Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt bidraga till Fäderneslandets förfinar lärer wäl ingen redlig Medborgare wilja undandraga fig; men detta heliga-åliggande bör ock ej kunna fordras utöfwer hwar och ens ägande fördel uti samhället. Den skyldighet, att all »roterad jord uti Riket stall upsätta och bekläda Förstärknings-manstap i män af den Notering som andre Hemman i orten undcrgätt, mätte mål endast kunna grunda sig pä ägandet eller änninstone uppå ett owilkorlrgt ätnjutande af fulla afkastningen. Ehuru motbjudande det är att tala uti egen sak, tror jag mig likwist böra underställa, huruwida möjclkgcn det rattwist kan päläggas alla deni som aro med mig i samma författning» att betala för hwad de egenteligen icke rä om. De som ej äro jordägare haswa ju i egenskap deraf intet att förswara. De förbindelser de ingätt lemna dem sällan större öfwerstott, an som deras arbete och omtanka förtjenar och till tarflig utkomst är nödigt. Betraktar jag nu särskildt Kronans Lägenheter, äro ock de till Hemmantalet högt beräknade» i proportion af tzrm innehafwande jorden, hwarigenom det ifrägawarande Roterings-onus blcfwe högst betungande och ytterligare obilligt; härtill kommer, att »este Arrendatorer wid en sä olyckligt inträffande händelse, redan fä en betydande känning, genom bristande arbeta, re och en derigenom updrifwen dagspenning. Ett dylikt förr okändt onus kan ej möjligen innefattas uti de allmänna skyldigheter, som Arrende-Contractct manligen älag» ger, och helgden deraf haswa Riksens Högloft. Ständer tillförene ansedt böra förbliswa orubbelig.
Dt t är åtminstone för mig klart, att om nu vägen drages söder om M - laren, men man i en framtid finner häruti ett misstag och anläggev vägen norr om samma sjö, har man ju gjort sig en dubbel kostnad. Min röst lemnar jag endast till vägen emellan Götheborg och Ore - TÖ Den 9 Juni e. m. bro, om hvilken någon tvist icke upstått. Jag liar hört sägas, att denna väg skall dragas öfver Hallsberg. Jag vill icke bestrida detta derföre, att man föreslagit en sammanbindning emellan Orebro och Askersund medelst en kanal, hvartill kostnadslörslaget är upgjordt af Hr Edström och understiger något kostnaden för en jernväg. En dylik kanal skulle medföra ofantliga fördelar och vida större än dem en jernväg kan åstadkomma. Lika orätt jag anser det vara att afbryta en jernväg genom en kanal, lika orätt finner jag äfven att afbryta en vattenkommunikation genom en jernväg. Denna sak kan likväl ur en högre synpunkt betraktas. Jag tänker mig nemi. ett fredsbrott och att Östersjön är stängd. Genom en kanal emellan Hjelmaren och Wettern har Stockholms handelsflotta vägen öppen till Nordsjön. Dessutom måste, i händelse af ett fiendtligt anfall, skärgårdsflottan ingå i Mälaren, och om vår armé är underlägsen fiendens, kunna göra denne ett ganska svårt afbräck, men denna flotta är till spillo gifven, om icke en kanal finnes mellan Hjelmaren och Wettern. Jag säger icke att denna kanal bör anläggas, jag tillåter mig icke att bedöma den frågan, och tror att man bör öfverlemna till K. M. att bestämma banans sträckning från Hjulö till Örebro. Emellertid är jag fullkomligt lugn, ty jag vet att E. o. Ad. icke har för vana att lättsinnigt behandla landets angelägenheter, och vet att dess sjelfständighet har äfven bredvid sig anspråken på att med betänksamhet handhafva folkets angelägenheter, och jag är förvissad att en hvar, som nedlägger sin voteringssedel, icke gör det förr än han är öfvertygad, att hans afgifna röst länder till fäderneslandets gagn. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.:
Uti en af Kongl. Majits Befallningshafvande i Jemtlands län insänd ansökning har Provincial-läkaren i Herjeådalens distrikt, Medicine Doktorn, Filosofie och Kirurgie Magistern Johan Ellmin underdånigst anhållit, att han, som vore född den 6 Januari 1797, blifvit Medicine-Licentiat år 1833, ender åren 1834—1844 bestridt särskilda ordinarie läkare-befattningar, samt varit anställd sedan den 17 December 1850 såsom Provincial-läkare uti ofvannämnda distrikt, måtte, med hänseende till hans numera försvagade helsa, varda hos Rikets" Ständer föreslagen att uppföras å 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 91 allmänna Indragningsstaten, med rättighet att uppbära Provinciai-läkare-lönen i pension; och har Kongl. Majits Befallningshafvande i underdånighet vitsordat så väl Elimins oförmåga att sin tjenst vidare bestrida, som ock den betryckta ekonomiska ställning hvaruti han sig nu befinner. Uti häröfver afgifvet utlåtande har Kongl. Majrts Sundhets-kollegium i underdånighet anfört, att Provincial-läkaren Elimin under de sednare åren varit förhindrad att sina tjenste-åligganden vederbörligen bestrida, hvarföre han ock, jemlikt nådiga Brefvet den 5 Januari 1861, erhållit tjenstledighet tills vidare med bibehållande under tiden af hela Provincial-läkare-lönen.
