Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har väl anfört, att spärrningen mot Norrige hindrat smittans spridande öfver gränsen; men detta blir icke något faetiskt bevis, dä man vet, att under sjukdomens framfart i ett annat land Hofvet hade förflyttat sig till ett lustslott och omgifvit sig med spärrningsanstalter, men att smittan det oaktadt utbröt inom det furstliga palatset. Frih. Gederström bar trott, att det går an att spärra de hus, der smittan utbryter. Det är skillnad emellan att spärra ett hus och spärra en provins. Om det icke låter göra sig att spärra en provins, hvartill skall det då tjena, annat än att förorsaka kostnader. Jag har under en längre tid legat på quarantäinesbevakning. Jag har sett, huru svårt det varit att hindra communicationen med landet, då spärrningen afsett communication med främmande länder; och jag anser det vara radicalt omöjligt alt genom spärrningar hindra communicationen inomlands. Då återremiss, som af Frih. Cederström blifvit begärd, icke lärer kunna förvägras, instämmer jag med Hr Frih. uti begäran derom. Gr. von Platen, Baltzar Julius Ernst: Jag anser Frih. Cederströms yttrande vara så fullständigt vederlagdt, att jag endast med några få ord vill öka försvaret för dea motsätta åsigten. Ilar har ganska riktigt blifvit sagdt, att spärrningarnas möjlighet borde undersökas, innan de vidtagas. Talaren yttrade sig såsom den der utgjort quarantainesbevakning. Jag får yttra mig, såsom den der varit underkastad quarantainesbevakning; ty jag har under loppet af tvenne är, öfver 6 månader sammanlagdt, qvarhållits i qvararitaine, hvaraf erfarenheten lemnar mig ett ytterligare skäl för att afstyrka spärrningsanstalter, såsom högst skadliga. Det fägnar mig att kunna säga, att de författningar, Frih. Cederström meddelat oss, svårligen kunna anses handla om spärrningar inom landet af provinser eller städer, utan blott ett eller annat hus, i afseende hvarpå Gr. Frölichs motion icke åsyftar någon modification af författningarna.
Nid» derffapec och Adeln redan besiurir, at den bör behandlas af Oeconomi-Utskottet, förökadt med Ledas - Den i? Mars. 8r? damöter til en Nämnd; och får til öfwerflöd ännu uprepa, at Kongl. Maj:t formligen updragir hela Branwins-brännings-ärendets afgörande at Riksens Stander. Grefwe ve la 6ar6is. Sedan Friherre Ohrström uplyst, ar Kongl. Maj:t genom formlig kroxosuion updragir ar Riksens Ständer afgörandet af Verra Ärende i hela detz sammanhang, wagar äfwen jag rrv, at fragan om Stockholms och Götheborgs Jnwanares Bränwins-tilwerknings-rättighet kan rilkomma Oeconomi-;-Utskottets befattning, uran ar Riksens Ständer derigenom något förlora. Herr O^Ilenrllm, Larl ^clolpb, intygade jemte Friherre Ohrström, ar en sädan Kongl. ?roposiciori, som den han aberopat, werkeiigen wore för flere manader sedan lil Riksens Ständer ankommen. Åtskillig! önskade höra densamma upläsas.O Under det anstalten til denne Kongl. ?ropositionens inhämtande werkställdes, anmälte Herr Grefwen och Landtmarskalken, ar Riddarhus-Utskottet hade til Ridderskap!! och Adeln iniemnar Vixlomet för 6encral-lV!^oren m. m. Friherre hoball HuZu8t Lanclels, under intygande, at alla Pl-Wtauäa för denna ätt wörö fullgjorda. Herr Grefwen och Landtmarskalken xroponeracls i anledning häraf, at bemälte 6cneral-Icktor mätte pä Riddarhuset erhålla Imroäuäion under N:o lZ2 bland Friherrarne. Bifölls. Sjette Bandet. N:o zs. Der - 8lZ Den 17 Mars.
