Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta sednare tillkommer icke ens medlemmar af Svenska kyrkan, ja, äfven för föreningar med rent materiella syftemål fordras i vissa fall Konungens tillstånd. Skulle nu trosbekännare, hvilkas både läror och församlingsordningar voro fullkomligt okända, få utan all föregående kontroll från statens sida koncentrera sina krafter i slutna samfund, så egde man icke den ringaste garanti derför, att ej dessa syftade till samhällsfientliga mål; och om det än lyckades polismyndigheterna att i tid uppdaga sådana syften, och dessa samfund i följd deraf borde kunna upplösas, så skulle i allt fall sjelfva upplösningen otvifvelaktigt ganska ofta förorsaka en viss rubbning och oreda i samhället, som det är af vigt att undvika. Äfven den strängare polisuppsigt, som i sådant fall måste utöfvas öfver alla främmande trossamfund, skulle u?an tvifvel för åtskilliga af dem med skäl kännas tryckande och förnärmande. Ifrågakomne restriktion är sålunda i rent borgerligt intresse, och det är alldeles oantagligt att derigenom något baud skulle kunna läggas på den verkligt religiösa friheten; ty ett antagande att något konungamaktens Lag-Utsliottets Betänkande N:o 21. 19 beslut skulle hos oss blifva beroende af gunst eller godtycke vore belt och hållet stridande mot det konstitutionella samhällsskicket. Och ej mindre andan, än sjelfva ordställningen i Kongl. Maj:ts förslag visar uppenbart att ur religiös synpunkt ingen annan omständighet än trosbekännelsens egenskap af kristen betingar tillståndet att bilda församling. Lika uppenbart är ock, att pröfningen af församlingsordningen endast kan ske ur borgerlig synpunkt. Men af dessa förhållanden föijer, att skilnaden i denna del emellan Kongl. Maj:ts förslag och den Norska Dissenterlagen är mera skenbar än verklig eller, rättare, mera rörer form än sak. Ty äfven enligt sistnämnde lag tillkommer rättigheten att bilda egna församlingar endast kristna trosbekännare, och deras rätt till offentlig religionsöfning är inskränkt inom »lags och sedlighets gränser.»
Komp. år 1854 afslutat ett lån, för hvilket obligationerna äro ställda i Svenskt Silfver specie samt skrifna på Svenska och Tyska språken, men alt deri icke linnes utsatt någon utländsk myntsort, utan blott uppgift på huru mycket en Svensk specieriksdaler utgör i kölnisk mark jemte försäkran alt obligationen, om den hos låneöfvertagaren företes och derefter förses med en uppgifven namnstämpel, inlöses på viss uppgifven utländsk ort; och dessa obligationer, hvilka haft god afsättning både inom och utom Sverige, noteras fortfarande på utländska börser till samma pris, som andra endast i utländsk myntsort förskrifna obligationer af i öfrigt samma beskaffenhet. Likaså torde icke eller böra förbises, att det år 1857 emellan Riksgälds-kontoret och Jones & Komp. afslulade, ehuru, i följd af den samma år inträffade penningekrisen, förfallna lanekontrakt å 20,000,000 R:dr R:mt, afsåg ett lån i endast Svenskt riksmynt, utan utsättande af annan myntsort. Utskottet vill väl icke inlåta sig i närmare utredning af frågan huruvida obligationerna för det lån, som nu erfordras, böra, på sätt Utskottet ofvan antydt, utfärdas både i Svenskt och utländskt mynt samt efter visst på förhand bestämdt förhållande mellan det Svenska och utländska myntet göras betalbara både i Sverige och å utländsk ort, men Utskottet anser dock denna fråga af så stor vigt, alt den torde vara förtjent att före lånets afslutande tagas i öfvervägande. Då emellertid Utskottet på nu antydda skäl, linner lämpligast, att Rikets Ständer, i likhet med hvad under de två sednaste riksdagarne egt rum, utan meddelande al några inskränkande föreskrifter, uppdraga åt Fullmäglige i Riksgälds-kontoret att, vid lånets upptagande, förfara på sålt
