Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nto 184, med öfverlemnande af förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 7 art. i i835 år bancoreglemente; och Nto i85, med svar å gjorda anmärknjr vid Utskts betänk. Nto r55, innefattande förslag tili ändring af § 2Ö2 uti bancoreglementet; blefvo dessa båda memorialer begärda ånyo på bordet af Ilr von Hartmansdorff, Aug., samt Frih. Cederström, Jacob. D«n i Juni. 31 Likaledes Indes ånyo på bordet, på begäran af Hr von Hohenhausen, Michael Silvius, samt Frih. Cederström, Jacob, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon Ulskms den 29 sisth Maj på bordet lagda utlåt. N:o 81, i anledn. af återremiss utaf Utskrns förslag till samman jeni k ning af RiksSl:ns skiljaktiga beslut, angtde ändring af författningarna rörrde sockenstämma samt om bildande af communalstyrelser. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 22 och 29 sisth Maj på bordet lagda mern. N:o ii3, med förslag till ändring af Reg.Fms 17, 22 och 106 §§. Hr von Hartmansdorff, Aug., hegärde upplysning om de beslut R. o. Ad. fattat i anledn. af Const.Utskts mem:r N:is 18 och 60. Underl. Pi i dd. S e c r e t. upplyste, alt R. o. Ad. återremitterat båda dessa mener, med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanke i afseende på ]\T:o 18, att särskild ändring af 4 §:n Reg.Ftn vore obehöflig, och i afseende på N:o 60, alt den föreslagna förändringen af 106 §:n Reg.Fm icke vore behöflig. Hr von Hartmansdorff: Ståndet har sålunda under denna riksdag redan två gånger förklarat de förändringar, som här i fråga ställas vara obehöfliga.
Hon tyckte sig redan förnimma kylan strömma sig till mötes från hans väsen och hon märkte hur hon sjelf krympte samman dervid; det var som om alla de fina trådar, genom hvilka hon för så kort tid sedan kunde förnimma hans tankar och känslor bulta mot sitt eget hjerta, nu med ens blifvit afklippta. På eftermiddagen måste han resa igen. Det hade icke vexlats ett förtroligt ord mellan de tre under detta misslyckade möte; men modern, som kände hvarje linie i hans ansigte hade sett smärtan bakom de bleka, beherskade dragen. De båda kvinnorna hade följt honom till tåget. Och medan de långsamt gingo från stationen satt bilden af detta bleka ansigte med de sammanpressade läpparne som inbränd i moderns hjerna. Den unga flickan talade och skrattade hela vägen med nervös liflighet; hon berättade lustiga anekdoter om Lund, orden jagade hvarandra i feberaktig hast, som var hon ängslig att tiga stilla en sekund; och moderns läppar drogo sig alltsomoftast till ett själlöst, mekaniskt leende, men inom henne reste det sig en brännande bitterhet emot denna unga kvinna, som kunde skratta och skämta som om ingenting passerat utan att egna en tanke åt honom, som skakades framåt i en jernvägskupé, fram emot sitt ensamma, toma, ödsliga lif. Hon hade icke öra för, att i detta öfverretade skratt gömde sig en saknad lika djup som hennes egen. Starkare och starkare växte bitterheten inom henne och till sist tyckte hon nästan att hon hatade denna lilla varelse, som för en månad sedan varit henne kär som det käraste hon egde i verlden. Men vid sidan om denna känsla bodde också en annan: hon var nyfiken. Hon ville veta hvad som tilldragit sig mellan de unge. Hon ville lura ut Almas hemlighet för att möjligen kunna använda den till fördel för sin son. »Vill du gå med upp till mig?» sade hon derför då de stannat utanför hotellet. »Ja, gerna.» Det var ingen konst att få Alma att berätta. Nu, sedan William rest, var det som om något af den gamla förtroligheten kommit igen.
