Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men framförallt var hon människa af natur, och detta på det vackraste sätt. Hennes bildning, i den mening man vanligen tager detta ord, var bristfällig, och hennes intelligens, om än liflig och vaken, utom det konstnärliga området icke af någon öfverraskande storhet. Hennes största storhet var helt enkelt den, att hon egde ett rent sinne och ett varmt hjärta. Då hon med ingifvelsens fackla i handen nedsteg i de främmande naturers innandömen, hvilka hon skulle framställa, icke blott förstod hon dem, utan hon förstod dem på sitt alldeles särskilda sätt, i enlighet med sin egen natur. Däraf kom det sig, att hon, den mest försagda varelse som någonsin beträdt en scen, med hänsynslös djärfhet kullkastade den sceniska traditionen. D e karaktärer, som hon framställde, sprungo helgjutna fram ur hennes inbillning, och huru andra förut hade förstått dem, betydde för henne ingenting. Så skiljaktiga de hvar för sig voro, och så väl hon förstod att framhålla denna deras skiljaktighet, ingöt hon dock i dem alla lif af sitt eget lif. Inspiration och konst sammanföllo hos henne; det ena gafs icke utan det andra. När hon sjöng, hörde man icke blott toner; man hörde lidandets rop och andaktens åkallan och salighetens jubel; allt hvad hon erfarit i och om lifvet reflekterades i hennes sång. Boken handlar om Jenny Lind som konstnärinna och låter oss följa henne från framgångar till triumfer och sedan från triumfer till triumfer i år efter år; men vi få också tillfälle att härunder göra hennes bekantskap såsom människa. lduns läsarinnor äro genom det i våra spalter införda utdraget ur arbetet bekanta med hennes karaktär, sådan den framträdde då hon ännu var blott en stjärna på Stockholms hemisfer. Huru framgångarne än hopade sig och stegrades, blef hon sig lik. Hennes anspråkslöshet och flärdfrihet, hennes omtanka om andras väl, hennes gifmildhet och oegennytta omgifva hennes minne med en starkare och varaktigare glans än den nu slocknade, underbara glansen ur hennes ögon, hvilken var oförgätlig för dem, som en gång hade sett den. Bland svenska kvinnor eger hon en plats i eftervärldens minne för hvad hon var såsom konstnär, men icke mindre för hvad hon var såsom kvinna.
I mål, som blifvit af ständigt, eller i dess ställe särskildt tillsatt Utskott handlagda, skola de från Riksdagen utgående skrifvelser uppsättas och expedieras af Kansliet hos det Utskott, som ärendet heredt. Uppsättandet och expedierandet af andra för begge Kamrarna gemensamma skrifvelser, äfvensom af riksdagsbeslutet, hesörjes genom ett särskildt Riksdagens Kansli under inseende af två inom första och två inom andra Kammaren dertill utsedda ledamöter, hvilka jemväl, tillika med Kamrarnas Talmän och vice Talmän, tillkommer att utse och förordna de tjenstemän, som Riksdagen anser för detta Kansli erforderliga. Ej må expedition öfver något Riksdagens beslut utgå förr än den blifvit inför Kamrarna justerad. Riksdagsbeslutet skall af Riksdagens ledamöter underskrifvas. Öfrige från Riksdagen utgående expeditioner undertecknas endast af Talmännen. § 81. De allmänna Stadgar och Förordningar, hvilka Konungen och Riksdagen gemensamt beslutit, skola endast i Konungens namn och med Dess underskrift utfärdas. § 82. De i Kamrarna förda protokoll och öfrige riksdagshandlingar skola på Statens bekostnad, så tidigt ske kan, af trycket utgifvas, de sednare fullständigt och protokollen i den mån Kamrarne hvar för sig förordna. 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 61. Förslag* till ändringar i Regerings-Formen. § i. Sveriges Rike — Arfrike med den arfsföljd, som i fastställd Succes sions-ordning stadgad är. § 2. Konungen skall förklarad är. § 3. Konungens Majestät åtal fredade. § 4- Konungen äger — Evangeliska läran. § 5. Stats-Rådet skall • Stats-Rådet. § 6. Af Stats-Rådets — Civil Beställning. § 7. Alla Regerings-ärenden, — der afgöras. § 8. Ej må — dylik beskaffenhet. § 9. Uti alla mål, det beslut fatta. Kongl. Maj:ts Nåd. Innan ärendena beredas. § 11. Ministeriella mål, — Stats-Rådet finnas. § 12. Konungen äger Ledamot. § 13- Till Konungen nyttigast finner. § 14.
