Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Här” – skref 1778 den då nyss till Stockholm ankomne Kraus – ”här är allting glänsande och gladt; så många lustbarheter, att man icke skulle vänta sig något slut på dem” 167. Att således sjelfva kroglifvet då kunde förete en ej blott genom dryckenskap tillverkad glädjeyrsel, en naif och icke genast frånstötande grund för burleska bilder, en rikedom på sannt komiska och således för poetisk behandling gynsamma föremål, till hvilka i dess nuvarande tunga fylleriprosa erbjudas antingen inga eller blott ytterst matta och ömkliga motsvarigheter, var af det anförda en naturlig följd; det var en särskild skepnad af den folks-munterhet, som äfven bland de ringaste klasserna yttrade sig såsom en gemensammare och större, än sedermera någonsin. Förefanns nu en snillrik skald, som redan hade utbildat sina anlag för den rigtning, hvaråt härmed öppnades obegränsadt spelrum: så inses lätt, hvilket närande och uppbärande lifselement i allt detta kom honom till mötes, hvilken fullhet af ämnen för komiska målningar, för bacchantiska dithyramber, för bacchantiskt-arkadiska och jemväl rent arkadiska idyller, tagna ur Sveriges menniskooch natur-verld, med den innerligast fosterländska sanning. – Likväl var det icke blott härigenom, som denne skald fullständigt blef Bellman. Öfverskåda vi nogare den vid första ögonkastet nästan oblandadt leende och lysande tidstaflan: så skönja vi här och der framskymtande företeelser, liknande ungefär de moln, som ofta på den vackraste sommardag öfverfara himlafästet och på det glänsande landskapet kasta skuggor, hvilka för denna gång fly, men väcka tanken på en återkomst med dystrare och varaktigare följder; kort sagdt, företeelser, som påminna oss, att hela det glada tidehvarfvet ändock i sig sjelft var aftonen af en verldsålder och verldsordning, som med den skulle upphöra.
M. funne lämpliga och ledande till förenkling i styrelsen. Vid denna pröfning, som skedde först af utsedda coinmittéer, ansåg man sig icke för närvarande böra på ett så inskränkt sätt organisera dessa Collegier; och jag är fullkomligen öfvertygad, att om R. St. sjelfva deltagit i den närmare granskningen af orga - Den a6 Maj f. m. lbS nisationsfrågan i denna del, hade hvarken R. St. eller den värde ledamot, som nu gjort anmärkning härvid, tillstyrkt, att de dessa verk tillhörande »render skulle öfverlemnas åt en chef med beslutande rätt, utan funnit nödvändigheten af att gå lika försigtigt till väga, sorn Regeringen gjort. Man * bör besinna, att dessa verk äro så tillsägandes egentligen ett slags committeer för Regeringen till utarbetande af de ämnen, som tillhöra deras befattningar. Det torde då icke vara ur vägen att vid en sådan utarbetning särskilda opinioner må kunna uttalas och göra sig gällande, hvilket icke vore fallet, om den verkställdes af en chef och en secreterare. Emot nyttan häraf torde det vara af mindre betydenhet, cm 4 ledamöter i Commerceoch 3 i BergsColl. blifva afiönade på stat, hvilket icke särdeles verkar på det stora hela. Framtiden må visa, huruvida en öfvergång till dessa Collegiers organisation på det andra sättet kan vara lämplig eller icke; lika med öfriga committerade för BergsCollegii organisation har jag varit af den tanken, att detta Colbm för närvarande borde organiseras såsom nu skett, och den äfven här närvar, ledamot, som utarbetat ett förslag till en ny bergverksstadga och äfven yttrat sig i frågan om bergsauetoritetens organisation, har icke tillstyrkt BergsCollegii organiserande med allenast en chef och en secreterare, utan jemväl ansett en colJectiv behandling af bergsärenderna i andra instansen med den nu bestämda personalen vara nödig. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.:
