Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Euligt irsta punkten är den väl i första rummet lemnad åt räntegifvaren, men om man vidare läser ardra punkten, hvilken lyder Den i Mars e. m. 63 sålunda: ”Att, derest räntegifvaren icke före "Thomasdag begagnar denna sin uppsägnings"rätt, äger räntetagaren lika rättighet att ”fordra räntornes erläggande in natura el”ler med contant, så vida lian derom tilI”säger inom den 25 derpåföljande Januari;” så finner man, att räntetagaren jemväl fått en lika rättighet sig tillagd. Vidare innehåller samma Betänkande, till undvikande af de olägenheter i afseende å tiden, då lefvereringen af räntespannemålen hittills skett, uti 3:dje punkten: ”Om räntegifvaren "före Thomee dag verkställer en sådan uppsägning, skola räntepersedlarne vara lef”vererade inom den 25 påföljande Januari; ”sker åter uppsägningen af räntetagaren, "på sätt förut stadgadt är, hör lefvereringen "vara verkställd inom den 25 påföljande Fe”hruari. Genom dessa stadganden skulle otvifvelaktigt alla de olägenheter undanrödjas, hvilka legat lill grund för de fleste klagomål. Sluteligen har, såsom ersättning för den rättighet räntegifvaren erhållit, att icke vid andra tillfällen, än han sjelf åstundar, lemna spannemålen in natura, blifvit honom ålagdt, att, då lösning med contant sker, jemväl erlägga forlön till dubbelt belopp emot hvad den hittills varit; hvilken förhöjning jag vid betraktande af den numera förökade skjutslegan anser ganska billig, men den öfverklagade optionsrätten hos läntegifvaren är på sådant sätt snart sagdt omintetgjord. Herr Grefve Björnstjerna har Den i Mars e. m. jemväl yttrat, att det förra Betänkandet vore sämre än det sednare. Detta kan jag ingalunda medgifva. Det förra afhjelper t. ex. den svårighet räntegifvaren och ränte* tagaren ofta hafva att träffa hvarandra, för att verkställa uppsägning, derigenom att det tillåter dem att hos Konungens Befallningshafvande anmäla sig till erhållande af allmän Kungörelse derom.
St. i und., att hvad utöf ver den bestämda summan kunde erfordras till fyrars, hakars och sjömärkens inrättande och förbättring mätte, framför alla andra ifrån handelsoch sjöfartsfonden utgående kostnader, bestridas af denna fonds tillgångar.” Likaledes upplästes och lades på bordet BondeShs, genom prot.uldr. af den 27 och 29 sisth Mars, gjorda inbjudning till instämmande i Ståndets, vid pröfningen af 1 punkten, under hufvudrubriken utdikningar och aftappningar af sanka trakter och sjöar för beredande af odlingsföretag, af StatsUtsk:s utlåt. N:o 4^5 litt C. fattade beslut, så lydande: Ståndet fann ej skäligt att, på sätt Utsk. föreslagit, bevilja statsanslag särskildt för ifrågavar. ändamål inom Norrbottens, Westerbottens, WesterNorrlands, Jemtlands, Gefleborgs och Stora Kopparbergs Län, utan beslöt, att till vattenaftappningar eller andra förberedande åtgärder för odlingsförelag inom alla Rikets län må ställas till K. M:s disposition en summa af 4°o,ooo r:dr att såsom lån utgå mot följande villkor: att återbetalning skall ske inom 10 är; att lånet blifver räntefritt de tre första åren och sedan löper med 3 proc. årlig ränta; att capitalafbetalning vidtager först efter 4 år och utgår sedermera med | om året, då räntan med hvarje capitalafbetalning försvinner, och att dessutom, der särskilda omständigheter sådant kunna föranleda, K. M. rnå äga att, vid lånets meddelande, anvisa högst l deraf såsom anslag, utan ränta eller återbetalningsskyldighet, och kommer i och genom detta beslut Utskjs förslag under litt. b) att förfalla. Likaledes lades på bordet nedannämnda från Utskln inkomna utlåttn och mem:r, nemi. från Statssamt Allm.
