Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har yttrat, att StatsUlsk. skall hafva trädt 36 §:n Reg.Ftn för nära, eller att Utsk. skall hafva framställt förslag, i följd hvaraf möjligtvis embetsmän eller officerare kunde blifva afskedade mot deras vilja. Jag föreställer mig, alt ingen kunnat uppfatta meningen så , utan att missförstå Utsk:s afsigt. Skulle Utsk. hafva uttryckt sig oriktigt i detta fall, så kommer dess mening att förtydligas i ett annat utlåt.; men jag föreställer mig, att hvar och en, som behagar taga närmare kännedom om betänk., skall finna, att meningen alden, att hvai' och en, som vill behålla sin tjenst vid de lill indragning föreslagna regtten, har rättighet dertill. Man har trott, att StatsUlsk. skulle hafva sträckt obilligheten ända derhän, att framställa, det nuvar. befäl vid Gottlands national-beväring skulle tjena utan all slags lön eller arfvode. Delta har aldrig varit Utskts tanke; men Utsk. har tänkt sig möjligheten, att en milis, inom hvilken tjenstgöringen är I 496 Dm 9 Maj e. ra. frivillig för manskapet, skulle kunna, i afseende pa befälet, till större eller mindre del organiseras på samma fot — med ett ord, i likhet med national-gardena i andra lunder. Man liar afven yttrat, att [Ilsk. åsyftar en så långsam verkställighet af sina reformförslag, att man äfven tagit i betraktande uppsittningen af Lifregttels grenadierer, hvilken efter contracternas förnyelse först skulle kunna äga rum 1871. Jag får lästa 11. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att K. l\I:s nåd. skrifvelse till 11. St., hvarigenom K. M. und.rrättar 11. St. om den vidtagna åtgärden att förnya contracten med rusthållarne vid det ifrågavar. regttet, inkommit samtidigt ined öfverlemnandet af Utsk:s förslag, och att det är för mig okändt, om den ännu blifvit föredragen, eller till hvad åtgärd denna skrifvelse kan leda.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Vtskoltets den 25 och 29 sistlidne April på bordet lagda Utlåtande N:o 59, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, i fråga om grunden för utgörandet af de till båtsmans-indelningen i Blekinge län anslagna s. k. öfverskotlsoch reserv-räntor, äfvensom angående i detta ämne väckt motion. S. D. Föredrogs ånyo och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 25 och 29 sistlidne April på bordet lagda Betänkande N:o 81, i anledning af väckt motion om befrielse, för |yenska ångfartyg, som göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots, då de komma från sjön. Prot.-Utdrag den 6 Maj 1857. 523 Frän Högt. Presle-Slåndet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 8, angående stämplade pappers-afgiften. Hvad Utskottet tillstyrkt och hemställt beträffande särskilda delar af § 8, blef af Ståndet återremitteradt, med undantag af Utskottets yttranden dels å loide sidan, rörande H. Exc. Herr Grefve Löwenhjelms och Riksdags-fullmäktigen J. P. Wallmarks motioner, dels å 17:de sidan, rörande ej mindre Riksdags-fullmäktigen Bengt Nilssons motion, än ock ifrågasatt förändring af 5 momentet, samt dels å 2Olde sidan, rörande ett af Kongl. Majit föreslaget tillägg vid slutet af ifrågavarande § 8, hvilka yttranden af Ståndet gillades. § 9 godkändes, allenast med den förändring, alt lägsta charta—sigillata—afgilt för lysnings-sedlar till äktenskap bestämdes att utgå med 40 öre. 10, 12 och 13 momenten af § 11 ansågos höra återremitteras i sammanhang med de beslutade återremisserna i afseende på § 8.
