Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har naturligtvis ingenting deremot alt Sveriges allmoge, som behöfver försörja sig med binäringar, jemväl må bibehålla sin gamla rättighet att försälja sina tillverkningar, men jag kan - icke underlåta, att så vidt på mig beror, tillstyrka sådana korrektiver, som kunna förebygga att denna handel icke må urarta till dylika missbruk, som här blifvit omförmäldta, och som beklagligen äro alltför väl kända för att kunna betviflas. Det är, enl. min öfvertygelse, ingalunda förhållandet, att allmogen i den omnämnda delen af Småland velat genom de framställningar, som nu blifvit gjorda, förtrycka den fattigare klassen och tilltvinga sig tjenstehjon emot ringare lön än vederbör. Allmogen önskar blott att det missbruk som nu i afseende p"a handelsrätten eger rum, icke måtte blifva en anledn. för arbetaren att af jordegarnes fordra högre lön än skäligt är. Det vanliga förhållandet med desse handelsmän plägar ty värr, vara det, att de söka lefva utan arbete, genom ett slags tiggeri 334 Den 25 F ebni ar i f. m. under namn af handel. Att så sker är en följd af den allmänna slapphet, hvarmed landtstrykare behandlas. Man kan svårligen bebegära att förhållandet skulle vara bättre i lands-orterne, då man på hufvudstadens galor dagligen ser personer som tyckas vara fullt arbetsföra tiggande kringstryka. Man har talat om att föräldrar borde bättre npfostra sina barn, och sådant vore visserligen önskvärdt. Men jag har sjelf erfarit huru en moder var sin af en välgörande Kyrkoherde underhållne son behjelplig att rymma från en skola der han hade fri undervisning, på det att han som var vattusigtig och såg ömkansvärd ut, skulle kunna ligga på gatorna, hvarigenom hon fick en icke obetydlig inkomst, och han sjelf dessutom hade penningar alt spela kronvägg med i andra pojkars sällskap. Sådant är förhållandet i hufvudsladen och det lärer väl icke vara bättre i landsorten. Vi behöfva ett strängare handhafvande af nu gällande författningar, eller också, såsom man föreslagit en ny författning.
Häremot har Utskottet icke kunnat fästa ett lika afseende å samma värde Ledamots likaledes till detta Utskott hänskjutne Motion, ofri en, tili vinnande af mera noggrannhet vid Krono - -utskyldernas påförande och förekommande af besvär, samt ansökningar om lindring derå, bestämd fördelning af Stockholms Borgerskap i j 5 Glassér, af hvilka den lägsta borde -erlägga antingen Sex -Rsdr 33 sk. eller •ock Fem E:dr, alldenstund , dels en så beskaffad Clasäificätlon icke är förenlig med det Förslag, hvari Utskottet på ofvananförde skäl stannat, förande samma Beskattnings - method* Upphörande-, dels ock Taxeringsmännen bilfvit öppet Temnadt, att för alla i nämnde Morn. uppräknade personer bestämma en ännu lägre åfgift än den utsatta, då de utan att vara utfattige och på sådan grund från afgift frie,* likväl ej magta den faststälde minsta afgiften inom deras Glass utbetala. Af det i Utskottets, rörande de mot grur,. derne för Btvillnlngen gjorde anmärkn>;ngar Bihang till Riis. Si, Fjvt. lgij 5:'« Saini» A.5 ^0, 6 a6 Bevillnings.TJtsbottets Belänkanden. redan afgifne Utlåtande anförde skäl, har Utskottet uti 4 Morn. i denna §; meddelat en förändrad redaction, hvari, till undvikande af missbruk och onödiga ömgångar, den Förr ovilkorliga föreskriften, om anskaffande af bevis fran HandelsSocieteter eller Handtverkeriernes o t Ålderman m. fl. i de fall, då Bevillnings - afgiften pröfvas böra nedsättas under MinimiSumman, är endast vilkorligen eller när Taxeringsman så fordra, bibehållen. Genom tillägg af orden: ”för verklige arbetare”
