Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofta fingo icke Gösta och Elin vara sålunda i fred och ro – Sedan Magnus förklarat sig för Elins riddare, följde han henne i hamn och häl, uppmuntrad dertill isynnerhet af Göstas dystra miner och Elins nedslagenhet, men äfven något af det välbehag, hvarmed hans uppmärksamhet emot sin lilla kusin upptogs af hennes föräldrar, särdeles af Elins Mor, som måhända begynte tycka att Gösta och Elin bra mycket hängde efter hvarandra. Men Grefvinnan var för öfrigt för stolt och föraktade Gösta alltför mycket, att verkligt oroa sig öfver denna efterhängsenhet. Hennes Dotter skulle nog en dag veta sin plats i samhället, andras äfven. Visserligen hade andra Fröknar Ringschöld funnits – det visste Grefvinnan ganska väl – men att ingen Fröken af det namnet förut tillika varit hennes dotter, visste Grefvinnan likaledes, och litade på den omständigheten. Icke dess mindre tvangs Elin att ej springa och gömma sig vid första skymt af Magnus, att låta honom bevisa sig de små tjenster, som tillkommo Gösta. Den blick hon vid sådana tillfällen fästade på sitt stöd, sin beskyddare, sin Gösta, den hvarmed han besvarade hennes, uttryckte en smärta vida öfver deras ålder – outredd, men icke mindre bitter för det. Brukspatron Wahl fångade upp ett par af dessa blickar, suckade och såg att Göstas och Elins öde redan skjutit upp i dagen. Det var en svår tid för Gösta och Elin! Än måste Gösta se, huru Magnus drog Elin till och med i hans egen vagn – än var det Elin, som till sin innerliga grämelse af tjenstfolket hörde sig kallas lilla Grefvinnan. Första gången denna benämning nådde hennes öron, sprang hon förskräckt till Gösta och frågade: ”Jag är ju ingen liten Grefvinna, jag är ju din Elin?” Gösta sökte förklara för henne att efter hennes Far var Grefve, vore hon Grefvinna, men kunde vara hans Elin ändå – Elins tårar öfver sitt Grefvinneskap kysstes och jollrades bort – men sedan gick Gösta ensam ner i sin trädgård, lade sig der under en hvit törnrosbuske, som han redan ett par år förut planterat åt Elin, och den stygga fläcken brann klarare än någonsin på Göstas kind. Det var en svår tid.
Men då jag å andra sidan betraktar dels de flerfaldigt olägenheter, som kunna blifva följder af BancostyreJsens ovilkorliga förpligtelser i detta afseende, dels orimligheten deraf att stadga en lika silfvercassa för olika sedelmassor, d. v. s. omöjligheten att någonsin bestämma eller bibehålla en viss cassa; då jag ytterligare besinnar, att det är för Banken vida förmånligare, att den äger en mindre cassa, men håller sig stilla, än att den haren större och opererar, sätter sig i utländsk skuld &c-, kan jag ej frångå den mening, att Bäncostyrelsen, med föreskrift att i främsta rummet vaka deröfver, att Banken må kunna fullgöra sina förbindelser, i sådant afseende anbefalles att hålla silfverfonden vid nödig styrka, eller ock att en viss minimiqvantitet af silfver, t. ex. af två millioner r:dr specie, alltid bör finnas i hvalfvén. Frih. KantzouS anförande hade blifvit afbrutet genom återkomsten af R. o. Ad:s deputation till de öfriga Stånden. Frih. Cederström, Jac.i Den nu ifrågavar. punkten innehåller en principfråga, som måhända kommer att kraftigast inverka på beståndet af realisationen. Att fastställa en proportion emellan sedlar och silfver medför åtminstone olägenheten, att man inom Bancoverket nödgas städse controllerä hvarje dags vexling och sedelemissioner, och medför derjemte en ständigt fortfarande oro och uppmärksamhet på alla Bankens företag. Det är således otvifvelaktig!, att bestämmandet af ett minimum af metallisk cassa, såsom Hr Lagerhjelm föreslagit, är det rätta; men jag kan ej med honom instämma i fråga om beloppet af denna caSsa. För min del tror jag, att den ej bör utsättas till mindre än millioner för det närvar., och jag tror, att man bör bestämdt föreskrifva, att detta belopp bör successivt ökas, emedan man hos nationen bör beräkna ett fortgående i välstånd och 1 o II. 1 o ,4 De» 24 Juli f. ra. icke ett stationärt tillstånd.
