Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derför hade det nästan varit henne en missräkning att William ännu aldrig gjort något steg i den riktningen. Med afseende på hans gryende känslor såg hon redan på detta stadium betydligt skarpare än han sjelf; men just derför kunde hon icke förstå hans tillbakadragenhet. Då han ännu dagen innan deras afresa icke gjort någotsomhelst försök att närma sig, gaf hon honom den sista eftermiddagen af egen drift det möte hon hade väntat att han skulle bedja henne om. »Jag går upp på bergsknallarne i eftermiddag», sade hon då de skildes åt om förmiddagen. »Så-å?» Han gissade strax hennes afsigt och han log ett hemligt löje öfver hennes naiveté. »Ensam», fortfor hon. Han gjorde ännu icke min af att förstå. Det roade honom att se hur långt hon skulle kunna gå i sin oskuld. »För att taga afsked med trakten, förmodligen?» »Jaha. – Hon såg på honom nyfiket ett ögonblick. »Hvarför säger han ingenting», tänkte hon. »Vill ni med?» frågade hon till sist, helt rakt pel sak. »Tror ni också det går an? – Han kände sig så öfverlägsen gentemot denna naiva lilla själ, hvars oskuldsfulla uppriktighet dock tilltalade honom i hög grad. »Hvarför skulle det inte gå an?» Den blick hon gaf honom var öppen och utan fruktan. Han tog den för ett tecken på oskuld och omedvetenhet, men den var i sjelfva verket ett utslag af hennes medvetenhet och fullkomliga säkerhet på sig sjelf. »Ser man på! En sådan förnuftig liten fröken ni är.» De kommo öfverens om klockslaget: half fem och mötesplatsen: ett ställe utanför badortens område. »Dethär ser ju nästan ut som ett hur är det det heter på danska? ’Stævnemöde.’» »Tycker ni?» »Ja. Det är sant – jag har hört att damer alltid bruka komma försent till möten med unga herrar. Skulle ni inte för gammal bekantskaps skull vilja göra mig den tjensten att tala om, hur pass mycket ni ämnar komma försent?» sade han i skämtsam ton. »Jag kommer alltid precist», skrattade hon. »Alltid! En skön själs bekännelse!» William Zimmermann var icke mycket af den farlige don-Juan, som fröken Alma Hagberg inbillade sig.
Till den Löneförhöjning af procent Eder Kongl. Majtt i Nader täckts fastställa för de mäst i behof waranbe penninge» löntagande Embets, och Tjensteman, hwilka förut ej deraf kunnat komma i »888 Den 2l Julli. åtnjutande, och hwilken ifrån och med början af nästkedit ar bör utgå med 18,s?8 R:dlr 4» si., bör den wundna tillgängen ä Allmänna Indragnings, Staten anwändas. Den åtgärd Eder Kongl. Mast till reglerande af Postwerket Löner i Orterna funnit lämpeligtatt widtaga, nemligen att anbefalla Eders Kongl-MastS Cancelli-Styrelse, att, sedan öfwer,Pvst,Directionen blifwit hörd, inkomma med underdånigt förslag till sadan reglering i förhållande till de olika fwmäner desa Tjenstemän nu innehafwa, är i Riksens Ständers öfwertygelfe den tjenligaste ulwäg, att med den besparing i Sratöwerkets medel, som kan sin, na rum, förhjelpa de Postförwaltare, som, i saknad af särskildt inkomster, äro i werkligt behof af förbättrade Löner, till en derefter och i mohn af deras mer eller mindre crägna tjenstgöring lämpad Lön; och hwilken tillökning, när den i Nader kan blifwa bestämd, kommer att af Postmedlen utgå. Fraqan om någon ytterligare förhöjning i Medicinal-Statens Löner hafwa Riksens Ständer an, sett förtjena ett särdeles afseende. Provincial - Läkarenas Löner stiga, med den dem tillagdt Löne, förhöjning af procent, blott till i zz R-d. 16 tz., hwilkas otillräckelighet för den torftigaste utkomst, jemte angelägenheten ak bemälte Tjenstemäns bättre aflönande i afseende pä nyttan och nödwändigheten af deras befattningar, hafwa Riksens Ständer nog, samt ^ insett.
