Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— I allmänhet gäller dsck i afseende på folkmängden samma anmärkning, som i förra underdåniga berättelsen är gjord, nemligen att den nu uppgifna är vida lägre än den som af presterskapet uppgifves; varande folkstocken enligt sistnämnde uppgift vid 1855 års slut 107,647 personer i hela Länet, deraf 51,991 mankön och 55,656 qvinkön. *) Sid. 18. 13 Folkbildningen har genom folkskolornas inrättande, hvarför jag i min sista underdåniga berättelse *) redogjort, mer och mer utbredt sig och folkskolor finnas nu för Länets alla socknar; dock måste dervid anmärkas, att några af de smärre soeknarne förenat sig om en gemensam skola antingen med moderförsamlingen eller annan annex-församling, samt att på flera ställen, der fasta skolor finnas, lärarne äfven viss tid undervisa i flyttbara skolor. För närvarande finnas inom Länet 52 fasta och 11 flyttbara skolor. Uti folkskolelärare-seminariet i Hernösand voro ifrån dess början den l:a Februari 1843 till 1850 års slut utexaminerade 110 personer, hvartill komma de under det sist förflutna qvinqvennium utexaminerade 65 personer, bland hvilka sednare sex prestmän. I min sista underdåniga femårs-berättelse **) anfördes, att de irrläropredikanter, som inom detta Län försökt sin verksamhet, der haft föga framgång; men under det nu sednast tillrvggalagda qvinqvennium har förhållandet, ty värr! varit något annorlunda, ehuru icke på långt när så bedröfligt, som i flera andra provinser. Allmogen, i allmänhet begåfvad med ett ljust förstånd och god omdömesförmåga, skulle visserligen vara lätt att leda till sann christlig upplysning af ett nitiskt och upplyst presterskap, om icke detta stundom motarbetades af vinkelpredikanter, de der utsprida mot religion och samhällslagar stridande läror.
Men så vardt då tyst, och så småningom fick den blytunga tröttheten, som följer med slit och släp, makt öfver henne och hon sof. Det smällde i väggarne, och på insidan rundt om i stugan slog det upp allt flera rimknutar, som sutto där liksom märken efter snöbollar. I hörnet närmast dörren drog det sig en lång, hvit frostrand från golf till tak, och ute frös det, så det knakade i älfisen. Och gråben som visst blef lurad på renköttet den natten vände åter med ett långdraget, olycksbådande tjut ner mot åbackstugan. Där fanns det får och lam i föjsekätten, och det drog han väder af på långt håll. Tungan hängde som en lång röd klut ur munnen på honom, där han smög fram mellan buskarne. Det var som ville han skicka den i förväg. Begär och lystnad låg i hvarje hans rörelse, och endast ett ögonblick gaf han sig tid att stanna. Det var vid föjseknuten, och där satte han sig på bakbenen, den fege nattjufven, vädrande, lyssnande, och med de sneda ögonen i gnistor af återhållen lusta till dem där innanför. Men ingenting oroande hördes, och med ett skutt stod han säker på hvad som skulle göras uppe på snödrifvan, som hade vräkt sig mot föjseväggen och nådde ända upp till det fyrkantiga fönstret. Det var ej första gången, han var ute på slik förrättning. Nogsamt kände han till, huru sådana ställen vore inrättade och visste lika väl som folk, att fårkätten stod ett stycke från kobåsen och närmast till. Komme han bara in oklådd, skulle det int’ stå länge på förr’n han var husbonde där. Det här var en riktigt van föjseröfvare, och något senarbete blef det minsann inte för honom att krossa fönstret och komma in. Men nu var det inte tyst längre. Ut genom den öppna fönstergluggen kommo ångestskri sådana som kräkena kunna få fram i dödsfarans ögonblick, när varg och björn stå öfver dem. Ut i natten ljödo rop om hjälp från Gullrosa, från tacka och lam, och trängde sig in under fällen till mor Brita. Snarkande, pustande tungt sof hon och vaknade ej med det första.
