Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposm förekommande ordställning skulle man icke t. ex. vid exercis-kompagnierna, der man likväl utbildar soldaterna till befälsämnen, kunna använda dessa medel. På detta skäl får jag, med särskildt fästadt afseende deruppå, att Hr Björnstjerna medgifvit att den af mig föreslagna redaktions-förändring icke är hinderlig för ändamålet, hemställa, huruvida det icke är lämpligare att antaga denna förändring, hvilken lemnar en större latitud för ändamålets vinnande än den ifrågav:de 12:te §:n, genom hvars antagande det afsedda ändamålet skulle blifva i flera afseenden begränsadt. Frih. Cederström, Budolf: Den åsigt, hvilken Frih. Baab uti den af honom föreslagna lilla redaktions-förändring framställt, torde lämpligen kunna besvaras med citerandet af några ord, hvilka Utsk:t pag. 23 uttalat med afseende å ifrågav:de befälsämnens tagande ur beväringslederna. De lyda som följer: ”Det erbjuder sig derföre ingen annan utväg, än att inom sjelfva beväringen söka erhålla ett tillräckligt antal reserv-befäl. Denna utväg bör så mycket hellre omfattas, som uppmuntran att få tjenstgöra öfver soldatgraden måste i hög grad bidraga att åt bevärings-institutionen gifva en lyftn ng, hvars första frukter skola visa sig i en allmännare åtrå och täflan, att genom hyfsning i seder, ordning och bildning göra sig förtjent af befordran, på samma gång beväringsskyldigbeten måste komma att kännas lättare, då uppmuntran går i bredd med pligten.” Dessa ord äro onekligen mycket väl sagda samt öfvertygande i sak. — Yårt syftemål bör väl nu egentligen vara, att arbeta uti denna, af B. o. Ad. redan med sitt bifall omfattade, riktning; och utgör detta, i korthet sammanfattade förhållande, åtminstone efter mitt förmenande, tillräckligt skäl, för att tillstyrka bifall till 12:te §:n af K. Propos. i ämnet. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Hvad jag först anmärker är, att Hr Gr:n, uti sitt yrkande om återgång till den högre tullsats, som förl. år var gällande, sammanfört så väl alla bomullssom sidenväfnader, ehuru Hr Gr:n uti sin deduktion till försvar för nämnde tullsats icke ens vidrört förhållandet med sistnämnda väfnader. Jag skall i korthet yttra mig om hvardera särskildt. Tager man bomullsfabrikation uti sin helhet, torde ingen industrigren uti vårt land visa så märkbara framsteg som denna. Enl. KommersColhii tabeller tillverkades år 1845 af den 2,878,000 fot; år 1858 steg produktionen till nära 20,676,000. Dertill är att märka, att då industrien synes hafva tagit en något olika riktning, och större mängd stycken nu än förr tillverkas, en ytterligare stegring uti fabrikationen härigenom kan beräknas. Sannt är att samma fabrikation vid krisen nedgick högst betydligt. Men ingen torde kunna finna annat än naturligt att denna industri, under så svåra förhållanden, med öfriga delade lika öde. Kändt är dessutom att den ånyo fullt upblomstrat till sitt förra starka utveeklingslif. Intet mera torde derföre behöfva anföras, för att ådagalägga att samma industri uti sin helhet tagen ingalunda är uti den betryckta ställning, att den behöfver det ökade skyddet. Annorlunda synes vid första ögonkastet förhållandet med sidenfabrikationen. Ser man till samma tabeller, finner man, att värdet å dess produkter ej obetydligt nedgått. Min önskan att taga reda på orsaken härtill, har dock bibringat mig uplysningar, hvilka ställa saken uti annan dager. En af våra största sidenfabrikanter, till hvilken jag, för att erhålla sådana, vände mig, meddelade nemi., att, då större delen af de sidenvaror, hvilka på sednare år importerats, oeh de, hvilka funnit lättaste afsättning, voro af en jemförelsevis tunn och mindre god qvalitet, den inhemska producenten sett sig tvungen att hufvudsakligen tillverka liknande vara, hvarutaf följt, att, oaktadt tillverkningen icke blifvit minskad — under sednaste tid tvertom varit ganska lifvad —, produktionsvärdet dock 8 Den 2 Joni f. m nedgått.
