Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af det beslut om Bänkmansval , som Ridderskapet och Adeln fattat, hemställer jag, om icke äfven Bänkmännerna böra i denna §. intagas. Uppå framställd proposition, bifölls Utskottets förslag med det af Herr Riben dervid gjorda tillägg, i följd hvaraf §. skulle komma att lyda sålunda: Tillstånd, att på högst irenne veckors Den 7 Augusti f. ra. tid från Riksdagen afresa, må LandtMars kai ken bevilja fyra eller fern af Bänkmännen , eller af Electorerne, i den ordning de sig dertill anmäla. §. 2 3. I Utskott föres ordet af den Ridderskapets och Adelns Ledamot, som bland de närvarande har främsta sätet på Riddarhuset. Denna §. Jjlef af Ridderskapet och Adeln godkänd. §. 23. Dev , som blifvit vald till Ledamot af Utskott, elfe rätt att i samina Plenum, vallistan blifvit öppnad, eller i det nästföljande, denna befattning sig afsäga. Sedermera må afsägelse icke äga rum, utan med Ståndets samtycke, eller efter anmälan hos LandtMarskulken och pollettens återlemnande, hvarmed en på sednare sättet afgången Ledamots utöfning af Riksdagsmannarätt för den Riksdagen upphör. Ledighet på högst tre veckor må Ordförande i Utskott kunna bevilja högst entredjedel i sender af Ridderskapets och Adelns Ledamöter i samma Utskott, i den ordning de sig derom anmäla. Ifrån befattning i Hemliga Utskottet kan likväl, sedan detsamma blifvit i verk - Den 7 Augusti f. m. samhet satts Ledamot ickeutan Konungens tillståndj alldeles eller på bestämd tid endtledigas. Herr Crusenstolpe: Andra Momentet i denna §. stadgar, huru UtskoltsLedamot skall erhålla permission, nemligen af Ordföranden. Men huru det skall tillgå, om Ordföranden sjelf vill bortresa, derom nämner §. ej ett ord. Jag anmärker detta endast på det någon af RiddarhusUtskottets närvarande Ledamöter, som tilläfventyrs redan förutsett detta fall, må derom gifva sin mening tillkänna. Herr Tham?
De enda lugna voro slagtoxarna, hvilka med halfslutna ögon makligt mumsade sitt läckra foder, som om de inte längre känt sig vara af denna världen. Allt mera otåligt vände sig de hornprydda hufvudena mot dörrarna; stampandet blef allt mera ihärdigt och energiskt; bandhunden skälde, så han blef hes. Karlarna hojtade, pojkarna kilade fram och tillbaka som ödlor. Pigorna brottades med kalfvarna, för att få dem ur båsen. Hej, ett sådant lif där var! »Ja, man ska’ väl ’sta då», sa Jon-Jon, som passat på och gifvit den vänstra näsborren samma ranson som den högra. »Ja, man ska’ väl det» instämde Ox-Jan och drog till svångremmen med en min, som om han velat göra sig beredd på »svåra ting». Alla utgångar stängdes, med undantag af hufvudingången, där pigorna stälde upp sig, beväpnade med hvar sin jättestora kvast. Pojkarna höllo sig ’innerst’, för att bättre komma åt att fösa på. Ox-Jans tog sin plats midt på gården; vid grinden till rågåkern stod patron själf och spelade ängel, med pince-nez på näsan och ett bart skinande spanskt rör i hand. Inne i ladugården löste Jon-Jon djur efter djur, så fort armarna hunno med. Först föstes Fröken fram. Fick man bara henne att gå, så följde de andra efter – det var en gammal erfarenhet. Fröken vädrade, kisade – som om hon behöft husbonds pincenez – och gjorde helt om. »Kom kossan, kom kossan, kom kossorna mi,» lockade Ox-Jan ute på gården. Fröken tog ett steg framåt – men så stannade hon, tydligen fast besluten att ge betaldt för skoningen nyss. »Kom Fröken, kom Fröken, kom ko-os-san mi,» ropade Ox-Jan, som tydligen insåg nödvändigheten af att bli mer personlig i sina förförelsekonster. Fröken drog upp öfverläppen och grinade. En af pigorna höjde kvasten. »Slå inte, slå inte,» sjöng Ox-Jan, så mycket han orkade.
