Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sekreterare jemväl hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, som, genom den ordningsföljd, hvari besagde förslag blifvit ställdt till det nyssberörda, Konst.Utsk:t låtit sig angeläget vara, att det vigtigare förslagets definitiva antagande må kunna utgöra ett vilkor, af hvars upfyllande det mindre vigtiga, sednare förslagets framgång må göras beroende, om man så för godt finner. Då alltså öppen talan är i detta hänseende åt hvarje Stånd bevarad, torde R. o. Ad. finna, att, derest BondeStåndet slutligen finner skäligt afstå den ifrågasatta förstärkningen genom inrymmande, i dess krets, af en del, till dem naturligen hörande, men hittills orepresenterade hemmansegare, kan frågan om val af dess Sekreterare äfven förfalla. Det torde ej skada, att bifoga detta sednare förslag såsom en upmuntran för det förra, verkligen af stort behof påkallade förslagets antagande. Att det föreliggande förslaget i sig sjelft ej saknar all billighet, har R. o. Ad. vid flere föreg de tillfällen synts erkänna genom sitt bifall dertill. Se vi på innehållet af den 2A § R.O., så finna vi, bland annat, den numera föga behöfliga föreskrift, att BondeStåndets Sekreterare skall, jemte skicklighet och lagkunskap, äfven vara i landthushåilningen kunnig. — Vägledning i detta sistnämnda hänseende måtte likväl minst böra tarfvas för det Ständ, som har jordens odlande till hufvudnäring. Icke heller har den sagda föreskriften numera på långliga tider tagits i befraktande vid tillsättning af berörde Sekreterareplats, då, såsom vi alla känna, skicklige jurister, hvilka sedermera upstigit till Statens högre embeten, blifvit upsökte och med detta förtroendevärf hedrade. Huruvida de likväl, oaktadt sina erkändt utmärkta egenskaper, lyckats utöfva något väsendtligen verksamt och välgörande inflytande uppå Ståndet, på sätt otvifvelaktig! roed grundiagsbudet måste varit afsedt, lemnar jag derhän.
Sif ada Remman od; Sägenbeter, forn meb dganberdtt innehafva#, ©ofpitalsbentman icfe unbantagne, be nid vara ffattlagbe eder icfe, eder graoerabe meb f6r ©parbanfer# räfning intecfnab fPulb, erlägges, utan affeenbe pä beråd natur, äöevidning meb Jvä 3?if#baler för hvarje Jufenbe SiifSbaler of bet.uppffattabe värbet, od; i famina för. pädanbe för värbe berunber, utön att inne(;afroorend perjjpnliga ©Fatt etter 25evianing för annan infomfl berutt inberäfnas. §. 22. 56r kronohemman farn! afla anbra Remman och Sägenhefer, hwild fa innehafva# meb åborätt, böra äboerne erlägga enahanba 33eviflning, forn more be fjelfme ägare; men af ada fdbane Slnnepe., SRenfal» och ©fomhemman, famt be unber Scclejtafiigue., <£ioile. od; SOlilitatrc So* flätlen Ipbanbe Remman och Sägenbeter, för fjvilfa 3nbelning#bafvaren ctlägger 83evi(ining pd fått 6. §. tfabgar, betale äboerne Sevidning i lif&ct meb Strrenbatorer och 23rufare. $boer, forn beflita Remman meb lifétibSfiäbja, erlägga 23emtIIning fdfom ägare. §♦ *3» Utom benna 23ev:flning efter ©genbom# vdrbef, femma neban. ndmnbe fornt erlagbe tttffplber, fdfom af ©runbffatt# natur, att för 3orbägare fortfara, nemligen: §$t 5rdtfe•{Sgenbomat:
Herr k,syonsto!pe> ^onsr Asmus!. Da Herr Grefwe» och krestäsnren koste nu behagat när. mare yttra sig i förewarande ämne och föreslagit olika wilker för Landtbo eller ^rrcnästor, dä ärfv eller förwäifd Fastighet uplates; och ac ?kflinge-Egendom kunde borck, srrenäerss pa sa lang tid, som Ägaren sjelf wille Utfäkta, deremot Legostämma a arfwejord skulle uphöra »agra ar efter Jordägarens död, sa söranlateS jag anmärka, at Lagen uri g. §. XVI:'Cap. Jorda-Balken icke undantager arfwejord, utan owilkorligt förordnar, at Giftostamma skall räcka tils den ute är. Uci Konungens kropostuon undant-ges ej heller arfwejord, utan allenast sädana Egendomar, som ej sä faljaö eller för-anras. At nu antaga ffillnav, woce at uphäfwa de„ Z9- Lag, som skyddar Landkboens besiktning a arfwejord, och således bör bibehällos. Beträffande aker förwärfd Fastighet, sä kan wäi Ägaren de" borrtgifwa, men icke förpanta pa längre rid, an hän lefwer, emedan Lagen lenmat arfwlngarna rättighet at wid dödsfall åkerlösa Hemmanet. Pä lika grund mä äfwen arrsncls-riden inskränkas, hwilken eljest kunde utsättas til flera hundrade ar. I anledning häraf lärer Högloflige Ridderskapet och Adeln uplyst sinna ak, ehwad Beflut som råges, bör der biiswa Zsnersllr bade för ärfva och förwärfda Fastigheter; och derigenom förekommas da manga förändringar uti Lagen, som Lag-Utskottet xrvjeAä' rar, derom Konungens kro^ostiion ej något inyehalier.