Derunder skulle, enligt förslaget, ingen enda menniska i hela staden få på näringsstället taga sig en sup bränvin till maten. Detta är ju alldeles orimligt och kan ej efterlefvas. Efter först till bifall å Utsk:s förev:de förslag framställd propos. , som besvarades med Nej, beslöt E. o. Ad. att ifrågav:de § i nu gällande Författning må förblifva oförändrad. g 25 (26). Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: För min del finner jag det här föreslagna tillägget icke vara särdeles lämpligt. Det innehåller, att om man på apothek vill köpa sprit till tekniska be - Den 18 J n n i. 411 hot', skall man förete intyg, utgifvet i stad af handtverksförening och på landet af socknenämnd, att man idkar sådant yrke till hvars bedrifvande sprit erfordras. Man torde kunna taga för gifvet, att på alla ställen der apothek finnas, finnas äfven bränviusutskänkningsställen, och derföre är det föga troligt, att den, som vill åtkomma bränvin för att supa, först köper sprit på apotheket och sedan utspäder det, då han på utskänkningsstället utan sådan omgång kan få det. Föreskriften om intygs företeende är således obehöflig, men deremot hinderlig för alla dem, som behöfva sprit för tekniska behof, och torde icke heller leda till det åsyftade ändamålet, ty man kan förutsätta, att socknenämnd ofta kommer att lemna sådana intyg utan att efterforska, huruvida verkligt behof deraf förefinnes. På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad. måtte afslå det föreslagna tillägget och låta § 25 vara oförändrad, hvilken, efter min upfattning af samma § jemförd med § 35, icke lägger hinder i vägen för försäljning på apothek af renad sprit till medicinskt eller tekniskt behof, enär denna vara icke är någon dryck. Gr. af Ugglas:
För Idun af (Forts.) Vid denna tanke våndas dock Bertarelli på nytt, och hans hjärta svider, under det han med hela sin själ ber om hjälp från höjden! Bertarelli möter den unge tysken utanför den med de vackraste kantoch basreliefer sirade marmorbaldakinen, hvars konstnärliga värde de båda herrarne efter nogare beskådande tillfullo uppskatta. Öfver de bägge männens drag ligger ett förklaradt skimmer. De ha båda, ehuru deras religiösa åsikter nu äro så olika, höjt sina själar ur gruset och svingat sig upp i de regioner, där hvardagslifvels bekymmer ej existera. Den unge mannen är så hänförd, att bankiren ej kan förmå sig alt med ett enda tviflets ord rubba den enkla, enfaldiga tro, medels hvilken han ser himlen öppnad. Båda sökte de den högste, ehuru vägarna, de valde, skilde dem åt. De besågo därpå kyrkans rika skattkammare med sina många dyrbara klenoder, hvilka till en stor del blifvit af jordens mäktige på dödsbädden testamenterade åt Loreto, i hopp att de därigenom skulle undgå den fruktade skärselden. Därvid visades den underbara, äkta pärlan, som i en from fantasi antar madonnans former, och hvarom den lille tjocke presten, som var förevisare, berättade en legend. En fiskare hade utbedt sig af Loretos madonna en stor ynnest, för hvars erhållande han utlofvat sin första fångst. Och se, då fann han den stora, dyrbara pärlan. Vidare uppmärksamgjordes herrarne på de rika gåfvor, hvilka nyligen förärats af en ung furstinna, som i sin grämelse öfver ett barnlöst äktenskap hade vändt sig till Loreto o c h strax blifvit bönhörd. Flere guldsydda fanor buro vittnesbörd om segrar, vunna medels förböner i casa santa », och ett öfverflöd af diamantstycken och guldprydnader förvarades inom väldiga glasskåp. » Och ändå », sade presten suckande, » hade de ogudaktiga fransmännen år 1797 plundrat vår kyrka och bortfört allt, som man ej hade lyckats gömma undan deras roflystnad.
