Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Adis rättvisa otålighet med något Cxpectorerande af mitt tanke uti den speciella casus, som angår sättet för Nummer-lotteriets afskaflfande, sedan flere ledamöter redan på ett förtjenstfulit sätt ådagalagt, att meningen Icke varit alt undandraga denna fråga Konungens sanction, sämt detl redaction för Sländernes beslut derom, som Hr Cederschjöld i sitt anförande framställt, tydligen visar, att samma ändamål, som i StatsUtsk:s utlåt, är afsedt, lätteligen vinnes genom en obetydlig förändring af ordalagen, och att således, på sälten annan värd ledamot Hr Anckarsvärd nämnt, egentliga skälet, hvarföre en så stor opposition emot Utsk:s förslag Uppkommit, varit att man i Utlåt, saknar den Ordfol'meln, att R. St. må i underdånighet begära Konungens nådiga bifall, i stället för att, såsom utlåt, innehåller, fund. anmäla deras beslut med begäran om Utfärdande af en allmän kungörelse, hvilken Konungen, då fråga är om en statsinrättning, kan efter eget behag antingen tillåta eller vägra. Men då man synes mindre hafva gjort frågan om StatsUlsk:s utlåt, eller Nummerlotteriets afskaffände, än en voter.-propos., som tillförene förekommit inom Utsk, och i reservationerna blifvit omnämnd, 5 H. Den 8 April f. m. till föremål för en öfverläggning inom detta Hus; så uther jag mig vördsamt att få söka sammanföra alla de yttranden, som i denna för igrundlagens helgd vigtiga princip förekommit, å båda sidor, uti en kort oell enkel resumé. Det skull då tydligen visa sig, alt den ena sidans mening i frågan om den föreskrift, som skall bernias af grundlagen, som alif» erkänt hörn efter dess ordalydelse tolkas, hållit sig strängt vid de enkla ordalagen i §:n Reg.Ftn, sorn säger, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, u tö fv as af Ii. St. allena vid allmän lik sd a g.
Nu stadgas åter i 3i) §:n af Levdin förorda., att för gåfvor och testamenten bör erläggas hevilla, med 6 för ioo:de af det gifnas eller testamenterades värde, äfvensom att för testamente eller gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan äganderätt till sjelfva egendomen, skall utgöras a proc. af c.apitalsumman. I afseende pä tiden och villkoren för omförmälda ljevi11n:soch stämplade pappersafgifters erläggande, äro visserligen nästan alldeles enahanda föreskrifter meddelade; men ifrågavar. afgifter måste likväl, i anseende till de olika verk, hvartill desamma ingå, särskildt redovisas och verificeras. Enär dessa särskilda redovisningar, jemte åtföljande verificationer, ulan all vinst för det allmänna, ej allenast förorsaka vederbör, uppbördsman och deras controllanter ett fördubblad t besvär, utan ock föranleda ökade kostnader och flera i sjelfva verket ändamålslösa omgångar för de skattskyldige, hvilka, åtminstone här i hufvudstaden , måste på olika ställen aflemna särskilda borgensförbindelser för berörde afgifter, får jag vördsamt föreslå: att den för testamenten och fideicomissbref samt andra dylika förordnanden hitintills stadgade och, i förhållande till testamentets eller fideicommissets belopp, utgående stämplade pappcrsafgift hädanefter måtte upphöra och anses inbegripen i den allmänna bevilln., som i enahanda afseende ar fastställd. Dock som någon tillökning i Svenska folkets skattebidrag vid denna riksdag icke synes vara af omständigheterna påkallad, och den mindre betydliga minskning, hvilken, i följd af nu framstäldta förslag, skulle uppkomma i Statens inkomst af stämplade pappersafgiften , bör fullt ersättas af en, genom ändamålsenligare stadganden, sannolikt beredd tillökning i deij för arf och testamenten till Riksg:s-cont. ingående allmänna bevillning, anser jag mig, till godtgörande af omförmälda minskning, hvarken böra eller behöfva föreslå någon förhöjning i denna bevilln:s hitintills bestämda belopp. Dessa 4 motioner lades på bordet. Hr Hjerta, Lars, hade ingifvit 2,'ne motioner, så lydande: 1.
