Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ordn. icke kunde inkomma med något förslag till en sådan dag, och således verkställandet af föreskriften i Riksd.Ordms 2 §, der det anbefalles, att en sådan dag vid hvarje riksdag skall utsättas, blifva omöjlig. Jag anser följaktligen nödvändigt att en sådan motion väckes och har derföre väckt den, samt anhåller att remiss derå måtte beviljas. Medan jag har ordet, anhåller jag äfven alt få ytterligare besvara hvad Hr Prinzensköld anfört om både motionernas behandling i ett sammanhang. Hvad min motion beträffar, så lärer väl icke R. o. Ad. kunna underlåta alt remittera densamma, såsom med grundlagen fullt öfverensstämmande. När sedermera Frih. Cederströms motion föredrages, ämnar jag att bestrida densammas remitterande, emedan jag anser denna motion innehålla ett grunglagsvidrigt förslag. Jag får således hos Hr Frih. och Landtm, anhålla om serskilda propos:r ang. ifrågavar. båda motioner och jag bestrider att de få sammanblandas med hvarandra. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren. Jag ämnade åberopa 37 § Riksd.Ordn., samt vill nu blott hemställa till Hr Cederschiöld: när han sjelf antager, att Exp.Utsk., utan att motion derom inom Riks St:n väckes, ej får inkomma med förslag om tiden för nästa riksdags början, huru han, under sådant förhållande, kan undgå att tolka den 37 § Riksd.Ordn. på samma sätt som Gr. Lagerbjelke gjort, och om det vore möjligt att, i annat fall, vidare kunna få uplefva någon riksdag mera. Hr Cederschiöld: Jag befarar icke hvad den siste värde talaren synes frukta, att någon riksdag icke skulle inträffa, i fall någon motion derom icke blifvit lill Exp.Utsk. remitterad. Det faller af sig sjelf att Exp.Utsk. på grund af Riksd.Ordms föreskrift, att dag till nästa riksdag iskall uti Riksdags-Beslutet bestämmas, måste uti förslaget' till Riksdags-Beslut en sådan dag utsätta.
Ull. N:o 109 och Meni. N:o 174.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att da Wäddö socken vore ålagd att skjutsa poster och resande vintertiden öfver Ålands haf, från Grisslehamn till Eckerön, samt alt underhålla de vid Grisslehatnns Post-Conloir varande trädbyggnader jemte brohufvudtt, men för berörde skjuts, som ofta uppginge till inalles 20 mils färd och öfver hafvet vore förbunden med mångfaldiga svårigheter, understundom med ögonskenlig lifsfara, betalning för närvarande erlägges endast med 2 R:dr 32 sk. B:co för hvarje häst; denna ersättning kunde så mycket mindre anses motsvara ifråga varande skjutsningsbesvär, som Wäddö socken ej eller vore i åtnjutande af öfriga Posthemman tillagde förmoner, eller frihet från rotering, inqvartering, kronoskjuts och brefbäring, m. m.; och har på dessa grunder blifvit yi kadt, att taxan för postens forslande matte höjas till minst Tio R:dr Banco för hvarje häst, att enskilde resande borde forthjelpa sig medelst beting, att Wäddö socken måtte befrias från underhållandet af förenämnde byggnader och brohufvudet vid Grisslehn, emot det att socknen öfverlåter densamma till Postverket i det skick, de nu befinnas, samt utan anspråk på ersät!ning för de kostnader, sockenboende i och för deras islåndsättande fatt vidkännas. R.kets Ständer halva detta ärende i behörigt öfvervägande tagit, och enär den nu, genom E. K. M:s Nådiga Bref den 8 Maj 1829 bestämda ersättning af Två R:lr 32 sk. B:co för skjutsen vintertiden öfver Ålands haf synes vara alltför ringa, i föihållande till de ovanliga besvärligheter och uu - Expeditions-Utskottets Förslug till lind.
JX)et ligger i bej?affenf)eten af twiffemål ocf) ben cibila fttgffipningen åfwerpufwub, att benna febnareå faraf* ter i någon wi£ tibpunft, (agtolfning^principerna poå ©otnare-Corpfen, eller, om man få får uttrpcfa ftg, bet råbanbe juribijfa fpfiemet, ndffan icfe annorlunba fan uppfatta^ dn genom abtfraction ifrån en mdugb af bet af (itta bett procefualiffa bialeftifenö tillgångar odj å ©omarenö, (jeta banö omböme, råttöfånöfa od) lagfunffap, för att imber råttegången 0$ mib be(?
