Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom en följd deraf, kan jag ej annat inse, än att nu mera ett öppet fält är lemnadt, för afsättning och kringspridande öfver hela Riket, af alla sådane tullförsnillade varor, som draga höga tullat™ 524 Den 5 Martil, gifter och med ringa kostnad kunna transporteras. Om äfven förr handt, att i flere orter, varor biifvit försålde till vida lägre pris, än de förskiifne med tiilagde tullafgifter kostadt, och hvaraf man kunnat hämta anledning att tro, det tullförfattningarne ej alltid Så noga efterlefdes, så har jdock måhända detta varit af mindre betydenhet för Statens intrader, då afsättniogen, i brist af för, passningsrättighet varit inskränkt, inom ett mindre område^ Nu åter, då genom nyssnämnde åtgärd, ingen gräns för densamma kan bestämmas, vågar jag tro, ingen annan utväg återstå, än tullafgifternes betydliga nedsättning, så framt ej Staten i vidrigt fall årligen skall förlora minst 200,000 R:dr Banco i sine inkomster, genom minskad eller alldeles upphörd förtullning af alla sådane varor, som äio med dryga afgifter belagde. Ett af de 2:ne förenämnde alternativer, synas äfven vara påkalladt af rättvisan, så framt man får antaga, att enskilte laglydige medborgare, då de ej begära monopolier eller rättigheter, som förnärma andra, böra af Staten skyddas, så att dem ej, genom mindre väl beräknade economiske Författningar betydliga och kännbara förluster tillskyndas, men hvilka blifva en oundviklig följd, om ej en obegränsad concurrence, emellan tullförsniliade och med dryga afgifter förtullade varor genom desamma på det kraftigaste förebygges. Detta mitt vördsamma anförande, anhåller jag må blifva till vederbörligt Herr Liljejlråle, Guftaf: Då så månge värde talare yttradt sig i frågan om allmänna Näringsfriheten eller Skråordningens upphäfvande, torde vara öfverflödigt att härom vidare orda. Jag utbeder mig likväl af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, att korteligen få tillkännagifva mina enskildta tankar.
Då detta kan inträffa med sådana arbeten, som hittills varit i fråga, vid hvilka det är mycket lättare att-, på grund af den ställda säkerheten, uttvinga arbetets fullbordande utan ytterligare anslag, huru mycket mindre säkerhet skulle det då vara för Staten alt kunna få arbetet utfördt, utan ytterligare bidrag, då det är fråga om ett så stort företag, som ett jernvägsnät öfver hela landet. Det är således uppenbart, att om äfven enskildta bolag skulle åtaga sig jernvägsnätels utförande, Staten icke derigenom hade bestämd sä - Den 22 September f. m. 149 kerhet för arbetets verkställighet. I öfrigt eger härvid den skillnaden rum, ätt om Staten besörjer jernvägen och något misstag blir begånget, kan man genast besluta dess rättande, så snart det förmärkes, hvaremot, om öfverenskommelse blifvit träffad med den enskildte, och man äfven ser alt det skall gå alldeles rasande, man mahanda icke kan på något sätt ingripa till rättelses erhållande förr än det är för sent. Ett exempel derpå hafva vi i den kanal, för hvilken anslag begärdes vid 1840 års Riksdag. Den första slussen som byggdes gick genast till omkring 180 proc. öfver kostnadsförslaget. Man kunde naturligtvis genast se hvarthän sådant skulle leda, men Staten hade icke med saken att göra, förrän alla penningarna voro slut. Följden blef ett nytt anslag. Det finnes således icke något skäl, hvarföre man skulle på den grund, som den siste värde talaren framställt,'-föredraga banornas byggande genom enskildta bolag, framför deras utförande genom Statens försorg. Icke heller har samme ledamot varit lyckligare i sin bevisning derför, att alla förelag, hvilka gjorts för det allmännas räkning hafva misslyckats åtminstone derutinnan, alt de blifvit alltför dyra, dyrare än de behöft blifva och dyrare än kostnadsförslagerne innehålla. Föreg:de talare hafva visat motsatsen. Exempel stå för hvarje besökandes ögon så nära här intill, att någon ytterligare bevisning icke torde behöfvas.