För sistnämnde belopp blef, på ansökning af Kammar-rättens Advokat Fiskal oell efter Öfverståthåilare-embelels beslut den 8 April 1853 utmätningsförsök anställda den 28 i samma månad, bos Lindberg, sorn dervid befanns ega ingen tillgång; men sedan Stals-rådet af Wingård i lifstiden erlagt, i afräkning på Kronans ifrågavarande fordran, ett belopp af 1,000 R:di\ har för återstoden 1,874 R:dr 1! sk, 3 rsl Banko införsel blifvit, genom Utslag af Öfverståihållare-embetet den 21 November 1856 och af Svea Hof-rätt den 16 Januari 1857, beviljad i Lindbergs pension på Allmänna Indragnirigs-staten, 1,200 Ilair, hvaraf, i den mån pensionen utföile, halfva beloppet skulle af bemälde Advokat-fiskal eller hans rätts innehafvare, på Kronans vägnar, uppbäras, intill dess skulden blifvit, till fullo gulden; och på detta sätt har Kronan af innevarande ars La, 2:dra och 3:dje pensions-qvarlaler utbekommit tillsammans 450 Kalr B:ko, så att till ulkräfvande återstå 1,424 R:dr 11 sk. 3 rst. Redan förr än nyssberörda qvartaler utfallit, har Kammarrätts-rådet Lindberg hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhållit, att, då pensionen vore för honom, den 73-årige famiTjfadren, efter 48 års arbete i Statens tjenst och deraf 37i år såsom Landskamererare, den enda tillgång för anskaffandet af ett tarfligt lifsuppehälle och af den omvårdnad, sorn hans ålderdomskrämpor särskildt påkallade, Nådig framställning måtte till Rikets nu församlade Ständer aflätas om eftergift af bola det ådömda beloppet, 2,874 R:dr 11 sk. 3 rst. Bd io, med undantag af den andel deraf, som åklagaren i målet tillkommer.
Nu kunna möjligen alla de särskilda förslagen återigen upptagas och framställas såsom coutraproposilioner, hvarom kan tvistas. I anledn. af detta Hr von Hartmansdorffs yttrande, tilikännagaf H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att han antagit såsom grundsats, att då flere propos:r voro äskade, icke tillkännagifva huru han uppfattat svaren, förrän någon proposition blifvit med ja besvarad. Denna grundsats afsåg dock endast de i allmänhet fö - Den 28 Ja nuari. 571 rekommande fall, ty i en sådan fråga, som den nu förevarande, erfordrades icke att någon af de begärde propos:rne vunne Ståndels bifall; men i allmänhet ansåge H. Ex. rätlast, att icke, innan någon propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad, förklara huru han uppfattat svaren, på det alt R. o. Ad. icke måtte blifva blottställd för möjligheten deraf, att slutligen icke något beslut skulle komma alt blifva fattadt, hvilket kunde hända, derest den sisla propositionen blefve afslagen, sedan derförinnan alla de föregående propos:rne förklarats vara besvarade med nej, och således icke vidare kunde komma under pröfning. Gr. Horn: Det förklarande, sorn Hr Gr. o. Landtm, nu täckts lemna, måste naturligtvis förklaras nöjaktigt af hvar och en ledamot; men jag tillåter mig likväl anmärka, att det är förlåtligt om man tror, att en propos. blifvit förkastad, då en ny proposition framställcs. Det skulle verkligen kunna hända, att, då jag hör en ny proposition framställas, jag allägsnar mig frän Riddarhuset, derföre alt jag tror den första propositionen redan vara förfallen. Frih. Raab: Den ledamot, som skulle aflägsna sig från Riddarhuset, derföre alt han ansåg en proposition afslagen, dä en ny framställcs, måste i sanning skynda sig, enär propos:rna framställas omedelbart efter hvarandra. Mig förefaller frågan enkel. Sedan Hr Gr. o.
