Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Widkommande äter Utskottets förslag att sätta flyttnings-tiden till den 16 Junii, fö. rekomma ock deremot mänga stäf, som jag bedömmer sä wigtiga att jag ej kan anse nyttigt akt det anta ges. Den 2 November27 ges. Om jag medgifwer att sjelfwa Jordbruket wik den förestagne tiden lemnar Landtman nägon ledighet, förefalla ända denna ärstid sä mänga angelägna göromål, att en hwar hushållare icke utan förlust och stada kan sakna biträde af sitt tjenstehjon. Byggnader, stängning, diktning m. m., äro denna ärStidmlltid föremal för den torftige Landtmannen wid hwars »verkställande han behöfwer sitt tjenstefolk; innom Bergslagen och rut Skogsorterne skulle husbonden än mera denna årstid sakna sitt tjenstefolk, dä det just är denna tid, som han egenteligen sysselsätter sig med fällning och upphuggning af den skog, fom om hösten stall kolas. I wart Land torde det ock förtjena uppmärksamhet, att flyttning för tjenstefolk, ej bör utsättas pä en tid, dä unga drängar lätt kunna antaga Sjömansljenster, hwarigenom manga arbetare dragas frän Landtbruket, och äfwcn ger anledning till Löners stegrande, hwilket allt trycker Landtbruket. Dessutom är det stal alltid betydligt, att tiden onödigtvis förspiltes med tjenstefolk skjutsande, dä hagarne är längst, och kan nyttigare anwändas, dä deremot tjenstehjon med mindre förlust om hösten kunna hämtas. Nya författningar som upphafwa gamla sedwauor böra äga mycken förtjenst, och medföra en allmän och ostridig nytta, om de stola antagas, ty i annat fall äro de blott förändringar som oftast förordsaka mera oreda än gagn.
Ullberg, Kyrkoherden och Ordens-Ledamoten Doctor A. Z. Pettersson, Förste Expeditions-Secreteraren och Riddaren P. Ulmgren, Canzli-Rädet och Riddaren N. M. af Tannström, samt Secreteraren i Rikets Ständers Riksgälds-Contoir C. G. Stuart att vara Ledamöter i Comite’en för Tryckfrihetens vård. Wi efterskrifne Sveriges Rikets Sländer &c. &c. &c., gore veterligt: alt sedan, enligt 108 §. Regerings-Formen och 65 §. Riksdags-Ordningen, Wi, genom utsedde Electorer, valt de män, som jemte Wår Justitiag-Ombndsman. böra vårda tryckfriheten, och dertill i laglig ordning blifvit kallad N. N., vilje Wi, i kraft häraf, hafva förordnat honom, N. N., att vara ledamot i Comiteen för tryckfrihetens vård, och eger han att i utöfningen af denna befattning ställa sig Tryckfrihetslagen till efterrättelse samt för öfrigt noga iagtta^a hvad, i öfverensstämmelse med Grundlagens afsigt befrämjar allmän upplysning uuder bevarande al allmänt lugn. Till yttermera visso håfve Wi detta Förordnande underskrifvit och med Wara Insegel bekräftat. Stockholm den 11 Juli 1840. 56 Expeditions-Utskoltets Forslag till und. Skrif veise j IV.-o 3j. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den o Juli )84o. Preste-Ständet den o Borgare-Ståndet den 5 Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j angående Stads-illäklaren J. Nordblads ansökning att till skatte fä lösa den under Ulricsdals Kungsgård hörande lägenheten Stocksund. (Stals-Uisk. Uti.
Den 2 Augusth Af den 20 Juli: om Löfås Silfververk; om remiss till Constitutions-Utskottet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i anledning af Norriges Stortings svar på Riksakten, samt Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående StorTingets bifall åt förslaget om Konungens Myndighets ålder; om understöd för Hjelmare Slussverk, medel för Svenska Theatern, levereringen af hö och halm, och jemkningi elen med de årliga Kurrgshästarne i 6:e fögderiet af Upsala Län skedda förmedling; om Bankens inteckning i Kungsholms Krono-Bränneri egendom; om uppskof med' StatsUtskottets Betänkande om Penningväsendet till dess BancoUtskottets Utlåtande inkommit; om underdåniga skrifvelsen till Kongl. Maj:t rörande Markegångs Taxorna; om arlvoden för Ståndens Cancellier ; om straffet för åverkan å skogsplanteringar i Skåne; om Arbetsoch Correctionshus för Dahlallmogen; om Malmö Discont; om decharge för dem sorn haft befattning med Subsidiimedlen ; om utbetalning af de, efter Högstsalig Hennes Maj:t EnkeDrottningen, f. d. Kongl. Famillen i arf tillfallna summor; om titeln: på Grundlagarne och Lönanslag för 2:ne nya Ledamöter i Götha Hof-Rätt; om en anmärkning inot Föredragande i Stats-Rådet, Constitutions vägran för en ledamot att bifoga ett särskildt Yttrande, förrättad granskning af StatsRådets Protocoller, samt Stallmästaren van Tornée och Öfverste Drufvas ömsesidiga anmärkningar i Bevillningsfrågan; om återremiss af Oeconomie Utskottets Betänkande om skjutsen. Den 2 Augusti.