Man anser det vara ondt om agronomer, men jag tror det icke, ty många unga män finnas, som egnal sig åt detta yrke, och om det vore allmänt kändt att en sådan plats vore ledig, sä är jag öfvertygad man ingalunda skulle komma att sakna lämpliga personer till dess besättande. Jag tror således att Ekon.Utsk. borde taga denna sak i nogare öfvervägande, inhemta de ledamöters tanka, som kunna lemna upgifter om Norrbottens behof i detta afseende, sedan sammanträda med StatsUtsk. för att kunna utverka ett anslag för denna plats, efter hvilken mésure man sedermera kunde till K. M. ingå med en underd. skrifvelse, hvaruti man anhöll att en sådan person mätte anställas. En sådan påminnelse vore icke obefogad och skulle säkerligen icke illa uptagas, dä den blott innelrölle ett ytterligare bevis att en persons anställande på denna plats vore af behofvet verkligen påkallad. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jemte det jag i allo instämmer i Gr. Lagerbjelkes yttrande, ber jag att än ytterligare få fästa upmärksamhelen pä obehöfligheten af en återremiss i detta fall. Om de Hrr, som nitälska för anställandet af en serskild agronom i norra länen, ville kasta ögonen på K. M:s Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, sid. 36, så skola de der finna följande strof: ”Vidare föreslår K. M. att till arfvoden och resekostnads-ersältningar ål minst i agronomer, äfvensom åt de elever, hvaraf agronomerna böra vara åtföljde, hvilka utgifter i anseende till otillräckligheten af anslaget lill Undervisnings-anstalter för jordbruk och landmanna-näringar, de sednare åren måst anvisas alt utgå af besparingarne å anslaget för ”Jordbruket, handeln och näringarne” må å förstnämnde anslag varda upfördt ett årligt belopp af R:dr 6,000'". Häraf synes att K. M., som länge insett behofvet har uti Sin vid början af denna Riksdag atlåtna Nåd.
FortaS, enär, till roinnanbe af fäberget och reba för ©tatenS inFomger, Söeruillning måff erläggas af bemman, rnerF od; lägenheter, forn SRiFetS Stcabemier tillgöra, i ben män bet behörigen gprfes, att inFomgen teraf antingen är anflagen tift Ion för meberböranbe ©mbets. och Sjengemän och fdlebes enligt 2. §. af benna ©tabga,. reban befFattab, eller pä an. nät fatt 3tcabemien roerFeligen frängär. $• 165.
Jag hade likväl trott, att de, som för en Grundlagsändrings antagande fordra n:ne Riksdagars opinion, skulle instämt uti mitt förslag, och jag vill emedlertid, för att ej afskräcka någon med dess längd, uppläsa endast det som utgör basen, eller att Grundlagen i intet fall skall kunna ändras utan samtelige RiksStåndens godkännande vid a:ne Riksdagar. Det lyder som följer: ”Förslag ”till Grundlags ändring eller upphäfvande må 63 H. 3* 36 Den 11 Februarii f. m. "Riksens Ständer väl kunna förkasta, men ”under intet vilkor antaga vid den Riksdag ”då fråga derom väckes. Förkastadt vare ”hvarje sådant förslag, då det af något ”Stånd ogillas. Det förslag, som af samte”lige RiksStånden godkännes, hvile till slutligt afgörande vid nästföljande Riksdag.” För att slippa att vidare begära ordet får jag, innan jag lemnar min bänk, till Protocollet lemna den upplysning, att jag inom CönstitutionsUtskottet hade det missödet, att ingen af de öfrige Ledamöterne delade min åsigt i detta fall, och att, vid voteringen härom, min sedel var den som undantogs och förseglades. Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt: Då Herr Cederschjöld, n:dra gången han uppträdde, yttrade sig om vederbärandes förmåga att åstadkomma pluralitet i RiksStånden, fästade jag mig icke desvid, utan öfverlemnade det till besvarande af den, som med ordet vederbörande ansåg sig utmärkt, men då han, i ett senare yttrande, i berörde afseende vändt sig till mig, så får jag nu afsäga mig all förmåga att inverka på Ståndens handlingssätt, och är jag jemväl öfvertygad, att han ej sjelf skulle kunna utföra den stämning af sinnena han tilltrott andra. Detta har jag blott velat yttra, för att rätta de stora begrepp om min stämningsförmåga, som af Herr Cederschjölds yttrande i annat fall möjligen Den 23 Febr n ar i i f. m. 37 skulle kunnat uppstå.
