Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sonen till arkiator Hedin var kanslirådet Sven Hedin, gift med Klara Vestman och farmor till den unge perserfararen Sven Hedin. Klara Vestman var dotter till den myndige Stockholmsborgaren och riksdagsmannen Abraham Vestman, som under Gustaf III:s tid spelade en mäktig rol inom borgareståndet och gjort sig känd såsom Bellmans vän och hjälpare i brydsamma förhållanden. Konungen, som efter sin brytning med adeln ofta gästade i det rika borgarhemmet, stod själf fadder åt lilla Klara. Hon blef sedermera mycket omtalad för sin skönhet samt föremål för skalden Chorcei diktarhyllning. Så var det till den trettonåriga flickan han skref de så allmänt kända raderna: Lilla Klara, förebrå ej mig att jag är så barnslig, lilla Klara; är jag barn, så liknar jag ju dig, bör jag blygas då att barnslig vara? Kanslirådet Hedins hem var kändt för trefnad och okonstlad familjelycka. Det var med sonen ur detta hem, som den unga Anna Berlin under ljusa förhoppningar knöt bandet för lifvet, och dessa förhoppningar har hon också i rikligt mått sett med åren förverkligade. Det blef trefnad i hemmet, där lyckan växte med åren, en lycka byggd på den rätta grunden, som icke vacklar, äfven när pröfningens stormar svepa däröfver. Här har hon lefvat vid sidan af en allvarlig, flärdfri och plikttrogen make, som nu under 42 år stått i stadens tjänst, och som efter ett träget arbete sökte sin bästa vederkvickelse i ett ordnadt hemlif, o c h i d e t t a h e m har, såsom en m e d d e t - samma intimt förbunden vän vid ett tillfälle yttrade, » mycken sol gjutit sitt skimoch en förtrolig sammanlefnad lagt sin frid öfver makarnes hjärtan ». Aren kornmo och gingo, under det en glad, förhoppningsfull barnskara spridde än mera sol och glädje kring den husliga härden. K o m så silfverbröllopsdagen, då silfverbrudgummen ägnade sin brud en varmhjärtad hälsning, hvarur vi icke kunna neka oss nöjet att meddela.
Och sä glida vi ut på vattnet i det brokiga vimlet af flaggprydda ängbåtar och slupar, fylda med glada stadsbor, hvilka hasta ut från staden för att tillbringa sin helgdag på landet. Det är en af de dagar, då storstadens ådror liksom falla i hop och bli tomma. Det pulserande lifvet gjuter ut sina vågor åt andra håll. Men vi skulle väl se oss om litet på däcket. Hvilket vimmel af unga, rosiga ansigten! Och dessa sommarljusa, lätta och moderna drägter sedan! Der är något att lägga märke till. Vi se prof på alla dessa voiles, zefyrs, foulards och spetsväfnader, hvilka i hundratals mönster och skiftande färgtoner varit synliga i våra promenader. Men derjemte få vi se de nyaste nyheterna i tygväg, hvilka trots den framskridna vårsäsongen allt jemt träda fram. I synnerhet faller oss i ögonen de nya storrutiga mönstren — • qvadrater med 8 — - 10 centimeters sida — hvilka från hvitt öfvergå i olika färger ända till det mörkaste blått. Ett mera excentriskt än vackert mode. De randiga tygsorterna äro 1888. u n i Fig. 1 — 3. Barn drägter. denstrumporna hafva funnit användning öfver allt. Man kan ju fä dem i alla färger och det är ej comme il faut att bära strumpor i annan färg än toalettens. Der borta sitter ett sällskap af främmande utseende. En herre med monokeln inklämd i ögat står och samtalar med damerna. Nu höjer han rösten. A h! That is english! Låtom oss taga deras resdrägter i betraktande. IDUNS 22 MODETIDNING J ni 1888 elegantaste broderier af detta slag hör ett med ljust silke i plattsöm utfördt vermieellemönster. Är man tillräckligt försedd med toaletter för middagstaffeln, koncerter, promenader och möjliga fester, så återstår att tänka på morgonoch aftondrägter. Dessa göras af randigt eller enfärgadt flanell, kaschmir eller siden med spetsar och bandslejfer. För en badort passar i synnerhet blått och hvitt och blått och rödt — randigt; formen är vanligen en garnerad kjol jemte lång mer eller mindre åtsittande jacka.