Man har, för att ådagalägga, alt stadgandet icke skulle vara nyttigt, åberopat den lagförklaring, som af Högsta Domstolen sedan sista riksdagen blifvit meddelad öfver K. förordn. rör-.de bysältning. Man må hafva hvad åsigt man vill om denna förklarings nytta; men att enhet i iag skipningen i allmänhet är af nytta för ett land, tror jag icke att någon skall kunna bestrida. Då sådane förhållanden inträffat, att i samma hofrätt tvä divisioner dömde till bysättning, och två divisioner deremot icke, så var det blott hos K. M., som man kunde hoppas att enhet skulle vinnas. Det omröstningsprot., som i denna fråga blifvit hos K. M. fördt, ådagalägger, att icke eller der enhet i åsigter fans. Man har åberopat, alt grundlagen icke skulle kunna förklaras af Högsta Domstolen. Grundlagen före - Den 21 September f. m. 363 kommer icke att dagligen af domstol tillämpas tili enskilda rättsförhållanden. Det är af en helt annan vigt för den enskilde, alt fä vela hvad rätt är, att icke sväfva i ovisshet derom under en tid af fem år. De kostnader, som äro förenade med att vandra alla instanserna genom, för att få detta utredt, äro af så stor vigt, att jag lior äfven det böra tagas i betraktande. Då man härtill lägger den tid, som åtgår, innan en fråga hinner vandra alla instanserna igenom, så framt icke frågan genom någon särskild tillfällighet skulle fä en skyndsammare behandling, så skulle man nästan kunna föreställa sig, att någon lagförklaring genom prejudicater från Högsta Domstolen svårligen skulle vinnas, eller kanske åtminstone icke förr än den följande riksdagen vore för banden. Att det under hela denna tid skulle dömmas olika i särskilda landsändar af Sveriges rike, är väl en omständighet, som äfven förtjenar att tagas i betraktande. Man tiar sagt, att denna rättighet till lagförklaringars meddelande, som blifvit Högsta Domstolen gifven, skulle vara förnärmande för det kungliga majestätet, enär den lagförklaring, som frän Högsta domstolen utgår såsom K.