Enell, J. C. Kant och P. G. Hanngren, äro grundade på Utskottets under N:ris 71, 72, 235 och 236 härom afgifna samt af Rikets Ständer bifallna Utlåtanden. 116 <§, angående restituerandet af bevillningen för de aflöningar och traktamenten, som utgått af Norska statsverkets bidrag till Konvoykassan, grundar sig på Rikets Ständers beslut genom bifallandet af Utskottets Utlåtande JVS 287. 117 g, angående den hemmansbrukaren Peter Svensson i Mjärdevid uti Slaka soc ken af Östergöthlands län beviljade érsältning för 3;ne honom tillhöriga, af rotz smittade och derföre dödade, hästkreatur, grundar sig på Statsoch Ekonomi-Utskottens likaledes bifallna Utlåtandé JVs 10. 118 och 119 §§, angående lånen till städerne Christianstad och Lidköping för verkställigheten af de nya tomtregleringarne derstädes, innefatta Rikets Ständers genom bifallandet af Stats-Utskottets Utlåtanden N;ris 141 och 142 meddelade beslut. 120 §, angående det staden Lidköping beviljade byggnadslån, innehåller Rikets Stän ders härom, enligt Utskottets tillstyrkan i Utlåtandet JY2 141, fattade beslut. 121 §, angåendé lånet för Wexiö domkyrkas utvidgning och reparerande, innefattar de i afseende på detta lån, i Utskottets Utlåtande J\° 157, föreslagna och af Rikets Ständer gillade vilkor och bestämmelser. 122 §, angående lånet för kyrkobyggnaden i Lidköping, och 123 §. angående lånet för återuppbyggandet af Knäreds församlings kyrka, grunda sig på Rikets Ständers beslut genom bifallandet äf Utskottets Utlåtanden N:ris 158 och 215 samt innefatta de deruti föreslagna vilkor för dessa 2:ne lån. 124 §, angående några gemensamma bestämmelser för alla å Riksgäldskontoret anvisade statsutgifter, äger samma lydelse, som 105 § af 1848 års reglemente.
Eller ock drar han sig till minnes de senaste inköpen och aktar sig visligen att utsätta sig för obehaget att bli refuserad, kanske — som händt — till förmån för en honom vida underlägsen tafvelmålare.Och derför är det i de ' flesta fall ungdomar, som sända taflor till statens inköp. Det händer att staten får ett och annat godt arbete af dem, såsom Larssons båda aqvareller, inköpta i fjor, eller Hasselbergs Snödroppe, men det händer också att den blir fast för taflor af jett mycket tvifvelaktigt v värde eller till och med af intet värde alls. " Härom kan en hvar öfvertyga sig, blott han går igenom listan på det som blifvit inköpt under de sista tio åren. Hur många af dessa arbeten bidraga väl till ' att gifva en verkligt hel bild af svenska konstens utveckling under den tiden? Ha vi ens, sedan Kronbergs Jagtnymf och Törnås kända vårlandskap köptes in, fått en enda oljemålning af verklig stor ' förtjenst in bland de många småtaflor, som utgöra stammen af den så kallade svenska skolan på nationens museum? Jag vågar tvifla derpå. Och jag vågar äfven uttrycka den fasta åsigt att vi ej fä något dugligt konstverk i statens ego — om ej genom en slump någori gång — så länge vi fasthålla vid detta sätt att inköpa konstverk. Det är dock folkets penningar, som användas vid inköpen; ett ytterligare skäl till stor försigtighet i valet af det man köper. Konstsamlingen på museet skall ju vara representativ för landets konst, men detta är den knappast, hvad vår samtids » konstverk vidkommer. Tvärtom är den modema riktningen inom måleriet ganska ensidigt och mycket svagt företrädd i museets samlingar. wMen hur vill du då ha-det? “ frågade jag en målare, som varit mycket skarp i sina utlåtanden om konstförhållanden hemma. “ Jag vill ha rikt folk som köper taflor “, svarade han uppriktigt. Och så kom det några fula ord om konstföreningarna. “ Jag skulle skälla på dem, om de hade köpt min tafla, men nu gjorde de inte det och derför han jag inte ge på dem som jag vill ’ e.w “ Inte det? Hvad gör du då? “ “ Jag grämer mig. “
