Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men Konungen vill ingen förfölja eller förfölja låta, ieke eller kräfva ut det yttersta af en anklagad; och är denna folktro fast inväfd med Svenskens kärlek till sin Konung. Att rubba en sådan tro, kan icke vara önskligt. Ofvanberörde lagstadgande, som gifver stod åt folkets vackra upfattning af Konungamakten, borde således vidmakthållas. Så har likväl icke skett. Redan för många år tillbaka har man uphört tillämpa det. Numera uptagas alla besvär i brottmål, äfven besvär af åklagare, deri yrkas antingen straffets skärpande eller ock ansvar, hvarest HofR:n friat. Såsom skäl till denna emot lagens uttryckliga ord stridande praxis, åberopas K. Förordn. d. 19 Juli 1815. Denna Förordn. lyder, som följer: »Wi CARL etc. Gore veter»ligt: Att som de hittills meddeldte föreskrifter om hvad som iakt»tagas bör af den, som i brottmål vill hos Oss i underd:het söka »ändring i Hofeller OfverRätts Utslag, då ej är häktad, icke äro »så tydliga och bestämda, att parterS lagliga förmån och rättighet, »att få deras talan af Oss pröfvad, kunnat derigenom anses vara »tillräckligen förvarad, håfve Wi, med Riksens nu församlade Stän»der, funnit godt, med uphäfvande af hvad äldre författningar »i denna del bjuda, till allmän efterrättelse stadga och förordna »följande: »Den, som hos Oss vill söka ändring i något af Hofeller »Öfverrätt meddeldt utslag i brottmål, som efter anslag är ut»färdadt, ingifve i Wår Just.Rev.Exped. sina underd. besvär inom »hälften af den tid, som i 30 kap. 9 § R:gsB:n för tvisters full»följande finnes utsatt.
Ståndspersoner skattat för bruket af i Bevilltiings-Förordningen så kallade Ofverflöds-Artiklar, och ganska måttligt beräknat, att för hvar och en sådan person till dess årliga klädnadsbehef åtgå 33 — B:dr, uppkommer häraf en summa af 3,333,333 B;dr 16 sk., som gör, då tillverknings-summan afdrages, en årlig brist af 1 851,759 R:dr 43 sk. 2 r., hvilken med Rikets redbarheter mäste betalas och orsakar en högst vigtig underbalance på Handelsvågen, Efter att hafva upptagit och med grundade skäl besvarat vissa inkast, som vanligen göras emot i84« Den 20 Julli emot vår inhemska Fabiiks-liandtering, såsonl att landtbruket derigenom beröfvas för mångä arbetande händer i vart folkfattiga Land; att oaktadt de stora summor, som uppoffrats, hvarigenom man hoppats kunna uppbringa inhemska Fabi iks-tillverkningarna, dessa förhoppningar likväl af allehanda orsaker blifvit utan önskad Ver* kan, och ändamålen förfelade, hvarutaf följt , att anan stannat i den öfvertygelsen att Svenskar ej dugde till dylika förrättningar, och att tycket för allt utländskt tagit öfverhanden; att allmänne* ligen påstås, det arbetseller daglönerna hos oss äro dyrare, än i andra länder, hvilka derföre kunna fabricera varor för bättre pris, då likväl i England dessa arbetslöner äro 2 gångor drygare än i Danmark och på sednare stället vida öfver* stiga dem som hos oss äro Vanliga; går Hert Printzensköld att föreslå de medel , hvarigenom han förmodar, att våra Fabriker kunna upphjelpas, så att de skola efter hand kunna förse vårt
S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet nedannämnda motioner: Prol.-Uldrag den 15 November 1862. 27 4:o af Doktor Nordlander, om statsanslag till utvidgning af läroverkshuset i Umeå; 2:o af Domprosten Björling, angående ett reservations-anslag till befrämjande af prästbildningen; och 3:o af Biskop Millén, om rättighet för elemcntar-lärare, som uppbära lön efter gamla staten, att vid afskedstagande åtnjuta samma vilkor, som före 4 836—4838 årens riksdag vore dem förunnade. Frän Vallo/l. Borgare-Ståndet. S. D. Enligt Ståndets Herrar Elektorers denna dag hållna och nu upplästa Protokoll voro valda till ständiga Suppleanter i Expeditions-Utshottet: 4:o Herr Sandegren och 2:o Herr Hultman, om hvilket val underrättelse skulle genom utdrag af Protokollet meddelas. S. D. Kommunicerades de öfriga Riks-Slånden och remitterades till BankoUtskottet en af Herr Lindström väckt motion, JVs 8, om förändrad lydelse af 404 § 2 morn. i Banko reglementet, med hvilken remiss åtfölja åtskilliga inom BorgareStåndet afgifna yttranden. S. D. Till Siats-Utskottet remitterades särskilda af Herr Lindström väckta motioner: JVS 9, om ändring af 4 och 7 §§ i Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af Statsverket den 47 April 4844; och JVs 40, om ett tillägg till Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades följande motioner: JVS 4 4, Herr Lindströms, om upphörande af den i Kongl. Förordningen den 3 December 4842 bestämda afgift för vägning af inkommande utländskt gods, som, efter vederbörlig tillåtelse, verkställes i eller vid godsegarens enskilda magasin; och JVs 44, Herr Witts, om förändrade bestämmelser i afseende å författningars och andra handlingars kungörande inom församlingarne.
