Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordfcden tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. ö e. m. 25:te punkten, ang:de §§ 2S, 29 och 30. Lades till handlingarne. 26:te punkten, an g: de § 31. Sedan Hr Frih. o. Ordhden omförmält, att R. o. Ad., vid ,pröfningen af Utskfs Betänk. JV&' 13, bifallit det deri afgifna förslag till 31:sta §:n, med den förändring, att framför ordet ”utskänkning” blifvit tillagdt ”minuthandel och”, yttrade Hr Cederschiöld: Afven denna § har, efter mitt förmenande, en ganska olycklig redaktion. Der står nemi.: ”Ej vare någon berättigad alt utsöka betalning för bränvin, som blifvit vid utskänkning utborgadt”. Jag kan icke se hur man kan förhindra någon att utsöka hvad han vill, och om någon bryter emot detta stadgande, hvad blir då påföljden? Sannolikt ingen. Meningen lärer väl vara, att icke någon må vara berättigad att genom utsökning vinna betalning för sådant bränvin. Om detta varit meningen, så hade det varit väl, om Utsk. uttryckt detta, ty såsom stadgandet nu är, så innefattar det ingenting. Gr. Sparre, Erik: Jag vill icke neka till, att ju någon anledn. kan förefinnas till den anmärkn., som den siste värde talaren har gjort, men då R. o. Ad. redan har bifallit l:sta mom. af denna §, med tillägg endast af orden ”minuthandel och”, och detta icke är så otydligt, att icke så väl domare som andra personer böra förstå meningen deraf, så tror jag, att, i detta afseende, mom. kan gå fram utan anmärkn. Den 7 Oktober f. m. 135 Hvad deremot beträffar det sednare morn., så måste jag deremot göra en erinran. Om lagstiftaren vill motverka bränvinshandeln på kredit, för att derigenom söka minska konsumtionen af bränvin, så måste väl delta gälla, så väl när man köper 1 kanna, som när man köper \ kanna.
Svårigheten alt införa ett nytt och bättre räknesätt i mynt, i utbyte mot ett äldre, ligger alls icke uti myntets indelning, utan i förändringen af räkne-cnhelen, uti hvilken man är van alt värdera allting. Derföre var vid Gustaf den HI:s realisation, öfvergången till r:dr silfver allt för svår för dem, som räknade daler silfver-mynt Den 4 Mais f. m. 29 i sedlar, och ännu svårare för dem som räknade daler eller mark koppar. Allmogen vidblef derföre sitt gamla räknesätt oell kunde icke förmås att öfvergifva daler-räkningen. Samma svårigheter inträffade äfven i Frankrike, dä man för några sekler tillbaka förändrade räknesättet från livré till ecu. Man vidhöll det länge, men måste slutligen öfvergifva denna räkne-enhet, emedan allmänheten icke ville frångå det gamla räknesättet uti livré. Att införa en ny räkne-enhet, dertill erfordras en läng följd af år. Allmänheten inom vårt land har blifvit van att laga r:drn r:gds till räkne-enhet, sedan länge i alla släder, och numera jemväl i landsorterne, der, med fä undantag, r:drn r:gds utgör räkne-enheten. Det synes mig således väl betänkt af R. St. att vid sista riksdagen föreslå denna enhets bibehållande och hvilket beslut vunnit K. M:s sanktion. Vi äro således frän den saken, och nu bör endast fråga vara om denna enhets indelning. Det är således endast en jemkning af det äldre sätt, hvaruti r:gds-r:drn är indelad lill det nya, som nu är föreslaget, och dä, pä sätt jag förut nämnt, decimalräkningen har så väsendtliga fördelar framför det nuvar. räknesättet, kan jag icke annat än tillstyrka dess antagande. Jag älskar visserligen allt, som hör till våra fornminnen och allt fosterländskt, men jag får icke låta hänföra mig till afgudadyrkan deraf, så att jag i och härföre icke skulle vilja antaga något otvifvelaktig! nyttigare, derföre att det står i strid med det ganda.