Dcå det i konkurs-lagen redan är ålagdt domaren att utfärda särskild kallelse ä hvarje uppgifven fordringsegare i gäldbundet bo, men det deremot ej tillhör honom att handla efter den enskilda kännedom han tilläfventyrs kan ega om gäldenärs a(- färer, och således att kalla andra fordringsegare än de uppgifna; då följaktligen en föreskrift för domaren att särskildt låta kalla den, som har att bevaka den fordran, som något regemente eller Kronan kan i konkurs ega, vore öfverflödig, om fordringen är uppgifven, och olämplig, derest domaren angående fordringens tillvaro ej i gjord uppgift vinner kännedom; och då föreskriften, att Rikets Ständers Bank skall i kallelse, till bevakande af intecknad fordran, erhålla de upplysningar, som ofvan förmälas, har sin grund i för Banken särskilda förhållanden, såsom den vidlyftiga rörelse, som Banken bedrifver, de vilkor, hvaremot den emot inteckning i fastighet lemnar lån, hvarigenom en längre tid alltid åtgår, innan desamma blifva inbetalda, och den af dessa omständigheter orsakade svårighet, om ej omöjlighet för denna inrättnings styrelse att, så framt särskild anmälan ej göres, vinna kunskap om de under tiden inträffade ombyten i eganderätten till intecknade fastigheten, utan hvilken kunskap styrelsen ej kan veta på hvad grund Banken kallas såsom uppgifven borgenär, derest nye egaren gör konkurs, får Utskottet vördsamt afstyrka bifall lill ifrågavarande motioner, angående förändring i konkurslagens 68 §. Slutligen har Herr Dalman yrkat, att 87 § konkurs-lagen, som bjuder att allt hvad af gäldenärer och borgenärer i konkurssak skriftligen anlöres, med dertill hörande bevis, skall tväfalt ingifvas, med föreskrift att Rätten bör låta sammanhäfta afskrifter och hålla dem parterne tillhanda alt vid. Rätten läsas, måtte förändras till följande lydelse: »Allt hvad af gäldenär eller borgenärer i konkurssak skriftligen anföres, med dertill hörande bevis, skall tväfalt ingifvas, och late Rätten sammanhäfta afskrifterna och utlemna dem, der sä äskas, till massans syssloman, all hållas parterne tillhandan
SA snaxt fmiljens utveckling i tidernas liingcl hminit dithän, a t t husfadern fkainstår såsom cless ilatinliga öfverliufvnci, följer med fadersmakten afveii. fanilersplikten ined sitt ansvar. Deil. obestridda ratten a t t bärska o&amp; radal inoin fniniljea för med si.g elen oafyisliga $ikten att s t i ~ j a för [less bestinil och iippelialle. Allt efter so111 d e t t med ~ a stigadn cie k i i h r varder sv Asase, franist A, af17e11 bet&amp;aI~ligheteri~ mot förliastade &amp;) iten skap starlrare. Den. iiatiuliga följ deii Ii äraf ä r en siizåii.ingoii~ fortgkende liij,j n iiig af iilrten slinps&amp;lclerii. Meii dess fram flytt niii g &amp; ger rmi1 endast för i71ann.e11, icke flis] .-. ~vii~naii. Den i~iigot Xhlre ii~aiineii h i t y fortfarancle lika l ä t t. : %tt försörja en yngre som en äldre Iiustru. Med iil~te~iskapens förseilande %i: lian allså, viilja inom flera Blderaliiasser af kviiiiiom., iiieilaii kvilln.an mkste v&amp;lj el i.ii.01~ färre Aldersklasser af iniin. Könens a11 tal inom ~Jrte11ska.ps~lc~er11 var (ler öfver a1l.t mer eller mindre oj amt. Men livmr - Iielst tv&amp; maiiniskor söka ' hvarandra i en s, sorri för de111 ä r af vi] $, d#r k a d e r ocli den ekoiiomislia, lagen om till.ghig och efterfi %gmi i kraft.
För alt kunna antagas till tjensteman vid Bankodiskont-verket, fordras att hafva undergått någon sådan akademisk examen, som berättigar lill inträde uti Konungens Kansli eller Rikets Rättegångseller Räkenskaps-verk. Den Bankens tjensteman, som till tjenstebefattning vid Banko-diskont-verket redan blifvit eller hädanefter varder förordnad, och derigenom kommer ali frånträda tjenst i Banken, må, i händelse han skulle önska att, vid inträffande ledighet, i Bankens tjenst återgå, derstädes tillgodonjuta den tour och befordringsrätt, han i samma verk innehade, då han det lemnade. Direktionen öfver Låne-kontoret i Götheborg har uti dess till Utskottet afgifna berättelse, under förmälan, hurusom det länge visat sig att en Vaktmästare icke kunde vid kontoret medhinna alla de honom åliggande göromål och att en ytterligare Vaktmästare vare af behof påkallad, hemställt att, i stället för nuvarande Husdrängen, en 2:dre Vaktmästare mätte varda pä stat uppförd, och att en del af de tlusdrängen tillhörande sysslor kunde få på beling eller annat lämpligt sätt mot särskild ersättning utföras; hvilken hemställan Fullmäktige dock icke understödt af skäl, att Husdrängens lön blifvit till sitt nuvarande belopp 200 R.dr B:ko förhöjd, på det alt han mätte biträda vid uppassning å Låne-kontoret, hvarifrån han af sina öfriga göromål icke skulle vara för hindrad. I betraktande af den utvidgade verksamhet, Låne-kontoret i Götheborg på sednare tider erhållit, och då Direktionens förslag kan verkställas utan någon särdeles stor tillökning i kontorets förvaltnings kostnad, tillstyrker Utskottet, Banko-Utskottets Memorial N:o 54.