Riksdags-ärendernas snart förestående önskansvärda slut vill jag icke uppehålla med begäran om iterremiss; hellre skulle jag ha önskat, att om formerna det tilläto, proposition kunde göras, att Utskottets inlemnade plan jemte de anmärkningar som dervid kunde göras, skulle remitteras till den blifvande Committeen, om hvars sättande jag tror anhållan böra göras på sätt Utskottet föreslagit. Hvad jag uttryckligen bestrider, är deremot, att detta Utskottets förslag, antaget eller ej, skulle öfverlemnas åt ConstitutionsUIskottet, för att derefter lämpa redactionen af vissa §§. i Grundlagen. Jag tror det ej vara constitutionelt, alt antaga något förslag, sorn med för eller fordrar ändring i Grundlagen, och sedan uppdraga ConstitutionsUtskottet alt endast föreslå en derefter lämpad redaction. Friherre BoijeLudvig: Om Betänkandet genast fått remitteras till ConstilulionsUtskoltel, så hade, kan hända, ingen discussion nu varit Den 27 Maji. 329 nödig. Den är nu Lör jad, och jag utber mig då, att få framställa mina hufvudsakliga anmärkningar emot förslaget, öfverlemnande ödmjukast till Ståndets högre upplysning att deni bedöma. Då jag med en värma, hvarifrån jag aldrig förmår att göra mig fri, hvarje gång jag tror frågan direct eller indirect gälla mitt Fäderneslands frihet, yttrat mig i detta ämne, \ och om jag, med för mycken värma ogillat förslaget, så anser jag mig så mycket mera skyldig att förklara, det jag visserligen derföre icke sätter i tvifvel Utkottets lika verkliga välmening. En af dess Ledamöter har i dag sagt, att Betänkandet skall föreslå att en större controll än den, som nu åtföljer våra Collegiers förvaltning, och jag ser i detta yttrande blott ett sammanhang med det yttrande Betänkandet också framställer, nemligen att våra Collegier nu för tiden skola vara utan all controll. Med den tanken, att så vore, skulle alltid en figurativ controll vara bättre, än alldeles ingen; men basis för denna tanka är alldeles ovigtig.
Då nu nyligen Ekon.Utsk. afgifvit ett betänk., deruti Utsk. ansåg en slags undersökning om preslernes löneförmåner i allmänhet behöflig, men betänk, derom icke lyckades vinna Ståndets bifall, så anhåller jag att åtminstone den här begärda undersökningen rör:de Hrr Biskopar mätte godkännas, så mycket mera, som det väl synes att man icke vill taga ifrån presterskapet och kyrkan livad dit hörer, utan endast att en jemkning af lönevillkor måtte äga rum, under del att öfverskottet af hvad någre hafva för mycket, skulle läggas till de svagare aflönla prestman och skollärare. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Den uträkning pä hiskoparnes löner, som detta betänk, finnes vidfogad, utvisar, att på mänga ställen halfva lönen utgöres af prebenden, som blifvit biskoparne tillagde, i mån af som de varit svagt lönta, och att följaktligen sjelfva lönerne äro obetydliga. Skall man nu af dessa löner taga och dela ut åt andra svagare lönta pastorer, så kunde man af samma skäl taga af de bättre lönade .pastorerne i 1 classens pastorater, som utgöra belöning för högre lärdom oell djupare vetenskapliga forskningar, någon del af dessas löneinkomster och repartisera dem på bond-capellanerne. Det är likväl af vigt att inom hvarje gren af embetsmannaverksamheten bättre och sämre löner finnas till belöning af den högre eller mindre stora förtjensten, och dä man besinnar den förtroliga fot, pä hvilken en biskop lefver med pastorerne inom sitt stift, afl hans hus alltid skall stå dem öppet, då de lill stiftsstaden anlända, så kan man väl finna att sådant icke kan aflöpa utan kostnader, om än all lux dervid är bannlyst. Jag finner intet skäl till en sådan bär fördelning och yrkar, alt betänk, mätte afslås, eller helt simpelt läggas till handlingarne. Hr von Troil: 1 anledn. af hvad Hr von Hohenhausen nyss yttrat, får jag äran nämna, att jag ingalunda åsyftat fullkomlig likhet mellan alla biskopslöner.
