Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man är j u i många fall så oförståndig och otillräknelig under sina första år; man har då icke själf fullkomlig reda på hvad man vet o c h vill. Men känslan af den tillgifvenhet man en gång hyst för ett värdigt föremål är j u alltid beståndande. Och det var den som oemotståndligt dref mig hit. Dessutom har jag en liten tjänst att bedja er o m. Ser ni, sedan min hustru dog, har j a g känt mig så ensam. » — Nu är det sommar igen, och då söndagssolen skiner på väggen midt emot och värmen står het och dallrande öfver den djupa gården, tar hon lillan på armen, medan han kånkar vagnen nedför trapporna. De styra vägen, ut till Haga, o c h där slå de sig ner långt inne i parken med vagnen i lä för någon tät buske; och medan han drar tidningen ur fickan, slår hon upp en bok — ingen sådan där modern bok med psykologi, tandagnisslan och ^realism, utan en gammal roman m e d mycket kärlek i. Hon vet, att det går bra, och att de få hvarandra till slut, ty hon har kastat en förstulen blick på sista sidan. Men då lillan börjar röra på sig och ger till ett gny, springa de upp bägge två och spegla sig samtidigt i ett par stora blå ögon — de största och blåaste i världen. Fru Annas hållning blef litet stram. Skulle han verkligen, trots den där ursäktande böjningen på hufvudet vid talet o m det förflutna och trots det sårande uttrycket o m » forna barnsliga dagar » ändå möjligen. Nej, numera skulle hon aldrig kunna, det kände hon på den kyla, som m e d ens drog igenom hela hennes varelse. » En tjänst? » upprepade hon emellertid. » Allt för gärna, o m j a g kan. » » Jo, ser ni — m e d en gammal vän kan man j u vara uppriktig —: j a g står i begrepp att förlofva mig. » » Nej, verkligen; det var j u förståndigt. » » Ja, var det inte? Min blifvande fästmö — inom parentes sagdt en både förmögen och älskvärd flicka — är inackorderad här uppe hos » (här nämnde han ett för A n n a obekant namn) » o c h det dröjer ännu litet, innan vi eklatera.
Pä dessa grunder fa Utskotten wördsamt tillstyrka, det matte z och 4 § §. uti i Artaf ofwan, n'mnde Förordning, till deras wärkan förswinna, och > Mom. uti o §. af samma Artikel och För, ordning deremot winna en sadan tillökning: Edo som lönligen i Riket inför, eller införa läker, säljer eller tili salu haller, eller ock döljer gods, som till införsel ar förbudit; eller inpractiserar na, gon det gods, som till införsel är tillätit, och säle, des försnillar Kronans Tull med flere godset älagde utgifter; eller hemligen i fartyg inlastar, eller eljest söker olofligen utur Riket föra sädane waror, som tili utförsel äro förbudne, eller ster sädan förbrytelse med gods, som är tillåtit att utföras, eller meddelagtighet i desse brott beträdes, pä satt Lagen i 6r Cap. r §- Missgernings-Balken innehäller, stall första gängen böta ;o R:dlr, om wahran, som likmätigt 4 Arliklen bör uppskattas, ej i warde upp, gar till en sädan Summa, men om wahran gär till ro R:dlr och derntöswer, wahrans fulla wärde. Den som andra gängen eller oftare en sädan ger, ning föröfwar, plikte hwarie gäng dubbelt, eller > 00 R.dlr om wahran är under 52 R:dlr i wärde, mea om den kill eller öfwer ;o R:dlr ar warderad, wahrans bubbla wärde; stolandes äfwen den, som sig härutinnan första gängen förbrulit, utom detta, för »862 Den r8 Julik.