Delta förhållande väcker icke allenast bekymmer hos de förståndigare inom orten, utan äfven hos Länets administrativa myndighet, sorn tid efter annan dels föreslagit åtgärder flir oskickets hämmande, dels vidtagit sådane, då de legat inom gränsen för dess verksamhet Sålunda hållas marknader i flere af de större socknarne af Norra Ångermanland en åt vänne gånger om året, — de större handelsmännen blifva af Pröfnings-Komilen ihågkomfte med bevillning, — alfvarlig uppmärksamhet har börjat fästas pä TjenstekjonsStadgans efterlefnad, — och sednast har, lill följd af Eders Kongl. Maj:ts genom Kongl. Kungörelsen den 6 Oclober 1842 medelade bifall lill Länsstyrelsens hemställan, under innevarande år köpingen Örnsköldsvik ungefär i midten af fögderiet uppstått. I denna köping, anlagd på ett af Kronan inköpt | mantal i Norrlungånger» by af Själevads socken invid en segelbar fjärd af Bottniska viken, samt lydande under Länsstyrelsen samt Kronobetjenin - I 51 gen i orten i afseende pä ordnings-, polisoch ekonomi-mål, under Själe\ a ds Häradsrätt i rällegångsä render samt, hvad Kyrkoväsendet angår, lill Själevads pastorat, hafva intill årets sint 12 personer, deraf 6 handlande och 6 handtverkare, erhållit rättighet till inflyttning, deraf en del redan å stället uppfört byggnader och börjat sin rörelse. Ett verksamt medel till utrotande af allmogens handel med köpmannavaror skulle måhända vara att vaka öfver utkräfvandet af det ansvar, allmänna Lagen för idkandet af landthandel bestämmer; men då denna rörelse, på sätt jag haft Nåden anföra, är mera allmän inom orten, så ali följderna af laglillämpningen skulle förstöra välståndet inom en mängd familjer, och det under alia förhållanden och särdeles då lagöfverträdelser, såsom här, nära nog blifvit landssed, är för känslan motbjudande att strängt beifra konventionella lagbrott, har jag ansett mig böra för ändamålets vinnande försöka fredliga medel, innan strängare åtgärder förordnas.
Cfter ofmermägonbe of hftab, uti £ongl. *Dtaj:t$, ben 24$ebruorii 1829, till SKifetS ©tänber oflätne SRäbigo ^ropofttion, ongäenbe m6te$*pofjeoolan# ten för inbelta ^Regementena framftälbt bliftoif, hafma Stoets ©tanber » betta omne fattat ocf> till Äongl. SMaj:t$ 9täbiga bifall cdj ftabfäjtelfe eftner* lemnat bet bc|lut, forn uti beraS, ben 21 december famina är, aflätne imber* bäniga fPriftoelfe innehåll*#. 92 $. 86. ©eban $ongl 97la/:t, femte Sftåbig ©trifmeife beti 21 ffekuatii ftfllibet ar, bedagat till ‘j&Jår profning åfmerlemna ett af ^årmaltniugen af ©få* drenbena famt dammar# och £ommerce*£ollegierne afgifmet SSetanfanbe, to# ranbe fårbelningen af55å^manåfjållet, fKifet» ftdber emelian, hafme <2Bi, forn funnit utrebt ocf) flprft mara, att ben numaranbe, för no år tillbaka, upp* gforbe fårbelning af berårbe Q5åtåmanåhåll, dr, fåfom fåljb af en bel fia* berå febermera åfabe eller minflabe malmåga, nu mera fjågfl obillig, ocf), fet* belcö för en bel nitnDre (laber, få trpefanbe, att måba får beraå bejlånb beraf måfle befaraå, i fTrifmelfe ben 17 of innemaranbe månab, till åxongl.