Doctor Tegne’r vore af opasslighet hindrad , har denna dag utsedd, blifvit Pastor Primarius, Kongl. Öfver-Hof-Predikanten 111.111. Doctor Hagberg. S. D. För den tid, Prosten Lahngs sjuklighet ytterligare torde fortfara, har till Ledamot af Expeditions-TJtskottet utsedd blifvit Professoren, Riddaren af Trot. Utclr. d. 1! Mars 1840. ren af Kongl. Nordstjerne Orden Mag. Bolméer, i stället för Contracts-Prosten m. m. Hallbeck, som förklarat sig vara förhindrad att vidare dermed fortfara, såsom förut varande ledamot af Bevillnings-Utskottet. S. D. Föredrogs Banco-Utskottets memorial N:o 4, med öfverlemnande af Banco-fullrnägtigés Berättelse till Utskottet år 1840. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogs Expéclitions-Utskottets memorial N:o 4, med anmälan om behofvet af en tredje Vaktmästare, samt beviljandet af nödigt arfvode för densamme. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo följande Utlåtanden af Stats-Utsköttet: l:o N:o 5, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om anvisande af ett serskildt anslag till valten-communicationer och andra allmänna arbeten år 1840. Återremitterades. 2:o N:o 11, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om medels anvisande till Gevärs-fabricationen. Återremitterades. 3:o N:o 12, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om medels anvisande till fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad; och 4:o N:o 13, i anledning af väckt fråga om Riksgälds-Contoirets befrielse från Chartse-sigillatae-afgift och Expeditions-lösens erläggande.
Viandes salées de porc en tullsats af 50 cent. bestämd för 100 kilogrammer. I Tyska tullföreningens taxa, daterad den 1 Juli 1865, kan man på pag. 77 läsa följande: Fleisch frisches, eingesalzenes, geräuchertes, Schinken, Speck etc. tull för 1 zollcentner 15 Silb.-groschen. Det Höglofl. Ståndet torde häraf benäget finna arten af de bevis Hrr frihandlare understundom begagna och att det icke är, som man säger, »Guds ord», allt som flyter från deras munnar. På enahanda sätt hafva mina motståndare mera än en gång inom detta rum bestridt mina uppgifter att all spanmål vore i England belagd med införseltull. För några dagar sedan har emedlertid frihandelns organ Post-Tidningen i ett obevakadt ögonblick infört ett utdrag af Engelska tulltaxan, af hvilket en hvar kan inhemta att tullen för hvarje ctr är 18,33 öre — och således för en tunna hafre, som kan antagas väga 200 skålp., omkring 37 öre. En värd talare, Gr. Posse, har frågat, hvartill det skulle tjena att införa skyddstuller å landtmannaprodukter, då i så fall l af Sveriges befolkning skulle lefva på den återstående J, eller hvad verkan några öres tull skall hafva på varor, hvilka variera så i pris, som spanmål och dylikt.
