Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hög m.: En af de P/tariseer bad Jesum 3 Sond. i Fastan. När då dock icke. 5 Sänd. i Fastan. Då församlade honom. Palm Söndag. Sex dagar honom. Påskdagen. Högm.: På den ena igen. U—»l. Är nu uppståndelse. Jesum: pris. frid. bäfver? 128 Expeditions-Ulskottels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 69. Annandag Påsk. Högin.: Joh. 20: n — 18. Men Maria della. A I lons.: 2 Cor. 5: 11—21. Om en är död honom. 1 Sund. e. Påsk. Högm.: Joh. 21: l—14. Derefter de döda. A flons.: A. G. 3: 12—20. Pelias sade lill folkel: J män af Israel, Abrahams och Isaaks Jesuin Christinn. 2 Sond. e. Påsk. Högm.: Dä de nu amen. Preslerna — krona. 3 Sond. e. Påsk. Högm.: Joh. 17: 1—8. Della talade häfver. AI lons.: Derföre behöfves. 4 Sond. e. Påsk. Högm.: Jag beder sanning. Förty säll. Bönesönda g. Högm.: Såsom du älskade. A fl tins.: Ebr. 7; 19—28. Lagen kunde — —• — fullkomlig. Christi Himmelsfärdsdag. Ilo gm.: Fader dem. Jesus Christus, dä han synder. 6 Sond. e. Påsk. Högm.: Joh. 15: 18—27. Jesus sade till sina lärjungar: Om begynnelsen. Afl o lis.: Col. 3: 1—10. Om J — häfver. Pin gs tdagen. Jesus sade till sina lärjungar: Om J inbördes. Christus Jesus är kommen andan. Ann andag Pingst. Jesus sade: Ingen lif. Aftons.: 1 Cor. 12: 12—31. Såsom väg. Tre - ExpeditionsU/sko t tets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 69.
Med anledning häraf och då noggranna föreskrifter vore, likasom i afseende å spanmålsmätning, äfven angående vägning af spanmål erforderliga, särdeles som den olika hastighet, hvarmed säden hälles i messings-tunnan, samt fysiska och atmosferiska förhållanden icke obetydligt inverka på vigten, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes genom allmän författning stadga, huru vid spanmåls vägning bör tillgå, samt föreskrifva, att inga andra än Svenska och i Sverige justerade vigter må vid denna vägning få begagnas. Utskottet, som finnér de af motionären till stöd för förslaget uppgifna skäl vara välgrundade, får, med åberopande deraf, vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hemställa, det Kongl. Majit behagade i Nåder utfärda en författning i den af motionären föreslagna syftning. Stockholm den 2 Mars 1857. Bih. lill R. St. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1857. Allm. Beneoch Ekon,-Ulsk:s Memorial N:o G2. 1 iV:o 62. Ank. lil] Exp.-Dtsk. d. 10 Mars 1857, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Riksståndens beslut, rörande Betänkandet N:o 30, angående de vid större allmänna arbeten anställde personers religionsoch sedlighets-vård. Sedan Utskottet uli nämnde Betänkande tillstyrkt Rikets Ständer, att till Kongl. Majit ingå med underdånig anhållan, att lämpliga föreskrifter må meddelas för beredande af religionsoch sedlighets-vård åt den personal, som användes vid de arbeten af större omfång, hvilka utföras antingen af staten eller af enskilda bolag, med bidrag af statsmedel; så hafva Höglofl.
ÄrfdaBalken samt stadgande af åtskilliga serskilda föreskrifter i afseende på Förmyndares tillförord.' nande, m. m.; så enär, efter hvad Motioj jiairerne antydt, deras i detta ämne framställdta förslag egentligen åsyftat beredande af möjlighet att vinna säker underrättelse; om en person är eller varit Förmyndare, samt om beloppet och beskaffenheten af den egendom , han , i sådan egenskap , tagit om händer} men behofvet af en dylik underrättelse skulle, i fall den af Utskottet här ofvan föreslagna förändrade ordning i förmons-' rätten till gäldenärs fasta egendom blefve antagen, komma att upphöra, hemställer Utskottet, om icke, vid sådant förhållande; dessa frågor må anses hafva förfallit och något utlåtande deröfver således ej vara af noden. Åtskilliga Ledamöters serskilda menin* gar bifogas. Stockholm den 8 April 1829» LagXJtskottets Betänkande. N:o 4g. 251 Reservationer: iso. Af Herr Professor Bexell: Jag liar redan under öfverläggningarne inom H. Lagutskottet bestämdt uttalat min öfvertygelse emot nedflyttning af vu gällande förmånsrätt för omyndigs egendom. Efter att sorgfälligt hafva gjort mig bekant med saken, liar jag samvetsgrannt öfvervägatalla de skäl, som dels tala för nedflyttning, dels äfven för undanrodjande af de så kallade tysta förmonsrätterne. Men jag kan aldrig lemna min röst för stadgandet att utr ur nu gällande hypotheks-lag partielt lösrycka den faderoch moderlöses, den värnlöses formonsrätt, ty hypotheks-lagen väntar att icke sönderstyckad, utan såsom ett sammanhängande helt blifva i Lagstiftningsväg framlagd och behandlad.