Transport 4,871,542 8 1 946,666 52 För samma stads återuppbyggande 12,000 - Till kolonien S:t Barlhelemys förvaltning, förslagsanslag, 6,000 R:dr årligen, under åren 1854, 1855 och 1856, 18,000 — Restitution till löntagare vid Westmanlands och Jönköpings regementer samt Wermlands Fältjägareregemente af' orätt erlagd lönebevillning, tillsammans 1,190 45 8 Ersättning till Strömsholms Stuteri för eftergifvetj arrende, ' 1,509 5 10 Gratifikation till Ofver-Kommissarien N. A. Fredin, för upprättandet af formulär till nv Rikshufvudbok, 5,000 Dito till Regernenlsskrifvaren vid Kongl. Flottans Station i Stockholm Carl Leopold, för anmärkt oriktig beräkning af båtsmans-vakansafgiften, 1,000 Gratifikation till Kapiten-mekanikus E. W. Sasse, för en valtendeslillerings-apparat, 2,000 » till Auditören Georg Scheutz och hans son Edv. * Scheutz, för. uppfinning af en machin till malhematiska tabellers uträkning, 5,555 16 — Ersättning lill 1'rofessoren B. 0. Nycander för kostnaderna vid förfärdigandet af en rösträkne-machin, 687 15 4
Om stddslande och hvad dervid bof, iakttagas. 1.0 Att tiden för städslande ej borde vara så oinskränkt, som Tjenstebjons-Stadgan Sta g-samt Ålim. Besv. b'. Oec. ZZt«#. Bef. Nio 54. 5j nu medgifver, ulan hädanefter så bestämmas , att, om Tjenstehjonsflyttningen skulle ega runi emellan Midsommarsdagen och den 1 Julii, alic städslande, sorn göres tidigare, än den i April, och senare, an den 24 Maji, för ogildt förklaras ; med undantag af stads? lande inom Hnfvudstaden, der det kunde efter gamla ordningen fortgå. 2:0. Att en tid af sex veckor före den öu varande flyttnings-tiden borde bestämmas,' under loppet hvaraf det skulle vara tillåtet att städsla och att utgifva Orlofsedel; samt att den Husbonde, hvilken häremot bryter, måtte varda förfallen till ett vite af minst i5 R:dr £6 sk., och det Tjenstehjon, som före nyssnämnde tid emottager städja eller tillprång-: lar sig Orlofssedel, pliktfälldt till 5 R;d$ 316 sk. 5:o. Att Artikelns s §. borde få följande lydelse : ”Städjer någon tjenstehjon annorledes ännusagdt är; vare städsel ogild; *’och fäste-penning gånge hälften till angif-' "varén och hälften till de fattiga j bote ock ''för slikt oskick Husbonde Tio R:dt och ^Tjenstehjon Sex R;dr 3* sk.” 4:0. Att en tid af högst tvänne månader före flyttningstiden borde best ämmas; inom hvilken städslande! af Tjenstehjon fingq 38 Lag •sami Allm.Besv.o.Oec.U isk, Bet.
