Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi kunna sålunda med trygghet påstå, att vetenskapen, äfven i måttlig utsträckning odlad, gifver tillräcklig öfning åt minnet, minst sagdt lika så god som språkstudiet. Men nu är att märka, att medan vetenskapen i fråga om blott minnesutveckling är lika god som språkstudier, om ej bättre, så har den ett ofantligt företräde i fråga om den art af minne den utvecklar. De idéförbindelser, som vid inhemtandet af ett språk måste försiggå i själen, svara till fakta, som mestadels äro tillfälliga, under det de som försiggå vid inhemtandet af en vetenskap motsvara fakta, som i öfvervägande grad äro nödvändiga. Det är väl sant, att relationen mellan ord och betydelse i en viss mening är naturlig, att denna relations uppkomst kan följas mer eller mindre långt tillbaka, ehuru sällan till begynnelsen, och att lagarna härför bilda en särskild vetenskap, den historiska språkvetenskapen. Men ingen torde vilja påstå, att man vid den vanliga språkundervisningsmetoden plägar söka att uppvisa denna naturliga relation mellan ordet och dess betydelse och utveckla lagarna derför; och man måste alltså medgifva, att relationen i allmänhet inplantas såsom alldeles tillfällig. De relationer åter, som vetenskapen framvisar, äro kausala: relationer, och de förstås äfven såsom sådana, ifall undervisningen sker på rätt sätt. Under det den språkliga undervisningen endast meddelar icke-ratio-nella relationer, gör vetenskapen oss förtroliga med rationella relationer. Under det den ena öfvar minnet ensamt, öfvar den andra både minne och förstånd. Vidare bör det observeras, att den ventenskapliga undervisningen har ett stort företräde såsom formelt bildningsmedel öfver den språkliga deruti, att den odlar omdömesförmågan. v Såsom professor Faraday anmärker i en föreläs Ur Dagens Krönika. 4ning om psykisk uppfostran, hållen i “ the Roy al Institution “, är bristen på omdöme den mest vanliga intellektuella bristen. “ Samhället, i allmänhet taladt, “ säger han, “ är icke blott okunnigt beträffande omdömets utbildning, utan det är äfven okunnigt om sin okunnighet. “ Och grunden till detta förhållande tillskrifver han bristen på vetenskaplig odling. Sanningen af denna slutsats är uppenbar. Ett riktigt bedömande af förekommande saker, tilldragelser och verkningar blifver endast möjligt genom kännedom om, huru företeelserna i verlden bero af hvarandra.
Herr von Mecker, Carl Johan i uppläst^ följande : (Se Bilagan N:o 3> Friherre Boye, Ludvig•' Den anmaningJ Sorn den sista värde Talaren ad dresserar till hvarje Riksdagsman från Landsorterne, upp* fyller jag, då jag förklarar, att jag icke blott’vits-. qrdar sanningen af hans grunder, utan äfven instämmer i hans framställda ändapiål. För min egen del har jag blott några ord att tillägga. Lika med den värde Talaren, skall äfven jag, efter några dagars förlopp, återvända till min hemort, egentligen derföre att jag icke mer? Den 2 2 Julii /• m. hyser elen tanka, sorn skulle min verksamhet vid denna Riksdag förmå något uträtta, i den stora fråga som skall bestämma Nationens tillstånd efter Riksdagen. Jag är glad af tillfället, att få i Ridderskapets och A,delns protocoll nedlägga denna förklaring, jemte skälet till mitt handlingssätt. Den Riksdags-?nda, sorn länge var stark, och syntes äga en vacker 'syftning till den hjelp, på hvilken hela Nationen ropar, har, som det förefaller mig, hastigt undergått en förändring. I financiella striden, emot begreppen af det indragningssysteme, sorn, alltsedan ur 1815 varit rådande, och som ensamt vållat den olyckliga förlägenhet, hvari Nationen befinner sig, i denna strid fortgick Riksdags-andan kraftfullt; men stunden af hennes seger synes också hafv3 varit den vändpunct, der hon stadnade. I voteringen om grunderne för denna Riksdagsfinance plan, framkom hon till sitt första resultat, i afslag på Realisation^-projectet; men detta resultat synas också blif/a hennes sista, då sjelfva hennes bekännare sedermera så beställsamt synas vilja godtgöra fördelen.