På afdelningen utgick man från den synpunkten till en början, att bevillningen borde nedsättas från 5 till 3 proc.; men då frågan förekom inom Utsk., gendrefs afdelningens förslag, hufvudsakligast af R. o. Ad:s samt PresteSt:s ledamöter eller med andra ord af löntagarne sjelfva, och detta på den grund att då, enl. deras öfvertygelse, enahanda bevillning som förut borde utgå, var det äfven gifvet att om en del af densamma eller omkring 100,000 R:dr, hvartill denna nedsättning skulle upgå, borttages, andra samhällsklasser måste fylla bristen i bevillningen. Detta var ett skäl, som anfördes af de ledamöter utaf R. o. Ad. samt PresteSt., hvilka gendrefvo förslaget, och man kan således icke helle; neka, att rättvisa och billighet föresväfvade dessa ledamöter. Hvad sjelfva principen beträffar, instämmer jag till alla delar med dem, som visat orimligheten deraf, att embetsman betala bevillning för sina löner. Att helt och hållet borttaga denna bevillning, torde väl icke gå an, just på grund af de skäl Hrr Bildt och Hjärne omförmält, nemi. att komunal-beskattningen Den 24 Maj f. m. 259 nas efter bevillningen, och att således, om all bevillning för nbetsmännen uphör, det vore svårt att få reda på någon grund, varefter denna komunalskatt bör utgöras. En nedsättning åter skulle jag anse mycket billigare, och, ifall den bestämdes till en proc., tror jag att embetsmännen till Staten icke få erlägga mera än andra samhällsklasser. Det är således endast fråga om tidpunkten för åstadkommande af denna nedsättning eller förändring. Hr Schwan har i sin reservation, som nu blifvit åberopad, ansett den närvarrde såsom serdeles gynsam och omtalat, de millioner, sorn ligga besparade, och de intägter, som äro att förvänta. För användande af dessa millioner och intägter npslå förr eller sednare nog utvägar.
Ordnm anhåller jag att, vid justeringen af prot:t för den 17 näst!, Mars, e. m., då Högloft Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 26, i anledn. af väckt motion om dödsstraffs verkställande medelst fallbila, förevar till afgörande, — få uti dagens prot. antecknadt, att jag vd detta nattplenum ej var tillstädes; och torde det mig tillåtas att derjemte få tillkännagifva min innerliga förhoppning vara, att så väl det ena, som andra sättet att halshuggning verkställa snarligen måtte blifva alldeles obehöfligt genom dödsstraffets totala borttagande utur vår kriminal-lagstiftning. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Bevilln. -Utsk:ts den 11 och 18 dennes bordlagde Betänk. N:o 8, ang:de tullbevillningen. Utsk:ts första hemställan å sid. 5. Frih. von Schulzenheim, David: Då den nu föredragna l:sta punkten motiveras icke allenast af de ord, som närmast föregå densamma, utan äfven af den på sid. 2 i Utsk:ts Betänk, förekommande mening: »Häraf visar sig af dem ogillade,» får jag anhålla, att äfven denna me ning måtte uppläsas. I anledn. häraf upplästes följande å sid. 2 af Betänk:t förekommande stycke: »Häraf visar sig således, att K. M:t, vid det åt bemälde komiterade lemnade uppdrag, funnit lämpligt, att utan afseende å rikets sednast församlade Ständers uttalade önskan angående den rigtning, hvari den af dem begärda tulitaxeforslaget borde utarbetas, förständiga komiterade att vid dess uppgörande tillvägagå i en alldeles motsatt syftning och enligt Den 21 April f. m. 363 grunder, hvilka, efter att hafva varit R. St:r till antagande föreslagna, formligen blifvit genom deras i ämnet lättade beslut af dem ogillade.» Sedermera framställdes propos. på bifall till Utsk:ts hemställan osli besvarades med ja. Utsk:ts andra hemställan å sid. 5.
