Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes och lades pårbordet följande Stats-Utskottets den 6 dennes afgifne Utlåtanden: 1:0 l anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof under Riks-Statens första Hufvud-Titel, och har Utskottet föreslagit en tillökning af $>969 37 sk. 4 rest. 2:0 Angående Stats-Regleringen i hvad som rörer Riks-Statens Andra Hufvud-Titel3 deruti Utskottet tillstyrkt att åtskillige anslag å denne Hufvud-Titel måtte ök3s; varandes härvid bifogade serskilte yttranden af Landshöfdingen Friherre Cederström samt Presidenten von Schulzenheim, angående yrkad Löneförbättring för Krono-Fogdame på Gottland. 3:0 I anledning af Kongl.’ Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Regleringen under åttonde Hufvud-Titeln, hvarå Utskottet föreslagit en tillökning af 55,233 R:dr 29 sk. 4 r:st. B:co. 4:0 I anledning af återremiss från Preste. Den ry April. 54? och Bonde-Stånden af Utskottets Betänkande angående Kronans Ränte-hö och Halm från Westmanlands Län, som är anslagit till utfordringen vid Kongl. Hof-Stalletj deruti Utskottet hufvedsakeligen förblifvit vid sitt förra af 2:ne Stånd redan gillade Betänkande. Företogs till pröfning Statsoch BancoUtskottens den 3 dennes afgifne samt den g i samma månad på bordet lagde Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition den 10 December 1817 , angående Allmänna Penninge-rörelsens och Myntvärdets upprätthållande. Grefve HamiltonJ, Axel, anförde skrifteligen: Det anses kan hända såsom oförvägit , att jag, ung och oerfaren, vågar yttra mig uti ett ämne, som ofta varit en stötesten för eljest stora Statsmän. Att uppgifva Medel till förbättring af en Stats Penninge-verk, då det en gång kommit att i lägervall, är en ömtålig fråga, hellst de fleste Medlemmars välfärd och bestånd deraf beror.
Ständet att förenämnde anförande skulle de respective Med-Stånder* meddelas, med vördsam och vänlig anhållan, att, i öfverensstämmelse med n,j §. Regerings-Formen, uti Preste-Ständets beslut, angående förenämnde Utlåtande, N;o 101, sig förena. Prut. Från Högloft* Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af BanCO-Utskottets, den 25 sistlidne Julii, under Nio 68, afgifna och, den IQ derpäföljde Augusti e. m., p| bordet lagda Betänkande, > anledning af vackt motion om beläningsrätt vid BancoDisconten och dess Lane Contoir 5 ritorr Säd i Magazin, blef berörde Betänkande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskqttet återremitteradt, S. D. Då nu å nya föredrogs Banco-Utskottets, den 22 sistlidne Qctober, under Nu» ga, afgifna Och, den 9 derpäföljde November em., på bardet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under Nis 48, 4g, bo, 5t? 5a och 53 förut meddelade Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lånerörelse, efter dess serskilda Utgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit af Utskottet föieslagne; fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla förstnämnde Utlåtande, likväl med undantag af nedannämnde punkter, i afseende hvarå Ridderskåpet och Adeln stannade i följande beslut; 12 PnH, Utilia g den 7 December 182g.
Utskottet förmodar, att en dylik, enligt motionärens uppgift, nu saknad plats bör icke obetydligt underlätta afsättningen af kringliggande orts produeter och såmedelst jemväl bereda en ökad vinst å omförmälde, för denna ort synnerligen lämpliga, binäring, anser Utskottet sig böra hemställa, huruvida icke Rikets Ständer, med anledning af den härom nu väckta fråga, må Iros Kongl. Muj:t i underdånighet anmäla, ali, derest Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, skulle i Nåder hnna, att upplåtelsen af större eller mindre del utaf kronoparken Wahraskogen till en allmän lastageplats vid Wenern och lill anläggande af en i sådan händelse behöflig väg, vore af nytta för ortens invånare och icke medförde någon egentlig olägenhet eller förlust för Kongl. Majit och Kronan, Rikets Ständer, äfven för sin del, medgifva, att erforderlig andel af ifrågavarande kronopark må tili detta ändamål upplåtas, på det sätt och med de vilkor, Kongl. Majit kan finna för godt i Nåder bestämma och föreskrifva. Stockholm den 6 April 1840. Ani, till Exp. Utsi, den 7 April, 11. 5 e. as. Utlåtande, i anledning af Herr N. TV. Stråles förslag till bildandet af en krigs fond, genom upplånade medels insättands i enskilda Banker och Hypotheks-inrättningar. (Rgs. Afd.) Enär försigtigheten fordrade att under freden bereda sig på kriget, och att på förhand anskaffa, hvad dertill erfordrades, så att, då faran komme och uppoffringarne mäste göras, de icke helt och hållet drabbade den då lefvande generationen och dess efterkommande, har Herr N. TV. Stråle, uli en af Högloft. Ridderskapet och Adeln till Stats-Utskoltet remitterad motion, förnyat det af honom förut framställda förslag, till beredande af ett bland de angelägnaste medlen för ett krigs förande, nemligen penningar.