Tryckfrihetsförordningen lemnade hänvisning till allmänna lagen, åberopade lagrum, 18 Kap. 8 § 3 och 4 mom. samt 60 Kap. 5 § 1 och 2 mom. M.B., angå brott af väsentligen olika beskaffenhet, af hvilka det lindrigare väl innefattas uti det svårare, men det förra kan vara föröfvadt, utan att det senare derjemte blifvit begånget, och Juryn följakteligen icke, då den, på sätt som skett, med »Ja» besvarat den af Kämners-Rätten framställda fråga, ägt tillfälle att bestämma, till hvilketdera af de i berörde lagrum omtalade brott, Juryn ansett Klaganden hafva gjort sig skyldig; alltså och emedan en slik pröfning likväl, enligt 5 §, jemförd med inledningen till 3 § af Tryckfrihetsförordningen, Juryn tillkommer; finner jag för min del rättvist att, med undanrödjande af Juryns utlåtande och upphäfvande af domstolarnes öfverklagade beslut, förvisa målet åter till Kämners-Rätten, som skulle äga att till Juryns besvarande framställa de särskilda frågor, hvartill de af Åklagaren åberopade lagrum och deruti omförmälta brotts olika beskaffenhet föranleda, samt att derefter med målet vidare lagligen förfara. Justitie-Rådet Nordenstolpe instämde med Justitie-Rådet Alexandersson. 3 Justitie-Råden Backman, Engelhart oell Bredberg förenade sig uti den af Juslitie-Rådet Schmidt yttrade mening. Justitie-Rådet Stråle: Uti detta mål har blifvit väckt fråga, huru vidsträckt Juryns eller Nämndens befattning i Tryckfrihetsmål må vara, hvilket föranlåter mig att eftersinna huru stadganderne i detta afseende tillkommit. Den af Konung oell Rikets Ständer vid 1809—1810 årens riksdag antagna Tryckfrihetsförordning upptog ej något stadgande örn tryck fri hetsåtals bedömande af Jury, utan var det Domstolen, sorn skulle pröfva både huruvida en åtalad skrift vore brottslig emot Tryckfrihetsförordningen och äfven bestämma det ansvar, som å förbrytelsen borde följa.
I öfrigt ösiverlemnas til de kelpxetiva Ständer, at inom sig öfwerenskomma om sättet til sin» kovilorers wäljande. Och ställe detta genom utdrag af krokocoUsö til de KelpLLtiva Ständen öfwerlemna-s. s lät supra In liäem krotocoliii L. bi. s.aZerstsim. Herr Grefwe ii och Landt - Marst alken xroponeraäe, at detta Betänkande, såsom iunehällunoe flera delar, stulle punktewvs företagas: hwilkct stedde. InZresken och första delen af Itsta Momentet uplästes ä nyo. Friherre Oe 60 er, Roberr. Sedan göromälen inom Riksens Ständers Länhem genom oxsrationer, i sölje af den nya iinance-plane», komma at blifwa mycket förökade, fär jag ödmjukeligen hemställa til Högloft. Riddcrstapets och ÄdelnS vmprösning, om ej antalet af Lanco Fullmägtiga syues wara för litet, och förestår i anledning derutaf, at Ridderstapets och Adelns Fnllmägtige mätte med twänne af hwarje Clafl förökas. Likwäl och pä det en sadan tilökning ej mätte åstadkomma banque» någon kostnad, fär jag tillika förestå, at dctze aäjunZeraäs Fnllmägtige ej mage ätnjuta Arfwode; men wäl äga Len rättighet at öfwerwara förwaltningen, samt efterse at Inllruäioner och författningar noga handhafwas. Grefwe Zrromkelt, brcäric Oeorx. I detta moment omtalas wäl 'Fnllmägtige i bancooch Rilsgälds-Werken, men icke Betjeningen. Jag Har af inkomna listor funnit at Riksgälds-Lomoiret har et öfwcrdrifwet antal af Betjening. Jag hemställer äfwcn om detta ej borde fästa Ridderstaxets och Adelns upmärksamhet.