Han behöfde inga andra bevis, än att hon afstått från att fullborda det påbörjade porträttet, som han visste i så hög grad intresserat henne och hvilket hon upprepade gånger låtit förstå, var hennes älsklingsarbete. Hvad kunde ha inträffat? Han sökte finna en förklaring i halfglömda ord och uttalanden, hon haft, försökte trefva sig fram i mörkret. Plötsligen bröt en flod af ljus in öfver honom — bländade honom, gjorde honom så yr, att han nästan tumlade tillbaka, fick hans pulsar att flyga och blodet att forsa genom hans ådror med brännande fart. Var det möjligt — kunde det vara därför —? Han nästan sprang den återstående delen af vägen, inom ett par minuter stod han utanför porten, om hvilken fru Beck talat, han hade sin vanliga strid med den, ryckte och drog i den och stötte slutligen till den med en sådan fart, att den föll igen efter honom med ett doft buller, som genljöd genom huset. I några språng var han uppför trappan och drog häftigt och länge i klocksträngen till den blindas bostad. Den lilla städerskan kom förskräckt springande för att höra efter, hvar elden var lös. Hon drog en lättnadens suck, när hon såg, att det var herr Säfve. Fast något hade bestämdt händt, han var så andfådd och såg så besynnerlig ut. Han behöfde ej fråga, hvems röst det var, som hördes inifrån rummet, där hans gamla väninna satt; Wandas pälskappa hängde i tamburen. Han strök smekande med handen öfver det mjuka skinnet. Det var som om han smekt henne själf, och när han kom in i rummet, hade hans ögon ett uttryck, som om han gjort det eller som om frestelsen att göra det vore farligt nära. Hon märkte ögonblickligen detta uttryck. Det låg något af besittningstagande i det, som sårade och skrämde henne och lät henne undvika hans blick, som under några sekunder insvepte henne, drog henne, tog henne Så kunde han ej se på mig, om någon annan än en blind vore i rummet. Det är värre än att vara ensam med honom, var den nästa tanken, vore jag det, kunde jag säga: se inte så på mig — nu kan jag det inte. Hennes hjärta klappade häftigt och hon andades kort, nästan hörbart. — God afton, sade han till henne, sedan han hälsat på den gamla.
Man harat wänta af deras blickar pä kommande tidehwarf, at Swenske Mäns wälfärd ej lemnäs til ros ät en hämdelystnad och förföljelsemndc, som gär i arf frän Fader til Son Utan denna widt utsträckta omtanka skulle wära bemmawarande Medbröder ej hafwa ffäl, at gifwa Osi bifall och tacksamhet: utan den skulle de, sorn beredö Riksens Ständer tilfället at sammankomma, ängra sin ätgärd; utan den skulle kommande slägter , innom Swergeö landamären, begräta den obs - 64 Den 10 Maj. obetänksamma swagheten hos sina förfäder, ak försa.a en frälsning, som ej fullföljdes, ei befästa des. Men jag är långt ifrän at befara denna swaghet, venna kortsynthet i wäre ödens bestämmande. Jag wantar twärtom med den största tilförsigt, alt af mina Medbröders wälwilja, sinnesstyrka och mod. Jag förutser nied den listigaste glädje, at Swergcs nu församlade Lagstiftare stola med sin kraft och nnshet bereda ljus öfwer wära mörka och hotande öden. En fara stär dock qwar för mina ögon: det är min pligt at yppa den farhäga jag hyser, äfwen om den lyckligtwis wore ogrundad. Det lugn, som wi, efter förstörelse-systemets uphörande, nu njuta , synes mig endast wara en upstjuten undergång, intil det ögonblick, dä.SwergeS Regering fatt den fasthet, som i alla tider är Samhällets första fordran, den fasthet, som försäkrar emot utländskt wald och inhemska rörelser. Hwartil bata alla försök, at nystapa inrättningar, at söka gifwa dem den högsta fullkomlighet, innan de aro forswarade af en styrelse, som ej wacklar. Den som cj inser denna sanning är han en wis man, eller är han en kortsynt och obetänksam?