Det hade kommit oväntadt; besynnerligt; hvem skulle kunnat tro det! Det skälfde i honom af en glad oro; han genomgick den öfriga posten, men med ett yttre lugn, som var tilltvunget, och utan att veta hvad han läst, när han slutade. Mor Bengta kallade på honom inne från kammaren; kaffet stod och väntade. Han gick töfvande in; han visste, en utredning måste komma, och det var honom obehagligt: han var nemligen otillåtligt glad, och han höll icke af att blotta nakna affekter. Han undvek att se gumman i ansigtet och gaf sig i lag med förrättningen; men den gamla var icke så lätt att bli kvitt: hon gick och stälde till rätta på bordet och gjorde sig tusen små onyttiga ärenden. «Nå, nu får kandidaten mycket pengar,» slapp det ändtligen ut. Truls höll envist ögonen sänkta på sin kaffekopp. «Vi är många om’et,» sade han torrt. «Nå, nå,» slog gumman fast med energisk bestämdhet, «det är minsann nog af till hvar och en ändå!» Truls fick i en fart kaffet i sig och for ut. Han kunde icke vara inne, icke vara stilla; han visste icke, hvar han skulle göra af sig. Han måste vara ensam med sina känslor, och han måste ut till menniskor med dem; de bände på, så han knappast kunde styra dem; de ville ha uttryck, och han ville hålla dem nere. Han storgick på vägarne, innan han visste deraf; han stannade och drog djupa andedrag, medan blicken triumferande famnade omgifningen; han svängde med käppen, sjöng så högt, att han blef generad deraf, och gick vidare. Och – underliga språng och virrvarr i känslornas dunkla rike! – det var icke en glädje öfver att nu skola gå bort från detta miliö, som han kände, ehuru det varit medel till en dylik frivordenhet, som han för en timma sedan längtat efter; tvärt emot: han hade aldrig älskat den nejd, han gick i, sin hembygd, så svärmiskt, varmt och jublande som i denna stund, då han visste, att han vore fri i sin kärlek och kunde gå bort ifrån den älskade hvilket ögonblick han ville.
Utftottec alt för - Den Z Februarii. 371 författa den tacksagelse-adreste, sorn till Kongl. Maj:t ftulle öfwerlemnas: Ropades Ja. Högloft. Riddsrstapel och Adeln ätstildes klockan tre qwart till 10. In lläem krotcrcolli O. Lilverllolxs. Thorsdagen dm 8 Februarii. Plenum klockan half i förmiddagen. Justerades följande underdäniga addrest kill Hans Kongl. Majtt, i anledning af dest hulda och Nådiga omsorg till fredens äterställande. Skormagtigste Allernädigste Konung l Det war alrid tacksamheten för ätnjulna »välgärningar, som förde Riksens Ständer till Eders Kongl. Majtts wördade Thron; det är samma kansta som Z? Den 8 Zebruarii. som i dag bjuder ät Riksens Ständer en ljuf och förnyad anledning atk dit äterkomma. Med liklfredsstälda förhoppningar, med Foster landskärlekens hela wärma, hafwa Riksens Ständer emottagit underrättelsen om det fullkomligen äterwundna och lyckligt försäkrade fredslugnet. Ri sens Ständer anse detta efterlängtade lugn som himmelens skank, framräckt af Eders Kongl. Majtts band; och Riksens Ständer skynda att, i den frälsta Nationens namn högtidligen förklara deras underdånig?, erkänsla för Eders Kongl. Mastts faderliga ward o? det Rike, hwilket, liksom till ttokts af ödenas bestick, fördes af Eders Kongl. Maj:t ur farorna nist trygghet och frän uplösning till sjelfbestånd. Det äcmade fredens bibehällare i en redan förfluten wädlig tidepunkt, att blifwa dest återställare i en ännu wädligare. I det ögonblick, dä knappast ett hopp om fred ägde rum, kunde dest äterwinnande utan upoffringar ej roäntas
Men deremot måste Utskottet, i följd af ofvanberörde förhållande, förbehålla sig att, vid slutbehandlingen af memorialet N:o 38 och deruti aflemnade Vallags» förslag, få föreslå de jemkningar, ändringar eller tillägg i det här afgifna förslaget, hvilka omständigheterna då kunna föranleda. Då Utskottet går till redovisningen för de grunder, enligt hvilka Utskottet vid det här nedan framställda förslagets uppgörande förfarit, får Utskottet Bih. till R. St. 3 Sami. 32 Haft. X 2 Constiluiions-Vtshollets Memorial, N.o 68. först åberopa hvad Utskottet redan i memorialet N:o 38 i delta afseende anfört. Bland de der icke