Visserligen lärer vä! genom rustningsslammarnes och augmentsräntornas ojemnhet denna skyldighet kunna för åtskilliga hemman vara mera tryckande, under det andra med mera lätthet fullgöra densamma, och Kongl. Majit har derföre vid flera tillfällen framlagt förslag till bildande af föreningar mellan samtlige rusthållarne vid hvarje särskildt rusthållsregemente för ersättande af rustningspersedlar och hästar, men dessa föislag hafva icke blifvit af rusthållarne antagna. Enär sålunda den belysning af frågan, Utskottet varit i tillfälle åstadkomma, icke antyder behölligheten af det utaf motionären äskade anslag, samt då någon tillförlitlig utredning af de nuvarande förhållandena uti ifrågavarande hänseende hvarken blifvit af motionäreu förebragt eller kunnat, med hänseende till riksdagens snara afslutuide, af Utskottet anskaffas, tillstyrker Utskottet, alt Riksdagsfullmägtigen Daniel Danielssons ifrågavarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Stockholm den 25 November 1865. Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 237. 3 Reservation: af Riksdagsfullmågtigen Daniel Danielsson från Jönköpings län: ”Alt min motion inom StatsUtskottet koni att röna det öde, som skett, var icke oväntadt, elnira i min tanke det varit lika nödvändigt att bistå den, sorn i svett och möda både vill och mäste bidraga till sitt fäderneslands försvar, som åt bättre lottade samhällsklasser tillstyrka löneförhöjningar och dylikt, som ofta skapar lyx oell öfverilad, hvilket är ett lands största förderf. Meningarna finner man i detta lall vara olika, och man måste låta sin mening falla, äfven om man skulle tycka den lider orätt. Hvad sora likvisst förefaller mig besynnerligt, är, att Utskottet kommit till det resultat, som skulle rusthållarne vid Smålands busar-regemente på rustningen hafva öfverskott.
Om noggrannhet härvid tillförene varit svår att iakttaga, bör man deremot kunna påräkna sådan, sedan snart nog alla länshäkten blifvit så inrättade, att omförmälte straff kan verkställas i enrum. På flera orter, der nya länsfängelser blifvit uppförde, sker detta redan; och erfarenheten har visat, att vattenoch brödstraffet på dessa orter allmänneligen fruktas, såsom ett särdeles strängt och allvarligt straff. Att vid sådant förhållande förkasta detsamma anser Utskottet icke vara välbetänkt. Det finnes en mängd förbrytelser af den beskaffenhet, att straffarbete derföre vore för strängt, men hvilka dock böra ådraga förbrytaren en allvarlig näpst. Härvid är fängelse vid vatten och bröd särdeles lämpligt. Det innebär en allvarlig erinran om lagens makt, tämjer öfverdådet och tillrättavisar med stränghet lättsinnets utbrott och öfverilningar. Det är icke det djupa inrotade förderfvet, som i dylika brott uppenbaras, eller denna brottsliga vilja, hvars bestraffande kräfver ett långvarigare straff; och då dertill kommer att en väsendtlig besparing i de betydliga kostnader, som från frihetsstraffets utsträckta tillämpning, blifva oskiljaktiga, kan vinnas genom begagnande af ifrågavarande bestraffningssätt, har Utskottet deri ett ytterligare skäl att tillstyrka dess bibehållande, såsom Lag-Utskottets Betänkande, N:o 38. 19 en art af fängelsestraffet, att verkställas med vissa dagars afbrott, på sätt, efter hvad nämndt är, tillgår i brödrariket. Den andra arten af fängelse anser Utskottet böra benämnas enkelt fängelse. Utskottet har redan ofvan antydt, hurusom Utskottet anser denna art af frihetsstraffet hufvudsakligen böra skiljas från den svårare, eller straffarbetet, genom dels friheten för fången att arbeta eller icke, och dels straffets mindre långvarighet.