— Bara hjärtat ej ville fortfara att slå så våldsamt och den rysliga hufvudvärken sätta till! Så, nu är rummet, brefven, blommorna i ordning. — Hvad den hvita bädden med sina doftande rosor och liljor såg skön ut, och * » Laura, hvad är det för rosenrasande galenskaper och upptåg? Upp med dig genast och gäck till kojs som en förnuftig människa! Klockan är tre på morgonen och du har under dina vanvettiga taolettbestyr somnat från ljus och allt! Härligt detta, om nå- gon af pigorna eller drängarne, i mitt ställe, råkat få se ljusskenet och så fått skåda dig sofvande, utstyrd till bal! Nå ändtligen är du vaken! Men — hvad är det här? Bref — giftflaska! » En ljungande örfil afslöt häradshöfdiugens mening och återkallade Laura från nirvana. » Morbror, jag vill d ö! — Jag vill ej lefva hos en rå, för all känsla blottad man! » for hon upp. » Ja, jag ser nu, hur — fin, ädel, upphöjd, finsträngad och så vidare min systerdotter är, och hon skall bli skött därefter! Ett blötdjur är du; en samvetslös varelse utan annat innehåll än fåfänga oeh själfviskhet, de mest osköna egenskaper, som hin onde bringat iu i människohjärtan. — • I denna dag flyttar du härifrån; jag vill ej utsätta mina flickor för faran att bli smittade af dina ruttna tankar. Du vet, att vår kyrkoherde söker att få en husbestyrarinna; där är inga barn; frun är, oaktadt sin sjuklighet, både glad och tålig, ty hon är en kristen människa, och kyrkoherden ser tvärs igenom folk. — » » Men morbror, jag vill inte! » » Så, inte det! Nå, då har du frihet att låta bli! Men alla de här hopkokade breflapparne, flaskan, blommorna här äro nu i mina händer, och, så sannt jag lefver, skall jag vid frukosten i morgon läsa upp hela smörjan för notarien och mina två skrifvare.
Utdrag af protokollet öfver Landtförsvars ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen uti Statsrådet på Stockholms Slott den 3 December 1847. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsminislern Herr Grefve Posse3 Hans Excellens, Statsministern för( utrikes ärenderua Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Staél von Holstein j Kongl. Majds Nåd. Proposition, N.o 3g. 15 Manthe t Friherre Peyron, Silfverstolpe , Wcern , Friherre Gyllengranat, Faxe, Fåhreeus. Departemenls-chefen uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattad t beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj;ts nådiga skrifvelse till Rikets Stander, i fråga om upphörande af invalid-inrättningen å Ulriksdal. Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagd t, i nåder gilla samt befalla, att, i enlighet dermed, nämnde skrifvelse skulle i vanlig ordning expedieras. Ut supr?. Ex profocollo. A. Ekman. Ank. till Exp. Utsk. den 20 Dec-, kl. 2 e. m. Kongl. Naj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i anledning af gjorda ansökningar om eftergift af Kronans rätt till ett efter Trumpetaren Mårten Wipp el fallet Danaarf; Gifven Stockholms Slott den 2 December 1847. Hos Kongl. Maj:t hafva Malmö stais borgerskaps äldste, å stadens vägnar, i underdånighet anhållit, att, sedan derstädes bosatte régements-trumpetaren vid Kron-prinsens hussar-regemente, fanjunkaren Mårten Wippel den 11 Maj 1845 afiidit, och h ans qvarlåtenskap, efter verkställd utredning af boet, uppgått till en behållen summa af 1,130 R:dr 31 sk. banko, Kongl.