Majrts Nådiga Proposition innefattas, synes anvisa den för hand varande tjenligaste utväg för åstadkommande af en jemnare fördelning af rustnings-besväret under krig, samt tillika innebär den i föregående till de rustande i detta hänseende gjorda framställningar saknade förmon, att, derest en del rusthåll icke funne för sig fördelaktigt att i de projecterade föreningarna ingå, sådant icke skulle hindra föreningarnes afslutande mellan öfriga rusthåll, med öppen rätt för de förre alt sedermera i föreningarne deltaga; hafva Utskotten funnit sig böra hemställa, att Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition må af Rikets Ständer bifallas, men Rikets Ständer derjemte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, derest allmänna föreningar, till ersättande af i krig inträffande förluster och skador å hästar och rustningspersedlar, mellan rusthållet! vid de beridne Regementena och Corpserne samfäldt och rusthållen vid de afsutne samfäldt, icke kunna tillvägabringas, Kongl. Maj:t täcktes till de rustande, Regementsoch Corps-vis sammankallade, låta å nyo framställa förslag om dylika föreningars afslutande inom hvarje Regemente och Corps serskildt. Stockholm d. 3o Dec. 1844* Siatssami Allm. Besv.- och Ekon. Utsk. Ank. lill Exp.-Ulsk. den 31 Dpc, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om tillsättandet af en andre Apologist vid Fahlu högre lärdomsskola, samt om anslag till hans aflönande. Inom Ilögv.
Reglementen för hvarje serskild uppbörd stadgas, med afdrag af undra Batteriets kanoner, kulor, ArtilJene-uttiruil samt erfordeligt krut, B e t ä n k a n d e n, N:o 101. 63 uppgående i värde till a5,ooo R:dr Sv. B:co, hvilken summa således från ofvannämnde köpeskilling skulle afgå; att, enligt samma Reglemente, 3:ne månaders utredning af alla slag åtföljde; att fartyget upptackladt, måladt och enligt Reglementet klargjordt, skulle, inom 6 veckor efter H:rr Michaelsons & Benedicks befullmägtigades ankomst till Carlskrona, till dem varda dllefvereradt; att alla Effecter tillhörande förra puncten skulle vara i godt och brukbart stånd; Vid hvilket finnes bifogad en "Serskildt ProMcmoria/' för samma dato, af innehåll: att om ibland de effecter och persedlar, som dels tillhöra invcntarierne eller utredningarne sådane skulle finnas, som Köparen ej ville begagna, utan han önskade andra i deras ställe, eller om Köparen skulle åstunda att från förråden utbekomma ett större antal af desse artiklar, än Reglementen medgifva, eller ock alt få några nya sådane tillverkade, så skulle Herrar Michaelsons & Benedicks Besigtningsmäns sådant uppgifva till YarfsAmiralen, som derom egde meddela beslut och, så vidt sig göra lät, bevilja hvad som begärdes, emot det att ersätlningarne för de sålunda erliållne effecter, efter Kronoprisen, contant betalades innan fartyget från Carlskrona afseglade: att som det vore tillåtet så väl för Officerare, Underofficerare och Matroser vid Flottan att söka permission till sjöfarts idkande, mötte intet hinder i den vägen, enär H:rr Michaelsons & Benedicks befullmägtigade derom uppgjorde enskilta öfverenskommelse!'; hvilken sist - 64 Stats-Utskottets nämnde handling äfven är försedd med H.r GeneralAmiralen Cederströms samt H:rr Micliaelsons <Sc Benedicks^ underskrifter och sigiller.
- Men du m&amp; " tro att urngangesvfinnerna i staden funno henne förunderlig, som ej " föredrog att stanna bland dem. och deltaga i deras förströelser. " Hvad stiger du nu om idyllen? " slOt fru Torborg, och jag frtigar: hvad sager du lilla gudmor? Till historien hör, att den forne bondgossen lar vara en ypperlig skolman och i dagarne namnes till folkskole-inspektör. Allt som dagen framskred blef hettan besvarlig. Vi kommo ej fram f ö r r h pá eftermiddagen dti vi pá det hjärtligaste välkomnades af vár jovialiske doktor Y, och hans vackra, unga fru. I deras behagliga hem förflöt0 sedan dagarne angenamt, med omviixlande roddturer, aborrrnetning och musik. Doktorn har en vacker baryton cich hans fru ä r skicklig pianist. Intresserad trädgirdsodlare, var han förtjust att f&amp; visa fru Torborg sitt s. k. " .experimentalf&amp;ltn. Inom hus odlar han uteslutande rosor och cactéer i en m h g d varieteter. Han ar född norrlanding; hon &amp; r frAn mellersta Sverige, sina föraldrars enda, bortklemade barn. De skara skarpt begransade rosorna ph den blonda unga fruns kinder antyda att hon val ' fár omhuldas för att s18 rot här. - Hon har svart att finna sig med manniskor och förhhllanden haruppe. De aro gifta sedan tv&amp; Or. Hennes man behandlar henne som ett alskligt, bortskamdt barn och hon iltergaldar hans karlek med smeksam ömhet. Siillan har jag sett en s&amp; bracklig och en s&amp; kraftfull varelse förenade. Dagen innan vi lemnade doktor Ys hem gjorde vi en utflygt till * * fors stigverk, der disponenten firade sin fodelsedag med bjudning för sextio personer. Här blefvo vi i tillfalle att erfara nágot om den storartade norrllndska gastfribeten.