Och beträffande skrifna Assignationer , hvilka äro ' numererade; så har Utskottet trott sig böra tillstyrka att äfven dessa måtte varda förbudne, enär bruket af dem icke kan förenas med den säkerhet, som i penninge-rörelsen bör äga rum , och omloppet af Råneoeller Riksgälds-sedlar dessutom äfven derigenom skulle kunna hämmas, åtmindstone på den ort, der den enskifta vinnings-lystnaolen kan hafva förstått, att förskaffa dylika Assignationer ett visst värde eller credit i Allmänna rörelsen; men som skrifna Assignationer utan nummer, hvilka äro stälde till viss man eller ordres , eller ock till innehafvaren , kunna anses , lika med löpande förskrifningar och således äro af Lagen tillåtne samt icke Den 5 Juli. icke röra tredje mans rätt, och de dessutom ku*> na behöfvas vid tillfällen af penninge-remisser» dertill passande sedlar ofta icke kunna erhållas, så har Utskottet ansett det vara betänkligt, att bruket af så beskaffade Assignationer afstyrka; men förslaget, rörande löpande Assignationers skrifvande på stämpladt Papper har Utskottet funnit vara ett ämne som till dess handläggning icke hörer. Dock varder detta allt till Biksens Högloft. Ständers närmare ompröfvande vördsamligen öfverlemnadt. Stockholm den 29 Juni 1815. På HÖglofl. Biddersk. På Högv. Presf-Ståndets •ch Ad. Ledamöters Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Prytt. Hesselgren. På Vä Hofi BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöter® vägnar vägnar And. Fredin. Nils Mänsson. M. M. Bosbeck. Upplåst has Samtelig! Riks-Stlnden den 5 Juli, Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Betänkande, angående några be gärdt a nya Lönanslag ä Kongl* Sundhets-Colleen Stat.
Som alla idoga brännvinsfabrikanter genom en sålunda inskränkt bränningsrättighet ej gjorde så betydlig vinst som hittills, skulle äfven landtmannen i allmänhet deraf hafva, hvar i sin mån, mindre förtjenst af handteringen; hvilket äfven må gälla såsom ett skäl, hvarföre lian ensamt borde få behålla denna rättighet. Staten gjorde möjligen äfven förlust härvid emot förr; men tillförekommande häraf kunde någon förhöjning i accisafgiften för tillverkningsbeloppet, för att till en del ersätta denna förlust, fastställas och troligen äfven af den skattdragande tålas. Detta mitt förslag till brännvinsbränningens förminskande torde af många anses stridande emot närvarande tids frihetsprinciper, derföre att det skulle hindra en hvar att få inrätta sitt bränneri efter sin egen vilja, och såsom en motverkan af all industri i denna handteiung; men om inskränkning af denna production skall ske, och R. St. derom öf - 222 Den 27 Februarii. verenskomma, blir det väl en absolut nödvändighet att icke vidare låta den bero af hvars och ens fria vilja eller obehindrade rätt för vinningslystnaden på det allmännas bekostnad; och i en fri öfverenskommelse kan intet tvång ligga. Med pretention på ofelbar duglighet kan jag ingalunda framlägga denna min motion, och möjligtvis kan den vara stridande emot andra provinsers nytta och fördel. Den är endast grundad på hvad jag inom den landsort, hvars medlem jag har den lyckan att vara, liar tyckt mig linna genom uppmärksamhet på handteringens gång, i följd hvaraf jag ansett mig skyldig framlägga mina tankar under It. St:s pröfning, i fall de kunna anses värdiga någon uppmärksamhet. Om remiss till vederbörligt Utsk. af denna min motion får jag vördsamt anhålla. Lades på bordet. Hr Stjerncreutz, Peter Niclas, hade inlemnat följande: Sedan, i öfverensstämmelse med den af Hrr Fullmägtige i R. II.