Och om i öfrigt anlin» Den 14 April.. 46A antingen tvid härwarande Publique Werk och Stater eller ock ivid Stater»? i Otterne flulle finnas nägre Penningen Löntagare Tjenstemän, hwilka kunna anses hehöfwa Lö? neförbättring, det Riksens Ständer, i brist af tjllräcklige uplysningar nu icke äro i tillfälle att kunna pröfwa, fsi Riksens Ständer till Eder Kongl. P?aj:t i underdänighet vfwcrlemna att i mon af tillgängarne densamma för wedcrbörande Corpser eller dertill hörande serffiltdte Tjenste, vianna-grader efter billighet och behof i Räder ansia. Den Fond hwaraf denne Löne - förbättring bör ytgä och bestridas, anse Riksens Stander kunna tagas af den besparing i Stats-Werkets nu päräknade aflönmgs-utgifter för de Pommerffe Regementerne, hwilken deste Rege^ mentens äterförande pä Pommerff Stat lemnar I afseende pä tiden när denna Löne s förbättring mä taga sin början, anställa Riksens Ständer, att till Eder Kongl. Majck Eget Nädiga wälbehsg i underdånighet fä Hfwerlemna, att täta detsamma till Radig werkstallighet befordra, eyär ey häremot swarande besparing genom osiwanberörde Regementens ofwersiyttande fränSwenffapä Pommerffa Stats-Werket , inträffar; och dä Eder KonglMajit uti Dest Nädiga Proposition af den 5 sistlidne Julik behagat fasta ?tt Nädigt afseende pä nödwändigheten af bättre Lönade Embets - och Tjenstemän, hysa. Riksens
Angäende BeswärSoch Oeconomiä- UtffottetS Befattningar, kunde ett mera tydligt stadgande icke wara utan nytta, nemligen wid de Orden, om Grunderna för Inrättningar af alla slag, hwarest i stället följande Termer torde kunna nyttjas: Gm Grunderna för Allmänna Inrättningar chwad de röra klpfostrings - och Undecwisnirigswerken, Allmänna Latkigrvärden, Landthushällningen, Bergwerk m. m., eller af hwad beskaffenhet som häldst: Riksens Ständer likwäl obetagit, at om sä nyttigt pröfwas, i afseende pä desse Ärender, förordna serskildt Utskott, pä sätt här nedanföre stadgas. Detta Utskott skulle härigenom winna en mera bestämd föreskrift, än denna §. synes innehålla. Friherre Stael von Hollstein, Anmärkts wid de Orden i slutmeningen af denna Z. will Ronungen nä^ot Geconomistt Mä! gemensamt med Riksens Ständer afgöra, at detta Den 29 August!. 1Z2L della uttryck wore twetydigt, och sändes behofde rättelse, emedan om Konungen wille afgöra nä got Occonomiskt Mäl, sä ankomn e det pä Honom at afgöra alla eller endast wista. Herr von Sckantz. Med anledning af Z4 , som afhandlar Oeconomie. och BeswärsUtskottets göromäl, wägar jag yttra den önffan, at bestämdt kunde blifwa stadgadt, hwad som egentettgen bör komma under namn af Oeconomie-mäl. Större delen af de Ärendcr hwilka under denna titul hittils hänfördts, hafwa dels en sä nära gemenskap med Civila Lagfarenheten, dels och et sä offiljaktigt inflytande pä ägande rätten, at de med lika skäl böra tilhöra Konungs och Ständers gemensamma afgörande, som allmänna Lagfrägor; men om denna Urskilning lämpeligen kan innefattas r Riksdags - Ordningen, eller uti nägon serskild
Dör öfrigt lär det hvarken varit afseende på nit i Hatteller Möss-intresset, som bevekt 1^56 års magtägande att bevilja ett så fördelaktigt contract å Starby, utan ett helt annat intresse, som jag skulle hafva all anledning förmoda ligger ännu den siste värde Talaren närmare om hjertat, än mig, nemligen prohibitifsystemets. Den tiden trodde man sig genom dels förbud , dels uppoffringar å Statens sida kunna frambringa konstlade näri ngsföretag, och att meningen med arrendet af Starby endast ägde till föremål, att befordra Wadstena Linnefabrik, synes af det åberopade stället i contractet, som innehåller, ”thet måtte intressenter ne få obehindrade nyttja Kungsgården för