• Ank. till Exp.-Uuk. den 19 Dee. 1862, k!. 3 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion (N:o 249) om organiserandet aj en representation för häradet. Ridderskapet och Adeln har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterat ett memorial, deruti Herr Friherre Cederström, R, hemstäldt, att, enär koramunal-lagens stadganden först blefve fullständiga genom införande deri af tjenliga föreskrifter angående organiserandet af en representation för häradet, till utvecklande af dess kommunala betydelse och till befrämjande af dess speciela förkofran, Rikets Ständer måtte, derest eget underdånigt förslag i ämnet nu icke ansåges lämpligt att afgifva, genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla om Dess nådiga proposition i ämnet till näst sammanträdande Ständer. Utskottet, som tagit berörda framställning i öfvervägande, betvifla)- ej, att en representation för häradet kunde blifva för denna kommun af väsendtlig nytta; men anser likväl, att innan någon erfarenhet rörande resultaterna af de nyligen tillkomna kommunalinstitutionerna erhållits, några vidare åtgärder uti denna gren af lagstiftningen icke böra vidtagas, hvadan Utskottet får vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion ej må bifallas. Stockholm den 18 December 1862. le Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Jttl 2B. Reservation: af Friherre Cederström, R.: »Då Höglofliga Utskottet, i sjelfva saken, så till vida med mig instämt, att Utskottet förklarat sig anse »en representation för häradet kunna blifva för denna kommun af väsendtlig nytta,» — ett erkännande, för hvilket jag är tacksam — har jag dervid ingalunda kunnat finna inrättandet af en sådan representation böra uppskjutas till den tidpunkt, då de nyligen införda kommunal-institutionerna hunnit lemna praktiska resultater.
Ständer vid flere föregående tillfällen förklarat, att do, med afseende å don indelta arméens sammansättning, ansåge särskilda Sappörtrupper icke vara erforderlige, men slutligen vid 1853 års riksdag beviljat anslag till uppsättning af ett Sappörkompani; och då således härigenom en värfvad stam för Sappörtjensten funnes att tillgå, måste behofvet anses i så måtto uppfyldt, att vidare utgifter derför åtminstone under nuvarande förhållanden ej borde ifrågakomma; äfvensom Herr Ridderstad ansett det begärda anslaget obehöfligt, enär hvarje indelt soldat kunde till sappörtjenst användas; — dels inom Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Carl Anders Larsson m. fl., hvilka likaledes hestrid! all tillökning i nuvarande anslag. Utskottet vill ingalunda förneka, att den af Kongl. Maj:t föreslagna utvidgning af hitintills inrättade Sappörtrupper skulle under ett fälttåg i väsendtlig mån underlätta arméens rörelser och sålunda bidraga till försvarsverkets ändamålsenliga utbildning; men äfven under antagande att vid inträffande krig eller befarad t fredsbrott, tillökning af dessa trupper icke kan undvikas, hyser emellertid Utskottet, i likhet med ofvannämnda motionärer, den åsigt, att under nuvarande förhållanden det angelägnaste behofvet bör anses vara uppfyldt, då en i sappörtjenst inöfvad stamtrupp redan finnes, hvarigenom den indelta soldaten, hvars lämplighet och fallenhet för dylika arbeten är allmänt erkänd, lättare kan bibringas den färdighet härutinnan, som i krigstjenst erfordras. I betraktande häraf och då Statsverkets för mångfaldiga behof anlitade tillgångar ej medgifva beviljandet af nya anslag för annat än de mest oundgängliga ändamål, finner Utskottet ej skäl att till förevarande nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. 17:o. Four agering af Artilleriets och värf vade Kavalleriets hästar.