Nu säger man visserligen, att denna rätt att använda vanlig skjuts icke är lämplig och billig. Jag tror tvärtom; ty funnes icke denna rätt, skulle det inträffa, hvad som också inträffat och visat sig, att man på ett alldeles oskäligt sätt skulle stegra sina anspråk, och det enda medlet man har deremot, är väl, att man får använda vanlig gästgifvare-skjuts? Här är icke fråga om att blott befordra posten, utan äfven och hufvudsakligen, hvilket äfven sjelfva åkdonets beskaffenhet bevisar, att fortskaffa resande. Om dessa åka i sina egna vagnar, så hafva de ju rättighet att använda skjuts, och om de då åka i en annan vagn, om hvilken dessutom är föreskrifvet att den icke får vara annat än af en viss beskaffenhet, så är väl häremot icke något att anmärka. Hvad deremot beträffar tyngden, tror jag, i likhet med Gr. Sparre, att det rättaste är, att densamma kontrolleras på samma sätt, som i afseende på enskildes åkdon. Aro de skjutsskyldige missnöjde, så ega de ju att anföra klagomål och i besvärsväg få frågan prölvad. Jag vill dock icke för min del motsätta mig, att en kontroll må kunna ega rum utöfver hvad 248 Den 28 Januari. som redan är föreskrifvet, och i sådant fall tyckes mig Utsk:ts hemställan icke sakna skäl för sig. Jag tror dock icke att någon sådan preventiv åtgärd vore nödvändig, ulan att man ganska väl kunde hjelpa sig med de vanliga föreskrifterna, synnerligen som jag Ilört huru det tillgått i Elfsborgs län, hvarest en dylik fråga blifvit afgjord lill de skjuts-skyldiges förmån. Jag ber dessutom att fä upplysa, att mig synes sjelfva motivet till upptagandet af denna fråga vara till stor del förfeladt. Det har nemligen visat sig, att den skjuts-skyldighet, hvaröfver man klagar, har reducerat sig till en obetydlighet; ty enligt de upplysningar, jag erhållit från General-poststyrelsen, har det lyckats att i nästan alla län till alldrastörsta delen åstadkomma beting, hvarmed de flesta funnit sig ganska belåtna.
Maj:ts Nådiga Skrif velse till Rikets Ständers Stats-Vtskott, angående Arrendatorns af Mörrums Krono-laxflske i Blekinge John Svenssons underdåniga ansökning om ersättning för dess genom arrendet lidna förluster', Gifven Stockholms Slott deri // Januari 1848. Hos Kongl. Majit liar förre Nämndemannen John Svensson, hvilken, enligt det genom Kongl. Majlis och H i kels Kammar-kollegium den 22 Juli 1843 utfärdade kontrakt, under sex års lid, räknad från och med 1843 till och nied 184S, såsom arrendator öfverlagit Mörrums kronolaxfiske i Mörrums socken och Listers härad inom Blekinge län, emot en årlig afgift af 2,980 ndr biko, i underdånighet anhållit, att, enär hans inkomster af berörde fiske under de fem åren 1843 — 1847 skall utgjort allenast 7,638 r:dr, men arrende-afgifterna för dessa fem år uppginge lill 14,780 r:dr, Kongl. Majit täcktes af gunst och nåd medgifva Sökanden att från statsverket återbekomma, hvad han sålunda skulle hafva genom arrendet förlorat, eller 7,112 rldr banko. Sedan ej mindre Kongl. Majlis befallningshafvande i Blekinge län , än ock Kammar-kollegium, med anledning häraf, underdåniga utlåtanden afgifvit, har Kongl. Majit denna ansökning Sig föredragas låtit; hvarvid Kongl. Majit bland annat inhemtat, att, till följd af det, uppå John Svenssons serskilda ansökning, genom Kongl. Majlis nådiga bref den 23 Mars nästlidet är, honom medgifna anstånd med erläggandet af 1846 års arrende-afgift för Mörrums laxfiske, skulle hälften af nyssberörda afgift först inom 1847 års slut betalas, äfvensom 1847 års arrende-afgift först vid uppbördsårets slut till betalning förfaller. Och då Kongl.
