Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag år äfven bland dem som anse att kommande generationer, ej böra belastas med Ben 15 September /. m, £07 utgifter för lån, som göras sf den närvarande. Om Staten antager sig ansvarighet för arbeten, som ej kunna f yl i as genom de vanliga inkomsterne, bör det likväl icke ske genom ett allmänt låne-system. Den af Ridderskapet och Adeln antagna 8;de punkten innehåller, att det sorn af Bankens behållna vinst för hvarje år återstår, sedan dess förvaltnings-kostnader blifvit hestridde och afdrag skett lör den till inköp ;.f myntbara metaller anslagne summa, skall Öfverlemna» till RiksgåldsContoiret. Jag hade trott lika nied Herr Stråle, att denna summa, som till RiksgäldsContoiret öfverleuinas, kunde blifva tillräcklig, om den anvåndes af de allmänna ai betenas Directioner antingen directe, eller till ränta och amortisement för lån, som af dem upptagas. Detta strider ej mot den sats Herr Tham yttrat, att man bör lemna förlag åt den inhemska industrien; det förutsätter blott, att det är samma industrie som bör bereda sig tillfälle till förlagen. Hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhåller jag, att då votering nu blifvit begärd, contra-proposition måtte blifva afslag å Utskottens utte punkt, med det tillägg jag föreslagit, alt nemligen den Bankens behållna vinst, sorn till RiksgåldsContoiret öfverleuinas, må få användas till ränta och amortisement af lån, hvilka af de allmänna arbetenas Directioner genom deras egen försorg, böra upptagas. Herr Cederfchjöld: En vård Talare har anfört, såsom stöd för 5-procents-sedlarne, att de skola blifva skrinlaggde, och endast uttränga de förut skrinlaggde Bancosedlarne. Jag får på - 508 nen 12 September J, m. minna om den stora fara, sorn uppkommer genom skrinlåggning af 5-procents-sedIarne.
Derför såg hon föremålen och menniskorna omkring sig likasom på långt afstånd, och äfven deras röster ljödo i hennes öron såsom kommande från fjerran. Hon såg på allt som på ett panorama eller något alldeles främmande. Ibland trodde hon att hon sof, och hon knep sig i armen för att vakna; men fastän hon kände att det smärtade, förblef allt såsom förut. Arvi blef sämre dag för dag. Läkaren gaf ej mer något hopp om hans tillfrisknande. Det var femte dagens afton efter Arvis insjuknande. John satt tyst och allvarlig på en stol vid hans hufvudgärd, Alma såsom förut på en låg pall vid fötterna. En hemsk tystnad rådde i rummet. Döden höll sitt intåg. Arvis händer och fötter voro iskalla. Andedrägten rosslade i halsen, det ryckte i kroppen. Ögonen voro oafvändt fästa i taket, liksom hade han väntat något derifrån. John var blek, och rynkan mellan hans ögonbryn blef allt djupare. Han sade ingenting, men det ryckte allt emellanåt i ansigtet och ögonen voro röda. Alma såg på honom, under det hon stödde sig mot sängkanten. Lönade det sig att så der sörja deröfver, att gossen fick gå bort från synd och elände? Bättre vore, om döden toge bort äfven de andra barnen, innan de hunne sjunka i synd och skam. De voro ännu rena och oskyldiga... Arvi hade nu svåra plågor. Men efter en stund skulle han få ro, evig ro i jordens sköte. Missunnade fadren honom denna lycka... En sista rossling hördes, sedan tystnade allt. John dolde sitt ansigte i händerna. Alma satt orörlig som en bildstod. Hvarför slocknade inte också hennes lif på samma gång... En hvit kista gjordes åt Arvi och i denna en bländande hvit bädd. I spetsar och myrten hvilade han stilla och lugnt, utan att veta af verldens stormar och sorger. Samma stillhet och frid lade sig äfven öfver allt omkring honom, lifvet likasom afstannade i dödens närhet, besökande kommo och gingo med ljudlösa steg. Det dånade så ihåligt, då locket spikades igen.