motiverade, här föreslagna, ändringar af cl et nu gällande, torde först böra nämnas den, som utöfvar den vidsträcktaste verkan på Grundlagarnes nuvarande form. Utskottet har under den granskning, det, för nämnde ändamål, företagit af Sveriges Grundlagar, haft tillräckligt tillfälle att öfvertyga sig huru många grundade anmärkningar kunna göras emot det sätt, hvarpå Rikets Ständers rättigheter och skyldigheter för närvarande äro framställda, dels i Regeringsformen och dels i Riksdags-Ordningen, och Utskottet har till uppmärksamhet härpå varit Serskildt uppfordradt genom ett från Herr Grefve Löwenhielm_, Gustaf , emotlaget förslag, hvaruti Herr Grefven bland annat anmärkt, dels att Regerings-Formen nedsänker sig till många grundlags-bestämmelser, hvilka icke utgöra gillt grimdlsgsärune och upptager många föreskrifter, hvilka system-enligt borde förflyttas till Riksdags-Ordning, Tryckfrihetslag och Ansvarighetslag, dels att Riksdags-Ordningen borde handla exclusive om ordningen för ärendenas behandling, och då upphöra att lyda under 81 §, Regerings-Formen. Hvad nuvarande Riksdags-Ordning i synnerhet angår, kan man svårligen utan någon förundran jemföra dess många och vidlyftiga stadganden med de få och enkla, hvilka träffas i den äldsta Svenska Riksdags-Ordningen, nemligen den af år 1617.
M:t behagat derjemte i Nåder tillkännagifva, att, såsom en följd af nu föreslagna åtgärd, uppstode en minskning uti Kronans behållna räntor, hvars belopp icke vore noggrant beräknadt, men förmodades komma att utgöra, i runda tal upptaget: uti Kronobergs län (af 842 mantal) omkring R:dr 5,060: — Jönköpings d:o (af 1,060 mantal) omkring » 5,690: Calmar d:o (af 1,692 mautal) omkring . » 6,040: Summa R:dr 16,790: 48 Expedilions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 3 i. Vid öfvervägande af detta ärende, och sorn af handlingarne tillika inhcmtats, attT enligt E. K. M:ts och Rikets Kammar-kollegii Bref den 28 April 1638 och Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution på allmogens besvär den 13 December 1644, salpeterhjelpen uti de
Man måste således äga någon i lag stadgad garanti mot hans nycker. Jag har ej vidare att tillägga, utan anhåller om propostn. Gr. Horn: De personer, som bestridt Ilr Dalmans och mina åsigter, hafva påstått, att vår nuvar. statsförfattning innebär vida större ansvarighet, än i något annat land. Man har åberopat grundlagen och visat på §§, som berättiga att inför thronell opinera en ministerförändring; men man har förbisett, att den ansvarighet, man här omtalar såsom tillräcklig, om ej dessa §5 upphöra alt motsäga hvarandra, verkligen är illusorisk. Skulle man ej afse någon ansvarighet för den Konungens rådgifvare, som handlat mot Rikets sannskyldiga nytta, utan helt enkelt tillse, om han ej i sina rådslag brustit mot någon annan grundlags-§, så kan jag ej finna annat, än att man i höga ord nedskrifvit en ansvarighet, som ej finnes. Men jag söker härvid en annan betvdelse och fäster mig vid 16 §. Der stadgas: Konungen skall ratt och sanning styrka. När man vidare sagt, att en Konungens rådgifvare äger rätt vägra sin conlrasignation, om Konungen vill handla emot grundlagarna, hemställer jag, om ej 16 § redan lemnar rådgifvaren den magt, man här vili neka, då beslutet strider mot Rikets nytta. Jag finner således redan i grundlagen nedlagd den tanka, som här bestrides. När man vill nedskrifva ansvarighet i lag och förekomma alla tvister i detta fall, önskade jag, att man ginge ärligt tillväga och sade, att contrasignanten ovilkorligen blir ansvarig för beslutet. Jag vill derföre hafva i grundlagen inryckt, hvad man menar medansvarighet, antingen här eller i 38 §. Frih. Ehrenborgh: Jag bekänner, det jag tror, att missförstånd legat till grund för discussionen. Jag tror, att man ej rätt gjort sig reda för hvad vår grundlag menarmed ansvarighet. För min del har jag sökt, då jag nedskref den motion, som föranledt Utsk:s förslag, att göra mig reda derför.