Fyra ägg, 50 ort socker (efter smak), tvänne skedblad smält smör (efter behag smak af citronskal eller bittermandel-essence — det senare fås på apoteket) vispas tillsammans med 1 kopp mjölk. Mjölet tillkommer. Hälies i smorda formar, som strax insättas i jemn ugnsvärme i 15 å 20 minuter. Afprofvas i ugnen med en vispgren, om de äro färdiga. Corinna. Husdjuren. Särskildt under vintern böra hönsen vårdas med synnerlig omsorg, helst vid sträng köld. På morgonen bör man gifva dem något gröpe eller kli med bröd, blandadt och utrördt i temligen varmt vatten. Det är en lust att se, huru djuren kasta sig deröfver. V i d middagstiden ger man dem hvete eller korn och på qvällen majs. Den senare är i synnerhet mycket värmande genom sin fetthalt. Två gånger om dagen bör man gifva uppvärmdt friskt dricksvatten. Man får ej heller försumma att gifva dem något grönfoder. Vill man ytterligare göra något, så kan man två eller tre gånger i veckan gifva dem litet köttaflall. Elis. Hvarjehanda. Porslinskiit. Fin pimsten, kalk och snickarlim blandas till en deg, med hvilken de söndriga kanterna af porslinet bestrykes. I I M U IN annonser som beröra familjekretsen. — Annonser mottagas endast genom S. Gumaslius annonsbyrå och hos redaktionen. Abonnentsamlare antagas. Läkareråd. Agnes. En lösning af 1 del pyrogallussyra i 40 delar rosmvatten och 2 delar eau de Colognc. Louise 30 bör personligen vända sig till läkare. Med honung botas _ förvisso ej ert onda. Wilhelmina. Ä r individuelt olika, och nå- gon regel kan ej uppställas, utan måste ni sjelf pröfva, hvad ni tål. Vi känna ju ej graden af er nervsvaghet. Gertrud — m. Drick hvarje^morgon på fastande mage två glas pyrofosforsyradt jernvatten samt efter en vecka samma qvantitet äfven pä eftermiddagen. Tag, om möjligt, kalla afrifningar; hvarje morgon vid uppstigandet. Drick mycket .mjölk och tag god motion, dock ej till^uttröttmng.
PresleStiindetx med det tillägg; att den brist som genom förhöjning i priset på Fourageringspersedlar något år kan uppkomma, bör afRiksgäldsContoiret ersättas j emot det att den besparing, som genom låga pris ett annat år kan äga rum till samma Verk ingår. Enligt Vällofl. BorgareStåndets beslut, "böra ock de af Utskottet tillstyrkta Summor, för ofvanberörde Fouragering, å 3:dje HufvudTiteln upplagas, men den brist, som genom förhöjning i priset på Fourageringspersedlar något år kan uppkomma, fyllas och anvisas att utgå af Öfverskolten på StatsVerkels inkomster emot det att den besparing, som genom låga pris ett annat år kan ega rum, skall ingå till RiksgäldsGoutch» 5i 4 Stats-TJtskottets ret vid lirjviden om Öfverskotten på StalsVerkets inkomster. " Hederv. BondeStandcts beslut innehåller: Ståndet ''beslöt, att anslaget för hvarje bäst af det nu varande antal förblifver enligt 182a års Stat; och fastställdes ett lika anslag för den blifvande tillökningen i hästantalet; dock sålunda att det icke vidtager förr eller annorlunda, ån i den mohn, sorn antalet ökas. I öfrigt beslöt Ståndet, att de möjligen uppstående Öfverskott på desse Anslag besparas och i RiksgäldsContoiret insättas, för att derifrån kunna uttagas och användas till Fourageringarne de år, som anslagen dertill icke kunna förslå; äfvensom Ståndet biföll Utskottets yttrande så väl om hemställan till K. M:t, rörande PassevolanceContracts tillvägabringande, som ock, om ersättning för åtgången kostnad utöfver Stat för Värfvade Cavalleriets och Artilleriets hästars Fouragering.” Genom 3 Stånds beslut är således Utskottets Förslag i det bela bifallet; men, i frågan om fyllandet af den brist i anslaget, som genom högre priser på Fourageringspersedlar något år kan uppkomma, äfvensom 0111 hushållningen med besparingarne, skiljer sig Vällofl.
