Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Akta dig, ty har man en gång börjat fråga, så stannar man sällan, förrän man ifrågasätter det heligaste. - Bevare mig Gud för detta! - Bevare dig Gud för lösa, kringirrande tankar! Du har dina plikter att tänka på och de böcker, som jag sätter i din hand. De svara på alla spörsmål, som äro nödiga och tillåtna. Bevaka din själ och gå icke därutöver! Har du under de senare dagarne sett Teodoros? - Ja, nästan dagligen, fader. Han tyckes uppsöka mig och följa mina steg. - Nåväl? - Jag undviker honom. - Du får icke lyssna till vad han säger. - Jag har sagt honom det. - Du gjorde orätt även däri, ty jag har förbjudit dig att svara med ett enda ord. - Förlåt mig, fader. Jag sade honom endast, att jag varken vill eller får lyssna till honom, och jag bad honom hädanefter lämna mig i fred. - I Teodoros ser du ett bevis, min son, vartill högmodet och frågvisheten leda. Han missaktade mina råd, litade på sitt förnuft och läste de heliga skrifterna icke med ödmjuk ande, icke med vördnad för kyrkans fäders meningar och mötenas av Gud ingivna tolkning, utan i tröstan på sin egen vishet. Och följden var hans själs fördärv. Hans villfarelser äro värre än själva atanasianernas. Han förnekar mötenas rätt att giva regeln för skrifternas ordaförstånd, han förnekar kyrkans och det av Kristus instiktade prästaståndet, han ordar, liksom flera kättare före honom, om de kristnes allmänna prästerskap, och under allt detta smickrar han hedningarne, emedan de äro mäktiga, han umgås med filosofer och besöker dagligen Krysanteus' hus. - Jag har glömt omtala, fader, vad som dag hände mig under arbetet, sade Klemens. Krysanteus infann sig, såsom han plägar göra ... - Ja, han njuter av att se våra mödor, sade Petros. Må vi unna honom denna korta fröjd! - Han infann sig, den förhatlige, och han följdes i dag av sin dotter. Men vad hon dock ser god, mild och allvarlig ut, min fader! - Du betraktade henne således noga? - Nej, svarade Klemens rodnande.
Har den, som ej är Svensk medborgare, blifvit för brott, som i 1 eller 2 § sägs, till ansvar fälid; vare honom ej tillåtet att, efter undergånget straff, i riket vistas. § 4. Hvar som till deltagande i främmande trosbekännares andaktsöfning nödgar eller lockar den, som ej fyllt tjuguett är, eller under hans lydnad står, och till Svenska kyrkan hörer, böle från och med tjugufem till och med tvåhundra Riksdaler. § 5. Böterna beräknas i Riksmynt och fördelas till hälften emellan åklagaren och de fattige. Saknar den bölfällde tillgäng till böterna, skola de förvandlas till fängelse efter de grunder, som för förvandling af böter enligt Utsöknings-Balken stadgade äro. § 6. Mål angående öfverträdelse af denna Förordning skola upptagas och afdömas af allmän Under-Rätt, hvars Utslag, der den för brott emot 1 eller 2 § tilltalade varder åt saken fälld, underställes IIof-Rätts pröfning. § 7. För villfarande lärosatsers utspridande, efter ty i 1 § sägs, må ej åtal ega rum med mindre Konungens Justitie-kansler, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang, förklarat skäl till åtals anställande vara för handen.» 2:0 en författning angående främmande trosbekännare och deras religionsöfning, af detta innehåll: »Med upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 24 Januari 1781 och med ändring af hvad för öfrigt i strid med nedannämnde bestämmelser finnas stadgadt, varder förordnadt som föijer-. § 1. Vilja kristna trosbekännare af annan lära, än den rena evangeliska, lorena sig i församling, gore derom hos Konungen ansökning och uppgifve dervid sin trosbekännelse och församlings-ordning. Finner Lag-V(skottets Betänkande N:o 21. 53 Finner Konungen, efter vederbörandes hörande, skäl att ansökningen bifalla, ege sålunda tillåten församling rätt till fri relig'ons-öfning inom de af lag och sedlighet bestämda gränser; dock må offentliga kyrkobruk och andakts-öfningar endast inom dylik församlings kyrka, bönehus eller kyrkogård förrättas.