Detta föredragningssätt har äfven ledt dertill, att vi 1111 discutera 5 §§ på en gång, och jag skall anhålla att ytterligare få bringa den fjerde å bane. — 137 §:n af 18 35 års bevilln.förordn. innehåller: ”Sednast inom Irenne vec’’kor efter det Taxeris-comitéerne sina åligganden fullgjort ”skola magistraterne i städerna samt kronofogdarne å lan”det hafva till Konungens Bef:h:de insändt Taxerts-comile'- ”ernes protocoll, handlingar och längder, jemte allt annat, ”sorn dessa förrättningar tillhört, vid bot af en r:dr till lä”nets eller stadens fattigförsörjning, för hvarje dag der”med längre dröjes.’’ Inom BorgareSt. är deremot den Den 10 October f. m. anmärka. gjord, att då taxeringslängden inom hvarje stad skall föras af den person, som det antingen tillhörer, eiler magistraten dertill förordnar, hvilken i håda dessa fall måtte anses magistraten underordnad, synes åliggandet att insända taxeringshandlingarna icke kunna tillhöra någon annan än magistraten; men som härvid jemväl förekommer, att det af Konungens Bef:h:de heror alt antaga protocollsförande, af hvilken magistraten således icke äger att omedelbart infordra taxeringsprotocollet, har man ansett det vara oriktigt, alt magistraten skulle åläggas plikta, för att en person, som landshöfdingen utsett, ej insändt prolocollet i råttan lid. Flera anmärkn. 'r torde finnas af samma beskaffenhet; men sedan Ii. o. Ad. beslutat att nu derpå ej fästa något afseende, så vill jag ej längre dermed uppehålla. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt R. o. Ad. af Gr.
Ridderskapet och Adeln väckte motioner, som blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, har herr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, föreslagit, dels att Rikets Ständer måtte besluta, »att det »beskattningssätt, medelst tionde och andra gåfvor», som hittills egt rum, för att anskaffa tillgång till presterskapets aflöning, måtte upphöra, samt medel dertill beredas genom en, efter hvars och ens uppskattning efter egendom, förmögenhet, rörelse, eller tjenst, till Stats-kontoret ingående bevillning, hvaraf borde till stiftsstyrelserna qvartaliter utbetalas presterskapet anslagne löner, hvilka skulle bestämmas efter uppskat - Statssamt Allm. Besv.- och Ehon.-Ulskoltens Utlåtande, N:o 71. 3 tad inkomst af dess boställen samt innehafvande penningelöner; och dels, att, i man af inträffande ledigheter, biskopslönerna måtte indragas samt användas för undervisningsverken. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet ansett nödigt alt gemensamt med Stats-utskottet behandla dessa frågor, hafva Utskotten sammanträdt och tagit desamma i öfvervägande. Vid besvarande af ofvannämnde motioner, få Utskotten fästa uppmärksamheten dervid, att Allmänna Besväisoch Ekonomi-utskottet afgifvit yttrande öfver motioner i enahanda frågor, genom utlåtanderna N:ris 68 och 102, angående Biskopsembetenas indragning, samt N:ris 96 och 117, angående presterskapets aflöning, och att således dessa utaf herr Munck af Rosenschöld väckta frågor redan utgjort föremål för Bikets Ständers pröfning. Vid detta förhållande tillstyrka Utskotten, att herr Munck af Rosenschölds omförmälda motioner ej må föranleda till någon Bikets Ständers åtgärd. Stockholm den 14 Augusti 1848. JfS 7L Ank. till Exp. Utsk. den 17 Aug., kl. 6 e. m.