Trött att gissa på egen hand, gick han en dag bort till Elin, som låg som vanligt och såg på den välsignade dörren. ”Hvad är det lilla Fröken vill? säg mig det –” frågade han mildt, men eftertryckligt. Elin såg mycket, mycket vänligt på Doktorn, vände sig sedan mot väggen och teg. Grefvinnan Ringschöld, som, obemärkt af Doktorn, stått borta vid fönstret, närmade sig nu. I en ojemförligt mycket mindre vänlig ton, än den hon haft, när Elin yrade, sade hon: ”Hörde Elin icke att Doktorn var god och frågade hvad Elin ville?” Elin såg afbedjande på Doktorn, slog sedan något skyggt upp sina milda ljusblå ögon mot Grefvinnan och hennes röst darrade litet, i det hon framhviskade: ”Elin vill ingen ting.” Detta svar tillfredsställde ej Grefvinnan, men hon yrkade ej på något annat; icke Doktorn heller, som märkte att, huru obetydligt det än torde synas, var Elin dock upprörd deraf. En annan gång som Doktorn var säker att ingen annan än han fanns inne hos Elin, tog han hennes hand och frågade muntert: ”Säg nu vackert hvad lilla Fröken längtar efter! kan inte gamla stygga Doktorn få veta det?” Elin knäppte ihop sina små afmagrade händer, vände blicken bort ifrån dörren mot Doktorn och sade mycket lågt: ”Elin längtar efter att få veta, om hon ej snart varit tre dygn i sin kammare.” Doktorn, som allt fann denna längtan bra liten för att vara så stor – skyndade att säga det hon redan varit der mer än tre dygn, och väntade sig få se henne gladare efter denna upplysning, men ett sorgset ack! var allt hvad Elin svarade derpå, och mera smäktande, längtansfullare än någonsin hvilade hennes ögon på dörren. Doktorn började allvarligt frukta trånsjuka och beslöt att rådfråga sig med Fru Wahl. Knappt hade han sagt ett ord, innan hon afbröt honom, utropande: ”Åh, det är ingenting annat än att hon längtar efter Gösta. Det borde jag långt för detta sagt Doktorn.”
R:dr, ehuru belåningen uppgick till millioner, och var förmånlig för Disconten, för de Handlande, för Stad och Land. En annan invändning, som blifvit gjord, år den, att, ont varorne fingo belånas, skulle de uppstegras till ett betydligt pris. Detta år likväl rakt stridande emot iöihällandet, D?h i 3 September./. -mi ty ju flere sorn införskrifva varor, ju mera Falla de;, och om mera införskrifves ån som afgår, så blir priset ganska godt. Det förstås, att det borde lemnäs åt Fullinågtige rättighet och omsorg att belåna varorne till sådant värde, att ingen förlust kunde uppkomma. Lånen borde aldrig få omsättas, utan ovilkorligen på bestämd till återbetalas. Jag lemnar likväl derhän, om det kan vara nyttigt, att utan inskränkning alla utländske varor få belånas. Det kunde medföra förluster på andra håll. Om till exempel Utländsk ull finge belånas, så kunde det Hända* att labrikörerne införskrefvo utländsk ull, så att ullprisen föilo, och ingen Schäferiägare finge sålja sin ull. Derföre inskränker jag mig till den framställning Herr Grefve von Rosen gjort* att endast de af honom uppräknade fyra artiklar nemligen Socker, Bomull, Hudar och Tobak må vara tillåtne, att belånas. Jag skulle derföre önska, att första alternativet ant oges med Grefve von Rosens tillägg. Friherre Cederstöm: I anledning af hvad söm blifvit anmärkt emot den förändring af re~ dactionen jag föreslagit, anhåller jag först få upplysa, att då Herr Morath yttrat, att belåningen af import-artiklar ej vore nyttig, finnes ej något sådant hvarken i momentet upptagit eller af irrig föreslagit. Här är blott fråga om égfintliga exportvaror, men uti Utskottets förslag står blott sådane exportvaror som äro in; om Riket producerade. Det är detta j.ig velat hafva bort. ty det är lika för Staten om varan Sr inhemsk eller utländsks så snart elen är af Dtn 13 September J. m. »natur att vara exportabeh
— Utskottet tvekar icke att yttra den öfvertygelse, att ett stadgande af den beskaffenhet Motionairen föreslagit, tillämpad! emot de Landshöfdingar, hvilka vid emottagande af deras innchafvande Embeten erlagt accord, skulle vara obilligt och medföra flere medborgares och famillers oeconomiska förstöring, samt just genom dess härjande följder förfela sitt ändamål, hyadan Utskottet icke heller finner sig k nnna tillstyrka Rikets Höglofl. Ständers bifall lill motionen; men enär skadlighelen af tjensteaccoi den är gifven, och äfven af Kongl. Majit i allmän Författning erkänd, samt, ehvad amortering såsom den lämpligaste, eller annan till ändamålet ledande utväg till accordens afskaffande blifvit jaf Kongl. Majit i Nåder begagnad, Högstdensamme lärer utfinna sättet för accordens fullkornRga undanrödjande i framliden; så anser Utskottet sig böra vördsamt