När han omsider kommit till den fjärran ön och där hälsats välkommen af sina väntande fosterbröder, drog han tillsammans med dessa, med hustru, barn och allt sitt följe norrut, tills de nådde Vatnsdalen. Där kände han igen trakten efter finnarnes beskrifning. Platsen för sin egen bostad valde han i en liten dal, och han lade där grunden till en gård. Han reste ett gudahus, hundra fot långt; och då han grof i jorden för att där resa sina högsätespelare, fann han sin talisman, såsom det blifvit honom förespådt. »Så är det dock sant», sade han till sist, »att det till intet gagnar att strida emot sitt öde; och härmed skola vi vara nöjda.» Inom kort blef Ingemund en mäktig höfding på den af honom en gång föraktade ön. Bilden af en sådan forntidsvala, för hvars ords kraft t. o. m. de trollkunnige finnarne måste enligt sägnen utstå vånda, utgör sålunda en storslagen illustration till nordboarnes föreställningar om ett förutbestämdt öde. Drömmarne. Drömmarne i allmänhet. En mycket framstående roll spelade drömtydningen. Det finnes knappast en saga, hvari det ej upprepade gånger berättas om drömmar och deras tydning. Hvad som föranledde nordmännen att tillägga drömmarne, på hvilka vi redan sett åtskilliga prof, en mycket djup betydelse, var å den ena sidan deras tro på ett öfver all världen härskande öde, hvars vilja uttalades äfven i människodrömmen, å den andra deras föreställning om det helt och hållet själfständiga lif, som själen på egen hand förmådde föra, när kroppen låg försänkt i sömn. Det fanns personer, som ansågos hafva erhållit en särskild gåfva att drömma. Om en sådan kunde det heta: »att han på förhand kände ännu icke timade ting, berodde icke minst på hans skicklighet att drömma sådant, som kunde tydas». »Det händer ideligen», säger en man om sin hustru, »att hon i sömnen får veta händelser, som tyckas henne viktiga. Att drömmandet ansågs såsom ett bevis på själens sanna hälsa, framgår däraf, att den, som sades vara »drömstulen» d. v. s. saknade förmågan att drömma, gick och gällde som andligen svag. På ett dylikt fall skola vi längre fram lämna exempel.
Diskontrevision, hugnas med någon gratifikation; och enär bemälde Vaktmästare, under den nu verkställda revisionen, ehuru någon egentlig uppassning hos Utskottet dem ej ålegat, likväl i så måtto fått vidkännas ett ökadt besvär, som deras biträde påkallats vid uppbäring och afhemtning af böcker och verifikationer, hvilka dagligen varit behölliga uti Banko-diskontens lokal, har Utskottet ansett sig, i öfverensstämmelse med hvad vid flera föregående riksdagar egt rum, böra vördsamt tillstyrka, att ett belopp af 50 R:dr R:mt må, såsom gratifikation, från Banko-diskont-verkets omkostnads-räkning få utgifvas till fördelning mellan Verkets 5 Vaktmästare. Stockholm den 30 Juni 1863. STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863. Banko-Utskottets Memorial N:o 42. 1 N:o 42. Ank. till Kzp.-Utsk. den 3 Juli 1863, kl. 1 e. m. Memorial, med förslag till sammanjemkning af Riks-Stdndens beslut öfver åtskilliga delar af Betänkandet N:o 35, angående reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen Bankovinst. I anledning af Utskottets under N:o 35 till Rikets Ständer afgifna förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen Bankovinst, hafva Riks-Stånden, enligt Utskottet lillhandakomna protokollsutdrag af den 22, 23, 27, 28 och 50 nästlidne Maj samt den 6 och 17 i denna månad, släd nät i följande beslut, nemligen:
Jag visste icke utaf något formulaire för expeditionerne och jag aniä^jj icke ens nödigt, att genomläsa ExpeditionSUtskottets memorialer vid föregående Riksdagar, för att deraf hämta rättelse för expeditionssättet vid den närvarande; men då Herr Hjerta ansett nödigt fästa Utskottets uppmärksamhet på olämpeligheten af den uti ifrågavarande Förslag nyttjade ingressen, har jag tillåtit mig, rigta min enskilda uppmärksamhet på grundligheten af den gjorda anmärkningen. Förslaget börjar med dessa ord: Hos Rikfens Ständer har en Ledamot af BondeStåndet JrarnJiälldt & c. När jag här tillämpar de allmänna Reglorne, finner jag intet vara fekdt mot sanningen, Logiken eller språket. En enda Ledamot af BondeStåndet har vackt en, icke allmän, utan mera enskild fråga. Den har icke föranledt den minsta discussion inom Ståndet, icke eller blifvit communiccrad med de öfrige Stånden. Det är således Den 12 Maji f m '. 1 denne Ledamots framställning, som blifvit föremål för Riksens Ständers öfverläggning, jag medgifver, att man också kunnat säga: Hos Rikfens Ständer har fråga blifvit väckt, eller: det har väckt Rikfens Ständers uppmärhfamhet o. f. v., men detta hade, utan att vara mera välljudande, varit mindre bestämdt; Hvad är det då, som utgör olämpligheten? Skulle den bestå deruti, att Kongl. Maj:t underrättas derom, att en Ledamot i det eller det Ståndet väckt en fråga. Jag tror icke att sådant kan anses olämpligt, enär de fall äro sällsynte, då frågor, liksom genom inspiration, på en gång väckas hos alla Stånden; eller skulle den bestå i det ovanliga? Jag tror icke det heller. Jag har, af Herr Hjerta väckt till uppmärksamhet, rådfrågat förra Riksdagens handlingar, och inhämtat, att flera då afgifna underdåniga skrifvelsér haft samma ingress. En af dem har denna början; Hos Rik fe",is Ständer har Herr Bifkopen Doct. Alm qvift väckt fråga; en annan af Riks dagsfullmägtige för Götheborgs
Omkostnader för StatsRevisioner En af Rikets Ständer serskild beviljad gratification åt Commissarien Ek Lånbiträden mot ränta: Till Staden Borås „ Jönköping Ottenby Stuteri Stockholms Stad för den nya Pant-Låne-In rättningen Kongl. CommerceCollegium till UllDisconlfondens förstärkning 5) » Creditivcn: På det så kallade Lilla Cfeditivet Creditivet för Spanneniåls-undsättningar Aflöning till R. St:s Justitiae-Ombudsman samt tjenstgörande vid dess och Tryckfrihets-Committeens Expeditioner m. m. Pension till R. St:s f. d. Justitieombudsman, Friherre Mannerheim Andre Pensioner samt Expectance-Löner FörvaltningsOmkostnader för RiksgäldsContoret . För ordnandet och hopläggningen af Bihanget till R. St:s Protocoll Åtskilliga förskott, hvilka dels skola ersättas, oeh dels komma att af skrifvas: Förskjutne kostnader för ChartaeSigillatse-hvitstämp lingsContoiret dito för intecknande af Götha Ca nal-Bolags förbindelse . dito för Hennes Majit Drottningens Kröning Bestridde Ih.tra StatsUtgifter utöfver de härtill påräknade tillgänglige medel Förskottsvis bestridde Utgifter för innevarande Riksdag Förskott för Kongl. KrigsCollegii Materiella behof, att ersättas af Öfverskotten på StatsVerkets Inkomster samt Besparingar Dito till nya Inledningen af RiksgäldsContorets förra hus Dito dito uti f. d. Hessensteinska huset Dito till Tidnings-stämplingen .. Förskjutne Brandförsäkrings-afgifter ) Lånbitradena åt Götha CanalBolag för år i83o och följande åren; räntan till SöderTelje CanalBolag samt till Strömransntngar aro upptagne uti serskilda redovisningen för anslagen till bestridande af så kallade Extra StatsUtgifter. Stockholm den 0.1 Maji 1834- På StatsUtskottets Befallning A. Ii i n v c k. Stockholm, tryckt hos J.