I ämnet; att sedan ännu qvarvarande fornlemningar blifvit ånyo undersökte och förteckningar uprättade å dem, som icke böra få förstöras, dessa förteckningar för de socknar, der sådana fornlemningar finnas, anslås i vapenhuset eller sockenstugan samt en gång om året i kyrkan upläsas, med erinran om den ansvarspåföljd, som åverkan å dem medför; att vid märkligare ruiner efter borgar, kyrkor eller kloster sättas särskilda vaktare, hvilket kan ske med ganska ringa kostnad, då dertill kan användas någon i grannskapet boende soldat eller annan pålitlig person; att andra fornlemningar, Deri i Aplil f. m. 87 såsom runstenar, ättehögar, domare-ringar, af mera framstående beskaffenhet, på Statens bekostnad omgifvas med inhägnad och ställas under fridlysning; samt att, då RiksAntiqvariens tid 8r af andra vigtiga embetsgöromål. uptagen, för den närmare befattningen med fornlemningarne, tillsättes en konservator, som under resor i landsorterna tillser att åt dem egnas behörig vård. (öfrigt skulle det vara önskvärdt, om det föreskrefves alt, när vid landtmäteri-skiften förekomma fornlemningar af den vigt, att de böra bibehållas, den plats, der de stå, skall från skifte undantagas och såsom samfäld tillhörighet anses, hvartill tillräckligt skäl finnes i den i Svenska lagstiftningen från äldre tider uttryckta grundsats, att den enskilde icke eger förfoga öfver fornlemningar, utan att de tillhöra det allmänna; och angeläget är, att vid de nu förestående jernvägs-arbetena förbjudes, det fornlemningar endast i högsta nödfall få rubbas.» Jag föreställer mig att åtskilliga af dessa föreskrifter skulle kunna inrymmas i en allmän författning, och då för öfrigt ett afvikande från den af Presteoch BorgareStm föreslagna skrifvelsen skulle kunna medföra en skadlig splittring, får jag tillstyrka It. o. Ad. att antaga den oförändrad. Hr von Ehrenheim: I olikhet med den siste värde tala ren nödgas jag påstå, att de af Hr Lallerstedt föreslagna åtgärderna, mer eller mindre lämplige, som de för öfrigt
Då reglementet för Riksgälds-Contorets förvaltning icke innehåller något serskildt stadgande, hvarigenom Fullmägtige blifvit förklarade berättigade att, i anseende till sjuklighet eller ålderdomssvaghet, förafskeda och på pensionsstat förflytta en detta Verks tjensteman, som sjelf derom icke anhållit; så och enär, i afseende på den person, hvars erhållna tjenstledighet föranled t ifrågavarande anmärkning, Fullmägtige icke billigtvis kunnat underlåta att taga i betraktande hans obestridliga förtjenster om det Verk, hvarest han under en tiderymd af 40 år, eller så länge helsa och krafter medgifvit, med utmärkt skicklighet och outtröttligt nit, bestridt den måhända mest vigtiga befattning, kan Utskottet, för sin del, icke instämma i Revisorernes nu anförda anmärkning, utan får hemställa, att densamma må förfalla, helst ofvan bernälde Secreterare nu mera, uppå dess derom gjorda ansökning, erhållit afsked och blifvit på Riksgälds-Contorets pensions-stat öfverflyttad. Dock som Utskottet anser den ålderstigna tjenstemän genom författningarne medgifna rättighet att såsom pensioner bibehålla sina å Stat innehafvande löner, äfven innebära en motsvarande skyldighet för dem att af denna rättighet sig begagna, då minskad arbetsförmåga samt i öfrigt försvagade sinneskrafter elier sjuklighet utgöra oöfvervinnerliga hinder emot tjenste-åiiggandenas uppfyllande, på ett det allmännas anspråk tillfredsställande sätt, så har Utskottet trott sig, i sammanhang med öfriga reglementariska föreskrifter rörande Riksgälds-Contorets framtida förvaltning, jemväl böra föreslå ett hitintills sakna dt stadgande, i afseende på rättigheten för Verkets Styrelse att, under nu antydda förhållanden, på pensionsstat förflytta tjenstemän vid detta Verk, äfven utan deras härom gjorda anhållan. 16:o ingående sökt och föreslaget årligt understöd för Commiss arlen D. Eks efterlemnade Enka. (1835 års Rev. Ber. pag. 8—9.)
Maneck 1799 d.(en) 27 Jan.(uari) inkallades församl(ingen)s Sochnemän i Sochenstug(an), då tillkännagafs, at Pigan Kerstin Ersd(otte)r, som är född i Vrå och de siste 6 åren tjent i Lerbo sochn, lämnat en skriftel(ig) inlaga til denne församl(ing)s innewånare, som nu uplästes och innehöll, at henne måtte tillåtas flytta in i denna församl(inge)n och med sina barn taga hemwist hos sin gl. (gamla) mor i Vrå. Härpå anmälte under-teknad, at han war anmodad af församl(ingen)s Patronus, wälb.(orne) H(er)r D.(avid) G.(otthard) Hildebrand på Ericsberg, nu wid handen gifva, det wälbem(el)te Herre icke bifaller Kerstin Ersd(otte)rs begäran. J samma svar och beslut instämde efven alla närwarande sochnemän. Jn fidem protocolli C. F. Maneck År 1799 d.(en) 2. Martii, inträdde sochnemännen i sochnestugan, sedan de genom Kungjörelse från predikstolen blifvit underrättade, att 2dra rättegångsdagen i Stensjö skulle Oppunda häradsboer rådgjöra om sammanskott till premiers utsättjande för dem, som döda de odjur, hvilka årl(igen) föröfva skada på kreaturen. Sochnemännen gåfvo ej allenast tilkänna sin willighet till detta sammanskott, utan ock valde v.(ice) Notarien i Kongl. Svea Hofrätt H(er)r Anders Lindblad till deras ombud i ofvannämnde mål. C. F. Maneck År 1799 d.(en) 25. Martii blef efter 2ne pålysningar en allmän Extra Sochnstämma med St.