Jag har illa uttryckt mig om jag har sagt att man i Danmark frångått linie-skepps-systemet, men jag tror mig hafva sagt att Danmark i år frångått användandet af linie-skepp för alt deltaga uti de demonstrationer, som nu göras. Jag har äfven sagt, att i Danmark en strid pågått om användandet af linie-skepp; och den siste värde Den 19 April f. m. 157 laren känner lika väl sora jag, alt det var under den förre Kolingens regering, som idéen att icke så mycket hålla på linie-flottan gaf sig luft, samt att det sedermera gått der på samma sätt som här. Denna fdé var äfven framstäld vid Danska representationens sammanträdeår 1851 och, besynnerligt nog, fattade man der beslut om linie-skeppens bibehållande någon kort lid sedan R. St. beslutat att de linie-skepp, som funnos i Sverige skulle .förbättras. När jag ser på andra makter, och man måste antaga att en täflan med andra närliggande makter, som stå på samma ståndpunkt af politisk betydenhet lätt kan upsla, så erkänner jag att jag icke kan helt och hållet frigöra mig från den tanken, att en sådan täflan, ännu måste pågå emellan Danmark och Sverige, ett förhållande lika beklagligt som förvånande då jag tror att det så väl för det ena riket som för det andra vore bäst att sluta ett vänskapligt förbund i stället för att bortslösa sina krafter pä en onyttig täflan. Det har af den siste värde talaren blifvit medgifvet, att beslyckningen på de gamla skeppen icke är öfverensstämmande med tidens j fordringar; äfven i detta fall är han kompetent domare, så att hans vitsord torde vara fullt gällande, och jag tror då alt man lätt nog kommer till den konklusionen, att de fartyg och den besättning som skola försvara fäderneslandets ära och intressen i strid emot en öfverlägsen fiende ingalunda äro så utrustade som önskvärdt vore. Det är visserligen icke sagdt alt de icke derföre kunna gå segrande ’ ur striden, hvilket vi städse böra hoppas, men jag hemställer om den administration handlar riktigt, som ställer så till, att ett sådant spel skall komma i fråga?
Men det är icke ifrån den förmodligen fortsatte penninge-förlägenheten allena, som jag hämtar anledning till förmodan, att Egendomsvärdet nedsättes, det är äfven i de föreslagne anstalter i linancielt afseende jag tror mig finna den, helst samma skäl, som nyttjas emot rörelse-capitalets okände, att nemligen Bancosedelvärdet derigenom nedsättes, och Egendom«-värdet uppstegras, måtte i ett motsatt förhållande bereda ett motsatt resultat, och då opinionen i båda fallen bestämmer Bancosedel-värdet, och, i följd deraf, Egendoms-värdet, synes det mig ligga tämmeligen för öppen dag, att örn Banken, jemlikt Betänkandet om Einance-regler ringen, inom 5 år använder till Silfvers anskaffande half tredje million Riksdaler, och Dm 29 Maji. 555 minskar Bancosedel-rörelsen med åtmindstone lika stor summa, som förmodligen derigenom försvinner, så måste opinionen, med förutsättning deraf, blifva tillj Bancosedel-värdets föri del, och värdet af Jordbrukarens Egendom i följd deraf nedsättas, på samma gång sorn hans Creditorers fordringar i värde förbättrasAf nu anförde skäl tillstyrker jag vördsammeligen, att förslaget om minimi-afgift] för hemmanen Länsvis beräknad, måtte ogillas, och i Betänkandet utgå, såsom i flere afseenden olämpeligt, och förnärmande det förtroende man bör hysa för uppfyllande af den Eds pligt taxéringsmän sig åtaga, att nemligen på rättsgrunder behörig Bevillning föreslå.