Då befolkningens tillväxt är beroende af större eller mindre tillfällen till odlingar, nybyggen, yppade nya näringsgrenar lii. ra. och följaktligen visar sig mindre betydlig, allt eftersom en ort blifvit mera allmänt odlad och bebyggd, och ejer varande bergnings-utvägar upptagne och begagnade; måste, redan af detta skäl, en sådan tillväxt blifva mindre märkbar inom detta Län, än i flere andra delar af Riket. Emellertid är tvifvelsutan äfven här utrymmet för idogheten tillräckligt för en vida större folknummer, än den befintliga, och dennas förökning i starkare progression möjlig. Hindren deremot äro åter, efter hvad jag trott mig inse, följande. I sättet för de större jordpossesionernas brukande Ilar en förändring blifvit allt mer och iner gällande, som i berörde hänseende visat en alltför synlig inverkan. De voro förr upplåtne åt landtbönder mot afrad och arbets-skyldighet och en afpassad mindre del deraf brukad under Hufvudgården, till det mesta genom såkallade jordtorpare, hvilkas vilkor vanligen voj-o sådane, att de för sig och familj hade nödtorftig bergning. I sednare tider åter hafva landbohernmanen till stor del och så vidt sig göra låtit, blifvit afhyste och lagde under hufvudgårdarne; och i häraderne närmast hufvudstaden, eler detta system starkast utvecklat sig och der herregodsen äro talrikast, hafva ock verkningarne häraf blifvit mest synbar;»- Den i andra orter egentliga befolkningen, eller allmogen, är der ansenligen förminskad, vid jemförelse med förra tider, och i några socknar, såsom 4 3 Lofö, Solna, Bromma, Danderyd, Lidingö, Brännkyrka och Huddinge nästan utgången. Under allt detta har dock jordens afkastning i det hela blifvit ökad genom icke obetydliga odlingar, hvilka måhända, utan ett sådant jordpossessionernes samlande på färre händer med större förmögenhet, icke blifvit verkställde.
Att från grundränta befria de gamla qvarnarne vore i motionärens tanka mindre betänkligt, äfven om räntan är såsom augment åt rusthåll eller annorledes indeld, enär fyllnad deraf kunde å stat anslås. Det syntes deremot svårare att lyfta rustningen från berustad! qvarnverk, enär derigenom åstadkommes rubbning i indelningsverket. Då en sådan rubbning likväl blefve mindre väsentlig, har motionä ren föreslagit, “att de mjölqvarnar, som endast för qvarnvcrket rusta för helt nummer, böra befrias derifrån och rusthållet i mi agas eller blifva vakant; hvaremot o t-liom jord, hemman och hemmansdelar jemte qvarn gemensamt aro indelade i semina rusthåll, en kommission nedsättcs, i ändamål att utreda huru stor andel i rustningen jorden, hemmanet eller hemmansdclarne kunna bära, hvarefter återstoden lyfta» från qvarnverket och öfverlänes af jorden, “emot ersättning af på stat dertill anvisande medel. “• Den utaf qvarnverken inflytande bevillning skulld, enligt motionärens förmenande, fullt motsvara icke allenast de utgifter, som af förändringen blefve följd, ulan äfven de inkomster, som, under närvarande förhållande, staten kan uKtf qvarnveiken påräkna; och år slutligen hemställdt, att underdånig skrift else i ämnet, må till Kongl. Majit aflålas. 3:o.