Ogift qminna, font fpdt tjugufem år, mare ntpitbig att fig odj fin egenbom fjelf råba od) föreftå. Söid ogift qminna, font ofmattnämnba ålber uppnått, affäga fig mpnbigljeteng utöfning: gore beröm anmälan l)oö bomftol; od) marbe l)on af bomftolen mtber för* mpitbare ftädb. 65 £)efja ftabgattbcn träba t merlfamtjet från odj meb ben 1 3anuari 1865." •inottfet beflut 285 tnebclft unberbåntg ffrifmctfe ben 11 fifttiönc Steril, t)oS åbottgl. 3)laj:t anrnätt; Då) tjat ätongt. 9Äaj:t ben 16 näftförftutuc tnånab betfamma i nåbet ftabfäftat. § 47. fpå fatt 285 uti unberbåntg flrifmetfe ben 21 fifttibne Dltober, Bob .dongt. 9Jtaj:t anmält, ^afme 285 för 28år bet, ^eflntat en författning af ncbananförba innehåll: "2Äeb ättbrtng af 4 lap. 2 § 3orba £>m flifte od) gåftoa mare (ag famnta." § 48. 3 fråga ont upptjöranbe af rättigheten att börba faftig()et å (anbet, t) af me 2Bi, för 28år bet, beftutat en författning af bet innepåd, forn förelommer i 2Bår, nteb anmälan om betta beflut, ben 21 fifttibne Dftober tid Jbottgt. 2daj:t aftåtna nu* berbåttiga flrifmetfe. •Si för Sår bet, Beflittat cit författning af följattbe tipbetfe:
Hon tog en stol, flyttade den bort i fönstersmygen och satte sig vid Marias sida. »Vet Mia hvarför jag kom ensam till Granudden i dag?» »Nej.» »Därför att jag hade någonting att tala med Mia om — ensam.» »Hvad var då det?» »Det var» — Gerda gjorde ett uppehåll och slog ner ögonen — »det var någonting, som Casimir bedt mig fråga dig om.» Nu stod Marias hjärta stilla — det föreföll henne som om det stannat med ens, likt ett urverk, när fjädern brister. Och återigen var det som om all viljekraft förtunnats inom henne, så att hon icke kunde förklara sina handlingar för sig själf. En ögonblickets impuls dref henne att kasta detta samtal åt sidan, ty hon anade dess syftning, fastän hon icke direkt förstod den. »Se,» sade hon och pekade mot himmelen, där två mörka moln sväfvade fram. »Lommen spådde rätt; vi få oväder.» Men Gerda såg icke ditut; hon såg in i sin väninnas ansikte, och när Marias ögon, i hvilka hon sökte svaret på den fråga hon aldrig uttalat, undveko hennes egna, böjde hon sig fram, fattade Marias hand och ville draga henne till sig; men hon satt orubblig kvar och såg ut genom fönstret. Då reste sig Gerda från stolen och, utan att hon rätt visste, hur det gått till, låg hon i nästa sekund på knä framför Maria, med armarne kring hennes lif och ansiktet doldt i hennes sköte. »Han älskar dig.» Det lät tonlöst, sorgset, ty sinnesrörelsen hade stämt hennes röst i moll. Och återigen bröt tystnaden in öfver dem. Maria satt ännu alltjämt och stirrade ut. Hennes medvetande var borta. Mekaniskt strök hon med sin hand, gång på gång, hän öfver Gerdas hår. Det spred sig en iskyla genom Gerdas inre, och det var som om kylan strömmat ut från dessa fingerspetsar, hvilka strökos så lätt hän öfver hennes hufvud. Hon kände det som om hennes eget hjärta i detta ögonblick fått ett svidande sår. Stackars Casimir. Och sorgen steg inom henne och fyllde hennes själ; och så brast hon i gråt.