Majits Nådiga föreskrift, blifvit i Räkenskaperne balancerad, hvilket, i öfverensstämmelse med allmänna föreskriften härom i Eders Kongl. Majlis Nådiga Bref af den 7 April 1830, skett å den i Riks-Hufvud-Boken intagne General-Räkning öfver förskotler; och emedan ifrågavarande förskott sålunda varit der synligt, ej allenast för 1839 års utan jemväl för 1837 och 1835 årens Revisorer, så synas Revisorerne destomera nu hafva saknat skäl till anmärkning i denna del, som Revisorerne, på sätt det i underdånighet bilagde utdrag ur deras Prolocoll utvisar, under Revisions-förrällningen meddelats erforderliga upplysningar i delta hänseende. Angående den uti Bevillningen nu mera ingående Cenlonal-afgiften, hafva Revisorerne omförmält, att det, under granskningen al RiksgäldsVerkels Räkenskaper, velat synas, som nämnde afgift antingen icke dit ingått eller ock icke blifvit serskildt debiterad, utan, i ålskillige uppräknade Län, sammanblandad med Allmänna Bevillningen; i anledning hvaraf Revisorerne tillstyrkt Riksens-Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet begära, dels att uppbördsman och vederbörande, som öfver deui äga controll, anbefallas noga iakttaga och tillse att Centonalen varder ordentligen och å Serskild rad i Räkenskaperne debiterad, samt utan sammanblandning med annan Bevillning, i Landsböckerne uppförd, äfvensom dels att utredning må anställas för utrönande af det belopp, hvartill Centonal-afgillen för åren 1835 med 1838 uppgått.
Men - äfven om jag förmått göra dessa skäl inför sammansatta Utskotten gällande, till vinnande af en mera på rättsgrunder hvilande princip för den i min tanka obehöriga och otillbörliga beskattningen af utskrifnings-penningarne, anser jag Utskotten, just på grund af de utaf Utskotten uppgifne skäl, nemi. Rikets Ständers beslut vid 1812 års riksdag ogIi Kongl, brefvet den 25 Maj, 181 3 saknat stöd för sitt åtgörande, att fö - 14 Statssamt .liim. Bese. och Eiort.-L tsk:ns Betänkande, A:o '22. resia, det Hallands utsockne frälsehemmans innehafvare böra utgöra de fö ira u t sk r i fn i n ■, spe 11 n i nga ine. Jag respekterar och värderar Utskottens under diskussionen framställda afsigt all, å ena sidan, befordra statens rättmätiga anspråk och å ilen andra att tillse, det skattdragande sker lika rätt - och jag har i närvarande lall endast att beklaga, att hvarken del ena eiler andia lyckats. För (rågans rättsén liga och samvetsgranna bedömande hafva för sammansatta Utskotten varit all tillgå, jemte Rikets Ständers beslut vid 1812 års riksdag, följande handlingar, hvarur jag återgifver orden, sorn de, delta ärende rörande der lyda: 1:0 Rikets Ständers Stats-utskolls, af Sländerna gillade, betänkande, den i3 Juni 1812, i anledning af Kongl Majlis proposition den 18 April samma år, i afseende å statsverkets “inkomster och utgifter ”2:0 Ulskrifnings-penningar i Skåne och Halland ; 'Före 'sista kriget beräknades denna afgift lill omkiing 15,000 r:dr årligen och 'lill samma belopp bl ef den äfven af Rikets Ständer uti 1810 års Riksstat "upptagen.
Creditorernes Liqvidations-Conto N:o 2 220: 16. 1. och ConLo pro Diverse Nio 2 4>79^: 40< I0* eller tillsammans B:co R:dr 6,18/j: 42- — Som dessa poster äro utöfver femtio år gamla, samt det med visshet torde kunna antagas, att något anspråk å sådane äldre fordringar icke kommer att ega rum, har Utskottet, på grund derjemte af hvad här ofvan är vordet yttradt, ansett sig böra hos Rikets Ständer hemställa, att alla sådane fordrings-poster, sorn bestå af outlagne auctionsöfverskolt på de löre år 1834 försålde guldoch silfvei-panter, eller utgöra behållningar på räkningarna i förra Växel-Banken eller den nuvarande Depositions-Afdelningen, må, enär de blifva öfver Femtio år gamla, till Banco-Statens Enkeoch Pupill-Cassas disposition få öfverlemnas, dock under de villkor i afseende på återbelalniugs-skyldigheten, som år 1772 stadgades och här ofvan blifvit anförda; samt alt Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes, uppå BancoStyrelsens görande anmälan, i Nåder låta utfärda Kungörelse derom, att vederbörande ega, inom en tid af tre år, ifrån Kungörelsens datum, i Banken utbekomma sådane utöfver 5o år gamla fordringar. Och toide den eller de af berörde fordrings-poster, som icke varda inom utfäste tidens förlopp lyftade, få utur Bankens räkenskaper afskrifvas och till full ego åt bemälde Gassa aflemnas. Stockholm den 28 Juli 1840. Anie. till Exp. Etsk. deli 29 Juli, kl. 6 e. nr.