H o n var j u van vid en sådan världsmannarutin som faderns, o c h han, Johan, var en ohjälplig bourgeois i allt sådant mera » m o r, du kan inte tänka dig en sådan vårdag det varit i dag. D e hvita syrenerna hänga som brudslöjor i luften. H o n hade varit ute o c h plockat vilda blommor till vaserna, ty vi vänta främmande från sta ' n, o c h när hon k o m, varm, m e d det ljusa, lockiga håret som en guldsky kring hufvudet, gående genom den hvita syrenallén, o c h m e d famnen full af blommor, trodde jag det var våren själf, som k o m, o c h jag öppnade fönstret — för att släppa den i n; ofrivilligt räckte jag ut armarna för att lyfta henne upp från marken. H o n bröt en hvit syren o c h räckte mig genom fönstret. N u står den här o c h doftar, på mitt skrifbord, o c h mina allra heligaste o c h bästa känslor, som alla böra henne till, g ö m m a sig i de hvita små k a l k a r n e » H o n kunde ej läsa längre, en onämnbar ångest pinade henne. H o n visste det ej själf, hon hade aldrig lärt sig att tänka utan hjälp. H o n skulle velat eller le o m så också mitt eget skulle brustit, för glida in i hennes, droppe för droppe. på det afståndet vi stå till hvarandra — är det möjligt? O c h jag är rädd att bli löjlig » Hvilket fel? Och afståndet? Hennes föräldrar hade j u alltid lefvat i hvar sin del af våningen, o c h hon hade j u kopierat sitt l i f efter deras. Hon kunde ej minnas, att hon annat än undantagsvis smekt mannen under deras korta äktens k a p; det brukades ej i hennes h e m; det hade där stämplats som ofint. O c h i allt hade hon följt föräldrarnes exempel o c h böjt sig för » g o d a tonen ». D e hade gift bort henne, lofvat henne all den l y x, hon varit van vid. O c h hon hade låtit dem bestämma.
Delta förslag, derifrån, enligt Förvaltningens af SjöÄrendena hemställan, uteslutits ett af hittills bestådda arfvoden för lönlöse Officerare, slutar sig på R:dr R:mt 30,650: — hvadan, efter afdrag af nuvarande aflöningssumman „ „ 19,185: — den erforderliga tillökningen uppgår till R:dr R:mt 11,465: — Flottans Machinist-Officer are äro nu lill antalet blott tre; men, som della antal redan befunnits otillräckligt och, i den mån ångkraften allt mer användes på Flottans fartyg, behofvet af Machinist-Officerare äfven i samma förhållande ökas, har jag icke dragit i betänkande att biträda Förvaltningens af Sjö-Ärendena underdåniga hemställan, att löner för ytterligare tvä sådana Officerare nu må af Rikets Ständer i nåder äskas, och föreslår alltså underdänigst för Machinist-Officerare, med inbegrepp af de nya lönerna och förbättring af de redan befintliga, såsom Eders Kongl. Maj:t läcktes inhemta af det förslag, Litt. L, jag nu får Dess nådiga pröfning underställa, en för Bih. till R. St. N:o 4 till Kongl. Moj:ts Nåd. Prop. N.-o 4, om Statsverket 4856. höjd aflöningssumma af R:dr Runt 10,500: — eller, efter afdrag af nuvarande lönebeloppen med
Vid punkten <26: att elen vid senaste Riksdag medgifna creditiv-rättighet för Riksgälels-Contoret måtte bibehållas, har inom Riks-Slånden blifvit anmärkt: af en Ledamot, att då detta creditiv med full säkerhet inginge, men måhända hädanefter blefve för litet, då Stats-Contoret, tidigare än hittills, behöfde i Riksgälds-Contoret lyfta hela slatsbrist-summan, syntes detsamma böra förökas till minst ii million; af någre Ledamöter, att, i händelse någon låne-indragning möjligtvis skulle kunna ifrågakomma, borde sådan indragning verkställas i första rummet af den försträckning, som på denna räkning blifvit Staten lemnad ; af andre Ledamöter åter, att i ingen, händelse delta creditiv borde få indragas, och sålunda uppsägningsrält ej fästas vid dess beviljande, emedan, i sådan händelse, ej mindre ett annat Rikets Ständers Verk, än äfven Stats-Verket, kunde sättas i verklig förlägenhet, om uppsägningsrätlen, emot all sannolikhet, någonsin skulle komma att begagnas. Utskottet, som anser det vara af vigt att bibehålla den princip, att Banco-Styrelsen må ega rättighet uppsäga hvilket eller hvilka af de från Banken beviljade Cassa-creditiv, densamma lämpligast linner, i händelse Bankens egen ställning skulle en sådan åtgärd fordra, men som tillika är fullkomligen öfvertygadt, att, med antagandet af de flerfaldige medel Utskottet föreslagit lill den metalliska Cassans förstärkning, någon sådan uppsägning icke kan ifrågakomma, anser sig böra förblifva vid dess gifna tillstyrkan, att uppsägnings-rätt äfven må ega rum i afseende på 'det creditiv, som Riksgälds-Contoret å Banken eger; och kati desto mindre föreslå den af allenast en Ledamot yrkade förhöjning af detta Creditiv, som sig visat, att Riksgälds-Contoret icke vid något tillfälle behöft till fullo begagna dess nuvarande Creditiv-belopp.
