Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För hvarje egendom uppläses hvad 1825 års Jordebok om densamma innehåller, som, hvad rustning och rotering angår, jemnföres med tillgängliga Indelningseller Roterings-Verk, hvarefter tillkännagifves hvad vid den i 1 §. omnämnde förberedande granskning förekommit, samt ej mindre på grund deraf och de anmärkningar, som vid förrältningstillfället framställas, än med ledning af tillgänglige handlingar och meddelande muntliga upplysningar, rälta förhållandet i hvarje särskildt fall utredes, om hvilket allt fullständig anteckning bör i protokollet inflyta. Förekomma frågor af den beskaffenhet, alt de vid tillfället kunna till fullo utredas och afgöras, bör beslut genast alkunuas, men i annan händelse, och om ytterligare upplysningar erfordras, sedermera, så fort ske kan, af Konungens Befallningshafvande meddelas. (i Mom. Sedan förrättningen för hela Länet blifvit afslutad, skola protokollet och de af Konungens Befallningshafvande, enligt hvad i nästföregående mom. sagdt är, särskildt meddelade beslut, inbundne och med register försedde, såsom bilaga åtfölja Jordeboken, när denne till KammarCollegium insändes; och bör ett exemplar af protokollet å LandsContoret förvaras. 3- §• 1 Morn. Sä snart Jordransakning sålunda försiggått, åligger det vederbörande Häradsskrifvare att, hvar och en för sitt Fögderi, i öfverensstämmelse med de, i följd af berörde förrättning, fattade beslut samt med iakttagande af de förändringar uti 1825 års Jordebok, som i öfrigt blifvit förordnade, uppgöra ny Jordebok, utvisande förhållandet vid 1850 års slut, då den ock bör dateras. Härvid skall det vid denna Litt. T. Förordning bifogade formulär jemte här efteråt meddelte föreskrifter tjena till noggrann efterrättelse. 2 Morn. Af Fögderiets Jordebok utskrifvas trenne exemplar, deraf det ena till KronofogdeContoret och de tvänne andra till Konungens Befallningshafvande allemnas.
Den första stora soirén i villa Wahnfried bjöd på ej mindre än tre » riktiga » prinsessor, däraf en kejserlig, och det har blifvit en formlig modesak bland Tysklands tallösa furstar af alla grader — för öfrigt som det tyckes äfven bland Frankrikes högsta aristokrati — att resa till Bayreuth, och alla låta de med nöje bjuda sig till Wahnfried. Man skall för öfrigt göra dem den rättvisan, att de ej göra någon vidare affär af sig, utan som vanliga dödliga fullkomligt otvunget röra sig bland mängden. En stor del har till och med under föreställningarna föredragit en vanlig parkettplats framför Fiirstengalerie. Det kan emellertid ej hjälpas, att de, enligt sakens natur, på soiréerna något lägga beslag på värdinnans tid till förfång för de öfriga gästerna. Men så underkastar sig också fru Wagner, för att kunna genomföra detta, ett arbete, som ej mången vid hennes ålder skulle stå ut med. Redan de månader, som föregå festspelens början, då allt förberedes och inöfvas, äro naturligtvis fulla af mödor och besvär, men detta är ett intet mot den egentliga festspels månaden, då till själfva arbetet dessutom kommer ett sällskapslif, en i vidsträcktaste omfång utöfvad gästfrihet, som ensam för sig skulle vara arbete nog för de flesta. Fru Wagner börjar sin dag tidigt. Morgontimmarne användas till parliela repetitioner (hvilka ofta kunna börja klockan åtta på morgonen), konferenser och dylikt till klockan half ett, då hon vanligen ser gäster hos sig på frukost. Däremot visar hon sig ej för Det intressantaste på dessa soiréer blir i alla händelser värdinnan, fru Cosima själf, som lik en drottning rör sig bland sina gäster, för hvilka hon gör les honneurs på det mest fulländade sätt. Men så har hon ju i detta afseende någonting att påbrå; hennes föräldrar voro som bekant Franz Liszt och den lika mycket genom börd, älskvärdhet och begåfning lysande grefvinnan d ' Agoult, som författarinna mycket känd och uppburen under signaturen Daniel Sten.