Memorial, med tillkännagifrände, att det egentliga Banco - Verkets af - slutade Räkenskaper för året i8ay hunnit af Banco-Vtskottet, under ännu påstående Riksdag, till fullo granskas och genomgås. Banco-Utskottet, sorn vid dess samman* trädande, till en början företog och, enligt dess afgifna Berättelse N:o 46. före detta fulländat granskningen af det egentliga Banco-Verkets afslutade Räkenskaper,jemte Räkenskaperna öfver Tumba Bruk, för båda åren 1826 och 182^7 , hvilka vid Riksdagens början blefvo till Utskottet aflemnade, har sedermera, och efter det samtlige Banco - Räkenskaperna , äfven för året 1827, till Utskottet i fallfärdigt skick inkommit, såsom en (öljd af Riksdagens förlängande, funnit sig i tillfälle att granskningen deraf företaga, den Utskottet också fulländat så, alt följaktligen Rikets Ständers Bill» till Riks. St# Revisorers befattning kommer att i Revisions-väg sträcka sig lill genomgåendet af Bankens och Tumba Bruks Räkenskaper för året 1828; men, hvad de administrativa åtgärdernas granskning angår, begynner densamma, enligt hvad i Berättelsen, Nio 4är antydt, med Banco-FullrnägligeS sä väl sorn Commissariernes Protocoll, från och med November månads början nyssnämnda år. HvilketBanco-Utskottet härigenom skolat, lill Rikets Ständers kännedom, vöi dsamiigen anmäla. Stockholm den 18 Febr, i83o. Nio 128, Anköm till EtprUtsL den 22 Fehr. i83<* Memorial, med Förslag till den Artikel i Banco-Reglementet } som kommer att innefatta Stadganden, Bcirico-Utskottets Memorial N.-o 126. 3 rörande Bankens Pappers-Bruk Tumba.
Lonny har ett irriteradt nervsystem, som hon icke vill behiirslra, utan tvart om lainnar fria tyglar, och Jössing ger ju $ilf svart på hvitt på, ' att han varit sjuk hela tiden. Förts syfte tyckes dltsii ha varit att åskådliggöra ett visst hypnotiskt till-. stbnd hos mannen samt kvinnans nervaffektioner i sainband. med karlekslr %nslan, .och detta har hon också gjort på ett ganska drastiskt och eff elrtf ullt siitt. Osannolikt förefaller emellertid att en lrvinpa med Lonnys intelligens och som studerar Revue 72 " yp~2otipue ej förstår herr Jössings tillstånd eller fruktar en förbindelse med honom. Men hvad hon Asyftade var att komma ur sin ensamhet, att en brygga slrulle slfis mellan henne och mannen. Och mannen - ja! hur mannen tir, n ' importe! Lonny viicker e; i sympati och därför faller m m ej en tår öfver hennes öde. Det &amp; r mer rörande att se ett barn gråta öfver en sönderbruten lelrsalr an att se Lonny gråta öfver sin krossade karlek, hvilket torde bero på - att wrverna spelat en alltför stor roll i 7zennes kiirlelrshistoria! Förf. bereder läsaren en angenam ofverraskning genom att af berättelsen lata framgA hemmets sunda och helande inflytande på Jössings sjuka sinne. Han blir frisk och normal, då han åter val är i kretsen af far och mor och syskon. Nagra stämningsfulllz naturslrildringar höra också $1 det goda i boken. Däremot förefaller själfva slntlcliiii~men, Lonnys vinst af det skeppsbrott hon lidit, nästan löjlig. En ~jugoåttdwig kvinna behöfver icke g&amp; igenom Lonnys öde för att komma till medvetande om att hon kan alslca! Utan hinder af » uppfostran och egen racldhåga~ säger hennes lrvinlign natur henne, detta, långt förut. ' Kvinnoödet numro t~rå, Det osrigda, med dess bisarra början bör utan tvjfvel anses som ett f porträtt:).