— Användbarheten af den åsyftade municipalstyrelsen vid allmänna Låneanstalter för span. nemål torde dock finna sitt förnämsta hinder uti det betydliga penningeansvar, som alle districtets innevånare, under ett större eller mindre ålitande af de nya lånetillgångarne, xiv Stats■ och Banco-Utskottens Utlåtanden. sålunda skulle anses skyll dl ge att sig åtaga, och hvilket troligen skulle, genom den njernna fördelningen af fördelarne och äfventyret, antingen genast afvisa all verkställighet, eller ock föranleda til en inskränkning i detta ansvar, och en i följe deraf äfventyrad förlust, Skulle åter, enligt hvad äfven blifvit föreslaget, den belånade spannemålen få förblifva under gäldenärens egen vård, emot särskild borgen af andre personer för pantens orubbade bibehållande, kunde visserligen, genom lemnad nödig uppmärksamhet! på löftesmännens vederhäftighet, det egenteliga äfventyret genom spannemålens förskämning under beläningstiden undvikas; men Utskotten kunna för sin del icke finna, att spannemåls-beläning pa sådant sätt verkstäld, kari anses uteslutande bibehålla det rum bland de olika lånesätten, sorn den eljest skulle innehafva, utan innefatta en förblandning af lån emot pant med län på personel credit , hvilken sednare har sin anvista plats uti allmänna Dis-cont-rörelsen, som, i fall villkoren for densamma underlättas, ofta kan undsätta den förlägna jordbrukaren, under de', han afbidar en förmånlig afsättning af sin product, den han då också bibehåller under en ständigt obehindrad disposition. Dessa äro de skäl Utskotten ansett sig särskildt böra uppgifva för afstyrkandet af all spannemåls-beläning genom Banquens eller andra allmänna låneverks fonder. Och varder allt hvad Utskotten sålunda anfort, jemte de af åtskillige Ledamöter yttra - Statsoch Banco-Uiskottens Utlåtanden. xv de särskilda meningar, Rikets Höglofl. Ständers pröfning vördsamligen understäldt. Stockholm d. ai Junii 1823. (N:o 28-) Bil. Lit.
Den 6 Martil, Hedervärda BondeStån - det, Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse under den 4 i samma Månad, angående det, af vis a utsedde Committerade , uppgifna förslag till ändrad organisation af åtskilliga Rikets StyrelseWerk , så vidt förslaget tillika åsyftar ändringar i Grundlagarna; Den 9 September, Ilögvördige PresteStåndet, de förändringar i Grundlagarna* reglementariska föreskrifter, som, sill ett antal af Elfva, kommit, vid en ny StyrelseWerkens reglering , i fråga, och som , derefter förslaget bifalles , föranleda ny redaction af några §. §. i dessa Lagar; Den 13 September, Hedervärda BondeStåndet, alldeles enahanda ämnen. Den 16 September, Wällofl. Borgare Ståndet; Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, Committerades deruti åberopade förslag och särskilta Utskottets betänkande, jemte bilagor, med ianmodan till ConstitutionsUtskottet att öfver de i dessa handlingar örekommande Grundlagsfrågor dess utlåtande afgifva: S. D. Högvördige PresteStåndet, särskilta Utskotts betänkande i de delar, hvil - 984 Constibutions-TJtskottcts betänkanden, Constitutions-TJtskottets Betänkanden. 285 ka förut icke blifvit till Constitutions Utskottet hänvisade, och Den 25 September, Högloft. Ridder. skåpet och Adeln , samma föremål, sou Wallof!. BorgareStåndets Remiss utmärker, med tillägg, att Utskottet borde äfven yt. tra sig, huruvida Bergsoch Commerce Collegiernas, af särskilta Utskott tillstyrk ta indragning vore nyttig och med Rege. ringsFormens anda öfverensstämmande.