Af de begagnade ordalagen torde väl äfven följa, att Lagberedningen ej åsyftat att i vidsträcktare mån gifva åt underpanten sakrätts natur; men då Utskottet ansett af synnerlig vigt, att hvarje annan föreställning aflägsnas, har Utskottet, med ledning af ofvanberörda nådiga Skrifvelse och det hos Högsta Domstolen i ämnet förda protokoll, sökt att ur de af Lagberedningen begagnade ordalag undanrödja all anmärkt tvätydighet i förenämnda hänseende, hvadan redaktionen något skiljer sig från det af Lagberedningen begagnade uttryckssätt. Från Rikets Ständers förra förslag i ämnet har Utskottet bibehållit den ifrån Lagberedningen afvikande bestämmelsen, att inteckning af underpantsförskrifning bör förnyas endast hvartannat år, hvilket synts för ändamålet tillräckligt. Om i öfverensstämmelse med Utskottets åsigt underpantsinstitutionen vinner plats i det Svenska rättssystemet, så kommer densamma att i väsendtliga delar ersätta de rättsförhållanden, som för närvarande ega sin grund i förlagsförfattningarne, och dessa blifva derigenom till en stor del öfverflödiga. Men då berörda författningar, förutom bestämmelserna angående förlagsfordringars intecknande och betalningsrätt, äfven innehålla stadganden om den för dylika fordringar tillåtna räntevinst och om räknings hållande mellan förlagsgifvare och förlagstagare, hvilka ej lämpligen kunna få sin plats i en allmän författning om underpant, har Utskottet, i likhet med Rikets åren 1859—1860 församlade Ständer ansett, att förlagsförfattningarne endast i afseende på förstberörda förhållanden kunna genom en angående underpant i allmänhet meddelad författning upphäfvas; och har Utskottet derföre icke ansett någon förändring böra göras uti ingressen till författningen, sådan den vid nyssnämnda riksdag blef af Rikets Ständer beslutad.
om bekant har genom frivilliga bidrag från våra läsarinnor Iduns redaktion under några af de närmast föregå- ende åren satts i tillfälle att för sommarmånaderna utsända ett antal fattiga små barn ur Stockholms folkskolor till en vederkvickande landtvistelse på en s. k. skollofskoloni. Den vackra tanken rönte isynnerhet under de första åren liflig anslutning, men under de senaste har intresset inom vår läsekrets för denna sak tyckts något mattas: bidragen ha blifvit allt mindre talrika, och de små kolonisternas antal har måst inskränkas. st^ Under sådana omständigheter har redaktionen i år ej på nytt velat besvära de vänliga läsarinnor, hvilkas hjälpsamhet helt visst tages i anspråk på så många andra håll, utan ansett, att » Iduns skollofskoloni » för ett år borde » stå öfver ». Härtill kom, att den ypperliga lägenhet — gården Trä- sta å Häfverö — där kolonien haft sitt tillhåll, i år för detta ändamål omöjliggjorts genom under vintern där förekommande difterifall. Vi hafva därför visst icke för alltid uppgifvit den behjärtansvärda tanken, utan hoppas att till en annan vår kunna få återkomma och då påräkna våra läsarinnors varmhjärtade offervillighet — kanske endast ökad af den lilla hvilan! Det mindre öf • verskott, som från föregående år finnes kvar i kolonikassan, liksom koloniens enkla inventarier förvaras därför orubbade till ett kommande år. Barngarderoben, som redan blifvit en oumbärlig hjälpreda för alla mödrar, kostar för sista halfåret endast 1 kr. Prenumeration torde ske ofördröjligen. Ett oeh annat om trolofning i Norden under 15- oeh 1600-talen. För Idun af A. U. Bååth. essa tiders hela sätt att betrakta kärleken och äktenskapet afvek mycket från nutidens. De unga ogifta kvinnorna omgåfvos då, så att säga, af en oåtkomlighetens trollkrets, danad af tidsandan och samfundsförhållandena. Man var då liksom mera i släkt med hvarandra än nu. Enligt danska kyrkolagen var äktenskap förbjudet ej blott emellan syskon, utan äfven emellan syskonbarn och barn af sådana.