svarande emot ett års lön. Dapå sätt Riks-Marskalks-Embetet anfört, så väl antalet af Hof-Statens Embetsoch Tjenstemän samt Betjente, som äfven beloppet af den hvar och en tillkommande aflöning af uppgifne orsaker är förändring nnderkastadt, och således, då fråga om pensionering kan förekomma, nya Stats-Utskottets Utlåtande N:o iyz. förteckningar blifva behÖfliga, har Utskottet icke ansett nödigt, alt i sin fullständighet meddela Rikets Ständer de Utskottet tillställde förteckningar, ulan trott sig böra inskränka detta meddelande Lill en uppgift å aflönings beloppen för Hofvels Embetsoch Tjenstemän samt ldof-Frunlimret. Å en af de Utskottet tilihandakomne förteckningar finnes aflöningeu, som nu åtnjules, upplagen för Kongl. Maj:ts i:sle Lif-Medicus med 1,800 R:dr samt för Hand-Secreleraren, med 3ooo R:dr, men som, vid jemförelse med den öfriga Hof-Slals-personalen, dessa aflönings-belopp icke synas kunna antagas såsom grund för dessa tjenstégraders pensionering, anser Utskottet lämpligast vara, att om fråga derom uppstår, sådant då blifver föremål för serskild pröfning. Stockholm den i4 Junii 1834- Uppgift på Kongl. Hof-Staternes nu varande Löner. Banco. B.iks-Marskalken . 4ooo Öfverste-Kammarherren 2000 Öfverste-Marskalk i5oo Öfver Hof-S tall mästare • • • • • • • • • • 1000 Öfver Hof-Jägmästare . 1000 Öfver Hof-Mästarinna . »«»••••••• 1000 Stats-Fru • ••••••••• 5oo ICammar-Fi öken . 5oo Hof-Fröken . 4oo Hof-Marskalk I 100 Förste Hof-S tal (mäst are •
och om han användt större omsorg i att polera sina löst framkastade verser, skulle han utan tvifvel hafva ernått ett långvarigare beröm och ett oförgängligt rykte. Derföre skola de, som äro vana vid en bättre smak hos den poetiska skönheten, säkerligen hos honom finna talrika fläckar. Förutom dem, som han så ouppodladt som vårt fädernespråk då ännu var ej gerna kunnat förebygga, måste man fördömma ej blott en alltför ymnig påminnelse om gudar och gudinnor utan äfven en stil, som allt för bjert afsticker från de gamles mönster. Ej heller kunna hans allt för slippriga och tvetydiga gåtor behaga sedigt folk. Men detta och annat lika tadelvärdt skall likväl en mild läsare af skaldens verk tillgifva honom, då på hans tid den fosterländska poesin låg nästan nere ouppodlad. Vinkällaren har merendels varit musernas boning, hvarest den starkt vinbegjutna poetiska ådran ej styrdes hvarken af hederns eller skaldekonstens fordringar. Den som besinnat huru svårt det är att uppfylla en poets kall att i lika mån undervisa och förnöja, när helst till besjungande af någons brudsäng eller dödsbår pennan måste sättas i rörelse med vanans och nödvändighetens hela slentrian, skall ej undra öfver, att dylika sånger ibland kunna vara sömngifvande. Emellertid läsas dock många goda, ja sköna saker i hans samling.» Akademikern Blom, som naturligtvis ej kunde hafva något sinne för den karolinska periodens framfart med »smaken», hånar hans långa, löjliga titlar, sällsamma förvecklingar af auktorsnamn (det var utgifvarens fel) och osmakliga gåtor m. fl. råheter. »Lucidor var kanske ej utan snille och var säkert ej utan kunskaper, men har vårdslösat med begge. Hans skrifter röja en viss vild energi, någon färdighet i versifikationen, mycken oegentlighet i uttryck och en fullkomlig brist på granskningens möda. De synas med säkerhet bevisa hans oregelbundna lynne och hans sätt att författa vid pokalen.» De nyare granskarenas dom utfaller föga gynnsammare.