” “Det behöfs blott en tidsenlig kommunikation, en jernväg lagd i ändamålsenlig rigtning genom provinsen för att lyfta Wermland till den höjd i kultur och industri, hvartill detta land genom sin bördiga jordmån, sina värdefulla produkter och sitt kraftiga, härdade, företagsamma och intelligenta folk, af naturen synes vara ämnadt.“ “Nordvestra stambanans dragande från Christinehamn öfver Norum, Dejefors och Nilsbyn emellan Mellanoch Nedre-Fryken till Arvika, med en bibana från Norum till Filipstad, synes mig, med den kännedom jag, under flera års vistande i Wermland vid allmänna arbeten, kunnat inhemta, bäst uppfylla provinsens och på samma gång det allmännas behof.” “Hufvudbanan emellan Christinehamn och Arvika skulle nemligen blifva föga längre än om densamma lades utmed Wenerns strand öfver Carlstad, men deremot vunnes genom förutnämnda rigtning: “att öfvergången af Clarelfven vid Dejefors, der jernvägen skulle komma i förening med lugn vattnet, såväl ofvan som nedan fallet, beredde tillfälle till vattenkommunikation söderut, å den med statsbidrag redan kanaliserade elfven, till Carlstad, och på samma gång norrut ända till Munkfors1* ; “att öfvergången af de sju mil långa sjöarne Fryken, vid det smala passet emellan Nedreoch Mellan-Fryken vid Nilsby, är så till vida fördelaktigare, än beröringen af sydligaste ändan af detta vattendrag, att öfreoch Mellan-Fryken, —- hvilka, i motsats till den södra, sednare på året och endast vid starkare frost tillfrysa, — med de omkring dessa sjöar belägna vidsträckta skogstrakter, derigenom ställas i omedelbar förening med stambanan; samt slutligen “att hufvudbanan i denna sträckning närmar sig bergslagen, så att en jernvägsförbindelse medelst den här ifrågavarande bibanan från Filipstad till Norum och vidare efter stambanan vunnes, i nära rak rigtning, emellan vestra Wermlands skogar och Filipstads bergslags gruffält, så att dessa skogar och grufvor genom jernvägen, så att säga, flyttades till hvarandra.11
Rosegger är en inom den tyska litteraturen sedan länge känd - och värderad slcildrare af folklif och natur. De korta berättelserna i " hans nu föreliggande arbete bära formen ' af upptecknade barndomsminnen och röra sig kring den kroppsarbetande befolkningens - hemoch IlvardagslX Stilen ar priiglad af en ren, barnafrom enkelhet, som dock icke utesluter en viss godmodig ironi. En djup och sann naturkänsla genoingår det hela och förlanar stundom ett a l s k ligt behag, stimdom ett gripande allvar åt de stämningar, som vticlras af den doftande skogen, det blånande fjarrm och den ~elastislca » luften på höjderna. Efter en långvarig torka hade elden brutit ut, ingen visste p8 livad sätt, men » p&amp; en gång slår det rasande elementet ut sina röda, seg~: ande fanor, det blir lif öfverallt, ett f asansfullt 13, och %lågorna-skapa s: ji$ka At sig den storm, som bär dem vidare,. Naturkraftens och rnännislrolzraftens storslagna kamp Sr Iiär återgifven med en intensitet, som ställer skräckscenen lefvande inför våra ögon. Man bör icke läsa hela boliren ' på en gång, &gt;från piirm till pärm2; därtill äro de korta skildringarna för lika hvarandra, hemtade som de d a äro fran samma miliö. Snrskildt gäller detta om de Iranslze d t f ö r många dödsbiiddar och lilcvakor till hvillza författaren för oss. Till gemensam lasning i familjekretsar lampar den sig däremot synnerligen viil, helst om åhörarna kunna instämma i de ord, med hvillza förf. slutar en af sina berättelser: » DA var jag ett litet barn; nu är jag ett stort barn - och jag ar glad att så %r ». Dessa ord kunna siigas utgöra klaven till Roseggers författarskap. -, P i fj or toii dagar. Beriittelse ur hvardagslif vet af Jenny Oster Pris l, i 5. Författarinnan säger själ£ oin denna bok, att den ken berättelse lir hvardagslifvet.
Hvad torkadt och rökt kött åter angår, hemställer jag huruvida icke skäl vore att på denna vara sätta samma lull som R. o. Ad. beslutat skall utgå i fråga om fläsk. Priset på dessa varor plåga vara nära nog detsamma, och jag skulle derföre tro, att tullen äfven borde vara lika. Jag har dessutom af en ledamot af BondeSt. erhållit den underrättelse att lullsalserne 5 r:dr för salt kött och 1 r:dr för (ort kött skola vara af bemälde Stånd ansedde tillfyllestgörande. Då det nu hufvudsakligast är detta Stånd som skulle kunna önska högre tullbestämmelser på denna vara, så torde R. o. Ad. finna att den mening, jag här tagit mig friheten yttra, har ett betydligt stöd i detta yttrande af ledamoten utaf BondeSt. Hr Wästfelt, Nils: Frih. Palmstjerna har redan till en del förekommit mig. Jag inskränker mig således till alt omnämna hurudant tillståndet nu är inom Stockholms län. Numera förtäres der nästan intet salt kött. Atlöningen af arbetsfolk på herregårdarne sker vanligen tidigt på lördagarna. Hustrur skickas då in lill staden för att köpa lifsförnödenheter. Numera ser man dem Den 3 Juni e. m. 369 dem icke återkomma med annat än strömming och sill. Förr kunde de likväl här i Stockholm förskaffa sig salt kött och fläsk. Dessa sednare artiklar uro nu mera för dem alltför dyra och endast vid högtider kan sådant ifrågakomma. Jag tror att Utsk. hade gjort rättast om del tillstyrkt antagande af hvad i K. M:s propos. finnes föreslaget, men då så icke skett, nöjer jag mig med Utsk:s tillstyrkande i denna del; anhållande jag om propos. derå. Särskildt får jag till Hr Frih. Cederström e.n gång för alla hemställa huruvida lian icke kunde vara så god och förskona oss från det välmenta talet, som han ständigt låter oss få höta, om skydd för jordbruket och näringarna, om hvilka han tagit en särdeles vård. Hr Aminoff: Hvad det färska köttet beträffar, så anser äfven jag likgiltigt om H. o. Ad. bibehåller den förra tullbestämmelsen eller om den af Utsk. nu föreslagna antages.
