda tillkommit, förorsakade sedermera det af Kongl. Majit och Rikets Ständer lättade, genom StatsConlorcts Kungörelse den 8 December 1836 meddelta beslut, att den så kallade första uppbördsstämman, som vanligen börjats i November månad för det löpande året, skulle upphöra och sammanslås med andra uppbördsstämman, hvilken sålunda blef den enda och borde hållas inom Januari, Februari och Mars månader, eller, der serskilda omständigheter någon gång gåfvo anledning till längre anstånd, sist inom medlet af April månad året efter det, hvarför skatten erlades. Sedermera hafva förekommit och till Comilerade blifvit i Nåder ®°; ?• tÄ^&äefnde öfverlemnade följande underdåniga framställningar angående ändring ändringar, uti nu gällande uppbördsterminer, nemligen: l:o. Af Fullmägtigen uti BondeStåndet vid sistförfluttie Riksdag, Pehr Jonsson från Öland, som, enär Kongl. Majit, i anledning af förut gjord underdånig ansökan (Bil. till K. M. Käll. Vrop. till R.
Herr Uggla: Emot Ridderskapets och Adelns nu fattade beslut, får jag, i öfverensstämmelse med de åsigter jag under discussionen i ämnet redan yttrat, vördsamt anmäla min reservation, under det öppna förklarande, att jag skulle tro mig allt för mycket misskänna allmänna tänkesättet i vår 120 D e 11 ii November f. m. till upplysning oell agtning för menniskorätt sträfvande tid, om jag ansåg den tidpunkt Vara långt aflägse, då detta tänkesätt äfven inom National-Represenlationen skall göra sig gällande, och såmedelst åt Qvinuan återgifva den naturliga rätt i Samhället, som, i trötts af allmänna rättsbegrepp, hittills blifvit henne förnekad, samt Ridtleiskåpets och Adelns pluralitet nu tvekat all henne tillerkänna. Herr Dalman, Lars Johan, förenade sig med Herr Uggla. Herr Dalman, Wilhelm Fredrik: Jag anhåller att få i Protocollet förvaradt, det jag tillhört minoriteten i den nyss slutade voteringen. Jag gör det likväl ingalunda, i anledning af den utaf Herr Crusenstolpe anförda farhåga för så kallade mes-alliancer. Jag tror tvertom, att ett bland de första stegen till införandet af ett verkligt demoeratiskt element uti vår StatsFörfattning, torde hafva varit just det, att ifrågavarande jemnlikhet måste vara lika rättsenlig inför Naturen, som inför Lagen; och jag kan ingalunda instämma med de Herrar, som bära fruktan för det nya, blott af det skäl, att det gamla icke finnes så fullrultit, att det faller tillsammans af sig sjelf. Jag. tror i öfrigt äfven i ekonomiskt hänseende, att Brödren, sedan hans uppfostran är fulländad, D p n 11 November f. m. dad, behofver mindre än Systern, hvars uppfostran aldrig fulländas förr, än hon händelsevis blir gift, och då jemväl den större förmögenheten kommer hennes man lill nytta. Jag har derföre utur intet skäl kunnat rösta mot den lika arfsrätten.