Dilo af 1845 års dito 446 — Skarpskytte-sludsare 64 — Tappnycklar circa 4,000 — Fjäder-ess 3,000 — Nät-, utoch på-tryckare 4,000 — Fänghåls-tappar 23,000 — Tillverkade och sammansatta med förr tillverkade delar: Pipor och stockar lill gevär af 1845 års modell 1,030 st. Dito — dito till dito af 1810 års modell . 159 — Dito — dito till skarpsky Ite-studsare. 9 — förutan ett större antal i mer och mindre mån förarbetade pipor, lås, messings och jernbeslags-delar. § 3. Den i föregående Rcvisiöns-berättelscr omförmälda summa, 32,156 It dr 43 sk. 1 rst., sorn af 1835 med 1839 års anslag för gevärs-tillverkning blifvit använd til! nybyggnader vid Carl Gustafs stads Gevärsfaktori, är ännu balanserad inom linien; dock hafva Rikets sednast församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 8 September 1848. redan medgifvit, att nämnde förskotts-summa må i räkenskaperna afskrifvas. § 4- Enligt Kongl. Krigs-koliegii beslut den 11 November 1846, har redovisningen för de till Waxholms bestyckning år 1838 anslagna medel, hvaröfver särskild hufvudbok till och med år 1846 varit upprättad, från och med år 1847 ingått uti hufvudboken för Artillcri-afdelningens extra anslag. Särskildu anslaget för Waxholms bestyckning. Af de i Kongl. Krigs-kollegii Artilleri-kammarkontor upprättade räkenskaperna för år 1846, hvilka äro i Kongl. Kammar-rätten granskade wto anmärkning, inhemtas: år 1§4«. Isebel* Hahns från ur 1845. — 57 — Uppbörd: Uty ifter : Balans till år 1847.
Den 6 November e. m. Thorsdagen den 6 November i834. Plenum kl. 5 e. m. Fortsattes pröfningen af ej mindre StatsUtskts utlåt. N:o 2o3 i anledn. af K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, i hvad densamma afser ett extra statsanslag af 3 millioner r:dr till försvarsverkets iständsättande, allm. arbeten, m. m., än ock samma Utsk:s, i anledn. af återremiss af detta betänk., afgifna utlåt. Frih. Franc Sparre, Bengt Erland: Utsk. har vidblifvit sin tanke att minska det af K. M. äskade anslaget lill det belopp, förra utlåt, tillstyrker, sedan Utsk. till besvarande upptagit det inom detta Stånd vid återremissen anförda skälet, att då Carlskronas befästning icke är fulländad ensamt genom Kungsholmen, man icke borde göra afdrag å ett anslag, afsedt och beräknadt för arbetet på det hela, och förklarat, att Utsk. ansett för en pligt att skilja emellan oundgängliga utgifter och dem, som kunna tåla uppskof, till hvilka sednare Utsk. trott sig kunna räkna dem, hvilka erfordras för befästningsarbeten vid Carlskrona åt landsidan. Af skäl, jag anfört i afseende på anslaget för Carlsborgs fästningsbyggnad, att fästningar icke kunna byggas på en gång och att anslaget dertill således småningom bör utgå, men att å andra sidan detta anslag icke bör så knappt tilltagas, att arbetet derigenom hindras i sin behöriga gång, kan jag icke annat än anhålla, att R. o. Ad. ville bifalla K. M:s nåd. propos. i denna punkt. R. o. Ad. afslog Utskrs framställning i denna punkt samt biföll, hvad K. M. i denna del föreslagit. 7:de punkten. Frih. Silfverskjöld, Carl: Oansedt de upplysningar, hvarmed återremissen beledsagades, har Utsk. icke funnit skäl att frångå sin förut gjorda hemställan i denna punkt. Jag vågar derföre fästa H.
Utan ett ord vidare samlade han alla spånorna, som han hade skurit ur bordet i sin hand, gick bort till härden, krafsade fram ett eldkol och lade det på spånorna, som snart fattade eld. Kungen stod stilla och lät dem brinna till aska i sin hand. Då gladdes alla kämpar, men den unga drottningen blef blek som ett lik. Hur skall han döma mig, då han en gång får veta min synd, tänkte hon, han, som straffar sig själf så hårdt för så ringa brott? Acke från Gårdarike låg sjuk på sin skuta i Kungahälla hamn. Han låg nere i det trånga skeppsrummet och väntade döden. Han hade länge haft svår värk i sin fot, det hade nu blifvit ett öppet sår, på de sista timmarna hade foten börjat svartna. »Du behöfver alls ej dö, Acke,» sade Ludolf från Kungahälla, som kommit ned i skeppsrummet för att se till Acke. »Vet du ej, att kung Olaf är i staden och att Gud gifvit honom stora krafter för hans helighets och fromhets skull? Låt bedja honom, att han kommer till dig och lägger sin hand på dig, så får du lefva!» »Nej, jag kan ej begära hjälp af honom,» sade Acke. »Olaf Haraldson hatar mig, därför att jag slagit till döds hans fosterbror, Reor den hvite. Om han visste, att jag låge med mitt skepp här i hamnen, skulle han döda mig.» Men då Ludolf lämnat Acke och kom upp på stadsgatan, mötte han den unga drottningen, som hade varit ute på nötplockning i skogen. »Drottning,» ropade Ludolf till henne, »säg detta till kung Olaf! Acke från Gårdarike, hvilken slog ihjäl din fosterbror, ligger för döden på sin skuta här i hamnen.» Den sköna drottningen skyndade hem och gick fram till kung Olaf, som stod på gården och ryktade sin häst. »Gläd dig, kung Olaf!» sade hon. »Acke från Gårdarike, som dödat din fosterbror, ligger sjuk på sin skuta här i hamnen och håller på att dö.» Olaf Haraldson förde skyndsamt in hästen i stallet. Han gick sedan utan svärd och utan hjälm ut på gatan. Han skyndade raskt fram mellan husen, tills han kom ned till hamnen.