Dock, det måste ju så ske. Jag har ju lofvat din moder att icke söka att rubba din tro, och det skall jag hålla. Jag skulle ju ock, om jag lyckades föra dig till den heliga katholska tron, endast offra ditt unga lif åt ännu flera vedermödor, än dem lifvet alltid eger. Och dock borde väl icke verldsliga beräkningar få ega något inflytande i andliga ting. Ack, den ensamma blir svag äfven i tron, då hon ingen ledare eger. Sancta Brigitta, ora pro nobis. O sanctissima virgo Maria, ora pro nobis.” Den åldrigas händer knäppte sig tillsammans omkring radbandet, och hon började att bedja öfver det, men hennes händer nedföllo maktlösa, och hennes hufvud sjönk mot hennes bröst. Sigrid knäböjde för att stödja henne, och den gamla lutade sitt hvita hufvud mot den ungas blomstrande kind; när hon så hvilat ett ögonblick, sade hon med svag röst: ”tack mitt barn, det blir lättare nu åter.” ”Jag är ju dock en så dålig hjelperska”, sade den unga flickan, sedan nunnan åter lutat sig tillbaka i länstolen, ”vill då icke min mors syster låta föra sig till vårt hem? Vi skulle dock der kunna lemna bättre vård.” ”Tack, min Sigrid, men icke kan det så ske. Här har jag lefvat, sedan jag vid din ålder egnade mig åt den välsignade Guds moders och den heliga Brigittas tjenst, här vill jag dö som den sista trogna tjenarinnan i deras helgedom. Ack, jag har sett huru helgedomen blifvit öde, huru dess renlifves jungfrur gått ut i synd och verld; huru dess murar vittrats och den heliga tron försmädats.
Ridd. o. Adeln sjelf va nogsamt varit i tillfälle iakttaga, beträffande reparationerna inom Riddarhuset, det i dessa hänseenden Direktionen anförtrodda uppdrag blifvit fullgjordt med det mest berömvärda nit och den lyckligaste framgång; hvarföre och då Utskottet tillika af protokollen inhemtat, ej mindre med hvilken noggrannhet Direktionen pröfvat de ingifna ritningarne och kostnadsförslagen för arbetenas verkställighet, samt med oaflåtlig uppmärksamhet och omsorg följt dessa, utan äfven att Direktions-ledamo ten, Hr Kammarherren Friherre Bennet särskildt öfvervakat samma arbeten i allo deras detaljer, har Utskottet ansett för både en pligt och ett nöje tillstyrka, att Höglofl. Ridd. o. Adeln täcktes härför förklara Di rektionen och i främsta rummet Hr Friherre Bennet sin tillfredsställelse och erkänsla. Vidkommande omläggningen af grundmurarne under Riddarhusbyggnaden samt de yttre reparationerna i öfrigt, så enär desamma ännu icke äro fullbordade, har Utskottet ej ansett sig vara i tillfälle, att för närvarande derom meddela något utlåtande. I fortsättningen af 10 § har, i anseende till Riddarhus-salens förändrade inredning, Riddarhus-Direktionen gjort hemställan angående åtskilliga ändringar i den af Ridd. o. Adeln förut antagna stadga till ordnings vinnande vid Ståndets sammankomster, hvilket ärende redan, i Memorial N:o 2, blifvit af Utskottet handlagdt och föranledt antagandet af en förnyad Ordnings-Stadga, hvilken sedermera blifvit tryckt och i Riddarhus-salen uppsatt. 8 11- Beträffande Ridd. o. Adelns vid sednaste Riksdag fattade beslut att åt Direktionen öfverlemna att tillse, huruvida, med bibehållande af nödig dager för Landtmarskalken och Riddarhus-Sekreteraren, det bakom Landtmarskalks-stolen befintliga fönster kunde undvaras eller i dess ställe en niche anbringas; i sammanhang hvarmed