R:dr Transport 84,978 Komministern Nils Ignelia enka, Sigrid Florentina Ignell, född Lindmark, årlig pension ; 400 Lektorn m. m. Niklas Beckmans enka, Albertina Elisabeth Beckman, \ född Höök, dito . 300 Professoren 77. W. Dieterichs enka, Maria Margaretha Dieterich, ; född Kullman, dito : 300 Professoren, Doktor J. Hedenborgs enka, Elise Hedenborg, född Danelon, dito 800 l:ste Konsertmästaren, Professoren A. Handels enka, M ithilda Cecilia \ Randel, född Laurent, dito 500 ore( Summa 87,278 —! Anm. Genom bifall till Stats-Utskottets Utlåtanden N:o 51, mom. 3 samt N:o 60, morn. 2 Litt. b, hafva Rikets Ständer redan anvisat på Allmänna Indragningsstaten: Löneersättning åt Kommendanten i Göteborg 50: Ersättning åt Landtmäterifiskalen för mistade sportler 400: — STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1866. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 75. / 1 N:o 75. Ank. till Kxp.-Utsk. deu !i Maj 186C, kl. 2 e. m Utlåtande, i anledning af väckt motion om uppförande af ett nytt representanthus samt om anvisande af dertill erforderliga medel. (R. A.) Uti en inom Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion (JV2 359) har Riksdagsfullmägtigen J. Rundbäck föreslagit, att ett nytt, ändamålsenligt, nationen värdigt representanthus måtte uppföras, antingen på den plats Rikets Ständers hus nu innehar eller på något annat lämpligt ställe inom hufvudstaden, och att för detta ändamål nödiga medel måtte anvisas. Vid behandling af denna motion har Stats-Utskottet väl insett nödvändigheten deraf att Rikets nu församlade
Stilen &amp; r enkel och värdig, utau att någonsin falla in i falsk patos. Det är en hvila att f&amp; dröja vid en sådan bok som denim, där formen aldrig frångår sin bestämmelse att vara ett lydigt, tillbakaträdande redskap för uppfattiiingeii af innehållet. Viktor Rydberg talar n&amp;gonstiides i &gt; V m i a ~ oin, må,lningar. som förlora prägeln af konstverk, darför att de &gt;vinka p&amp; Bskiidaren~ och därigenom ockra pi, publikens dåliga smak Vi ha tyvärr icke sh oudt om moderna litteraturalster, som erbjuda analogier hartill i sina försök att genom häjdlöst koketterande med språkets alla medel draga uppmärksamheten fr&amp;a ett torftigt innehlll till en glittrande. form. Försök, som på svei~ska taga sig lika barockt ut, som. Karl X11 skulle göra i rococoporträtternas apparat med fransk hofvarja, silkesstriunpor och det frivola leendet it la Voltaire! Allt jonglera~ide med vart enkla, starka, germanskt rattframma språk, alla virtuosmässiga försök att låta det smyga sig efter neii genial nervositets fint nyanserade s t ä a - ningar, som slagorden lyda, verka i grunden lika löjligt - eller tragiskt - som Gustaf 111: s försök att iiitvinga det lilla Gripsholmshofvet i Ludvig XHV: s pompösa etikett. För denna s&amp; osndligt banala och lättlurade fin-desiecle-smak med dess jäkt efter patalogiska fenomen och dimmiga djupheter i den högre opsykologiena skall Fr. Bremers biogra$ med sin flärdlösa stil säkerligen icke förefalla tillräckligt n genial » eller raffinerad. A andra sidan skall kanske den bild, som har skänkes oss af den lilla modiga kvinnan i all hennes glödande sanningskarlek och djarfva frisinthet verka främmande p i juste-milieu-stiudpunktens och kompromissernas smiikloka manniskor. Blen nej - hon skall bestamdt lyckas värma upp afven dem med sitt goda, soliga leende.