Den rätta principen torde i detta afseende vara, att Staten, sedan den öfvertagit alla befintliga byggnadskassör och möjligen äfven inkomsten af den sist föreskrifna terminsafgiften till byggnadsfonden, ensam bestrider all byggnadsskyldighet i och för de af Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 50. 113 af Staten bekostade elementarläroverken, hvaremot kommunerna endast sörja för folkskolorna som komma dem till uteslutande gagn. Dessutom fäster jag uppmärksamheten på inkonseqvensen och orimligheten deraf, att sedan viii föregående riksdagar flera anslag blifvit till skolbyggnader beviljade och deribland en betydlig summa till rikets andra stad, som till och med uteslutande för egen räkning har behof af ett högre läroverk, numera intet bidrag skulle lemnäs i de förhållanden, hvilka här äro för handen och synes desto mer förtjena deltagande, som Wenersborgs stad, efter den tolala förstörelsen genom 1834 års brand, haft flera utgifter än på de flesta andra ställen att bestrida. På dessa grunder och med ledning af åberopade, af Kongl. Öfver-intendents-embetet upprättade ritningar och kostnadsförslag, upptagande en kostnadssumma af206,054 R:dr R:mt, tager jag mig friheten vördsamt hemställa: att Rikets Ständer måtte med ett anslag af 150,000 R:dr Riksmynt bidraga till uppförande i Wenersborg af skoloch gymnastik-lokaler för det der inrättade elementarläroverket, då staden å sin sida förbinder sig att icke allenast dertill upplåta i alla afseenden tjenliga tomtplatser, utan äfven anskaffar de medel, som utöfver berörda anslag erfordras till byggnadernas uppförande och inredning i öfverensstämmelse med åberopade ritningar och förslag. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. V A. I. Landström. Af Herr BcrglUSIl, C. J., om bibehållandet af folkskolelärare seminariet på Gotland.
Hrr, huruvida icke denna sats utgör ett bevis derpå, att nå - 72 Den 24 Januari. got hvar anser sig berättigad att erhålla understöd för jernvägsanläggningar, och att man icke gerna vill unna andra förmånen deraf, så vida man ej sjelf får vara med om rofvet. Det är med kännedom af detta, temligen allmänna tänkesätt, som jag anser, att man, då det blifver fråga om understöd till anläggning af de s. k. bibanorna, icke bör förgäta, att genom att nu bevilja sådant understöd, man gifver ett prejudikat, som kommer att för framtiden åberopas uti alla dylika frågor; och sorn jag anser, att ett sådant prejudikat icke utan den sorgfälligaste pröfning bör gifvas, ber jag att få i största korthet genomgå de motiver, hvarpå de nu ifrågavartde låneansökningarne äro grundade. Utaf den K. skrifvelse!) finna vi. att för bibanan från Mariestad till vestra stambanan, hvars kostnadsförslag slutar sig på en summa af 652,545 R:dr 44 sk. b:kc., begär man, att om denna bibana icke kunde blifva anlagd på Statens bekostnad, bidrag dertill af statsmedel måtte anvisas med £ af kostnadsbeloppet. emot vilkor, om 6å funnes nödigt, att jernvägen med dess tillhörigheter framdeles öfverlåtes åt Slaten, sedan de enskilde genom inkomsterna deraf fått ersättning för sina dertill lemnade bidrag, eller ock att låneunderstöd till samina belopp måtte lemnäs på sådana vilkor, att ränta och kapital-afbetalning kunde af blifvande inkomster för vägens begagnande åstadkommas. För bibanan fiån Borås till samma stambana är kostnaden beräknad till 1.705,856 R:dr b:ko, och såsom understöd begäres ett lån, motsvarande | af kostnadsbeloppet, emot lika ränta och amorteringsproo., sorn blifvit föreskrifne för lånet till GefleDala-jernvägsbolaget.
Jag måste till alla delar instämma med hvad en föreg:de talare sagt, nemi. att jag icke eger tillräcklig sakkännedom för att yttra mig om kolerans kontagiositet, men detta hindrar dock icke, att jag likasom hvarje Den 31 Maj f. m 487 annan menniska, som tilltror sig någon förmåga att draga slutsatser, kan skåda tillbaka på föreg:de förhållanden, hvilka kunna leda lill undersökning om dem, sorn på det högsta interessera landet. Hvad ser jag då? Jo: att detta förhållande har lifligt och snart nog under mera än ^ mansålder sysselsatt alla läkare, att kanske mängden af dessa i förstone voro benägne att anse koleran som en kontagiös sjukdom, och att hon kunde genom spärrningar utestängas. I samma mån läkarekonsten sysselsatt sig härmed hafva åsigterne förändrats derhän, alt numera icke en af 2, icke en af 3, icke en af 10 och knappast en af 50 af Hrr läkare d. v. s. bland dem, som böra och utan tvifvel bäst förstå att bedöma saken, bland dem, som egnat en stor del af siu tid för forskning i detta ämne, icke en af 50, säger jag, anser spärrningar kunna utestänga sjukdomen, ulan att de i allmänhet åstadkomma eller utgöra ett större ondt än den nytta de medföra. När man nu ser ett sådant förhållande, tror jag hvar och en serskildt och i synnerhet den lagstiftande makten, hvilken utgör den personal, som skall representera Svenska folket, är både berättigad och pligtig att med fullkomligt lugn, om jag får begagna detta uttryck, göra den slutsatsen, alt då efter fortsatta undersökningar de bildade personer, som sysselsätta sig med detta ämne, kommit till en så compact öfvertygelse, alt det numera knappt linnes en bland 50, som icke anser denna fråga vara af vetenskapen afgjord, bör en reform i lagstiftningen ega rum, byggd på de grunder vetenskapen och erfarenheten gifva vid handen. Under sådana förhållanden måste jag väl vara berättigad alt, stödjande mig på deras auktoritet, äfven rätta min öfvertygelse derefter, och tror att jag, som icke har någon sakkännedom, skall veta mindre än de, som äro män af yrket.