Och när du sedan skall arbeta för dig själf, och det inte räcker till att skaffa dig, alt hvad du nu är van vid, nöjen och vackra kläder och annat, som du tycker om, då går det rakt åt fanders för dig, jag skulle inte så illa säga. Jag vet så många flickor, som det gått illa för, och som börjat som du. – Det ska inte frun tro, att jag ska bli en så’n flicka inte. Nej, aldrig. – Nej, jag vill inte tro det åtminstone. För jag hade hoppats, att jag en dag skulle få se dig riktigt bra gift med en ordentlig arbetare, och att du skulle bli en lycklig och duglig människa. Det är nog mer än en, som har sett på dig. Inte sant? – Jaa. Men ... – Nåå? Hvad menar du? – Jag har aldrig kunnat med någon. Di har ett så fånigt sätt, så. – Hvad menar du med det? Att di inte har vackra kläder och inte är så rena om händerna och inte kan tala så vackert? Hvasa? Och den gamla frun talade länge. Hon talade om, hur mycket de hade gjort för Elin, medan hon var där i huset, om farorna, som en ensam flicka utsätter sig för, och hon målade hennes tillkommande lif i så svarta färger, att Elin plötsligt reste sig upp och sade: – Ja, efter frun tror så illa om mig, så ... – Och Elin stod fast vid sitt beslut. Hon skulle flytta till lördagen. Men då blef fru Sivert på alvar ond och bad henne gå, hvart hon ville. – Men kommer du en gång i elände, så kom inte se’n och bed mig om hjälp. För nu har jag sagt dig, hur det går, och vill du inte tro mig, får du skylla dig själf. Och därmed hade Elin gått ut. Vid middagen kom hon inte in till bordet. Men på eftermiddagen gick den gamla frun in i köket. Hon fann Elin sysselsatt med att sy fast en hvit remsa på sin svarta klädning. – Hvart ska du gå? Elin höll ögonen envist fästade på sitt arbete. I en låg, undertryckt ton, som hon fåfängt sträfvade att göra naturlig, svarade hon: – Jag tänkte gå till ett ställe, som jag vet om, där di syr skjortor, och fråga, om jag inte kunde få gå där och lära. – Jaså.
Lån, i afseende pä hvilka ytterligare åtgärder eller upplysningar synas erforderliga, för tillförlitligt bedömmande, huruvida möjligen någon afbetalning å desamma kan ingå, till antal af 206 st. å 116,021 R:dr 3 sk. 11 rst., under hvilken klass hufvudsakligen blifvit hänförde de lån, som äro beroende af konkursutredningar, eller rättegångar, eller serskildt vidtagne, men ännu ej till resultatet kände, åtgärder. Län af sådan beskaffenhet att, för det närvarande föga eller ingen anledning sig JÖreter att kunna någon godlgörelse för desamma erhålla, till antal af 151 st. å R:dr 100,799: 33. 10, under hvilken klass blifvit upptagne de lån, for hvilka godtgörelse, i vanlig väg, ej synes vara att förvänta, men hvarå dock, i händelse af antingen fordringarnes försäljning, eller rättighet lill ackords antagande för desamma, ännu något torde kunna ingå. 4 Bankolits kottets Utlåtande, N:o 82. Län, för hvilka någon ytterligare godlgörelse, hvarken nu eller i framliden rimligen är att förvänta, till antal af 168 st. å R:dr 76,676: 12. 6. under hvilken klass blifvit hänförde de lån, som nu genast syntes böra till afskrifning anmälas, i händelse den hittills i allmänhet följde grundsats frånträdes, att icke afskrifva något från verket utgånget lån, förr än alla derför ansvarige personer allidit. Län, för hvilka någon ytterligare godlgörelse icke kan er hällas, till antal af 40 st. å R:dr 27,711: 36. 