Dä det ännu icke är utred t, huruvida någon brist uppkommer i Brukspatronen Norströms concurs, anser Utsk. för det närvar, något utlåt, icke erfordras i afseende å den ansvarighet för en möjlig förlust, som, lill följd af lånereglementets 3 § 4 mom. må kunna drabba de Directeurer, hvilka deltagit i beslutet om berörde lån, hvars omsättning blifvit sisla gången beviljad d. 2 Maj 1842. c) Att i följd af den vid sista riksdag medgifna rättighet att begagna upplåning i armeens accords-amorlerings-fonds eller andra lika säkra räntebärande obligationer, Direct., efter det räntan å förstnämnde obligationer blifvit nedsatt, upphandlat Trollhätte canalbolags på 6 månader ställda och med 5 proc. ränta löpande obligationer, pä hvilket sätt vid riksdagens början 32,000 r:dr af Riddarhusets medel voro disponerade. Och emedan Trollhätte canalbolags obligationer allmänt anses icke blott fullt säkra, utan ock särdeles lätta att afyttra, tillstyrker Utsk.: att Direct:s ifrägavar. åtgärd må varda af R. o. Ad. godkänd. d) Att, i afseende å R. o. Ad:s vid sista riksdag fattade beslut angrde placerande emot inteckning i fast egendom af de Frih. von Liewens fond tillhörande, mot namn och borgen utlånta medel, tillfälle till en slik öfverflyttning ännu icke, vid berättelsens afgifvande, förekommit, men att anledn. i följd af ingifne läne - Den 5 October. 41 iåneansökningar, nu vöre att möjligen kunna mot inteckningssäkeriiet göra en del al' nämnde medel fruktbärande; samt att, beträffande de å Ofverste Berghmans fond influtna medel, 7,C>00 r.dr b:co, deraf blifvit, utan Direchs personliga ansvarighet, emot namn oell borgen utbulta.
Domaren eller Parten, Utskottet icke tveka; och får alltså vördsamt förnya den hemställan, som i det återremitterade Betänkandet innefattas. Stockholm den 1 Maji 183g. Ankom till Expcd. Utskottet d. S Maji 1839. Utlåtande, i anledning af väckta Motioner, dels om Orgelbyggeriets befrämjande oell dels om upprättande af ett Institut, egentligen för Kyrkosång. Till Utskottets handläggning har det Högvördiga Preste-Ståndet remitterat ett af Herr Contracts-Prosten Nordin ingifvet anförande , af innehåll, alt, som god Kyrkosång i förening med god Kyrko-musik utgjorde en högst väsendtlig del af Gudstjenstens högtidlighet, så hade Herr Contracts-Prosten, i hvars tanka den förra, eller Kyrko-sången kunde med tiden upphjelpas, om ökad stränghet iakttages vid Klockareelevers examen, då deremot den senare, eller 20 Besv. och Oecon. Utsk, Kyrko-musiken, vore på många ställen, dels okänd och dels vanvårdad, i anseende till den på tillräckligt antal af Orgelbyggare i landet rådande brist, sorn skall uppjaga kostnaderne både för inköpet af nya och för renovationen af gamla Orgelverk, ansett sig böra föreslå, att Rikets Höglofl. Ständer ville, uti afgående skrifvelse lill Kongl. Maj;t, underdånigst anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes upplifva:, främja och uppmuntra Orgelbyggeriet i Riket, genom J)ess Musikaliska Academi, som, enligt Molionairens öfvertygelse, skulle, genom Förslag, huru Kyrkomusiken må upphjelpa# och Orgelbyggnadskonsten spridas till hvarje Stift, bäst uppfylla sin bestämmelse och gora sig förtjent af alla fromma christmas tacksamhet. Hvarjemte Motionairen hemställt, om icke fat^ tiga Kyrkor måtte, så val till egen nybyggnad, éom till Orgelbyggnad, blifva berättigade att, emot Församlingarnes borgen, få, företrädesvis framför andra sökande, upptaga Lån i Disconten, för nedsatt ränta.