föreslå, att Rikets Höglofl. Ständer hos Kongl. Majit, med förklarande af dera? underdåniga tacksamhet för de af Kongl, Majit för ändamålet? vin - Allm. Be sv, och Oecon. Ulsk. Betänkande IV. o S-j. S> en dea humanistiska bildningens allmänliga tillhörighet, skiljd ifrån ali kastfördelning, och en högre Tillämpningsskolä för militairé-vettenskaperne afser deras utbildning, sorn uteslutande egna sig åt krigstjensten. Ett sådant Institut finnes redan och kunna lätteligen flera Applicationsskolor för Linie-officerare hildas yid armeens depoter, om de ändamålsenligt organiseras. Men, oansedt TJppfostrings-comiteens betänkligheter, tror jag de mest talande skäl finnas för tillstyrkandet af KvigsAcademiens upplösning samt att, med användande af de dertill anslagne Statsmedel, en Militaire Professor anställdes vid hvardera .
Ofvan stadgade mantalsförteckningar, för hvilka bifogade formulär (litt. a och b) blifvit fastställda, skola skriftligen aflemnas å det ställe, der mantalsskrifningen förrättas; dock må allmogen och tili arbetsklassen hörande, mindre skrifkunnige personer vid förrättnings-tillfället muntligen meddela sina uppgifter. 8:0 När å mantalsförteckning upptagen person uppgifves vara å annan ort mantalsskrifven, skall sådant, om det fordras, behörigen styrkas. § 6. l:o För att underlätta och påskynda mantalsskrifningens verkställighet, bör Häradsskrifvaren förut hafva uppgjort ett med gällande författningar och bilagda Förslag till Förordning ang. mantalsoch skattslirifningarne. 13 formulär, litt. c, öfverensstämmande förslag till mantalsoch skattskrifningslängd, deruti alla inom mantalsskrifnings-distriklet befintliga hemman, särskilda hemmansdelar och lägenheter samt verk, fabriker och andra inrättningar jemte deras egare och innehafvare, äfvensom andre näringsidkare med flere skattskyldige inom samma distrikt, skola vara uppförde på grund af nästföregående års mantalslängd, så vidt dåvarande förhållanden, efter hvad kändt är, sedermera icke förändrats. 2:o Uti mantalslängden upptages hvart och ett särskildt hemman antingen i alfabetisk eller i nummerordning, utan afseende på hemmanets natur, dock med iakttagande och utsättande af dess jordeboksnummer. Efter hvarje hemman eller hemmansdel införas i nämnda längd alla till samma hemman eller hemmansdel hörande torp och lägenheter samt dervarande verk och inrättningar. § 7. l:o Under mantalsskrifningens förrättande skola rnantalsförteckningarne, i afseende å deruti upptagne personer samt deras uppgifna namn och ålder, noga jemföras med husförhörsboken; börande dessa förteckningar, sedan deruti meddelade och med nyssnämnda bok öfverensstämmande uppgifter blifvit i mantalslängden införda, numereras och, enligt sin dervid erhållna och i längden jemväl antecknade nummerordning, samma längd biläggas. 2:o
Skulle nu, på sätt Kongl. Maj:t här ofvan föreslagit, jemväl detta bidrag till beklädnaden från rotehåilarne och. vid några regementen, från soldaterne komma att upphöra, erfordras i stället ett för behofvet tillräckligt anslag af statsmedel, filt beräkningsgrund härvid mäste antagas regementenas eller korpsernas nummer - 4 Kongl. Maj:tt Nåd. Prop. JM 2. styrka efter plan, enär den ifrågavarande förmånen bör tillgodokomma ej mindre de effektiva rotenumren, för hvilka beklädnads-bidraget erlägges, än de vakanta, för hvilka detta bidrag innefattas i vakans-afgiften. Dock anser Kongl. Maj:t något anslag icke erfordras för rotenumren vid Jemtlands Fältjägare-korps, alldenstund rotehållarne i Jemtland icke för närvarande vidkännas någon afgift för manskapets beklädande, utan denna afgift, till följd af den nyligen fastställda roteringen der städes, i stället utgår från den då jemväl bildade Jemtlands roteringskassa, med kapitalfond af Jemtlands gamla till rotehållarne öfverlemnade reservmedelskassa, uppkommen genom dit anslagna räntor från Medelpad, och försedd med årliga inkomster ursprungligen utaf hemmans-räntor, afrads-penningar och augments-räntor, som tillförene, enligt det äldre indelnings-verket, voro till understöd för rustningen eller roteringen anvisade, eller numera utaf ett deremot svarande kontant statsanslag, som till roteringskassan ingår.