Inom Länet finnas två alunverk, begge på sydvestra kusten af Öland, i en trakt, som har öfverflöd på god skiffer. Utom alun tillverkas der äfven jernvitriol och rödfärg. Produktionen har utgjort: Alun med ungefär 24 procent. Denna tillökning är, svnnerligast hvad aluntillverkningen angår, så mycket mera anmärkningsvärd, sorn afsättningen af alun under de två sistförflutne åren betydligen förminskats genom hämmandet af handelsförbindelserne med Ryssland, hvilket land vanligen förbrukar största delen af den alun, som här tillverkas. Enligt Bergmästarens hit inlemnade berättelse hafva, under nu ifrågavarande fem år, följande förändringar ägt rum med afseende på rörelsens utvidgande vid åtskilliga af jernbruken i Länet, nemligen: år 1851- Falsterbo bruk inom Hjortheds socken erhållit oinskränkt smidesrätt för dervarande tvänne tysk-härdar. 4 47 år 1882- Vid Tofverums bruk i Locknevi socken en ny räckhammare blifvit uppförd. år 1853- Genom Kongl. Bergs-kollegii utslag af den 20 Oktober har en härd med .300 Skfrf smide blifvit på vissa år nedlagd vid Fogelforss bruk inom Högsby socken och Handbörds härad. » » Vid Tofverums bruk ytterligare en ny hammare uppförd. år 1854- En ny spikhammare vid Flerohopps bruk inom Madesjö socken. » » Genom Bergs-kollegii tillståndsbevis af den 13 Juli har ett nytt manu fakturverk af fyra spikhamrar och nödige eldstäder blifvit uppfördt vid Eds bruk inom Eds socken och Tjusts härad; » »
Sedan tidsandans riktning synes hafva blifvit mer och mer bestämd, att förändra betydelsen af R. o. Ad:s sinnebild, äran och det ridderliga sinnet, från deras urgamla, mera uteslutande föremål, hjeltemodets och tapperhetens pris i krigets bragder, till de mera upphöjda af fridens eröfringar på statsmannens, ve ten - De ii 18 Juli f. ra. 9 tcnskapcrnas och de medborgerliga dygdernas fält, måste BondeSt. med sitt öppna sinne för allt ädelt och vördnadsbjudande i tanke och handling, naturligen känna en ännu starkare dragningskraft att sammangjuta sina fosterländska intressen med ett RiksSt., hvars sanna bestämmelse, att förelysa sine Medständer genom ett storartadt efterdöme af kunskapens ljus, vishetens sans och det ridderliga sinnets upphöjda kraft till en välgörande utbildning af det sociala lifvet, blifvit ett mer och mer allvarligt och redofordrande kraf af tidsandan hos bördens, ärans och lyckans innehafvare, i summa mån hon uppdagat den sanna betydelsen af dessa samhällets företräden. BondeSt. gör sig försäkradl, alt H. R. o. Ad., med högsint förtroende, ädel sjelfuppolfring och sann välvilja, skall för vårt gemensamma syftemål, ett älskadt fosterlands väl, gå BondeSt:s varmaste önskningar till mötes, och derigenom befästa den utmärkelse och helgd, som detta riksmöte redan tillvunnit sig, genom utomordentligt lyckliga tidsförhållanden vid dess öppnande, genom det sällsynt stora, i statens grundform ingripande och alla dess högsta intressen förmedlande bland föremålen för riksförsamlingens rådplägningar, och genom den vaknade nationalanda, som, i förhoppningens ljus och med förbönens välsignelse, utgjuter sig öfver riksmötets förhandlingar. BondeSt. anhåller, att i H. R. o. Ad:s välvilja och förtroende fa vara inneslutet. Ex. Hr Gr. o. Landtm, svararade: R. o. Ad., som med sann erkänsla emotlager det Hederv. BondeSt:s helsning, är öfvertygadt, att hos nutidens Svenska
Ständer finna sa mycket mindre betänklighet alt lill den salunda i Nader föresiagna sär - ss6 Den rz Maji. sarffilda författning 0!N Swensta Uttramarinsta Bestttningarnes Styrelse ruan sammanhang ined Eweriges grundlagar cch deras Dröfclwssrks - afsöndrande frän all xemcnstap med Swe,aka Fioancerne, lemna yeraö bstall, svin de inkomster, hansta fran ön St> Barthelemy er hällas, allt för mycket der o af händelsernas föränderliga stick för att af Swen, sta Skatswerstet kunna med säkerhet paräknas; Ofwerlemnandes derföre detta ämne till Eder Kongl. Masts egen omedelbara höga åtgärd, hälst Eder Kongl. Mant i Nader förklarat Dess afsigt, akt dels med de fran St. Barthelemy inflytande in« komster organisera ett särskilt Departement af Pommerika expeditionens Einbctsoch Denstemän, dels art wid bwarje Riksdag lata komma till Riksens Ständers kunstap hwad i denna del af styrelsen sig tilldragit, hwad fördel för Moderlandet deraf kunnat winnås, och i hwad man öfwerstmtande intrader kunnat till allmänt nyttiga anstalter i Riket anwändas.