Rättighet att verkställa beslag tillkomme de i § 57 mom. \ omförmälda allmänna åklagare. Beslag skall göras i två vittnens närvaro. § 59. Ej vare någon jäfvig att angående oloflig bränvinsförsäljning vittne bära endast på den grund, att han dervid bränvin sig tillhandlat eller förtärt. § 60. Förbrytelser mot denna förordning böra vid allmänna domstolarna åtalas och afdömas, med undantag af frågor om oloflig bränvinsförsäljning i de städer, der poliskammare finnes, uti hvilka dylika frågor skola i hittills vanlig ordning behandlas. STOCKHOLM, tryckt hos e. westrell, 1863. Sammans. Bevillning!-, PagsamI Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o S. 1 * J%:0 5. Ank. till Exp.-Utsk. den J6 Juli 1863, kl. 11 f. in. Ullålande, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Slåndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet lY:o 2, angående vilkoren för bränvinstillverkning. Vid pröfning af ofvannämnda Betänkande, med dervid fogade författningsförslag, hafva Riks-Stånden, efter hvad de Utskottet tiilhandakomna protokollsutdrag utvisa, återremitterat vissa delar deraf samt i åtskilliga andra fattat sins emellan och från Utskottets förslag skiljaktiga beslut; och får Utskottet nu angående dessa delar afgifva utlåtande. § 1.
Ut dr. d. Jj No v. \83i\y fen nr. ni., samt N:o upi, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 203,- stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: 1:0 alt hvad Rikets nu församlade Ständer bevilja såsom extra Statsanslag må med en femtedel årligen af Riksgälds-Contoret utbetalas, samt att Riksgälds-Contoret, derest tillgång härtill ej af disponibla medel .'finnes, må i detta afseende upplagalån till erforderligt belopp; 2:0 Med alslag å livad Utskottet yttrat rörande de hegärde extra anslagen för försvarsverket lill lands och försvaret till sjös, biföllos de af Kongl. Mairt, i Dess Nådiga Proposition för dessa ändamål äskade anslag;' 3:o Utskottets, uti Utlåtandet N:o 203, rörande Fyrar och Bakar, afgifna tillstyrkande bifölls med det uti Utlåtandet, N:0 sfi, i detta afseende föreslagna tillägg; 4:0 För allmänna undervisningen beviljades ett extra anslag af j,5oo Rdr Banco; 5:o Utskottets, uti Utlåtandet JN:o 291, afgifne tillstyrkande i frågan om extra anslag för vattencömmunicationer m. m. bifölls,- med den förändring, att den årliga anslags-surnman förhöjdes lill 100,000 Rdr, samt att det andra af de vid dispositionen af dessa medel föreslagna förbehåll afslogs; 6:0 Bifölls Utskottets tillstyrkande af en underdånig anhållan lill Kongl, Maj:t, att öfver användartdet af de extra anslag, som beviljas, serskilda redogörelser årligen må afgifvas, lill gransknings undergående i Kongl. Kammar-Rälteu samt af Rikets Ständer och deras Revisorer; 7:0 Ätt den beviljade extra anslags-sumrrian skall börja att utgå på. sätt Rikets Ständer besluta samma år, som den nya Statsregleringen vidtager. S.