I öfverensstämmelse med hvad af Rikets Ständer under de i sednare tider hållna riksdagar medgifvits samt nu blifvit af Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän föreslaget, anser sig Stats-Utskottet böra tillstyrka, att vissa, för månad bestämda, förskott å den, enligt 1 mom. af Riksdagsordningens 24 §, tjenstemännen i Riks-ståndens Kanslier samt hos Utskotten tillkommande aflöning, jemväl under innevarande riksdag, må, efter slutet af hvarje månad, få till vederbörande utbetalas; hvarjemte Utskottet, i fråga om dessa förskotts föreslagna belopp, hvilka för alla här ofvan uppräknade tjenstemän öfverensstämma med hvad i afräkning å den slutligen bestämda aflöningen fick af den under sednaste riksdag anställda tjenstemannapersonal förskottsvis uppbäras, likaledes får tillstyrka, att nu ifrågavarande förskott må utgå med de belopp, som af Hr Landtmarskalken och Herrar Talmän blifvit föreslagna och uti detta Memorial äro uppgifna; Stats-Utshottets Memorial, N:o i2. 3 anseende sig Utskottet härvid böra upplysningsvis erinra, att den vid sednaste riksdag beviljade och nu äfven tillstyrkta förhöjning uti aflönings-förskottet för Bondeståndets Sekreterare, i jemförelse med hvad för Sekreterarne hos de öfriga Riksstånden blifvit föreslaget, grundar sig derpå, att den förre, hvilken icke, såsom de sednare, är bosatt här i hufvudstaden, följaktligen måste för sin tjenstgöring under riksdagen vidkännas serskilda hyresoch ökade lefnads-kostnader.
I motsats till den siste värde talaren, anhåller jag om bifall till §:n. Då Frih af Ugglas sjelf förklarat, att förbudet för köpare, ätt. vittna, utgått ur författningen på den grund, att ett sådant förbud bade visat sig i väsendtlig mån motverka bevisningsutvägarne för att kunna behörigen ertappa och bestraffa lagbrytare, synes mig ingenting lämpligare vara, än att uti denna författning, som omsluter hela bränvinsförsäljningen, intaga en härom handlande föreskrift, uttryckt i tydliga och bestämda ordalag, så att allmänheten må veta hvad 10 H. 14 210 Den 9 Augusti e. m. hon i detta hänseende har att rätta sig efter. Förtegenhet i detta hänseende vållar hos allmänheten naturligtvis en okunnighet, som icke är af någon nytta, men väl af skada. Jag anser således det vara både lämpligt och skäligt, att den ifrägavartde tillåtelsen uttryckligen tillkännagifves; och då Jag tillika personligen väl känner, hvilka svårigheter under fordna förhållanden esomoftast yppat sig för lillvägabringandet af en fullständig bevisning, enär alla vid försäljningen tillstädesvarande vittnen sedermera inför domstol jäfvades, under förebärande, att de deltagit uti trakteringens åtnjutande, såsom köpare, synes det för mig vara klart, att R. o. Ad. handlar ändamålsenligast, då Ståndet antager ifrägavande §. Hr Printzensköld: I motsats med den siste värde talaren, får jag förena mig med Frih. af Ugglas. I likhet med honom, linner jag det icke blott olämpligt, utan äfven stridande emot rättsgrund, att man skall så till sågandes a priori förklara huruvida en köpare af bränvin är jäfvig eller icke. Omständigheter kunna inträffa, hvarigenom han blir jäfvig, men omständigheter kunna också inträffa, till följe af hvilka domaren pröfvar det vara lagligt, att han skall såsom ojäfvigt vittne höras. Att nu lagstifta härom, skulle i förväg förhindra domaren, att ingå uti en så beskaffad pröfning om jäfvighelen. Sådant kan icke vara med lagstiftningsprincip förenligt.