samina arrende summa som dittills blifvit betald/’ icke så länge de förblefvo Hattar eller Mössor, utan ”så länge fabriken underhålles” — ”så att Kungsgårdens nyttjande skulle blifva oskiljaktigt från fabrikens bestånd.” Det lärer således hvarken vara Hattar eller 272 Ben i3 Ju Ii i e. m. Mössor, utan prohibitif-systemet, som man är skyldig i^56 urs arrende af Starby. * Hans Ex cell ance Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtsköttets förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsamrnas återremitterande. Rooades Ja och Nej. Hvarefter Hans Exceltence hemställde, Om Ridderskapet och Adelil behagade bifalla berörde Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna', Ja öfverröstat
„ 79 „ 1 nfr. „ Singspiele „ Singspiel. „ 81 „ 1 ufr. „ begagnat „ begagnade. „ 134 „ 11 nfr. „ fastlagstpel „ fastlagsspel. „ 135 „ 6 o. 7. nfr. „ hvilken mägtigast bidrog läs hvilka mägtigast bidrogo. „ 154 „ 19 ufr. står bevisar läs bevisa. „ 228 „ 12 „ „ torndyflar „ tordyflar. „ 230 „ 11 „ „ dramor „ dramer „ 240 „ 10 „ „ ganska „ gamla. „ 260 „ 1 nfr. „ Gervinus „ Grimm. „ 263 „ 9 ufr. „ budsförvandtens „ bundsförvandtens „ 265 „ 20 „ „ som „ som, „ 305 „ 21 „ „ deröfver „ öfver tonen i Messenii stycken „ 400 „ 2 nfr. „ IX „ II. Atterbom, Carl den tolfte s. 21—25. „ 443 „ 14 „ „ skedt „ skett Noter Se Schack, Geschichte der dramatischen Literatur und Kunst in Spanien, I. s. 10, der de källor finnas angifna, hvarur ofvanstående uppgifter äro hämtade. Jfr äfven Rydquist, Nordens äldsta skådespel. Skandia. VII. s. 169. Rydquist, s. o. s. 170. Rydquist, s. o. s. 171. Simrock, Die Edda. 2 Aufl. s. 409. Wieselgren, Sveriges sköna litteratur. B. II. s. 59. Wieselgren; s. o. Spår till dramatisk karaktersteckning röjes äfven i ”Harbardssången,” der Oden (Harbard) och Thor på dramatiskt sätt teckna sig sjelfva i sina yttranden. Jfr Simrock, Edda, s. 400. Hammarsköld, Svenska Witterheten. 2 Upl. s. 18. Karl Otfried Müller, Gesch. d. Griechischen Literatur. I. s. 266 —7, 288—90.
Proposition i ämnet blifvit till innevarande riksdag afgifven; men, enligt hvad Utskottet inhemtat, har Kongl. Majit öfver den underdåniga skrifvelsen infordrat Kommerskollegii utlåtande; i följd hvaraf och dä Utskottet tillika, erfarit, att Kongl. Majit dels sistlidet år i särskildt fall sålunda bifallit af utländsk man gjord underdånig ansökning om tillåtelse att för handels idkande vinna borgarerätt i Svensk stapelstad, att Kongl. Majit, som funnit sökandens anhållan att i Svensk stad vinna borgarerätt icke kunna bifallas, sådant oaktadt förklarat honom behörig att, utan hinder af bestämmelsen om burskaps förvärfvande, i Svensk stad vinna rättighet till handels idkande, dels ock i nåder anbefallt Kommers-kollegium att till Kongl. Majit inkomma med underdånigt utlåtande, huruvida för rättighet att i stad idka handelsrörelse det fortfarande må vara nödigt att bibehålla föreskrift 0111 ovilkorlig skyldighet att hafva vunnit burskap å handel, hvilken omständighet hittills utgjort det väsendtligaste hindret för meddelande åt utländningar af den äskade handelsrättigheten, Utskottet anser det med visshet kunna förväntas, att Kongl. Majit, vid pröfningen af Rikets Ständers vid innevarande riksdag beslutade underdåniga skrifvelse om förändringar i närings-lagstiftningen, icke skall underlåta att på samma gång fästa nådigt afseende å 14 Sammans. Lagsamt Allm. Besvärsneli Ekonomi Utskottets Betänkande jV.-o 17. Rikets Ständers vid sistförflutna riksdag yttrade önskan ora utvidgad handelsoch näringsrätt för utländningar, och att till följd deraf förnyad framställning i detta ämne från Rikets Ständers sida icke är erforderlig.
