Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men deraf synes mig, äfvensom många andra, att man gjorde väl, om man ville hjelpa de fattigare provinserna forst och sedan understödja de l ika. Om Hr von Harlmansdorffs sals tillämpades här, nemi. den att Statens medel böra någorlunda jemnt fördelas emellan Rikets provinser, så lärer det väl komma ali gå åt århundraden innan Östergöthland kan komma i fråga, emedan denna provins långt före detta tagit mera är brodersdelen af de andra provinserna. Frih. Sprengtporten: Jag finner mig förekommen af Hr Anckarsvärd i hvad jag ämnade yttra, och instämmer med honom. 28 punkten blef derefter af R. o. Ad. bifallen. Hr Westfelt: Jag anhåller att fä till prot. reservera mig emot R. o. Ad:s beslut. 29 punkten. Hr Westfelt: Mot Utsk:s betänk, i denna del har jag visserligen ingenting hufvudsakligt att erinra. Jag tager mig blott friheten att vända mig lill de värda talare, som yttrat sig om nödvändigheten för jordbruket, att hamnar i allmänhet böra i städerna anläggas, och ställa till de värda talarne en båga, huruvida de inse en skilnad emellan Wadstena och Lidköping. Vid den ena staden, nemi. Wadstena, skeppas möjligen i5 å 20,000 tunnor, den begär och får Den 37 Mara e. m. 453 anslag, hvarförutan den förklaras icke kunna drifva sin handel. Den andra åter har 80 å 100 tusen tunnor, som skeppas från dess hamn. Den är belåten och begär intet. Då tyckes, oaktadt den jemförelse en talare behagade göra emellan Österoch Westergöthland, det blifva någon skilnad emellan Wadstena och Lidköping. Jag talar dock icke för något anslag till hamnanläggning vid Lidköping, då staden ej begärt det; men det är min öfvertygelse, att kanske ingen stad är så mycket i behof af en hamnanläggning som Lidköping. Hr Rosenblad:
Jag har, då detta mål förra gången utgjorde föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, anfört de skäl, hvarför jag tror, att detsamma, såsom varande en cullurfråga, bör af R. o. Ad. bifallas och jag får således nu, med upprepande deraf, blott förnya denna min vördsamma anhållan. Frih. Palmstjerna: Jag får hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, det Hr Landtm, täcktes först till beslut föredraga endast Don 7 D e c e m b e r e. m. 220 frågan om lönelillökning för lärarepersonalen vid institutet för döfstumma, jemte frågan om stipendier för seminaristen, hvilka skulle meddela preliminär undervisning åt de döfstumme i orterne, samt att först derefter, sedan R. o. Ad. i dessa frågor fattat sitt beslut, frågan om ett anslag till en undervisningsanstalt förblinda mätte komma under öfverläggning. Jag torde, medan jag nu bar ordet, få yttra mig i afseende på de 2:ne första punkterne. Hvad angår ett anslags beviljande för stipendier åt seminaristen, så tillstyrker jag, pä sätt Utsk. föreslagit oell af enahanda skäl, afslag ä denna del af motionen. Hvad åter den andra af de båda punkterna vidkommer, eller den om lönelillökning för lärare och öfrige tjenstepersonalen vid institutet för döfstumma, tillstyrker jag vördsamt att samma tillökning måtte af det H. Ståndet bifallas. Då frågan i StatsUtsk. förevar, bade man icke der alla de upplysningar, hvilka jag sedermera erhållit i afseende på förenämnde behof. Det bar nemi. nu blifvit upplyst, att föreståndaren, eller första läraren, för närvar. är i åtnjutande af en lön, stor R:dr 1,000: 2:dra läraren 600: 3:dje „ af ett arfvode af 133: 16.