At desta Herr llo-^8 företag äro hedrande för honom, och gagnande för menni sto-flägtet, heldst sedan sjelfwa framgängen gätt i borgen för deras pälitelighech därom lärer nu ej mera något ttvifwel uppstä. Men, huru desta foretag stola kunna fortsättas, utwidgas, med största wisthet för deras waraktighet, med möjeligaste utsträckning af deras nytta? Desta frägor, lära ännu stä at beswaras. I förwäg torde böra mötas et inkast, som emot Jnstitutorns märkbara afsigt, at pä en punct samla Elever, kunde möjligtwis förekomma, nemligen: "At det ffulle medföra mindre kostnad för Staten, om Han Den 24 Augustt 1193 Han danade Lärare, som sedan ssulle kringspridas och besörja underwisningarne i Otterne." Detta wäcker wäl i början något afseende; men wid närmare eftertanka innebär det en ren omöjlighet, åtminstone et säkert förfelande af ända, mälet, som är snar hjelp, upplysning, sytzlosättning och gagn. Nägra skäl emot detta inkast, torde fä anföras. 1.0 Dä denna underwisnings method, heldst hwad de Blinda angär, ännu ej hunnit blifwa sammanfattad i ett ordentligt System, skulle äretal, kan hända mansäldrar, föregä, innan man hunnit samlavt materialier til Lärares daning, och således flera är, innan desie olyckliges undervisning, kunde taga sin början. De blifwande Lärarena, ssulle äfwen sakna föremäl, hwarpä de kunde öfwa sin underwisning. 2:0 Är det säkrast, at af sjelfwa ds olncklige sujetterne wälja tillkommande Lärare. Ingen kan sä sänka sig til de olyckliges första fattningsförmäga, och ingen känner sä wäl länkarnes sammanhällninq wid de stigande begreppen, som den, hwilken sjelf lyftades ur sitt mörker, och minnes hwad han förstod eller fordrade.
N:o lil, ang:de ersättning till handelsoch sjöfarts-fonden för förskjutna medel till slafvarnes friköpande å St. Barthelemy; N:o 112, ang:de upplåtelse af en bostället Fridened Brogården tillhörande jordrymd; N:o 113, ang:de Båtsmansbeklädnadens öfvertagande af Kronan emot viss afgift af rustoch rotehållare: och N:o 114, ang:de folkskoleafgiftens fortsatta utgörande samt om närmare bestämmelser dervid. Då härefter till justering anmäldes Exp.Utsk:s under N:o 115 afgifna förslag till R. St:s underd. skrifvelse till K. M., med förslag till ny författning, ang:de stämplade pappersafgiften, samt Exp.- Utsk:s derjemte under N:o 9 afgifna förslag till § i riksdagsbeslutet, rörande samma ämne, blefvo dessa förslag bordlagde pä begäran af Frib. Palmstjerna, Carl Otto. Vidare upplästes till justering och godkändes Exp.Utsk:s under N:o 116 afgifna förslag till R. St:s underd. skrifvelse till K. M., angrde ändring af 2 Cap. 5 § Utsökms-balken samt om K. förordningen den 28 Juni 1798. Föredrogs StafsUtsk:s d. 7 och 9 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 196, i fråga om sättet och vilkoren för utbetalning af anslagsoch länehidrag till befrämjande af allmänna arbeten. Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten. Frih. Cederström, Claes Rud.: Det skulle i sanning rätt mycket smärta mig, om detta ärende skulle så lösligen blifva behandladt, som, efter hvad det vill synas, Utsk. funnit för godt anse tjenligast. Lyckligtvis har Utsk. behagat lemna obestridd lämpligheten af det med motionen åsyftade ändamål, ehuruväl Utsk. har funnit betänkligheter möta vid, att lemna förslaget det effectiva afseende, som blifvit begärdt.
Ut Supra. S. D. Då nu å nyo föredrogs StalsIJtskottets den 16 dennes under N:o 668 afgifne, och samma dag på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelte yttrande uti frågan om utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag} fann Ridderskapet och Adeln för godt, att samma Utlåtande gilla, endast med den förändring, att, enär de af Riddarhus-Directionen lyftade 1000 R:dr dels till en del redan blifvit använde, dels ytterligare borde, enligt det dermed afsedda ändamål, oförryckt användas till fulländandet af tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoll jemte Register der - 52 Defi 18 Decemberi öfver, Ridderskapet och Adeln ansåg-, det Riksens Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes af Extra Utgiftsmedlen låta anordra och Riddarhus-Directionen tillhandahålla de 88 r R:dr 12 sk. Banco, hvilka, för liqviderandet af Boktryckarne Gråhus och Gadelii obetalte Räkningar, erfordades, hvilket belopp sedermera borde af den, sorn vid den blifvande undersökningen, dertill kunde förklaras skyldig, ersättaS; uti hvilket Beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena; och skulle äfven Herr Ribens C. W. i detta ämne afgifna anförande de öfrige Riks-Stånden meddelas.