Nu har Const.Utsk. ansett att alla fyra Stånden varit ense derom, alt ett Utsk:s förslag var olämpligt, ty tre Stånd hafva förklarat det onyttigt och onödigt, och det fjerde Ståndet har väl icke expressis verbis, men genom sitt tillgörande, sagt detsamma. Det är således, enligt min tanke, alldeles gifvet, att alla fyra Stånden varit enige att underkänna Utsk:s förslag och det torde då, såsom jag förut visat, vara omöjligt att draga en fråga under förstärkt Const.- Utsk., uti hvilken alla fyra Stånden äro öfverens. Den andra frågan är huruvida R. o. Ad. vill vidblifva sin gemensamma tanke och om den skall föranleda till någon åtgärd. Jag bar redan baft äran nämna, och, då Utsk. blifvit så mycket klandradt, får jag för andra gången upprepa, att Utsk. hade framställt det förslag, ali dä två Stånd stanna emot två uti den frågan huruvida voteras skall eller icke uti förstärkt Utsk., Const.Utsk. skulle utgöra skiljedomare uti denna formfråga. Detta var Utsk:s förslag. Men nu säger R. o. Ad.: vi vilja icke äga Const.Utsk. till skiljedomare, vi vilja alldeles icke veta utaf någon sådan. Frågan är ju således genom ett bestämdt uttryckt ogillande utdömd. Då R. o. Ad. sedermera förklarat att det ansåg, alt då två Stånd stanna emot två, ang:de förstärkt Utsk., frågan derom bör förfalla, så är det ett helt nytt förslag. Den siste värde talaren har afstått från begäran om återremiss, men yrkat föreskrift för Utsk. att in - Den 2 Oktober. 539 komma lill Stånden med propos. till votering i förstärkt Const.- Utsk.
Ständers rättvisa bedömande af Actie-ägarnes beredvillighet tili detta nyttiga företag föreslagit, att af dem få njutas i 20 år■ efter Canal-arbetets fullbordan, och hvarigenom de skulle undfå en väl grundad anledning att likaledes fortfara uti de erforderliga insättningarne, hvilka skola redan utgjort 123 procent utöfver antecknings summan samt komma att till nära 200 procent densamma öfverstiga. Någon närmare beräkning af hvad detta rente-bidrag för året skulle utgöra, kan väl icke nu ske än att , enligt Canal-Directionens berättelse den ii Maj 1814, Actierne hvarå, efter berörde, uppgift äro insatte 223 R:dr på hvardera, då voro 1122 , hvilket antal dock sedermera lärer hafva blifvit betydeligt förmindskadt $ meri Sfats-Utskottet har i betraktande deraf, att ifrågavarande arbete är af särdeles vigt och nytta, i afseende på befordrandet af en lättare och säkrare communication imellan provinser, hvilka nu icke utan svårighet med hvarandra trafikera , ansett det bidrag sorn sålunda af Statens medel blifvit härtill lemnadt, och nu är föreslaget , vara ringa, i jemförelse till ändamålet och hvad för alla andra i Riket befinteliga Canalinrättningar blifvit beviljadt, samt derföre, och enär ifrågavarande biträde kan utan Statens särskildta betungande tillväga bringas genom medlens - Den 7 Juli. lens anslående af g Hufvud-titelns tillgång, med hvars föremål detta behof fullkomligt star att förena, funnit skäl tillstyrka fortfarande utaf det beviljade understöd af 5 p:Cts renta uppå nu gjorda eller tillgörande förskott och inbetalningar till Södertelje Canals fullbordande. Dock sorn Riksens Höglofl. Ständer synas icke kunna eller böra sträcka deras åtgärd till en längre tid, än den, för hvilken de nu egenteligen hafva att besluta, tror Utskottet att tiden för detta anslag ej kan bestämmas till mer än 5 år , eller år 1820, då nästa Ragtima Riksdag bör infalla. Om Riksens Höglofl.