Ståndet, som afslagit Betänkandet N:o 355, vidblef sitt beslut och lade Utlåtandet N:o 411 till liandliugarne, N:o 412, i anledning af motion om förklaring af Rikets Ständers beslut, angående de för Universiteten beviljade Professors-Emeriti-löner samt lönetillökningar för Professorer. Bifölls. Från V äl I o fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 9, i anledning af åtskillige motioner, dels örn stämmoböters upphörande eller förminskning, dels om samma böters bestämmande, i anseende till skattebeloppet, och samma Utskotts Utlåtande, N:o 36, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 9. 4® Prot. Vtdr. d, 2o Ian. i8f.i. Ståndet godkände förslaget i Betänkandet, N:o 9, och Utlåtandet, N:o 36, angående stämmoböternes belopp, äfvensom Ståndet beslöt, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att uti den om stämmoböter utfärdande Författning måtte bestämmas, det en tredjedel af samma böter tillfaller Krono-Uppbördsmannen j och två tredjedelar Socknens fattige; och blifva de respective Med-Stånden vänligen inbjudne att i Borgare-Ståndets beslut sig förena. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets nedannämnde Utlåtanden: N:o 131, öfver en väckt motion, att Commissarien i Banken S. Thurdfjell måtte retroactivt få beräkna den för Bankens yngre Commissarier bestämda lön. B i fölls; och N:o 132, öfver väckte förslag, dels om inrättande af Låne-contoir å Gottland, dels om meddelande af förskott, till utlåning derstädes under vintermånaderna, och dels om ändring uti 229 §. af senaste Banco-Reglemente. Återremitterades. S. D.
För min del anser jag, att sättet för användandet af de qvarblifvande Medico Theo-i logiske Stipendii-medlen borde öfverlemnas åt Kongl. Maj:ts vishet , att efter vederbörande sakkunniges hörande deruti vidtaga tjenliga åtgärder; men i händelse det pröfva3 nödvändigt att närmare utstaka detta användande, anser jag äfven, att den så kallade Politia medico, eller kännedom om hvad sorn kan bidraga till hälsans bibehållande, till alla för densamma skadliga inflytelsers aflägsnande och farsoters förekommande och hämmande m. m., utgör Den 7 Julii e, m. 117 det ämne till hvars inhämtande blifvande Pre3 ster skulle hädanefter med mycken nytta begagna detta lilla understöd. Uti mitt anförande till Kongl. SundhetsCollegii Protocoll, i anledning af Kongl. Majus nådiga skrivelser om SundhetsCommittéers inrättande, har jag vidare sökt detaljera detta ämne och visa att alla sådana anstalter för den allmänna hälsovården böra stå i sammanhang och förening med eller tillhöra en och samma styrelse, som uti hvarje Församling äger att vaka öfver ordning, sedlighet och Laglydnad samt öfver de i moraliskt och ekonomiskt afseende ingångne eller ingående öfverenskommelsers fullgörande. Då nu Pastor alltid är ordförande uti sidane styrelser eller så kallade KyrkoRäd, och alla tjenliga åtgärders vidtagande och verkställande cå hufvudsakligen på honom beror, följer det helt naturligt, att den kännedom blifvande Prester i detta afseende kunna komma i tillfälle att inhämta, skall för dem och det allmänna medföra mycken nytta. N:o 3,’ Grefve Lövenhjelm, Carl Guflaj: Höglofl. StstsUtskottet har funnit sig befogadt att afstyrka ett föreslaget byte af Officers Boställen och Indelningar vid Kongl. LifRegementets Husarer. Öfvertygad om nyttan och nödvändigheten af det ifrågavarande utbytet, utbeder jag mig,| att förf några ögon-e ii3 Ben 7 Juli i c, m, blick få fästa Höglofl. Ridderskapet och Adeins uppmärksamhet på skälen till denna min öfvertygelse.