Utskottet icke med den noggranhet gaf akt på ordalagen, att jag först undersökte, om icke handlingarne innehålla, att KammarRätten hemställt huruvida, ty KammarRätten har här, troligen såsom Collegierne ofta pläga uti infordrade Utlåtanden, sagt förhållandet vara så och så, men utan bestämdt tilleller afstyrkande öfverlemnat saken till Kongl. Majrts Nådiga afgörande. Härmed vare dock huru som helst, så yrkar jag i alla fall, att intet undantag måtte göras; ty att befria en skattskyldig, som funnit förespråkare vid Riksdagen, under det hundradetals andra, sorn kanske äro i mycket sämre belägenhet, undergå utmätning, för det de inga gynnare vid Riksdagen äga, eller för det de ännu icke lärt sig vägen 3a Dea 9 November f. rn. genom dem, vore ett alltför vädligt prtejudicat, Om Sländerne med afseende på ömmande omständigheter bevilja några afskrifningar vid denna Riksdag, hvilken mängd af dylika mål skola icke förekomma vid de påföljande? Jag vet då sannerligen icke, när våra Riksdagar skulle kunna slutas; ty hvar och en, som, med minsta sken af fog, kunde begära afskrifning, och huru många kunlia icke det, skulle visserligen begagna till-» fället att derom göra ansökan hos Regeringen. Hon skulle då, såsom nu, förmodligen skjuta målen ifrån sig till Ständerne, och de lingö ej lid med något annat, om de skulle pröfva alla afskrifningsfrågor, un-» der hvilkas behandling Staten saknade de medel, hvilkas afskrifning blifvit begärd. Jag afstyrker derföre bifall till Utskottets Utlåtande, Grefve von Rosen: Jag tror icke, att jag misstagit mig i uppgiften om 6 års mellantid, ty, enligt Utskottets Utlåtande, meddeltes IIofRältens Utslag den ii Marlii i8i3, och KammarRättens Utslag öfver dess RevisionsContoirs anmärkning föll den g Julii 18ig, hvilket gör en mellantid af 6 år.
Regeringsformen dem föreskrifna skyldighet, dels icke meddelat något yttrande, såsom förhållandet varit åren 1836 och 1840, dels vid ett tillfälle, nemligen år 1837, åberopat hvad dc förut skola i ämnet yttrat, hvarigenom likväl, då ett sådant yttrande icke kunnat igenfinnas i StatsRådsProtokollen, efter det Rikels Ständer fattat Deras beslut, stadgandet i förrberörda Grundlagsparagraf ej heller kan anses iakttaget, dels sedermera år 1838, likaledes under åberopande af tillförene afgifna, men icke befintliga yttranden, väl afstyrkt lönanslagets beviljande, men utan att anföra hvad Rikets Ständer i denna del förordnat, dels slutligen år 1839, såsom Föredragande och Ledamöter i Kongl. Regeringen, biträdt det då fattade beslut, hvarmedelst meranämnde lönanslag för nästförflutna året, i likhet med hvad tillförne skett, beviljades. 4:cle Punkten. I anledning af Kongl. Majrts, uti Dess nådiga Proposition till Rikets Ständer vid sistlidna Riksdag 7), gjorda beräkning, att, ibland andra utgifter ä KiksStatens Tredje Hufvudtitel, lön för en President i Kongl. KrigsKollegium, som för det dåvarande icke vore anslagen, borde upptagas med 4,200 R:dr och derunder inbegripna 304 tunnor spannmål; hade Rikets Ständer, i Deras skrifvelse af den 6 jNovember 1834, angående regleringen af utgifterna under nämnde Hufvudtitel, Irsta punkten 8), meddelat det underdåniga svar, att, då De ansågo, det Ordförandeplatsen i KrigsKollegium kunde, till lindring i Statsverkets utgifter, bestridas af någon bland de flera Generaler, hvilka, genom Kongl. Majrts nådiga förordnande, blifvit tills vidare ifrån all tjenstgöring befriade, ehuru de åtnjöto icke obetydliga inkomster, Rikels Ständer funnit sig icke kunna bifalla den ifrågaslällda Presidentslönens uppförande på stat.
Efter inhämtande af samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes Utlåtanden, sedan vederbörande blifvit hörde, har Kongl. Maj:t, uti Nådigt Cirkulär-Bref af den i3 December 1837, * anledning deraf, icke funnit lämpligt att, på sätt Rikets Ständer begärt, utfärda en allmän föreskrift, att den i författningarne stadgade fardag för boställsjord å landet skulle för löningsjord i Städerne tillämpas; Kommande likväl i de städer, der fardag för tillträde å löningsjorden lika med å landet ägt rum, alt hädanefter, på sätt derstädes hittills varit iakttaget, förhållas, intilldess i behörig ordning annorlunda förordnadt varder. 56:0 Väckt fråga om upphörande af räntan för ödelagde Kronofisket Sollefteå Kronoforss i Wester-Norrland. I an Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. 4,9 I anledning af hvad Rikets Ständer härvid anfort, har Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref den 11 April 1835, förklarat, det Kongl. Maj:t, rörande ifrågavarande ansökning, icke ville för närvarande Sig hufvudsakligen i Nåder yttra, ulan ägde vederbörande Sugqvarnsägare, å ort och ställe som vederborde, väcka den talan i förevarande ämne, hvartill de kunde finna sig befogade. 57: o Rättighet för Skogsinnehafvare, som ej tillika disponera betet å marken, att, för Skogsväxtens befrämjande, växelvis inhägna någon del af markens hela vidd. Sedan Kammaroch Bergs-Kollegierne äfvensom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de Län, der skogar af ifrågavarande beskaffenhet finnas, blifvit i ämnet hörde, samt vederbörande Muhlbetesrättsägare och Skogsinnehafvare haft tillfälle att sig yttra, har Kongl.