N-.o io, 9 af flere serskilde Egödelnings-Domare, och varit liandlagde af Landtmätare, af hvilka den ene följt olika principer mot den andre, vinna den enhet, likstämmighet och fullständighet, utom hvilka Skiftes-Stadgans ändamål går förloradt; hvadan alltså Mötionairen trott sig höra, till beredande af rättelse så viii i det förra, sorn i det senare afseende!;, föreslå, att det måtte varda ålagdt Förste Landtmätaren inom, hvarje Län; att öfver Landtmäteriet inom Länet hafva den närmaste uppsigt och, i följd deraf, vara Landtniätarues närmaste förman; att, såsom sjelfskrifven Ledamot i Länets JEgodelnings-Rätter, emottaga af hvarje Landtmätare Chartor och handlingar, för deras förberedande granskning och revision; att föredraga, dock utan rösträttighet, de i Egodelnings - Rätten förekommande Skiftesniål, åtföljde af hans skriftliga utlåtande; att följa Landtmätarnes göromål oell deras redovisning med oafbruten uppmärksamhet; - IO Lngsnmt Allm. Be sv. o. Oec. Ut sk, Uti. N:o 10'. att vara ansvarig, om fel och origligheter derefter vidlåda förrättningarne; samt att underställa sina egna arbeten General - Landtmäleri-Contoirets granskning. Och har Molionairen ansett Förste Landtmätaren skola vara fullkomligen ersatt för dessa förrättningar, genom Andre Landtmätarens löne-inkomster, enär denne senare blefve en öfverflödig Tjensteman. Utskotten hafva öfvervägat detta Petter Anderssons förslag; och ehuru det icke kan bestridas, att derigenom skulle vinnas en större och säkrare controll öfver uträkningen, anse likväl Utskotten betänkligheter mot förslaget möta, hvilka hindra detsammas antagande. Desse äro: att Förste
Skotte i lifstiden för ifrågavarande fa stigheter erlagda köpeskilling, eller 20,002 Hulr banko, dock utan beräkning al ränta. Och torde, under förutsättning af Rikets Ständers bifall härtill, Banko-fullmäktige lå sig uppdraget att, vid utbetalande af nyssnämnde summa till Kapitenen Skottes sterbhusdelegare, låta tillse, att desse på Banken öfverlåta den rätt de, på grund af Domstols laga kraftvunna beslut, mot fastigheternas föregående egare må innehafva, på det att, ifall tillgångar skulle någon eller några af dem framdeles tillfalla, Banken måtte kunna mot dem då vidtaga de åtgärder, i ersiittningsväg, hvartill omständigheterna kunna föranleda. Stockholm den 2 Mars 1857. Reservationer:
Aspelins Motion, om befrielse för Comministrar ifrån Skjutsningsskyldigheten för deras Boställen under krigs-* tid; hvilket Onus Herr Prosten Aspelin an - 304 Den 13 Februarii. Sett härleda sig frän en missskrifning uti r8o<? års Riksdags Beslut; deruti Utskottet yttrat, att ehuru den yrkade befrielsen väl icke vöre lagligen grundad, Utskottet dock ej kunde annat an instämma i afseende på billigheten af de grunder, hvilka för en sidan befrielse funnos i Memorialet upptagne; och har Utskottet ansedt sig icke nlKtändigt att afgifva något Utlåtande öfver frågan, huruvida vid Expeditionen af Riksdags Beslutet någon roisSskrifning förefallit, och i tby fall, om och genom hvilken Auctoritet en sådan missskrif» ning må andras. 5:0 Af den 26 sistledne Januarii, i anledning af Riksdags Fullmägiigen Olof HakanssonS från Elfsborgs Län Motion, att Rotarne under den tid deras Soldater aro bortcommenderade, må befrias från förskaffande af Bref och Or* dres innom Regementet; deruti Utskottet af anförde skäl föreslagit: Att nar ett helt Regemente är commenderadt och från hemorten uppbrutit, Rotehållarne för samma Regemente ej må kunna förpligtas att fortskaffa Bief eiler Ordres, utan Konungens Befallningshafvande i sådant fall derom besörja: Att då större eller mindre del af Regementet qvarRmlias, Regements-Cheferne bora så föranstalta att så många Soldater innom hvarje Compagnie qVarlemlias, som för en ordentelig Bretbäring kunna erfordras; Att alla Krono-vacancer, då Rotarnö betala Vacance-atgift till Kronan, eller äro anslagno till andra tillitne Vacancer, böra från bciörde