Den andra klassen omfattade all annan redskap och ansågs hinna 3 gånger så hög afverkning, sorn den förra. Detta beska litt i ngssält, hvilande på samma grander, sorn det i Sverige allt sedan 1835 följda, ehuru i flera klasser invecklade, kunde icke af kommitteen förordas. Ett annat beskatlningssätt vöre elei, sorn allt sedan år 1820 funnes infördt och följd t i Preussen, och sora blifvit antaget i Österrike, Sachsen, Danmark, med flere länder, nemligen beskattningen af mäskekars-rymden. En af kommilteens ledamöter, Kammarherren Friherre yl. Raab, hade ock, såsom ett utaf andra landers erfarenhet pröfvadt ändamålsenligt sätt för bränvinsbränmngens beskattning, förordat dess tillämpning äfven här i landet å fabriksbränning, och för detta ändamål utarbetat derpå livilande fullständigt förslag till förordning för brätt vinsbränning såsom fabriksrörelse. Ehuru visserligen detta beskattningsrätt vore förenadt med olägenheter, särdeles hvad anginge de kontroller, som deraf skulle blifva en följd, skulle dock kommitteen ej tvekat alt med nämnde ledamot förena sig i framläggandet af detta förslag, om Icke kommilteens pluralitet ansett företräde böra lemnäs åt etl annat på vetenskaplig grund livilande sätt för beskattningen, hvartill förslag af Professoren Pasch blifvit framstäldt och i bans ofvanåberopade särskildta yttrande motiveradt, nemligen: att beskatta tillverkningen efter upphettnings-ylan af den ångpanna, eller, der sådan ej användes, af den mäskpanna, sorn till bränvinsbräuningen begagnas. Ett härpå grundadt beskaltningssätt bade den stora fördelen, att icke allenast säkert träffa den verkligen åstadkomna qvantiteten bränvin, utan ock att i tillämpningen vara ytterst enkelt, då man endast behöfde uträkna upphettningsytan och påföra den bestämda afgiflen å hvarje qvadratfot af densamma. I afseende å afgiftens belopp, kunde kommitteen icke tillstyrka, att det måtte blifva högre, än att fabriksbränningen må kunna bestå vid sidan af brån vinsbränning i i:sta klassen.
Bref af den 18 December 1857 förklarat sig icke c/å finna lämpligt att vidtaga någon förändring i sättet för dessa afgifters utgående; — äfvensom att, i den mån, sorn handelsfrihetens grundsatser vunne allmännare tillämpning, insigten jemväl blifvit mera klar och allmän derom, att enkelhet och lätthet vid tnlibehandlingen, likasom handelns frihet att, oberoende af olika afgifter på olika ställen, direkt kunna söka de hamnar, sorn för varuafsättningen bäst lämpade sig, vore fördelar, hvilka i den allmänna trafikens intresse icke längre kunde eiler borde åsidosättas; -— att i sådan rigtning vid 1856—1858 arens riksdag tillkommit det beslut, hvarigenom under sjelfva tullsatserna blefvo innefattade ej mindre den särskilda afgift, som för importartiklar tillförene utgått till Handelsoch Sjöfarts-fonden, än jemväl den under olika benämningar och efter olika grunder särskilda stapelstäder för inoch utförda varor beviljade tolag; — att den erfarenhet, som dessa förändrade stadganden lemnat, varit sådan, att ett fortgående efter samma system alltid måste blifva ett önskningsmål, afsedt att i sina yttersta konseqveuser göra handeln så fri, sorn, å ena sidan, dess egen natur kräfver, samt, å den andra, Statens anspråk på inkomster möjligen kunde medgifva, samt att det i sådant syfte varit val, om, då tolagen såsom särskild afgift upphörde, under tullsatserna jemväl innefattats åtskilliga andra, på utländska handeln lagda, städerna efter olika grunder tillkommande afgifter, såsom vågoch stämpelpenningar samt kaj-afgifter, hvilkas största olägenhet mindre bestode i sjelfva afgifternas belopp och den beskattning, sorn derigenom blifvit lagd på handeln, än i det besvär och den tidsförlust, som dessa till olika uppbördskassör ingående umgälders utgörande vållade. Sedan Kongl. Majit redan under den 22 Maj innevarande år låtit utfärda nådig