I förbigående vill jag nämna, att om också systemet är stort och mägtigt, om det än är en rigtig Goliath, jag dock icke kan underlåta att mot vissa delar deraf rigta mina pilar, ehuru det smärtar mig att nödgas i dag vidröra de delar deraf, som angå en frånvarande ministers förvaltning. Frih. De Geer har yttrat, att regeringen väl måtte egt rätt att vägra tillsättandet af en sådan tullkomité, som R. St:r vid förra riksdagen begärt, alldenstund R. St:r icke kunna befalla K. M:t att tillsätta en komité. Detta är alldeles rigtigt och häremot kan ingen anmärkning göras, men frågan är icke uttömd härigenom, ty det blir en annan fråga, om K. M:t har rätt att använda de medel, R. St:r anslagit till en viss komité, till en komité i en helt annan rigtning. Detta anser jag vara den farligaste sidan af saken. Hr Frihm har vidare förklarat, att K. M:t icke skulle hafva handlat öppet eller rätt, om han tillsatt en sådan komité, som R. St:r begärt. För min del kan jag icke fatta, att några ledamöter tillsättas i en komité, utan att erhålla en viss instruktion, öfver hvars efterlefnad K. M:t eger tillsyn, och deraf följer att hvarje ledamot, som icke kan åtlyda instruktionen, afsäger sig sin plats. Här har af en talare på sista bänken visats till hvilka resultater man kommer, då man söker tolka grundlagen på det sätt systemets anhängare velat. Hvarje bud i grundlagen bör väl läsas först fristående och sedan i sammanhang med de Öfriga, och när man då finner af 4 § R. F.. att Konungen eger att allena styra riket, men blott på det sätt R. F. föreskrifver, och af 57 § R. F., att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af R. St:r allena, tyckes det vara tydligt att hvardera Statsmagtnn har sin bestämda rätt, den ena att styra riket, den andra att bestämma öfver statens inkomster.
Ridderstapet och Adeln ctt at Bcwillnings, Utstottet, till den åtgärd Utstot, let kunde finna nödig, öfwerlemna ett Memorial af Herr Silswersköld, Nils, Landshösdinae, anMnde befrielse fran Mantalspenningar och Bewillning för arbetarne wid Husgwarna Gewärs,Factorie. Vr supra. kx krotocollo, ^ 6. 8ilverstolpe Utdrag af protocsllet, hället i <,ägw. prestStändet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den zo April 1312. S. D^wad Allmänna Beswärs, och Ekonomiekllstottet uti dess nästl. gårdag pa bordet lagde Betänkande, rörande fria BränwinSbränningens snara inställande söreftagit och tillstyrkt, blef af PrestStandkt gilladt. Vt suxrs. kx krotocollo, V. ^Imcfurst. Ut, -88 Den z-> April. Utdrag af Borgare-Ståndets prstscoll, hillet wid Urtima Riksdagen i Orebro den zo April 1312. S. D. Ä§id förnyad föredragning af Allmänna Beswärsoch Econymie-Utssvttets under d. 23:0c uti innewarande manad meddelte utlåtande, i anledning af den till Utssottet förwiste fraga om Allman inställelse af Bränwinsbränningen, fann Stander för godt, alt gilla samma yttrande. Ut supra. Lx krotocollo, Lergstrom. Utdrag af Hrstscollet, hället hos Hederwärda Bonde - Ständct den zo April 1812. S. DRemitterades: T:ll BewillningsLagsamt Allmänna Beswärsoch Ekonomie-Utskotten: Riksdags-Fullmäktige Pehr Nilssons fran Christianstads, Johan Erssons fran Stora Kopparbergs och Anders HakansfonS fran Elfsborgs Län ingifne Memorialer, angående inskränkning i Bränwinsoränningcn samt skärpande af answaret för fyllm och dryckenskap.