Jag vågar derföre uppmana och äfven förvänta ett mera ömt deltagande i denna Råga, än det hvarmed eljest vanligen sådana ämnen behandlas, som angå föga i allmänhet kände aflägsna Provincer, i synnerhet då jag, på min Riddersmanna ära och tro, kan försäkra, att, efter min öfvertygelse, Gottland hör anses såsom en Juvel i vår Konungs Krona samt näst Skåne och östergötland för den tredje Province i ordning, i alla afseenden, blott man rätteligen uppmuntrar och begagnar de fördelar naturen derstädes nederlagt, hvadan denna förtjenar kraftigare uppoffringar af Staten, än den hittills rönt, hvartill ock bör komma i öfvervägande det stora skäl, att försvaret för Gottland icke ensamt är gagneligt för detta Land, utan jemväl är en politisk nödvändighet för hela Riket, emedan, såsom jag redan haft äran omnämna, Gottland är en vigtig förmur för södra delen af Riket, och visserligen, vid uppkommande krig, kan vara att befara, det den, i anseende till sitt läge, ådrager sig Fiendens uppmärksamhet, för att derifrån kunna med lätthet göra en invasion i vårt eget Fädernesland, hvilket ock troligen var afsiglen med Ryska Expeditionen år 1808. Jag tror vid detta tillfälle, då jag, såsom alltid, ifrar för Gottlands väl och lemnar detta Land och Innebyggare detta loford, som är en följd af min mångåriga erfarenhet derstädes, mig Den 16 Maji. 411 också böra upplysa dera* hvilka sådant förut icke känna, att jag hvarken är född Gottländning eller ämnar därstädes sluta mina dagar; så vida icke Försynen och Öfverheten behaga annorlunda mina lefnadsöden bestämma — icke eller har jag någon bosatt Slägtinge derstädes, så att mitt tal kan misstydas för egenkärlek eller egennyttiga afsigter. Nej! såsom Riddersman har jag icke kunnat förtiga sanningen på ett ställe, der den alltid med välbehag upptages, eller underlåta tala för ett undanskymdt Land, som föga kändt ibland Allmänheten härstädes, derföre inom detta Stånd saknar Förespråkare.
Delta senaste Grundlags-stadgande angående Banken, hvarigenom 1776 års Realisations-Förordning var de facto omintetgjord, och de ofvannämnde orden uti densamma, för mera vighets skie/lj blefvo utan någon slags betydelse, är också det enda af båda Statsmagterne erkända, hvaruti man kan upptäcka något spår af monopolium i fråga om Bankens sedelrörelse och lånrörelse. Endast för Depositions-rörelsen kan, såsom varande af slik egenskap, betraktas det begifvande från Konungens sida år 1668, att alla Statens medel skulle gå genom Banken. a4 Bancooch LagUtskottens Betänkande N:o 3. 4:o Kongl. Kungörelsen af den 18 Mars 1818, angående fortfarande inskränkning tills vidare i utvexlingen af silfver emot Bankens Transportsedlar, lyder: Gore veterligt: alt Rikets nu församlade Ständer uti skrifvelse af den 2 i denna månad hos Oss i underdånighet tillkännagifvit, alt, sedan Rikets Ständer åren 1809 och 1810 funnit Rikets belägenhet fordra, alt deras Banco-Verk ålitades i den mon, hvaraf sedermera inskränkning tills vidare i utvexlingen af silfver emot Bankens Transport-sedlar blifvit en följd, samt Rikets Ständers Banco-Ulskott, å deras vägnar, vid Riksdagarne åren 1810, 1812 och 1815 äfven gifvit Banco-Fullmägtige dermed öfverensstämmande föreskrifter till efterrättelse, Rikets Ständer ansell denna inskränkning ännu icke kunna upphäfvas, och alt således, intill dess annorlunda af dem beslutes och behörigen kungöres, utvexling af silfver emot Transporlsedlar kommer hädanefter, likasom de senast förflutna åren, att vara inställd, utom i de serskilda fall, hvarom Rikets Ständer låta meddela Banco-Fullmägtige nödige föreskrifter. Della förhållande har Kongl. Maj:t, på Rikets Ständers underdåniga begäran, härigenom velat allmäneligen kungöra.