”Vell hum ente kössa me sau kan hum kryba iginom stitjelbärahätjen.” Når pringsessan marte ded ente blai fårr better sau motte hum jo kössa pingsoen, tytte hum, men konne knafft la va o grina, o så sa hum åd hum velie äntelin håla nesdugen emellom, o ded ga pingsoen hinne låv te. Men nårr hum satte mongen te pingsoen slo den nesdugen te sies me sin tasse o kösste na räktit. Me de samma ble pingsoen te den grannaste prings, fårr han hade bara vad fårhexad o ded skulle han va ända te han konne fau ain pringsessa te o kössa se, sau räli o piddjed som han va. Ain kan väll veda åd pringsessan hum va falia skamfull når hum sau åd hum hade staud o kösst aitt frammad manfolk, men pringsen fria me de samma o hum svara ja, fårr näj konne hum dau raint ente si, men han sau så skälmaktier ud o sa åd nu va de bäst åd hum skynga se o satte nesdugen fårr men hum mainte åd nu vesste hum jo åd ded ente nytta. Sau blai darr röstad te brollop o ded som vara i åta da. Men tocken blai oppstoppad te ain aumingelse o bodde han o vannösan staur i aitt glasskab i den da som i da e, så dai kan i fau sai om I vell.61 En tysk som vintertid kom till en svensk gästgifvaregård men blef obehagligt öfverraskad af att finna sitt rum oeldadt sade till pigan: ”Lägg mick i den kackelugn och stopp mick man bra in.” H.
Utskottet kan väl icke tillerkänna det sist anförde skälet, nemi. alt Tull-Verket liar egen fond, någon bindande kraft, då man besinnar, att behållningen af Tullmedlen ingå till Stats-Cassan, till fyllande af bestämda Statsbehof, och att Tull-Verket utgör en gren af Riks-Styrelsen ; men med afseende på vigten och den allmänna nyttan deraf, att lättade postGommunieationer beredas och att serskildt den postgång, som med England nyligen öppnats, varder på ett ändamålsenligt sätt organiserad, så att den må vinna förtroende och derigenom, om äfven i början medförande dryga utgifter, dock framdeles komma att gagna, har Utskottet, i betraktande af de flera förbättringar, som i Postcommunieationsväg ännu äro att vidtaga oeh redan äro påtänkta, trott sig, med frångående af sitt förra förslag, böra tillstyrka, att Post-Verket må förklaras berättigadt, alt fortfarande för Tull-Verkets brefvexling åtnjuta betalning. Stats ~Utskotttts Utlåtande N.-o a i4- 37 I händelse Rikets Sländer härtill lenina bifall, hemställer Utskottet derjemte: att en summa af t5,ooo R:dr, ungefärligen motsvarande postporto-afgiftens belopp för året, må tilläggas Tull-Verkets utgifts-stat, oeh denna således bestämmas till 562,000 R:dr. Beträffande Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielssons förnyade framställning, att Tull-Verkets utgiftsstat är alldeles för hög, och att densamma b^rde förminskas med 92,000 R:dr, så får Utskottet, till svar härå, åberopa, hvad Utskottet i detta ämne förut yttrat, att, så vida man vill påräkna den högre tull-uppbörden, man äfven måste vidkännas den högre kostnaden för den, åtminstone under närvarande förhållanden, nödige befunne talrikare bevakningspersonalen. 18:0