Se, mitt barn, jag svettas blod af fasa, jag rycker i mina länkar, men de brista icke! Skynda bort, innan han kommer! Han skall annars nedstörta äfven dig. Af barmhertighet, mitt barn, ila härifrån Ha, han kommer, han kommer! Ingrids röst uttryckte den djupaste dödsångest, hon sträckte handen mot dörren, likasom om hon sett den fruktade gestalten inträda genom denna, och hela hennes kropp skakade våldsamt. Den beklagansvärda flickan, som icke visste, hvad hon skulle tro, riktade, nästan vansinnig af skrämsel, sin blick mot dörren, mot hvilken modren pekat. I samma ögonblick gjorde sig Ingrid lös från hennes famntag och stötte henne häftigt ifrån sig. – Hon är räddad; han såg henne icke, fortfor hon något lugnare. – Väl, lös mig nu ur mina länkar, du ryslige, du stenhårde! Störta mig ned i det gapande svalget! Mitt hufvud svindlar redan ... jag vill blunda; då blir det lättare, då ser jag icke djupet ... Fort, fort! – Gud, Gud! bistå oss! Hvad skall jag göra! ropade Ellen förtviflad och sjönk på sina knän. – Hvem talar? frågade den gamla hastigt i förändrad ton! – Det är jag, arma moder. Det är ingen annan än Ellen. Jag ber till Gud, att han må bistå oss och förjaga dina svåra tankar. Du har drömt. Här är ingen svart man inne; här är endast Ellen. – Ja, jag tror verkligen, att jag drömde. Det var en ryslig dröm: jag känner, huru den ännu isar mitt hjerta. Kom till mig, barn! Ellen skyndade till sin mor, aftorkade svetten, som i stora perlor droppade från hennes panna, kysste henne och sade bedjande: – Goda moder, öppna dina ögon! Du förskräcker mig, såsom du nu är. Och sålänge dina ögon äro lykta, kunna ju de rysliga drömmarne återkomma. Ingrid svarade icke; hennes ögon förblefvo tillslutna. – Hör du mig icke, moder? frågade flickan, ångestfullt. – Jag hör väl din kära röst. Tala mer! – Men öppna då dina ögon! Du kan icke föreställa dig, huru förskräckt jag är. – Frukta icke, barn! Gud vakar öfver oss. Han skickar oss en räddare.
Friherre Boije, Ludvig; Den Financeplan, sora Statsoch BancoUtskotten föreslagit, lemnar visserligen förhoppning derom, att en lättnad skall äga rum i den allmänna förlägenhet i Landsorteroe, som är bevittnad, ej blott af Riksdagsmännen derifrån, utan äfven af allmänna rösten. Förhoppningen beror dock pi den värkstållighet, gom Planen får; och i denna verkställighet kommer Discontadministrationen att taga en stor del. Min öfvertygelse är , att den förändring, som tiden gifvit åt allmänna behofvet, bör också verka till förändring i sättet att administrera hjelpemedlet; och jag tror alltså, att i föreskrifterne för Discootutlåningen , en sådan förändring nu bör vidtagas, som ger Inrättningen mera rigtning till öfverensstämmelse roed jordbrukarens tillstånd. &en it) Jutti 0. m. Vid do *:ne sigtförflutne Riksdagar gjordes, inom Ridderskapet och Adeln, motioner om en JordbruksDiscont; men de mötte svårigheter i och man ansåg Jordbrukaren böra åtnöja? med , dels det tillfälle till Fastighetsoch QdlingsLån, loin lemnades, och dels med tillträdet till Allmänna Disconten. FastighetsLånen gåfvo icke Jordbrukaren annan lättnad, än den, som var gemensam för Brukspatronen och Fastighetsägaren i Städerne; och då dessa Lin nu inskränkas till blott de summor, som under tiden varda inbetaide, så blifva de Också, i sjelfva verket, föga att påräkna. OdlingsLånen komma nu, efter Utskottens Betänkande, att upphöra; hvilket jag icke, med kännedom huru litet det verkat till Odlingar , kan ogilla. Inom FinanceCommittéen var en anstalt föreslagen till Lån på spannemål; men dea lärer icke kunna anses medföra så tillförlitlig Säkerhet, att den kan antagas; och genom dea förändring, som Magazinslnrättningen torde, vid denna Riksdag, komma att undergå, lärer äfven den lättnad för Spannemålsafsättning „ sora derifrån ofta ägt rum, komma att försvinna.