Denna fördelning af fonden är dock, under sednare hälften af år 1835, tidtals, efter förekomne omständigheter, af Banco-Fullmägtige jemkad och förändrad; och hafva Banco-Fullmägtige, på grund af den i 218 §. af Banco-Reglementet dem lemnade rättighet att, under iakttagande af de i §. §. 127, 23^ och 240 gifne föreskrifter, kunna denna fond öka, samt med afseende hufvudsakligen på den belåningsrätt, som, enligt §.2.19, punkten 3, i nämnde Reglemente, blifvit tillerkänd Riksgälds-Contoirets Obligationer med lägre ränta än 5 procent för året, eller utan viss förfallotid eller uppsägningå fordringsägarnes sida, äfvensom Armeens Accords-AmorteringsFonds. Obligationer, genom beslut af den 10 December i835, förordnat: alt berörde Fond af B:co R:dr 500,000: skulle från början af år i836 förstärkas med „ , 200,000: så att denna Fond sedermera utgjort tillhopa 700,000: — *— hvaraf, enligt Banco-Fullmägliges Beslut af sistnämnde dag, intills det annan fördelning kan finnas af behofvet påkallad, blifvit upplåtne: till Banco-Discont-Verket i Stockholm R:dr 400,000: till Låne-Contoiret i Götheborg Discont-rörelsen och resultaten på det hela af de med ofvanuppgifne Fonder bestridde utlåningar, ifrån den 3o Junii i835, inhämtas för öfrigt af härhos bifogade Tabellariska sammanfattningar, nemligen: B. 1. Sammandrag öfver de till Banco-Discont-Verket, dels under omsättningsrätt, dels på Publika Papper, upplåtne Fonder, hvardera rörelsens afkastning för åren 1835 och i836, samt huru Banco-Disconten densamma användt. B. 2.
Lagerbjelke nyss afgifvit. Jag tror att del är ganska oriktigt och t. o. m. vådligt för förelagets framgång, att man för detta bolag gör ett undantag från eti eljest allmänt gäl - C34 Den 1 September. lande regel; då R. St. i mer eller mindre män bidraga dertill, att ett bolag kommer till stånd. Jag tror att det vid nu ifrågasatta bolags stiftande är lika nödigt som vid alla andra dylika associationers bildande, att behörig garanti ställes derför, att bolaget fullgör de förbindelser, hvilkas åtagande utgjort vilkor för Statens bidrag till befrämjande af bolagets ändamål. Man har sagt att stora svårigheter skulle möta i afseende å den föreslagna säkerhetens ställande, men Gr. Lagerbjelke har redan visat, att dessa svårigheter lätt kunna undanrödjas, och hvad sjelfva detaljbeslåmmelserna beträffar, tror jag att dessa bestämmelser, såväl i detta speciella som många andra till denna fråga hörande fall, böra öfverlemnas till K. M:s bepröfvande, hvarföre jag anser, att R. St. göra klokast deri, att endast uti allmänna ordalag uttrycka den mening, att behörig säkerhet för fullgörandet af bolagets förbindelser i detta hänseende bör vara stäld. Icke eller kan jag inse att man genom ett sådant stadgandes införande skulle löja att man år afvogl sinnad emot hela företaget, ty ingen opartisk bedöm mare af denna fråga lärer kunna anse det röja afvoghet, alt man, innan man ikläder Svenska Statsverket en i framtiden möjligtvis så betungande garanti som den ifrågavaride, vill genom vidtagande af ett vanligen förekommande försigtighetsmått betrygga Statens rätt och fördel. Fördenskull anser jag det vara ganska vigtigt alt R. o. Ad. i denna fråga vidblifver sitt förra, på ganska giltiga skäl grundade beslut, och förenar jag mig helt och hållet med Gr. Lagerbjelke i afseende å den propos. han i sådant hänseende yrkat. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Det är, utur en viss synpunkt betraktadt, med verklig glädje som jag har åhört de 2:ne siste värde talarnes yttranden i denna fråga. De hafva nemi. förklarat, ali de funno sig vid att till K.