R:dr och för en bana af endast 4 löt spårvidd till 3,999,000 R:dr R:ml, E. K. M:t, lör utförande af denna jernvägs-anläggning, enligt del sednare alternativet, hvilket af aktie-egarne, som beslutat, medelst aktie-teckning, bilda ett bolag för sagde löretags verkställande, ansett tillfyllestgörande, enär ifrågasatta jernbana vore hufvudsakligen beräknad för varutransport, täcktes bevilja ett låneunderstöd af allmänna medel till §:delar af det derför beräknade kostnads-beloppet, eller å 2,666,000 R:dr R:mt, mot samma vilkor, sorn vid sednaste riksdag blifvit Gefle-Dala jerovägs-bolagct förunnade; hvarjemte sökanderne i underdånighet begärt, att arbetstiden måtte utsträckas (ill 10 år med rättighet för bolaget alt vägbyggnaden på kortare lid fullborda samt ali lyfta lånet med -Jfidel sedan arbetet blifvit börjadt, och derefter med Tl0:del för hvarje färdig mil af vägsträckan. Rikets Ständer hafva redan, i fråga om en annan kommunikationsled från de inre delarne af Småland till Östersjön, hvartill bidrag af allmänna medel jemväl under innevarande riksdag föreslagits, uttalat sin åsigt angående behofvet och nyttan af förbättring i kommunikationerne inom denna landsort, hvars förkofran i ekonomiskt och industrielt hänseende motverkas af det nuvarande besvärliga och kostsamma forslingssätlet lör ortens produkter och förnödenhets-artiklar, hvadan Rikets Ständer också beviljat ett ansenligt statsbidrag dertill lör åstadkommande af en transport-led genom nämnde provins (ill den vid södra Östersjökusten belägna handelsplats, som länge utgjort den förnämsta afsättningsoch stapel-orten för de medlersta, från hafvet a (skilda, trakterne utaf detta landskap.