Om en person anmäler sig till erhållande af pollett och upgifver sig vara den eller den, månne det då åligger Riddarb.Utsk. att bevisa, det han icke är den han upgifver sig vara? Hr Printzensköld, Carl: Jemte det jag till alla delar förenar mig med hvad Hrr:ne Cederschiöld yttrat, får jag fästa upmärksamheten på, att man lagt alltför stor vigt vid den mantalsoch skattskrifning som Frih. BlixemFinecke låtit verkställa åt sig i Sverige. Visserligen talar Riddarh.Ordmn om denna åtgärd såsom elt medel, hvarigenom man kan vinna inträde på Riddarhuset i egenskap af svensk adelsman; men mantalsoch skattskrifning ensam är dock icke fullt tillräcklig för åtnjutandet af denna rättighet. Det är nemi. kändt och lärer icke kunna af någon förnekas, att en utlänning, om han fått tillstånd att härstädes köpa egendom, kan, om han så önskar, låta mantalsoch skattskrifva sig här, och Bevilln:sFörordn:n stadgar det till och med, på det att vederbörande må kunna få kännedom om hvem som är rätt ägare till egendomen. Nu har jag likväl icke hört, att utlänning derigenom erhåller den rätt som svensk undersåte, hvilken är nödvändig för att kunna utöfva representantkallet. Det är kändt (och känd sak är så god som vittnad, derom har Gr. Sparre af en annan talare blifvit erinrad, och man måste väl följa denna gamla domare-rege!) att Frih. Blixen varit representant i Danska Riksförsamlingen, och man äger således, enl. våra svenska lagar, den obestridliga rättigheten att antaga, att den som äger tillträde till Danmarks RepresentantKammare, också är Danska Kronan förbunden. Intilldess han bevisat motsatsen, skall äfven detta antagande efter svensk lag ovilkorligen gälla. Jag anser således att onus probandi i förev:de fall obestridligen åligger Frih. Blixen-Finecke, och att B. o. Ad. skulle handla tvärtemot lagen, hvilken K. o. Ad. likasom alla andra goda medborgare bör följa, om Ii. o. Ad. skulle bevilja honom inträde på Riddarhuset.
Valerii befriande från ådömdt ersätt-* nings-ansvar i målet, rörande den efter aflidne uppbörds-tullförvaltaren Finér yppade balans, dels bos Rikets Ständer gjorda framställningar, i fråga om beviljandet af enahanda eftergift för förre Kamereraren, Kammarrätts-rådet Winroth och Kontrollören Middendorff'} Rikets Ständer, uppå anförde skäl, funno godt medgifva, att verkställigheten af Högsta Domstolens den 6 Maj 1843 gifna utslag, i hvad det anginge bemältde embetsoch tjenstemän ådömd ersättnings-skyldighet i och för ifrågavarande uppbördsbalans, linge anstå, intilldess Rikets Ständer vid deras nästa sammanträde ånyo till pröfning företagit frågan om ersättniugs-beloppets afskrifvande eller indrifning; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer förordnade, att under liden och intilldess beslut i detta ämne kunde varda af nästsammanträdande Ständer meddeladt, den af E. K. M. i nåder anbefallda qvarstad komme att fortfara å af Billberghs, Valerii3 Winroths och Middendorff} fasta och lösa egendom, med undantag likväl, på sätt tillförene blifvit medgifvet i likartade fall, af de dessa personer tillkommande löner och pensioner; — så har E. K. M., uti nådig skrifvelse behagat gifva Rikets nu församlade Ständer tillkänna, att E. K.