Ja, hon har siat, att en mäktigare än han skall komma, den Gud, hvars tjenarinna Urd är, han, hvars ande genom visdomsbrunnen mängde sig in i skapelsen, en allsmäktig Gud och en fridens Gud tillika, som då »stadgar en dyrkan, som stånda skall.» Mytologisk Namnförteckning med bifogade upplysningar. (Numren hänvisa till sidorna.) A. Ae (Ái), en af de konstnärer, som arbetade under Mimersonen Dvalins ledning. Deltog i tåget från Svarins hög till Aurvangalandet. Ae (Ái, Farfaders fader), gift med Edda (Farmoders moder). Bodde i Aurvangalandet, då Heimdall under namnen Skef (Kärfve) och Rig (Höfding) herrskade därstädes. Heimdall besökte dem, och nio månader därefter föddes i Aes och Eddas hydda en son, som de kallade Träl (þræll) och som gaf upphof åt de ofries ätter. Äfven trälarne ansågos således hafva gudomlig börd; deras stamfader betraktades som halfbroder till de fries och de högättades och som den äldste af de tre halfbröderna. Aes och Eddas hem skildras i sången om Rig som tarfligt, men icke nödstäldt. Den mat de framställa för sin gäst är soppa, kalfkött och en kaka, »tung och tjock med täta sådor». Träl vardt gift med Ty (þy, Trälinna) och lefde med henne ett arbetsamt, men lyckligt lif. Man jämföre härmed hvad Tacitus (Germania 25) förtäljer om germanernas milda sätt att behandla sina trälar. Hos dem hade trälen eget hus och hem, och ehuru han kunde af sin herre saklöst dödas, var det sällspordt, att denne tillät sig slå honom. Anmärkningsvärdt är, att Träls och Tys utseende skildras som icke-germaniskt. Träl har mörk hy; Ty har krokig näsa.
Direktionsledamöter samt förteckning på säkerhets-handlingar för icke inbetald andel af grundfond, hvilka handlingar skola inläggas i kassakista, hvartill en af Direktionens ledamöter, Magistratens ordförande samt en af Bolaget särskildt utsedd Bolagsman skola hvar sin nyckel förvara. Såsom säkerheter må antagas ej allenast kontrolleradt guld och silfver utan äfven förskrifningar på uppsägning, intecknade i fastigheter inom taxerings-värdet för tiden, samt räntebärande obligationer till tre fjerdedelar af deras nominella be - 4 Sammansatta Bankooch Lag Vlsk. Betänkande 4. lopp, utgifna af allmänna inrättningar, men icke aktier, ställde till innehafvaren ej eller annan Banks loltbrcf. § 4. Vid den pröfning af säkerliels-handlingar, som vid Bolagsstämma näst före Bankens öppnande företages, anmodas Magistraten alt genom deputerad ledamot närvara. Utbyte af säkerhelshandlingar må ej tillåtas å annan tid än då Bolags stämma hålles och i närvaro af Magistratens deputerade. § 5- Solidarisk ansvarighet af Bank-bolag skall så förstås oell tillämpas, att först i andra rummet och efter det så väl Bankens alla tillgångar som Direktions-ledamöternes blifvit i mät tagne och icke af Magistraten i staden anses tillräckliga (derom Utslag inom 14 dagar efter anstäldt åtal skall afkunnas) öfrige Bolagets medlemmar skola en för alla och alla för en kännas skyldige gälda de kraf som sedel-innehafvare med härmed tilldelad förmånsrätt och derefter andra Bankens gäldenärer hos Rådhus-Rätten förmå göra gällande.