För bade det Allmänna och för de Skattskyldiga sjelfwa bäfwer förmänligasi, att tillwcrkningen gores i stort och med biträde af ordentligen anlagda och wärdade Saltbitter Plant-Lador, till besparing af bäde wed och arbetskostnad, hwarföre det synes tjenligast, att den besörjes för hela Trakten, antingen genom Entreprenad af enskilda, hwilka dertill hafwa erforderlig drift och förmögenhet eller genom Bolag, om hwilket allt Iordägarne ma sins emellan, pä sätt ofwan omförmält är, öfwerenskomma. 4:0. Som okunnighet hos Rikets Jnnewänare och brist pä tillräckliga Saltbittersjudare torde ä de ställen i början hindra tillwerkningarnas uppbringande till den höjd, som omtankan förenad med ymniga tillgängar af tjenliga ställen och jordarter pä de fleste Orter erbjuder, tro Riksens Ständer, att vin i hwarje Län, särdeles inwid de Städer, der Läns-Styrelsen har sitt Sate, pä Kongl. Majus Bihang. Nw 169. och 2690 Den 17 Augusti. och Kronans förskjutande kostnad en större Saltbitterinrättning anlades och olefwe trifwen under behörig ti lison af någon dertill 'utaf Kongl. Maj:t Nadigst tillförordnad Styrelse i hwarje Län, och underwisning der kunde erhallas uti denna handtcrings alla delarsamt skicklige Saltbittersjudare tilldanas, stuve förenämnde hinder snart undanrödjas, och handteringen inom fa ar winna det förtroende som jemte uppmuntran för anläggarena genom behållen winst tillika försätter Riket i ett alldeles oberoende tillstånd, hwad denna tillwerkning widkvmmer och bereder ea fördelaarig inflytelse pa Handelswagen. Och tro Riksens Stander att en snart meddelad underwisnings, afhandling i detta ämne stuve medföra en ranglig förmohn till anläggningarnes befordrande. 5:0.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. -f till 8 om aftonen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Den 7 Martti. 159 Lördagen den 7 Martii. Plenum klockan 10 Förmiddagen. O Justerades PleniProtocollerne för den 17 sistledne Februarii eftermiddagen samt den 19 i samma Månad. Herr Grefven och LändtM:trskalken tiIIkännagaf, det en ledighet bland Herrar Electorer uppstått derigenom att Friherre af Wetterstedt, Eric_, President, blifvit vald till Ledamot i Serskildta Utskottet; i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar Bänkman att med första sammanträda till utväljande af en Elector efter Friherre af Wetterstedt. Herr Strussenfelt „ Michael: Som den händelse inträffat, alt StatsUtskottets Betänkande, i anledning af Herr Öfverste Silfverskjölds Memorial, angående ersättning för dess förlorade Accord m. m. redan blifvit af de öfriga tvenne Bespectivé Stånden bifallit, innan Ridderskapet och Adeln samma Betänkande, på grund af dervid gjorde Anmärkningar, till StatsUtskottet återremitterade; men Riksdagsordningen stadgar, att alla Mål böra, i möjligaste måtto, hos alla Stånden på en gång a {göras, hvilket i min tanka synes vara så mycket vigtigare, sorn , i annat fall, derest de öfriga Stånden enstämmigt förut afgjorde Målen, all Discussion hos Ridderskapet och Adeln skulle i6o Den 7 Martil blifva öfverflödig; så får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga anmoda samteliga Utskotten, att icke under påstående Plena till RiksStånden insända sina Betänkanden, emedan derigenom kunde hända, att berörde Betänkanden samma dag uti ett RiksStånd uppläsas och läggas på Bordet, men deremot i ett annat