St. att samla kunskap i en sak skall räknas på detta sätt, så befarar jag att den aldrig skall blifva tillräcklig för behandlingen af någon vigtigare fråga, såsom lagverket, representationsfrågan o. 111. d.; men mängden torde väl lyckligtvis vara af den mening, att en samhällsfråga kan vara bekant äfven innan ett Utskis tankar derom hunnit inhemtas, och att den således kan behandlas utau att behöfva göra någon förändring i den constitutionella ordning, som är gällande för alla mål. Hr von Hartmansdorff bar äfven förmält sig finna del oklokt att antaga den nya strafflagen, innan man är försedd med derefter lämpade fängelsebyggnader; men jag frågar: är det rätta ordningen, att först fullständigt förse sig med penitentiärfangelser, och derefter taga förslaget 0111 ett penilentiärfängelsesyslem till pröfning? Om det derefter begifver sig så, att förslaget bIifver underkändt, — hvartill skola då fängelsebyggnaderna användas? Månne icke den rätta ordningen är alt först afgöra lagförslaget och, om det godkännes, bestämma en så rymlig prescriptionstid för lagens inträdande i verkställighet, att fängelserna och öfriga dermed sammanhängande preliminära anstalter må kunna dessförinnan medhinnas. En och annan talare har emot saken i allmänhet anmärkt, att den är allt, för ny, alt den icke är nog utredd, att man icke har nog erfarenhet om det nya systemets tillämplighet här i landet, att det icke änuu har nog sympathier i allmänna omdömet för att bär införas o. s. v. Om ett reformförslag, som under ett tredjedels århundrade varit föremål för bearbetning och sorgfällig granskning af landets ypperste sakkunnige, och som blifvit gilladt af de myndigheter, hos hvilka den största erfarenhet och insigt i ämnet måste förutsättas, om, säger jag, della förslag icke ännu kan anses mogel till afgörande, då är det fruktansvärdt, att dessa samma ord ”nyhet och oerfarenhet” kunna blifva en oöfverstiglig förskansning emot all förbättring i samhällsskicket.
Ä r unga frun musikalisk anser hon ett pianino för en nödvändighetsartikel, och kan hon efter behag ställa det i salen eller förmaket; i salen är musikrummet ofta bäst, då inga mattor eller draperier förtaga ljudet, men för åhörarne af musiken är förmaket vida angenämare att vistas i. Herms rum är äfven hvardagsrum; der trifves och arbetar man bäst, och möblerna böra der i första rummet vara beqväma o c h ändamålsenliga, gerna enkla o c h bastanta. Några stora stolar, en chaise-longue, herrns skrifbord o c h skrifstol, ett b o k s k å p, ett större bord m e d lampa o c h matta under b o r d e t; för fruns räkning en symaskin från Husqvarna, ej trampsymaskia, ty den tar mera rum o c h är ej helsosam att använda i längden, se der hvad som främst hörer till hvardagsrummet. I stället för de vanliga länstolarne har jag funnit prydligast de skånska korgstolarne, som fås hos Korgmakaren Rasmussen i Åby adr. Klippan för ett pris af omkring 10 kr stycket. De kunna lätt klädas h e m m a o c h prydas med ett hemmagjordt arbete. jpjj-ttpt vn t 6&amp;oc|fen6 6 dussin skänkhanddukar, 2 dussin damhanddukar, 4 dussin finare handdukar, 4 dussin enklare handdukar. Detta förutom nödigt linne ät folket. Fullständig servis af engelskt porslin för 12 personer, glasservis för lika många. Nysilfver, svenskt, är nu för tiden så vackert o c h hållbart, att det nästan ersätter det äkta. Väl fattas mycket för att göra denna uppsats fullständig; dock anser j a g detta vara det egentliga, som hörer till en mindre bosättning. Beth. Dagsländan. | (jpog SunlieE i vno66an6 BEowima vaxte $ii-a,ni&gt; 6&amp;bn oc-fx |tw8; (tom Sacjen.