Sedan nämnden aflagt ed, må sådant jäf ej upptagas, der ej anmälan derom hos Rätten sker förr, än nämnden sitt beslut fattat och den, som jäfvet gör. gitter visa att den omständighet, hvarpå han jäfvet grundar, först efteråt tillkommit eller honom kunnig blifvit. § 324. Jäf emot den, som af part väljes eller föreslås eller af Rätten nämnes att i nämnden sitta, äro: 1. de som, enligt allmän lag, emot domare gälla; 2. om den, som i nämnden sitta skulle, står under förmynderskap eller under någondera partens husbondevälde, eller af honom lön eller underhåll njuter; 3. om han, såsom embetseller tjensteman, lyder under någondera partens förmanskap; 4. om han förverkat rättigheten att i allmänt värf brukas, eller står under tilltal för brott, hvarigenom denna rättighet förverkas. Gillas jäfvet; då skall ny ledamot, i den ordning ofvan stadgadt är, utses. § 325. Den som bor längre bort än fyra mil från det ställe, der nämnden sitta skall, eller är öfver sextio år gammal, vare ej skyldig att i nämnden deltaga. Ej må eljest någon, som dertill kallad varder, draga sig. utan förfall, det förtroende undän. Har ledamot förfall eller eljest rättighet att förtroendet sig afsäga, tillkännagifve det Rätten så tidigt han kan, och varde ny ledamot, i den ordning ofvan stad gas, utsedd. § 326. Nu är fulltalig nämnd utsedd; kalle då Rätten den att å viss dag sig infinna, der den ej genast tillstädes är. Ledamot af nämnden skall inför Rätten med ed bekräfta, att han, utan väld och mannamån, enligt lag och efter bästa förstånd och samvete, skall verkställa den pröfning, hvartill han kallad blifvit. Sedan eden svuren är, öfverlemne Rätten genast till ordföranden i nämnden alla af parterne i saken ingifna handlingar, så ock protokoll öfver hållet förhör, och sammanträde derefter nämnden utan dröjsmål att saken granska och afgöra. 17 130 § 327. Ej må, vid nämnd, muntligt förhör tillätas, utan så är, att nämnden, till närmare utredande af någon omständighet, finner parternes hörande nödigt.
I häröfver afgifvet yttrande, har Bankens Under-styrelse anfört: att Berger den 17 December 1835, utan eget förvållande och endast till följd af ohjelpligt sjukdomstillstånd blifvit, före uppnåendet af de för pensions erhållande föreskrifna lefnadsoch tjensteår, förflyttad pä Bankens pensions-stat med åtnjutande under sin öfriga lifstid af 600 R:dr Banko såsom pension ; att han sedermera, med afseende på den tryckande fattigdom, deri han jemte en ålderstigen hustru och ett sjukligt barn sig befunne, fått sig af Rikets Ständer vid 1853— 1854 ärs riksdag beviljadt ett årligt understöd af 120 R:dr Banko, motsvarande skilnaden emelian den honom förut tillerkända löneinkomst och den pension, han pä Bankens stat innehade; att. sedan sökanden jemte åtskilliga andra på Bankens pensions-stat förflyttade tjenstemän, deribland förre Kamereraren A. W. Wäsström och förre Bokhållaren A. Köhler, hos Banko-Utskottet vid sistförflutne riksdag begärt att, i likhet med Bankens i tjenst varande embetsoch tjenstemän, hugnas med 33 £ procents förhöjning i egande pensionsbelopp, Utskottet förklarat, att ehuru, enligt hvad de inkomna handlingarne utvisade, ömmande omständigheter syntes Banko-Utskottets Utlåtande. JVs' 16. 5 tala för beviljandet af åtminstone något * understöd åt en eller annan af de sökande, Utskottet likväl ansåge sig icke kunna å den ingifna ansökningen fästa afseende; men att ofvanbemälde Wäsström och Köhler sedermera, på förnyade ansökningar, af Rikets Ständer tillerkänts tillfälliga årliga understöd utöfver deras pensioner, den förre till ett belopp af 500 R:dr och den sednare 300 R:dr, allt R:mt; och har Under-styrelsen, då Berger, hvilken under sin tjenstgöring i.