4, under hvilken klass blifvit upptagne de lån, i afseende på hvilka, jemväl efter hittills följde grunder, annan åtgärd ej återstår, än att dem till afskrifning anmäla.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — 30. Nej — 146. Härefter uppskjöts pröfningen af Const.Utsk» förevar, mern., för att fortsättas i morgondagens plenum. Lades på bordet StatsUtsk;s Utlåt. N:0 228, ang:de statsverkets s. k. reservfond. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 9 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck, Den 12 Mars f. m. 149 Onsdagen den 12 Mars 1845. Plenum kl. 9 f. m. Fortsattes pröfningen af Const.Utsk:s mern. N:o 26, med förslag till nationalrepresentationens ombildning och deraf följande grundlagsändringar. Härvid förekom och upplästes ånyo Hr Åkermans, Fredrik, d. 10 dennes e. m. framställda förslag lill gemensam tanke. Hr Lagerhjelm, Pehr: Delta Hr Åkermans nu före dragna förslag skil jer sig hufvudsakligen ifrån alla andra, som hittills utgjort föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, derutinnan, att det i 3:dje punkten säger, att kamrarne skola göras oberoende af hvarandra. I alla representationer, som grundas på allmänna val, är detta omöjligt. När man vill construera en sådan representation, så blir den ena kammaren beroende af den andra. Detta visar sig i 1840 års Const.Utsk:s förslag, äfvenså i Reformvänncrnes och det af Const.Utsk. nu uppgjorda, hvilket innehåller ett enkammaresyslem,' något, som jag och flere reservanter sökt ådagalägga, men hvarom jag anser mig icke behöfva ingå i någon bevisning, ända lill dess att någon bestrider den satsen.
En billig afsky och fasa för den servila behandling och förnedrande osnygghet, som vanligen är de fleste Skrå-Lärogossars lott, har hittills afhållit 454 Stats -Utskottets den förståndige Ämbetsmannen att låta sine Söner blifva Handtverkare. Vid annat förhållande skulle en Fader, som sjelf erfarit långsamheten, obehaget och den ringa belöningen på Ämbets vägen, heldre bereda sina söner den säkrare utväg till nödig utkomst, som åtskillige Handtverks-Professioner erbjuda. Mången Fader skulle ock kunna gifva sin son, då han träder i Handtverks-rörelsen , en artig medgift till ett nyttigt och frugtbärande förlag, i -stället för den frugtlösa kostliad lian nu vanligen måste använda på denna, för att efter många frugtlösa expetanceår blifva illa lönad och torftig Tjensteman. Det är derföre Biskopen föreslår, att, likasom i Hamburg skedde under den berömde Professor Bousclds ledning, en tech nologisk Handtverks-Schola måtte inrättas, uti hvilken, af för ändamålet betingade Handtverks-Mästare, under en skicklig technologs inseende och mot en måttlig betalning, välfrägdade gossar och ynglingar af alla stånd, vissa timmar dagligen kunna få lära de Handaslöjder, till hvilka de finnas hugade, och der tiden för Lärlingarne endast får upptagas af den sysselsättning, som rakt hörer till Professionen, men alla förnedrande servila bitjenster strängeligen förbjudas, samt ordning och renlighet, både i kläder och seder, tillbörligen iakttagas. Endast den gosse eller yngling, sorn bevisligen inhemtat tillräckelig undervisning i Christendomen, räkna och Betänkanden. 455 skrifva, Fäderneslandets Historia oell andra stycken, nödvändiga för en Medborgerlig bildning, skulle, efter föregången pröfning, ega tillträde till Institutet.