Länsnotarie-tjensterna icke heller för att bestrida det principvidriga deruti att en Statens tjensteman måste aflöna en annan Statens tjensteman, som är nödvändig för Statens tjenst; utan har det skett, för att bestrida den åsigt som här tyckes vilja göra sig gällande, att det nu skulle vara rätta tiden för R. St. att bevilja ett anslag för de ifrågavar. Länsnotarierna. Det den nåd. proposai bifogade Statsråds-prot. uplyser, att denna fråga har af Regeringen blifvit pröfvad, men undanskjuten intill dess att frågan om skatteförenklingen blifvit afgjord. Jag tager för gifvet att dä Regeringen pröfvat frågan, så, om den funnit att dessa tjenstemäns beställningar voro så absolut nödvändiga, att med deras aflönande icke kunde dröjas intill dess nyssnämnde fråga blifvit afgjord, hade Regeringen inkommit till R. St. med ett förslag i den syftning, som en värd talare föreslagit Ståndet att antaga. Och det torde vara klart, att, då nyssnämnde yttrande, eller att frågan endast är undanskjuten för det närvar, finnes i Statsråds-prot. omförmäldt, och då Regeringen bäst kan pröfva och ingå i granskning af detta ämne, det icke hade varit rätt af StatsUtsk. att, på en enskild motionärs framställning, föreslå något anslag till dessa tjenstemän. Jag tror att den princip, som StatsUtsk. här har följt är riktig och att StatsUtsk:s tillstyrkande i denna väg eger alla skäl för sig; hvarföre äfven jag hos Hr Frih. o. Landtm, vördsamt anhåller om propos:n om bifall till ifrågavar. punkt. 96 Oen 24 April. Gr. Horn, Claes Fredr.: I anseende till det försvar för StatsUtsk:s förslag i den nu föredragna punkten, som jag här har hört, ber jag att fä yttra några ord.
Redskap, tillverkad vara och kärl, hvari den förvaras, skola, faslän bränvinslillverkare icke är egare deraf, förbriilna dömas, när'förbrytelse, som sådan påföljd medlörer, är begången af bränneriels arrendator eller föreståndare, eller ock eiler arrendatorns (dier föreståndarens föreskrift. Dä förbrytelse, som enligt denna förordning medförer förlust af redskap, tillverkad vara, eller kärl, hvari den förvaras, bl i f v il begången af annan än dessas egare, och denne sednare finnes vara berättigad att dem behålla, skall den brottslige utgifva redskapens, varans eller kärlens värde. § 80. Bränvins-lillverkare eller distillerings-idkare, sorn åt den vid hans bränneri anställde kontrollör eller tillsyningsman såsom gåfva något gifven eller erbjuder, böle frän och med 20 lill och med 200 B.dr. Kontrollör idler tillsyningsman, som gälvan mottager, vare lika ansvar underkastad och miste derjemte befallningen. § 81. Skulle bränneri-kontrollör, eller den, hvilken tillsyn vid bränneri riter disli/leringsverk såsom Ijenslepligt åligger, (dier den, som är pligtig ali loibi vielser mot denna författning åtala, sjelf beträdas med oloflig brånvi ost ill v erkning eller distillering, eller ali halva främjat sådan förbrytelse (dier tillverkares försnillning af den afgift, lian erlägga bör: varde dömd till fängelse med aibete från oell med sex månader lill och med lie år. Visar någon, hvilken det åligger alt lidsyn vid bränneri eller dislilleringsverk bålla eller förbrytelser mot denna författning åtala eber redskap under försegling ställa, försummelse eller vårdslöshet i dessa ä igganden; varde antingen för alltid idler under viss lid frän tjenslen eller befattningen skiljd, eller ock (alid till böter elter domarens beprölvande. § 82.
Hittills har discussionen egentligen hvälft sig kring Talarnes rätt; jag tror att frågan från en annan sida rörer Ståndets och Allmänhetens rätt. — Jag känner ej större fel uti en Lag, än obestämdhet. Ordet: bör borttager från föreskriften egenskap af Lag; ty ordet: skall är det enda, som uttrycker Lagens ovilkorliga imperativ. Men när ett Laghud gifves, för att efterföljas, måste underlåtenheten deraf äga någon påföljd. Antages nu att en Talare, som länge fästat Ståndets upmärksamhet med sitt anförande och framställt skäl, hvilka från en annan sida blifvit releverade och besvarade, icke inlemnade anförandet inom den föreskrifne tiden, skulle väl följden blifva, att anförandet icke uptogs i Protocollet; men huru skulle detta då komma att se ut? Huru belåtne skulle de Talare blifva, som yttrat 168 Den 26 F e b r 11 a r i i f. ra. sig i anledning af det uteslutne anförandet, och huru skulle Allmänheten bedomina våra Protocoller? Jag skulle tro, att så väl Ståndets som Allmänhetens rätt påkallar afslag å den nya redactionen. Ilerr Ribbing: Det vore visserligen önskligt, att alla Lagar voro så bestämde, sorn Friherre Boije yrkat; men jag tror, att omständigheter ofta inträffa, som göra det nödvändigt, att stundom använda ett bör, i stället för ett skall. För öfrigt får jag blott förklara, att jag begärde ordet, då jag hörde en värd Ledamot drifva den sats, att ett eftermiddags Plenum vore ett nytt, och alldeles afskildt från samma dags förmiddags Plenum. Jag har icke ansett förhållandet sådant, och stöder mig härvid på den framställning jag ofta hört Herr Grefven och LandtMarskalken göra, att förmiddagens Plenum komme på eftermiddagen att fortsättas. Grefve Posse: En värd Talare, som med mig delar öfvertygelsen, att den nya redactionen bör antagas, har hufvudsakligen stödt sig derpå, att ordet bor blifvit nyltjadt i stället för skall.