Motionairen tror sig af erfarenheten hafva funnit, att det nu gällande befordringssättet länder både Postverket och det allmänna till skada och förderf', samt föreslår, såsom ett correctiv häremot. 1:0 Att bestämda föreskrifter rörande befordringar inom Postverket måtte stadgas. n:do Att, enligt dessa, och i öfverensstämmelse med hvad vid andra Embetsverk eger rum, att ingen derinom befordras, utan att han förut undergått någon Academisk examen, eller åtminstone såsom Auscultant längre tid tjenstgjort, alla, som söka befordringar inom och under Postverket, böra minst trenne år hafva tjänstgjort vid något af Pikets större Post-Contor, sedan de förut varit inskrifna såsom Extra-Or dinar ier. 3:o Att befordringarne skola ske efter tour och anciennete', så vida ej mindre pålitlighet och ordentlighet kan tillvitas någon af de sökande. 4:° Att befordringar från smärre lägenheter till indrägtigare beställningar, enligt gjorda classificationer, skola iakttagas. Besv. och Occon. Uslk. Det är under sådana vilkor, som Motiouaireu icke häfver något emotj att kri~ gare., som ej hafva styrka att uthärda de mödor och den rörlighet, hvilka soldaten är underkastad, blifva befordrade till PostInspectorer och Postförvaltare. Vid öfvervägande af dessa framställningar erinrar sig Utskottet, att Kongl. Postverket står under samma befordringslagar, som Rikets öfriga Verk och Collegier, der, vid yppade ledigheter, en viss ansökningstid är fastställd, inom hvilken hugade sökande ega att sig anmäla och sina meritförteckningar ingifva, hvarefter den vederbörande Autoriteten uppsätter underdånigt förslag, hvilket sedan i Stats-Rådet Kongl. Maj:t underställes, som då utnämner, inom eller utom förslaget, den Han till beställningen tjenligast linner. Det förekommer inga skäl, hvarföre Embetsman, som lyda under Kongl.
M. albil it något bestämdt förslag å de räntepersedlar, som skola bibehållas, och än mindre ingår det i planen att alla dessa persedlar skola utgå såsom skattebidrag. K. M. har i Sin nåd. proposm upgifvit vissa persedlar, som torde böra qvar stå för att dermed visa, till hvilket enkelt resultat man kunde komma, utan att rubba hufvndgrunderna i skatteväsendet, om endast detta ringa antal bibehölles, och, genom speciella exempel för 5 5 6 län, har det ytterligare gjorts åskådligt, huru systemet skulle komma att utfalla i tillämpningen; men K. M. har icke till slutlig fastställelse föreslagit, hvilka hufvudräntor som i hvarje län eller distrikt skulle bibehållas, utan sagt att dermed torde böra anstå, intill dess de serskilda orternas behof i detta afseende hunnit sorgfälligt pröfvas. Ej heller är meningen att dessa persedlar sedermera skola utgå af de skattskyldige. Detta är endast undantagsvis medgifvet för en enda af dem, nemi.: spanmål, utan persedlarna komma att qvarstå blott såsom en beräkningsgrund, och såsom sådan torde de omtalade dagsverkena ingalunda vara sä otjenliga som den värde talaren förmenar; ty i allmänhet önnes väl knappast någon tillförlitligare värdemätare på en produkt, än sjelfva prodnktions-kostnaden, och denna åter bestämmes till största delen af arbetskraftens pris. Man kan derföre vara temmeligen viss pä, att om dagsverkspriset skulle stiga, så stiger äfven produktionens värde eller afkasfningen, hvarefter skattebidragen böra proportioneras, och af dessa skäl anser jag också, att, dagsverken, hvilka til! så betydligt belopp ingå i grundräntorne, äro ganska lämpliga alt bibehålla såsom värdemätande räntepersedel. Vidkommande åter de skogsprodukter, som blifvit ifrågaställa att qvarstå (hvilka bland alla de mångfaldiga, som nu förefinnas, endast skulle vara ved och kol) sä medgifver jag att förhållandet i delta afseende är något olika, ty det kan sägas all dessa, åtminstone på vissa orter, hafva en benägenhet att stiga i pris, som ej motsvaras af egeudomarnes ökade afkastning.