Man söker val stödja förslaget om smålånen derpå, att den hittills anvisade fonden för lån på adier och andra papper skulle sammanslås med upplåningsfonden; men jag hemställer, om det då icke vore bättre att lemna den äldre fonden af 5oo,ooo R:dr till spillo åt små-lånen på 100 R:dr eller derunder, och bibehålla de 3 millionerne oafkortade för den större rörelsen; så att medlen icke må förskingras på en lånerörelse, som för Låntagarne är så föga gagnande och för Banken så otjenlig, som den hittills varande Discontlåningen ? Herr Hjerta: Jag vill ej förlänga en öfverläggning, som synes öfverflödig, då den troligen, som vanligt, kommer att sluta med votering. Jag anser mig likväl böra erinra, att 35o,ooo R:dr af den äldre fonden för lån på Adier och Documenter för närvarande äro utlånte, och att visserligen åtskillige bland dessa lån uppgå till ett betydligare belopp, men att mängden understiger 1000 R:dr. Herr Tham: Jag begär blott att Rid - Den 7 December e. ni. 277 derskapet och Adeln måtte vidhålla sina redan faltade beslut. På förmiddagen har Ridderskapet och Adeln, såsom tillägg till ett föregående stadgande, beslutat, uppå förslag af Herr Hjerta, att den äldre fonden för lån på Actier och Documenter skall fördelas mellan Stockholm, Götheborg och Malmö, för alt, i händelse upplåningsrörelsen ej lyckas, användas efter enahanda grunder som förut. För det andra har Ridderskapet och Adeln i aflon beslutat, att lån på Canal-Actier skola äga rum i den nya inrättningen* Jag frågar således, om dessa beslut äro tagna endast för dem, som hafva ett så stort antal actier, att de derpå kunna erhålla lån till minst 1,000 R:dr? Och om detta ej kan anses förenligt med billighet och rättvisa, torde man ock inse, att det af mig föreslagna tillägg bör bifallas. Dessutom, då Actier och publika papper hittills aldrig varit belånta till mer än 3oo,ooo R:dr, lärer man ock finna, att det ifrågavarande undantaget ej kommer att skada inrättningen eller hindra de 3 millionernes användande för den större rörelsen.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde i anledn. häraf, om R. o. Ad. ansåg, att den ifråga var. näst före 1 §:n stående perioden borde, sådan den af R. 0. Ad. blifvit godkänd i egenskap af 17 §, nedflyttas näst efter den 16, i följe hvar - 308 Dea 17 Februari e. m. af ordet ”ned a ns tåe n d e” borde förändras till ”ofvan ståe n d e.” Bifölls. Hr Gripenstedt: Jag ville blott fästa uppmärksambeten derpå, att oaktadt i5 §:n är bifallen, torde detta likväl icke hindra att 2 mom. af samma § blir omflyltadt. Nämnda mom. handlar om huru skollärare skola afsättas, och i min tanke står detta mom. illa tillsammans med den öfriga delen af §:n, som handlar om skoldisciplinen. Jag hemställer alltså, om ej ifrägavar. mom. kunde få sin plats lämpligast i slutet af den 5 §:n, som handlar om lärares tillsättning. Jag vill påminna mig att något sådant föreslogs af Hr von Hartmansdorff, när den 5 §:n förevar, och begär propos. på denna omflyttning. Hr von Hartmansdorff: Det förhåller sig alldeles så som Hr Gripenstedt anmärkt, att jag önskade, vid det tillfälle då skollärares tillsättning bestämdes, att få detta inom. framflyttadt, hvaremot erinrades, att man icke borde gå ifrån ordningen för föredragningen. Men då R. o. Ad. tillåtit att omflyttning må äga rum af olika mom. inom samma 5) och äfven att ett stadgande, som står främst, sättes sist; så hemställer jag om ej äfven den nu ifrågaställa omflyttningen finge göras, hvarigenom sammanhanget blefve bättre. Hr von Hohenhausen: Jag får blott förklara att jag instämmer med Hr von Hartmansdorff, på grund af en redan förut under discussionen framställd fråga, när 5 §:n förevar. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att 2 mom. i i5 §:n skulle förflyttas till 5 §:n, och der blifva 6 momentet.