De, som vid samma tillfälle inträdesexamen undergått, emottagas vid Läroverket i den ordning, som dem emellan på grund af examen upprättad klassifikation be stämmer. Ny stat för Läroverket, efter dess förändrade organisation, anser jag nu icke böra uppgöras, enär densamma ej kan blifva tillämplig förr, än emot slutet af öfvergångstiden; hvarföre jag i underdånighet hemställer, att Eders Kongl. Maj:t täcktes förbehålla sig, att nuvarande anslaget för Krigs-Akademien tillsvidare blifver orubbadt. Indelta Arméen. Kavallerioch Infanteri-Regementena. Hos Eders Kongl. Maj:t hafva Cheferna för Södermanlands regemente och Westerbottens Fältjägare-Corps, hvar för sig, gjort framställning angående der förekommande förhållanden med korporalernas lönespanmål, hvarvid, i afseende å Södermanlands regemente, blifvit anfördt, att ehuru Kongl. Cirkulär-Brefvet den 2 Februari 1833, angående indelta Arméens lönreglering, tillägger korporalerna vid infanteriet fem tunnor lönespanmål att i fullt mått utgå, hade likväl korporalernas löner vid detta regemente, först in natura och under sednare åren efter markegång, utgått med endast fem tunnor halfrågadt eller fyra tunnor 23'/9 kappar fullt mål samt återstående 88/g kappar ersatts, enligt det vid nya lönregleringen bestämda spanmålspris, med 1 R:dr 33 Bil. N:o 3 lill Kongl. Maj-.ls Nåd. Banko eller 2 R:dr 54 öre Riksmynt; och har Regements-Chefen i underdånighet anhållit att, för korporals-lönernas reglerande i öfverensstämmelse med berörda Kongl.
Jag hemställer, om icke densamma borde fia fast; ma» borde ej betaga den skjutsande den rättigheten at fä bewista Gudstjensten, och den Resande, som wille färdas under dan tid Gudstjenst hålles, kunde genom beting skaffa sig fort. Herr LcjsrnecrsukL, o ull g k I^reäric. Hvarken Okllcerars eller andre Ämbetsmän fä wid inträffande tjenste - angelägenheter rvälja sig tid at resa. Man har ju länge färdats pä Söndagarna. Jag öfwerensstämmer med Grefwe kallKonberg. Herr 6)-1IensäIer, Lamuel ^scob, Kodde §. wara tjenlig, med dsn tilläggning, at den 774 wägfaraude skulle med bewis styrka nödvändighets» as sin resa. Någre instämde häruti. Grefwe K»I k e ri b c r En Resande skulle derigenom utsättas at bero utaf en Gistgiswares, och som aswen ofta kunde hända, utaf en sull Hallkarls pröfning om desi resas angelägenhet. Mänga öfriga resor, hwarom jag ej nämnde, kunna desiuwm wara högst as nöden pä dylika dagar, nämligen wid behoswet af vocborer och i synnerhet Flltskärer, Föräldrars sch Barns hastigt påkommande sjukdomar och en mängd öfriga händelser, aswen sävana , hwilka man ej alltid kan förutse. Jag kan således ej annat, än för min del önska, ar denna §. mätte förswinna. Herr ^enninZ8 , kkilix, instämde tit alla delar med Grefwe Kalkenberg. Friherre Knäbeck, ?sr ^ lexa riller. Såsom sjelf Ledamot af Oeeonomie - Utskottet finner jag mindre anledning at plaichera för nägon §. Hwad denna beträffar skulle oet synas mig, som billigheten wore uti hwad Grefwe kalloenbsrA anfört , hwarföre jag tilstyrker, at den mätte förändras. Hans Lxcellsnce Herr Grefwen och L andt - M a r sta l ke n.