När det var väl bestaldt, tog lian dem ocli rökte och mumlade och så trodde de att det var hälsan sjalf, de undfingo. J a g för min del kastade min påse i spisen. Nå - en dag skickades kloka far efter för att lasa öfver husbonden, som kände sig skral. På den tiden hade jag inte mycket begrepp om andliga ting, me.n .nar jag liörde honom sitta dar och rabbla opp fader våfbaklänges: ' redaf råv mos rä i nelernmili '. och så vidare, blef jag så arg, att jag hade lust att ge lionoin ett slag pk käften för h v a ~ t enda bortvrängdt ord. ' Låter det s&amp; syndigt för vår Heire som det låter för mig ', tänkte jag. ' så beklagar jag. O husbonden ', ineii det vågade jag inte nämna, ty matmor trodde ju pA finngiibben soni på ett evangelium. Dagen därpå var husbonden s % kry att han kunde g a l opp, och nu skulle kloka far prisats mer än lian var värd, om ej Sven, husets enda barn, legat dar och kämpat nied sjukdomen. Han var ju ung och kraftfnll, men febern tog honom s i starkt, att man snart nog slig hvart det bar. Och tank. iiii kunde han ej fördölja, Iivad han hade på hjärtat. Han ville ej se nligon annan bredvid sig an mig, ej taga: not en vaktendryck utau ui ' min hand, och när han hade sin sans, talte lian sh innerligt om sin kärlek. ' Husbonden ruskade pA hahudet och sade förstulet: ' H U med honom, det s k i man alltid göra med de sjuka, hur galet det an är '. Men matmor visste bättre och brast i grht. När 1ia.n hade kampat ut och l i g darr sb tyst och hrit, sade bon: ' Britta, im må dn höra det, han brydde sig aldrig om Elsa, jag visste det hela tiden. Allt ifrån det han var barn hade lian sitt eget sinne, och tog jag ifrån honom ett, nöjde lian sig aldrig med ett annat.
Arrendatorer af Kungsgärdar samt af Officers-Voställen, med flere pnvilcie, 260 jordbrukare synas ock til et sä angelägit föremäl böra bidraga. Om ock ,-del möjeligen ffulle afdragas af det förmodade totala hemmantalet 80,715, sä blefwe dock en tilqäng af R:dr B^co 201,785 efter 5 R dr B:co för mantalet, hwar. med 4ooo inventarie-hästar jamte nödiga äkdon rikeligen upköpas kunde. Genom nitiffa Landshöfdingars förlorg ffulle för alla Häradens gifna förlagssummor, inteckning eller saker borgen förskaffas; och torde mänga blntrepn-neurer ej wilja emottaga, eller snart befria sig ifrån et sädant förlag. Winsten af wärdshushällningen bör blifwa betydlig om den wäl inrättas. I Konung 6usml' ^clolpbs Förordning om skjutsfärder, daterad Wisby den 3 Februarii 1616 är redan befallt, at endast sädane personer ffulle wid de inrättade lavcrnsr eller Gästgifwaregardar antagas, som hade förmåga at förse wägfarande med sina förnödenheter; men det är allmänt kunnigt huru sällan detta nu för tiden inträffar. Utländningar, som hitkomma, medgifwa, at de härstädes nara färdas för beloppet af de drickspenningar, som de somligstädes utdela; men beklaga at de ofta nödgas wänta pä skjuts, och finna den omständigheten högst ledsam, at de wid resans början mäste förse sig med en matsäck, likasom wörö de komne til en ödemark. Det är icke heller mindre stötande, at de sällan finna et anständigt rum, der de kunna stiga in och mycket mindre en snygg säng, at hwila uppä. Jnfödde resande ffulle ej mindre än utländningar Den 16 I"""- 7^5 wilja lemna Gästgifware en billig förtienst om de kunde undgå at medföra et matförräd, som om sommaren skämMes af wärma och om wilitrén blifwer stelfruset.