Alla kände de liksom gubben Pebblestone, att något gått ur sina fogar, som aldrig mer kunde komma i lag; derför låg det en tyngd öfver deras sinne, derför kunde de samtal som dött af sig sjelfva, icke mer komma i gång. De togo sina mössor, kastande skygga blickar till hvarandra; den hemliga skrämsel, som smög omkring, vågade ingen ens nämna, den låg och gömde sig i tomma förstämda sinnen. Och tysta gingo de derifrån. Så länge Tom ännu stått qvar, hade det varit en vanans trygghet öfver allt; de hade känt sig lugna hvad som än hade händt. Men nu var det som om en fördämning gifvit vika, nu kändes det som om en ny tid skulle bryta in öfver dem och skölja bort både dem och deras – en ny tid, som de icke kunde förstå. Mjukt låg snötäcket öfver marken, täta flingor dansade ned, och emellanåt drog en hvirfvelvind hän öfver fälten och yrde upp snön. Tågen gledo tysta in på bangården, från expeditionen telegraferades det lifligt, och brådskande banbetjening ilade fram och åter öfver skenorna. Man kunde på allas ansigten se att något ovanligt var på färde: det artade sig till snöhinder, och det var julafton. En ung flicka i elegant vinterdrägt skyndade fram till en af bibanornas tåg. Hon hade en liten koffert i handen och såg mycket orolig ut. »Fröken hade bättre af att stanna här i natt», sade konduktören, som redan lagt handen på dörren för att stänga. »Det är omöjligt, jag är alldeles ensam och känner inte en menniska här.» Hon sprang upp i waggonen och han slog dörren igen. I den fyrkantiga, madrasserade kupén, som liknade en miniatyrsalong, satt en ensam herre. Han reste sig och helsade med ett gladt igenkännande. Den unga flickan rodnade häftigt, svarade med några betydelselösa fraser på hans lifliga ord, försökte dölja sitt bryderi under en kantig ledighet och drog sig derefter tillbaka till den lilla tomma damkupén, under föregifvande af trötthet. Det rätta skälet röjdes emellertid allt för väl: hon kände sig illa till mods vid ett så afgjordt på tu man hand och fann en lättnad i att få draga dörren till om sig och sin hjertklappning.
Då detta är en sednare lag, tillkommen för att förklara 81 §, så mätte det vara tydligt, att den 56 §:s lydelse bör Den 5 April e. m. 123 tagas lill efterrättelse. När nu denna § fordrar, att det skall vara ett förslag, frambragt genom del slags pluralitet, sorn samma § antager för god, nemi. förstärkt Const. Utsk., så måste man medgifva, att lagstiftaren i denna § förklarat, alt lian vill hafva 2:ne riksdagars sammanstämmande beslut. Hr Axelson bar sagt del vara nog, om man vore ense vid den sisla riksdagen; och lian lägger ingen vigt på de tänkesätt, som äro rådande vid den första. Om jag haft rätt i den utredning af ämnet, som jag förut gjort, och jag åberopar företrädesvis den historiska utredning af saken, som Hr Cederschjöld gjort denna f. m.; så lärer del väl falla af sig af sjelft, att Hr Axelsons tanka är vederlagd. Nu säga Gr. Cronhjelm m. fl., att när 2:ne Stånd hafva godkänt Utsk:s förslag, sä bör det blifva hvilande, emedan 2:ne Stånd och Utskis sammanlagda utgöra pluralitet. Delta kunde hafva skäl för sig, i fall Utsk. vore en Corporation, som funnes utom Stånden; men Gr. Cronhjelm, såsom varande god malhematikus, erkänner utan tvifvel, alt delen hörer till det hela. 6 ledamöter af hvarje Ständ höra till Const.Utsk. Om nu 2 Stånd stanna emot 2, så äro i hvardera hälften äfven brist, Utsk:s medlemmar inräknade. Om dertill kommer, att Ståndens meningar inom Utsk. äro så jemnt fördelade, som nu inom Const.Utsk., alt i vissa hufvudfrågor alla ledamöter af Adel och Prester rösta pä en sida, och alla ledamöter af Borgare och Bönder på den andra, så är del på den aflagda sedeln allena som det beror, antingen den ena eller andra meningen får öfvervigten.