Hon hade lofvat att taga mot mig redan andra förmiddagen efter min ankomst och sagt mig skola vara mycket välkommen, ehuru hon stod på resande fot till landet och där för resan packades och stökades. Man hade redan förut talat med henne om mig och sagt henne, hvilken beundrare hon i mig ägde. » Kors, » hade hon skrattande svarat, » då får jag väl lof att prenumerera på Najaden * för nästa år. » Min kusin gick först in, och strax därpå fick jag tillträde, passerade genom ett yttre rum in i ett litet enkelt, men trefligt förmak — och där stod jag nu ansikte mot ansikte med denna » Nordens Corinna », denna kvinna, som jag så länge beundrat och längtat att få lära känna, utan tvifvel f. n. en af nordens mest framstående kvinnliga personligheter. Det är icke lätt att beskrifva henne, åtminstone icke så, att hon efter beskrifningen skall för en annan synas just sådan, som hon uppenbarade sig för mig. Hon var liten och, ehuru mager, tämligen satt, d. v. s. ungdomens smärthet försvunnen. Hon såg äldre ut än hon var, hufvudet något stort, med slätkammadt, redan litet gråsprängdt hår, betäckt af en liten enkel mössa. Inga vackra drag, ögonen något utstående, litet kisande och rödkantade, svaga, men med en klarblå blick af godhet och intelligens; stor, ingalunda välbildad näsa, sådan som hon själf så roligt beskrifvit den stackars » Petreas »; klädseln så enkel som möjligt. Hon var, som framgår efter denna målning, icke vacker, snarare ful, och dock — det är intet poetiskt öfverskylande broderi, utan en lefvande dagsens sanning — denna slags fulhet märktes knappt, gjorde sig åtminstone icke framstående gällande.
Fruntimmer bruka slarfva med sådana saker ibland. » » Du borde inte hafva gift dig med en slarfva. » » Jag trodde, att du möjligen kunde vara ett undantag från regeln. » » Nå, när du nu finner, att detta ej är förhållandet? » &gt;Det har jag aldrig sagt. När du försäkrar, att du skrifvit fem, så får jag natmligtvis tro dig. » jJa — aldrig har jag anat, att du ens kunde tänka på något annat sätt. » Man hörde att det inte var långt kvar till snyftningarna. » Jag gör ju inte så heller, min söta vän. Men du får väl i allt fall erkänna, att det är litet besynnerligt att vi sitta här och vänta på våra gäster, som skulle komma kl. fem, då hon snart slår half sex? » » Det kan väl jag inte rå för. Jag måtte väl inte skrämma bort dem från vårt hem. » » Du vill kanske insinuera, att det är jag? De hafva kanske sett dig i hvardagshumör, och då är det ju ej så otroligt, att de föredraga gröt och mjölk hemma framför hjärpe och champagne hos oss. » » Vet du, att åpropos hvardagslynne antar jag att du kan mäta dig med hvem som helst. Och är det ett fel hos någon af oss, som gör, att folk ej kommer hit, tror jag, att jag kan fritaga mig. » » Det är väl mitt fel då, kan jag tro. Klockan är emellertid öfver half sex nu, och få vi aldrig se våra vänner hos oss, så spår jag, att vårt lif blir paradisiskt. Jag undrar just hur » » Och jag undrar, hur jag kunde gifta mig med dig. Mamma varnade mig också, men jag lydde henne ej — till min egen ska — a — da. » Snyftningarna tilltogo på ett oroväckande sätt. » Jag friade inte mer än en gång och behöfde minsann inte vänta på ditt ja. » » Hade jag då vetat, hvad jag nu vet, hade du allt fått vänta. » » Jag är nästan frestad att önska, att så vore fallet. » » Jag är redo att lämna dig din frihet, när du behagar. » Den unge äkta mannen svarade ingenting, utan trummade med en högst omusikalisk force en varietéslagdänga på fönsterrutan.