Äfven i det fall, att nya utgifter ej komma i fråga, är det otjenligt, att genom en alltför låg beräkning af inkomsttitlarne, Serdeles de indirecta, bilda stora öfverskott, j stället för att nedsätta allmänna bevillningen, sorn till största delen faller på den synbara förmögenheten, och bidrager att öka jordbrukets directa beskattning, till nedsättning hvaraf de indirecta pålagornas tillväxande belopp borde användas, StalsUlskottets Memorial innehåller sluteligen, att, genom den nu föreslagna beräkningen af inkomst-titlarne, en högre summa af 548,742 R:dr 18 sk. 2 r:st. upkommer, i jemförelse till hvad i8a3 års Statsreglering uptager; men att, om åtskillige upgifne poster afdragas, och de för försvarsverket hittills på öfverskotteu an viste 233,333 Den 21 Februari i. a85 R:dr 16 sk. äfven af inkomstsumman skola fyllas, den disponibla tillgängen icke öfverstiger ft:dr ^3 sk. 2 r:st* Här vid bör likväl anmärkas» dels att StatsUtskottet i denna npställning redan affört 225,3,74 R-dr 17 sk» 4 r:st' för serskilde tillökte utgifter utöfver i823 års Statsreglering» dels ock att, om det hittills på öfverskottena änvista anslaget för försvarsverket uptages å RiksStaten, inkömsttitlarne, utan verklig förhöjning af beskattningen, redan lemna t eil disponibel tillgång till ett emot berörde anslag svarande belopp. I följd af hvad jag sålunda haft äran yttra får jag hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vördsamt anhålla, att återrcmiss å StatsUIskottets förevarande Memorial må beviljas, och de af mig gjorde anmärkningar i sådant fall med Utskottet communiceras. Grefve Hamilton _, Johrij upiäste följande:
N:o 344, angående verkställd omröstning i följd af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande sökt prolongation å arrendet af Barkarby kronobe m man. Lades till handlingarne. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: l:o Kongl. Maj:ts den 17 i denna månad aflåtna Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer, i anledning af deras hos Kongl. Maj:t anmälde beslut om Kongl. Numer-L »tteriels upphöran le; 2:o Sven Heurlins från Kronobergs Län motion, att af Riksgälds-Contoirets reserverade medel må afsättas En million R:dr till odlingslån. S. D. Föredrogos Baneo-Utskottets följande, på bordet hvilande, Memorial, nemligen: N:g 100, till Högvördige Preste-Ståndet, med anmälan om dess fattade skil jagtiga beslut, i anledning af Utskottets Utlåtanden N:ris 21 och 25. Ogillades. N:o 102, i anledning af väckt motion om öppnande af en uppoch afskrifnings-räkning i Rikets Ständers Bank. Bifölls. N:o 103, i anledning af Höglofl. Ridderskapets och Adelns återremisser å Utskottets under N:ris 69 och 75 afgifna Utlåtanden. Lades till handlingarne, N:o 105, i anledning af förre Handlanden Thunströms ansökning om eftergift af ränta å lån i Banco-Diseonten. Bifölls. N:o 106, i anledning af Regements-Läkaren Schwabitz’s ansökning om eftergift af straffränta för^ åtskilliga skuld-förbindelser bos Baaco-DiscontVerket. Bifölls. N:o 107, i anledning af Gårdsegaren i Umeå, Nils Brunbergs ansökning om eftergift af öfverränta å ett lån i Banco-Disconten. Bifölls. S. I).