De i författningsförslagets 3:dje § (pag. 2 och öfverst pag. 3.) under rubriken: ”Fullmakter, Konstitutorialer och Förordnanden” intagna 3:ne första momenter, äfvensom Utskottets i samma § gjorda hemställanden rörande stämpelbeloppet ”för Konstitutorial eller förordnande på behaglig tid” (mot slutet af pag. 3) och för ”Förordnande eller Resolution på Transport ell^r Byte” (pag. 4) återremitterades med förklarande, att slämpel-afgiften lör de Fullmakter, Konstitutorialer, Förordnanden och Resolutioner, som i dessa momenter afses, bör utgå med enahanda belopp, som enligt nu gällande författning eger rum. I öfverensstämmelse med detta beslut förordnade jemväl Ståndet, att de fullmakter å Pastorater, som af konsistorierne utfärdas, och hvarom Utskottet sig yttrat öfverst å pag. 17 i Betänkandet, borde framgent beläggas med slämpladt papper till det belopp, sonTför sådane fullmakter hittills varit stadgadt. Trot.- Utdrag den 25 och 26 Maj 1860. Stämpelbeloppet för sådana Doktorsbref, som utan föregånget prof utfärdas antingen af Kongl. Maj:t (fö r fa 11 n i n g s fö r sia ge ts 5 § pag. 4) eller af offentlig myndighet (förslagets 4 § öfverst å pag. 8) bestämdes att utgå med 80 Kalr. Tullmakt för Kyrkoherde att vara Prost öfver egen församling (förslagets 4 § pag. 8) skulle förses med stämpel till belopp af 15 Kalr. Rubriken ”Testimonia Academica” ansågs böra förändras till någon motsvarande, ur svenska språket hemtad benämning.
Det är nemligen en möjlighet att sammansätta Domstolarne af både jurister och vettenskaps» män. Men utvecklingen af en sådan fråga vore ej här på sitt ställe, enär den 35a Den 10 December f. m. nr i Embetsväg väckt, och så måste behandlas. Herr Tham: Jag lärer få lof att förklara ett möjligen otydligt uttryck i min Motion. Jag har ej önskat, att en särskild Division i Svea HofRätt skulle uteslutande sysselsättas med handläggningen af de ifrån Bergscollegium till HofRätten Öfverflyttade mål; min mening har blott varit, att en Division i HofRätten måtte sammansättas af personer, som äga erforderlige kunskaper att bedöma desse mål. Jag har fått ytterligare stöd för denna min tanka af hvad Herr Lagerhjelm nyss yttrat, och det är en tillfredsställelse för mig att lian delat mine åsigter. Lades på bordet. Höglofi. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 eftermiddagen. In fidem ProtocoIIi, O. J. Lagerheim. Onsdagen den io December. Plenum klockan 6 eftermiddagen. Herr Liljenstolpe3 Carl OttOj uppläste följande: I sam - Den io December e. m. 353 I sammanhang med den af Herr Tham väckta Motion angående Stadgan om Skiftesverket i Riket af den \ Maji 1827, anhåller jag vördsamt få bifoga följande: Indelta Armeens löningstagare hafva genom nämnde Förordning blifvit ålagd en ganska menlig tunga, genom föreskriften uti 16 Gap. 2 §., som bestämmer: ”Att Mili”tiseBoställen skola hädanefter, till lika an”del efter hemmantal, vidkännas kostnader ”för Skifte och annan Landtmäteri-förrätt”ning, ” ehuru denna Kronans jord tillförene varit befriad från desse kostnader. Denna författning upphäfver, under namn af Laga Skifte, föregående Storskiften, hvilka förrättningar erfarenheten visat hafva sin stora nytta. Enär nu Laga Skifte af någon delägare uti ett Byelag begäres, så, om ett Boställe deruti är beläget, skall kostnaderna derföre (efter hemmantal räknadt) drabba Indelningshafvaren.
Och ur en dunkel vrå af salen reste sig en hög gestalt, gick lugnt fram till bordet, slog ned kapuschongen af sin vida mantel och visade ett omaskeradt ansigte, öfver hvars ädla drag en djup sorgsenhet utbredt sin dystra blekhet. Då den omaskerade mannen stod framför ordföranden, rådde en dödlik tystnad i salen. Man hörde icke ens de närvarandes andedrägt. Med klar och väljudande röst uttalade den stolta gestalten det enda ordet: "Republik". Upp rusade nu väl halfva antalet af församlingens medlemmar och ett kraftfullt utrop: "Republik!" ljöd genom salen. Allmän förvirring rådde. Ordföranden lemnade sin plats och förklarade sig icke vilja eller kunna fortsätta nattens förhandlingar, utan bad de församlade att skingra sig innan oväsendet väckte polisens uppmärksamhet. Kallelse till ny sammankomst skulle snart ske på lämpligare tid och ställe. De flesta lydde och ilade hastigt bort, liksom fördrifna af onda andar. "Jag känner dig väl", mumlade för sig sjelf den objudne gästen vid förrädarens sida; "jag känner dig väl... du kan ej blifva Rysslands kejsare... och derföre vill du ha en republik. Men din framtidsbana går blott öfver mitt lik... min väg..." "Släck ljusen!" ljöd nu furst Trubetskojs röst. Alla närvarande aflägsnade sig. Vid utgåendet stötte den omaskerade mannen och den förklädde herrskaren tillsammans. Det var dock icke sista gången dessa två råkades. Vår lilla berättelse skall försöka utreda en del af det öde, som jernhårdt drabbade den ene af dem. Natten var ännu icke slut, då en stor täcksläda stannade utanför ett elegant hus vid Litejnij-prospekten. Åtta beridna kosacker, stumma som bildstoder, höllo tätt bakom det hemlighetsfulla åkdonet. En man, insvept i en militärkapprock och åtföljd af en enda lika klädd person och hvilka tycktes ha inväntat den eskorterade täckslädan, framträdde nu till husets port. Tre som det tycktes öfverenskomna slag på densamma besvarades med den tunga portens öppnande, och de två männen trädde in. En beqväm och prydlig trappa ledde dem upp till första våningen.
St. hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det liqviden öfver Creditiv-fondens användande till Spannmåls - uppköp, i följd af 1826 års missväxt, må, afskild från andra, vid samma tid, för allmän räkning vidtagna upphandlingar, för sig varda uppgjord; hvarjemte R. St., med hänsigt till vigten af en fullständig granskning äfven af E. K. Maj:ts Befallningshafvandes förvaltnings-åtgärder, tro sig böra framställa den underdåniga önskan, att Rikets Ständers nästsammankommande Revisorer må erhålla del af redogörelsen för Creditivmedlen i sin fullständighet, på det att ett säkert omdöme om företaget till alla dess delar må kunna af dem gifvas. I sammanhang med detta ärende hafva R. St. till pröfning förehaft det förslag lill f. d. Allmänna Magazins-Inrättningens slutliga utredning, som uti E. K. Maj:ts, under den 16 sistlidne Januarii, aflåtna Nådiga Proposition, angående detta med flera ämnen, blifvit framslälldt. Då, af de anledningar, E. K. M. i Nåder uppgifvit, Allmänna Magazins-fonden, under hvarje af sistförflutna 5 år, hart förlust och skulle, örn samma förhållanden fortfara, troligen snart försvinna, tveka ej R. St. att förena sig uti den af E. K. M. i Nåder yttrade åsigt, 524 Exp. Etsk. Förslag till arid. Skri/p. N:o 218. att omsorgen för det allmännas fördel ovedersägligen kräfver, att denna fonds liqvider med största möjliga skyndsamhet uppgöras, och fonden alltså, genom en definitiv reglering, befrias från ytterligare förvaltningsoch utrednings-kostnader. I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad E. K. M-, uti detta hänseende, föreslagit, hafva R.
Om detsamma tages af besparingen på 4:de HufvudTiteln eller af andra besparingar så är det likväl ett anslag, och troligt är att utan detsamma, synnerligen om besparingen på 4:de HufvudTiteln icke lemnar tillgång till kostnadernas bestridande, kan författningssamlingen icke utgifvas. Således vidblifver jag mitt förra yttrande, att, utan att E. St;r anslå någon summa till utgifvande af denna samling, tjenar det föga eller intet till att derom göra en påminnelse till Regeringen hvilken synes så mycket mindre befogad efter de uplysuingar Hr Stjernsvärd sjelf lemnat eller att vederbörande embetsverk erhållit upmaning om vidtagande af åtgärder till arbetets fortsättande. Frih. Creutz: Hr Liljehök har anmärkt att af de §§ jag åberopat ur krigsartiklarne skulle åtskilliga vara alldeles ur bruk och andra åter förändrade. Deri finnas förändringar och tillägg hvilka jag också känner, men jag har icke kunnat förnimma att någon af de §§ hvaraf jag gjort utdrag, finnes i dessa tillägg. De g§ jag anfört äro hemtade ur de krigsartiklar jag här har i min hand och dessa äro tryckta 1843. Jag kan icke underlåta att uptaga hvad Hr Liljehöök sagt: att prygelstraffet skulle i det nya förslaget endast undantagsvis användas. Enligt min öfvertygelse tyckes det vara väl strängt, att man för Arméen undantagsvis bibehåller spöslitning, då man likväl icke undantagsvis bibehåller det för tjufvar och skälmar. Vidare har Hr Liljehöök sagt att krigslagen bör stå i den närmaste öfverensstämmelse med civillagen. Deri instämmer jag till alla delar; men då det tilläfventyrs kan dröja ganska länge, innan civillagen kommer under E. St:rs bepröfvande och krigslagen är så föråldrad, att man icke skulle kunna afvakta 86 Den 14 Oktober. civillagens stiftande, anser jag det vara skäl, att genom en underd. skrifvelse till K. M. söka få ifrågav:de krigslagar ändrade. Sista gången jag hade ordet kom jag icke att yttra mig öfver mina förev:de motioner.