Slutligen bör Utskottet anmäla att, enligt hvad Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden sammanstämmande beslutat, Rikets Ständer komma att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes lemna sin garanti och fastställelse åt den ifrågavarande upplåningen. Stockholm den 9 Oktober 186U. Reservation: Emot Utskottets yttrande angående 2:dra punkten i Utlåtandet N:o 165. Af Herr A. W. Björck, som ansåg att Borgare-Ståndets i nämnde punkt fattade beslut bordt af Utskottet till antagande förordas. STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860. Stats-Utskottets Memorial N:o 207. i H:o 20*. Ank. till F.xp.-Ulsk. den 10 Okt. 1860, kl. 6 e. tn. Memorial, med förslag angående aflöningen för Riksgälds-kontorets embets och tjenstemanna-personal samt vaktbetjening.
Om deremot, under ett inträffadt upplopp, befälhafvaren underlåter att gifva sin trupp en helsosam varning, såsom t. ex.: kommen ihåg att det är edia egna vilseförda medborgare J skolén söka återföra till deras pligt och icke landets fiender J håfven att besegra; 0111 lian i stället uppmanar dem af skadeglädje att gifva eld på folket, då en sådan åtgärd påtagligen icke behöfves, då är han brottslig; men han är icke brottslig för det att hans manskap, oaktadt erhållen förmaning , i hettan kan förgå sig och öfverskrida de gränser, som menskligheten och ännu mera fäderneslandets rätt utstakar. Jag anhåller, i händelse denna § kommer att stå qvar , att l ättelse deruti må ske, så väl hvad saken som språket beträffar , i öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran erinra. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Förekommen af den sista värda talaren i afseende på de anmärkn:r jag ämnat framställa mot 10 §:n, har jag dervid ingenting att tillägga. Beträffande åter 3 §:n , der Utsk. afvikil från K. M:s nåd. propos. i så måtto, som Utsk. uteslutit orden 'sönderslå ellei' uppbryta dörrar eller fönster,” hvilka skadegörelser Utsk. ansett inbegripna under det allmänna uttrycket ”bryta eller rifva hus, eller plundra eller förstöra annan egendom;” så får jag erinra, att om så är, som Utsk. anlager, så hade det ju icke skadat, om, för tydlighetens skull, de först citerade orden qvarstått, och alt, 0111 deremot icke så förhåller sig som Utsk. i detta hänseende förutsätter, hvadan ansvaret för sådana tilltag , som inbegripas xiti de uteslutna Den 17 October f. m. 399 orden, bör vara mindre, så bör äfven något derom stadgas; och är det således efter min tanke i begge händelserna orätt att belt och hållet utesluta dessa ord. I öfrigt instämmer jag med deli första och sista värda talaren. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.:
Så t.ex. i Dygdens lön, för att komma fram med att nattvarden icke är annat än vin och åblater tillgriper han någonting som att säga hjelten ”visste icke”. Det är ju alldeles att gå utom ramen. Det är sin hjelte han skall gifva oss. Han skall säga oss hvad denne tänker och känner, hvad han icke tänker kommer oss ju icke vid, såsom liggande utanför ämnet. Jag jublade hemligt öfver att han kunde säga något som jag sjelf tänkte, men på samma gång slog det mig att jag nu måste stryka ett ställe i Fru Marianne, hvilket jag skjutit in emot bättre vetande. Vidare berättade han att när Strindbergs fabler i fjor stodo i Politiken, hade Brandes kommit och sagt till sin bror Edvard, att de vid öfversättningen alldeles förvridit författarens mening, ty af fabeln framgick tydligt att denne måste vara ateist, och Strindberg hade ju dock offentligen förklarat att han trodde på en personlig gud. Derpå svarade Edvard endast – naturligtvis med sin sarkastiska ton: – ”ved du ikke at han blev ateist i Marts?” – Brandes log ett jättelöje vid tanken på att man kunde ”bli ateist i Mars”; så utan vidare gå öfver från en ståndpunkt till den alldeles motsatta. Han kunde förstå att man genom en lång utveckling kunde öfvergå så der, men med ett slag Han upprepade det för sig sjelf. Han fann det urkomiskt.40 Ja, och så skulle han gå. Vi reste oss. Han tog mig åter i hand. ”Paa Gensyn”, sade han. Jag kunde ju underrätta honom när jag kom till staden. Hur kunde han förmå sig till att kyssa min stora, magra fula hand! Öfning – förstås, men i alla fall. Landsortsskribenten fann det vara en så stor ära, att också hon kysste denna hand sedan han var gången, just på samma fläck. Det var något så vänligt och så menskligt hos honom när han gjorde det. Det kändes så lugnt och tryggt och han hade så mjuka läppar. Han frågade om mina framtidsplaner. ”Jag tror att jag kan arbeta ännu ett par år.” – ”Ett par år? Hvad menar ni sedan, tror ni att ni skall dö?” – ”Jag vet ingenting.” – Han mätte min långa gestalt. ”Ni ser inte ut så. Paa Gensyn.”