Så vidt jag fattat prot.utdr:n, lära de 2:ne Stånden hafva bifallit denna punkt, och jag förmodar alt samma förhållande äfven ägt rum inom BondeSt., från hvilket intet prot.utdr. ankommit. Under sådana för - 46 Den i April f. ra. liållanden tager jag mig friheten hemställa till P,. o. Ad. huruvida det kan verka till någon förändring, om R. o. Ad. borttager dessa ord, på den grund att de anses vara öfverflödiga; emedan, om de borttagas, jag befarar att det skulle komma att gälla såsom ett uttryck af R. o. Ad:s mening, som skulle R. o. Ad. gilla motsatsen af hvad här står och således anse att kommande Ständer ej skulle få disponera reserverade medel för Statens behof. Jag tror dessutom för min del, alt det ej är alldeles öfverflödigt att det står der, ty det innefattar egentligen ingenting annat, än ett svar på K. M:s nåd. propos. K. M. hade uttryckligen förbehållit sig en sådan dispositionsrätt, att Han skulle kunna disponera besparingarna till andra behof. Vi hafva likväl tänkt oss statsregleringen på ett annat sätt, och i följd deraf kunna vi ej bortgifva denna dispositionsrätt. Jag anhåller om propos. på Ulskrs förslag. Hr von Hartmansdorff: Frih. Sprengtporten har sjelf vederlagt sitt första yttrande, nemi. att tillägget vore oskadligt. Han har förut sagt, att så länge Sveriges lag gäller, så måste också ett contract gälla. Contract om lån äro omtalade iUtsk:s flerfalldiga betänktn, men contract ang:de anslag har jag ej hört omtalas, och sådana lära väl ej heller kunna omtalas, emedan anslagen icke äro gifna för att återfås, med mindre de öfverskjuta behofven. Det enda, som rör:de anslag kunde vara att conlrahera om, är sättet och ordningen för deras användande. Frih.
Man har nemligen befarat, att derest norra stambanan blefve förlagd öster om Sigtuna-fjärden till Upsala, denna jernväg kunde betraktas såsom ett helt för sig, hvarutöfver norra stambanans fortsättning möjligen till en aflägsnare framtid uppskötes och kanske då komme att gifvas en nu icke afsedd riktning mot Gefle, i stället för Sala; då deremot banans förläggande vester om Sigtuna-fjärden till Örsundsbro, äfven med en bibana derifrån till Upsala, icke gerna medgäfve ett afbrott i den mot Sala riktade jernvägens vidare fortsättande. Utan att vilja tillgodogöra min mening det indirekta erkännandet af Upsala-banans företräde framför Orsundsbro-banan, som innefattas i denna farhåga, anser jag mig både berättigad och pligtig att på det allra bestämdaste bekämpa både sjelfva farhågan och rättmätigheten af dess inflytande på beslutet om jernvägens riktning. Jag är nemligen lifligt öfvertygad, att norra stambanans dragande genom det inre landet öfver Upsala och Sala till Gefle—Dala jernväg, i en Norrlands trafik på lämpligt afstånd från kusten mötande riktning, ur allmän synpunkt eger så afgjordt företräde framför en bansträckning från Upsala rakt på Gefle, hvilken bana, med förbiseende af hela det emellan Gefle—Dala-banan och Mälaren belägna fastlandets billiga anspråk på underlättade kommunikationer, hufvudsakligast skulle gynna en provins, Upland, samt omöjliggöra hela planen att genom en bana till Frövi eller annan punkt på Hallsberg—Örebro—Köping-banan förena norra och vestra banorna, att hvarken nu eller framdeles någon i detta hänseende förändrad mening skall kunna göra sig gällande; och jag är lika öfvertygad om statens både vilja och förmåga att ge - nom denna angelägna jernvägsanläggning öfva rättvisa emot de norra orterna, i hvilka fosterlandet eger så rika fält för framtida utveckling. Icke ett enda ögonblick kan jag således dela farhågan, att en norra stambana, hvilken nu är i fråga, icke skall komma att utföras och detta så skyndsamt som möjligt.