I afseende härpå- förekommer å ena sidan, hvad, angrde desse Presidents-löners bestämmande till olika belopp, blifvit anfört: att de Embets^ och Tjenstemän, som äro fästade vid Hufvudstaden skulle till löneförhöjningen äga större anspråk än de i Landsorten-' ne, och att i enlighet dermed det icke vore förenligt med rattvisa, att Presidenls-lönerne bestämdes till lika belopp, utan boide Presidenten i Svea HofRätt få 5oo R:dr mera än hvar och en af Presidenterne i Götha och Christianstads HofRälter; att, ehuru det vore orätt att Presidenten i HofRätt hade Rang öfver JustitiseRådet och följakteligen äfven högre lön, uttoge likväl rangen, så länge dessa obehöriga förhållanden icke voro afskalfade, sin rätt: att de skäl, på hvilka R. St:r år 1810 beviljade 1000 R:dr i Taffelpenningar åt Presidenten i Svea HofRätt, nemi. att Svea HofRätt, verkande i samma Ort som Regeringen, oftare än de öfrige HofRätterne får en tillökning i de vanliga göromålen, genom Ärender, som röra Rikets säkerhet, att Ordförande-skapet i Riksrätt åtföljde detta Embete och att de fleste Tryckfrihetsmål tillhörde denna HofRätt, — ännu och a 11— til skulle fortfara: att i senare tider tillkommit äfven aldra göromål, som förut behandlats af Gollegier , och att, då lefnadsutgifterne för Presidenten i Svea HofRätt, genom hans vistande i Stockholm, vöre dyrare, än för de andre HofRättsPresidenterne, ingen anledning vore, att denne President, som från år a4 Stats-Utskottets 1810 till är 1826 njutit 1000
Vid närmare undersökning af vår bankorganisation skall det emellertid nogsamt visa sig, att densamma är behäftad med sådana grundfel och brister, att, om också en insigtsrik, omtänksam och kraftfull förvaltning, tillika utrustad med erforderlig frihet, framgent skulle kunna upprätthålla och än ytterligare utvidga bankverksamheten samt åt denna gifva en fullt helsosam rigtning, sådant likväl då skulle uppnäs, icke i följd af, utan trots bankväsendets organisation”. ”Främst bland dessa grundfel framstår, enligt komiterades tanke, den af grundlagen ät Riksbankens sedlar gifna tvångskurs, oberoende deraf huruvida dessa sedlar motsvaras af inneliggande valuta i ädla metaller, hvarmed sedlarna vid anfordran skola infrias. Uppenbart origtig till sin princip och obehöflig för Riksbankens, genom dess kapitalförmögenhet fullt betryggade ställning, utgör tvångskursen, som tillförene blifvit såsom yttersta räddningsmedlet under Statens förtviflade financiel belägenhet anlitad, men äfven såsom sådant numera allmänneligen förkastas, en ständig källa till oro för realisationens bestånd. Ehuru grundlös denna ofta återkommande oro än är, och mäste vara. sä länge sedelutgifningen och Riksbankens verksamhet öfverhufvud med nödig omtanka begränsas och handhafves, utöfvar likväl blotta föreställningen om en möjlig fara, hvarje gång Bankens silfverförråd i följd af vexlingar i affärsverlden starkare anlitas, i och för sig ett högst menligt inflytande pä det allmänna förtroendet, hvilket åter, såsom yttersta grunden för krediten minst kan af kreditanstalterna undvaras. Då man tager i betraktande hurusom ett stadgadt myntvärde, icke mindre än ett stadgadt rättstillstånd i allmänhet, utgör grundvilkoret för eganderättens helgd, kan man icke förbise det principvidriga och rent af vådliga i en anordning, hvarigenom det göres möjligt, att nämnda grundvilkor, under någon svårare förlägenhet i affärsverlden eller under intrycket af någon allmän oregelbundenhet i samhällstillståndet, skulle kunna rubbas.