Berättelsen r* Sedan Kongl. Majt härtill lemnat Nådigt bifall., ansågo Fuilmägtige sig böra afvakta innevarande ars Revision, och de till förlit el ig© upplysningar, som dervid förväntades, för att bestämma deras vidare åtgärder i denna delen. Uti Rapporten för November Manad tillkannagaf Directionen, att gt,500 R:dr blifvit afbetaldie på J. Ståhles stora Uånebiträde. Till deltagande uti sednaste Revisionen utsågs, å Bankens vägnar, AdvocätFiskalen N. R, Kruse , som i sådant afseende blef försedd med särskild Instruction, af innehåll: Ito Att, med afseende å Friherre CederBtröms ofvanförrnäldte förbehåll, det Banken ej kunde deltaga uti de förluster, som tilläfventyrs i framtiden uppkommo på Lån och Cautioner, hvarföre visse personer, utöfvar Reglementets föreskrift, funnos häftande, i samråd med Directionen vara betänkt på sådan anstalt för Bokföringen, hvarigenom beloppet af dylika förluster kunde särskildt och utan omgång controlleras. 2:o Att, rörande återstoden af det betydeliga Lånebiträd% sorn i November 1 81 5 blifvit Handlanden Ståhle beviljadt, äfvensom beskaffenheten af de för samma Lån ställde säkerheter, och utsigten för dess sluteliga inbetalning, inhämta tillförlitliga upplysningar och underrättelser. 3:0 Att taga kännedom, huruvida det vid sednaste Revisionen återstående belopp, 51,600 R:dr uti utlånte Reverser på 3 Månaders förfal. lotid? sedermera Jdifvit ytterligare förminskadt, j t 4:0 Att 44 Riks.^ St. Rtiisci ers Rerclttelser. 4:0 Att noga tillse efterlefnaden af hvad Kongl. Majit, genom särskild Nådig Skrifvelse, för Discont Verkets framtida Styrelse täckts förordna, och till Directionens förklaring samt behörig rättelse anmärka, hvad i en eller annan måtto kunde finnas derifrån afvika. 5:0
Permission för hela den förestående Riksdagen, ifrån den publiqua Tjenste-befattning han innehafver j hvarigenom Utskottets hemställan, att Riddarhus-Directionen måtte äga efter sig företeende omständigheter bestämma, huruvida en af Riddarhus-Directionen tillförordnad RiddarhusSecreterare, finge intill Ridderskapets och Adeins nasta Sammankomst i utöfningen af en förut innehafvande Tjenst, fortfara, eller icke, kommer att förfalla. 2:0 Att Utskottets Yttrande rörande Mademoiselle Knibergs Pension återremitterades, med anmodan till Utskottet, att upplysa huruvida Stjerncreutska Fonden medgåfve någon tillökning å berörde Pension. 3:0 Att frågan, rörande Nicheroes i nedra Förstugan decerering, uppsköts till nästa Riksdag. 4:0 Att Frimurare-Barnhus-Directionen erhöll tillåtelse, att årligen å Långfredagen i Riddarhus-Saten låta uppföra Concert. 5:0 Att underrättelse om Ridderskapets och Adelns besiut, att en Guld-Medaille af omkring 60 Ducater komma att Herr Hof-Marskalksn Friherre Fredric Philip Klingspor till - Den 1 April. »75 ställas, borde genom Utdrag af Ridderskapets och Adelns Protocoll, Friherre Klingspor meddelas. 6:0 Att den för Kiddarhus-Vaktmäsfaren Björkholm föreslagne vedergällning ökades från 25 R;dr till 33 fWr 16 sl. Bancoj samt 7:0 Att den till bestridande af Riddarhusets Reparation anslagne Capitations-afgift, må utgå intill nästa Riksdag. Ut supra. S. D. Beslöt Högloflige Ridderskapet och Adeln, att, till betygande af Ridderskapets och Adelns agtning och välvilja för Herr Hot Marskalken och Riddaren Friherr#, Fredric Philip Klingspors verisamma och nithalia befattning