Men min glädje stegrades till förtjusning, då min ömma moder af en lerkärlshandlare på torget köpte mig en lergök af det förträffliga slag, som fabriceras just i staden Falkenberg, och jag blåste på densamme i otaliga repriser såväl derinne på stadsgatan som sedermera på hemvägen. (Inom parentes vill jag omtala, att jag på detta enkla instrument först visade mina anlag för musik; ty efter att hafva borrat trenne nya hål, ett på hvardera sidan och ett i botten, kunde jag på lergöken blåsa både »Gubben Noak» och flera smärre stycken, hvilket väckte såväl Kröplingebarnens som min ömma moders stora beundran.) Men jag återvänder till den vigtigaste af de båda pjeser, som jag fick vid mitt så minnesrika första stadsbesök, nemligen griffeltaflan. Jag erinrar mig ännu i dag så väl hennes utseende. Hon var svart och temligen liten. (Min moder hade ifrån början för afsigt att köpa mig en större tafla, brun med små gröna fläckar, nemligen en sådan, som de förmögnare i Glimminge brukade gifva sina barn; men genom förlusten af hönorna måste hon inskränka sig till en billigare.) Denna lilla tafla var mig dock så kär, att hon fick följa med mig hem hvarje dag och tillika med göken fick hon, barnsligt att omtala, ej ens lemna mig den tiden jag låg, utan måste hafva sin plats jemte mig och min moder uti sängen, hvarvid jag mången gång väcktes genom trycket af dess skarpa kanter emot min kropp. Jag var outtröttlig i att skrifva på densamma. Skolläraren Hans Persson förundrade sig också öfver mina hastiga framsteg. En dag skref han före mig mitt namn, och innan lektionen var slut, skref jag det, äfven utan att se på förskriften, ganska väl. Jag hade visserligen förut på egen hand försökt detta, men det hade naturligtvis ej lyckats så väl som nu efter hans förskrift. Då undervisningen för dagen var slutad, sade Hans Persson till mig: »Ta’ nu din griffeltafla och griffelen med dig, så ska’ vi gå hem till din mor och visa henne, att du är karl till att skrifva ditt namn!» Jag efterkom med stort nöje hans uppmaning.
Cederschiöld instämt. af Herr Friherre Cederström, H., som, uuder instämmande i den af Friherre Paijkull här ofvan anförda reservation, för egen del tilläde: »Änskönt det torde vara sannolikt och antagligt, att i de flesta fall det af Utskottet föreslagna minimiantal af tretio personer inom hvarje af våra Riksstånd verkligen förefinnas vid beslutens fattande, i hvilket hänseende således denna föreskrift icke synes vara af synnerligt hehof påkallad, vill jag dock medgifva att det, under nuvarande förhållanden, någon enda gång, och vid ämnen af ringa vigt, tilläfventyrs inträffat, att ett mindre antal vid besluten tillstädesvarit. Men någon egentlig skada torde ej deraf uppstått, enär vanligen, i sådan händelse, de ledamöter qvarstadnat, som mest intresserat sig för riksdagsären denas behandling, och hvilkas tillstyrkanden äfven, i fall Ståndet varit talri kare samladt, torde gifvit ledningen af dess beslut. Härutinnan vill jag visserligen för ingen del söka en giltig ursäkt för de öfriges uieblifvande. Tvertom är i hög grad önskvärdt, att en varm nitälskan för allmänna angelägenheter och för fosterlandets väl måtte, äfven i sina minsta detaljer, fästa Riksdagsledamöternas uppmärksamhet vid ärendenas pröfning och afgörande. Detta mål vinnes dock säkrast på helt annan väg, än genom ett lagbud om minimiantal för Stange lill II. St. Pral. IXÖ9 & IStiO. 3 Sami. S Mft. 4 22 Konstitulions-Utskottets Memorial A:o YS. dens beslutsmässighet. Moraliska krafter måste härvid verka ett tillfredsställande resultat.” Herr C. L. Reuterskjöld och Herr Biskop J. /I. Butsch hafva tillkännagifva, att de icke öfvervarit Utskottets förhandlingar, dä beslutet fattades; hvarjemte reservationer blifvit anmälde af Herrar Prolessorcn H. G. Lindgren, Hofpredikanten T. Wensioe, Kontraktsprosten C. //. Rundgren och Prosten C. Berg vall.
Caution Och. detlä tillägg tötdö Således införas* Orsaken, hvarföre Directionen ej ina utlerrt} ha iån till mindre belopp, än reversalet innehål, ler, kan jag icke inse. Öm Directionen skulle hnna Sig böra utlåna én mindre summa, än det begärda, så ser jag éj något hinder derföre ; ty Säkerheten för Öiscönten är densamma, och Låntagaren, soth eljest genom tidsutdrägt kunde för* lora, risqverar ej eller något genom nämnde afbetalning, då anteckning derom sker i böckerne. Sådaha händelser hafva Ofta förut inträffat, men jag har éj höri omtalas någon olägenhet deraf; öch tror Således hyssberördä föreskrift vara alldeles öfverflödig. * "Vid stadgandet, angående Discont-révisionerha, får jag anmärka den del deraf, som innehåller att de af Riksens Ständer valde Revisorer Skulle kunna, emellan de årliga ordinarie Revisionerne, resa ned tvä och tvä till Disconhorternej jö Dén 16 September /. ni. och der anställa injprovisoriska revisioner, Dq må gerna revidera så ofta som helst, men jag kari ej gilla, att blott två Revisorer kunna göra det, utan tror för min del, att alla fyra böra vid så* dane tillfällen vara närvarande. Det blir annars en fiscalisation — icke en revision, så mycket mer, onödig, som Fullmäktige i Banken ega rätt, att låta hålla extra revisioner, örn de af sitt Ombuds anmälan finna sig dertill föranlåtne; och jag skufij le vid sådant förhållande förmoda, att det obehagliga af den förenämnda improvisoriska revisionen kunde undvikas. Det har här inom Ridderskapet och Adeln blsfh vit fråga väckt om beläningsrätt å' import-artik* lar. Denna beläningsrätt har af BancoUtskottet blifvit afstyrkt; men jag ville dock hemställa till Utskottet, om icke den kunde medgifvas för sådana varor, som directe införas i Riket, och här mäst consumeras, samt under förutsättning att sådant kunde ske utan skada för Landtmannen och öfrige Näringsidkare.