Den i5 December e. m. 3o3 Detta Rikets Ständers beslut, hvartill Konungen gifvit Nådigt bifall, har icke, efter Dess med Rikets allmänna lag enliga föreskrift, gått i verkställighet; ty vid försäljningen har blifvit undantagen den skog med ett derå belägit torp, som af ålder tillhört hemmanet och i dess skattläggning äro intagne, och den nya hemmans-ägaren har, utan att komma i besittning af liela den skattlagde ägorymden, likafullt blifvit ålagdt att, till fullo och i alla tider, utgöra och ansvara för hemmanets ränta och öfriga onera. Häraf har händt, att Kongl. Majit tid efter annan blifvit besvärad med hemmansägarens underdåniga ansökningar att, i anseende till skogens oumbärlighet för hemmanet, få den till detsamma återställd, antingen mot skattelösen eller ny ränta, eller ock rnot arrende. Men dessa underdåniga ansökningar hafva blifvit afslagne, på grund af vederbörandes underdåniga anmälan, att skogen blifvit afrösad till Kronopark för Kungsgårdarna Drottningholm och Svartsjö. Denna afrösning, om den ock blifvit på vederbörlig befallning verkställd, hvilket icke är förhållandet, har dock icke kunnat eller bordt äga bestånd längre, än hemmanet förblef i Kronans ägo och under dess disposition, -men ej sedan det blifvit, 30:{ Den låDecernber e. m. till följd af ett faststäldt Riksdagsbeslut, till Skatte försåldt, med bibehållande af sin ränta och skatt. Att det oaktadt en sådan åtgärd kunnat förändra ett Rikets Ständers, af Konungen gilladt och till verkställighet anbefaldt beslut, förvandla en skattlaggd hemmansskog till Kronopark, och, tvärt emot tydlig Lag, skilja den från ett skattlagdt hemman, är ett exempel af Ernbetsmanna-myndighet, som lyckligtvis i vårt Land måste vara det enda i sitt slag.
För » hvardagsrummet » bör friheten i detta afseende vara absolut, och där skulle snarare den regeln tillämpas, att alla stolar böra vara hvarandra olika. I våra mormödrars tid skulle stolarna stå ordnade i rad kring väggarna, de större möblerna alla mot flata väggen; vår egen tid har gått till en motsatt öfverdrift, och då vi placera våra mö- bler, ställa vi dem gärna » öfver hörn » eller snedt på ett eller annat sätt. Hvar och en känner till, om ej rent af från sitt eget hem, dessa interiörer, hvari man knappast kan lotsa sig fram mellan stolar, bord, skärmar m. m. som belamra hela golfvet. Detta sätt att möblera beror ej endast på ett mod, det har sin orsak både i vårt mera utbildade sinne för det pittoreska och i vårt behof af större bekvämlighet. Men öfverdriften är så frestande och ligger så nära till hands, att en vacker måttfullhet i en dylik anordning är ganska sällsynt. Den första förutsättningen för ett rums möblering — framför allt hvardagsrummets — är att den skall vara bekväm. Det är genom att följa denna princip som engelsmän och amerikaner fått sina hem så behagliga och trefliga, och följer man endast den, så kommer det vackra och smakfulla snart efter. I olika familjer äro hvardagsrummets sysselsättningar olika, men hvad öfverallt bedrifves där är väl det kvinnliga handarbetet, läsning och samspråk, och för dessa ändamål bör också rummet vara anordnadt. En viktig möbel i hvardagsrummet är bordet, det rymliga » lediga » bordet, vid hvilket familjens alla medlemmar kunna sköta sina olika sysselsättningar. Detta bord behöfver ej vara så stort som matbordet, hvilket ofta nog får tjäna just till detta ändamål, ej heller behöfver det hafva dettas sedvanliga plats midt i rummet. I de flesta hem står det framför soffan, kalladt » divansbord », och utgör då en af de mest opraktiska, mest löjliga anordningar, som ett enfaldigt mod uppfunnit. Öfverhöljdt af en mer eller mindre fotsid ' duk och betäckt af album och grannt inbundna böcker, ordnade i trafvar, liknar det mera ett altare, invigdt åt tråkigheten, än hvad det borde vara, en medelpunkt för ett trefiigt samkväm.