Ständer ensamme besluta öfver all bevillnings utgörande ifrån ena Riksdagen till den andra, och landtmanna-interesset skarpt bevakas inom trenne Riks-Stånd, samt har många anhängare äfven inom det fjerde, torde det vara en förblindelse att bära fruktan för det så kallade första steget på en ny skattebana. Tolagen, som släderne uppbära af de flesta inhemska artiklar, som sjöledes inkomma till städerna, är ju icke heller annat än eu accis} hvilken af skäl, jag förut anfört, endast i Stock* BevilltiingS• Utskottets Betänkande N:o 4' 13 holin bör ega ram. Att uppbörden af bränvins-accisen i Stockholm ej behöfver öka bevaknings-personalen, är tydligt, emedan Tulluppsyningsman bevaka alla avenuer till staden, ej heller skulle denna accis i Stockholm, uppväcka nya binder för trafiken inom landet, ty, på sätt jag till slut har äran föreslå, skulle icke längre tid fordras för algiftens erläggande, än som nu åtgår till uppskrifning af importen af denna vara. Till grundlösa farhågor hörer äfven, att accisen å bränyins-importen skulle locka till uppmuntran af större production. Detta kan väl icke annorlunda förstås, än att Styrelsen skulle vilja gynna densamma för accisens skull; men huru ringa skäl man har för en sådan föreställning, bevisas lätt deraf, att, till förmon för mindre jordegare, fabricationen (under loppet af flera Riksdagar) blifvit inskränkt för de större, som äro i bästa tillfälle drifva rörelsen i stort. Staden skall ju dessutom uppbära dessa medel, såsom byggnadsbidrag för Stålens byggnader i Stockholm, utan att kunna använda dem till andra ändamål. Huru ringa är icke detta interesse emot Statsinkomsten af en stor fabrication? Olika beskattning å bränvinet kan icke genom denna accis uppkomma, ty ett vilkor dervid måste blifva, att Stockholm, såsom nu är förhållandet, icke måtte idka bränvinsbränning, eller ock att denna rörelse i Stockholm skulle beskattas med tillökning af accis-afgiften.
Hvilket elände och hvilka olyckor hafva ej dylika förbindelser medfört och huru ofta har icke särskildt den arma•öfvergifna qvinnan bittert fått ångra sin förvillelse. Ibsen räknar icke med sinligheten såsom faktor på den fria kärlekens •område och dock är just denna vid dylika tillfälliga förbund ofta ytterst verkande. Det är väl sant, att man icke kan bos Ibsen finna något gillande af förbindelser knutna af sinliga lustar, men faktiskt leder det föreningstillstånd han förordar derhän att, om ock någon gång den äkta kyska kärleken blir föreningsbandet, •det likvisst i än högre grad blir låga lidelser och passioner, som obetänksamt knyta dessa förbindelser utan ansvar och hvilka man så lätt kan komma ifrån. Det är i detta afseende som Ibsens läror äro så ytterst farliga i en tid sådan som denna, då moralens och religionens bud icke längre hållas i samma helgd som förr och då lagstadgade formers berättigande alltmer ifrågasättes. Ibsen ställer sig här icke på verklighetens utan på fantasiens grund, der han ser menniskorna genomträngda af en ömsesidig kärlek, som i en mängd fall icke är så ren, att man eger rätt att i allmänhet utsätta den för det formen undvarande prof, hvarpå Ibsen vill sätta den. Han glömmer slutligen, att äktenskapet måste medföra rättsverkningar, för hvilkas tillvaro och förbindande kraft en yttre lagstadgad form är ett nödvändigt vilkor, såväl hvad angår makarnes inbördes förhållande som med hänsyn till barnens uppfostran och rätt att efter föräldrarne taga - arf. Konseqvensen af Ibsens åskådningssätt är den renaste socialism, då lagen väl icke gerna kan reglera egendomens öfver-gång till barn tillkomna i förbindelser, hvilka ingen gemenskap med lagen ega och hvilkas tillfälliga natur gör dem till skapelser för dagen. Man har bestridt, att Ibsen parlerar för den fria kärleken, och framställer i detta afseende den frågan: “ om man insett att kyskhetens bud ofta. kränkas just inom äktenskapet och derför fordrar, att en sådan förbindelse skall upplösas likasom hvarje .annat osedligt förhållande, månne väl detta kan kallas att neka äktenskapets helgd? “ Men det är ju alldeles icke detta det gäller. Frågan är icke huruvida ett äktenskap, der kyskhetens bud.
