Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådant afseende får Utskottet anmäla, det Utskottet funnit oftanåmnde fordringar lämpligast kunna fördelas i följande classer, nemligen; 1) Sådana, hvilka genom innehållande af redan tillfallen pension kunna liqvideras, och hvarom således någon vidare fråga nu icke bör uppkomma. Dessa åro N:ris i, 6 och 8, äfvensom N:o 2 för hvilken fordran betalning blifvit utfåst, ehuru den inskrifna Fröken utur Stiftet redan afgått. 2) Sådane, till hvilkas betalande, i afseende på capitalet, tillgång kan vinnas derigenom, att de inskrifne Fröknarne framdeles uppföras till pension, och densamma sedermera användes till skuldens liqviderande; i följd hvaraf Fröknarne, enligt Ridderskapets och Adelns beslut vid sista Riksdag skulle i Matrikeln qvarstå; desse åro N;ris 5, 11, i5, 16, 18, 19, 23 och a 5. 2) Sådane, hvilka genom gåldeuärernes se - / Den 20 Augusti e. m. 317 dan sista Riksdag inträffade conconrstillstånd eller frånfälle, och dervid yppad brist, nu mera icke kunna betalas, annorledes ån på det sått uti näst föregående punkt år föreslagit; och har Utskottet derföre i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln sistledne Riksdag stadgadt, hemställt, att den nu upplupna räntan må afskrifvas, och ingen ränta vidare beräknas, men att, de inskrifne Döttrarne må vid deras pensionsrått bibehållas, på det sätt, att pensionen innehålles intilldess, att capitalskulden dermed blifvit betald. Ntris 12, 17, 21, 2 4 och 5o. 4) Sådane fordringar för inskrifning af Fröknar, hvilka ännu äro qvar uti Stiftet, men hvilkas föräldrar underlåtit att den dem förelagde betalningsskyldighet till capital eller ränta fullgöra, eller 6ig dertill nu icke anmält:
7 “Under erkännande af de skäl, hvilka Kommitterade för räntans frigifvande anfört och med afseende särskildt å de olägenheter, hvilka, genom de under närvarande tid vexlande förhållanden i penningeställningen, för affärsmännen i allmänhet uppkomma af lagens stadganden om bunden ränta, har jag, som i likhet med Kommitterade, anser, alt grundsatsen om frihet i ränteaftal endast med varsamhet må i lagstiftningen genomföras, likväl trott förberedande åtgärder för ettsteg i denna riktning nu böra vidtagas .samt till följd deraf låtit utarbeta ett förslag, hvaruti i enlighet med hvad af Kommitterade är vordet föreslaget samt jemväl förut finnes i Norige antaget, räntans frihet incdgifves vid försträckning på viss tid, som ej öfverstiger sex månader. De af Kommitterade härvid ytterligare föreslagne bestämmelser om hvad fordringscgaren har att iakttaga, för att efter förfallodagen njuta den högre räntan till godo, och om förbud för den högre räntans intecknande hafva äfven i förslaget upptagits, dock att, då det synts mig allt för strängt för innehafvare!) af löpande skuldebref, alt Iian ovilkorligen börtie på sjelfva förfallodagen kräfva gäldenären, \id påföljd alt eljest hafva förlorat allt anspråk på den högre räntan eller förfallodagen. — och då vidare gäldenär, som utläst viss ränta, men på förfallodagen underlåter betala, väl, enligt sakens natur, om han ej uttryckligen förbundit sig att gälda den adaida räntan tills betalning sker, måste anses skyldig att, för den lid, ränta efter förfallodagen bör utgå, erlägga densamma till aftalda beloppet, förslaget blifvit härefter lampadt. Hvad Kommitterade i öfrigt föreslagit om laga räntas bestämmande till sex procent och tillämpande vid båda de i 9 Kap. 8 § Hnndels-Balken omförmälda fäll, om ränta pä förfallen ränta, om för skott sr anid samt om ockerstraffets och bysältningsrättens upphörande, synes mig ej stå i omedelbart sammanhang med, men deremot vara af egenskap att sannolikt försvåra antagandet af' den vigtigaste delen af Kommitterades förslag eller räntans frigörande för afFärspapper.