12 och 13 mom. innehålla; dod undantagas derifrån ej mindre fådaite Sontracter eller Jlfhandltngar, då de af husbonde afilittaS med underhafwande Éboer, hälften» brufare, £andtbönder, torpare, ©jenftcfolP ellet andre arbetare, hvartill jtämp» ladt papper ej erfordras förr, än de l)oS ©omaren eller ^fecutorit till laglig åtgärd företes, än od det af hpreSntan innchafwande exemplar af hP^ö"£on» tract i ©fäderne, höidet är fritt från flämpladt papper, intilldejj detfatttma l)oS nämnde mpndigheter uppwifeS, då det forn bilaga bör charteraS. c^ill Sontracter emellan enjfilde perfoner beflå Contrahenternc fläntpladt papper till hälften bwardera, om ej annorlunda dem emellan derom aftaladt är; men å de <£ontracter, font af wederbörande för kronans fann ÄprforS, SlcadeniierS, ©pmnafterS, ©FolotS och hospitalets räFning eller af .Officerare, på rotebönderS och rnflhållareS wägnar, warda afjlutade, angående arrenden af kronans och Alllmänna inrättningars jord, eller h^ad annat frågan röra fan, famt ide finnes t 7 §. undantaget, jFall den, forn med bronan, defj Om* bud eller Officerare i något af de förenämnde ämnen contraherar, efter nu fö; reffrifne grund beffå ffämpladt papper å det exemplar, han undfår. 2:o CEcvtepartier eller fraftjlut om fartpg till utrifeS orter i proportion af fraftfumman, nemligen: Under 50 Svdr — 3. — från och med 50 till 75 Eft:dr — 6, 4o frän odj meD 75 till 100 9v:Dt — 9.