En del upptradde afvenemed stor hatskhet mot vivisektionen, andra onstigo, att den med vissa inskrankningar m&amp;ste tolereras. E n del gingo i sitt djurskydd anda till vegeterianism, hvilken Asigt ined varme förftlktades af ett par damer, hvilka sptidde en ny tid för mtlnniskoslägtet., när inga köttatare langre funnos. D&amp; skulle det blifva sti utmarkt p&amp; denna vtir jord, att den eviga fredens vanner kanske dA kunde hafva hopp att genomföra sitt program. Nu föreföllo deras fredliga deklamationer mycket platoniska, särskildt nar man sAg den skarpa motsattningen mellan det franska och tyska elementet och stig polskorna sorgfalligt undvika ryskorna, för att endast namna de mest tydliga exempel pil denna nationaliteternas djupt rotade antagouism. Och de fleste af dessa fredsvänner erkande ocks8 verkligen, att de endast arbetade för en afiagsen framtid. Men kon kan dö, under det att graset vaxer. Nera praktiska vor0 deatalarinnor, som redogjorde för af kvinnor ordnad filantropisk verksamhet. Stlrskildt under den andra lrongressen förekommo en mängd tal, behandlande olika föreningar för att hjalpa och understödja fattiga, sjuka eller andra af samhiillet Bsidosatta varelser. Man skulle till och med kunna anmgrka, att man af dessa redogörelser fick mera &amp; n hvad man kunde tala vid. Det var, shsom en af fransyskorna uttryckte sig, " ett deklinerande af oeuvres de cbaritén, s&amp; att afven de mest nitiske kongressledamöteriia till slut kande sig slöa inför all denna filantropiska energi. Intresset hölls vaket endast nar dessa redogörelser lemnades i den mest tilltalande, koncentrerade forin. Ofta utdelades särskildt tryckta uppsatser, hvilket var en Iattnad för den tröttkörda uppmarksamheten. Bland alla dessa filactropiska föredrag vill jag endast namna M: e de Verneuils redogörelse för den katolska kyrkans verksamhet i Frankrike för de sjuke och nödlidande. Denna &amp; r i sanning storartad.
M. ingifvas, och öfverläggningen här måste följaktligen hufvudsakligen afse formen för denna underd. skrifvelse, i hvilket afseende MedSt:n varit af skiljaktig tanka, så att Borgareoch BondeSl:n väsendtligen antagit Utsk:s förslag, dä deremot PresteSt. beslutat én skrifvelse, som mindre ingår i detaljer och är affattad i mera allmänna ordalag, hvilket i en fråga, sådan sorn denna, hvilken i detaljerna svårligen kan af R. St:r med erforderlig sakkännedom behandlas, äfven synes vara rättast. Såsom bevis härpå anhåller jag få fästa Ståndets upmärksamhet på några verkliga fel i Utsk:s förslag till den underd. skrifvelsen. Hvad första punkten beträffar, må den, såsom väsendtligen riktig, bifallas, ehuru äfven den, såsom framdeles skall ådagaläggas, icke i allo innefattar hvad den borde,’ I den 2:dra punkten åter begäres, att en ny karantäns-plats för de norra orlerne måtte inrättas. Att yrka på nya karantäns-platser, på samma gång som man vill hafva all möjlig lindring i Statens utgifter för dylika inrättningar, faller sig litet underligt, och för öfrigt får jag uplysa, att endast dä koleran härjat i Finland, en serskild karantäns-plats för de norra orterna blifver behöflig, och den har under sådana omständigheter äfven inrättats vid Ratan. Alla fartyg, kommande söderifrån, hafva deremot lättare att genomgå karantän vid de fullständigare karantäns-platserne Arpö, Djurhamn, Furusund och Slitö. Den 3:dje punkten innefattar, enl. min tanka, en betänklig framställning. Att inrätta karantänerne så, att alla friska personer, som det åstunda, må ega rätt att lemna fartygen, för att å platsen undergå karantän med åtnju - Den 31 Maj f. m. 475 tande af alla önskvärda beqvämligheter och lifsförnödenheter emot bestämda priser, är lättare sagdt än gjordt.