Intet skäl finnes, hvarföre Svenska ungdomen skulle i afseende på kroppsutveckling kunna anses vara tidigare passande för krigstjenst, än i våra båda grannland, Norge och Danmark, der beväringsåldern först vid fyllda 22 år begynner, och i hvilket sednare land luftstrecket är mycket mildare än i vårt. Icke heller finnas antagliga skäl hvarföre vapenpligtens framflyttande skulle mera störande inverka på ekonomiska förhållanden hos oss, än hos dessa våra grannar. Men den nuvarande beväringsåldern är icke blott för tidig, den är äfven af för kort varaktighet. Beväringsinrättningen, stiftad 1812, har under nära 50 år, genom beväringens ringa öfning, felande samband med stammen och hela författningens bristfällighet, mera varit en form, än en verklighet. Det är först under de sednare åren som några större brister blifvit häfna, men många återstå. En väsendtlig bland dem är beväringsårens ringa antal. Då beväringsinrättningen blifvit, och med skäl, kallad grunden för vårt försvar, är det tid att denna grund intager den bredd, som fordras för att deruppå uppföra en stor och stadig bygg Icke kan det, exempelvis, vara sannolikt, att Preussen skulle behöfva en nittonårig vapenpligt i arméen, eller Frankrike, utom de sju vapenpligtiga åren i arméen, behöfva en tjenstepligt, som äfven är krigspligt, i åtta år i det “mobila® nationalgardet. Behofvet kan icke fordra en så stor kraftutveckling, men man anser det vara ett stort folk värdigt att visa, att lagen förmår framkalla en snart sagdt outtömlig tillgång på försvarare och långt utöfver behofvet. Hos oss deremot påkallar sjelfva behofvet oafvisligen en utsträckning af beväringsåldern. En klass öfvad beväring, inberäknad flottans områden, uppgår endast till omkring 20,000 man. Även om, såsom komiterade föreslagit, någon beväring skulle från Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 5.
Chefen för Finans-Departementet, Statsrådet, Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets 16 Kongl, Maj-.ts Nåd. Proposition JVd§24. enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Pro position, angående befrielse för Fältkamereraren m. m. Ph. A. Arells enka. Albertina Heimberger, från utgifvande af observationsprocent och anmärkningsmedel, hvilka blifvit hennes man i lifstiden till gäldande ädömda. Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallde, att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ei piotocolj C. F. Smerling. JW £4. Arik. till Exp.-Utsk. den 10 November 1862 kl. 10 t. m. Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående försäljning till enskild person af en komministersbostället Hof Dalbogård i Kronobergs län tillhörig del i den så kallade Spetsamossen; Gifven Stockholms Slott den 24 Oktober 1862. Uti en till Kongl. Majit ingifven skrift har Kommissionslandtmätaren A. P. Liedberg underdånigst anhållit att få, mot en köpeskilling af 273 Riksdaler 75 öre Riksmynt, förvärfva sig egande rätt till den del af så kallade Spetsamossen, som tillhör komministersbostället $ mantal krono N:o 5 Hof Dalbogård i Wexiö socken, och hvilken del, utgörande 13 tunnland 22 kappland, i sådant läll skulle af sökanden utdikas, tegläggas och odlas i sammanhang med öfriga delarne af samma mosse. Af den underdåniga ansökningen och dervid fogade handlingar inhemtas, bland annat, att Liedberg, hvilken med Kongl. Maj:ts den 27
Men dä Ridderstapet och Adeln skulle sakna mycket i sin egen tillfredsställelse, om ej desi aktningswärda Med-Ständer dcltoge i desi röst, likasom i desi tänkesätt, och äfwen af hwad det hederwärda Vonde-Standet behagat genom desi vexuwraäL särstildt i detta ämne förklara, redan sätt röna et bestämdt wedermäle af den enighet, som otwifwelaktigt lika mellan alla stall räda, fann Ridderstapet och Adeln sig lika willig och skyldig, at berör-de sitt besiut de öfrige respectivt Standen meddela, jemte wänligt inbjudande, at om en sädan tacksägelse-ack-esse af nationens församlade reyresenmmer, gemensamt utfärdad. Den 6 Maj. 83 sig förena; derjemte och dä Rikets alla serskildt Xrinee cor-pssr ädagalagt de utmärktafie prof af ständaktigbet'och tapperhet, och ofta segrande, äfwen utmärkt sig dä, när bristande tillgängar och felaktiga anstalter gjort en lysande framgäng omöjlig, ansäg Ridderstapet och Adeln en Uka rättwisa mot all förtjenst fordra, at i samma Tacksäaesse°aäre882 förklarades RiksensStänders högtidliga tacksamhet öfwer desia dinnesco, -p86r8 ädla förhäxande; under deras bade lyckliga och widriga stiften: hwilket allt stulle genom Utdrag af ?rotocoUet till de öfrige re> sxective Ståndens öfwerwägande anmälas. Sedan detta lu-otoeolls Utdrag enhälligt blifwit gilladt, upropades och afsändes, under anförande af Grefwe Mörner, Larl, den Depuea. tion som stulle detsamma til de öfrige respee, tive Ständen öfwerlemna. Derefter företogs upläsning af Riddarhusvirectioneli8 Riksdagsberättelse, hwaraf 10 §. §. hade medhunnits, dä En Deputation frän det Wällost.