Hvilka förträffliga egenskaper 1811 års handbok i åtskilliga hänseenden än må ega, så lärer svårligen kunna nekas, att de i hennes andra kapitel förekommande högtidsbönerna äro föga lyckade och ega alltför litet af det bibliska och kyrkliga innehåll, församlingen med rätta vill i dem hafva inlagdt Ett sådant uppbyggligt innehåll utmärker deremot i hög grad de motsvarande bönerna i det nya handboks-förslagets andra kapitel, hvars afgjorda förd råde derföre ock allmänt blifvit erkändt. Afven Utskottet erkänner detta företräde, men tror sig ändå icke böra tillstyrka kapitlets antagande på den grund, att detsamma ej öfverensstämmer i uttryck och framställningssätt med de öfriga delarne af ritualet, som Utskottet ansett vara värda att bibehållas. Jag vill lemna derhän, huruvida en dylik omständighet kan innebära tillräcklig anledning att beröfva församlingen förmånen af att få erkändt goda högtidsböner i stället för erkändt underhaltiga, och endast fästa uppmärksamheten derpå, att den disharmoni, för hvilken Utskottet fruktar, icke skulle komma att inträffa. Det iir nemligen klart, att ifrågavarande högtidsböner icke böra betraktas i sammanhang med sådana delar af ritualet, som icke med dem hafva något egentligt sammanhang, utan blott med sådana, emellan hvilka och dem ett verkligt sammanhang eger rum. Och delar af sistnämnda beskaffenhet äro inga andra än de böner, som hvarje Söndag för församlingen uppläsas. Men nu har i de alimänt brukliga bland dessa ingen förändring blifvit föreslagen, emedan de ingen behöft, då deremot högtidsbönerna, med undantag af en enda, blifvit helt och hållet omarbetade, emedan de icke på annat sätt kunnat bringas i önskvärdt skick. Hvad bevisar väl detta, om icke just det, att genom det föreslagna Sammansatta Lagsamt Allm. Bese. och Ekon.-Vt skottets Betänkande N:o 1. 2:dra kapitlets antagande en disharmoni snarare undanrödjes än införes? Då så förhåller sig, då samma kapitel både till innehåll och form är vida att föredraga framför det nu gällande, och då det dessutom innehåller nya, lämpliga böne-formulärer för särskilda tillfällen, torde Rikets Ständer icke finna skäligt att detsamma förkasta.
Tjenst, som, till följd af sådant beslut, blifvit ledig, får, derest den afsatte tjenstemannen, inom föreskrifven tid, anmält sig ämna samma beslut öfverklaga, icke återbesättas förr, än besvären blifvit af Rikets Ständers Stats-utskott eller revisorer afgjorda, eller den bestämda tiden för besvärens fullföljande försutits; kommande dock den, som emedlertid förordnas till tjenstens bestridande, att de med densamma förenade löneförmoner åtnjuta. § 51- Extra ordinarie tjensteman eller extra vaktbetjent, som, utan erhållen tillåtelse eller anmäldt laga förfall, från tjenstgöring uteblifvit under trenne efter hvarandra följande månader, eller, vid flera tillfällen, undandragit sig att lemna äskadt biträde, der lian blifvit anställd, anses hafva förverkat sin rätt att i Riksgälds-kontoret vidare tjenstgöra. Den extra ordinarie tjensteman eller extra vaktbetjent, som, under honom uppdragen tjenstgöring, sig försumligt eller felaktigt förhållit, och, efter att, på sätt 188 § stadgar, blifvit varnad, sig icke rättat, bör förklaras vara från Riksgälds-kontoret skiljd. För öfrigt anses den extra ordinarie tjensteman eller vaktbetjent, som begått ärerörigt brott eller annan förbrytelse af svårare beskaffenhet, vara från verket utesluten. Angående pensionerandet af Riksgdlds-hontorels betjening. § 52. Pensionerna för embetsoch tjenstemännen samt vaktbetjeningen vid Riksgålds-kontoret bestämmas efter deras, vid afskedstagandet, å ordinarie eller interims aflönings-staterna innehafvande löner. § 53. Tjensteman eller vaktbetjent, som uppnått sjuttio års ålder eller under femtio år varit i allmän tjenst, är, vid afskedstagandet, berättigad att,erhålla en hela lönen motsvarande pension. Samma pension kan jemväl tillerkännas den tjensteman eller vaktbetjent, som fyllt sextiofem år och i allmän tjenst tillbragt fyratio år, så vida behörigen styrkt är, att han befinner sig i ett sjukligt eller försvagadt tillstånd. § 54.