Till er ställer jag mitt tal. Många äro de förförelser, som omgifva en yngling i Upsala. Få komma helskinnade derifrån – förlåt uttrycket – jag menade: få äro de, som lemna denna stad utan »en fläck på hjertats hvita blad». En fara är dock värst ... jag skall framställa den för eder. Om er son bara läser romaner i stället för Cicero och Tacitus, så misströsta icke! Inom ett år är han öfvermätt: han återgår till allvarsammare studier. Om er son är en rumlare, så misströsta ej! Han tröttnar väl vid källarlifvet, eller också skyndar han sig att ta sin examen, bara för att få komma till Stockholm, der man får bättre viner för bättre pris. Om er son är spelare, så förlora ändå ej hoppet! Skicka honom blott ej några penningar. Man har icke lust att spela med honom på kredit. Men om er son är – sångare, då kan ni öfvergifva allt hopp. Utan ett underverk är han förlorad. Bättre vore honom att han varit född mållös. Ve öfver sångarne, ve! ve!! ve!!! Jag kände en ung man, son af aktningsvärda och förmögna föräldrar. I åtta år låg han i Upsala för att taga kameralexamen och nödgades dock till slut lemna universitetet med oförrättadt ärande. Och dock hade han godt hufvud och var ingalunda utsväfvande. Men han var – sångare. Det har på sednare tider blifvit mycket både taladt och skrifvet om sedeförderfvet i Upsala och orsakerna dertill. Hufvudsumman är ungefär följande: I Upsala äro studenterna i saknad af alla ädlare förströelser. De få familjer, som äro i tillfälle att se någon större societet hos sig räcka dock ej till för 800 studenter. Någon stående teater kan ej bära sig i en mindre stad. På samma sätt är det med flere andra dylika bildningsmedel. Deraf inträffar detsamma som i garnisonsstäder och i allmänhet på hvarje ort, der ett oproportionerligt stort antal unga karlar äro förlagda – kamratlifvet måste ersätta familjoch umgängeslifvet, kortspel och drickande inträda i stället för ädlare förströelser.
Fru Lenngren besatt det hos ädla och goda människor egna företrädet, att i sorgens och bedröfvelsens boning sprida hopp och förtröstan, utan att hon därför genom några granna förespeglingar sökte uppväcka öfverspända förhoppningar, utan endast och allenast därigenom, att hon satte sig in i deras förhållanden, som voro behöfvande och lidande. Hon deltog i deras olyckor och sökte såsom kristen och kvinna tillhviska dem förtröstan till Honom, som ensam förmår hjälpa, blott man flyr till Hans faderskärlek med tillförsikt och fast tro. När fru Lenngren efter några timmars förlopp slutligen bjöd Marianne farväl, låg icke mer hopplöshetens dystra prägel utbredd öfver Mariannes ansikte, utan däröfver hvilade ett uttryck af den frid, ungdomsvännen lämnat kvar i hennes själ. Anna Maria åtog sig helt och hållet alla omkostnader för lilla Elises uppfostran och underhåll. Dagen efter sedan hon gjort första besöket hos Marianne, skref fru Lenngren till Johan Trotzig, som då var öfverinspektör vid Blockhustullen, följande rader i ett bref, som för öfrigt uteslutande vände sig omkring Trotzigs familjeförhållanden: “ Jag måste nu erinra dig om en af dina ungdomsfantasier. Påminner du dig ditt första och enda skaldeförsök, ’Nattmössan’? Du skref det öfver magister Ström. Jag vill blott nämna, att Ström sitter på gäldstugan, har förlorat sin befattning, förstört sin förmögenhet och äger icke mer någon utsikt att komma på fri fot. Några dagar därefter var Ström försatt på fri fot; ännu någon tid och han hade genom Trotzig fått en plats i tullverket. Visserligen voro inkomsterna icke särdeles stora, men ändå tillräckliga för att han skulle kunna draga sig fram på dem och med den hjälp fru Lenngren gaf Marianne äfven försörja henne. Elise behöfde han icke tänka på, hon omhuldades af sin beskyddarinna. Så väl Ström som hans hustru hade genom olyckan blifvit förda på andra tankar och lärt sig värdera sparsamhet och arbete. Om Marianne i sin ungdom förföljt Anna Maria med sin afund, gick numera icke någon dag förbi, då hon icke välsignade sin barndoms sällskaparinna. Mariannes hälsa hade emellertid blifvit bruten, och endast några få år lefde hon, sedan deras ekonomiska ställning blifvit förändrad.