Trenne Riks-Stånd hafva antagit de utförsel-belopp, Utskottet å samtliga dessa vedsorter föreslagit; men som Preste-Ständet förklarat de afgifter vid utförsel höra härå. bibehållas, hvilka i 1835 års Taxa finnas utsatte, nemligen å Al ved 1 R:dr, å Björk-, 2 R:dr 16 sk., å Bokoch Ek3 R:dr 16 sk., å Gran32sk., å Tallved 1 R:drsamt å andra slag 2 R:dr 16 sk. allt per famn, föranledes af dessa Preste-Ståndets beslut, i händelse de vidblifvas, följande voteringar; 301 :o. Den, som godkänner Utskottets förslag, alt å Ved: Albör bestämmas 36 sk. utförsel-tull per famn, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, åsälles Alved 1 R:dr tull per famn vid utförsel. 302:o. Den, som antager det tullbelopp, Utskottet föreslagit för utförsel af Ved: Bjork• nemligen 1 R:dr 24 sk. famnen, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, bestämmes utförsel-tullen å Björkved till 2 R:dr 16 sk. per famn. 303:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att utförseltullen å Ved: Bokoch Ek-, bör utgöra 2 R:dr för hvarje famn, Yoterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, antages utförsel-tullen å Bokoch Ekved till 3 R;dr 16 sk. famnen. 304:o. Den, som gillar, att, på sätt Utskottet hemställt, Ved: Granskall vid utförsel beläggas med 36 sk. tull per famn, voterar ja: den, det ej vill, voterar nej; vin - Forts, af Bevillnings-Vtskottets Memorial, N.o 41> 4i vinner nej, kommer Granved att åsättas 32 sk. utförsel-tull famnen. 305:o. Den, sorn, lika med Utskottet, anser Ved:
Ett dödt ting, ett embetsverk lärer icke kunna få låna på god tro eller kunna sättas i skuld utan efter lagliga former; den som fått låna på god tro måste vara förvaltaren, och när han åsidosatt lagliga former, lärer skyldigheten att betala också drabba honom, och det här med så mycket mera rättvisa,'som cabinettscassans skuldsättning till en del skett till förmån för dessa förvaltare, i det en tiel af de s. k. på god tro lemnade summorna i all tro tillgodokommit dem under namn af löneförhöjning. Jag tror, att icke blott R. St:s värdighet och deras skyldighet att icke missbruka nationens förtroende, utan också deras och landets väl så nu som i framtiden fordra, att icke bevilja något anslag i detta afseende. Då denna skuldsättning kunnat ökas och fördöljas i 18 år, veta vi icke hvad sorn sedan vi betalt denna kan uppdagas och fordras till betalning. Ho bland menniskor kan se det fördolda? Det förljudes, att fråga blifvit väckt om inlösning af vissa Riksg cont:s obligationer, hvilka R. St. redan en gäng trodde sig hafva inlöst och erhållit annullerade. När elden kommit lös, vet ingen hur långt branden kan sträcka sig. Skulle denna skuld vara så tryckande för Regeringen, må denna på det sätt gå folkets önskningar till mötes, att det kan vara öfvertygadt om, att den är allvarligen betänkt på ett annat sysleme än det, som följts under dessa skuldsättningsoch löneförhö|ningstider. Då kunna nationens ombud bevilja af tacksamhet hvad de icke nu kunna bevilja af skyldighet, långt mindre af flathet, och de 24 II. 5g Don Bo A p r i I f. m. kunna påräkna nationens så tillfredsställelse, som godkännande af hvad de gjort och öfverseende med de ökade bördor de kunde komma alt pålägga. Öfvertygelsen att en börda ej är orättvist för onyttiga ändamål pålagd ger tålamod, och välviljan gör bördan lätt.