Enligt hvad min till Riksdagen 1853 afgifna berättelse innehåller, har jag fört underdånig klagan öfver det af Kongl. Göta Hofrätt den 19 Juli samma år gifna utslag, hvarigenom Domhafvanden i Marks Härad undgått ansvar för fångars lösgifvande, hvilka voro sakfällda, men ännu icke afstraffade; och har Kongl. Majit uppå dessa underdåniga besvär meddelat nådigt Utslag den 28 sistl. April, innehållande att som den tilltalade Domhafvanden, enligt det af honom afgifna, förut åberopade intyg den 22 Maj 1852, medgifvit, det i fråga varande fångar blifvit, efter hans tillsägelse till Länsmannen, lösgifne, och förklarat sig beredd att åtgärdens laglighet försvara, samt Domhafvanden följaktligen måste antagas hafva berörde åtgärd å embetets vägnar vidtagit; men han dervid i så måtto felaktigt förfarit, att han utom Rätten gifvit en föreskrift, hvilken bordt på Häradsrätten ankomma och i dess protokoll intagas; helst på de sak fälldes qvarhållande i häkte eller Digifvande berott beskaffenheten af den besvärshänvisning, som skolat dem i sammanhang med Häradsrättens utslag meddelas; alltså funne Kongl. Majit, med ändring af Holrättens utslag, Domhafvanden för detta sitt origtiga förfarande, hvarigenom någon skada likväl icke skett, cj kunna undgå att, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, böta Åtta Riksdaler 16 sk. banko. Hos mig har blifvit angifvet, att Domhafvanden i Carlstads, Kihls och Grums härad, skall uti ett den 2 April 1853 utfärdadt gravationsbevis å hemmanet Gråberg, i mantal Kronoskatte i Hammarö socken, beräknat och uppburit såsom lösen Sex Ridr i stället för Två Ridr banko, hvaraf jag funnit mig föranlåten att förordna åtal emot bemälte Domhafvande för det härigenom begångna embetsfel; och sedan detta åtal blifvit inför Kongl. Svea Hofrätt utfördt; så har Kongl. Hofrätten genom utslag den 27 sistl.
Med vidblifvande af Burgare-Ståndets redan fattade beslut, att vid fortfarande anslag till Dramatiska spectaklet må lästas det vilkor, att binder för enskilda theatrars anläggande i hufvudstaden ej eger rum, med iagltagande likväl af de reglementariska föreskrifter, som Kongl. Maj:t kan finna af nöden, lade Borgare-Ståndet lill handlingarne yttrandet i Stals-Utskottets Utlåtande N:o 345 öfver den 46 punkten af bemälda Utskotts memorial N: i 301. Den Femtiondesjette j angående lydelsen äf det t vid löne-anslaget för tvänne nya Professorer vid hvartdera Universitetet, fästade vilkor. Yttrandet i Utlåtandet N:o 345, i afseende på denna punkt, lades till handlingarne. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande fyra Utlåtanden och Memorial, nemligen: N:o 356, i anledning af väckt fråga om restitution till staden Hudiksvall af erlagd rotefrihets-afgilt. Bifölls. N:o 358, i anledning af Välloflige Borgare-Ståndets återremiss af Utskottets Betänkande N:o 319. Bifölls. N:o 359, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 272. Lades till handlingarne; sani t N:o 360, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Utlåtande N:o 35. Lades till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 29, i anledning af Riks-Slåndens olika beslut, angående Curhus-afgiftens fortfarande, fann Ståndet för godt godkänna så väl de föreslagna voterings-propositionerne, som hvad i öfrigt memorialet innehåller. S. D.