40 hållas bör, då emot redan dömde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd ; och Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N;o 14, i anledning af Kongl. Maj:fs Nådiga Proposition, att Kongl. Förordningen af den 19 December 1827, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring at jord eller andra lägenheter fran hemman, må gälla äfven i afseende på Säteri, Hå- och Börssamt Frälsehemman, oell att föreskrifterne om Säteribyggnads underhållande å Säterier må upphöra ; Och återremitterades Lag-Utskotttets Betänkande, N:o 40 , öfver Motioner om ändring af 5 §. i 523 Cap. ÄrfdaBalken, saint bestämmande af ansvar för förmyndare, som åsidosätter den honom åliggande redovisningsskyldighet; samt Lagoch Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 13, i anledning af Motionen om ändring i ofvan åberopade Kongl. Förordning af den 19 December 1827, angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning ro. m, SD. Till StatsUtskottet remitterades ett, i anledning af Herr Prestmans, den 44 Vrot. Utdrag dcrt 15 April 182g, December förlidet Sr, angående Fyrblkars anläggande vid Söderarm, Eggegrundet och Holmön, gjorda Motion, denna dag ingifvet Anförande om anläggning af en Fyrbåk å ian Storjungfrun ; uti hvilket anförande HeE-, rar Westman och Wallström sig förenat, S, D. Beslöts, att ett af Herr Winbladh denna dag, i anledning af BevillningsUtskottels den 6 dennes e. ra. återremitterade Betänkande, N.'o i5, om Stämplade Pappersafgiften, ingifvet Anförande skulle nämndö |terremiäs åtfölja. Från Hedervärda Bonde** Ståndet.
RikSbagS#£)rbningen„ öfmerlenmabe till TBart donfiitutionS#Utflkott., forn beni genomlaft oct) gram fFat, förklare %pi nu (jdrigenom, att, meb flob af 76. §. RikSbagS#;Örbntn# gen, ©tatS#RåbetS €ebamöterS adb $örebraganbeS anfmarig()et för fina råb# Ilag ocf) för utofhmgen af fina embeten, intill ben bag, bå betta Riksmöte ta# flit fin början, fullkomligen uppfört; famt att, unber benna frikalleife, jemmöl inbegripas konungens Råbgifmare i dommanbomål för Armeen ocf> för flottan. §• 95- ©en Råtnnb, forn 2Bi, enligt 103. §. Regeringsformen ocf) 64. §. RikSbagS#£)rbningen utmalt, bär., genom omröffning, förflarot ^ögfTa ©om# fiolen# famtelige Sebamöter fört/ente att i fina migtiga fall bibie[jållaS. §. 94. 3 ben orbning 63. §. af RikSbagS#£)rbnmgen förefFrifmer., fjafme 2Bi, efter förrattabt mal, fafoih SCBår 3mftitia#;OmbubSman bibehållit od) förorbnat .*£)of#RattS#Råbet, ^cirabSljöfbingen, Ribbaren af .^ongl. Rorb(fierne#£)rben Carl Petter Törnebladh; Ijmarjemte <2Bi, på lifa fatt, bibehållit, fju# .flitid#Q5orgmdftaren i©tocffjohn, lagmannen, Ribbaren af ^ongl. Rorbftjerne#
Utskottet har ofvan upplyst, hurusom högst ansenliga summor utaf statens medel under och efter missväxtåren, utom de egentliga undsättningsmedlen, utgått till arbetsföretag inom de af missväxterna hemsökta orter, hvadan således tillfälle icke saknats alt, på sätt Rikets sednast församlade Ständer, bland andra undsättnings-åtgärder, besloto, bereda de behöfvande sysselsättning och förtjenst genom allmänna arbeten. Vidare har Utskottet uppgifvit en del af de bidrag, som de nödlidande provinserna efter 1845 års missväxt erhållit genom den enskilda välgörenheten, hvilken sällan, om någonsin, samtidigt visat en så allmän och följderik verksamhet. Utskottet har nemligen trott, att, då fråga nu är om ytterligare uppoffringar af det allmänna för samma provinsers förmån, ej heller omförmälde, högst betydliga, bidrag böra helt och hållet förbises, helst det vid deras meddelande och insamlande sannolikt icke förutsattes, att de än betydligare understöd, till föremålen för denna enskilda välgörenhet utaf allmänna medel anslogos, äfvenledes skulle i egenskap af gåfvor varda till dem utdelade. Utom de af Utskottet nu uppgifna eller antydda omständigheter och förhållanden, som måste anses gemensamt gällande i afseende på alla ifrågavarande undsättningsskulder, skulle visserligen flera serskilda, endast för vissa orter tillämpliga, erinringar emot motionärernes yrkanden och de till stöd derför meddelade uppgifter kunna af Utskottet framställas, såsom t. ex. den ovanligt förmånliga afsättning, som isynnerhet Mälareprovinserna egde för 1846 års derstädes i allmänhet gynsamma skörd; de flerfaldiga lindringar, Westergöthland och Halland tillförene vid dylika skulders afbördande åtnjutit; den numera beslutade och verkställda ansenliga minskning i grundskatterna på Öland. Men Utskottet tror sig redan hafva anfört tillfyllestgörande skäl för sin hemställan , Stals-Utskottets Utlåtande, No 102.