Från stad till stad, från krog till krog •iiigföra de i all maklighet sin arbetsföra lättja och sin vämjeliga liflighet, och föreställa på sitt vis en del af den lagstiftande makten, a* icke vid Riksdagen, men på landsvägarne imellan Torneå och Ystad. Det är redan anmärkt, att författningarne emot andra lösdrifvare, k 111 ej hafva den lyckan att vara Gesäller, blifvit, i senare tider, roye. s|f mildrade. Till följe deraf är behofvet af laga försvar ganska inj^ränkt: och det är numera svårt att förklara någon för lösdrifvare, när endast iakttagit, vissa formaliteter, som väl förändra sakens juridiy. a* men ingalunda personens moraliska beskaffenhet. Följderna häraf *Sa sig öfver allt. Lösdrifveriet är förbjudet till namnet, men finnes . er än någonsin i verkligheten. Correctionshusen hafva ej rum att la lättingarne och Krono-Betjeningen saknar tid att anmäla och b öra dem. 3:o Hvad slutligen angår DryckensJcaperZj så är det en beklaglig lfling, den j jetta Län är likaså allmän bland allmogen, som anje’städes, och att denna last är i hög grad gängse. Utan att deltaga i nu på en tid vanliga declamationerna häremot, som åtminstone intj t,nS uträtta, är Läns-Styreisen på det fastaste öfvertygad om fylles förderfliga inflytande både på nationens fysik oell moral, och der - — i6 —- jemte på dess ceconomiska välstånd, som i sanning ej har någoti farb* gare fiende i landet. Örn allt detta är och har egentligen aldrig var* någon fråga bland tänkande män. Fiågan är endast den, huru dett® onda skall motarbetas. Drjrckenskupslasten har visserligen i vårt l*11^ mångå tillfälliga anledningar, men den har derjemte en, som är grUl1' jad i menniskans medfödda behof af förströelser och vederqveckels®1' hälst under vår polhöjd, med ett strängt arbete och bekymmersam111® vilkor.
Idka med Herr Hjerta anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken icke måtte meddela proposition till bifall å Memorialet i denna punkt, utan tillkännagifva, att något beslut härom icke kan fattas, och att Utskottets framställning bör läggas till liandlingarne. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, alt Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas. I Den 17 December f. m. 25 Herr Rosenblad, Bernhard: Om denria sak blifvit, såsom en särskild fråga, väckt, och till Utskotten remitterad, hade Herrarne Hjerta och Cederschjöld haft rätt deri, att frågan bör förfalla, när två Stånd stad» na emot två. Men då detta förslag utgör en del af hela myntbestämningen, bifallen af alla fyra Stånden, så, enär de arne Stånden hafva samma rätt att göra gällande det sätt för verkställigheten de ansett nödiga, som de andra begge, hafva Utskotten trott sig, af dessa skäl, ej kunna låta saken förfalla. Att denna sak står i omedelbart sammanhang med mynthestämningsfrågan, samt i ett och samma Betänkande föreslogs, torde svårligen bestridas. Det kan således icke annat än förundra mig, alt de Talare, som yrkat, att ett Lagförslag icke kan delas, och drifvit detta så långt, att, ehuru RiddarhusOrdningen, enligt ett Stadgande i densamma, kan partielt ändras, det år 1823 ingifne förslag till Riddarhusordning bordt antingen helt och hållit, eller ock alldeles icke, antagas; det förundrar mig, Säger jag, att desse samme Talare nu yrka, att denna del af mynlbestämningsfrågan skall behandlas såsom en helhet för sig sjelf, ehuru Betänkandet N:o \[\, sorn innehåller så väl detta ämne, som mynt» bestämningsfrågan, är ett helt förslag för sig sjelf. Jag vågar dessutom påstå, att depositions-räkningen skall blifva ett kraftigt medel för realisationen, och skull före - 2 6 Den 17 December f. m. tomma hög curs, hvilken i synnerhet är största hindret för myntbestämningen.
Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Matts Pehrsson från Stockholms län, orri Norrtelje tväklassiga elementarläroverks nppflyIlning ä stat till femklassigt och anvisande af löner åt ytterligare fyra lärare derstädes. Vid 1856 års riksdag beviljade Rikets Sländer ett anslag af 3,000 R:dr för beredande af den i Norrtelje från äldre tider befintliga pedagogiens upptagande på elementarläroverkens stat såsom tvåklassigt läroverk, hvarefter, enligt Kongl. Majits nådiga Bref den 29 April 1859, det nya elementarläroverket med höstterminen sistnämnde år trädde i verksamhet. Stadens och ortens behof af en sådan utvidgad läroanstalt vitsordades snart genom lärjungarnes hastigt tillvexande antal, hvilka under höstterminen 1859 utgjorde 22, hvaraf 13 från pedagogien, men sedermera ökats så, att antalet vid höstterminen innevarande år uppgår till 75. Med afseende derpå att en större del af lärjungarne af brist på medel voro hindrade alt besöka läroanstalterna i Upsala och Stockholm, hvarest lelnadskostnaden, isynnerhet på sednare stället, är ojemförligt större, har lärokursen vid skolan i Norrtelje gång efter annan under åren 1800, 1861 och 1802 af eforus och domkapitlet blifvit utvidgad till 3, 4 och 5-årig. — En nödvändig följd al denna utvidgning samt lärjungarnes så betydligt tillvexande antal har älven varit en tillökning i lärarepersonalen utöfver de af Slaten aflönade, en rektor och en kollega. För sådant ändamål har inom staden och orten med berömvärdt nit och ganska kännbara uppoffringar sammanskjutils en summa af 4,000 R:dr, hvaraf 2,750 R:dr redan blifvit använde lill aflöning, under vårterminen 1861 åt en, under höstterminen samma år åt två, samt under vårterminen innevarande år åt endast en extra lärare, sedan Kongl. Majit genom nådigt Bref den 11 sisllidne April beviljat lön åt en sådan.