Då nu ånyo föredrogs Stats-utskottets den 3o sistlidne JuUi e. ra. på bordet lagda Utlåtande K: o 209, i anledning af gjorda anmärkningar'vid StatsUtskottets lill Bilagan Litt. G. lill Betänkandet N:o 54 grfna tillstyrkande, att sterbhusafgiften må i Stockholm oell Götheborg utgöras efter samma grund som i Rikets öfrige städer, biföll Ridderskåpet och Adeln Utlåtandets första punkt, men lade den andra till handlingarne, i anledning af Hans Exeellence Herr Grefven och Landtmarskalkens förklarande, att Hans Exeellence, som, till följd af 09 och 6’4 §§• RegexingsFormen, ansåg, att alla förändringar i de ordinarie skatterne, vare sig lill deras afskaffande, minskande eller förhöjande, eller till nya ordinarie skatters åläggande, vore frågor, som tillhörde Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma afgörande, ej kunde framställa Proposition till bifall eller afslag å sistnämnde aldra punkt. S. D. Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Siats-Utskottets den 3o sistlidne Julii e. m. på bordet lagde Utlåtanden: K:o 20Ö, i anledning af erhållen återremiss å Bilagan Litt. A. till Betänkandet N:o gi hvad som angår-sökt lindring uti Tiondeafgiften för Tackjerns-tillverkningen inom Carlskoga och Lerbäcks Bergslager; N:o 207, i anledning af gjorda anmärkningar vid den till Betänkan» det N:o 54 hörande Bilagan Litt. E, angående befrielse för personer emellan r5 och 17 år från mantalspenningars erläggande; N:o 208, i anledning af erhållen återremiss å den vid1 Betänkandet N:o 54 fogade Bilagan Litt. F, angående väckt fråga om upphörandet af mantalspenningarne samt Lagmansoch Häradshöfdingeräntan; K:o 210, i anledning af erhållen återremiss å Bilagan Litt. H.
Majit, som önskat att, derest icke alla anledningar till oro för våra yttre förhållanden skulle före Rikets Ständers åtskiljande hafva upphört, göra Rikets Ständer meddelanden i afseende å den ställning de Förenade Rikena hade att inlaga, men af fortgående underhandlingar och hastigt vexlande händelser nu vore derifrån förhindrad, funnit sig af omständigheterna föranlåten att af Rikets Ständer äska ett särskildt kreditiv å Tre millioner Riksdaler, att af Kongl. Majit, i mån af behof, användas till ett fullständigare ordnande af försvarsverket. l)å Stats—Utskottet, till hvars handläggning berörda nådiga Proposition blifvit från samtliga Riks-Stånden remitterad, är öfvertygadt, att Rikets Ständer med tillfredsställelse inhemtat Kongl. Majlis sålunda uttalade åsigter samt hysa full tillförsigt till Kongl Majlis visa förutseende vid bedömande af de åtgärder, som, för vinBih. till B. St. Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 35 Haft. 2 StatsUtskottets Memorial N:o 240. namie af de uti samma nådiga Proposition afsedtla ändamål, må linnas af omständigheterna påkallade, har Utskottet ansett sig höra tillstyrka Pikets Ständer att, på sätt Kongl. Majit äskat, till Dess nådiga disposition å Riksgälds-kontoret anvisa ett särskildt kreditiv af Tre millioner Riksdaler Riksmynt, att, i mån af behof, användas tili lörsvarsverkels fullständigare ordnande. Stockholm den 25 November 1865. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Nov. 1863, kl. 10 f. m. Memorial, angående beredande af tillgångar för det till försvarsverkets fullständigare ordnande af Kongl. Maj:t äskade särskilda kreditiv.
Ständer böra finna sig föraniåtne, att hos Kongl. Majt anmäla den underdåniga önskan, att Adelskap måtte utdelas sparsammare än hittiis, helst när man täger i betragtande, att i förra tider 'alla afkomlingar efter en adlad person äfven undfingo adeliga värdigheter, hvaraf följden blifvit, att adeliga familier nu för tiden finnas, som bestå hvardera af lika många medlemmar, som alla de sedan Hans Majit nuvarande Konungens tillträde af Regeringen adlade personer tillsammansräknade, och af hvilka sednare flere troligtvis icke lära fortplanta sin ätt. Jag vågar derföre tro, att enär RegeringsForm-ens 37 §. med lemnad rätt för Konungen att upphöja till adeligt Stånd och värde, män, som genom trohet, tapperhet, och dygd, lärdom och nitiske tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjente, samt att med Grefligt och Friherrligt Ständ benåda män, som genom stora och utmärkta förtjen - D en 19 Alart ii. ster dertill värdige anses, tillika föreskrifter, att Adelskap, Greflig eller Friherrlig värdighet ej tillfalla flere än den hvilken adlad eller upphöjd blifvit, samt efter honom endast hans manliga bröstarfvirigar i rätt nedstigande led , en fråga af denna natur icke efter min tanka bör blifva föremål för en underdånig skrifvelse, så beskaffad som Herr von Hartmansdorff^ motion innehåller. Herr Cederschjöld, Pehr Gu/i af: Jag har sa ofta hört Statens medlemmar indelas i närande och tärande, samt de närande framställas, lika 60m vore de ensamt nyttiga, och deremot de tärande såsom skadliga för samhället, att jag tror mig böra begagna detta tillfälle för att öfver detta ämne anställa några flyktiga betraktelser, innan jag öfvergår till sjelfva hufvudföremålet för den nu i fråga varande motionen. Uti denna indelning måste ordet närande, tagas i en så inskränkt bemärkelse att det endast betecknar sjelfva franialflringen af medlen till fyllande af lifvets fy~ si/ka behof.