Xen allt är mindre stämningsfullt, mindre underbart än man väntat, hvarje svafvande sagoniinne om bergets höga salar med glittrande vaggar försvinner, allt # r sh trångt, så svart, taket ligger sk tryckande nära och det fladdrande ljuset från våra lampor gör blott skuggorna ännu djupare. Vi föras genom stallets dubbla spiltrader; af de trettiofyra hästarne äro flera inne. men inan ser hem endast som oklara konturer, man hör dem ej röra sig, en och annan vänder blott lugnt pk hiifviidet da vi gå förbi. Man säger oss att de hafra det bra, att de ej vantrifvas och tvina bort i grufvorna, lir hvilka de aldrig mera komma i ljuset, - man blir dock vemodig att höra det. Ute i g&amp;nparna möta vi sedan hästar som ensamma återvända frkn arbetet; vi trycka oss mot väggen och de passera langsamt, spöklikt, nästan ljndlöst, synas ett ögonblick, och drunkna strax åter i natten. E t t slags vagn framföres, tv % bankar på hjul, och vi sätta oss ned för att åka framat, hvart och huru länge veta vi ej, hjälplöst, viljelöst lämnade %t andras ledning. Omkring oss höres icke ett fotfdl, icke ett eko, grafvens tystnad råder öfverallt, omedvetet tala vi sjalfva blott i hviskningar. Slutligen komma vi in i en större ort, hvarest arbetet för dagen nyss upphört och här visas oss liuru brytningen tillgir. Här lyckas vi ock att skaka af oss hemskheten och betrakta vetgirigt de många lagren af svmtglänsaiide kol och mattsvarta bergarter, hvilka Allt Bar kolets färg. Uppregelbundet följa p % hvarandra. kallande alla våra ofullständiga kunskaper om sigilliarier och ormbunksskogar, om trad högre och skönare an våra ädlaste palmer, börja vi utbyta funderingar om vaxtaftryck och försteningar. Den gamla föraren hörde på, men skakade på hufvadet å t våra frågor.
Emellertid hafva, oaktadt Rikets Ständers ofvanberörda beslut, ifrågavarande öfverskottsmedel, på sätt här ofvan uti berättelsen rörande Post-verket blifvit, i afseende å vissa tjenstemän, anmärkt, äfven tagits i anspråk till inrättande af nya tjenster vid General-poststyrelsen samt till förbättring af förut varande tjenstemäns aflöning, utan att Rikets Ständer derom blifvit hörde. Till bestyrkande häraf få Revisorerne, utan att härför närmare redogöra, allenast åberopa det faktum, att aflöningen, enligt stat, till Styrelsens embetsoch tjenstemän, som under år 1853 uppgick till 29,100 R:dr, för revisionsåret, eller år 1863, utgjorde 52,000 XOdr. Beträffande derefter Tull-verket, är förhållandet dermed nästan enahanda. Omkostnader och aflöning för detta verk utgå direkte af tullmedlen och äro i gällande riksstat förslagsvis beräknade till 1,800,000 R:dr. I verkligheten uppgå doek dessa utgifter, hvilka icke i någon enda detalj blifvit Rikets Ständers pröfning underställde, vanligen till högre belopp. För revisionsåret utgjorde de 1,854,688 R:dr 7 öre. Aflöningen, enligt stat, till General-tullstyrelsen medtog deraf 77,550 R:dr. Tio år förut uppgick denna aflöning till endast 53,078 R:dr, utvisande dessa summor, att en ganska väsendtlig förhöjning i Tull-styrelsens, likasom Post-styrelsens, aflöningsförmåner på sednare tiden egt rum, hvarvid särskildt förtjenar anmärkas, att embetsoch tjenstemän vid dessa Styrelser i allmänhet blifvit tillagde högre aflöningsförmåner, än Rikets Ständer bestämt för deras vederlikar med stundom trägnare befattningar i andra embetsverk. Vidkommande Telegraf-verket, så har, sedan elektriska telegrafer år 1853 började i riket anläggas, den för dessa inrättningar förordnade Styrelse jemväl öfvertagit inseendet öfver förut befintliga optiska telegrafer.