Hr Printzenskölds gjorda anmärkn. om osäkerhet för köpecontracts uppgörande, i händelse Ulsk:s utlåt, antages till lag, så behöfver endast ihågkommas, att i sådant fall samma åtgärder komma alt vidtagas med ett köpebrefs betalning, som nu iakltages med inteckningar, nemi. att köpeskillingen först erlägges, sedan lagföringen, d. v. s. första uppbudet, verkställts. Att köpebrefvet upptager köpeskillingen såsom betald, gör intet hinder för dess sednare erläggande, ty en skuldsedel upptager äfven före inteckningen penningarna såsom liqviderade, oaktadt de först efter inteckningen vanligen erhållas. —* Jag tillstyrker alltså bifall till utlåtandet. Frih. Cederström, Thure: Jag måste anhålla om ursägt för det jag nu fjerde gången uppträder att tala uti Den i5 Augusti c. m. denna sak; men jag får förklara, att jag skall vara kort. Jag vill blott till besvarande upplaga en anmärkt!, af Hr Cederschjöld, som redan lill en del är besvarad af Hr Printzensköld. Hr Cederschjöld har nemi. sagt, att hinder för lagfart ej kunde uppkomma, emedan ingen vöre nog narraktig för att ulsätta sådana villkor i köpecontractel, alt icke uppbud kunde begäras. Det kan dock ofta ske, t. ex. om en till myndig ålder kommen, men under förmyndare ställd, person har en faslighet och manga skulder. Då kan det hända, att förmyndaren är tvungen att sälja denna fastighet. Då han finner en köpare, säljer han den, men föreskrifver i köpecontract, att försäljningen sker endast såvida vederbör, domstol dertill letnnar samtycke, emedan omyndigs egendom icke utan domstolens bifall får säljas. Emedlertid komma den omyndige -och gäldbundne mannens borgenärer, som hafva klara och ostridiga skuldebref utgifna af honom medan han var myndig, och söka, enl. dertill af gäldenären medgifven rätt, att få inteckning. Nåväl! efter LagUtskts förslag borde de få inteckning, och den som på god tro slutit afhandling om köpet skulle blifva lidande.
Sjelfva det ämne, som likasom af sig sjelft blef föremålet för deras samtal, var egnadt att väcka ömsesidig förtrolighet och närma dem hvarandra. Eusebia berättade nämligen för Clemens sin barndomshistoria, som erbjöd många rörande drag. Hon var visserligen född i rikedomens och öfverflödets sköte, men hade likväl pröfvat åtskilliga motgångar, som kunde taga ett känsligt hjertas medlidande i anspråk. Hon uppehöll sig isynnerhet vid sina späda barndomsår och talade med hänförelse om sin fromma moder, som tidigt hade bortryckts af döden, lemnande henne, det stackars lammet, så godt som värnlöst åt den onda verlden. Det var minnet af denna moder, försäkrade Eusebia, som upprätthållit henne i striden mot verldens frestelser och befästat henne i den rena läran. Derefter kom ordningen till Clemens att berätta sin enkla lefnadshistoria. När Eusebia hörde (hvad hon förut redan visste), att han var ett hittebarn, öfvergifven af sina föräldrar och upptagen som fosterson af biskop Petros, fuktades hennes ögon, och hon förde sin juvelgnistrande hand med innerligt deltagande genom Clemens lockar och smekte systerligt hans bleka kind. Clemens berättade för Eusebia, huru varmt han längtade att lära känna sina föräldrar, ifall de ännu vore vid lif. Man hade sagt honom, att hans moder måste varit en grym qvinna. Han ville icke tro det. Måhända var hon alldeles oskyldig; måhända hade man stulit honom från hennes barm, medan hon sof; eller hade hon dött, då hon gaf honom lifvet, omgifven af främmande menniskor, hvilkas andliga eller fysiska elände qväfde medlidandet för hennes barn; men hade hon sjelf begått den onaturliga handlingen, så måste hon hafva af någon gruflig olycka varit förkrossad och själsförvirrad. Clemens frågade Eusebia, som sjelf var qvinna och kände qvinnans hjerta bättre än han, om icke dessa gissningar vore sannolika, så att han hade rätt, i trots af allt, att älska sin okända moder. Genom samtal sådane som dessa vexte den ömsesidiga förtroligheten mellan Clemens och Eusebia mycket hastigt.