Utskits förslag gäller endast framtiden, när examens-fordringarne för sjökapternerne i båda länderna blifvit lika. Nu är den Norska examen långt lättare än vår. En kapten, som endast tagit denna lättare examen, kan således aldrig, äfven om Utsk:ts förslag gillas, komma att föra befäl på Svenskt fartyg. Men om kunskapsprofven blifver lika, och om Hr Grins påstående är riktigt att Norska handelsflottan skötes så mycket bättre än vår, alt den Norska kaptenen och styrmannen är påpassligare, flitigare och mindre dyr än de våra, då måste det väl äfven vara en verklig fördel för det Svenska rederiet att Den 31 Januari e. m. 253 kunna få antaga ett Norskt befäl. Fartyget skall ju då gifva högre vinst. Täflan kommer snart att tvinga de Svenska kaptenerne att gripa sig an i likhet med Norrmännen, rederierne skola då åter göra goda affärer, hygga nya fartyg, antaga flere kaptener, flere styrmän och flere matroser. Täflan skall här, såsom alltid, långt ifrån att skada, tvärtom bereda ökad sysselsättning, ökad vinst åt våra sjömän. Jag nödgas erkänna alt jag lika litet förstår Gr. Liljencrants, när han säger, att en Norsk sjökapten sannolikt skulle inom kort mot Norskt utbyta det Svenska manskap, han här inmönstrat. Enligt nu gällande författningar skall skeppsbesättningen å Svenskt fartyg utgöras till f al Svenske eller Norske män. Norrmän och Svenskar äro således redan nu här likstälde. Endast kapten ock styrman måste vara Svenskar. Föredrar nu kapten Norsk besättning, kan han således redan nu bemanna sitt Svenska fartyg uteslutande med en sådan. Men härmed har ingen lära, våra matroser äro för väl kända i hela verlden, om jag nu icke vill medgifva att just Stockholms läns kustboer äro några utmärkta sjögastar. Deras bekantskap med sjömansyrket torde vanligen inskränka sig till strömmingsfiske. På de af LTtsk:t åberopade och af mig nu anförda skäl får jag yrka bifall till punkten. Gr. Posse, Knut:
Emellertid, och då jag till det redan anförda nämner, att af de åttiosex lärjungarne minsta delen äro från staden, hvilket isynnerhet visat sig vid denna termins början, då af de 21 nyinskrifna, 14 voro från andra orter, blott 7 af stadens barn, så torde jag hafva visat, att, för att ej tala om det förtroende skolan lyckats tillvinna sig o. s. v., ensamt läget och öfriga ortförhållanden göra Arboga elementarläroverk förtjent att hållas uppe. Att staden, till följd af denna skolans tillvext, måst underkasta sig och ej skytt uppoffringar, anser jag mig kunna och böra i korthet vidröra. Så har staden, för att bereda större plats för lärjungarnes rörelse i det fria, inköpt en tillgränsande gård, på hvars tomt nytt gymnastikhus nu uppföres • då de hittills begagnade klass - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 21. 33 klassrummen hafva blifvit otillräckliga, och derföre den nedra våningen af läroverkshuset, som förr var anslagen till boställe åt rektor, måst utrymmas och inredas till klassrum, blir till följd deraf staden, enligt lag. skyldig att i stället bekosta embetsgård åt rektor, eller att, såsom nu sker, i ersättning lemna en dryg årlig hushyra; en utgift, hvilken staden ej behöft vidkännas, om ej skolan blifvit i så hög grad tillitad.