1 — 19 — Transport: 979,232: 70. probent å det ursprungliga lånebeloppet, hvarvid enahanda ränteberäkning iakttages .: 375,000: — till staden Jönköping, å 100,000 R:dr, tor den derstädes vid samina tid nedbrunna stadsdels återuppbyggande; dito dito 100,000: — » staden Ekesjö, å 200,000 R:dr, för återuppbyggande af dess i November 1856 nedbrända delar; hvilket lån får utan ränta och kapitaiafbetalning innehafvas till 1861 års slut, hvarefter årligen skola inbetalas dels 6 och dels 7 procent, dervid räntan beräknas efter 4 procent för lån till byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne, men efter 41 procent för lån till trähus 200,000: — » staden Malmö, å 75,000 R:dr, för uppförande af stalloch kasern-byggnader åt den derstädes förlagda garnison. Genom verkställda liqvider var lånets belopp vid medlet ä'f Maj 1835 minskadt till 32,000 R:dr, af hvilket kapital 2 procent, jemte 4 procent ränta å den återstående lånesumman, skola årligen inbetalas 16,648: 92. » Bruksegaren C. B. ‘Fitinghoff, å 45,000 R:dr, för återuppförande af de genom vattenflöde år 1844 förstörda verkstäderna och öfriga byggnaderna vid Conradsforss bruk i Wermland, emot årlig inbetalning af 6 procent å det ursprungliga lånebeloppet, hvarvid beräknas 3 procent ränta å kapitalåterstoden 29,523: 76. » staden Gustavias, på ön S:t Barthelemy, af eldsvåda år 1852 hemsökta innevånare, å 4,529 R:dr ; hvilket räntefria lån återbetalas genom erläggande hvarje år af Tlff:del utaf dess ursprungliga belopp 2,698: 4.
Jag skulle tro den skyldigheten , att chartera en inlaga, innebära en orättvisa, emedan blott den, som yttrar sig skriftligen, skall erlägga en sådan afgift, då deremot den, som yttrar sig muntligen, undgår en sådan. Man borde slippa med den lösen, som man får erlägga för prolocollet. För öfrigt har jag ingenting att anmäla. Gr. von Fersen: Jag får blott fästa uppmärksamheten derpå, att icke chartae-sigillatae-förordn., eller förslaget dertill, ännu är inkommet, och att det endast är betänk. N:o 5, som är under öfverläggning. Men för öfrigt, efter jag handlagt detta ämne inom Utsk., får jag nämna, att hvarken har Utsk. föreslagit eller vet jag huru det skulle gå till att chartera muntliga anföranden. Uti förordn. finnes för det närvarande ej mera än en rubrik under namn af anföranden. Den satsen har städse, tror jag, varit följd och gällande, att de documenter, som inlemnas till domstol, skola charteras, och det förmodar jag kommer att följas äfven hädanefter. Hr von Qvanten: Gr. v. Fersen förstod mig ej, då jag sade, att anföranden, som muntligen afgifvas, ej charteras. Jag känner ganska väl, att chartaj-sigillatae-förordn. nu ej är före, men jag har nu hört åtskilligt om den talas, och jag trodde mig kunna upplysa orsaken till ett förhållande, som man omtalat. Jag tror, att Utsk. skall finna det uppkommet till följd af en oriktig grundsats. Hvad jag yttrat, är för - 48 Den 12 Maj f. in. enligt nied simning och rätt, om nian vill skipa deni bland Svenska folket. Hr von Hartmansdorff: Gr. v. Fersen har anmärkt, att hans reservation endast vöre uppgjord såsom en supposition. Om så är, inser jag ej, hvarföre hail icke gjort förhållandet ännu fördelaktigare, så att ännu mera af bevilJningen blifvit öfverflödigt. Men reservationens innehåll bevisar motsatsen. I Gr:ns reservation sid. 18 står, att lian upptagit inkomsterna efter StatsUtsk:s betänk.