För Stockholm inträffar ett högst bedröfligt och vådligt förhållande, i afseende på den veneriska sjukdomen, som härstädes under de sednare åren högst betydligt sig utbredt; i hvilket afseende bästa upplysning inhemtas af barbos fogade officiella tabell, som utvisar, att då de å Stockholms stads kurhus vårdade patienter år i8i4 endast voro 81, hade de uppgått 1817 lill 223, 182.4 till 38g, i8>4 till 553, 183ö till 1,075 och 1839 till i,335. Utom det att 13G Den 7 Mars f. m. sjukdomen i sjelfva verket tilltagit, bör man tillika betrakta, att den stora kostnaden för kurhuset äfven härflutit, ej mindre af det ökade förtroende, som till inrättningen ägt rum, i den mån vård och kurmetod befunnits ändamålsenliga, än ock af den närmare uppmärksamhet, som eghats till uppspanande af sådana qvinnor, som varit med venerisk smitta behäftade, och af åtgärden att låta dem till kurhuset förflyttas. Nödvändigheten måste jemväl allmänt medgifvas, att bibehålla förtroendet för inrättningen, likasom ock att fortfara med den uppmärksamhet, som nu lemnäs, till uppspanande af qvinnor, som äro behäftade med venerisk sjukdom. Ar 1838 hafva af allmänna fattigcassans medel till kurhuset utgått ej mindre än 4,(45 r:dr 29 sk. 2 rst, och år 183g den högst betydliga summan af 9.000 r:dr b:eo. Detta allt torde vara mera än tillräckligt, för att ådagalägga, det kurhusafgift, till det nu gällande maximum af 5 sk. af hvarje i hufvudstaden mantalsskrifven person, är ingalunda för behofvet ändamålsenlig; och jag föreslår således vördsammast R. H. St., att bestämmas må den rättighet för Stockholms stads innevånare, att, äfven till belopp utöfver det för länen i allmänhet faststäldta maximum af 5 sk. af hvarje mantalsskrifven person , öfverenskomma örn och åtaga sig en efter behofvet lampad kurhus-afgift.
Flottans Marin-Regemente har jag, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Förvaltningen af Sjö-Ärendena föreslagit, ansett böra bibehållas vid nuvarande nummerstyrka, men denna fördelas på 8 i stället för 10 kompanier, så att de begge Rataljons-Cheferne upphörde att tillika vara Kompani-Chefer, hvilket i disciplinärt hänseende är af ganska stor vigt; hvaremot antalet Officerare borde lemnäs oförändradt, med afseende på deras behöflighet för så väl den vanliga tjenstgöringen, som Rlekingé Läns Reväringsmanskaps vapenöfningar; och instämmer jag likaledes uti Förvaltningens förslag, att Marin-Regementets, likasom öfriga till Flottans Stationer uppfordrade, eller der ständigt tjenstgörande, manskap bör förses med för uppehället tillräckligt underhåll in natura (portion) eller värdet deraf efter fastställd spisordning från särskildt för ändamålet på Femte Hufvud-Titeln, under rubriken -.Diverse Anslag, uppförd t förslagsanslag, emot det att af nuvarande gaget på staterna för manskapet bibehålles, under benämning portionspenningar, ett visst belopp, att kontant utgå och för dag bestämmas till 6 öre Riksmynt pr man, hvaraf karlen synes mig för bestridandet af smärre utgifter vara i behof. På dessa grunder har jag, med ledning tillika af jemförliga organisationer inom Arméen och med iakttagande af såväl nödiga löneförbättringar, som den tillökning i värfningspenningarne af 1 R:dr 50 öre pr man årligen, Eders Kongl. Majit under den 19 November sistlidne år föraniäts att tills vidare i Nåder bevilja, låtit uppgöra det förslag Litt. F, som nu Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställes och hvilket, med utelemnande af det efter 25 öre om dagen för hvarje tjenstgörande karl beräknade naturapprtions-värdet, såsom afsedt att påföras det ifrågasatta särskilda förslagsanslaget Bil. N:o 4 till kongl. Mapts Nåd.