men inom ben tid som dertill - i5- Den 12 Masi. Hör Konung och Ständer gemensamt att bestämma, som eu sädant beslut äskas at dem, med hwilka jag har den äran, att dela tänkesätt och öfwerrygelse. Det är owederfägeligen bewist alt ingen, pä lagar, häfder eller naruren af delta Sländs uprinnelse grundad nödwäudighet, kan twinga en swensk Adelsman att skicka sina söner, faran, äran och fienden kill mötes; oeksä yrkas det ej af sädant Ml, men derföre att det finnes en högre pliktkänsla, som fordrar hwad gifne lagar ej förestrifrva, derföre att dä följderne af en handling bero af det sätt pä hwilkcn den ntöfwas, bestämmer dest warde af den sjelfförsakelse som dermed är förenad; derföre att da Ridderskapet och Adeln pä fäderneslandets altare nedlagt alla företräden utom sitt sköldemärke, har det ej welat, ej kunnat afsäga sig Den ratt arr i hwarje stort offer påkostande ögonblick deraf gifwa dek första efterdömet, men ehuru wigligt detta närwarande ögonblick är, ehuru afgörande de öden blifwa som det bär i sitt sköte, blir det icke i wära dagar som de stora wälgörande frukterne skola njutas af Vet stadgande, hoppet nu wäntar och begär af Nationens Representanter; Let blifwer icke förr än i kommande lider, dä den sol upgätt som skall lysa öfwer wära griftec och öfwer de mognare följderne af wära beslut och wara gerningar.
Det syntes böra falla något hvar i ögonen, att man hos en Domstol, sammansatt på enahanda sätt som första instantien, icke kunde vänta eller fordra visare beslut, än hos den sistnämnda, destomindre som andre Domstolens Ordförande, mången gång endast en tillförordnad yngre Domare, icke sällan saknade den kunskap och erfarenhet, som åtföljde ett långvarigt utöfvande af Häradshöfdinge-Embetet. Lagmans-Rätternes minskade förtroende bestyrkte denna sats. De vigtigare frågorne gingo oftast derifrån till Hof-Rätterne. Motionairen trodde alltså icke, alt desse senare* göromål skulle serdeles ökas genom Lagmans-Rätternes indragning; och om än en sådan åtgärd skulle medföra tillökning af några få Ledamöter i dessa Verk, trodde Motionairen, vid betraktande jemväl deraf, att Lagmanslönerne försvunno, den båtnad, som härigenom tillskyndades landet, icke vara för dyrköpt. Han yrkade fördenskull Lagmans-Rätternes skyndsamma upphäfvande j men tillika alt , om det ej kunde ske, vad icke må ega rum Log-Utskottets Bet. N:o 8a. 3 i skuldford ringsmål, der gulden är erkänd, eller åtminstone att HäradsRätternes Utslag i sådane mål, oaktadt vad erlägges, måga gå i verkställighet och beloppet få emot borgen lyftas, —■ och har en större del af Bonde-Ståndets Ledamöter i deuna motion instämt; 4-o af Riksdagsfullmägtigen ifrån samma län Peter Persson, med hvilken JSils Magnusson från Calmar län sig förenat.
För alla de andra passagerarne var öfverfarten ingenting särdeles angenämt, men för Edvard och Agatha tycktes den vara några minuters verk, och oaktadt Albrekts spefulla anmärkningar och Didriks oroliga uppsyn, hade Edvard slagit sig ned bredvid henne, och ”om jord och himmel störtat samman, så hade han icke kännt dess fall,” så ifrig tycktes han vara att lära sig danska språket, hvari han också förmodligen gjorde stora framsteg, ty de syntes förstå hvarandra mycket väl, ehuru Edvard åtminstone säkert misstog sig, ty i sin oerfarenhet drog han alls icke i tvifvel att han var kär på fullt allvar; och förtjust att icke finna Agatha sådan han föreställt sig alla fruntimmer, tysta, blyga och tillbakadragna, utan i stället så oändligen uppmuntrande, glad och förtrolig, kunde han icke nog i sitt sinne beundra den sköna danskan, och rätt lifligt, med ord och blickar, visa henne denna beundran. Hvad Agatha åter angick, så egde Edvard för henne alla nyhetens behag, ty aldrig hade hon haft en så oskyldig, så vacker och så upprigtig älskare. Man påstår att ingenting lär vara så behagligt för en erfaren qvinna – van att bedraga och bedragas – som att vara föremålet för den blyga, nästan omedvetna känslan, som flammar i rodnaden på en sjuttonårig kind, och denna smak är allt för naturlig att kunna klandras. Lärarekallet i nästan hvad fall som helst är högst mödosamt och bedröfligt, men här – och endast här – är det förtjusande, ty man är säker att alltid finna läraktiga elever, och hur ljuft att följa deras framsteg, och slutligen – att sjelf skörda frukten af deras kunskaper Åtminstone lär väl den vackra Agatha hafva tyckt så, ty hon log så förföriskt, så intagande, hvarje gång Edvards mörka öga sänktes för hennes lågande blick, och jagade blodet till hans panna, eller hennes hand vidrörde hans, och denna hand – fin och liten som en flickas – sakta och darrande slöt sig omkring hennes knubbiga fingrar.