Jag yttrade genast, att jag vore beredd härtill, blott han visade mig huru jag dervid skulle gå till väga. Smått besvärad och tveksam, huruvida han borde hysa större fruktan för bolvanernas vrede än för det straff, som i en annan verld skall drabba den som offrar åt falska gudar, sade han, att man blott behöfde lägga några slantar mellan stenarne. Med en högtidlig kyrkomin nedlade jag nu i högen min gåfva, hvilken helt säkert var den största dyrbarhet som der någonsin blifvit offrad, nämligen tvenne silfvermynt. Ryssen var nu belåten, men förklarade, att jag varit för slösaktig; »ett par kopparslantar hade varit fullt tillräckligt». Följande dag fingo samojederna veta, att jag blifvit visad till deras offerhög. För egen del tycktes de fästa sig mycket litet dervid, men de förklarade, att vägvisaren nog skulle blifva straffad af de förolämpade bolvanerna. Han komme kanske att få ångra sitt dåd redan den följande hösten, då hans renar skulle återvända från Waigatsch-ön, der de för det närvarande vallades af samojeder; ja, om straffet ej drabbade honom nu, skulle det i framtiden nå honom eller ock hemsöka hans barn eller barnbarn, säkert var att ostraffad skulle gudarne ej lemna honom. I afseende å Guds vrede voro således deras religionsbegrepp fullt eniga med gamla testamentets läror. Offerhåla på Waigatsch. Efter teckning af A. Hovgaard. Detta offerställe var för öfrigt ej synnerligen gammalt. En äldre offerplats hade deremot varit belägen 600 meter närmare stranden invid en grotta, som af samojederna betraktades med vidskeplig vördnad. En mängd trägudar hade der varit uppstälda, men för ungefär trettio år sedan hade en nitisk, nyss tillsatt och derför mycket rensopande archimandrit59 besökt stället, uppbränt offerhögen och i dess ställe på platsen upprest ett ännu qvarstående kors. Någon vedergällning hade samojederna ej utkräft genom att i sin tur förstöra tecknet för de kristnes dyrkan.
S. D. Föredrogos å nyo och lades till Handlingarne Banco-Utskottets, sedan den 17 i denna månad, på bordet hvilande Utlåtande, N:o 62, öfver de hos Högloflige Ridderskapet och Adeln gjorda anmärkningar emot Utskottets af 3me Riks-Stånd bifallna Memotial, N:o 32, angående Silfvermynts utvexling till några Academier, Collegier och Allmänna Inrättningar inom Hufvud-Staden, S. D. När nu å nyo förekom Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconornie-Utskottens, den 17 i denna månad, på bordet lagda Utlåtande, N:o 44» 1 anledning af väckt fråga om stadgande af en Lag till förebyggande af vederbörande Tjenstemäns egenmägtiga förfarahde vid Jordransakningar, samt om upphäfvande af Kongl, Circulaire-Brefvet den 1 October 1804, angående förmedlings återgång, fann Ståndet för godt att detta Utlåtande bifalla. S, D. Föredrogos å nyo och lades till Handlingarne Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 17 i denna månad, på bordet lagda ytterligare Utlåtanden; ILo 43, med anledning af erhållna återretnisser å Utskottens gemensamma Betänkanden, Idris g, 11 och 24; samt N:o 45, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 3, rörande sättet och vilkoren för kruts transporterande genom landet för Bergslagernes behof. 72 Prat. Utdrag den 20 oell 21 Julii 1829. S. D. Vid förnyad föredragning biföl lös Siatssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtanden: N:o 41, i anledning af a nyo framställd begäran om Herjeådalen* återförläggande under Gefleborgs Län; och N:o 44, i frågan om inställande af all påbörjad eller verkställd indelning till Ordinarie Rotering af hittills oroterad jord.