Dessutom kunde bibanor läggas: från Strömsdal längs Sag-åns dal genom Sala mot Dalarne, eller ock från Westerås mot samma provins; från Köping till bergslagen vester om Strömsholms kanal; från Arboga och Orebro tvenne bibanor: den ena öfver Nora, dit bana redan vore öppnad mot sjön Vikern, och öfver Svart-elfven genom norra delen af Karlskoga bergslag till sjön Alkvettern, från hvilken kommunikation med Kristinehamn vore öppen medelst båtled till Sjöändan och jernbana derifrån, samt den andra banan genom Linde mot Nya Kopparberget; äfvensom på sträckningen genom Skaraborgs län trenne bibanor: en till Mariestad, en till Lidköping och en till Hjo, samt inom Elfsborgs län en till Borås. Vidare beskrifver kommittéen närmare till rigtning och kostnad ej mindre de af henne föreslagna nordvestra, östra och södra stambanorna, än äfven de trenne sammanbindningsbanor, hvilka hon ansett böra bland statsbanomari upptagas, samt utvecklar derefter, i anledning af de från Södermanlands och Ostergötlands län förut inkomna petitioner om vestra stambanans dragande söder om Mälaren, de skäl, som förmått henne vidhålla sin redan förut i denna fråga fattade öfvertygelse. Då dessa skäl, ehuru vestra stambanan redan blifvit förlagd söder om Mälaren, fortfarande gälla för en statsbana norr om nämde sjö, torde de förtjena att här i möjligaste korhet framhållas. Kommittéen anförer nämligen, att den af henne föreslagna vestra stambanan framginge, med undantag af öfvergången vid Almarestäke, genom fruktbarare och folkrikare landskap, än den södra, som genom - 19 skure endast Södermanland oell blott vidrörde södra kanten af Nerikes sädesrika slättbygd. Denna större fruktbarhet och befolkning längs norra linien, i förening med den betydliga jernhandteringen inom de provinser den genomskure, måste föra med sig större produktion, större varuomsättning samt lifligare affärsrörelse, än som kunde äga rum inom de trakter af vestra Södermanland och södra Nerike, hvilka den södra banan skulle beröra.
Bodmeribref skall, der långifvaren det åskar, innehålla: l:o. långifvarens namn ; 2:o. kapitalets och premiens belopp; 3:o. uppgift om de för lånet pantförskrifna föremål; 4:o. fartygets och befålhafvarens namn; 5:o. uppgift om resan, för hvilken länet upptages; G:o. tiden når, och orten hvarest lånet skall betalas: 7:o. uppgift om handlingens egenskap af bodmeribref; 8:o. uppgift om de omständigheter, hvilka föranledt lånets upptagande; 9:o. dagen när, och orten hvarest lånet afslutes; 10:o. underskrift af den, som bodmerilånet upptager. § 130. Bodmeribref kan ställas till order och utfärdas i flera exemplar, då i hvarje skall utsättas, huru många exemplar utfärdade blifvit. Afven emot den, på hvilken bodmeribref blifvit öfverlåtet, må den betalningsskyldige göra invändning att befålhafvaren ej varit till lånets upptagande berättigad. § 131. Inom fjorton dagar från fartygets ankomst till den hamn, der den resa slutar, för hvilken länet blifvit upptaget, skall, såvida ej vid aftalets ingående annan öfverenskommelse tråffad år, lånet jemte premien inbetalas. 46 Expediti ans-Fltskotlels Förslag lill linderö. Skri/vp/sr, A’:0 164- Uteblifver betalning öfver den tid nu sagd år, eger långifvaren att beräkna sig till godo laga ränta såvål å kapitalet som premien. § 132. Betalningen erlägges vid förfallotiden till den. som visar sig vara rått innehafvare af ett exemplar af bodmeribrefvet, och skall å detsamma qvitteras. § 133. Anmäla sig flere behörige innehafvare af bodmeribref, skall egaren af de förbodmade föremålen, i händelse han vill öfver dem förfoga, nedsätta bodmeribrefvets belopp i allmänt förvar eller hos gode mån, som utses af domstolen, der innehafvarne af bodmeribrefven ega att om företrädesrätten tvista. § 134.