Afven jag anser de i denna punkt begagnade ordalagen ingalunda vara lämpliga, såsom alldeles ej befrämjande det ändamål, sorn med kreditiv egentligen afses, enär det här uttryckligen förklaras att meningen med kassa-kreditiv skall vara att ”det medgifna beloppet tid efter annan lyftes,” och det sedermera omtalas, huruledes dessa summor efter hand återbetalas. Följden blefve ju häraf alldeles motsatt hvad den i verkligheten bör vara; ty vid del tillfälle då jag söker och erhåller kreditiv, kunna sådana omständigheter inträffa, som göra det för mig nödvändigt att uttaga hela beloppet pä en gäng, under full visshet att kunna detsamma fullt återbetala inom ett par månader, veckor eller kanske dagar, och så allt framgent sä att jag under årets lopp kan hafva lyftat och äter inbetalat summan 24 gånger (om jag gjort tillagningar och inbetalningar 2 gånger i månaden). Manne del då är rätt att utsätta huru mycket jag får lyfta eller uttaga på en gång? Meningen mätte väl vara den att, om jag en gång har fått ett kreditiv pä en viss summa, sä skall det äfven vara min rättighet ult ut taga hela beloppet när helst jag sä för godt finnér. Jag tillstyrker derföre en sådan förändring i ordalagen, alt krediliv-tagären derigenom mätte fä öppen rätt att utlaga eller insätta efter behag större eller mindre summor. Gr. Gyldenstolpe: Det synes som om R. o. Ad. hade mycket god lid, dä man här kan tvista om några fä ord, som i min tanka ej kunna anses för annat än öfverflödiga. Jag anser att de väl kuna vara borta, men jag kan ej heller inse hvad de göra för skada, om de fä qvarstå; ty just deras borttagning kan ock hafva sin olägenhet, emedan det då skulle stå: ”hvad af det medgifna beloppet lyftes”. Hela beloppet finge då ej heller lyftas, och således qvarstode ändock den öfverklagade olägenheten, ehuru de der klan - Den 14 Juni. 135 drade orden voro borttagna.
Uti 51 § skulle lörsta mom. begynnas sålunda: ”Vexel-innehafvare som återgångstalan väcker, ege, i det fall, som i 32 § sägs, rätt att etc.” samt början af andra mom. erhålla följande redaktion: ”Är betalningstiden redan inne, eller är vexeln återkommen för uteblifven accept eller bristande betalning, då skall etc.” 58 § skulle erhålla följande lydelse: ”protest skall, i närvaro af minst ett vittne verkställas genom notarius publicus, eller den i hans ställe satt är. Å landet må protest och kunna ske genom kronofogde”. S. D. Föredrogs ånyo och afslogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens den 14 och 16 dennes på bordet lagda memorial N:o 50, i anledning af erhållen återremissaf Utskottens betänkande N:o 28. Prot-utdrag den 48 September 4848. 709 S. D. Vid föredragning af Expeditions-utskottets memorial N:o 19, i anledning af återremisser å skrifvelse förslaget N:o 186, blef detta memorial med godkännande af berörde skrifvelse-förslag, lagdt till handlingarna. Från Hög v. Preste-standet. S. D. Föredrogs ånyo Lag-utskottets betänkande N:o 67, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag för utrikes vexlar; hvarvid Ståndet fattade beslut, som följer: 18 §. Andra momentet ansågs böra lyda sålunda: ”Sker det, håfve sednare innehafvare emot den, hvilken sådan rättighet icke medgifvit eller emot honom föregående öfverlåtare, eller emot utgifvaren ej vexelrätt”. I öfrigt godkändes förslaget 21 § Antogs med den förändring att lydelsen efter ordet bestånd blifver;” innan godkännandet skedde eller innan vexeln förfaller.” 36 §.