Ej må för accepterad vexel annan betalning hos vexelutgif varen eller bank i — fordras; än att vexel, som förr är sagd, accepteras och betalas. § 4‘ De vexlar, hvardera contrahenten å den andra dragit, utan att valuta derför till acceptanten eller innehafvare af dess vexel erlagd är, må ej, å en tid, sammanräknade, lyda på mer än r:dr silfver specie efter 1830 års myntfot, eller £ st., eller francs, eller r:dr Hbr b-.co. § 5- Nästföregående § skall så förstås, att bland de vexlar, endera contrahenten dragit, också räknas de, hvilka för dess räkning af bank i äro dragna, och bland de vexlar, som å contrahent äro dragna, de, som blifvit dragna å bank i —, med avis, att derföre å contrahenten eller, på dess räkning, å bank i draga annan vexel. § 6- Ej må vexel, den endera contrahenten å den andra eller, pa dess Den 18 April f. m. 497 räkning, å- bank i dragen; eller som bank i å endera contrahenten på den andras räkning drager, vara slällcl å annan betalningstid än trettio dagars sigt, ej eller säljas för högre silfvervärde, än det acceptanten derföre erlägga skall. Jag anhåller, att denna motion till Bancooch LagUtsk:n må remitteras; om jemväl någon annan författning för ändamålet behöfde jemkas, torde det af Utsk:n blifva iakttaget. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Som Frih. Cederström begärt remiss å detta yttrande, och jag förmodar att vid remissen åtskillige af Husets ledamöter skulle önska afgifva yttranden öfver saken för att åtfölja remissen till Utsk., och då så få ledamöter nu äro närvarande, så anhåller jag, att Frihrns mern. måtte fä hvila på bordet. Gr. Frölich, David:
N.o 4.9- de, för hvilket Banken derjemte eger nöjaktig säkerhet, och som blott för korrt tid i sender, under ständig omsättning af panten, begagnas, har Utskottet trott ett undantag från den allmänna grundsattsen om Räntans förhöjning kunna och böra medgifvas, helst den förmon och lättnad, som i sin mon dermed beredes vid framalstring af en vigtig och dyrbar Export-Artikel, ej kan annat än förmonligt återverka på Bankens egna förhållanden, när dess egenskap af verklig Vexel-Bank å nyo skall inträda. Rikets Ständers upplysta bepröfvande underställes allt detta vördsamligen, jemte några Ledamöters Reservationer. Stockholm den i Julii 1829. Reservationer: (Emot Lånbeloppets fortfarande inskränkning till högst j af försäljningsvärdet). Herr Kammarherren Rosenblad: ”Jag anser mig böra reservera mig mot Banco-Utskotlets fattade beslut, att högsta Bil. till Banco-Utskottets Bet, IV:o /(g, Sj Låne-beloppet vid beläning, af jern och andra såkallade exportabla effecter inskränkes på sätt hittills varit stadgadt till af ett en gång om året bestämdt värde. Jag anser, att med den långa utsträcknings-tid för bibehållande af samma lån, efter oförändrade Låne-grunder, som nu eger rum, mindre säkerhet finnes vid en beläningsprocent till af värdet, än om man skulle medgifva en högre belänings-procent, med vilkor af korrtare tid, under medgifvande att på samma pant erhålla nytt Lån, bestämdt efter dåvarande värde. Jag tillstyrker sålunda: 1:0 Att lån å jern och öfriga lånbara effecter må beviljas till högst af värdet, dock ej å mindre summa än 5oo R:dr och deröfver å jemna ioo R:dr. 2:0 Låntagare ege, att när som helst det uttagna
Maj:t inkommit, undertecknad sf omkring 30 personer af Länefs Innevånare dels Ståndspersoner dels Bönder, deruti de underrättade om den motion tom härom blifvit gjord , och hvartill Fullmäktige alldeles icke skola erhållit de hemmavarandes uppdrag , jemte vederläggning af de för samma motion anförda skäl såsom icke enlige med verkliga förhållandet , förklarat densamma i öfrigt på det högsta strida mot deras och Länets Innevånares allmänna önskan och bästa , och sålunda under samma Motions ogillande anhållit , att intet afseende derå måtte göras. — Hvad Herjeådalen särskilt Dan 2 2 Augusti p. m. angår, hafva Utskotten anfört åfskillige skäl, som ansetts föranleda till den af Utskotten föreslagne närmare granskning och undersökning af ämnet i denna del; men mig förekommer desse skäl ganska litet bevisande. Det är icke blott i Herjeådahlen . utan på flere andre orter i Riket , som en del af Länens Innevånare för afyttrandet af sine och uppköp af andre varor besöka Städerne i nästgränsande Län, utan att någon väsendtlig olägenhet för dem uppkommer deraf att de ej tillhöra samma Län, eller sådant må leda till deras förening dermed. Deremot befinnes det, att ifrån Gefle till Herjeådahlans gräns är 20 mil, Qch vidare till Provincens gräns mot Norrige nära en lika sträcka, då åter från Östersund till Herjeådahlen blott är ungefär 8 Orh till motsvarande gräns åt Stora Kopparbergs Län omkring 14 mil. Det är således uppen*- bart, att Herjeådahlens innevånare både på närmare håll kunna anlita Styrelsen i Östers Sund , och denna lämna dem skyndsammare handräckning och bättre vaka för deras bästa än den i Gefle.