Jag minns middagen med dess stora grenljus, den präktiga julskinkan, portvinet och smörbakelserna. Jag minns det ögonblick, då barnen skulle visas in i barnkammaren för att en enda stund på denna frihetens och barntyranniets förklarade hedersdag lämna oss andra tid att förbereda aftonens öfverraskningar. Jag gick in till mig under förevändning af julhemligheter, stängde dörren och lade mig på min soffa. Med ögonen stelt riktade framför mig låg jag länge, och det föreföll mig, som om allt, hvad jag erfarit på denna dag, för en kort stund var långt borta. Jag hade åter kommit in i mitt hvardagslif vanliga gängor, och hvad som förut hade oroat och tryckt mig, hade försvunnit, sjunkit bort i det tomma enahanda, som förr varit min plåga, men nu utgjorde min enda tillfredsställelse. Och medan jag låg så, slöt en kort sömn mina ögon, vaggande mina sinnen till ro. Jag drömde icke, men jag kände hela tiden under denna sömn, att något ovanligt väntade mig. Jag kände mig till mods, som om jag varit försänkt i någon trolsk dvala, hvilken icke skulle upphöra, förrän en främmande makt väckte mig mot min vilja. Tungt låg denna slummer öfver mina ögonlock, och när jag hörde röster, hvilka ropade mig, måste jag göra våld på mig själf för att skaka af mig den besynnerliga känslan, att jag var bunden vid denna bädd och ej kunde komma upp. Som förd af en främmande vilja gick jag från mitt rum, där jag släckt alla ljus för att få ligga i mörkret och kom ut i salen, där julljusen redan börjat tändas i granen, medan mina gossar stodo stumma af hänryckning och betraktade de tindrande lågorna, hvilka glänste fram bland granens grönska. I ett enda pinsamt ögonkast öfverskådade jag hela denna bild: det festsmyckade rummet, som glänste af den renlighet, hvilken endast finnes i ett hem, korgen med paket, ljusen i kronan, julträdet, bordet med konfekttallrikar, äpplen och valnötter, den hvita duken, de slipade glasen, barnens glada ansikten och min hustru, som med ett lyckligt, strålande leende lutade sig mot min axel och såg upp i mitt ansikte, som om hon väntat att finna sin ljusa hemkänsla besvarad.
I Nådi Herrskapets skolor lärdes för resten att både läsa och skrifva rent, men hönsflickans rispäkt för Gertrud var alltför stor att hon ju ej skulle sökt så troget som möjligt återgifva icke blott Gertruds tankar, utan äfven hennes sätt att utsäga dem, hvilket torde synas af följande: ”Nådi Frun Hennes Nåd ”Min Nådigaste Fru. ”Fägnar möcke Hennes Nåd mår till helsan ”väl, men Fröken Elin inte rasker änn. Önskelilt ”Hennes Nåd ändå täcktes tänka på Stånga hela ”bruk å egendom, i anseende att i Högesta sallång ”siss ej allt som sker. I går gjorde Gertru stor ”skada på en af fammällgä kopparna. Hennes Nåd ”täcktes vara nådig förlåter. Baron H. här i går ”ock. Spiktorn inte hemma. Fråga’ efter Hennes ”Nåd. Fack inte vettat. Har fått nog för sin tack”samhet. Spiktorn skrifver sjelfver. Slagtades i ”fårr går. 5 pånn talg – fitt kriatur – 25 stycken ”nerlagda. Gu signe söta lilla Fröken Elin som tän”ker på mej. Rina fått en kalf, dog genast. De”jan på dans, varit sjuker allt sedan. Alla må väl. ”Hennes Nåds allerunderdånigaste tjena ”rinna så länge Gertru lefver. ”Säges Herr Gösta inte mer på Högesta. Skål”le bara allri vatt der. ”Stånga Torsdagsmåron d. 1 Dennes. Elin var alltid mycket road af Gertruds skrifvelser. Sedan Fru Wahl rifvit bort Postskriptum, visade hon henne äfven denna. När Elin läst och återlemnat brefvet, sade hon med sitt ljufva, sorgliga leende: ”Tante får väl ändå hem och se på den familjekoppen!” Fru Wahl kunde, sade hon, gerna dröja om Elin ville. ”Ack nej, söta Tante. Det går ej an att alldeles sätta sig ut med den beskedliga Gertrud – Far nu hem, men kom snart och laga då att Tante kan bli ... länge.” När Elin sagt detta, kysste hon Tantes hand, och Tanten for.