En ogift kvinna däremot står på en mera neutral mark, och fastän hon naturligtvis också kan vara underkastad personliga sympatier, som väl öfver allt äro kännetecken på ett mänskligt hjärta, utgår hon dock från en bredare grundval än den kvinna, som hufvudsakligen känner barn genom sina egna barn. Jag har sett, huru en sådan lärarinna kan göra skolan till ett annat hem, ett hem, som kompletterar föräldrahemmet, och till en sådan lärarinna gå barnen sannerligen icke med fruktan och motvilja, utan med längtan och glädje, som man går till en beskyddande vän, som har hjälp och tröst för allting och fullt upp af den andliga föda, efter hvilken barnen i uppväxtåldern äro så hungriga. Hvilken lycka det måtte ligga i att äga så många unga hjärtans förtroende och kärlek, och hvilken rik och välsignelsebringande gärning det måtte vara för den, som själf intet hem och inga barn har, att kunna ge så många rika och andliga gåfvor till andras barn! Det inflytande och den välsignelse, som en klok oeh kärleksfull lärarinna utöfvar på både den enskilda och hela samhället, äro större än någon tacksamhet kan gengälda. Det är ett af de största och mest gränslösa iflytanden, som öfver hufvud taget existera. Jag skulle önska, att man en gång för alla ville lägga bort det uttryck, jag har satt som öfverskrift öfver mina reflektioner: » Gamla fröknar ». Det har, liksom alla sådana totalitetsbemärkelser, blifvit ett uttryck för ett begrepp, som är mycket elastiskt, men som man gärna vill uppfatta på ett visst, gifvet sätt. Det finns bland » gamla fröknar », liksom bland alla andra, goda oeh onda människor, små och stora naturer, begåfvade och obegåfvade personer. Men säkert är, att det hvarken är en olycka eller, hvad det nästan i tysthet blifvit ansedt för, en skam, att lefva som en ogift kvinna och som en sådan göra sitt arbete i mänsklig heten. Naturligtvis känner också jag koketta, löjliga, sysslolösa och pratsjuka ogifta fröknar, — icke blott gamla, utan också unga. Men samma upphöjda egenskaper har jag funnit tämligen jämnt fördelade i samhället både mellan kvinnor och män, ogifta och gifta.
Med det misitroende til egna insigter, som inför et sä uplyst Samfund tilkommer mig, men med den »välmening hwilken är oskiljaktig frän atta mina företag, wägar jag hos Högloft. Ridderstapet och Adeln anhälla at med tälamod afhöras. Det ges en stags »värdighet, sorn tilhör det »nöd, hwarmed »nan motstär förtryck, eller förswarar sina rättigheter. Det ges en annan, hwilken sjelf en följd af en hägre uplysnrng, »vet at följa och undersöka desi framskridande, och »ned lika foglighet sorn »vishet inser, at inga - Den 27 Junit. ga andra anspråk ku rna blifwa gällande, än ve som stödja sig pä allmänna Ox-nionenx bifall. Det är med lenna sednare slags wärdighet, som jag ffulle önska at Högloft. Ridderstapet och Adeln täcktes afgöra det ämne jag wille förestå til heras granskning. Om ibland de Högloft. Mjdderstapet och Adeln förbehällna rättigheter funnits nagra, spm under den nysi förflutna tidepuncten wäckt allmänna upmärksamheten och kan hända gistvik et stöd ät afwunden; om de w-oro af en natur at medgifwa Dunkning; om fräga derom äfwen här blifwit wäckt, hwad är het dä som tilkommer det Rikets Ständ, som hör wara het första, icke genom födstens, men igenom uplysningens och upförandets företräde? Igg skulle tro det wara detta Ständ-värdigt, at med köld och oegennytta pröfwa, hwilka af desi rättigheter kunna täla Dunkning och huruwida billigheten utrvisar för densamma hade en början och en gräns. Anledningarne härtil tror jag stola finnas uti sjelfwa sakens natur.