Välkommen till hemmet åter, Du son utaf nordanland. Jag älskar de hvita flingor Och spårar din andedräkt I rosorna uppå rutan, Del är, som vore vi släkt. De tala om flydda dagar Med is uppå kärr och sjö, Där kolryss och timmerforor Framvälta i alnsdjup snö. Hvar bidade du så fjärran? Du hannar med rätta, tycks; Du kände dig icke hemma Bland söderns vekliga lyx? Når förr du steg ned från fjällen, Du mötte en härdad stam; I skinnpäls och grofva vantar Den bröt genom skogarne fram. Nu möter en släkt i sobel Och frasande silkesbräm, Som. blott vid en fläkt af nordan Ses darra i hvarje lem. Du Till Du Och bredde ej förr ditt täcke dok öfver ve och nöd; värjde vår svenska frihet skyddade folkets bröd. Dock faller det än, som fordom, Vid rytande storm och brak Så tätt intill modersbarmen Med veck öfver hemmens tak. O, fosterland, skönt du bäddas Att hämta hvila och kraft Till spirande nya skördar Af flingornas närande saft! O, kunde som de vi skydda Och nära din framtids glans! Hur härlig ej vore den lärdom Oss möter i flingornas dans. Jag älskar de hvita flingor Och rutans vältrade ros, Blott än de komma som fordom Och kyssas af vårsol sin kos. Del mäktiga språk, de tala, O, komme det ej på skam, Når kanske en gång på allvar Ett oväder bryter fram! Klippans son. vaknade här om morgon ' Och trodde det knappt vara sant Att snöhvit nom lårft var gatan Och yrvädret rätt bastant. ftttj! En jlyktiny, som kommit åter! En nordisk vinter igen! Det gladde mig, som jag hade Sett åter en barndomsvän. Sen till, att Idun med finnes hos alla edra bekanta! Modetidning IDUN 1893 " Dansa svenska! " ^•^Ulskvärda läsarinna! Har ni ej under senare år, ej blott enstädes, utan på många skilda håll, hört en klagan, att dansen för nutidens ungdom vore af vida ringare intresse än för närmast föregående generationer.
— Denna sats är, efter min öfvertygelse, ganska riktig. Då den tiden kommer, att de mera upplyste, för civilisationens framsteg, söka förekomma, att bränvinsbränningen inom landet icke blifver i så stor qvantitet, då kan ock tiden vara inne att afskaffa detta straff, ty det är just bränvinet, dryckenskapen, detta onda, som inom vårt land skapar de flesta och de största brott samt hindrar civilisationens framsteg. Den, som har genomläst K. Börordn:n af den 29:de Mars 1859, ang. extra-judiciel bestraffningsrätt, skall lätt finna, att prygelstraffet numera icke är för andra än sådana, som genomgått flera grader af bestraffningar och då ingenting annat mera hjelper. Jag tror derföre, att nämnde K. Förordn. ännu en tid behöfver tillämpas, och får derföre till alla delar instämma i Frih. Armfelts reservation, att de i detta ämne väckta motianer icke må till någon åtgärd föranleda. Hr Cederschiöld, Gustaf: Sverige är ett folkfattigt land, utsatt för påtryckning af en öfvermäktig granne. Förr eller sednare måste således den tidpunkt inträffa, då vi blifva uppkallade att med vapen i hand värja vår sjelfständighet. Den 29 Maj; Huru skall det gå, om prygelstraffet qvarstår? Kunde roan då verkligen hoppas, att nationen skulle känna sig lifvad af sannt och verkligt hjeltemod, då den visste att bakom lederna hotade den förnedrande hasselkäppen? Kunde vi utan tvekan sända våra söner mot fienden, om vi utsatte dem för möjligheten att kunna blifva föremål för ett så vanhedrande straff? Och hvad är det väl för väsendtlig skillnad emellan knut och prygel? Det synes i sanning, som kunna de komma på ett ut. Då man, enligt nya bevärings-förordningen, skulle kunna lösa sig från bevärings-skyldigheten, blefve ju deraf en följd, att Svenska folket komme att sönderfalla i två klasser, nemi. de, som vore underkastade prygel, och de, som icke kunde få prygel. Är det lämpligt att bibehålla en bestraffning, som ger anledning till en sådan ståndsolikhet ? Man har öfvergifvit hoppet att kunna risa in snille och lärdom i barnet.