I förbigående må nämnas, att hon där gjorde bekantskap med en framstående kvinna, Concordia Löfving, hvilken sedermera skulle komma att märkligt ingripa i hennes lif. Åtskilliga försök att komma in på den ena eller andra banan misslyckades för Martina, som dock ej tappade modet och slutligen erhöll en förmånlig plats hos redaktionen för Nordisk Familjebok. skap med sin nuvarande man, lektorn vid Stockholms högre realläroverk, fil. dokt. Edvin Österberg. Det var dock först ett tiotal år senare, som de förenade sina öden. Det trägna och stillasittande arbetet på Nordisk Familjeboks redaktionsbyrå var ingalunda överensstämmande med Martinas lifliga skaplynne och tillfredsställde ej hennes längtan efter en vidsträckt och gagnerik verksamhet, hvarför hon ock efter tre år lemnade den för att åter mottaga en lärarinneplats, denna gång i London, hvilket gaf henne ett efterlängtadt tillfälle att ytterligare studera engelska språket. Nu återknöts bekantskapen med Concordia Löfving, hvilken var anställd såsom inspektris öfver gymnastiken i Loudons småbarnsskolor och folkskolor för flickor. Hon var emellertid af en eller annan anledning betänkt på att lemna sin viktiga befattning, så snart en lämplig efterträdarinna funnes att tillgå. Martina beslöt då, uppmuntrad dertill af Concordia Löfving, att genomgå Gymnastiska Centralinstitutet i Stockholm, ehuru det var en både lång och dyr kurs. Detta afskräckte henne dock ej, ty hon såg däri ett medel för realiserandet af sina djärfvaste förhoppningar. Den stora världsstaden med dess millioner människor var ett rikt fält att bearbeta. Där, om någonstädes, skulle hon tillkämpa sig det hittills allt längre och längre bort hägrande oberoendet. Med nyväckt hopp om slutlig framgång återvände Martina till fäderneslandet, men här väntade henne en stor sorg, faderns icke långt därefter inträffade död. Modern hade ett par år förut gått bort, och Martina stod nu, jämte sina yngre systrar, föräldralös. Detta blefför henne en ny sporre att så fort som möjligt söka komma till oberoende. Hon genomgick med stor heder Centralinstitutet och, utrustad med högsta betyg därifrån, reste hon åter till England hösten 1881.
A l l t från den tidiga ungdomstiden spinner den berättelsens tråd; o c h huru skall man annars k u n n a tala o m kärlek, o m ej o m de ungas Mrlek? N e j, den sanna, rätta kärleken fäster sig ej vid det utvärtes, den måste ha en mera hållbar grund. N ä r denna kärlekens instinktiva aning en d a g blir till en visshet, s o m o m - fattar en bestämd individ, d å måste det v a r a derför, att denna individ passar bättre än nå- gon annan. L å n g t hellre m å man litet hålla till b a k a, när de första stämningarna börja j ä s a inom en. Derutinnan m å ej barnet vara sin far o c h m o r underdånigt, att det släpper sitt ideal f ö r att taga deras. T y kärleken är icke blind, s o m ordspråket säger, den är skarpsynt, så klarsynt till o c h med, att den tränger i g e n o m den v i l d a djurhamnen o c h ser det menskliga derinom. V i skola älslca oss fria, älska oss fram till full mensklighet. D e t är kärlekens lott. D e t är d e n n a fulla, hängifna tillit, på hvilken en beståndande kärlek ensamt kan byggas. Så vilja saga. vi j u tolka den unga Jcärlekens J. N — g. Nu är rätta tiden. Nu är lämpligaste tiden att anskaffa sitt behof af jord till krukväxterna, pä det vinterkölden må få tillfälle på den samma utöfva sitt välgörande inflytande. För att med framgång kunna odla en större samling af olika växtarter, behöfvas nämligen flere olika jordsorter. Visserligen behöfver man beträffande jorden i de flesta fall ej vara alltför ängs E n d a s t e n sida af p a p p e r e t b ö r lig, ty med god vård i öfrigt trifves flertalet af de i boningsrum vanligast förekommande krukväxterna i hvilken god jordart som helst, men många finnas, som i detta afseende äro ganska nogräknade.