»Ja, hade jag inte haft Fältman till hjelp, så hade allt en hel del fått bli der», sade fader Truls med en röst som skälfde en smula af nattkylan. »Det här har Truls Jonasson gjort som en riktig krona, och jag skall nog komma ihåg honom för det.» »Det var min själ inte jag. För det var hunden. Jag har aldrig sett en sådan hund. Han har jaggu folkaförstånd, det svär jag på.» »Ja — han är gammal och säker.» »Säker? Hm Jag tyckte di talade om att han skulle skjutas i våras, — för han skulle vara för gammal, sa’ di.» Det låg icke så litet agg i tonen, och det var icke svårt att gissa hvem som talat om Fältman. »Jag skall skaffa ny vallhund bara för det Fältman skall få hvila sig, och han skall få lefva tills han dör af ålder.» »Ja, hur ny han är, så blir han min lif aldrig hvad Fältman har varit», kom det med inbiten gammalmansenvishet, och ett par af herrarne stötte hvarandra på armbågen, förstulet leende åt den lilla striden mellan herre och tjenare. Fältman halflåg på marken och hostade i det han grinade illa och gjorde de underligaste krumbugter med tungan, som om han förgäfves ansträngt sig att harskla och spotta som en menniska. Det märktes hur torr han kände sig i halsen, nu, efteråt. Pigan, som bar omkring bränvin till släckningsmanskapet, kom nu fram till den gamle, för att också gifva honom af styrketåren. Han torkade sig med pelsärmen och tog glaset. »Skitt me’ mig», sade han, »det är värre med den stackars hunden!» Och han tömde supen med tydlig saknad öfver att icke kunna dela vederkvickelsen med sin arbetskamrat. »Du har väl inte en spann att låna mig?» sade han till pigan. »Nej, allt sådant ha de att langa vatten med.» »Jaja gu’ så blir det väl alltid nå’n råd. — Tack för syppen.» Och pigan gick.
Dock anser jag mig böra nämna att, om någon stad i Sverige vore förtjent af någon lindring eller att tagas under armarna, så vore det visserligen Götheborg; ty det är en stor sanning att i Götheborg i afseende pä allmänt nyttiga företag, framför de fleste städer herrskat en ”public spirit,” som visat sig icke endast i de dyrbara kasernbyggnader, staden med ospard kostnad uppfört, utan ock i de dryga tillskott, borgerskapet utöfver stadens donerade inkomster åtagit sig för befrämjande af företag af allmän nytta, och ej oafbrutet, såsom en annan med rikare tillgångar försedd stad, sökt att kasta bördorna af allt sådant på det stora samhället. Detta kunde väl vara ett skäl dertill, att Götheborg skulle få en särskild grace af R. St.; men i allmänhet får jag förklara, att jag är emot den sats, att man allt mer och mer skall kasta inqvarteringsskyldigheten på hela riket eller alla skattdragande, under det att de derför af ålder beviljade följande förmånerna qvarstå snarare ökade än förminskade. Frih. Cederström, Claes Rud.: Jag bör erkänna att behandlingen af förevar, ärende inom Utsk. är för mig helt och Den 17 Maj. 29 hållet främmande, enär första handläggningen deraf skett uppå en afd., den jag icke tillhör, och jag sedermera, vid målets förekommande i Utsk:s plenum, af embetsgöromål förhindrades att närvara, just den stund, då öfverläggning och beslut härom ägde rum. Det vill dock, att hörja med, för mig synas alldeles tydligt, att, på sätt Frih. Palmstjerna förutsagt, Exped.Ulsk., derest utlåt, i sin helhet af R. St. godkännes, ingalunda kan undgå att vid den ifrågasatta tind. sktifvelsens atfallande intaga i sin historik af ämnet eller i premisserna till slutföljden den uti betänk, befintliga strof, hvars innehåll här har blifvit klandradt. Gr. Gyldenstolpe har visserligen tviflat på att någon rättelse härutinnan skulle behöfvas, under förmodan att Exped.Ulsk. skulle inskränka sig till upptagande af de i Ekon.Utsk:s betänk, förekommande slutord, hvilka innefatta sjelfva tillstyrkandet.