Hans rätta kall och verksamhet vore nemligen att förkunna religionens läror och arbeta på sina medmenniskors inre, andeliga uppbyggelse och förädling, ej att genom några, vare sig förekommande, hämmande eller bestraffande åtgärder taga omedelbar befattning med menniskornas yttre handlingar, för att såmedelst befrämja gudomlig eller mensk - 92 lig lags efterlefnad, samt inblanda sig i den borgerliga ordningens upprätthållande och den verldsliga straffmagtens utöfning. Sistnämnda åtgärder hörde under den verldsliga magten, hvars lagar och vedertagna ordningar Prestmannen ej mindre af sin embetsed än ock af medborgerlig pligt vore förbunden att ställa sig till efterrättelse. Då vice Pastorn S. vidare inlåtit sig på en skildring af de fördömliga följder, de i fråga varande vapenöfningarne, anstälda på söndagarne, skulle medföra, bordo ej lemnäs oanmärkt, att denna hans skildring stöde i strid med dem, som ifrån andra delar af riket förspordes. På dessa senare stödde sig den åsigt, som vore temligen allmänt spridd inom landet, att dessa vapenöfningar, utom deras ädla fosterländska syftemål och betydelse, visat sig hafva förtjensten att mer eller mindre upptaga icke allenast ungdomens utan äfven äldre personers tid under de från hvardagssysselsättningarne lediga söndagseftermiddagarne, hvilka förut icke sällan egnats åt spel, dobbel, dryckenskap och andra förderfliga tidsfördrif. De hade sålunda visat sig vara, hvad de också vore och borde vara, förädlande folknöjen och såsom sådana, nu lika litet som förr, hemfallna under lagens straffbestämmelser för sabbatsbrott, eller för otillåtliga att anse, så snart de ej öfvades på sådana tider, att de förhindrade eller störde den allmänna gudstjensten.
Härtill komme jemväl, att Engman i sin klagoskrift påstått, det han, efter att hafva blifvit i häktet inmanad, hos Kämnersrätten skall gjort skriftlig ansökning att af förrnämnda orsak genast varda lösgifven, men att fångvaktmästaren icke dess mindre skulle fått skriftliga ordres om Engmans qvarblifvande för att fängelsestraffet undergå; ett förhållande, som Kämnersrätten i dess utlåtande bestridt, men Engman förmält sig kunna bevisa genom intyg af namngifna personer, om de, på sätt han tillika begärt, blefvo hörda, och hvilken bevisningsförmån, med afseende å målets beskaffenhet, skäligen ej borde honom förvägras. För öfrigt och fastän al hvad i Kämnersrättens utlåtanden vore anfördt och ofvan åberopade anteckning i fånglistorne gaf vid handen, det ville synas, att ifrågavarande verkställighetsåtgärd tillkommit egentligen i följd af Rättens föranstaltande, hvartill befogenhet under andra omständigheter kunnat hämtas af lagens Ii. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 No v. 1847. 19 stadgande i 1 l<ap. 2 § sednare momentet Utsökningsbalken, saknades likväl de närmare upplysningar om förloppet, härvid i hela dess vidd, hvilka voro nödiga för att bestämma, om och i hvad män vedelbörandes öfverklagade förfarande kunde rättfärdigas eller, i motsatt fall, borde dem till last räknas; och hvilka upplysningar ej heller kunde vinnas annorledes, än antingen genom vederbörandes ytterligare hörande eller ock, der så nödigt pröfvades, genom en i dessa ämnen skeende undersökning. Med sådana anmärkningsgrunder, hade jag, genom skrifvelse den 26 April 1841, åt advokatfiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt uppdragit att inför Kongl. Hofrätten anställa och utföra den talan emot vederbörande, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda. Till följd häraf, har advokatfiskals-embetet hos Kongl.