Nu hemställer jag om icke den af Hr Björnstjerna väckta motion om tillägg till Riddarh.Ordn. skulle föranleda, att enskilda medborgares förhållanden blefvo föremål för öfverläggning inom ett Riksstånd. Det är ju temligen klart att något omdöme måste fällas om dessa rykten och den persons vandel, som vore i fråga att utesluta, ty det är just på grund af sådana öfverläggningar, som ett beslut här på Riddarhuset skulle kunna komma att fattas. Under sådant förhållande kan jag för 16* 244 Den 17 December f. m. min del icke finna annat än att antagande af denna motion skulle leda till ett brott emot bestående grundlagar. Denna motion rörer icke hvad som i 47 § Riksd.Ordn. är nämndt, om en allmän fråga, utan den rörer ett enskildt Stånd, hvilken åsigt äfven vinner stöd deruti, att motionen är ifrågasatt att remitteras till Riddarh.Utsk. Samma 47 § medgifver i 2:dra morn. RiksStm att genast och ulan remiss till Utsk. afgöra sådana frågor. Sedan nu under discussionen här, såsom jag nyss tog mig friheten nämna, motionens ändamålslöshet blifvit ådagalagd och jag äfven sökt visa att densamma leder till ett brott emot grundlagarne, tager jag mig friheten hemställa om det icke vore lämpligt att utan remiss lägga motionen till handlingarna. Hr Cederschiöld: Med Hr Frih. Tersmeden delar jag den åsigten, att denna fråga är stridande emot grundlagarne, och jag hade derföre ock föreställt mig att Hr Gr. o. Landtm, icke skulle framställa proposm på densammas remitterande; och då den åter ej kan bifallas utan en sådan remiss, så kan icke heller annat beslut komma i fråga, såsom jag skulle tro, än att lägga förslaget till handlingarne. Hvad beträffar Hr Björnstjernas anförande, så tror jag att han deruti sjelf har på ett ganska öfvertygande sätt ådagalagt olämpligheten af sitt förslag, jnst genom det exempel han framställt om huru det går till att utsprida rykten och nedsätta medborgares goda namn och anseende.
Så vidt Utskottet har sig bekant, finnes ej heller, med undantag af Norge, något Europeiskt land, hvars lagstiftning rubricerar åverkan å vildt vexande skog såsom stöld, och i intet af de tillförene hos oss upprättade förslag till kriminallag har en sådan grundsats varit antagen. Redan denna omständighet synes egnad att rubba tron på grundsatsens rigtighet; och i detta hänseende kunde jemväl erinras, hurusom densamma i sina konseqvenser skulle leda derhän, att äfven oloflig grustägt, olofligt plockande af bär eller af blommor, så vida något värde derå kan sättas, borde, såsom stöld anses. Men äfven om grundsatsens rigtighet i teoretiskt hänseende antages för afgjord, så vore det icke destomindre betänkligt att, såsom Lag-komitéen uttrycker sig, "tillämpa straff för tjufnad å handlingar, som, efter det hos menigheten allmänt rådande begrepp, icke äro nesliga och hvilka så ofta inträffa, att, åtminstone till en början, allt för många förbrytare kommo att stämplas med en vanheder, hvars följder blefvo i alla afseenden menliga." Utskottet anser det ock, utan fara för misstag, kunna antagas, att detta ännu är folkets rättsuppfattning, — åtminstone i flera trakter af riket, såsom i Norrland och andra skogrika orter; och om detta antagande är rigtigt, lärer deruti ligga ett tillräckligt skäl för afstvrkande af ifrågavarande förslag. Något hvar torde för öfrigt, vid närmare eftertanke, finna att hans rättsuppfattning icke kan helt och hållet frigöra sig från skilnaden emellan stöld och åverkan. Så t. ex. skulle säkerligen få anse det lika nesligt att bryta sig en käpp i en annans skog, som att tillgripa några ören ur hans ficka. Borde väl då dessa begge handlingar af lagen stämplas med samma vanfrejd?