I Hedemora och Säter lemnäs åt ungdomen undervisning uti så kallade lägre lärdomsskolor, samt i Fahlun, utom i högre lärdomsskolan derstädes, äfven uti en Lancaslerskola, som hvarje termin har varit besökt af omkring 190 barn. Uti släderne besörjes sjukvården af der boende läkare, nemligen i Fahlun, oberäknadt provincialläkaren i distriktet, af en grufläkare och en lasarettsläkare, hvilken nu jemväl är stadsläkare; uti Hedemora, af proviucialläkaren, såsom tillika stadsläkare, och i Säter har regementsläkaren sin hostad. Enligt Direktionens öfver fattigvårdsinrättningen i Fahlu stad afgifne berättelse, var inrättningens ställning år 1842 följande; Behållning i kapital och kassa utgjorde, vid årets ingång, 8,492 R:dr 2 sk. 4 r:st., och årsafgifterne, med öfrige inkomster, uppgingo till 4,703 R:dr 42 sk. 2 r:st., eller tillsammans 13,195 R:dr 44 sk. 6 rtst. Deremot voro till stadens fattige, lill ett antal af 100 stycken, under året utdelade 35,174 portioner mat, full beklädnad lemnad till sju serskildte personer och skor till 38 stycken 21 stycken, hvilket, i förening med ved, halm och sängkläder, sjukhjelp, medi ka men ter och begrafningshjelp, samt omkostnader för Lancasteroch söndagsskolorne, medfört en utgift af 3,235 R:dr 33 sk. 5 r:st. Derjemte hafva 47 stycken barn, i saknad af nödig föräldravård, blifvit utackorderade hos fosterföräldrar på landet, emot en afgift, uppgående för året till 1,122 R:dr 34 sk. 8 r:st, så att inrättningens behållning vid 1842 års utgång utgjorde 8,837 R:dr 24 sk. 5 r:st B:ko. Af medel, tillhörige framlidne brukspatronen P.
Se Stockholm. Representations-sätt, förslag lill lörändradt. Se Grundlagsändringsförslag. Reseoch traktamens-kostnader å 8:de Hufvud-Titeln, om anvisande af ett förslags-anslag lill. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 73. Rese-Reglemenlet af år 1851, angående förändrade bestämmelser deruti, lil. B. 159. A. 161. Rese-understöd för handtverksoch fabriks-idkare. Se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158. Residens, Landshöfdinge, rörande anslag för nybyggande af ett nytt sådant i Christianstad. I. 48. R. 123. Resor, Domares, för ransakningars hållande. Om ersättning för sädane. XV. B. 112. A. 118. Restantier, beräknade bland Statsverkets inkomster. Se Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 64. Restitution, af den skatt, som blifvit erlagd för bränvin, hvilket bevisligen användts till sprit för tekniska ändamål. II. 383. III. R. 84. — af ett Häradsskrifvaren Dahlström ålagdt ersältnings-belopp. Se Dahlström. — af oriktigt debiterad lönebevillning vid 3:ne Regementen. IX. E. 126. Reuterskjöld, Adam Didrik, yttrande. VI. 3. Reutersvärd, Patrik Oscar yttranden. II. 221, 270, 271. Revision, förslag till ändring i 68 §. Riksdags-Ordningen angående tiden för. Se Grundlagsändrings-förslag. ■— angående omarbetning af nu gällande instruktion för Rikets Ständers Revisorer för revision af Statsverket. VII. B. 466. A. 37. af Stats-, Bankooch Riksgäldsverkens förvaltning och räkenskaper, angående tiden för nästa. XII. B. 362. A. 404. Revisions-Sekreterare, om förhöjd aflöning åt. Revisions-skilling, om ändring af 30 kapitlet 1 §.