Denne bjöd dem välkomne och sporde hvad piltarne hette. Tor och Loke sade sina namn. Borden gjordes i ordning för en måltid, hvari de främmande bjödos att deltaga. Medan man spisade, föll talet på idrotter. Fjalar berömde sina män där i salen för skicklighet i hvarjehanda sådana, och frågade i hvilka idrotter gästerna voro bäst öfvade. Loke svarade, att han trodde sig innehafva konsten att äta fort och mycket; i öfrigt vore han icke idrottsman. Fjalar skrattade och sade: »midt emot dig vid bordet har du min tjänsteman Loge. Han öfvar samma konst, och kunnen I nu kappas». Der frambars ett aflångt fat, fyldt med kött, och ställdes mellan dem tvärs öfver bordet. Båda åto nu allt hvad de förmådde och möttes midt i fatet. Då hade Loke ätit allt köttet på sin hälft af detsamma; men Loge både köttet och benen och fatet dessutom. Fjalar sporde nu Tor i hvilka idrotter han vore förfaren. Tor svarade, att han där hemma i Asgard gälde för att vara en god brottare och ansågs äfven kunna lyfta tung börda och dricka försvarligt. Då fylldes mjödhornen öfver lag. Framför Tor stod ett, som ej var större än de andres. Desse tömde sina i botten; men Tor, fast han drack så mycket han orkade, kunde knappt se, att mjödet i hans horn hade sjunkit något. Detta förtröt honom i hans själ, och han fann sig liten och obetydlig i jämförelse med dessa jättar. Sedan man hvilat sig på måltiden, sade Fjalar: »Tor talade om, att han kan lyfta tung börda. Släpp in min katt i salen, och låt oss se, om Tor kan lyfta honom. Här är detta en lek för barn. I detsamma kom en stor grå katt fram på golfvet. Tor tyckte nog, att Fjalar förnärmade honom med ett sådant förslag; men nu förekom han sig själf så ringa, att han teg och gjorde som Fjalar ville. Han lade sin hand under magen på katten och lyfte; men allteftersom han lyfte, sköt katten rygg, och högre upp kunde han icke få honom, än att katten stod med tre af sina fötter kvar på golfvet.
Regerings Formen. 56 §. 1 Mom. sista Punkten. Blifva åter något Stånds tankar • hvilka genom samfäld omröstning , skiljaktigheterna förena Herr Ribbing, Arv(d: Jag hemställer, om det icke vore bäst alt företaga-alla de föreslagne redactionsförändringarne i anledning af det förändrade omröstningssättet i Utskotten på en gång, så att proposition ej behöfde framställas på hvar och en serskildt. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Jag har blott begärt ordet för att fästa Ridderskapets och Adelns upmärksamhet derpå, att något beslut öfver den nu ifrå 14 H. • i5 226 Den a6 Februai’ii f. m. gavarande redacttonen af sista punkten i 3 Mom. 56 §. RegeringsFormen icke kan tagas, utan i sammanhang med pröfningen af det förslag till förändrad redaction af samma §. jemte 81 §. RegeringsFormen, hvilket längre fram förekommer pag. 20 i den serskildt tryckte upgiften på föreslagne Grundlagsförändringar. Ty i den sistnämnde redactionen är föreslaget, att hela 2 Mom. i 56 §. mätte försvinna. Jag skulle derföre tro det vara bäst, ifall Herr Grefven och LandtMarskalken finner så lämpligt, att man tills vidare ginge förbi 56 §. 2 Mom. sista punkten. Men alla de öfrige redactionsförslagen, i anledning af det förändrade omröstningssättet i Utskotten, kunna, på sätt Herr Ribbing föreslagit, företagas till pröfning på en gäng. Hans E.rccllence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt att låta med pröfningen af den föreslagne nya redactionen till sista punkten i 2 Mom. af 56 §. RegeringsFormen anstå, intill dess den i ett sammanhang föreslagne redactionsförändringen af 56 och 81 §§. RegeringsFormen till pröfning förekommer.