Emot Utskottets förslag, pag. 5 i Betänkandet, att den i 2 §., sista momentet af nu gällande Bevillnings-förordn ing stadgade Centonal-afgift af löner må upphöra, har inom Borgareoch Bonde-Stånden blifvit anmärkt: att, om en allmän nedsättning af bevillningen kunde ega rum, borde Cento - Ucuillaings-Uiskottets Utlåtande, N'.o 27. 7 nalén upphöra, men 1 annat fall fortfarande utgå; att embetsoch tjenstemän hafva så säkra inkomster, att de ej borde undgå en sådan afgift, hvilken årligen uppginge till omkring 40,000 R;dr, som vid dess upphörande måste å annat håll anskaffas; att Utskottet borde närmare öfverväga, huruvida icke andia principer för denna beskattning kunde följas, så att afgiften Liefve jemnare fördelad ; att anledningen, hvarföre embetsoch tjenstemän påfördes så lindrig bevillning, i jemförelse med Borgare, syntes vara den, att man tagit i betraktande, det de förra skulle erlägga Centonal-afgift; samt att, om Centonalen upphörde, borde derföre tjenstemännens bevillning ökas. I afseende härpå har Utskottet inhemlat, att vid tvänne föregående Riksdagar Kongl. Majit, uti Dess Nådiga Proposition om Statsverkets tillgångar och behof, ifrågasatt upphörandet af den så kallade Centonalen, utgående, enligt äldre Författningar, med En procent af löner och arfvoden,af hvilka den vid hvarje utbetalning blifvit innehållen, men som vid sista Riksdag bestämdes att utgå i form af bevillning; att afgiften uteslutande har till föremål att utgöra bidrag till Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets Krigsinans-Cassorne, samt att den blott beräknas af den bestämda lönen, men icke af extra inkomst eller tillfälliga sportler.
R:dr, har, under de samma Riksmöte nästpåföljande åren, varit för ändamålet, ej blott tillräckligt, utan derjemte lemnat besparingar, de der blifvit till framtida användande reserverade; men år 1839 visade sig förhållandet annorlunda. Brist yppades, hvilken medtog ej blott den från förra åren reserverade tillgången, utan derjemte fordrade särskild medels-anvisning. Och enär ställningen under år i84o lemnade ett lika ogynsaml resultat, till en del härrörande deraf, att någon äldre behållning då icke mera var att disponera, måste äfven Öfverskolterna å Stats-Verkets inkomster ytterligare anlitas. För att med tillförlitlighet kunna bedömma orsakerna till den betydliga skiljaktighet, som, hvad angår kostnaden för Beväringsmanskapets exercis, under särskilda år sig företer, hafva Revisorerne, genom deras Ordförande, hos Hans Excellens Herr Justilie-Stats-Ministern begärt och från vederbörande Embetsverk erhållit uppgift å de i vapen öfvade Beväringsskyldige under åren ,835 med ,84i, hvilken handling, med tillkännagivande, att, åren ,833 och ,836, Beväringsmanskapet vid flera och, år 1887, vid några Regementer varit från exereis befriad t, omförmäler, att — 181 — år 1835 öfvades . 7,267 man „ i836 dito 2,578 „ „ 1837 dito • . 10,647 » , 1838 dito • • i,,*** i5 255 , „ 1839 dito 2:ne klasser, utgörande tillsammans 28,038 „ och „ 1840 dito en klass . i6,o45 „
Lejonens rytande, och lejinnones röst, och de unga lejons tänder äro sönderbrutna. Lejonet är förgånget, att det icke mera röfvar; och de unga lejon äro förskingrade. Och till mig är kommet ett hemligit ord, och mitt öra hafver deraf fått något märkeligit. Då jag begrundade nattenes syner, då sömnen faller på menniskorna; Då kom fruktan och bäfvande mig uppå, och all min ben förskräcktes. Och då anden gick framom mig, reste mig håret på minom kropp. Då stod en för min ögon, och dess skapnad kände jag intet; han var stilla, och jag hörde ena röst: Huru kan en menniska vara rättfärdigare än Gud; eller en man vara renare än han, som honom gjort hafver? Si, ibland sina tjenare finner han icke trohet, och i sinom Änglom finner han dårhet. Huru mycket mer de som bo i lerhus; och de der grundade äro på jordene, skola förtäras af matk. Det varar ifrå morgonen intill aftonen, så varda de upphuggne; och förr än de varda det varse, äro de platt borto; Och deras käraste förgås; och dö ock oförvarandes. Nämn mig en, hvad gäller, om du någon finner; och se dig om någorstäds efter en helig. Men en dåra dräper väl vreden, och en ovisan dödar nitet. Jag såg en dåra väl rotad, och jag bannade straxt hans huse: Hans barn skola vara fjerran ifrå helsone, och skola varda sönderkrossade i porten, der ingen hjelpare är. Hans säd skall den hungrige uppäta, och de väpnade skola taga henne; och hans gods skola de törstige utsupa. Förty vedermödan går icke upp af jordene, och olyckan växer icke upp af åkrenom; Utan menniskan varder född till olycko, såsom foglarna till att flyga. Dock vill jag nu tala om Gud, och handla om honom;