Arvidsons , Lach. Widebergs och E. M. Lofflers Memorial, 232 Den g Februarii. om Police-Inrättningens derstädes underhållande af Statens Medel m. m. 2:0 I anledning af Kongl. Majits Nådiga Remiss, angående Härads-Skrifvaren Rydströms Pension, 3:0 I anledning af f, d. Vice-Talemannen Jan Jonssons Motion, om Tullgarns Kungsgårds öfverlemnande till Hans Kongl. Höghet, KronPrinsen Oscar. 4:0 I anledning af Herr Biskoppens, Doctor Almqvists Memorial, om understöd af allmänna Medel för Kyrkooch Prestegårds-byggnaden i Neder Tomea Församling. 5:0 I anledning af Riksdags Fullmägtigen, J. J. Rutbergs Motion, om utbetalning af innestäende Pension för Kronofogden Westberg. 6:0 I anledning af Riksdagsoch BancoFullmägtigen Anders Danielssans från Elfsborgs Län Memorial, om förbättring i Aflöningsvilkoren lör Krjgs-Revisions Betjeningen i Kongl. Kammar Rätten. 70 I anledning af Riksdags Fulfmägtiges frän Blekinge Memorial, om tillökte Compagnie-mötesplatser för Länets Båtsmans Indelning. 8:0 Angående Herr Borgmästaren Cederborgs hemställan, om tryckn.ng af åtskilliga Den 9 Februarii. Handlingar, angående frågan om hämmande af Luxe och Öfverflöd ni. m. 9:0 Angående Riksdags-Fullmägtigens Olof Månssons frän Blekinge Län Memorial, om rättighet till Skatte-lösen af Lots-Hemman. 10:0 Angående Herr Capitainen, Friherre Stael von Holsteins Motion, om Jord-Ransakningars verkställande m, m. 11:0 Angående de i Borgare-Ståndet väckte Motioner om Postfrihet för Städernes Magistrater för deras Embets-bref samt vid afsändande af Krono-Uppbörden och Räkenskaperne m. m. 12:0
Den klagan, med eller utan skäl, höres ej sällan håde inom och utom tidningspressen, att embetsman äro för gamla och tjena för länge. Hos våra förfäder hade man ålderdomen i mycket anseende och anlitade dess, såsom man dä trodde, vidsträckta erfarenhet och mogna råd ej mindre inom än utom embetsmanuakretsen. Det är dock möjligt, att håde sjals-och kroppskrafterna hos vår tids menniskor ej blott äro i aftagande, utan ock vida under i styrka och spänstighet, mot hvad de varit fordom. Orsakerna dertill höra icke hit hvarken att undersöka eller utreda, ej ens om sjelfva förmodan är sann eller icke. Ej eller är det min mening att nedsätta ålderdomens värde i, och för sig sjelf, och än mindre att påslå, alt den åldrige embetsoch tjeustemannen, som har själsoch kroppshelsa, är mindre användbar och nyttig än den yngre med möjligen rörligare idrer och lemmar; tvertoin vill jag yrka, att i’ vår oroliga tid, den mognade kraften kunde vara i manga hänseenden gagneligare än den möjligen och vanligen besinningslösa ungdomliga, sorn nägongång ser för mycket på mulet och för litet på medlen att ernå det, och hvarigenom för Regering och folk förhastade eller skefva, haltande, föga beståndande eller illa grundade mätt och steg så lätt kunna vidtagas, men som sedan äro svåra alt ändra och förbättra. Min afsigt är således ingalunda att i egentlig mening understöda det mer eller mindre allmänna skriket öfver Statstjenarens ålder, men så mycket mera den rättmätigare klagan ej blott hos allmänheten, utan ock hos vissa embetsoch tjenstemän sjelfva, att de nödgas tjena för länge, äfven då deras kroppsoch själskrafter icke motsvara deras egen vilja, och Statens billiga anspråk, att vara nyttiga och kunna uppfylla sin bestämmelse. Denna klagan är värd att behjertas både af Rikets Ständer och Rikets Konung; och det är derföre jag vågar uppträda som densainmas målsman, väl öfvertygad om ämnets vigt, men icke om ntiu förmåga alt så utreda och bevisa det, som sig borde; dock förvissad derom, att det Utsk., som kommer att närmare behandla detsamma, liksom R.