Det kom på mig en känsla, en tanke, att en afslöjad kärlek i och med detsamma förvandlar qvinnan ifrån himlens till ett jordens barn. Och ännu mer, då denna kärlek hade gällt mig blott mig. Blott några andetag varade en sådan känsla, men jag svarade: en timma, det är för litet. Men i morgon ... I morgon afbröt mig Melia möt mig i morgon, klockan åtta på morgonen, uti dalen, i den dal, der vi först sågo hvarann och der ... mitt lif blef räddadt. Åt sådana qvinnor, som hon, har naturen gifvit rättighet att någongång lösa konveniensens band. Det var hon, som föreslog ett rendezvous. Den storartade och ädla qvinnan! Och vi råkades i dalen. Morgonen var sval och vacker, himlens blå var rent, milda vindar vaggade träden, täcka förhoppningar mitt hjerta. O hvad Melia Saida var skön! Det mörka håret till den skära, blygt blomstrande kinden; de dunkla ögonen till den hvita rena pannan! Och munnen med dess fina uttryck, halsen, vexten och allt! Och ändå fanns det intet jordiskt och sinnligt i detta anlete; det var icke ytan, som anslog, utan djupet som fängslade, ett djup öfversinnligt och himmelskt. Jag har tänkt sade hon jag har tänkt mycket; tänkandet har icke hjelpt mig fram. Förakta mig, herr Baremann, såsom jag måste göra det sjelf, ty allt ännu vet jag icke. O Melia, då jag ser dig så som du nu är, så vill jag veta alldeles intet. Det vore en synd, ett helgerån. Nu är för mig nog att jag älskar dig. Jag minnes icke, hvad och om vi härefter talte under en tid, hvars längd jag icke kan bestämma. Men dessa Melias ord minnes jag: ni är för hög och ädel, för att ... Här stadnade hon för att aldrig fullborda sin halfbrutna, på mera än ett sätt förklarliga mening. Jag sade: men värdera mig och håll mig räkning, för att jag endast frågat dig, om du älskade mig. Jag har icke sport dig, om du ville bli min. Hon svarade:
Jag åberopar mig i öfrigt hvad Herr Morath så grundeligen anfört, och anhåller att få med honom mig förena. Herr Cederschjöld: Till svar på den sisla värda Talarens anmärkning, torde jag blott få anföra att Stockholms inhemska proviantering visserligen verkar förmonligt pä handels-' 540 Den 29 Maji. balancen, genom tryckningens förminskning; men det hindrar ej, att ju en friare utförsel kan serskilt verka tiil samma gemensamma ändamål, genom ökad mottryckning. Herr Munck af Rosenchöld: Som jag anser detta ämne för ett af de vigtigaste , som vid denna Riksdag blifvit framlagde för Riksens Ständers ölverläggnmgar, utbeder jag mig, att dervid ännu några ögonblick få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Jag tror att en fri export skulle vara för osa gagnelig i flere afseenden. Om till exempel Skåne och Blekinge fått fritt exportera sina produeter, skulle derigenom ej blott skadan för Riket i det hela af den öfverdrift)» importen från Fini land till Hufvudstaden minskats, utan äfven den alla näringar i flere Provincer och i synnerhet i Skåne nedtryckande penningebristen i betydlig man blifvit a'hulper>, ty äfven i Danmark finnas mycket Svenska Bonco-Sedlar. De som önska och inse nödvändigheten af en 0- kad penningetillgång uti landet , borde äfven finna en fri export vara ett billigare medel än det att tillskapa nya Sedlar; ty det försämrar ej Sedel myntet, att småningom återbringa de Sedlar som finnas ho6 utlänningen. Då Finland ligger så mycket närmare Stockholm, vo. re obilligt, att hastigt afbryta importen af Hufvudstadens behof derifrån, och ingen utväg naturligare för att contreballancera den annars allt för mycket öfvervägande importen af Finska, nu mera utländska varor, än att Skåne iinge lika fritt exportera sina produeter till Den 29 Maji. 541 Köpenhamn eller andra utländska orter. Man har sagt, att grunden till det ännu existerande förbudet för Blekinge, att sjövägen fritt utföra ved till Skåne, vore frugtan, att den kunde i stället utföras till Danska ön Bornholm