Handels-Institutet härstädes åtnjuter, efter Eder Kongl. Majlis Nådiga Beslut, nu mera någon viss andel utaf Stadens Tolag årligen, och Chalmerska Slöjde-Schokn har år 1829 erhållit ny Organisation till en tecknisk undervisnings-anstalt, för omfattande af det för Näringarne och Slöjderne i vår tid oumbärliga af Physik, Kemi, Kemisk tecknolog!, Mathematiska Kunskaps-arter, Linear-ritning och fri handteckning m. m. samt arbeten i Träd och Metaller, dels af enklare och mer sammansatte machiner till begagnande i Näringar och Slöjder, dels af Modeller i mindre Schak af enkla mechaniska rörelser och hela Machiner. Denna Schola, der Eleveria icke betala någon afgift för inträde och undervisning, har redan varit begagnad af ynglingar från flere Rikets Provincer, och lemnat resultatet yida utöfver hvad man hade skäl att vänta; dock emedan Scholans Fond, gifven utaf framlidne Canzli-Rådet och Commendeuren W. Chalmers i lifstiden, och sedermera ökad utaf räntemedel genom Frimurare-Barnhus-P*' rectionens försorg, är otillräcklig för Scholans framtida bestånd och utvidgade verksamhet, behöfver den förnyadt vedermäle af den Nåd Eder 32 Kongl. Maj:t redan täckts visa och äfven att något anslag af allmänna medel sker, hvilket torde kunna med desto mera billighet påräknas, som anstalten ovedersägeligen är, och med tiden bör blifva, än mer nyttig och vigtig för Rikets Vestra och Södra Orter, och enär en dylik Inrättning i Stockholm, nemligen Technologiska Institutet, åtnjuter årligt anslag af Staten. Den här inrättade Sparbank framskrider märkeligen att vinna allt mer förkofran och allmänt förtroende. Vid nästlidet års slut utgjorde dess tillgångar 280,667 R:dr 3p Skill. Banco, och delägarnes antal 3,845 stycken. Götheborg å Lands-Canzliet dan 9 December 1833. AXEL ROSEN. E. Engström. O. H. Holmgren. ■ / >* Tabell för Städer ne inom Götheborgs och Bohus Län.
('R.-g/ds Afd.) Sedan den om denna restitution hos Borgare Ståndet af Herr G. kV. Gillberg väckta och till Bevillnings-Utskottet först remitterade motion, jemlikt samma Utskotts Memorial N:o 2, blifvit återlemnad, hafva ej mindre Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, än slutligen äfven förstbemälde Riks-Stånd hänvisat detta ärende till Stats-Utskottets behandling; i hvilket afseende Stats-Utskottet alltså fått emottaga ifrågavarande motion, jemte dervid bilagde handlingar. Häraf har Utskottet, bland annat, inhemtat, hurusom Upsala Stads Taxorings-Comité för år 1842, enligt meddelad t och hos Länets Pröfnings-Comité öfverklagadt, men af densamma godkändt förklarande, ansett att den del af stadens jord, som af Upsala Drätsel-kammare disponerades och hvaraf aflöningen utginge till stadens tjenstemän och pensionstagare, borde, på grund af 4 niom. i nu gällande Bevillnings-Förordnings x45 §., befrias från bevillning efter ardra Artikeln, enär tjenstemännen och pensionstagarne sjelfve måste utgöra be vi 11- nings-afgift för sina löner, och denna jord, deraf afkastningen icke uppginge till hälften af lönernas belopp, eljest komme att dubbelt beskattas.