Dels hafva dessa vilkor tillkommit på olika tider, dels hafva aistricterne för Länsmännen blifvit utvidgade eller delade, dels äro en del Länsmän försedde med Boställen och indelta löner, dels hafva de blott ettdera, eller också blott Penningelönj hvilket allt medfört den skiljaktighet, som nu med skät blifvit anmärkt. Men jag får härvid den äran erinra, att en billig jemkning i detta afseende icke låter sig göra af Riksens Ständer, utan förutsätter nödvändigt en undersökning, som icke genom annat än Konungens åtgärd låter sig verkställa: och jag föreslår alltså, att Kongl. Maj:t måtte förses med en rund summa för dett* behof, på det att, sedan en sådan undersökning föregått, denna summa måtte till förbättring och likhets vinnande imellan Länsmännens atlöningsvilkor kunna användas, och jag hemställer derföre, att frågan om detta anslag till BtatsUtskottets utlåtande öfverlemnas. 714 Den 2 2 Maj. Grefve Lilliencrantz. Hvad Herr Grefve Mörner behagat anföra, är innan dess1 ankomst i Pleno noga utredt. Jag behof* ver endast tillägga, att Höglofl. StatsUtskotter, som under sina händer äger RiksStaterna, icke kan sakna någon upplysning, och att underrättelse om de med Boställen försedda Länsmän, dessutom lätteligen erhålles i Kongl. KammarCollegium. Om en rund summa anslås till fördelning imellan de sämst lönta Länsmän, vinnes väl ändamålet till någon del, dock endast med vilkor, att summan fixeras efter tagen kännedom om antalet af dem, som behöfva löne*( förbättring, så att anslaget icke blifver alltför otillräckligt. vJ Herr Tham, Pehr, ansåg StatsUtskottets förslag, att Länsmän helst skulle tagas bland Allmogen, böra af Ridderskapet och Adeln afsiås, och önskade för öfrigt att Utskottets Betänkande måtte af Ridderskapet och Adeln bifallas. Friherre Cederström, Jacob, understödde Grefve Mörners förslag, och ansåg det så. som det enda för det närvarande möjliga. Herr LandtMar skalken föreslog att Stats.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf äfvenledes, att till Klubb för R. o. Ad. samma lokal, som dertill i Operahuset förut varit begagnad, blifvit provisoriskt inrättad och att anstalt vore fogad om derstädes nödig betjening m. m.; hvarefter R. o. Ad., uppå derom framstäld propos., beslöt att denna klubb, på sätt den nu, likasom vid föreg:de riksdagar blifvit inrättad, skulle fortfara, intilldess annorlunda beslules. Öppnades och föredrogos R. St:s Revisorers åren 1945 och 1847 afgifna berättelser, ang:de samma år verkställd granskning af Banko-verkets räkenskaper, styrelse och förvaltning. R. o. Ad. beslöt att dessa berättelser skulle communiceras de öfrige Riks-Sun. II r Gr. o. Landtm, erinrade, att det jemlikt 47 § Riksd.- Ordn. tillkom R. o. Ad. att utse 2:ne ledamöter för att deltaga i de s. k. Talmans-confereucerne, och hemställde om R. o. Ad. behagade bestämma dagen för valet af dessa ledamöter, samt huruvida icke detta val finge ske samma dag Bänkmännens lista å till Electorer utsedde ledamöter komme att öppnas, samt omedelbart efter det denna lista blifvit uppbruten. Frih. Cederström, Jacob: Jag förmodar att R. o. Ad. nu, såsom förr varit vanligt, vilja öfverlåta åt Hr Landtm, att sjelf utse de personer, som jemte honom böra å R. o. Ad:s vägnar öfvervara Talmans-conferencerne, och jag anhåller om Ilr Gr. o. Landim:s propos. derom. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag vet alltför väl alt bruket hittills varit, att R. o. Ad. öfverlåtit åt eller anmodat sin Landtm, att utvälja dessa personer, men då grundlagen bestämdt föreskrifver, att