Stadens innevånare hafva beslutat att för skolbyggnad upplåta tomterna Adris 13, 14, 23 och 24, i nya staden; att medel till byggnadens uppförande skola anskaffas genom lån, enligt uppgjord! förslag, samt att de för läraren erforderliga hushållslägenheter böra under särskildt tak uppföras å skolgården. Närmaste läroverk intill Hjo är i Skara på 5 */2 mils afstånd. Staden räknade år 1857, 950 innevånare. 8:o Pedagogien i Sköfde. Läroämnena i nämnde skola hafva varit ungefär desamma, som i en bättre folkskola, hvarjemte undervisats i Svensk grammatik och satslära samt Tyska språket. Linder läseåret 1858—1859 hafva dessutom förekommit geometri och linearteckning. Lärjungarnes antal uppgick under vårterminen 1859 till 18, och under höst-terminen 1858 till 19, samt har i medeltal under de fem närmast föregående åren utgjort 18. Till skolan äro anslagne 28 tunnor 28 kappar kronotionde, samt 7 R:dr 50 öre djeknepenninge-ersättning. Enligt beslut af stadens innevånare den 30 Maj 1855, åtnjuter nuvarande pedagogen under sin tjenstetid 100 R:dr R:mt årligen ur pedagogiens egen kassa. Till skolan har framlidne Hofslagaremästaren J. Lundblad skänkt ett kapital af 750 R:dr, om hvars användande ingen uppgift blifvit meddelad. Skolhuset, uppfördt år 1850, har tvänne våningar, med en lärosal och pedagogens boställsrum i den öfre, samt en lärosal för folkskolan i den nedre våningen, hvarest dessutom finnas 2:ne rum, som kunna till lärorum upplåtas. Stadens innevånare hafva förklarat sig villige att, i händelse pedagogien blifver till elementar-läroverk uppflyttad, underkasta sig de åligganden, som, enligt 124 och 128 §§ i gällande läroverks-stadga, äro föreskrifne; ehuru de förmodat, att det redan uppförda lärohuset med;deri varande bostad för lärare möjligen kan utesluta behofvet af ytterligare sådan byggnad. Kont/l. MajUs Näd.
Under några dagar Riddargatan 2 6 A, 1 tr. u p p, skall ni morgon och afton taga en struken kl. 9 — 10 f. m.; |3 — _J4 e. m. tesked maskfrö (Pulvis amarus ferratus). — [472] (G. 24414) Kuren fordrar ihärdighet, ty de äro mycket svåra att afdrifva. Kajsa. Se svar till Mary-Anne i detta nummer. B:r — d. Doktor A. Afzelius Frågor. SIDENTYGER SIDENTYGER NU INKOMMET ett rikhaltigt lager Doktor MAGNUS WIKSTRAND, af S v a r t a och. W. K U L L - 2 Hvardagar ' / 2 3 — ' I A. Fnlgas, hvilket är bästa förfariugsB e h a n d l a r företrädesvis Barnsjuksätc att ät pressade ängsblommor bibehålla dess färg, exempelvis: Gullvifva,. Linnea, domar. [34] Blåklint m. fl.? Hvilka äro de mera kända personligbeters Doktor älsklingsblommor, favoiitfärg, favoritarier eller sånger, maträtter, uppehållsort? Prenumerant. 2 tr. Allm. " Vill någon al ' Iduns läsarinnor Mottagningstid: Alla hvardagar 12 — 2. godhetsfullt lämna upplysning om sättet, huru man bereder och bakar hafrckex, lik den, som fås från större kexbagerier utomlands, vore jag tacksam? Rådlös. En husmoder pä landet frågar, Bostad: Stora Vattugatan 2, om någon af Iduns läsarinnor känner någon huskur eller något bepröfvadt medel till föreMottagning: helgfria dagar kl. kommande af kalfningsfeber eller till dess fördrifvande hos kor, som nyligen burit. l 10 — ^ 12 f. m. A. E. En af Iduns läsarinnor frågar, hur en fbrlofniog brytes, sedan en lysning redan aCkunnats. Mycket ung ingick hon förlofning enligt föräldrars Önskan, men seHumlegårdsgatan 8, 2 tr. dan har hennes hjerta intagits af en verklig Eådfrågningstid 1 — 2.