Sysselsatte vi dem, när de icke själfva kunde finna något sätt att använda tiden, och funno de alltid hos far och mor det deltagande och den tröst, de behöfde i sin glädje och sina små bekymmer? Satte icke vi våra intressen, våra nöjen, värt arbete framför deras? Jo, visserligen, men det måste vi ju! Icke kan man hafva tid och håg att pjollra med barnen beständigt! Det skulle ju också vara att skämma bort dem. Mycket möjligt. Men då måste vi väl också finna oss i, att de unga, när de börja sitt lif, lemna oss ur räkningen och sätta sina intressen framför våra — vi hafva ju själfva lärt dem det. Häremot kan ju med fog invändas, att vi ju gjort så mycket för barnen, gifvit dem uppfostran och sörjt för dem på bästa sätt, och att de därför äro skyldiga oss kärlek och tacksamhet. Visserligen, men hafva vi nu verkligen gjort detta allt, så var det ju blott vår plikt mot dem, vi gifvit upphof, och vidare kunna ju barnen ganska väl visa oss tacksamhet och kärlek på mellanstunder, liksom vi gjort mot dem. Det finnes ingen hjälp därför — barnen växa från oss — vi blifva efter. Jo, det finnes dock något, som kan mildra, om också ej helt och hållet afbjälpa det vi klaga öfver. Men det värsta är, att vi måste börja därmed så tidigt, redan när barnet ligger i vaggan. Vi måste nämligen växa med våra barn, först växa in i deras hjärtan och i deras lif, så att de skulle sakna oss, om vi ej längre vore där; och sedan måste vi försöka växa uppåt med dem, växa med deras kunskaper, växa in i deras intressen och afhandla dessa med dem, ty det är utan tvifvel en af de orsaker, hvarför de unga så ofta hos andra nedlägga sitt förtroende och utgjuta sitt hjärta, att mellan dem och föräldrarne småningom växer upp en osynlig skiljemur, som ingendera har mod att nedbryta. » Du förstår mig, du, » säga de unga till hvarandra, och därmed mena de oftast: du tillrättavisar mig ej. Många uppriktigt välmenande föräldrar tro sig nämligen pliktskyldiga att alltid korrigera barnen, hvartill många lägga detta att aldrig tillåta dem uttala eller försvara sin egen mening.
Till Frjhln hembär jag slutligen min uppriktiga och varma tacksamhetsgärd för dess yttrade åsigt, att man med varsamhet bör gå tillväga i sådana frågor, som föranleda förändringar i grundlagarna, och önskar jag att en sådan grundsats nu och alltid må göra sig gällande, icke allenast vid våra öfverläggningar, utan bufvudsakligast vid beslutens fattande. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Det skulle måhända icke vara utan all anledn., som man hade vågat föreställa sig, att handläggningen af det till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag hvilande representationsförändringsförslaget för denna riksdagen vore tilländabragl och fulländad, och att i följd deraf äfven missbilligandet, klandret och invecliverne emot Coust.Utsk:s ledamöter i sådant hänseende hort vara fullkomligen afslutade; men då en värd ledamot, Hr af Dalström, åter upprepat sin missbelåtenhet öfver den, efter hans förmenande, stora olyckan att reformförslaget fallit i sådane mäns händer som nuvarande Const.- Utsk:s ledamöters, så torde del finnas, att jag, såsom ledamot af R. St:s Const.Utsk., i sådant hänseende hvarken kan eller bör göra några andra concessioner än dem, som kunna utgå Den ii Juni. ifrån min egen högst obetydliga individualitet, oell i detta fall vill jag alltför gerna medgifva, att den andel af denna fråga, som kommit på mig, hade vaiiti vida bättre händer, 0111 händelsen lågt den i Hr af Dalströms.