Min lilla hustru kvittrade som en lärka, hennes glada skratt, hennes smekningar och joller, hennes puts och infall gåfvo mig dagliga bevis på hennes lycka. Själf kände jag mig mot min vilja tvingad upp på en piedestal, hvarifrån jag hälften road, hälften förargad åsåg leken. T y hon tillbad mig som en gud, och jag insåg, att det var just därpå vår lycka berodde, o m jag skulle kunna hålla mig kvar däruppe eller ej. Jag måste därför vara noga på min vakt, att jag icke svek det ideal af fullkomlighet, som hon skapat sig i FRITZ THAULOW. mig. En eftermiddag strax på nyåret — vi höllo skymning v i d en stor nytänd brasa — kom postbudet med ett Amerikabref. Det var oväntadt, ty jag hade ingenting sport därifrån på snart ett år. Min lilla hustru var idel nyfikenhet. Jag skrattade åt henne och sade helt lugnt: » Läs det du! » Jag hade ingen anledning att hemlighålla innehållet för henne. Hittills hade det aldrig stått något i de brefven, som ej kunnat läsas af hvem som helst. Jag satte mig till rätta i gungstolen, hon på en pall vid brasan. Så började h o n: » Åter har en jul kommit och gått som alla andra! Nej — inte som alla de andra! Den var helt annorlunda. D ö m själf! Fjorton dagar före jul fick jag ett artigt bref från en af de förnämsta medlemmarne inom Skandinaviska föreningen. Han hade kort förut hört mig sjunga i högmässan i S:t Pauls katedral och därvid erfarit, att jag var svenska. Nu bad han mig, att jag skulle göra föreningen nöjet att fira julafton tillsammans med dem, samt frågade, om jag möjligen skulle vilja bidraga till stämningen genom att sjunga något solo i den aftonsång, som skulle hållas i Skandinaviska kyrkan kl. 8 julafton. — Jag svarade naturligtvis jakande. Den 24 ingick. Så det regnade hela dagen. Och så nervös jag var. Jag gick i sådan På sex år hade jag icke sett en gran brinna. Ett sådant intryck, som det gjorde på mig, aldrig skall jag glömma det. Och aldrig har jag sett något så vackert som den gröna granen med alla sina ljus under de höga hvalfven i den enkla lilla kyrkan. Och så härligt, som det var att sjunga.
Auction förstår annat, än en formalitet, och för dess beviljande vill stadga några särskildta vilkor, anser jag sådant innefatta ett ingrepp uti de Kongl. Maj-.t i §. RegeringsFormen förbehållne rättigheter. Kär genom de författningar Ut-’ skottet citerat, nemligen 1775 och 1800 årens Kongl. Bref, det finnes bestämdt sagdt, hvilka prsestanda skola fullgöras; när dessa äro uti RiddarhusOrdningen åberopade; när denna är af Konungen sanetionerad; när praxis allt sedan 1809 varit, att de personer, Kongl. Majit till Adelsmän utnämnt, blifvit, enligt dessa författningar, introducerade: då vågar jag påstå, att det åligger RiddarhusDirectionen, att iakttaga dessa författningars föreskrift. Då man talar om immatriculering, måste man äfven förutsätta introduction; ty den förra vore annars en nonsens, len tid, då Adelns nästan enda rättighet består i deltagandet uti Ståndets öfverläggningar, kan jag ej finna annat, än att det är jen förtydning af författningarne, att vilja inskränka följden deraf blott till en bokstafsmening, utan att vilja tillerkänna den immatriculerade förmånen, att komma i åtnjutande af den med en sådan actus förknippade rättigheten. På grund häraf har jag ansett och anser ännu Grundlagens så väl som Författningarnes föreskrift i detta afseende vara bestämd och klar, och hvad som deremot strider, innefatta en kränkning af Kongl. Maj;ts höga rätt. Herr Roos, Jonas Emanuel: Då jag ej kan Ridd, o. Ad.