Jag anhåller om återremiss. Frih. Fleetwood: Jag kan icke förena mig med den siste talaren derutinnan, att vexel-rörelse och diskont-rörelse äro enahanda. Vexellån skola utsökas på ett helt annat sätt än diskontlån, och för de förra (innes en serskild lagstiftning, ilvad åter angår räntan å vexellån, så tror jag, att det visserligen är mödan värdi, att experimentera något mera i den vägen, serdeles som Stockholms handlande tillkännagifvit, alt de önska bibehållandet af vexellånen. Diskonlen och Banken skjuta i allmänhet ifrån sig alla goda papper, för att få sämre emot högre ränta. Jag kan icke gilla ett sådant förfarande, hvilket i längden ovilkorligen skall skada Banken. Hr Aminoff, Jo b. Fredr.: Då R. St. beslöto införandet af rättigheten att få diskontera inrikes vexlar, mot lägre ränta, än för vanlig diskonlväg är bestämd, eller mot 4 proc.; var det af orsak, att derigenom söka befordra denna nyttiga och för den allmänna rörelsen gagneliga inrättning, af inrikes vexlar. Men erfarenheten har redan visat, under den korta tid denna rättighet ägt rum, att det goda ändamålet blifvit förfelat, derigenom att inrikes vexlar blifvit pro forma upgjorde, för att dymedelst genom deras diskontering erhålla lån mot lägre ränta. Detta förhållande kunna sednast församlade Revisorer öfver Banko-diskonlverkel uti Stockholm intyga. På dessa af mig i korthet anförde skäl, instämmer jag med Diskont-direktionen öfver Låne-kontoret uti Götheborg, och med Hr von Hartmansdorff, alt räntan på diskonterade vexlar må från 4 proc. förhöjas till 5 proc.; oaktadt ”spär förmärkas” att vexlar blifvit begagnade uti diskoutväg. Hr Lefrén: Jag har städse ansett, likasom jag ännu anser upkomslen af inrikes vexlar såsom en för landet och rörelsen i allmän Den 16 April f. m. 449 allmänhet nyttig sak, och detta ' destoheldre, som j'ag förmodar, att hungern efter lån från publika kassor och från Banken skall förminskas.
Begif dig med ditt eget till den rikaste, mäktigaste, visaste och dygdigaste konung, och han skall derför gifva dig så mycket guld, som du behöfver för att lefva de 900 år som återstå dig. – Jag emottog flaskan, men drack deraf endast hälften. Hvad? du tömde den ej helt och hållet? afbröt Schahen. Du försakade en lifstid af fem hundrade år, hvilken det stod i din förmåga att erhålla? – Store konung, svarade Sapetman, jag har aldrig ångrat det. Jag är ej mer än nittio år gammal, mina själsoch kropps-krafter äro, som du ser, ännu icke försvagade, och dock har jag börjat ledsna vid att lefva, emedan det ingenting mer för mig återstår att lära. Och för att njuta, dertill måste man vara konung, eller åtminstone äga stora rikedomar som felas mig. Vi togo vägen österut genom öknen. Då vi vandrat ungefär tjuge dagar, sade min följeslagare: Ansträng din synkraft och säg mig om du vid slutet af synkretsen ingenting blir varse! – Jag tycker mig längst bort vid östra randen af himlen se en bergspets, som lik en förgyld punkt blänker i aftonsolen. – Det är icke en bergstopp, utan spetsen af den stora Pyramiden. Du har endast tre korta dagsresor dit; dock längre än hit tillåter mig ej Ödet att gå. Vägen finner du nu sjelf, men på det inga röfvare må öfverfalla dig, så vill jag kalla till ditt bistånd tvenne starka ledsagare. – Han ropade, och ur skogen framrusade tvenne lejon, knäböjande för hans fötter. – Jag förskräcktes, men min beskyddare sade till villdjuren: Trogna djur, öcknens väktare! ledsagen denne främling till foten af pyramiderna och afvärjen alla anfall mot hans säkerhet! – Då nedkastade äfven jag mig, ropande: skall jag då för alltid skiljas från dig, utan att erfara, hvem du är, underbare främling, hvilken jemväl skogarnes vildaste djur äro underdånige? – Sapetman, jag vill säga dig en stor hemlighet, men, vid förlusten af ditt timliga och eviga väl, skall du blott för en enda dödlig våga yppa hvad jag nu anförtror dig.