E n tj iigofi8ttnfia: ig fl iclrs, 12onn.y Lauter, med god uppfostran. och redan börjad lilAm. %r varksamhot innclrordernr sig i ~ o r l i u nti ett aridra Idnssens pensionat. Den unga kvinnan plAgns af ensamhetsIriinslan, hon frf~gar ödet och hvalfver stiindigt i sin hjzirna tanken p k 0 1 1 1 hon slrall npplefi7a något)). Kort därefter triiffar hon vid middagsbordet den m m, mod hvillcen » hon slrall upplefvs nggot.)) Deras foi: stili saminnntriiffnnde ktinneteclmas af on ömsesidig, hypu.otislit förlaiiimde Iriinsls. De v k l a ej ett ord, men hon förniinmer shsom betïalctride någon henne invandigt. Jössing, dansk till börden och ett par år yngre &amp; n Lonny, studeras niedicin. Han presenterades i pensionatet som .ett stoïs&amp;dt mediiiim. Snart tillbringa Jössing och Lonny skymningarna tillsammans i fru. Niesels salong. D8 de andrn gCtsterna afiagsuat sig, spelar han för l-ionne. Li5piiiligarna p&amp; pian.ot terlm som eld i hennes ådror .eller som ~iysr.iingni: f r h hjiissan Uill fotsidorna)). » Tonerna bli under Ilans Iiiiudor till o11 hel nnstorui af AtrPL.)) Ran 81 ' henne motbjudande och lilzviil upprepnr hon inom sig: di1 skall, d11 skall, du skall! Inom kort beliiirskns hon fullständigt af denna m m, som hon inta &amp; nnu iilsl: ai:, iilen hvars litdrlek hoii dock å t r k. Jössing reser hem, men Aterkommer efter nAgra veckor. Lonny finiier honom vid middagen £ortfararide obehaglig.
St., der åsigterne varit så delade, sorn inom BankoUtsk., ronde bankovinstens användande. Men också är detta ämne, ett ibland de vigtigaste, som under denna riksdag förekommer, ock som fordrar Ständernas synnerliga upmärksamhet; ej för summans belopp, men i afseende till principen af dess fördelning. BankoUtsk. nplyser, alt den metalliska kassan, i Banken, nedgått under åren 1848, 1849 och 1850, från 8,250,220 r:dr till 4,571,494 r:dr i silfver, motsvarande i b:co 9,809,935 r:dr. Detta nedgående af den metalliska valutan i Banken, under så kort tid, är i sanning betänklig, då kändt är, att Hypotheks-föreningarne under de 3:ne sednasle åren, indragit betydliga utländska län; och att riket, i öfrigt, ej varit hemsökt af någon allmän olycka, som verkat på silfver-utförseln. Anmärkas bör, alt om ej gynsamma förändringar inträffa, inom nästkommande lagtima riksdag, sä kan föga eller intet, af den återstående silfver-fonden finnas qvarliggande uti Bankens hvalf. Och uti hvilken svår belägenhet blifver icke dä Riks-banken och allmänheten. Medgifvas måste, att handelsförhållanderne under de 3:ne sistförflutna åren varit ofördelaktiga, i anseende till de politiska lilldragelserne uti andra länder, och, att dessa förhållanden nu synes något förbättrade. Men är det onda redan slut? eller kan man garantera att det icke ånyo återkommer? då, och om så olyckligt inträffar, blifva förhållanderne med Banken, än mer betänkliga, dels Den 15 Mars f. m. 441 genom fortgående af försämrade handelsförhållanden, och dels derigenom, att Hypotheks-föreningarne, som hittills indragit silfver lill riket, och dymedelst minskat utvexlingen nr Banken, nu komme alt utlaga silfver från densamma, för all dermed göra afbelalningar å Hypothek-föreningarnes skulder, jemte ränte-liqvider, till utländningen.