N:o g, i anledning af väckt fråga om uppförande af en bro öfver Dal-elfven i trakten af Gysinge bruk; N:o i3, i anledning af väckt motion om förbud emot införsel i Riket af hästar ifrån Danmark och dess Tyska provincer ; N:o 14, i anledning af väckt motion, om en marknads hållande i Staden Mariefred ; Iho t 5, i anledning af väckt fråga, om behofvet af ett sammandrag utaf de författningar, som bestämma Knektars och Båtsmäns skyldigheter och rättigheter; och ]\:o 16, i anledning af väckt fråga om vissa föreskrifters iakttagande vid permittering af manskap ifrån de värfvade Regementena. S. D. bifölls, efter förnyad föredragning, Bevillnings-Ltskottets, sedan den 7 i denna månad på bordel b vilande Betänkande !N:o 4, i anledning af Herr Friherre J, PK. von Sprengtportens och Prot. Vt dr. cl. April 1834* Herr C■ af Robsahms motioner, om fastställande af en viss accisafgift å bränvin som till Stockholm och Rikets större städer införes. S. I). På grund af förekomne anmärkningar, återremitterades Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande, N:o 17, i anledning af väckte motioner, angående upphörande af Stapelstädernes skyldighet att hålla upplag af salt och spanmål. S. D. Till Statsutskottet remitterades ett af Samuel Jönsson och Per Jonsson från Öland ingifvet anförande, med åtföljande bilagor, i af dem väckta frågan, angående beskattningen på utmarken på Öland. Ridderskapet och Adeen, S. D. Återremitterade Ridderskapet och Adelli Stats• utskottets den 7 dennes på bordet lagda Utlåtande Nio 29, i'anledning af Kongl. Mnj:ts Nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af de till ekplantering anslagne Bisp-Motala kungsgård och tvenne under Wisingsborgs kungsgård lydande hemman samt om inköp för Ekplantering af jord å Wisingsö, S. D.
Åhle Härad, Hålanda Socken Föstorp 1 M:tl Skatte. - Jordeboks Ränta. 3 LU Smör , . , , å 26 sk. 1 T:a 6f k;pr Malt, , , 36 — 1 famn Ved 4 st. Dagsverken , . 4 . 2 — 4 st. Årliga Hästar , , , 4* IO* 4 st. Boskapspenningar Skjutsfärds dito Summa 10 *. — Summa 54 21 5 24 38 8 Jnm. t detta Län der Byggningshjelpen, enligt Undervisningen, af ålder utgått i persedlar, siall den, på sätt Kongl. Förordningen den 8 Januarii 1748 föreskrifter, beräknas, så vida ej annorlunda derom serskildt förordnadt är. Län. 25 Förvandling efter medium Kronoaf 10 ars Markegångspris. värdi. För åren Årliga Hästar ... 8 „ — 12 4 st. Fogde D:o 3 „ — 12 4 st. Hemmantals R.änta: LandtogsGärden s 2 29 Byggningshjelpen — 4* — Saltpeter dito — 22 b Boskapspenningar — 32 — Skjutsfärd^ dito 1 Dagsverks dito 1 S:r 6: 29. 8f. Summa M 38! — Räntan: Penningar ij T:a Spanmål 6 Öke Dagsverken . 12 Dränge Dito 27: 28. 11. Summa Förvandling efter medium af 10 års Markegångspris. För åren 1S14 till och med 1823. I detta Län, der Byggningshjelpen, enligt undervisningen, af ålder utgått i persedlar, skall den, pa sätt Kongl. Förordningen den 8 Jan. 174& föreskrifter, beräknas, så vida ej annorlunda derom serskildt förordnadt är. Noo. Län. ~7 Nya T:a .Spanmål 9.-J LSS Smör . 4 Lii Fläsk . Penningar Summa Krono värdi. ii 38 — Räntan: Förvandling efter medium af io års Markegångspris. För åren 1778 till ocl) med,. Värdi. För åren !