Jag sympatiserar visserligen varmt med hennes sträfvande efter kunskaper och bildning, men jag vet, att den ärelystnad, som ofta kastar henne in på mannens områden, många gånger kommer henne att underskatta värdet af de pligter, men äfven privilegier, som tillkomma qvinnan. Jag vill dock på intet vis härmed hafva sagt, att qvinnornas högre uppfostran och större bildning göra dem odugliga som husmödrar, och att qvinnor med nödvändighet äro dåliga hustrur och mödrar, derför att de läst Euklides och Tacitus. » En T r e gyllene iakttaga regler f ö r föräldrar v i d barnens att gick medförde sjelf: vunnit uppfostran. första han han han priset, en berömd man. (Insändt.) 1. dag honom berättade en nyhet, som anhade han vid akademien Men var på väg att bli Men genom det sätt, hvarpå detta, eller rättare, genom den han Derpå bad vände barnen skola blifva! han, att det var för hennes skull, han hade sträfter Låten alltid barnen vara i ert sällskap, vat, från hans atelier. 2. hemma och borta, så vidt det låter sig Don på sin hänförelse. Camillo märkte ej denna hastiga, lidelsefulla, hängifna Vänjen barnen tidigt att bedja och arbeta! mötte den, blef hennes tag, Antonia, förrådde henne han undfått göra! 3. donna blick; men då donna Antonia hon till mods, som om hela förra lif varit en dröm eller ett misssom om hon aldrig älskat någon annan än den unge bildhuggaren. Hon Bildhuggaren. förutsåg, täckte hvilken förfärlig olycka, som sanningen, uppblossande Bemyndigad öfvers. af C. Hrtj. skan och kärleken Dertill var konstnären genast villig, och efnågon Då tids don leende Camillo och ett ehuru den våldsamt kunnat bringa sydländatt trotsa sin man och hela verlden, in» Och hon » Har mycket svartsjuk.
N:o 325, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 320; Lades till handlingarna. N:o 326, i anledning af ytterligare motioner, angående riksgäldsSedlars inlösande; Godkändes. N:o 327, (försänkt Stats-utskotts) angående verkställd omröstning öfver 2:ne i Stats-utskottets memorial N:o 319, upptagna voterings-propositioner; Lades till handlingarna, och N:o 328, angående uppförande å riks-staten af de utaf utsockne frälse-hemmannen i Halland utgående rote-vakans-afgifter. Godkändes. S. D. Föredrogs ånyo och gillades Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens betänkande N:o 62, i anledning af väckta motioner om förändrad beräkning af utmätnings-uragälder. Från Hed er v. Bonde-stån<iet. S. D. Föredrogos Stats-utskottets sistlidne pleqi-dag bordlagda: Memorial N:o 3ä4, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 300. Med ogillande af Utskottets yttrande lades memorialet till handlingarna. 746 Prot-utdrag den 2 October 1848. Dito N:o3a5j i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 320, Ståndet lät bero vid Utskottets åtgörande och lade memorialet till handlingarna. Utlåtande N:o 3z6i anledning af ytterligare motioner angående riksgälds-sedlais inlösande; Bifalls. Samt memorial N:o 3ä8angående uppförande å riks-stalen af de utaf utsockne frälse-hemmannen i Halland utgående role-vakans-afgifter. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarna Konstitution s-utskottets den 30 sisllidne September första gången bordlagda memorial N:o 35, angående återremissen af memorialet N:o 34. Den 3 October. Från Höglofl.
Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Stats-Utskottets behandling remitterad motion (N:o 34) har Herr Bråkenhjelm, P. B., af anförda skäl föreslagit, “det måtte Rikets Ständer för sin del besluta, att undervisning i folkskola för de lärjungar, som redan inhemtat föfeskrifvet minimum af kunskap, enligt 1842 års Stadga, hufvudsakligen skulle hafva till föremål ljudelig innanläsning uti godkänd läsebok i fäderneslandets historia med geografi, uti arealoch kubikräkning samt ritning enligt följande moment; att efter förslag af Teknologiska Institutets tjenstemän, 15 å 20 modeller af det s. k. Polheims mekaniska alfabet skulle utväljas, mera med afseende på öfning i särskilda projektions-methoder, än på de oftast förekommande rörelseutvexlingarne: att hvarje folkskola måtte, genom Institutets försorg, varda försedd med exemplar af alla dessa modeller, som, då de i tusental tillverkas, borde tillhandahållas efter lindrigt pris; att vid folkskolelärare-seminarierna undervisning uti de bestämda modellernas projicierande, efter geometrisk method, skulle meddelas åt alla elever; att