Banco milen för hästen, må utgå ehvad skjutsentreprenad åstadkommes eller icke, och odelad tillfalla den skjutsskyldige för den skjuts, han bestrider; och i så måttoser jag mig föranlåten till reservation emot Utskottets betänkande.” Härmed förenade sig lill alla delar Ola Jeppsson från Blekinge Län, Christen Andersson från Malmöhus Län, J. Ifflander från Wermland samt Anders Larsson från Upsala Län. Af Matts Persson från Stockholms Län: ”Jag reserverar mig emot Utskottets tillstyrkan, att den föreslagna förhöjningen i skjutslegan endast må ega rum på de ställen, der entreprenader kunna till vägabringas. Uti inledningen till Betänkandet har Utskottet yttrat den lofvärda princip, hvilken ock i de fleste delar legat lill grund för Utskottets tillgörande i denna fråga, nemligen alt skjutsnings-besväret måtte lyftas från jordbruket, eller måhända rättare: att detta besvär måtte för jordbrukaren blifva så lindrigt^ sorn möjligt; ty äfven på de ställen, der entreprenader verkställas, och skjutslagen få göra tillskott, vidlådar detta onus, såsom förut, jordbruket, fastän tillfälle är öppnadt att med en viss afgift lösa sig ifrån detsammas utgörande. Antages nu den billiga grundsats, alt skjutsningsbesväret bör lindras så mycket som möjligt, samt alt skjutslegans förhöjande är ett medel dertill; så finnes intet rimligt skäl, hvarföre man härifrån skulle göra ett undanlag just på de mera glest bebodda och mera fattiga orterna i Riket, der entreprenaders lillvägabringande är alldeles omöjligt, hvilket serskildt är förhållandet vid flera så kallade sjögästgifverier i min hemort. Sådant vore, efter min öfvertygelse, att göra godt mot den jemförelsevis förmögnare, men glömma den obemedlade. Man kan taga för gifvet, att på de orter, der entreprenader låta sig verkställa, förstår landtmannen bättre sin egen fördel, än att han skulle, äfven med en förhöjd skjutslega, äflas att skaffa sig en ögonblicklig inkomst, hvilken i sjelfva verket, vid närmare eftersinnande, medför både för honom sjelf och för hans jordbruk en stor förlust.
Vid reglerandet af Generalitetets löner, har Utskottet yttrat den tanka ”att inom militairen avancement i lön bör vara förknippad med avancement i befäl.” Denna sanning kan ej bestridas, och deraf drages äfven den naturliga slutsats, att avancement i Befäl bör vara förknippad med avancement Den 3o September f. m. i lön. Men mig synes, att Utskottets förslag ej tillfyllest innefattar ett sådant avancement i lön. — Kongl. Maj:t har i sin proposition förminskat antalet af Generaler ifrån 24 till 9, hvarigenom beredes en minskning i desse Embetsmäns nu ägande löningsstat af 60,000 R:dr, samt för GeneralFälttygmästaren, Chefen för Fortificationen och Ca vallerilnspecteuren föreslagit 5,5oo R:dr åt hvardea utom resepenningar; och Utskottet har nedsatt denna summa till 45oo R:dr, helst, efter Utskottets tanka, någon af dessa Generaler ej synes vara i behof af högre anslag till Fourage-medel, än de af Kongl. Maj:t för en CavalleriÖfverste föreslagne 600 R:dr, och taffefpenningarne äfven borde förminskas lill 900, i stället för de projecterade i5oo Riksdaler. Jag nödgas, hvad nedsättningen i Fourage-medlen beträffar, upprepa hvad jag redan inom detta rum yttrat, men hvarå Utskottet ej fästat afseende, nemligen det olika förhållande, som framter sig emellan dem, hvilka äro pligtige inspectera 3 å 4 Regemente!' och derutöfver, under alla deras vapen-öfningar, och den, som det åligger, att endast exercera ett nära sitt hern stationeradt Regemente. Hvad taffel-penningarne beträffar, skulle jag tro, att den representations-skyldighet, som åtföljer Generals-graden, och i hvilken ort som helst igo Den 3o September f. m. ej lian åsidosättas, gör de uppförde i5oo R:dr fullt ut behöflige.
Hvad som här vidare blifvit anfördt om Kronans parker och den långa tid, som åtgår för att sätta de - 324 Den 16 November e. m. samma i skick, medgifver jag fullkomligt; livar och en som har något begrepp om skogshushållning känner detta förut; men om man behagar att genomläsa betänk, så finnes det tydligt, alt den der gjorda anhållan icke är ovillkorlig, ulan alltid med förbehåll: ”silvida kronoparkerna det tillåta” etc. etc. och alla de betänkligheter mot förslaget, som skulle rättfärdigas af de yttrade farhågorna, torde således vara helt och hållet chimäriska, enär den grund hvarpå de hvila ej existerar. Slutligen måste jag yttra några ord ang:de det af IIr von Ilarlmandsdorff framställda skäl, nemi. att det vore mindre grannlaga och passande, alt då K. M. för så kort lid sedan afslagit en anhållan i enahanda syftning som denna, om R. St. nu förnyade densamma. Afven detta torde alldeles förfalla, om den värde talaren täcktes besinna, att det nu icke mera är samma sak, hvarom frågan är. Hr von Rosen bar redan upplyst, att denna rustoch rotehållarnes ansökning förra gången var ställd i form af en dem ovillkorligen tillkommande rättighet, då den nu deremot blott innefattar en begäran, att hvad de åstunda, mätte dem af gunst oell nåd beviljas. Det är klart, all man ganska väl kan afslä en sak, som packande begäres, och likväl vara benägen all bifalla densamma, framställd i form af en anhållan. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag tror mig hafva sett denna fråga från en sida, som ännu icke af någon talare blifvit framställd, och som jag tror mig kunna kalla den moraliska sidan. Enligt min förmening skulle det nemi. vara att uppmuntra dem, som missvårda sin egen skog, om tillåtelse dem medgåfves, att å Kronans skog, i samma mån den binner tillvexa, erhålla utsyning. Hvar och en klok bonde hugger icke på egen skog; lian hugger genia pä andras.