Då endera makan död är, kan boskillnad emellan. den efterlefvande och den andras arfvingar sökas, 1:0 enär Sterbhus-delägare å ena si-’ dan afträde antingen sin eller den dödes enskilta egendom eller giftorätt, eller båda, eller 2:0 u-[ tan att egendom å någondera sidan afträdd är. I förra händelsen har Committéen, enär egendoms afträdandet af Sterbhus-delägare å ena sidan medför Concurs, och boets sanitelige Borgenärer således komma i tillfälle att bevaka sin rätt emot Sterbhus-delägarne, ansett lika tid, som för bevakning af borgenärers rätt är stadgad, böra förunnas den Sierbhus-delägsre som vill boskillnad söka. I senare händelsen åter bör den, sorn boskillnad söka vill, det hos Rätten anmäla, 230 Konungens Nåd. Propositioner. inom tid, sorn för urarfva - görelse föreskrifven är. Om föremålet för stadganderne om boskilnad å ena sidan är, att försäkra sökandens rätt , hafva de,jämte föreskrifterne om urarfvagörelse oell efterlefvande makas afträdande af sin egendom eller giftorätt, å den andra ej mindre för afsigt att främja Borgetiärernes rätt och fördel. På sådan, grund är påbudit, att anmälan om boskillnad, urarfvagörelse eller efterlefvande ma. kas afträdande skall ske inom viss korrt tid sedan boupteckningen hölls, vid äfventyr för den försummande att betala all den gäld, som då veterlig var, och orri ny gäld derefter yppas, inom lika tid sedan den kunnig blef, vid enahanda ansvar för försummad anmälan. Men , då offentlig stämning utfärdas ellef Concurs uppkommer till fö] je af någondera Sterblius-delägarens anmälan , bör detta lända alla de öfrige till samma lörman som de skulle hafva åtnjutit, om sådan anmälan af dem sjelfve skett emedan ändamålet, borgenärernes säkerhet , är i detta afseende redan genom den enes åtgärd vunnit.
Utaf dessa sålunda aflemnade tillgångar hafva sedermera det kontanta beloppet 6,392: 17. 8. samt hela den på Kongl. Krigskollegium öfverlåtna fordringen hos staden Ystad 17,900: användts för det med ifrågavarande tillgångar afsedda ändamål, hvarjemte den för samma ändamål derutöfver erforderliga summa förskjutits af fortifikations-afdelningens ordinarie statsanslag, emot godtgörelse genom inflytande ytterligare kapitaloch räntebetalningar å ofvannämnde fordran hos staden Malmö. Sedan alla för inköpandet eller uppförandet af kasernoch stallm. fl. byggnader i Ystad belöpande kostnader, som af merberörde tillgångar skulle utgå, blifvit bestridde, utgjorde, enligt en af fortifikations—afdelningens kammarkontor nyligen meddelad uppgift, afdelningens återstående fordran för det af ordinarie statsmedlen förskjutna belopp, vid 1847 års slut, 2,223 r:dr 15 sk. 6 rst; hvaremot kapital återstoden af staden Malmös kasernbyggnadslån vid samma tid uppgick till 16,213 r:dr 16 sk.; skolande, jemlikt stadens magistrats och äldstes under den 16 Maj 1835 till Riksgäldskontoret utgifna skuldförbindelse, denna återstod liqvideras på det sätt, att 2 procent af det förskrifna skuldkapitalet 21,333 r:dr 16 sk. årligen inbetalas med 426 r:dr 32 sk., jemte 4 procents årlig ränta för det belopp, som af samma kapital återstår.