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet hafva öfverlemnats 2:ne Särskilda motioner i förenämnda afseende, väckta inom Högvördiga Preste-Ståndet af Komminister Malmborg, som l:o) anfört, att då orgelverket i allmänhet utgjorde en af kyrkornas dyrbaraste tillhörigheter och för ett heligt ändamål fått sitt rum i helgedomen, vore det ock af stor vigt, att det dyrbara instrumentet erhölle en noggrann vård och tillsyn. Erfarenheten hade emellertid lemnat talrika bevis derpå, att denna vård och tillsyn ofta varit åsidosatt. Många orgelverk hade nemligen genom lättsin - Allm. Besvärsoch Ekonomi-VtskoUels Betänkande A.-o 106. 7 nig och vårdslös behandling af okunniga organister blifvit i förtid försatta i obrukbart skick. Så anträffades t. ex. på flera ställen orgelverk, hvilkas labialmetallpipor vöre förstörda derigenom att organister, utan att ega rätt eller skyldighet att befatta sig med stämning af orgelverk, ändock lagt hand dervid samt härtill, af okunnighet och i saknad af erforderliga instrumenter, användt de lättast tillgängliga verktygen — knifvert och fingrar/te med den våldsamhet, att piporna gått sönder och vidare stämning af desamma varit omöjlig. Orgelverk skulle till och med finnas, i hvilka ingen enda pipa blifvit från dylik misshandling förskonad. På andra ställen hade åter en hel mängd af orgelverkets trumpetpipor blifvit, också till följd af ovarsamhet vid deras stämning, afbrutna vid foten och i sådant skick funnits undankastade i någon vrå inom eller utom orgelverket. Under åberopande af dessa och åtskilliga andra anförda exempel till ådagaläggande deraf, hurusom, för att förekomma misshandling af orgelverk, särskilda föreskrifter vore af behofvet påkallade, har motionären i sådant afseende föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om utfärdande af en författning, hvarigenom blefve stadgadt:
Johan Fleming: chapeau bas, spetskrås och manchetter. Hans älskarinna, (en sådan har du naturligtvis gett honom) en bergère, med en chapeau mignon högt opp på en hög frisure. Alldeles som i salig kungens tid brukades. Ah laissez moi faire! Jag förstår mig på sådant der. Det blir en surprise tout à fait af god ton. Mais, ma chère, skona då din pièce! Om det vore skäl att offra den åt lågorna, skulle jag i sanning vara den första att det äska! Betänk hvilken effekt detta skall göra! Du låter, till exempel, fru Ebba deklamera: "Barbar, må fritt din glaf bland usla offer rasa, Skall dock mitt stolta mod ej för din grymhet fasa! Ha! Dygd och hjeltemod, förenta i min själ De bott sen späda år, barbar, det vet du väl." Då fäderneslandets historia just aldrig varit tante Aurores starka sida, så undrade jag nästan öfver, att hon kunde gissa sig till personerna i min förolyckade tragedi, om än hon just ej syntes särdeles hemmastadd i tidens kostym. Jag frågade henne derföre huru allt detta herrskap vore för henne så väl bekant. Hon log ett litet satiriskt leende och sade: "I mina föräldrars hus bodde en man, som var huru bör jag uttrycka det un peu hors du monde. Ser du, jag var ung då och gjorde i honom en lysande eröfring. N'est-ce-pas? Nåväl, han intresserade sig för alla gamla enfaldiga sägner, käringsagor enfin. När han dog, hade han testamenterat mig hela sin förmögenhet, och så kom jag äfven i besittning af hans luntor. Papillotter för hela min lifstid, tänkte jag då. Men nu ser jag redan le commencement de la fin af de skrifna papperen, och begagnar derföre stundom bladen ur en tryckt lunta, en gammal historia öfver ett par gamla kungar, ehuru tryckpapper är mera fragilt, än rätt lämpligt skulle vara. För att döda tiden, medan Lisette fäster opp mitt hår i papillotter, kastar jag stundom ögonen på de framför mig liggande bladen. Jag har sålunda kommit att läsa om den obstinata riksmarsken, ståthållaren.