Utlåtandet till handlingaille, med gillande af det slut, hvari Utskottet stannat, dels under den 12, icke antagit inbjudningen, Bonde-Ståndet under den i4 bifallit Utlåtandet och lågt inbjudningen till handlingarne, samt Ridderskapet och Ädeln, under den 16, vidblifvit dess, rörande Memorialet N:o i32, fattade beslut och lill handlingarna lagt det förnyade Utlåtandet. Hvadsålunda förekommit har Gonslitutions-Utskottet i behörigt öfvervägande tagit. Och sorn Bonde-Ståndet ej varit1 af något tydligt grundlägsbud förhilidradt att yttra sig, huruvida det, under instämmande med Banco-Utskottet',. ansåge déir väckta motionen hafva'förfallit, men Talmannen, genom vägrandet af äskad Proposition, afskurit Ståndets rätt att uttrycka dess åsigt i‘ ämnet:- alltså och vid jemförelse af 55, y3 och ^5 §§. Riksdags-Ordningen,- efter ordalydelsen strängt tillämpade, finner Cunstitutions-Utskottet den af Bonde-Ståndet yrkade Proposition icke vara stridig emot' Gundlagen; och fördenskull ej kunna; till framställande vägras. På RiketsStänders Constitutions-Utskotts vägnar, JACOB CEDERSTRÖM. C. F af WINGÅRD. JÖHr ANDi BIÖRCK.. JON JONSSON. J, D. Valerius. STOCKHOLM, i835, hos J. A. Wallm». Register Öfver de af Constitutions-Utskottet, vid Urtima Riksdagen tiren i834 och i835j till Rikets Ständer afgijne Memorial. Memorial, med uppgift å de till afgörande beredda Grundlags-än drings-förslag. 2. — angående infordrad skyndsam uppgift å Grundlags-ändrings förslagen vid 63 och 72 §§. Regerings-Forraen. 3. *— till Borgare-Ståndet, med utlåtande om Grundlags-enligheten eller stridigheten af en väckt fråga, hvarå Talmannen vägrat proposition.
Cronstedt i sin reservation yttrat, anser jag ock alt befrielse från dagboks förande kan lika väl ega rum vid fart på sistnämnda hamnar, som på Danska hamnar i Östersjön, och jag finner så mycket mindre skäl att utsträcka ifrågavule skyldighet, som de anteckningar, hvilka enligt bestämmelserna i denna § skola i skeppsdagboken göras, synas vara af väl stor omfattning, och Svenska sjöfarten på närmaste farvatten icke bör underkastas ett så vidsträckt betungande. Utsk:t har icke för denna förändring uppgifvit annat skäl än att l!tsk:t funnit ordet »andra» lämpligare än »adägsnare». Dermed alses sannolikt alt uttrycket »adägsnare» orter, än Danska m. d. hamnar, är något obestämdt. Della förhållande kan visserligen icke bestridas, men synes mig böra aflijdpas genom en sådan förändrad redaktion, som icke föranleder någon rubbning af hvad med stadgandet åsyftats. Jag får derföre vördsamt anhålla, att denna § måtte återremitteras för alt i nu omliirmälda hänseende bringas i öfverensstämmelse med K. M:s förslag. II. Exc. IIr Frih. De Geer: Afven mig vill det synas, som det utan fara kunde tillåtas lärtyg, hvilka gå på andra, än här i Utsk:ts förslag nämnda Ostcrsjöhamnar, att befrias från skyldigheten att föra skeppsdagbok, då man utsträckt denna befrielse lill dem, sorn gå på en del af Nordsjön eller Kattegatt; och K. M:s Propos. medgifver en sådan tolkning, äfven, om ordalagen i delta afseende icke äro fullt tydliga. Jag förenar mig derföre med Hr af Ström i anhållan att §:n måtte återremitteras. Frih. Leijonhufvud: Vid behandlingen af ifrågav:de § inom Utsk:t, tillhörde jag icke den majoritet, som beslutade 328 Den 16 September e. m. dpnna förändring, utan var af den mening att man borde bibehålla stadgandet i K. M:s Propos. Jag vill således icke motsätta mig den begärda återremissen.