En rättighet slår det mig fritt att afstå från, att försumma, eftergifva hvad A r det, då jag säger, att vår allt omfattande pligt synes mig vara att göra barnen vuxna att upptaga jag vill, utan att göra någon räkenskap derför; men att lära mina barn lydnad är nugot, som jag hvarkampen med lifvet. och då jag tillägger, att detta mål sist af allt nås ken af slapphet, missriktad kärlek eller godtycke får undandraga mig — det är, med andra ord, en pligt. genom att barnet lär sig vilja och tala ut sin vilja, då det är ungt — icke då ungdomen är fem år oeh (Forts.) viljan en sjelfsvåldig, oreflekterad barnavilja, förestafvad af intet annat än en nyck;. eller då jag säger, alt jag anser en lössläppt, af intet tyglad vilja vara den farligaste och olycksalig aste följeslagerska en far kan ge sitt barn med på lifsfärden — alt den i nittio fall af hundra skall bringa det undergång. eller dä jag säger, alt en tillsägelse måste åtlydas, då den är gifven, så vida icke barnels rättsbegrepp $T ^örra sommaren uppstod en häftig oeh skola förvillas t * 1 intensiv polemik i de båda danska venA r det dessa mina teorier, som enligt L. V. böra ^ci stertidniiigarna » Morgeubladet » oeh » Pobetecknas såsom » egoismens predikande och förhärligande »; är det härmed, enligt samma L. V., jag sagt, litiken » angående den s. k. sedlighetsfrågan. att » barnet följer sin ädlaste instinkt, då det vägrar Till en början fördes striden mellan fröken lyda », och att » barnen äro skyldiga föräldrarna Grundtvig, som representerade den ideella hvarken lydnad eller tacksamhet »? uppfattningen af förhållandet könen emellan, Eller, enligt La S., att » det skulle dana stora och den bekante literaturhistorikern Georg karaktärer, att barnens för hvarje ögonblick vexlande Brändes, som framträdde såsom den naturanycker finge taga öfverhanden och blifva bestämmande », eller » påstått, att den lydnadsvane saknar listiska uppfattningens målsman. Men snart karaktär och är en pultron »?
Den 3 Fcbrunru. icke det af Friherre Boije väckte förslag om bulletiners afgifvande, utan anhåller endast att deruti få föreslå en förändring, sorn ‘.ig ämnat i RiddarhpsUtskottét motivera, derest motionen blifvit dit remitterad. Det står nemligen i den, att de personers namn borde i bulletinerne utsattas som tält får, emot eller öfoer ett förslag. Jag för min del anser att det vöre bättre, att vid uppgifvande* af alla de personer, hvilka yttrat sig uti ett ämne, alltid blott nyttja den termen, att de talat ofver ämnet. Skillnaden emellan de tyänne sätt för offentlighet, som beredes genom de berättelser om hvad bär yttras, hvilka personer meddela, i följd af hvad de sjelfve åhört, och den publicitet, sorn vinnes genom bulletiners ingifvande, består deruti, att. denna sednare, men icke den förra, äger en officiel caracter. Då bulletinerna utgifvas innan Protocollet blifvit justeradt, ville jag för min del, eja tillåta någon att i dgm bestämma huruvida man tält får eller mot en mening, hvilket först efter Protocollsjusteringen bör kunna ske Så snart minsta stämpel af officialitet lemnäs åt dessa bulletiner, tror jag således den yttersta noggrannhet böra iakttagas till undvikande af att våra yttranden skulle blifva origtigt caracteriserade. Herr Grefven och LancltMarskalken yttrade, att, då Friherre Buijes ifrågavarande motion vöre af den beskaffenhet, att den utan remiss till RiddarhusUtskottet kunde af Ridderskapet och Adeln afgöras, finge Herr Grejven och Landt Marskalken hemställa, hu - Den 3 Februarii, ?65 guvida Ridderskapet och Adeln behagade samma motion, med den af Grefve Spens dervid föreslagna förändring, bifalla. Ropades Ja. Upplästes Herr von Hartmansdorffs, Augnst, den I dennes på bordet lagde Memorial, angående formen för redactionen af Utskottens Betänkanden. Friherre Boije, Ludvig:
Ståndets pröfning och afgörande. För min egen del får jag erkänna att jag mycket tvekat, om icke det lämpligaste och enklaste skulle vara, att endast då den tilltalade sjelf uppgifvit den egendom, som skulle gå till böternas gäldande, finge de uttagas, men då det till äfventyrs kunde synas vara väl långt gånget, har jag instämt i Utsk:ts förslag att gå tillväga på ett annat sätt. Den nu föreslagna §:n tror jag icke går längre, åtminstone icke synnerligen längre än nu gällande lag i 5:te kap. 8:de §:n straffbalken stadgar. Det nämnde lagrummet lyder: »Ej 390 Dea lt Toli e, m, må böter utsökas af bonde, der han ej förmår dem betala utan hemmanets förderf och ödesmål; ej eller af den, som lider deraf brist på föda och uppehälle; utan umgälle den brott sitt med kroppen.» Om man jemför detta stadgande med det, som Utsk:t föreslagit, synes det mig, att det sednare innehåller ett förtydligande af det förra. Att, såsom en värd talare här föreslagit, en uppskattning af exseluitor skulle ske, huruvida den fällde egde 300 rdrs inkomst, tror jag ingalunda vore rådligt att stadga, äfven örn man derigenom skulle kunna utkräfva böter i åtskilliga fall, der sådana efter Utsk:ts förslag icke komma att utsökas. På dessa skäl och då man genom det nu föreslagna stadgandet skulle komma grunden till vår nu gällande lag ganska nära, anhåller jag om bifall till den föredragna §:n. Hr Carleson, Eduard Henrik: För min del får jag bekänna, att jag, i motsats till Gr. Sparre, anser väl K. M:s Propos., men icke Utsk:ts förslag utgöra ett förtydligande af nu gällande lag. Ulsk:ts förslag är, om jag icke allt för mycket misstager mig, hemtadt från en reservation af en ledamot af Högsta Domstolen, och de motiver för sitt förslag, som denne ledamot anfört, visa bäst, att till och med han ansåg, att nu gällande lag icke hurde så tydas, som Gr. Sparre förmenat.
Men om vår arfslag äfven icke skulle kunna hänföras till nämnde 114 §, hemställer jag, om en halftusenårig laglikmätig besittning deraf, efter alla Europeiska rättsbegrepp, icke utgör en tillräcklig häfd för att bibehålla densamma, äfven emot de andra Ståndens beslut, och detta så mycket mera, sorn denna lag rörer vur egendom och icke deras, våra barns framtid och icke deras, och våra giftorättsförhållanden, men icke deras. Alt våldföra en så häfdvunnen rätt, skulle i alla andra Europeiska länder anses för rent af revolutionärt. Den En gelska common low hvilar helt och hållet på urminnes häfd, och anses der att utgöra hvad man kallar den första grunden och sjelfva hörnstenen af Englands lagar, och af dess medborgares frioch rättigheter. Efter Hr Berg von Linde yttrade sig en gammal vapenbroder med mig, Hr Aminoff. Det är med ledsnad jag finner honom på motsatt sida. Vi hafva stridt tillsammans vid Revolax, vid Lappo och vid Orravais, och jag hade önskat, att han äfven stridt med mig vid detta tillfälle. De grunder, från hvilka han utgått, för att försvara den lika arfsrätten, äro tagne på religionens och på moralitetens gcbiet, och det är på dessa grunder han an - Den 8 Februari f. m. 203 ser sig vara. förpligtad, att biträda den nya arfslagen. Till svar härå må jag åberopa en auctoritet, sorn i juridiskt afseende åtminstone torde kunna uppväga Hr Aminoffs, nemi. Möntesquieus. Denne store statsman yttrar sig på följande sätt i sin Esprit des lois: ”Arfs-lagar,” säger lian, ”bafra liksom många andra lagar blifvit stiftade för politiska behof, oell icke för rättskänslan.” Han lägger den största vigt derpå. ”Det är en olycka”, säger lian, ”Sorn åtföljer menskligheten, alt lagstiftaren tvingas att göra lagar till och med i stridmot känslan, och måste mera göra afseende på samhället, än på medborgaren, mera på denne, än på menniska!], och länka främst på det allmänna bästa” (res publica).