Förslag öfver kostnaden tor Flottans fartygs samt hus oell byggnaders underhåll under hvartdera af åren 1864, 1865 oell 1866. För segelfartygens hamn-underhåll, enligt Bilagan J\ts. 10, i medeltal årligen 43,616: 66. Tillökning i dessa fartygs underhåll i följd af rustning enligt d:o d:o 73,730 » ångfartygens hamn-underhåll, enligt Bilagan J[s. 11, d:o ... 73,940 Tillökning, föranledd af rustning, d:o 80,545 » bevarade roddfartygs med tillhörande ehefsfartygs underhåll, inberäknad den tillökning deri, som kan föranledas af rustningar, enl. Bil. J\@. 12, d:o » Skeppsgosse-exercisfartygens, transportoch småfartygens m. fl. underhåll, inberäknad tillökning i följd af rustningar samt kostnaden för dessa fartygs förnyelse, enl. Bil. *\s. 13, d:o 117,346 154,485 29.000 17.000 Summa för fartygens årliga underhåll » underhåll af hus och byggnader vid Carlskrona station, enligt Bil. JK£. 17, till materialier, årligen 20,000: Arbetskostnader, d:o, omkring 22,500 42,500: » underhåll af d:o vid Stockholms station, i likhet med hvad dertill under åren 1856—1860 årligen i medeltal utgått 13,000: — Arbetskostnader, årligen, omkring 11,000: — 24,000: — » underhållet af d:o vid Götheborgs depot 4,000: — Summa för årligt underhåll af hus och byggnader 317,831 70,500 66 66 Summa R:mt R:dr 388,331 66 n JM 15. Approxiinafift års-nini erhåll af dea aya flottan, dess förnyelse derati inbegripen. Iso. Ilainn-iiiiderhallet.
Lagerbjelke, hvarom han icke torde vara angelägen, hemställer jag, om man icke, när ett redan af tre Stånd afgjordt mål ånyo på detta sätt retorqueras, kan, i afseende på det yttrande som den värde talaren sjelf tillåtit sig emot en annan, säga att det just af honom varit »käckt» att framkomma dermed? Ehuru jag icke har något intresse i denna fråga, ber jag dock, att, när Hr von Troil omnämnt ett anförande af RiksArkivarien Nordström, samt en förklaring, hvilken sedermera äfven blifvit upläst af Chefen för FinansDepart. äfvensom en annan af Hrr Fullmäktige afgifven förklaring, hvilken anses innehålla ett medgifvande af satser som skulle utgöra en anklagelse emot Fullmäktige sjelfva, få fästa upmärksamheten derpå, att Gr. Lagerbjelke jemte en annan af Hrr Fullmäk - 312 D en 18 April e. m. tige, reserverat sig just emot det beslut, hvilket sålunda blifvit gjordt till föremål för anmärkn., och att till följd deraf afven till en stor del kraften af det utförliga anförande förfaller, som en ledamot i BorgareSt. afgifvit, och hvilket icke utan en viss salvelse blifvit af Hr von Troil åberopadt. Med Hr Dalman instämmer jag i den åsigt, att det icke varit så farligt att Riksg:sKont:s Fullmäktige sökt begagna de medel som funnits för att betäcka de för handen varande utgiflerna, och alia de farhågor som Hr Gripenstedt hyst, att II. St:r derigenom skulle komma i någon stor förlägenhet för framtiden, kunna otvifvelaktig! höfvas, derest R. Sl:r sjelfva behaga fatta sådana beslut, hvarigenom de anvisa lån till de behof som icke på annat sätt kunna fyllas, emedan Riksg:sKont. då äfven kan återfå hvad det utgifvit. Jag kan för min del icke heller finna, att Riks:gsKont:s Fullmäktige böra göras till föremål för en så förskräcklig anklagelse som det låtit på vissa anföranden härstädes, derföre att de icke velat skuldsätta