Man och qvinna äro olika och måste så vara, ty de motsvara hvarandra och bilda tillsammans ett helt till ömsesidig hjelp. Men månne icke denna hjelp frän vår sida kunde blifva starkare och till mera nytta, om vi tillegnade oss en del af männens, i allmänhet större, syn på lifvet och intresse för lifvets företeelser och kraf. Och då vi nu ha samma tillgång till själsodling och utveckling som männen, så är det ju att hoppas och vänta, att sann qvinlighet ej längre skall blifva en skön och oviss dröm utan ett klart och redigt begrepp, som fäster sig vid hvarje rättäkande och god qvinna, som lugnt och pligttroget sköter sitt kall, det må nu vara såsom kassör eller skollärare eller så- som maka och moder. Karin. Julens hygieniska betydelse. f os de flesta folk, åtminstone när de ha en något högre grad af odling, finner man seden att fira en eller flera ärliga fester, vanligen af religiös, någon gång af politisk betydelse. Vi se detta såväl hes kristna folk, som hos judar och hedningar. Bland alla synes sålunda finnas samma behof af att stundom fä ett festligt afbrott i lifvets enahanda hvardaglighet. Man mäste alltså räkna med detta behof såsom en faktiskt gifven verklighet. Vi se också, att der man bemödat sig att taga bort alla årliga fester af religiös natur, såsom t. ex. inom den reformerta kyrkan, der hafva i stället fester af borgerlig och politisk natur inrotat sig. Men huru nu dessa fester komma att firas, det beror på folkets ståndpunkt i odling och seder. Hvila från de vanliga jordiska sysslorna är dock det för alla gemensamma. Denna negativa sida gör dock icke tillfylles. En alldeles passiv hvila är endast för den ytterligt uttröttade ett nöje, och han har deraf snart fått nog; ja till oeh med vid julen, då dock för mången det öfverdrifna, ofta onödiga och oförnuftiga jägtandet närmast derförinnan gör flera dagars hvila mer än ofta annars nödig ocb nyttig. I stället för arbetet måste snart nog komma, ej blott hvilan, utan förströelsen eller den rent andliga uppbyggeisen. Men bland alla folk är det endast fåtalet, som uti den senare förstår att hemta ny kraft för lifvets vedermödor och strider.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm-.s härefter först till bifall å Utsk:s hemställan framställda propos. besvarades med blandade jag och uej, hvarpå H. Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade afslå samma hemställan och då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Närmast i ordningen på föredragn:s-listan förekommer Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s utlåt. N:o 114 i anledn. af väckta motioner, rör:de folkundervisningen i riket; men som PresteSt. har sig updragit högsta ledningen af folkskolan, torde det vara lämpligt, att R. o. Ad. afvaktar PresteSt:s beslut i frågan. En sådan upmärksamhet Stånden emellan är vanlig, och jag föreslår derföre, att R. o. Ad. måtte falla det beslut, att afgörandet utaf nämnde betänk, skall anstå intill dess PresteSt. fattat sitt beslut i ämnet, samt detta beslut blifvit R. o. Ad. meddeladt. Uppå härefter framställd propos. beslöts, att med föredragningen af Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s betänk. N:o 114 skulle anstå tills R. o. Ad. erhölle del af PresleSbs derom fattade beslut. Uplästes ett af Hr Lagerbjelke, Johan inlemnadt så lydande mern. Af tjenstegöromål hindrad att emottaga H. R. o. Ad:s updrag att vara ledamot i LagUtsk., under permiterad ledamots frånvaro, nödgas jag härmed samma updrag mig vördsamligen afsäga. I anledn. häraf anmodade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm. Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i LagUtsk. i st. för Hr Lagerbjelke. Föredrogs ett från Hederv.