Med det yttrande, som jag anhåller att få bifoga remissen, åsyftar jag att ådagalägga, att efter min öfvertygelse, Rikets Ständer skulle blottställa sig för ett rättvist tadel af Nationen, om det an-pråk på undsättningslån godkändes, sorn Regeringen med sitt promotorial beledsagat. Af alla de anspråk på undsättningar och biträden, som, under loppet af denna Riksdag, blifvit för Rikets Ständer anmälte, och hvaraf högst få varit af den beskaffenhet att de kunnat interessera Nationen, har ingen till den grad upprört min känsla3'som den öfver hvil* i88 Den 23 Junii /, m. ken Ridderskapet och Adeln nu går att höra sitt BancoUtskott. Upsala Academie, som framfsrne tiders Konungar och Magnater, som så många lefvande och döende af alla stånd och vilkor, under mer än tvenne secler bemödat sig att göra, icke allenast oberoende utan äfven rik, som i alla tider varit nordens Loretto; Upsala Academie, den nkaste possesionat i Sverige, som i sednare tider jämväl för sina besparingar inköpt nya fastigheten Upsala Academie anmäler sig hos Rikets Ständer till erhållande af undsättningslån, ställer sig i bredd med afbrända Städers nödstäldte invånare, med bolagsinteressenter, som bönfalla att man ej må låta den ensamme få vidkännas följderna af felagtiga kostnadsförslager, sorn varit Regeringens pröfning underställa, och Upsala Academie, sora gonom flere af sm Corps, tillika medlemmar af Ridderskapet och Adeln eller af det Högvördige PrestcStiadet, hade kunnat frambära sin önskan samt uppgifva de omständigheter, som till dess uppfyllande kunna eller böra göra Rikets Ständer, har föredragit den utvägen att beit enkelt framställa sin begäran, beledsagad af Regeringens promotorial. Och under hvilken tidpunkt framställe* denna begäran?
St:r beslutit, att ifrågavarande aflöning skall af sistberörde medel bestridas, fatt emottaga ett af Hr LandtMarskalken och Hrr Talmännen samt Statsoch BancoUtskottens Hrr Ordförande undertecknadt, så lydande förslag till aflöning för Tjenstemännen uti BancoUtskottets Canzli samt Utskottets Vaktbetjening. "Sedan R. St-T, med gillande af hvad StatsUtskot"tet derom föreslagit, numera stadgadt, att Tjenstemän"nen i BancoUtskottets Canzli, jemte Utskottets Vaktbe"tjening borde, af de till Riksdagskostnadernes godtgö"rande anslagne allmänna medel, erhålla deras aflöning vid innevarande Riksdag; så hafva undertecknade ”LandtMarskalk och Talmän, jemte Statsoch Banco"Utskottens Ordförande denne dag saminanträdt, för "att, jemlikt 34 §• Riksdagsordningen, lill StatsUtskot - Betänkanden, N:o ilo. 147 "tet afgifva förslag till aflöning för Tjenstémännen uti "BancoUtskottets Canzli samt Utskottets Vaktbetjcning; "och få nu, med tillämpning af de grunder, sorn för "bestämmandet af de öfrige Utskottens Canzliers och ”Vaktbetjenings aflöningar blifvit följde, föreslå följande arfvode och tractamenten, nemligen: "Arfvode för Utskottets Secreter are i må- "naden . • B:dr 166: 32. - "Tractamente för 3 Notarier om dagen "hvardera u 3: 24. - "Dito för 3 Canzlister om dagen hvar"dera 2: 24.
Uti ämnen, som angå det högre Statslifvet, politiska organisationsfrågor, samhällsformer o. s. v., inser man likväl nu mera temligen allmänt beskaffenheten af detta senare slags liberalism, dess tomhet på positivt innehåll och dess väsendtligen negativa caracter, som endast gör den tjenlig, der det gäller att förstöra och rifva ned, men icke då det är fråga om att bevara och att återuppbygga. I följd deraf äro ock opinionerne ense annorstädes, och som jag tyckt mig märka, äfven här i Sverige, att på det högre politiska gebietet förkasta tillämpningen af denna liberalisms läror och att icke der medgifva det revolutionaira experimenterandet med dess satser och yrkanden. Men principen ombyter ej natur och blir ej sannare då den uppträder på ett lägre gebiet, eller inom den politiska ceconomiens område, och med användning på näringsoch hushållsfrågor. I olika uppenbarelser och inom skilda kretsar af Statslifvet, är och blir principen ändå enahanda, uttryckande samma ensidiga och falska liberalism. Det är, i min öfvertygelse, en stor den närvarande tidens olycka, att man ej nog allmänt öfvervägat och insett detta förhållande, och att mången, som obetingadt förkastar denna liberalism, när det gäller högre politiska frågor, ej tillräckligt gifvit akt på, att läran är densamma och icke mindre ensidig, då den uppträder med det visserligen blygsamma namnet: Statsceconomie, men med enahanda sträfvande och samma anspråk, att utan afseende på hvad som är inom Närings för fattningarnas likasom inom Statsförfattningarnes krets godtyckligt experimentera och göra bruk af sina förstörande principer.