Vi f&amp; göra bekantskap med ltirjungarna i en flickskolas högsta klass och höra, huru dessa bland sig upptaga och söka tillämpa de nya idéer, som röra sig i tiden: en flicka skall lars sig att arbeta, hon skall klada sig p&amp; ett förnuftigt satt, hon skall alska friska och sunda nöjen, sisom skridskohkning, sommarvandringar .o. d. Innan vi, veta ordet af hafva den modiga Hanna, bokens hjhltinna, och den varmhjtlrlade Bella blifvit vira goda vänner. Vi hafva varit med d e h i ' sorg och glädje, i medoch motgilng - ty boken ar .full af " handelser ". Visst kunna vi ibland tycka, att de unga gii litet men det &amp; r s&amp; ungdomens sed. Boken ar i ' briidstörtadt till vaga sin helhet s&amp; god, att vi p&amp; det varmaste rekommendera den ht unga flickor p8 14-16 &amp; r. Älfvan f r h Intra och andra berättelser af Johanna Bpyri. Nar man laser Johanna Spyris barnböcker glömmer man snart bort att granska. Innan man vet ordet af, ar man uppe bland bergen, mau andas fjalluft, och man plockar alprosor, och: till sallskap har man friska, glada barn hvsd kan man battre be.gara? Johanna Spyri har redan genom " Heidi " förvarfvat sig goda vanner bland de svenska barnen, och vi ar0 förvissade om, att vanskapen ej skall minskas, sedan de gjort bekantskap med de b.erattelser, som i &amp; r bjudas dem i svensk (Sfversattning. Framst satta vi berat' telsen " I Hinterwald "; den &amp; r i besittning af sti mycken friskhet och poetisk fagring, att den maste tilltala hvarje barnasinne. En strang granskare skulle kunna förevita J. Spyri, att hon ar allt för optimistisk, det gar alltid väl för hennes sm&amp; hjaltar och hjaltinnor.
Jag anhåller att nejpropositionen måtte blifva i likhet med BondeStåndets beslut; d. v. s. att vi bifalla Skrifvelse!!, men måtte slippa premissen, som innehåller de alldrabesynnerligaste concessioner. Herr Munck af Rosenschöld: Jag skall anhålla att BondeStåndets beslut må blifva uppläst. Undertecknad Riddarlius-Secreterare uppläste det från Hedervärda BondeStåndet i detta ämne ankomne ProtocollsUtdrag. Herr Munck af Rosenschöld: För att undgå 2:ne voteringar skall jag, i händelse Herr Hjerta önskar, att Ridderskapet och Adeln instämmer i BondeStåndets beslut, förena mig med Herr Hjerta. Herr Rosenqvist: Jag öfverlemnar åt Herr Hjerta att bestämma contrapropositionen, och skall således icke åstadkomma någon tidsutdrägt. lians Excellence Herr Grefve af TVet - Den 3 Februarii f. m. i65 ter stedt, Gustaf: Jag hemställer lill Herr Hjerta, hvad afsigt hail kan hafva med en sådan contraproposition. Herr Hjerta förklarar sig vilja gilla skrifvelsen , och då tyckes det väl att lian äfven har gillat grunderna, på hvilka denna skrifvelse är byggd. Men nu förklarar Herr Hjerta sig icke gilla grunderna för denna skrifvelse. Då synes mig det vore bättre att införa rent afslag i contraproposition; ty att ogilla grunden, men att icke dessmindre hygga en skrifvelse derpå, är åtminstone besynnerligt. Herr Hjerta: Jag medgifver visserli gen riktigheten af Hans Excellencc Herr Grefve Wetterstedt^ anmärkning, att ett sådant beslut skulle vara besynnerligt, men jag kan icke medgifva att det här är af feiga vigt, emedan ordföranden i ExpeditionsUtskottet lagt så mycken vigt på att få omnämna 14 § RegeringsFormen i den underdåniga skrifvelsen.