Ull: T. C. 3 s. B. U. 2 s. Jutsk och Isländsk 12 s. annan 4 sför all ull. Vin. T C. 24 s. B. U. 16 s. Väfnader. Utförselstull å trädvaror. Caffe. Bevilln.Utsk. har föreslagit alt lillien å caffe må höjas från 3 till 4 Denna öfverflödsvara, som blifvit en nödvändighets-, är en af de vigligaste för tulluppbörden. Genom sin beskaffenhet är den lätteligen föremål för oloflig införsel; och erfarenheten har visat, att denna säkrast motverkas genom låg tull. Före år i8'25, då tullen å caffe var 3 sk. Ilamb. b:co, eller 8 sk. Sv. b:eo, förtullades i medeltal endast 1,410,000 få årligen. Sedan tullen år 1825 nedsattes till 5 sk. Sv. b:co, steg förtullade qvantiteten successive till 2,58i,ooo få, som den utgjorde 1828, och efier en ytterligare nedsättning till 3 sk. Sv. b:co år 1829 har den ökats till något öfver 4 millioner få i medeltal årligen. Sistnämnda qvantitet ger likväl ej mer än få i årlig förbrukning på hvar person, hvaremot i Norrige, der i förhållande till folkmängden 5 gånger mera the' än i Sverige förbrukas, den förlullade qvantiteten caffe ger omkring 2^ få caffe på person. Icke destomindre ansågs denna vara i Norrige vara föremål för oloflig införsel, och af sådan anledn. blef vid sista Storting, enligt K. M:s derom gjorda framställning, tullen å calfe nedsatt ifrån 5 sk. till 3 sk. species eller omkring 3 sk. Sv, b:co. Det äi sannolikt, alt en ytterligare Den 39 Juli f. ra. nedsättning af vår tull å caffe skulle tillvägabringa en större förtullad qvantitet; men i alla fall är det vådligt, både fö'r tullinkomsten och för de städer, som idka ordentlig bandel, att höja afgiften.
Om jag än skall blöda och under marter sluta mitt lif genom dem, för hvilka jag går att predika kärlekens lära, tror du icke, moder, att jag så, om än jag är långt, långt borta, skall äfven för mitt fäderneslands folk vara en lärare, som skall verka mera, än om jag stode hos det i kroppslig närvaro och predikade hvarje söndag i Guds hus? Tyngre är mig att lemna dig, min moder, så ensam. Men se, du skall icke sörja, då du vet, att din son går i sitt kall, att lefva eller att dö, för hvad han anser rätt och sannt". "Min son, min Henrik, hvilka feberdrömmar! Ditt bröd, om än torftigt, bjuder dig ju ditt eget land. Verka i stillhet det goda du kan, om det än är ringa. Var lugn, sansa dig, dröm icke. Låt en tid gå om och du skall glömma dessa underliga fantasier". "Nej, det är icke ett ögonblicks fantastiska hugskott. Det har varit min barndoms och min ungdoms dröm, att lefva för min tro och sprida sanningens ljus till menniskorna. Men jag tänkte: dertill behöfs ej att gå ut bland hedningarna; jag vill predika evangelium i mitt eget land, och sprida tro, ljus och sanning der. Men ack, jag kan här intet verka! Engång svarade mig en af denna församlings medlemmar: "nog är det lätt för pastorn att prata; icke tror ni i hjertat mer än jag, hvad ni säger". Då uppvaknade med ny styrka hos mig den tanken: bevisa din tro med dina gerningar". "Ack, min son, om du ej tror dig kunna fylla ditt kall som prest, så blif om ej annat så en bonde. Du arbetar ju äfven då för vårt land, om än blott för att skaffa bröd åt några menniskor der". "Menniskan lefver icke endast af bröd; och brister hos oss än ofta bröd, så brister oss än mera den ande som fordras, för att förädla brödets bruk". "Har du betänkt, hvilka lidanden dig kunna förestå, hvilket lif af försakelse du skall lefva? Du är icke stark, ditt bröst tål icke stora ansträngningar. Eller är det martyrkronan, som glänser i dina ögon?