K.tt det, vici ,8a3 ärs Liksdag i Kämnd genom omröstning fattade keslut rärancle sedane filialDisconternes lkssignationer, kvilia icke inom pr-eseriptionstiden, >8lg, voro presenterade, innefattade, i llr frikerrens tanke, en elgart, som pekellads II. 8l:rs' uppmärksamket till äntring uti tet obilliga litante, som öfvergå» tem, kvilka, till följt ef en, mot ali lagstistningsgrund, alltför korrt utsatt pröscriptionstid, blifvit kränkande sin egentom till alltför obetydlig vinst för LiksgäldsVerket, men till ett kännbart litants för tem tet öfvergå»: att statgantet uti ,8,8 ers 8tänderr beslut, räreote prescriptionsliten inom tag ock er för filisl-Oiscontcrnes Ikssigvationers inlösen, innebure uti sjelfva ordalydelsen, att 8tänderne blott kate för afsigt, att, genom åtgärder, vinna ordning: ock te bela tet utelöpande, icke inom prescriptionstiten reclamerate beloppet, vid 182Z ers Liksdag, endast utgjorts 0000 L:dr, kvarak e^ cfc/ rec/asyntes all önsklig or dning vara vunnen; kvatan llr Eliber ren koppates, att, enär ten askkläde ordningen vore vunnen, II. II. 8t:r skulle linne bagstiftande Uektens vartigbet fortr-e, att te, som, genom beslutet vit sistl. bakstag, gingo miste om teres, i llr Ifrilieraens tanka, se kögst billiga anspråk ä inlösen af clr! /)/'c§errte,'ac/e filial-Discont-lkssignationer-, Letänkanden, K:o 42. 513 matte af nu församlade 8t:r förbjelpas till åtnjutande af teras rätt. 8etsn 8tatsD»kottet, af ten anledning att ten salunda än^o väckta frägan om berörde
Detta embetes höga bestämmelse, dess stora verkningskrets, omfattande samhällets alla inre och yttre angelägenheter, kunna anses ställa detsamma utom jemförelse med Statens Öfriga embeten, de der, huru vigtiga de än, hvart för sig, äyo för det hela, dock verka ' inom mera begränsadebanor och derföre icke allenast kunna lättare ställas under ledning af de föreskrifter samhället för deras utöfning finner nödigt att meddela, utan ock i mindre mån, än Stats-Råds-embetet, fordra tidigt vunnen och utbildad kännedom af landets nationela lif, den förmåga att djupare fatta och bedöma förhållanden i det allmänna och det enskilda, som kunde lättare förutsättas hos den, hvilken ända från barna-åldern varit i tillfälle att göra sig för - Konstitutions-Ultkotlels Memorial, N:o 7. 3 trogen med landets egna förhållanden, än hos den vid mognare ålder inflyttande främlingen, som länge bibehåller öfvervägande intryck af sitt hemlands egendomliga seder och lif. Utskottet har derföre ansett skälig anledning icke saknas till sådan förändring af förslaget, att naturaliserad utlännings förmåner icke skulle sträcka sig äfven till behörighet att förvalta Stats-Råds-embete; och det torde kunna förväntas, att den, som äfven härutinnan vill häfva skillnaden emellan infödde och naturaliserade medborgare, skall linna sig böra heldre medgifva dröjsmål i detta hänseende, der det nya grundlagsbudets tillämpning i verkligheten otvifvélaktigt komme att mera sällan ifrågasättas, än att för denna tvistefrågas lösning uppehålla^ grundlagsförändringen i de delar, hvarom meningarne redan synas vara mera eniga. I afseende på Konungens rätt, att uti militära, embeten nyttja utländske män, innehåller 28 § Regerings-Formen den inskränkning, att sådant icke må ega ruin för Kommendanter i fästningarne. Denna inskränkning har Utskottet icke ansett erforderlig i fråga om naturaliserad utlänning, enär, om förhållanden skulle inträffa, der känslan för det verkliga fäderneslandet kunde anses komma i strid med de pligter en befattning af nämnde beskaffenhet ålägga, Konungen eger den i 35 § Regerings-Formen särskildt grundade makt, som kan aflägsna denna betänklighet.