Vid detta mom. har Herr Leffler anmärkt, att Utskottet synes haft för afsigt att öka stämplade papperet för Hyres-Contract, hvilket Herr Leffler ansett olämpligt, men, såsom Utskottet redan anfört, har, i följd af erhållne upplysningar derom, att den i förra Författningen befintliga redaclion föranledt tvekan vid tillämpningen, Utskottet med den föreslagne förändringen endast afsett att förtydliga stadgandet och söka förekomma ovisshet om rätta förståndet deraf. 1 anledning åter af Herr HessLes anmärkning, att sådane Contract som å landet, serdeles i de fleste skogstrakter, upprättas emellan jordegare och torpare eller andre personer om någre tunnland jord, dervid -städja erlägges, och för hvilka Contract äfgiften blefve obetydlig, om densamma beräknades efter årliga afgälden; får Utskottet tillstyrka, att ett stadgande må i Chartae-SigillaUe-Förfatlningen inflyta, som bestämmer afgiftens beräknande för dylika Contract efter fem 12 Bevil In i n gs-Ut skot tels Utlåtande IT: o 55. procent af elen efverenskomna slädjan, eller, då utöfver städjan prsestationer följa med slädjeräntans tilläggande, till piics ta tio lierne s värde. 7 §. 4 norn. Emot Utskottets förslag, att KöpeBytesoch Gåfvobref oi» skepp, fartyg och båtar böra, för att vara gällande, förses med eharta-sigillata, har Herr Modin anmärkt, att det för honom éj vöre tydligt, att ett Köpebref om fartyg eller hvart och ett annat Köpebref, som är uppgjordt i enlighet med de i Lag föreskrifne grunder, skall kunna anses ogiltigt, derföre, att underlåtenhet skett i afseende å charteringen, oell har Herr Modin derföre önskat bestämd föreskrift härom, samt alt Utskottet måtte föreslå något correctiv emot underlåtenhet i denna del.
Genom banans dragande åt Robertsholm finge, såsom förr är sagdt, trafiken mellan Sala och Falun en omväg af omkring 2;' mil, då trafiken från Norrland skulle genom att gå öfver Korsnäs få en omväg af vid pass 2j mil, och i betraktande af dessa förhållanden synas både rättvisa och vanliga statsekonomiska grundsatser bjuda, att den nära nog mest betydande trafiken i landet icke bör underkastas en väsendtlig uppoffring, eller till och med åsidosättas för en trafik, som, efter vanliga beräkningar, icke kan hämta några större eller allmännare fördelar af, och sålunda i sjelfva verket icke har någon framtid i den rigtning, som skulle bestämmas genom den af undersöknings-kommittéen eller den af kommitterades minoritet förordade linie. Afven antaget, att ett eller annat tusental lass af förenämde Norrlandsvaror årligen skulle komma att begagna större eller mindre delar af den af beinälde kommitté föreslagna jernväg i hela dess utsträckning från Gefle till hufvudstaden, vore väl ändå ej detta tillräckligt skäl för att förkasta en jernväg, som betingas af förhållanden, hvilka från uråldriga tider fått sin prägel och hvilkas oafvisliga behof derföre icke 81 kunna jäfvas. Det torde i öfrigt böra erinras, att trafiken från Jemtland, Herjeådalen och vestra Helsingland till en icke obetydlig del går öfver Dalarne till Falun, och denna trafik måste i följd deraf hafva fördel af en bana från Korsnäs till Sala. Skall deremot den trafik, som följer strandvägen till Gefle, hafva någon verklig och allmännare nytta af en jernväg i sydlig rigtning, måste en sådan väg ledas i, så vidt möjligt, rak linie från Gefle öfver Upsala till Stockholm.