Det är nemi. stridande emot ali vanlig rättegångsordning att hafva en ordförande, som icke har rösträtt inom domstolen; och icke heller lärer det vara en ledamot utan rösträtt, som hör pröfva jäf emot de öfriga ledamöterna. Men, oberäknadt detta, har jag några särskilda anmärkntr att göra mot Utsk:s sätt att behandla detta ärende. Utsk. har tillåtit Gr. Spens att få låta sin reservation medfölja betänk, och således framkomma med ett förslag i bredd med Utsk:s eget, men derifrån betydligen skiljaktigt. Detta har gifvit PresteSt. anledn. att, med ogillande af Utsk:s förslag, antaga till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag det förslag som Gr. Spens författat, Reg.F:n innehåller uti 84 §tn : "Då Const.Utsk. icke funnit skäl att gilla och till R. St:s pröfning öfverlemna något förslag till förändring eller förklaring af grundlagarna, som Utsk. af enskild riksdagsman emottagit, vare Utsk. skyldigt, om förslagets författare det yrkar, att meddela honom sitt yttrande deröfver med tillstånd att detsamma jemte förslaget genom tryck allmänt göra, då han för det sistnämndas innehåll sjelf i egenskap af författare må lagligen ansvara.” Af denna 84 § lärer R. o. Ad. finna, att Gr. Spens’ förslag, såsom icke af Utsk. antaget, icke heller kan blifva föremål för någon Ståndens pröfning. I afseende på sjelfva frågans behandling, får jag vördsamt anhålla, att, oaktadt de stora brister, som finnas uti Const.Utsk:s förslag, och ehuru dess syftning är sådan, att det skulle återföra oss till de tider dä R. Sits commissioner dömde öfver Statens embetsmäns lif, ära och gods, R. o. Ad. 3<34 Dtu 34 April e. m. dock v ille låta det ligga h vilande till nasta riksdag; ty förr au vid nästa riksdag kan det icke lagligen afslås. Hr Rosenblad, Bernh.: Med den tolkning, som Frih.
Får han nu igen styfrarna som en nådegåfva, så Nej, det duger inte, duger inte alls. Men hvad ska jag ta mig till med dem! Senare: Nu vet jag hvad jag gör med Thores pängar! Jag förskingrar dem — och »betalar igen när jag får.» Det var en lysande idée! På en gång modärn och praktisk! Senare: Nu är det gjordt, och känner alla andra förskingrare och förfalskare sig så hjärtans belåtna som jag nu, så undrar jag då visst inte på, att det är så godt om dem som det är. Senare: Har nyss varit hos Enes. Där var jubelfröjd. En knarrig moster de har i Hudiksvall (gammal bekant till mig), har skickat Anna tre hundra kronor som hjälp till en badresa, »efter hon varit så sjuk», och lofvat litet mer längre fram. »Att tänka sig», sa Ene, »att det är första gången den där rika gemena otäcka gamla markattan — —» »Allan, Allan», sa Anna, som såg så söt ut i sin mjuka nattrock, att man bara ville kyssa henne. »Den där alldeles utmärkta gamla markattan», menar jag, »den där älskade gamla markattan», menar jag. »Markattans skål!» sa Anna, och höjde sin kopp. (Vi höll på att dricka té!) »Tack», sa jag högtidligt och höjde min tillbaka. Så vi skrattade! När jag smög mig därifrån, låg Ene på knä framför Anna, med sitt hufvud i hennes knä och nästan snyftade: »Du får fara och sköta dig — vi får behålla dig! Hustrun min, hustrun min!» Karlar är bra söta, när de är söta! Väl, att det händer så ytterst sällan, eljest skulle vi kvinnor då inte kunna reda oss en enda smul. Värmande för hjärtat var den där scenen visserligen, men bra litet styrkande för min moral. Det kändes presis som om jag skulle kunna ha förskingrat hur mycket som hälst, för att få höra och se samma innerliga glädje som nyss. För att hålla mig i stämningen, kvistade jag, nu af tvärs öfver skolgården in till Kullen för att hjälpa honom att möblera ett litet tag. Allting i möbelväg är redan köpt, fast bröllopet blir först i Maj.