Jag hemställer då, om det kan vara rätt, att i en följande § gå ifrån denna grundsats och säga: ”Nu hafva vi tänkt bättre på saken och funnit, att taxering icke bör hvarje år åsättas, utan hvart annat eller hvart tredje år”. Jag tror, att då man skall utfärda en författa., så böra §§:na ställas i sammanhang med hvarandra, så att den ena §:n kommer i någorlunda samband med den andra. Vidare har man i 8:de §:n tillerkänt näringsidkare i stad, som icke åtnöjas med Taxerjngs-Kommitéens beslut, rättighet att inom en månad få upsäga rörelsen, och uti 12:te §:n har samma rättighet blifvit gästgifvare ä landet tillerkänd. Dä nu R. o. Ad. frångått Utsk:s förslag att rättigheterna för utskänknings-ställen å landet skola genom auktion bestämmas, och i stället gått in på det system, att dessa rättigheter skola af Taxerings-Kommitéerna upskattas, så hemställer jag, om icke det rätta vore, att med dessa rättigheter förfara på samma sätt som med gästgifverier på landet och med dylik rörelse i städerna. Jag skulle derföre tro, att man helt enkelt borde gå till väga på det viset, att man tager den redaktion, som finnes i de föreg:de §§:na och lämpar densamma på den nya. Deraf skulle blifva en följd, att den nya 15:te §:n skulle fä ungefär följande lydelse: ”Då K. M:s Beflnde, enl. nästföregående §, meddelat tillstånd till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, skall hvarje år, så länge rättigheten varar, socknenämnden, innan Bevilln:s-Taxerings-Kommité för socknen sammanträder, beräkna det antal kannor bränvin, som må anses under nästföljande försäljningsår komma att försäljas. Taxerings-Kommitéen pröfve beräkningen och bestämme det kannetal, för hvilket afgift skall erläggas. Besvär öfver Kommitéens beslut få anföras inom dem tid och i den ordning, som äro för öfverklagande af Taxerings-Kommités beslut i allmänhet bestämda.
Men den hotande faran och den lyckliga räddningen ur densamma hade dock djupt inpräglat sig i Lottens sinne och hos henne alstrat en innerlig tacksamhet mot försynen och en brinnande håg att på fullt allvar egna sina krafter åt lidande och nödställde. Från denna stund började också arbetet på fullt allvar, och det utfördes på samma sätt nu som under tidigare, sorglösare dagar med glädje och friskt humör. Hvarje dag vandrade hon omkring inom Jakobs och Johannis församling, där hon var bosatt, sökande efter nödställde att bispringa, sjuke att vederkvicka. Och där hon inträdde, där inträdde äfven hoppet och förtröstan, ty detta förstod hon att i rikt mått ingjuta hos alla. Hon kom ej med allvarsam uppsyn och gudsnådlig min, talande stränga, främmande ord, nej, med glad helsning trädde hon inom den fattiges dörr, och under gladt samspråk gjorde hon sig underrättad om lefnadsoch familjeförhållanden. Därför lemnade hon också, när hon gick, endast glada och af hopp lifvade ansikten efter sig. Man må dock ej tro, att hon hjälpte till höger och venster på ett, så att säga, okritiskt sätt. Hade så varit förhållandet, skulle hennes namn icke varit så nära förbundet med en sann och verklig välgörenhet, som det än i dag är; hade så varit förhållandet, skulle hon icke nu anses som mönstret för en klok och förståndig välgöran le kvinna. Så snart det kom i fråga, att någon skulle hjälpas, var hon själf icke blott hos den fattige, utan gjorde genast besök hos församlingens myndigheter för att göra sig underrättad om den nödställdes föregående lif samt nuvarande uppförande och lefnadssätt, äfvensom om han eller hon förtjänade att hjälpas. Och sedan dessa förberedande arbeten afslutats, började den icke mindre ansträngande och alltid svårare delen af hennes verksamhet, nämligen den att Oxenstierna. åstadkomma hjälpen. Själf kunde hon endast i ringa mån bidraga till nödens lindrande, ty det lilla hon hade räckte ej långt, men hvad som fanns gaf hon med godt hjärta, oeh många af hennes värdefulla saker vandrade till pantlånekontoren för att sedan, förvandlade till penningar, göra mera nytta än de måhända gjorde i sin ursprungliga gestalt.