KONUNGEN (emottager brefvet, kysser sigillet, sätter sig, bryter brefvet med mycken otålighet och ögnar deruti). BENGT PODEBUSK (afsides). Vulkanen dröjer! KONUNGEN (springer upp). Vid Sancte Knut! hvad är det! BENGT PODEBUSK (afsides). Han bryter löst! det går bra! KONUNGEN (med ägonen i brefvet). Olaus Laurentii, som Domkapitlet i Upsala valt till ärkebiskop tvertemot min vilja. råd! BENGT PODEBUSK (afsides). Tack vare mina kloka KONUNGEN (som förut). Har af den påfliga stolen erhållit pallium och blifvit bekräftad i sitt embete! (kastar brefvet på golfvet). Förbannelse öfver Vatikanen och munkars ränker! Min afsvurna fiende ärkebiskop i Upsala och ordförande i svenska rådet! Är jag då blott en lydkonung under Roms välde! Nej, vid Sancte Knut, det är jag inte! Förr störte tillsammans på engång mina trenne kronor, än jag böjer min skuldra under Roms ok! Det är inte med Sanct Petri nycklar man öppnar portarna till mina trenne riken! MUNKEN. Min son, den heliga jungfrun förlåte dig dessa hädelser! KONUNGEN (kastar sin handske i munkens ansigte). Tig, fördömde munk! (upptager det bortkastade per 27 gamentet och griper derefter munkens ena arm). Om jag gjorde rätt, satt ditt hufvud innan qvällen fastspikadt öfver porten till detta slott! (skakar munken). Jag skänker dig lifvet, med det vilkor, att du genast midt för mina ögon uppäter detta fördömda pergament! BENGT PODEBUSK (afsides). En mager kost, så helgad den än är; förträffligt! KONUNGEN (räcker munken pergamentet). Har du hört min befallning? MUNKEN. Skall jag äta upp den helige fadrens KONUNGEN (ger tecken åt Bengt). Vakt!
AIaj:t i Kader fästa Ilikets 8tänders uppmärksambet dera, att, om 8taten skulle öfvertaga kela den s. k. service-kostnaden eller imjvarteringsbesväret i de städer, der en del ak stadens tolags-medel förut blifvit bärtill använd, eller om utgikterne ak tolags-medlen till föremål, som snarare röra det allmänna, än staden enskildt, säsom i 8toekkolm, utgikterne för 6vmnasium, kronouppbörden, o. s. v., framdeles skulle komma att uppköra ock i stället ak 8tstens medel bestridas, ersättningen ak tullmedlen till dessa städer, kör förlorad tolag, bör i samma mon minskas. likaledes anser Kongl. IVIajrt, att, säsom villkor lör tolags-ersättningens tillgodonjutande, uttryckligen bör köreskrikvas, att, intilldess annorlunda förordnss, nu gällande bestämmelser, angäende tolags-medlens användande, i kvarje stad skola tjena till efterrättelse, ock att för kvart är bekörig redovisning för ersättningsmedlen skall uppgöras ock inom ^pril mänads utgäng nästpälöljande är till Oommerce(lollegium, frän Öfver-8tätkäIlar6-Kmbetet i 8toekkolm oek kongl. i>Iaj:ts Kefallningskakvande i landsorterne, insändas. lie ak Commercekollegium ock 6en6rai-Vull-8t)u elsen i det förevarande ärendet afgikne underdånige utlätanden, med dertill körande tabeller ock öfrige Kandlingar, komma att, för vidare upplysning, till vederbörligt Ktskolt serskildt allemuas - Lons?, ?ro/iori?ron, A?:o 6/. 11 KonZI. Lx?rotoeo!!s <7. 8106X80^, Kl, muur uos k'.
Betänkande i anledning af väckte förslag till förändrade föreskrifter, , i afseende på Bankens fastighetssamt skiftesoch odlings-lånerörelse. Sedan Utskottet, af förekommen anledning, infordrat Banco-Fullmägtiges yttrande, huruvida erfarenheten visat, det föreskri (terne uti 195 §. af nu gällande Banco-reglemente voro lämplige samt i motsatt fall föreslå de förändringar, som kunde leda till det af Rikets Ständer med samma föreskrifter åsyftade ändamål, hafva Banco-Fullmägtige sig utlåtit: alt, då den till 300,000 R:dr Banco bestämda fond för skiftesoch odlings-lån under senast förfin t ne åren varit föga anlitad, och af nämnde lån vid sistlidet åts slut endast en summa af 37,693 R:dr 6 sk. 3 r:st varit utestående, samt således | delar af nämnde anslag icke blifvit begagnade, sagde utlåning borde upphöra, i den nion utestående lån blefvo slutbetalde; att, omförmätde anslag dock borde i annan väg göras fruktbärande och användas tili förstärkande af den för fastighets-belåningen anvisade fond, som från det uti 189 §. af Banco-reglementet bestämde circulalions-capilalet af 4/780,000 R:dr Banco borde okas tili B anco-Utskottets Betänkandej N:o 84> jemt 5,000,000 R:dr samma mynt; att, lill följd, förmodligen af stadgandet i nyssåbeiopade §:s 2:dra punkl, mom.