Si, jag vill stå der före dig på ett hälleberg i Horeb; der skall du slå hälleberget, och der skall utlöpa vatten, så att folket får dricka. Mose gjorde ock så för de äldsta af Israel. Derföre kallar man det rummet Massa och Meriba; för det Israels barnas kifs skull, och för det, att de försökte Herran, och sade: Är Herren med oss, eller ej? Då kom Amalek, och stridde emot Israel i Rephidim. Och Mose sade till Josua: Utvälj oss män; far ut, och strid emot Amalek; i morgon vill jag stå öfverst på högenom, och hafva Guds staf i mine hand. Och Josua gjorde såsom Mose honom sade, att han stridde emot Amalek. Men Mose, och Aaron, och Hur stego upp öfverst på högen. Och så länge Mose upphöll sina händer, hade Israel öfverhandena; men när han lät händerna ned, hade Amalek öfverhandena. Men Mose händer voro tunga, derföre togo de en sten, och lade under honom, att han satte sig deruppå. Aaron och Hur höllo under hans händer, hvar på sine sido; så vordo hans händer stadiga, intilldess solen gick neder. Och Josua nederlade Amalek, och hans folk, genom svärdsegg. Och Herren sade till Mose: Skrif detta till en åminnelse uti en bok, och befall det i Josua öron; ty jag skall förgöra Amalek undan himmelen, att man icke mer skall tänka uppå honom. Och Mose byggde ett altare, och kallade det Herren Nissi; Ty han sade: Herrans strid skall vara emot Amalek genom ena hand, under Guds beskärm ifrå barn intill barnabarn. Och då Jethro, Presten i Midian, Mose svär, hörde allt det Gud gjort hade med Mose och hans folk Israel, att Herren hade fört Israel utur Egypten;
Äfven äro de Lagstadde Tjenstehjonen dyrlegde, mest i följd af begär till allt för tidiga äktenskap och bosättningar på egen hand med svaga tillgångar för lifsbergning, och ofta utan andra sådana, än de, som kunna erhållas genom tillfällig arbetsförtjenst. Ett karl-dagsverke betalas numera med 32 sk. Banco och ett qvinns-dagsverke med hälften deraf, 3:o Näringar. Jordbruket, med hvilket icke någon annan 'Näring kan täfla, är, i denna ort öfverallt, med ytterst få undantag, på det sätt inrättadt, att åkern bestar utaf 2*ne lika stora afdelningar, eller så kallade år-vägar, hvaraf den ena hälften årligen bvilar, eller såsom det heter, ligger i Träde, och, Imf' — r - vudsakligen genom plöjning arne gånger med så kallad Trädstock, eller Årder, men sällan med Plog, beredes till nästa års skörd, under det att den ändra hälften bär Höst-Råg, Korn och något Hvete. Det mest brukliga sädes-slaget är Råg, emedan; den’ gifver de säkraste skördarne, Dernäst komma Korn och Blandsäd1, ehuru; f senare1 åren; minskade, emedan erfarenheten visat att Korn ofta slagit felt; Hvaremot Hvete, i synnerhet vid Herregårdarne nu utsås mera än förr. Hafra,-Blandsäd och något litet Vicker sås egentligen blott på Nyplöjen;. Men Arter, Rofvor, Bönor samt stundom äfven Potates , på Trädesåkern. Sädesslageus proportion' till hvarandra är olika, allt efter jordmånens olika beskaffenhet.- På den bördiga* siättbyggden bär åkern, vanligtvis,- lera till botten. Man torde kunna antaga, att der, nu mera utsås ff Råg, ff Korn och Blandsäd samt ff Hvete. På den svagare jorden sås, deremot, ännu mera Råg" och mindre Korn. Af Lin och Hampa odlas allt för litet. Ganska tjenlig jordmån' dertill finnes dock, särdeles i nordliga* delen' af Länet.