Den, sorn i tid varnar och hammar oseder och öfverdrift genom ordningens band, plägar icke vara den, sorn ser sitt hus i obestånd. •— Det är likväl icke dessa yppighetens yttre bedröfliga verkningar, sorn mest böra bekymra. Det är spridandet af dessa läror, sorn skydda, bemantla och upphöja yppighetsförförelsen och som, om de skulle synas utgå från de äldsta, visare och vördnadsvärdare i nationen, kunde göra en obotlig skada. Besv. och Ekon. Utsk. Betänhanclen. 445 Men ändtligen, med antagande af dessa allmänna grunder, hvad är d t man egentligen vill? Jo, icke samhällets orin» iga återfjrande några århundraden tillhaka till förr tida bruk och seder, utan erkännande och återlifvande af den oumgängc liga lefnads och hushållsmaximen, att ej villja njuta och Iv a mera, jin hvartill förmåga o~h loflig förv rfnings. omtanka medgifva, måtta i lefnadssätt, viss3 gransor och förbud mot utland ka yppighets. articlars införande, jemte ett sammanhang af aila härtill hörande föreskrifter och anstalter. Det är uppfostran, det är de högres upplysning och efterdömen, d t är Dagarna, och, genom allt detta, det allmänna tänkesättet, sorn skall härtill sammanverka. Så snart ettdera häraf brister eller förslappas, så rubbas kedjan af det hela. Om Lagstilningen för ett folk, i synnerhet i denna del, är en svår konst, så måtte derföre i :ke bemödandet derom uteslutas och öfvergifva'. Det måtte icke vara omöjligt, emedan vår vördade och äls ade Öfverhet så ofta och allvarligt uppmanat oss härtill, då den sjelf gifvit oss denna Konungsliga och upplyftande försäkran: ”allt bådar, att vårt lugn och vår lycka bero af oss sjelfva": Och då just nu aila Rikets Landsorter, efter redan gjorda yttranden, begära och vänta nya och kraftiga åtgärder till den inre rörelseförlägenhetens och ölverflödets hämmande.
På stugutrappan sitter en flicka hon är kanske fjorton år. Hon är blek med mörkt, tofvigt hår, som hänger oredigt och kastar en djup skugga öfver ögonen. Och hvilka ögon! Skiftande i ljust och mörkt som skogen omkring henne! Hon måste vara sådan dottern af fors och skog. Vackra barn, hvad sitter du och tänker på? Lyssnar du till bruset från älfvattnet? Hör du sagor och sånger, som ingen ann’ får höra? Hon reser sig och går in. Där inne i ett stort rum står mor själf med pipsnugga i munnen just i färd med att lyfta af pärgrytan. Det är en mörkhyad, medelålders kvinna med vackra, kraftigt skurna drag. Flickan på trappan ärfver inte sin skönhet blott af fors och skog. Familjen, som är stor nio personer sitter just till bords, där hela servisen består af träskedar. Alla äro de mörklagda, utom gubben, som gammal och grå mer liknar det vanliga allmogefolket där i trakten. Maten är enkel som alltid hos allmogen i öfre Norrland bröd med en smörklick och ett tvättfat med välling och så pärer. Sedan måltiden är slut, knäppas händerna till tack, träskedarne slickas väl af och stoppas ned i bordslådan, och hvar och en går till sitt. Mor är nog så språksam och kan tala om litet af hvarje om deras lif och arbete. Där på Näset så heter gården ha’ de bott i många år, och de tycka nog själfva, att där ä’ fägert och Fällforsen deras ja den ä’ fägerst. Där har också gubben år efter år vågat hälsa och lif under flottningsarbetet. De väldiga timmerbrötar, som hopa sig ofvanför fallet, ä’ minsann int’ så goa’ te’ tas’ me’! Och vill en dit opp och se, finnes ingen bättre roddare än äldstpojken deras. Han är också präktig äldstpojken spänstig och mörklockig. Med säkra årtag drifver han fram båten, och där han sitter med skjortan öppen i bröstet och slokhatten tillbakaskjuten på nacken, minner han om söderns gondolierer sigenarblod smyger sig ofta in här uppåt. Man kan tro sig glida fram på lagunens vatten ...