Statens medel kunna tagas i anspråk för sådane inrättningars enskilda behof.” Häruti instämde Petter Pehrsson från Jönköpings Län, Nils Pehrsson från Örebro Län, Johan åndersson från Upsala Län och Sven Heurlin från Kronobergs Län. Vid 6:le punkten litt. e. I frågan om upphörande af f. d. Mechaniska Skolans anslag. Af Herr Biskopen m. m. Hedren: 'Emot Mechaniska Skolans försvinnande utur Riks-Staten är intet att in vända. Men ingen orsak förefinnes att indraga de ioo R:dr, som allt hittills varit af Kongl. Landtbruks-Academien disponerade som stipendier åt 2:ne Landtbruks-elever. Att dessa stipendier verkligen gjort nytta, bevisas af flere fattige ynglingar, som derigenom blifvit understödda och hulpna och som någon gång utmärkt sig med goda framsteg och skicklighet. Bilt. till A. St. Ville nian heldre hafva fört dessa stipendier till Teehnofogiska Institutet, som redan i samma ändamål disponerar en lika summa, hade jag dervid intet velat erinra. Men att helt och hållet borttaga denna lilla hjelp för fattig, läraktig och välartad ungdom, endast för att öka Riksgälds-Contorets fonder med 100 R:dr, kan jag ieke bifalla”. Tabell öfver contante Anslagen under Riks-Statens to:de Hufvud-Titel. R. St. Stat för 1835 och följ. åren upptager. Stats-Utskottet föreslår. Höjning. Minskning. Clerici och Läroverken. I N:o G3. Ank. till Exp. Utsk. ten 17 April , kl. 2 c. ra. Utlåtande, angående reglering af Allmänna Indragnings'' Staten. (U. A..)
Limnelius för dröjsmål med ett till domstol remitterad t måls expedierande n) Häradshöfdingen N. C. Claeson, angifven för våldsamhet mot en rättsökande Om arbetsredogörelser af rikets Landtmätare • . Iakttagelser under årets embetsresa i afseende på fångvården regleringen af domsagor arbetets organisation vid jordbruket Tryckfel. sid. 28 — 38 — 39 — 47 — 63 — 73 — 95 3 nedifr. står Justia 12 uppi fr. — upplysade 18 — 7 nedifr. sista 21 uppifr. 16 nedifr. 5 — läs Justitia — upplysande — ådagalägga. — stöde — fritt lagskipningen — lagskipningens sora — stora kamma — komma ådalägga stodo frit Det tidens skick, hvarunder denna fortsättning af min redogörelse frainlägges för allmänheten, företer val knappast i någon väg ett så eftertänkligt förhållande, som uti tryckpressens bruk. Öfver detta ämne föregår i tänkesätten en strid, som griper allt mera omkring sig å ömse sidor, och den jag här icke trott mig kunna med tystnad förbigå. Då' mig åligger att ”med ”synnerlig uppmärksamhet och nit iakttaga, hvad Rikets Ständer till skyd”dande af tryckfriheten stadgat”, har jag trott mig förbunden att ej blott företrädesvis pä tryckfrihetslagens tillämpning fästa den uppmärksamhet, hvarmed jag i allmänhet är sky^ldig att följa lagskipningen, utan ock egna särdeles omtanka åt de förbättringar, hvaraf denna lag må hafva behof. Å ena sid;wi tyckes knappast mer någon gräns för tryckfrihetens utsväfningar gifvas. Med allt jemnt växande tillförsigt synes det parti, sorn genom pressen redan har öfvervigt, framtränga till sitt mål och utropa verktyget för sin framgång, såsom det enda lyckliggörande. Å andra sidan röja sig de största bekymmer, klagas högt öfver den ohejdade våldsmaktens förtrampande framfart, förutsägas de olyckligaste följder af en förvillelse, som ej mera känner någon motvigt, som under allt silt ropande på upplysningens och förnuftets rätt är otillgänglig för förnuft och sann upplysning.