Jag vågar således tro att den första redaktionen var välbetänkt. Hvad åter det formella i förevarande Betänk, angår, öfverlemnar jag detta med lugn till Hr Grins o. Landtmilis afgörande, säker att han, för den händelse något befinnes stridande mot grundlagens bud, derå skall vägra propos. Vidare ordande angående denna del af frågan, torde således vara öfverflödigt. Frih. Cederström och Hr Dalman hafva såsom skäl för afslag anfört, att R. o. Ad. ej bör frångå sitt förut lättade beslut. Jag hemställer dock hvartill grundlagens föreskrift, att Utsk-.t skall söka sammanjemka Biks-Ståndens olika meningar, skulle tjena, om man såsom ett axiom antager, att ett Stånd aldrig skall frångå ett lättadt beslut. Under sådane omständigheter skulle ju alla sammanjemkningsförsök aflöpa utan något resultat och endast vara en tidsspillan. Hade Utsk:t ånyo fram - ä02 Den 21 Mars. lagt sitt förslag i oförändrad form, då hade ett afslag varit ganska berattigadt; men nu har Utsk:t efter hästa förmåga sökt förena de olika åsigterna, och dervid visserligen ånyo förordat ifrågavarande rättigheters utsträckning till Danmark, enär de två ofrälse Stånden fäst en synnerlig vigt dervid, (nen deremot i öfrigt bibehållit den af R. o. Ad. beslutade redaktion. Månne icke en antaglig sammanjemkning sålunda åstadkommits? Man har visserligen ej i dag framhållit det skäl till afslag, som vid föregående tillfälle påpekades, det nemligen att vi skulle vara så lyckligt lottade, att vi ej behöfde vetenskapligt biträde från utlandet. Detta argument är dock enligt min tanke allt för eget att icke påkalla ett svar. Om t. ex. den kolera-epidemi, som sprider sig allt mer och mer i Europa, skulle hemsöka vårt land, månne vår läkarekorps då vore tillräcklig? månne det då ej vöre särdeles lyckligt, att erhålla biträde från grannlandet? Enahanda förhållande vore, om deri kreaturspest, som lör närvarande rasar i England, spridde sig till Sverige.
Hon passar ej här och kan ingenting göra. » » Men, » invände Gunnar; » om han återfår sansen? » » Det får han troligen icke. » » Ni anser då, att allt hopp är ute? » » Ja. Det vill säga, ibland ske underverk. Det ser ut, som hade han nu ej långt kvar, men dödskampen torde bli svår. Bäst, om er mor går till ro. Säg henne, att jag skall stanna här för att vara till hands. » Gunnar meddelade sin mor läkarens anbud att stanna kvar och sade, att hon kunde hvila en stund och att hans syskon också borde aflägsna sig. Julia nekade i låg, men bestämd ton att gå bort, men fru Emilia reste sig, kastade en frå- gande obestämd blick på sin man, på läkaren, på Gunnar och de andra barnen, hvilka nu, somliga godvilligt, andra efter någon öfvertalning gjorde sig redo att gå till sängs och närmade sig modern för att taga god natt. Hon kysste det ena efter det andra af barnen och hviskade: » Bed, älskling! bed för din far! » Därpå gick hon fram till sängen, böjde sig öfver mannen och lyssnade. » Han sofver! » sade hon hviskande till läkaren. » Sömn är j u det bästa läkemedlet. Man säger åtminstone så. » Läkaren tycktes ett ögonblick vara oviss om, hvad han skulle svara, och hon uppfattade genast denna tvekan. » O, bedrag mig icke! » utbrast hon. » Hvad tänker ni i själfva verket? » » Att här är föga eller intet hopp. De medel, som användts, h a visat sig gagnlösa. » Hon kastade hufvudet tillbaka och yttrade i en ton, sväfvande emellan harm och sorg: » Och ni blyges icke att tillstå er oförmåga? Hvarför är ni då läkare? » » Mot döden finnes intet läkemedel, min fru, » svarade h a n lugnt. Döden! Så var då detta ord uttaladt, som legat i allas tankar. Då hon hört det, uppgaf hon ett lågt kvidande, vacklade och stödde sig mot väggen. Därpå reste hon sig lifligt. » Det är omöjligt, » sade h o n; » det är otänkbart. Skulle en allgod försyn beröfva mig min make; dessa barn sin far?