Hvem vet, skolan var hård, men det är FRU VINGE (skakar på hufvudet). Då hade dina ord icke varit så bittra. TORSTEN. och det är icke jag, som frammanat det. Det var minnet af en förgången bitterhet, (Helena och Grot komma från höger.) GROT (till Torsten). som du ser. Om herrskapet tillåter, skall Ja, här har du oss nu igen välbehållna, 124 jag nu ägna några ögonblick åt min dotter. (Går till vänster.) (Då han är borta, och Helena står vänd ifrån dem, fattar fru Vinge Torstens hand och kysser den. Går därefter hastigt till vänster.) HELENA (ironiskt). upprörd efter modern; svarar icke. Helena utmanande.) Är det du, som skickat honom att spionera på mig? Har du varit orolig för mig? (Torsten ser TORSTEN (vänder sig emot henne, vekt). Helena, jaga icke upp dig så där! HELENA (som förut). Vill du icke svara på min fråga! TORSTEN (ser på henne, går henne Du sade, att du vill känna mina tankar, närmare; i samma veka ton). Helena. Nå ja, du skall få det. Jag hade kanske orätt, vi kunna kanske förstå hvarandra ändå, om vi bara vilja det, om vi bara söka glömma, hvem som bär skulden för att vi hittills icke gjort det. Tror du icke det? HELENA. Hvad betyder denna förändrade ton? 125 TORSTEN (stryker sig öfver pannan). Jag vet icke. Den betyder kanske en lyckHELENA. Och om jag icke vill det? TORSTEN. på det annat än nya missräkningar. Du känner dig olycklig, men tror du, det blir bättre, om du gör andra olyckliga? HELENA. lycka hvar för sig. Jag säger mig fri från dig, jag vill icke mera ha något gemenJag vet bara, att vi hädanefter få söka vår Jaga icke upp dig så där. Hvad vinner du ligare tid för oss båda, om du vill det, Helena. samt med dig. Intet, hör du! Dina tankar äro mig förhatliga, jag tror icke längre på dem. Jag tror icke längre, att världen är den vrångbild, som du hållit fram för mig. TORSTEN.
Den förstnämda människan kan nog se andra människors yttre företeelser, men märker ej ens om de äro värkligt vackra eller icke, ty hon söker ej själen i dragen, ej lifshistorien i uttrycket. Tusende ting, som röra andras sorg eller glädje, arbete eller hänförelse, äro för en sådan människa dolda. När hon talar, blir det därför också blott om ytligheter, pängar eller nöjen, mat eller kläder, vind eller väder ingen blir vare sig klokare, bättre eller gladare därigenom. Och hör hon andra tala innehållsrika ord, då gå dessa som moln högt öfver hennes hufvud, falla icke som fruktbringande rägn öfver hennes själs marker. Man finner således, att det icke är alla som se, hvilka ha två ögon i hufvudet; icke alla som lefva, hvilka gå omkring på ett par friska ben. En af de största andar, som mänskligheten ägt, är, som de flästa veta, den tyske diktaren Göthe, hvilken föddes 1749 och dog 1832. Han hade således haft ett ovanligt långt lif, men ej blott detta, utan äfven ett ovanligt rikt. Ej genom en mångfald af yttre öden, utan därigenom att han ända från sin tidiga barndom förstod att lefva, förstod att med vakna sinnen och öppen själ tillägna sig konstens, naturens och människolifvets rikedomar. Bland de otaliga visa ord han yttrat om konsten att lefva är också detta: "Man borde hvarje dag se en vacker tafla, höra någon god musik, läsa i en värdefull bok och göra åtminstone en god gärning." Genom att vi följa denna Göthes lefnadsregel kunna tider, hvilka äljes skulle förflyta tomma och tråkiga, för oss erhålla ett rikt värde, liksom den grå vadmalsvåden, hvilken sägnen låter Sigrid den fagras make pryda med pärlor och ädelstenar. "Men för oss är det alldeles omöjligt att följa den regeln", invända några röster. "Vi ha inga taflor hemma; på museum kan man ju inte gå hvar dag. Och hur ofta bjudes man på opera eller konsert eller ens vacker musik i sällskapslifvet? Böcker ja, dem kan man lättare få. Men har man boken, finnes ofta inte tid att läsa den. Och goda gärningar! Jag undrar just hur mycket godt man kan göra med sin veckolön som skall räcka till allt möjligt annat också!"