För en längre aflägsen tid kunde man möjligen vara nog godtrogen att inbilla sig detta, men genom sednare tilldragelser, såsom t. ex. fälttaget i Italien, bör man hafva blifvit öfvertygad att den fiende, som vill anfalla och som har kraft och styrka att bereda sig dertill, endast afvaktar en lämplig tidpunkt för utförandet af sina planer. Således ma man ej förundra sig att alla de, som hysa den åsigt att en ötverrumpling lätt kan verkställas, såvida inga försigtighetsmått på förhand vidtagas, pä det ifrigaste yrka Stockholms befästande. Förmenar man deremot, att Stockholm ej behöfver försvaras, så är det klart att ingen befästning är af nöden; men anser man dess skyddande nödvändigt i och för landets sjelfbestånd i en framtid, mäste man tillse hvad befästningsarbe‘ena i sin helhet uträtta. För att betrygga hufvudstaden, har K. M:t sedan flere år tillbaka varit betänkt att upgöra en plan för dess befästande. En sådan plan upgjordes ock, hvarvid man fästade behörigt afseende på de egendomliga naturförhållanden, hvilka göra det lättare att befästa Stockhom, än de flesta andra punkter inom vårt och äfven möjligen inom främmande länder. Det för Stockholms befästande föreslagna sättet afsåg att, sedan detsamma blifvit utfördt, sätta garnisonen, förstärkt med dess beväring, i tillfälle aft, i fall staden Peil 13 April. 109 nnfölles, försvara densamma. Med anledning af de förhållanden, som vid föregående Riksdag framställdes, har anslag blifvit hevilja cl t till påbörjande af detta stora och vigtiga företag. För att bedöma, huruledes detta ärende af davide Stir omfattades, får jag hänvisa til! den skrifvelse, R. Stir i detta ämne afläto; man skall deraf finna att hvarje uttryck innebär den lifligaste upfattning af vigten af detta företag. Denna R.
Såsom skäl för detta förslag, är af motionären i öfrigt andraget: att Marstrands hamn är en af de få Svenska hamnar, som sällan och icke utan en långvarig och ihärdigt stark vinter tillfryser, och att, om sådant någon gång inträffar såsom hinder för seglationen, är det likväl långt lättare att från Marstrands hamn genom is-sågning utkomma till öppna hafvet, än från Götheborg och flere andra städer i orten, enär öppna hafvet omedelbarligen gränsar intill Marstrands stad; att, om främmande nationer, hvilka drifva handel på Ryska Östersjöhamnarne, men under närvarande förhållanden icke medhinna att besöka dem mer, än en gång hvarje sommar, egde rättighet att i Marstrand upplägga sina varor, kunde desamma derifrån på mindre fartyg genom Albrecktssund, Nordre eif och vidare genom Götha Canal fortskaffas directe lill sin bestämmelseort, och på samma väg och fartyg, de Ryska produclerna, sorn äro bestämda att i utbyte afhemtas, återföras lill Marstrand och der uppläggas, hvarigenom betydliga fördelar kunde vinnas, så väl genom en ökad activ handel, som genom vinnande af tid och besparing af den så kallade Sundska Tullen och Assurance-afgifterna; alt ifrågavarande nederlagsrätt, utan att på något sätt betunga Staten, som tvertom kommer att beredas en vinst genom erhållande af recognitions-afgiften för inoch utgående varor, jemväl skall medföra en omedelbar nytta för invånarne i Bohuslänska skärgården, helst det är all anledning att förmoda, det Bohuslänska skärgårdsfartygen , bestående af större och mindre däckade och odäckade farkoster, företrädesvis blifva begagnade vid varornas ytterligare transporterande; att genom en lifligare rörelse på Canalen bolag möjligen bildas, för att med ångbogsering fortskaffa sistnämnde fartyg emellan Vesterhafvet och Östersjön; och slutligen att i den händelse, Marstrands-stad erhåller nederlagsrätt, skulle sådant äfven medföra en lifligare rörelse i staden samt bereda invånarne åtskilliga tillfällen till arbetsförtjenst, utan att åstadkomma förlust för andra städer, såsom t. ex. Götheborg, hvars Handlande deremot, jemte säkerheten att hela året kunna ombesörja utskeppning af varor, lemnades tillfälle att mot början af vintern med inrikes förpassning afsända varor tili Marstrand, att der uppläggas och sedermera derifrån utskeppas; hvarjemte de större handelshusen för sådant ändamål jemväl kunde derstädes utgrena sina contoir.