501 åtminstone jag finner sakna den klara, tydliga och fattliga framställning, hvilken alltid bör äga rum och är angelägnast i sådana ämnen, som detta, der tankarne i allmänhet äro så delade, har jag ej funnit något bestämdt förslag af Utskotten, att BaneoSedlarne borde nedsättas till sitt värde, eller behandlas efter Cours; men tvänne ställen i Betänkandet gifva anledning dertill, som skulle inom Utskotten, en sådan, mot Myntets uppi ätthållande, vidrig tanka äga rum. Det ena stället är den mening, om hvilken Utskottens Ledamöter lyckligtvis ej varit ense, eller frågan om inbetalning för en del i Silfver af de Lån, hvilka komma att utgå 1819 och 1820; det andra stället är der Utskotten föreslå till utgifvande framdeles af 2- och 4“ skillings-stycken; och ett tredje ställe, som föreslår Sedelstockens ökning i den händelsen Coursen på Hamburg skulle falla under 96 sk. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition har för afsigt Myntets upprätthållande till dess värde; men detta vinnes säkerligen icke, genom hvad som blifvit af Utskotten föreslagit, då förslaget ger ett fullkomligt begrepp om en influence af Cours, och detta är ej att upprätthålla utan att nedsätta Myntvärdet. Då jag ej delar det allmänna, och som jag tror origtiga begreppet, att Coursen skall bevisa Myntets sämre eller bättre beskaffenhet, utan tror att Yäxel-Coursens stigande eller fallande endast bevisar ett momentelt behof, större eller mindre, af Växlar, samt en £Q2 jPen ?5 April. rikare eller knäppare tillgång dertill, antingen Verkelig eller tillskapad efter den Conjunctuv för denna slags Handelsgren som Köpmannen finner för sig fördelagtig, kan jag ej heller godkänna «!en tankan, att Coursen skall hafva ett reelt inflytande på vårt Mynt, hvilket ensamt tir inrättadt för ett skilje-medel eller, om man Så behagar kalla det, en allmän Yarumätare inom vårt Land, men alldeles icke för att dermed bestrida Handel med Utlänningen, lill hvilken vi böra prestera egna eller andra Landers Producter lill utbyte mot våra behof.
Fast under en annan form, är detta argument ingenting annat än precist detsamma, som anföres till förmån för höga tullar och det s. k. skydds-systemet. Oriktigheten häraf kan, såsom jag tror, med mycken bestämdhet ådagaläggas, men jag anser hvarken lämpligt, eller ens behörigt, att vid detta tillfälle ingå i någon närmare undersökning af denna fråga. 1 förbigående < vill jag dock nämna, att den tillämpning af nyssnämnda grundsatser, hvilken går ut på att styra kursen, och genom dess höjande utöfva förmynderskap öfver rörelsen, är i min tanka ännu sämre än den tillämpning deraf, som i tull-lagstiftningen söker sitt uttryck; derföre att i sednare fallet åtminstone något af den beskattning, man pålägger allmänheten, kommer staten tillgodo, då deremot i det förra endast den ena samhällsklassen beskattar den andra, eller, rättare sagdt, allmänhetens intressen uppoffras till förmån för några få. Med det nu anförda kan naturligtvis icke min mening vara att påstå, att all kurs-fluktuation är någonting oriktigt, och att den skulle komma att upphöra, derest de öfverklagade bestämmelserna rörande silfver-utvexlingen förändrades. Det är tvertom klart, att i alla händelser, och äfven om man egde ett universal-mynt — hvilket väl en gång torde blifva fallet — så måste endast och allenast rättigheten att på ett annat ställe, ofta långt aflägset, få disponera en viss summa, äfvensom de « vanliga bestämmande villkoren af tillgång och efterfrågan, alltid komma att inverka på vexlarnes pris, och således bestämma kursen. Men jag vill att dessa, de naturliga orsakerna, och icke några andra, konstlade, lätt missbrukade tvångsmedel skola vara de som reglera detta förhållande. Med anledning af de åsigter, jag nu yttrat, frågar man mig kanhända: men behöfver då Banken inga medel till sin disposition för att bevara sin metalliska kassa? — Jo! men dessa medel böra ej sökas i uppställda hinder mot vexling. De ligga dels i en förminskad sedelutgifning, dels i lämpliga åtgärder att draga till sig kapitaler. I begge dessa hänseenden består den verksammaste utvägen deruti, att penningeräntan, efter omständigheterna och behofvet, modereras, och villkoret derför är att denna ränta skall vara fri.