Jag 96 Den S April e. m. hänvisar blolt till det faklnm, som ligger öppet för livar mans öga, att landet, just sedan privatbankerne inrältades och erbjödo förlager åt spekulationen, vaknat från ett slumrande lill ett rastlöst, verksamt näringslif, som, ehuru ännu outveckladt, likväl företer en för fosterlandsvännen glädjande syn af uppblomstrande välmåga, särdeles uppenbarad vid vårt jordbruk, som numera, oaktadt befolkningens tilt vext, redan förvandlat Sverige från ett sädesimporterande till ett sädesexporterande land. Ar det detta tillstånd, som misshagar, denna förkofran, som skall hämmas? Vill roan likvist höja bevilln. på privatbankernes behållning, bör det åtminstone ske på ett sätt, hvarigenom R. St. uttrycka den åsigten, att dessa och andra associationer ej böra beskattas för en vinst, som står i skäligt förhållande till deras omtanka, risk och besvär. Jag har derföre föreslagit och vågar härigenom hos R. II. St. förorda den ändring uti Utsk:s förslag, att privatbanker erlägga 5 procents bevillning af den utdelning, som ej öfversliger 10 procent å insatt kapital, men. 15 procents bevillning af all utdelning derutöfver.” 2:o ”Emot Utsk:s beslut alt ålägga privatbankerne en bevilln. af 15 procent för all den behållning, sorn öfverstiger 6 för hundradel, får jag mig reservera. Den missbelåtenhet, som gifvit sig tillkänna mot privatbankerne inom vårt land, innebär, efter mitt förmenande, att öfvertygelsen om desammas nylla eller skada ännu icke vunnit erforderlig stadga; hvaraf ock uppkommit ensidiga begrepp, som sökt att med all kraft framkalla satser, hvilka förvilla omdömet, i stället att reda detsamma, genom ämnets skärskådande från en allmännare synpunkt samt ådagaläggande af det inflytande, dessa inrättningar utöfva, ej allenast för det närvar., utan äfven, efter all sannolikhet, på våra kommande förhållanden.
I sitt stilla sinne hade hon gjort upp en plan att draga Williams närmare umgängesvänner till sig, att öppna sitt hus på vid gafvel för dessa hemlösa fåglar och om möjligt bereda dem en samlingsplats, der de kunde mötas nar de kände behof att få språka och umgås efter slutadt arbete. »Det är en stilig mor du har», sade Pelle Wahlberg till William, »fan så stilig morscha! Styf i färgen! Tror du inte jag skulle kunna få måla hennes porträtt?» Några dagar senare kom den lilla fru Hedström på en förmiddagsvisit till fru Zimmermann. »Är inte Karl här?» frågade hon strax liksom om hon var ängslig att vara ensam. »Nej, men vill ni icke stiga in ändå.» »Jo tack, då kommer han. Vi kom öfverens om att träffas här.» Samtalet gick trögt; det var ondt om anknytningspunkter och den lilla frun var alltid så hjelplös när »Karl» icke var närvarande. Fru Zimmermann talade om hur trefligt de hade haft i hvarandras sällskap för några aftnar sedan, hon och William och herr Hedström och två andra af Williams vänner. »Hvarför kom ni icke med?» frågade hon till sist. Den lilla frun rodnade och slog ner ögonen. »Jag fick inte lof för Karl», sade hon. »Karl tyckes vara en tyrann», skämtade fru Zimmermann. »Jag skall minsann lexa upp honom när han kommer.» »Åhnej, säg ingenting», bad den lilla frun helt förskräckt. »Han han är så rädd om mig, och så...» »Rädd om er? Men der var väl ingen fara på färde. Jag kom åtminstone alldeles helskinnad derifrån; der var ingen som gjorde ringaste min af att äta upp mig. För resten var han ju sjelf med.» »Ja, det det är inte det men ja, jag vet inte...» Till all lycka för den unga frun, som våndades under sin förlägenhet, ringde det nu på klockan och »Karl» ryckte an till undsättning. Samtalet gled åt annat håll. Men när de voro gångna kunde fru Zimmermann icke frigöra sig från tanken på den lilla fruns förläget rodnande kinder och nedslagna ögon.
Försändning af bref och tidningar med ångbåt, eller på jernväg, sker alltid, når så lämpligen ske kan; men det beror på ångbåts-rederiernas godtfinnande om och på hvilka vilkor de vilja medföra post; för tidningar och fribref kan Postverket ej betala porto, då Post-verket ej för desamma uppbär porto, och för betaldte bref kan Post-verket icke eller betala porto-andel till ångfartyg mer än en gång, enär Post-verket annars ej skulle få något i behåll, och kan således ett med ångfartyg kommet bref, för hvilket rederiet erhåller halft porto, ej ytterligare sändas med ångfartyg, emot halft porto äfven till dettas rederi. De jernvägar, hvarå kommunikation eger rum, äro ännu så få och kommunikationen derå så afbruten, att post-befordringen derå hittills varit och ännu en tid torde blifva inskränkt till en obetydlighet. Stockholm den 28 Januari 1858. 0. W. STAEL v. HOLSTEIN. Georg Ameen. ■Ml — 329 — Register öfver Rikets Högloft. Sländers är 1857 församlade Revisorers berättelse, angående granskningen af stats-verkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de, i anledning af samma berättelse, lill Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlåtanden. Revisions-berättelsen. Utlåtandena. Afkortning ar å stats-verkets inkomster ... Akademiens för de fria konsterna räkenskaper n 195—196. — Krigsdito n 103-104. 265. — Landtbruksdito n 176—177. — Lunds dito » 221 -222. — Musikaliska dito 71 186—187. — Witterhets-, historieoch anliqvitetsdito 71 193—194. Allmänna hospitalsoch barnhus-fonden X 199—201. 298—302. Allmänna vägoch vattenbyggnader 71 130—137.
STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1854. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 74, i M:o *4. Ånk. till Exp.-Utsk. d. 31 Mars 1854, kl. 1 a. ns Utlåtande, i anledning af dterremiss utaf Betänkandet N:o 22, i fråga om förtydligande af 5 § i Kongl. Maj:ts Nådiga förordning om sockenstämmor i riket den 29 Augusti 1843. Berörde Betänkande, som blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adelö afslagel, men af Välfofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet, är vordet till Utskottet återremitteradt af Högvördiga PresteStåndet; och har emot detsamma hufvudsakligen anmärkts: dels att ifrågavarande § icke behöfde något förtydligande. Enligt hvad åtskilliga talare upplyst, skulle densamma å flera orter tillämpas så, att den, som innehade i mantal satt jord, jemte lön eller annan inkomst, för hvilken bevillning efter 2:dra artikeln i Bevillnings-lörordningen erla des, röstade endast för jorden, och att dylik bevillningtoges tili grund för rösträtt allenast för personer, som icke innehade sådan jord, en tilllä mpni ng, till hvilken §:s ordalydelse också fullkomligen berättigade. Dessutom hade Rikets Ständer, uti afgifvet förslag till ifrågavarande förordning, uttalat den åsigt, att fastigheterne fortfarande borde utgöra hufvudsakliga grunden för delaktighet i de kommunala angelägenheterna, och att, der delaktigheten icke bestämdes efter fastighet, den borde bero af taxeringen i ett förhållande till fastigheterne, hvarigenom iakttoges den öfvervigt, som aiisetts böra dessa tillerkännas; hvadan det vore klart, att, såsom jemväl Ekonomi-Utskottet vid sednaste riksdagen, i anledning af Riksdagsmannen Tobias Linds med den nu förevarande likartade, motion, yttrat, socken Bih. till B. St.
Posse: Jag anhåller, att R. o. Ad. ville fästa uppmärksamheten på hurudan tillämpningen kan blifva af det beslut R. o. Ad. går att fatta. Jag skulle tro, att Hr Bråkenhjelms project endast medförer bråk i uträkningen och ökadt arbete för dem, som skulle tillämpa detsamma. För min del baller jag före, att den rättaste och kanske billigaste beräkningen är att följa den tariff som Bevilln.Ulsk. uppgjort. Jag får likväl säga, att om R. o. Ad. skulle finna, att i den funnes alltför stora afstånd mellan summorna, så kunde Hr Rosenblads förslag med all trygghet antagas. Hr Bråkenhjelm: Den fruktan, soiti tyckes äga rum att mitt förslag skulle medföra någon svårighet vid tillämpningen, anser jag mig pligtig att förekomma, och får alltså upplysa, det min mening är, att en bestämd tariff efter mitt förslag bör blifva uppgjord. Jag måste så mycket meia insiitera derpå, som jag erkänner mig hafva såvida begått ett misstag i milt förslag, sorn jag bestämt både begynnelsen och slutet af serien, nemi. 2 r:drs och 32 r:drs bevillning, tvertemot sakens natur, då R. o. Ad. nu blott afgör grunderna för bevillningen, men icke beloppet af densamma. För att ännu mera öfvertyga R. o. Ad. om enkelheten af förslaget, får jag tillkännagifva, att jag kan förena mig med Hr von Hartmansdorff, såvida nemi., att tariffen uppgöres med 3?. rader i stället för 8 rader, hvarigenom det blir bestämdt hvilken inkomst som skall svara mot hvart rottal r:dr, så alt tariffen icke innehåller flera uppgifter, än dem, som svara emot jemna r:dr-tal. Detblefve3i punkter, om man börjar med 02 och slutar med 2, tariffen blefve enkel och rättvisan fullständig inom riksdalern.