Bancofullmägtige tillkommer i denna egenskap (oberäknad! de särskilda uppdrag grundlagarna Jemna dem): att noggrannt vaka öfver den Dircct. och de särskilda 134 Den i Mars e. m. Afdelningarna tillkommande specialförvaltningen, samt att till den ändan låta minst en gång i månaden till sig aflemna rapport öfver hvad sig tilldragit jemte öfversigt öfver Verkets ställning, med rättighet för hvarje ledamot att, när som helst, öfvervara öfverläggningarna inom hvilken gren sorn helst af Understyrelsen eiler Departementalstyrelserna, äfvensom de dagliga göromålen i Bankens alla departementer och conto!'; att från vederbörande infordra förklaring i allt, som kunnat finnas påkalla anmärkning; att ulan förslag utnämna tjenstemännen vid sin expedition, samt interimistiskt tillsätta emellan Riksdagarna uppkommande ledigheter inom Directionen; att stadfästa de af Directionen gjorda utnämningar till tjenster samt, om dessa icke vinna Fullmägtiges bifall, återförvisa dem till ny behandling af Directionen; ägande Fullmägtige, då målet andra gången till dem inkommer, utnämningen antingen stadfästa eller annan besluta; dock erfordras för sednare fallet, alt minst § af närvarande Fullmägtige i beslutet instämma. I den händelse förslaget att uppdraga K. KammarRätten granskningen af Bankens och dess Disconters räkenskaper icke skulle godkännas, bör Revisionsdepartementet omedelbart lyda under Öfverstyrelsen, samt dess tjenstemän af densamma tillsättas. 2:0 Understyrelsen eller Directionen. Består af en Ordförande samt 3 eller 4 Direclörer, som, utan afseende på om de tillhöra något RiksSt. eller innehafva tjenster inom Banken eller ej, väljas af BancoUtsk. förstärkt till Nämnd. Ordföranden kan tillika vara Bancofullmägtig. Vid hvarje Riksdag äger BancoUtsk. rätt att kunna, på uppgifna skäl, föreslå en eller flera ledamöter af Directionen till entledigande, hvaröfver Stånden efter pluralitet besluta. De äro berättigade att vid viss ålder eller tjenstetid (hvarvid den vid andra Statens verk får tillgodoräknas) erhålla pension, när de lemna tjensten annorlunda, än genom dom.
Af den underdåniga ansökningen och dervid fogade handlingar inhemtas, bland annat: att Liedberg, hvilken, med Kongl. Maj:ts den 27 Mars 1858 lemnade nådiga tillåtelse, för en betingad köpeskilling af 900 R:dr R:mt af staden Wexiö inköpt dess del, 33 tunnland 20 kappland, af den vid staden belägna Spetsamossen, mot vilkor att hafva inom viss tid afdikat och odlat denna mark, som till ett djup af 5 eller 6 alnar utgjordes af hvitmossa, numera verkställt detta odlingsföretag; atl, då emellertid från de öfriga dels till Araby och Hofgården, dels till komministersbostället Hof-Dahlbogård lydande delarne af mossen kalla dimmor spredos öfver den af Liedberg odlade trakten och stora förluster genom frostskada derå redan inträffat och för framtiden vöre att förutse, men hvarken de enskilde egarne eller boslällshafvarne velat å deras områden verkställa odling, hvilken vore med stora kostnader förenad och beräknades endast för de bostället underlydande 13 tunnland 22 kappland till en utgift af 7,000 R:dr, Liedberg funnit sig nödsakad inköpa de till Araby och Hof hörande lotter i mossen; samt att, ehuru den redan företagna odlingen i sanitärt hänseende verkat särdeles fördelaktigt för staden, förhållandet derutinnan skulle i ej obetydlig'mån förbättras, derest äfven boställets andel deri utdikades och torrlädes, enär derigenom icke allenast frostskador utåt hela detta vidsträckta fält skulle upphöra, utan ock de osunda dimmor, som från den sanka och vallenaflopp nu saknande trakten draga fram mot staden, komme att aflägsnas och staden sålunda blefve till fullo befriad från den källa till framkallande och underhållande af epidemier, som ännu i stadens närmaste granskap förefunnes. Sedan i anledning häraf E.