Af en sådan förändring synes jemväl böra blifva en följd, att alla verifikationer, beträffande verkställda upphandlingar, måste ingå uti och biläggas en allmän upphandlings-räkenskap, och icke, såsom nu sker, bifogas redovisningen öfver det anslag, för hvilket upphandlingen ägt rum, hvaremot vid redovisning af sådant anslag kostnaden för använda materialier till det arbete, detsamma afsåge, skulle beräknas efter de medelpris, hvartill upphandlingarne kunnat verkställas. I likhet med befälhafvande Amiralen anser Förvaltningen, att ett redovisningssätt, bygdt på de af Revisorerne ifrågasatta grunder, konnne att medföra betydlig tillökning i göromålen vid Flottans Stationer, i anseende till den ökade extrahering ur förde journaler, som ett dylikt redovisningssätt konnne att föranleda; dock torde, enligt Förvaltningens tanka, arbetet i berörde hänseende kunna i någon mån underlättas genom begagnande, så vidt möjligt är, af tryckta formulär och blanketter. För alla i sednare åren verkställda större arbeten, som antingen helt och hållet eller till väsendtlig del utförts för särskildt anvisade anslag, hafva ock särskilda journaler blifvit förda, hvilka upptagit såväl åtgångne materialier som för ändamålet använde dagsverken, och således' innefatta uppgifter för det speciellare redovisningssätt, Revisorerne synas åsyfta, ehuru dessa uppgifter, i följd af det nu stadgade redovisningssättet, ej blifvit till fullo så begagnade, som Revisorerne antydt. För den händelse, Eders Kongl. Maj:t skulle finna för godt i nåder förordna, att förslag till nytt reglemente för redovisningen vid Flottans Stationer skall utarbetas, torde, på sätt Revisorerne hemställt, ifrågavarande arbete uppdragas åt en särskild komité af sakkunnige personer; och borde dessa äga att vid nämnde Stationer direkte förskaffa sig alla de upplysningar, som för ändamålets vinnande kunde erfordras. Det af Revisorerne tillstyrkta sammanförandet af Flottans nu i tvänne skiljda delar utgående materiel-anslag, så att de, likasom före 1850 års riksdag var förhållandet, komme att utgå under en gemensam titel: »Till underhåll och nybyggnad», skulle utan tvifvel leda till förenkling och synes böra äga rum i sammanhang med ofvan omförmälda förändring af redovisnings-methoden.
Kongl. brefvet af den 31 julii 1776 utvisar äfven tydligt, hvilka böra anlitas om sådana större målningar, och föranleddes presterskapet deraf att i sockenstämman den 6:te december föreslå mäster Sundin, såsom man af honom säkrast kunde vänta ett lyckadt arbete. Socknens fattade, men af Anders Jonssons öfverklagande, beslut har och resp. landshöfdinge embetet stadfästadt. Af dessa orsaker förklarar jag härmed mig, i kraft af mitt embete såsom kyrkoherde, protestera emot allt socknens sjelfvilliga afwikande ifrån det fattade och fastställda beslutet, intill dess landshöfdinge embetets gifne utslag deröfver ej allenast blifver 98 af Kongl. hof-rätten ändradt, ifall Anders Jonsson finner sig befogad att sådan ändring söka, utan äfven denna ändring varder af Kongl Maj:t stadfästad. Allt det som i saken är med Erik Larsson i Halåsen bedrifvet, har skedt icke till följe af socknens beslut d. 6:te sistlidne december, utan af Anders Jonssons egna tilltag, om ock flera andre sedan med honom sig förenat. Men såsom jag i sockenstämman den 20:de maji varnade församlingen för att ådraga sig utgifter af en högst sannolik och betydande ersättning till mäst. Sundin, om öfverenskommelsen med honom ej blir bestående, så vill jag äfven nu förnya denna varning, ty lärer denna ersättnings utgörande alldeles icke kunna, så som dock socknens ombud i deras förklaring förmenat, öfverföras på b. Maths Moberg. Slutligen vill jag ock säga att de Häggenås socknemän som vilja rätt och utan fördom bedöma mina åtgärder i denna kyrko-målningsfråga, skola deruti finna alldeles icke några ensidiga och mot socknens bästa stridande afsigter, utan endast önskan att mot intriguerna vidmakthålla socknens i allmän sockenstämma gemensamt fattade beslut, – att förvara socknemännen för onödigt och onyttigt ådragande af någon ersättning till mästar Sundin för med honom bruten öfverenskommelse, samt att få kyrkan målad af en man, som troligen skall lyckligast utföra arbetet. Lith den 23 junii 1841. N. Feltström”