Reservation: af Riksdags fullmäktigen Per Sahlström från Stockholms län: ”Då Rikets Ständer vid 1840—1841 årens Riksdag uti underdånig skrifvelse N:o 320 af ilen 8 Maj 1841 i deras förslag till förordning emot ololliga folksamlingar, funnit angeläget att tillstyrka sträng kontroll derå att såväl Ci - 8 Lag—Utskottets Betänkande, N:o 54. vilsom Militärmyndigheter icke missbruka den åt dem vid dylika tillfällen uppdragna myndighet, så finner jag mig föranlåten ogilla den uteslutning af 9 uti samma skrifvelse och förslag till berörde förordning, hvilken § lyder sålunda: ’’Missbrukar civil embetsman sin myndighet vid upprors eller upplopps stillande, till kränkning af allmän eller enskild rätt eller säkerhet, eller underlåter han härutinnan sin embetspligt, miste embetet alldeles eller till viss tid: innefattar sådan förbrytelse i embetet tillika annat brott; varde fälld till straff för hvarje brott serskildt, så vidt straffen förenas må; gälde ock skadan. Lag samma vare, om, vid sådant tillfälle. Militärbefälhavare, genom vapnens brukande, antingen innan han af Civilmyndighet derom anlitad blifvit, eller eljest, i oträngdt mål sig förgår.” Sedan Utskottet nu beslutat att föreslå Rikets Ständer samma förslag till antagande, oberoende af och innan det nya Kriminallagförslaget kan varda af Rikets Ständer pröfvadt, så har jag trott fullständigheten fordra, att den nu anmärkta § äfven bort deruti inflyta, och denna öfvertygelse får jag härigenom reservationsvis anmäla.” Härmed förenade sig Riksdagsfullmäktige Johan Johansson från Orebro län, Olof Pehrsson från Gefleborgs län samt Johan Johansson från Östergöthlands län. # \:o 54. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 Juni, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar mot Utskottets Betänkande N:o 26 öfver Kongl. Maj.ls nådiga proposition (N:o 15) med förslag till förordning angående för lagsinteckning. Berörda betänkande, hvilket Hederv.
Hvilkendera af oss vid valet af sin ståndpunkt varit lyckligare är likgiltigt, och det kan vara nog, om R. St:s föreskrifter och de beslut, som fattas, komma att framdeles anses såsom det rätta och bästa. Men hvad som vore i sin ordning att öfvertänka är, hvaruti denna medelväg består. Vi äro alla ense om, att Bankens första function är att göra rätt för sig, och alla äro ense om, att den sedermera bör äfven sträcka ett understöd till Rikets näringar. Sådan har R. St:s mening alltid varit. Men om Banken, under det att den fullgör sina förbindelser och således allt mer och mer förvärfvar sig förtroende, äger magt att lemna lån till näringarna, uppkommer frågan, hvilket utlåningssätt är det bästa? Det är naturligt, attoni Ban - 91 Den 24 Juli f. tfi. 1 ken kan gifva dessa lån samma natur, sorn den gifvit sina egna sedlar, att nemi. vara ställda på silfver eller metallisk valuta, så vore sådant bäst. Derföre blef vid sista riksdagen beslutadt, att Banken ägde belåna metalliska effecter, och jag är öfverlygad, att man äfven nu skall finna, att en sådan belåning är det bästa och säkraste medlet att understödja näringarna. BancoUtsk. har jemväl medgifvit en så beskaffad förökning af sedelstocken, som kan uppkomma genom lån på exportabla effecter och understöd till sådana associationer, som hafva till föremål belåning af spannmål. Det är första gången, jag ser en allmän opinion uttrycka sig till förmån för spannmålsbelåningen, — en sak, som jag anser vara bland de vigtigaste för såväl Banken som landet. Jag är således, så vidt jag förstår, af samma tanke med den värde talaren, som talat om näringarnas behof af understöd; men då det åligger oss att hufvudsakligen fästa oss vid den punkt, sorn är i fråga, skall jag nu uppskjuta alla vidare detailler i denna fråga. Jag ber likväl att få upptaga en anmärkning, sorn af samma talare blifvit riktad emot mitt förra anförande. Jag har yttrat, att. Bankens sedlar hos oss aro enda rörelsecapitalet.