Kyrkoherdarne sökte visa sig hafva uppburit mindre och ej mera än Forfaltningarne stadgade, samt alt den tiondesättning, af a:ue tunnor mindre på hemmanet än de cg ie rätt att t ord ra, hvilken de, med uppoffring af de fleste Gonventionsartiklar, erR. h. t,II R. St. Prot. Majus tidiga Skrifvelse N:o 5g. ljudit si" att antaga; blifvit med sfi ringa anbud af allmogen besvarad, atl Kyrkoherdarna ej kunnat deiaf, för Pastoratens litenhet, hafva deras utkomst. Dyrkade fördenskull alt fä, enligt privilegier och Förfaltnii g r, tillgodonjuta sina hiniiigsräiligheter; men ville dock-föl blifva vid sina ledan gjorda anlind till frivilliga öfverenskommelse!’. Ilen 17 Mars 1812 instämde Visby Consistorium i Kyikoherdarnes yttrande, men tilläde, till det så mycket hellre önskade en viss tiondesätli mg, sorn allmogen missbrukade sin valiätiigliet lili Paslmaiens upplåtande ät den, sorn åninge de 1 ingaste lonevilkoien. Med dåvarande Pastorats och Kyrkors anta! ansågs tionden icke kunna nedsättas under Ps estel ska pel s anbud; men om, genom Kongl. Majlis bemedling, eller allmog! ns lii,illiga begifvande, pastoraten hlefve, vid inhalande ledighet, efter liand sammanslagna lil! hallien mindre antal och vahällighelen afskalfad. s; så kunde allmogen få lindring, Piesteiskåpet hafva sin anständiga I nigning, samt medel äfven vinnas att upphjelpa lärooch uppfosti ingM er ken. ‘ Lamh hofdinge)! instämde den 2 A piil 1812 i Consisfoiii yttrande.
Robert Browning och Elisabeth Barrett visa sig genom dessa bref genomträngda af den tanke som – sedan den tid brefven skrefvos – långsamt arbetat sig fram under det nu slutande århundradet, den tanken: att äktenskapets enda sedliga grund är den fullt ömsesidiga och fullt sympatiska kärleken. De erkände med klar följdriktighet: att kärlekens fortvaro liksom dess början hör till frihetens område och att kärlek således hvarken kan utlofvas eller, på grund af några löften, kräfvas och att – efter som kärleken utgör äktenskapets enda sedliga grund – så är äfven dess upphörande å endera eller båda sidor ett berättigadt skäl till äktenskapets upplösning. Men – och detta är denna sannings andra följdsats – de visste tillika: att när kärleken betraktas, såsom de själfva betraktade den, ej som ett öfvergående lifsmoment, men som lifvets väsentliga innehåll, som en religion, hvilken kräfver hela varelsens hängifvenhet under alla tillvarons ögonblick, då blir äktenskapet – i mening af ett frivilligt, lifslångt samlif – en oafvislig nödvändighet, icke ur etiskt-social men ur individuellt-psykologisk synpunkt. Först när den fria kärleken, i makarna Brownings mening, blir den enda stiftaren af äktenskap och denna fria kärleks fulla förverkligande blir äktenskapets enda ändamål – då skall man få se, i djup mening, oupplösliga äktenskap. Eller, med andra ord: det oupplösliga äktenskapet är sedligt endast för de människor, hvilka fullkomligt kunna umbära äktenskapets lagliga band. Men kärleken kan icke, som för makarna Browning, blifva lifvets stora innehåll, förr än människorna blifva hvad dessa båda voro, lefnadskonstnärer hvilka med klart medvetande bevarat – och bevarat sig själfva för – sitt erotiska ideal och hvilka, oberörda af alla andra hänsyn, välja de lifsförhållanden, hvilka tillåta dem att på det fullkomligaste sätt utforma sitt stora lifsinnehåll. Och lefnadskonstnärer åter blifva endast de hvilka likt dessa hafva en stark själfkänsla och ingen fåfänga. Det är denna senare, som försvagar människorna och hindrar dem att stå ensamma; det är den förra, som ger dem styrkan och makten att, trots alla slags hinder, förverkliga sitt eget väsens lag.