Nyssnämnde förhållande åstadkommer dock brist på dugligt tjenstefolk oell i förening med den alltför vidt utsträckta Hemmans-klyfningen och Torpanläggningen, höga löner och dagsverkspriser, hvilka på intet sätt svara emot hvad jordbrukaren kan erhålla i betalning för sina produkter och hvarigenom Välmågan hos Länets innevånare, snarare afän tilltager. Med berörde Torpet! laggning menas likväl icke en sådan, som blir en följd af odling å förut ohrukad mark, hvilken visserligen bör anses såsom förmånlig, då den berent nya Källor till bergning, samt således ej bör klandras, ehuru den kanske J^ll en tid vållar stegring i löner och minskning i tillgången på arbetare. en vidsträckta Hemmans-klyfningen har deremot svårare följder, särdeles fett Land, der, utom Spannmålsoch Penninge-skatter, folket bär så mångfaldiga tjenstbatilder att utgöra. En fullständigare framställning i detta dnine förbigås dock här, enär tillfälle dertill blifvit lemnadt i det underdåll|ga utlåtande, som på särskilt Nådig befallning skall i denna fråga lill Eders Kongl. Majit i underdånighet afgifvas. ^ Åtskilliga gröfre brott, såsom mord, rån och stölder hafva väl under en tid. denna Berättelse afser blifvit föröfvade; men brottslingarne hafva 1 en stor del tillhört andra orter. Under åren 1828 med i832, har, enligt bifogade uträkning, medelpri - å elt dräng-dagsverke utgjort 16 sk: och å eli ökedagsverke 38 sk. 2 «st Banco. JS arin" ar. De hufvudsakligaste af dessa inom Länet äro åkerbruk,' boskaps-sköJsel och skogshandtering; och till binäringar räknas Linneoch Ylle-vafnadei, Trädoch Jern tillverkningar, fiske samt saltpeterkokmog.
Om det är den minsta skiljaktighet emellan hufvndenheterne, t. ex. ett par proc., så verkar det precist i samma förhållande till skiljaktighet vid upmätning af en qvantitet med tillhjelp af den gamla eller den nya måttenheten. Om t. ex. den nya måttenheten skulle skilja sig 4 proc. ifrån den till rundt tal reducerade siffran, som uttrycker dess förhållande till den gamla måttenheten, så skulle, om den såsom hufvudenhet begagnades vid mätning, hela den dermed upmätta qvantiteten skilja sig 4 proc. ifrån den qvantitet, som erhölls genom mätning med det gamla måttet. Om sålunda t. ex. kappen vore hufvudenheten för det gamla måttet och kannan hufvudenhet för det nya måttet, så är det naturligt att om jag vid förvandling af en qvantitet af de förra måtten till det sednare, i st. f. det der noggranna talet 196,875 supplerar det enkla talet 2, så begår jag ett fel som är ungefärligen 3| proc., och i samma förhållande blifver hela qvantiteten origtigt uttryckt, så att om det är fråga om att reducera 1000 kappar till kannor och jag dervid antoge en rågad kappe lika med 2 kannor, så skulle felet dervid upgå lill 31 jkanna eller ungefärligen £ T:a. Heltaunat är förhållandet med et t enda till aproximativt värde upgifvet tal för en underafdelning af enheten. Det fel som till följd deraf kan begås, kan aldrig belöpa sig till mer än de få proc. af det belopp hvartill denna underafdelning beräknas. Om jag t. ex. har millioner T:r att reducera till kubikfot, så är det klart, att på denna qvantitet kunna icke finnas mer än några supplementaira kappar. Om nu dessa kappar förvandlas efter 2 kannor på kappen, så kan det derigenom upkommande felet icke upgå till mer än 3g proc. af desamma. Dessutom blir det ju alltid en lätt sak att berigtiga den reduktionen, om kapparne äro så många att Den 8 Juli e. m. 161 att det anses behöfligt.