(Se 2 §. 4 mom. 4 p.) 4:o Part, sorn häfver någon sak vid Domstol eller Publikt Verk anhängig, må kunna deröfver låta trycka en sammandragen underrättelse eller så kallad Species Facti; Dock hålle han sig derutinnan vid sanning i sak och anständighet i skrifsätt. Den häremot bryter,' böle från Trettiotre Riksdaler Sexton skillingar till Ett Hundrade Riksdaler. (Se 2 §. 4 mom, 5 p.) 5:o Protocoll och handlingar i förlikta Brottmål må ej utan Parternes ömsesidiga tillstånd från trycket utgifvas förr än Femtio år efter begges död. Den häremot bryter, bote Trettio Tie Riksdaler Sexton skillingar. Ingen vare tillåtet att i andra, äu genom Allmänna Lagen och gällande Författningar utstakade fall, ineddela eller till tryck utlemna Utdrag af Kyrkoböcker eller af Kvrko-Disciplinen eller Läkarevården 10- iG Bil, till Constit.-Uts7c$ Memorial, N:o 5i, rande Handlingar, i afseende pä enskilta Personers lefverne och seder, sä vidt slika Utdrag skulle lända dem till skada och förklenande. Den häremot bryter, bote Trettio Tre Riksdaler Sexton skillingar. (Se 2 §, 4 mom, 7 p.) 7:0 Sådant, som angår Styggelser, eller högligen sårar blygsamheten, eller innehåller hädelser mot Gud, eller lastliga uttryck om Rikets varande Öfverhet, eller hvad, med hänsigt till personer, hvilka ett mål icke egentligen beträffar, kunde i Rättegångseller andre publika handlingar hafva influtit, otidigt, anstötligt eller förklenligt, må icke uti dem genom trycket kungöras, så framt ej, hvad sistnämnda fall angår, åberopandet shulle af Domaren, som sist i målet dömt, pröfvas nödvändigt till uplysning och styrkande af sjelfva hufvudsaken. Den häremot bryter, böle Trettio Tre Riksdaler Sexton skillingar.
Båtsmannen blifvit till tjenstgöring inmönstrad; och för Uppfodrings • persedtarne (sorn utgöras af 1 Kapprock af Vallmar, 1 Kappsäck af Segelduk, 1 Ylletäcke och 1 Hängmatta af Buldan) 3 år från samma tid; att, så snart ofvan utsatte terminer ingått och Kronan således mäste anses blifva i nödvändighet satt att nya persedlar anskaffa, persedlarnes fulla värde efter då för året, inom hvarje Län, fastställde markegångspris, bör af Bust» och Rotehållare till Kongl, Maj:t och Kronan erläggas; samt att lill de Rotar, hvilkas karlar under kriget afgått, och hvilka bekUidnadsafgift till Kongl. Majit och Kro. nan erlagt, skall vid krigets slut, beklädnads-afgiften af Kronan återbäras för så många månader, som återstå af den tid, för hvilken berör» de afgift förskottsvis inbetald blifvit, I anledning af väckt fråga om den här tillstyrkta Beklädnadspassevolance-afgiftens Stats samt Allm,Besv.o.Oec.-Utsk.Uti N-.oS^, 19 utsträckande, jemväl till Rustoch Rotehål. lare vid de indelta Regementena, hafva Utskotten vördsamt skolat förklara, att, då Rusthållare* vid de beridne eller afsutne Cavalleri-Regementena förbindelser att ersätta under krig uppkommande defecter å karloch häste-monderingen, äro af ännu vidsträcktare beskaffenhet än Rust' och Rotehållares vid Råtsmanshället, enär någon v iss brukningstid å persedlarne icke är inom förstnämnde vapen bestämd, och härtill kommer, att grunderne för en monderingspassevolanceafgifts erläggande af de Rustande under krigstid, dertill den Kongl. Propositionen i öfrigt Icke föranleder, ej för närvarande kunna anses vara så utredde och bestämde, att något beslut derom nu kan af Rikets Högloft Ständer vidtagas, samt då, hvad Rotehållare vid indelta Infanteriet beträffar, desamma, enligt Kneckte-Contracten och öfrige gällande Författningar, icke äro förbundne att sina Soldater under krig bekläda, hvadan ock något annat bidrag till Manskapets beklädande, än det genom Kongl.