Bland ställets dyrbarheter må nämnas den nuvarande ägarens af Margrethelund svenska och norska samling taflor af samtida mästare. GREFVINNAN GYLDENSTOLPES SALONG. IDUNS JULNUMMER Många vackra och intressanta hem ur Stockholms » stora värld » skulle väl ännu finnas att nämna, men vi tro ej, att något ytterligare bidrag till karaktäristik af den världens salonger-därmed skulle vinnas. Det som skiljer den ena människans^lefnadssätt från den andras är i vår tid mera penningen än samhällsställningen. Visst är, att de hem, vi ofvan lämnat bilder^ifrån, äro utprägladt aristokratiska sådana, men detta förnämligast emedan de aristokratiska damer, som äga dem, lyckats gifva dem sin egen personlighets^prägel. Man h a r sluppit se parvenyens skriande lyx eller skönja den obildades brist på smak — men eljes h a r lefnadssättet där i regel icke skilt sig från lefnadssättet i hvarje annat godt och burget hem. De största förmögenheterna äro nu för tiden i allmänhet icke att söka inom den s. k. finaste världen. Det finnes icke nu som förr särskilda aristokratiska kvarter, och de flesta gamla hus från den tid, då man byggde dyrbara palats, som buro adliga, då för tiden tongifvande ägares namn, se nu 3dterst blygsamma ut bredvid de ståtliga nybyggnaderna vid våra modernaste gator. Många äro alldeles försvunna, många ha bytt om ägare och demokratiserats som så mycket annat. Och därom ä r ingenting att säga. Aristokratien är en praktföreteelse, som väl snart spelat ut sin roll och förr eller senare kommer att tillhöra endast minnet och historien — den dag, då endast bildningen och personligheten bli det, som skiljer den ena människan från den andra. Jämför man för öfrigt blott våra dagars uppfattning med den man får intryck af genom hörsagor sedan ett par decennier tillbaka, märker man ' redan i detta fall en skarp skillnad — och jag tror ingen klagar däröfver.
Må Hr v. Hartmansdorff säga oss, hvad nytta det skulle medföra, att den propos., han begärt, framställes 2 minuter förr; jag förmår åtminstone icke inse detta och tror ej, att jag med min begäran trädde någons rätt för nara, då jag endast åsyftade att förvissa mig om R, o, Adis benägenhet att nedsätta den af Ulsk. i aldra punkten föreslagna proportionen, för att låta mitt yrkande i Usta punkten förfalla. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Mig synes visserligen likgiltigt i hvad ordning de ifrågavar. 2:ne punkterna afgöras. Det tyckes dock, som man, innan man kommer till 2ldra punkten om bestämmande af proportionen emellan sedelstocken och metalliska valutan, bör veta, hvad sorn skall ligga till grund för beräkningen af sedelstocken, och att således Usta punkten bör först afgöras. Det faller sig klart, att allt, hvad man inräknat i sedelstocken, sedermera kommer att inverka på bestämmandet af proportionen, och det tillhör naturligtvis samma pluralitet, som bestämt sedelstockens beräkning, att i consequens härmed tillse, om nedsättning i proportionen bör äga rum, När således uppmärksamheten nu så noggrannt blifvit fästad derpå, att sedelstockens ökande eller minskande inverkar på den proportion till metalliska valutan, som vid 2ldra punkten bör bestämmas, synes roan med all säkerhet kunna antaga Usta punkten. Hr von Hartmansdorff: Till de upplysningar, Hr v. Hohenhausen så fullständigt lemnat, vill jag blott tillägga erinran om den ytterligare fördel, som af 1 :sta punktens afgörande nu genast vinnes, nemi. tidsbesparing, då man derigenom undviker ett uppskofs beslut. 6a Den s3 Juli o. m. Frih. Boje: Jag ber dan siste talaren ej illa upptaga% om jag tror, att hans ifrån för usta punktens afgörande nu genast kommer att medföra den största tidsutdrägten; ty jag törs väl icke nu nämna ordet votering, -seien, jag kommer i sådant fall Sannerligen att begära den, H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då R. o.