Utsk. har redan tillkännagifvit förhållandet; ty när tractaten uppgjordes, ägde vi icke de vattencommunicationer, som nu finnas, och kunde icke då, såsom nu, på i ä 2 dagar från Nerike, Östergöthland och andra tracter transportera lefvande kreatur till hufvudstaden, och häri ligger således ett stort skäl hvarföre importen från Finland numera ar mindre behöflig. Jag tror, att det redan har visat sig, att Stockholm kan undvara denna import, och jag är öfvertygad, att, om den blefve försvårad genom den föreslagna tullförhöjningen, hufvudstaden skulle erhålla ganska stor tillförsel från de provinser, som då skulle finna sin vinst uti att mera lägga sig på boskapsskötseln. Jag anhåller om bifall till betänkandet. Hr Gripenstedt, Jac.: Jag får till alla delar förena mig med de Hrr, som tillstyrkt bifall till betänkandet. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Då det nu är upplyst, att 2:ne Stånd bifallit Utsk:s förevar, betänk., och jag äfven särskildt känner, att det tredje Ståndet gjort på enahanda vis, kan jag ej inse nyttan af en återremiss, och får jag derföre förena mig med de,Hrr och män, som önska bifall å betänk. Men jag vill likväl, i likhet med hvad Frih. v. Schulzenheim yttrat, nämna, att en så beskaffad önskan, som ifrågavar. underd. skrifvelse skulle uttrycka, ehuru den Utgår från en billig och riktig grund, torde, sedan en negociation är å bane, icke till aila sina delar kunna blifva uppfylld. Jag kan dock, jemväl i öfverensstämmelse med samma talare, med visshet säga, att de grunder, som äro i fråga vid denna negociation, utgå från de här yttrade åsigter, att man genom högre tullafgifter bör bereda förkofran eller en mindre vådlig täflan för våra inhemska produeters afsättning. Detta har varit vägledningen för negociationens fortgång. Då första tractaten upphörde, förnyades den för några år. Äfven då skedde några ej obetydliga förhöjningar i tullen på från Finland inkommande varor.
Arffursten och arffurstinnan samt öf-riga höga anförvandter, bland hvilka äfven prinsessans syster, storfurstinnan Elisabeth i Ryssland, använde all den makt som ligger i ett lika kärleksfullt som myndigt öfvertalande, och det unga hjertats röst måste nedtystas. När prinsessan skulle lemna Karlsruhe, efter det hon sett konungen af Sverige och trolofvat sig med honom, tycktes hon likväl icke kunna glömma sin varma ungdomskärlek. Den höga .modern fattade medlidande med henne, icke för att bryta förlofningen, hvilket hade varit lika opolitiskt, som stridande mot försynens rådslag, ty så mycket medlidande man än må hysa med ett stackars qvinnohjerta, är detta dock ingenting då det gäller högre syften; men arffurstinnau kunde icke genast lemna henne, utan följde den älskade dottern till Stralsund. Dit hade baron v. Bensheim också begifvit sig. Så lifligt han än önskade det, hade han dock ingen giltig anledning att söka få komma om bord på den svenska eskader som under grefve Wachtmeisters kommando förde den kungliga bruden från hennes fädernesland, men han fann en annan lägenhet för att komma öfver till Sverige och gick innan han embarkerade att göra sin afskedsuppvaktning hos arffurstinnan, hvilken då med tårar i ögonen bad honom vaka öfver hennes dotter. En högtidlig ed att aldrig förgäta ett så gloriöst uppdrag var v. Bensheims uppriktiga svar, hvilket tycktes något lugna den upprörda arffurstinnan. Baronen hade också sökt att troget hålla sin ed. Han hade genom medel, hvilka han dock icke omtalade för F.och dennes vän, lugnande inverkat på den unga drottningen, då hon vid flera tillfållen haft ännu större anledning till sorg än vanligt. En gång hade han sett henne riktigt glad. f) et var då hennes föräldrar kommo på besök till ’ Sverige. Arffursten och hans gemål åtföljdes af två af sina öfriga barn, nemligen prins Karl Ludvig Fredrik, som då var femton år, och prinsessan Maria Elisabeth Wilhelmina, den yngsta af drottningens systrar, nyss fylda nitton år.
Han behandlar rösterna med förstånd och be-herskning, orkestern som en — något despotisk — suverän. I följd af sistnämnda lycka utgör » Diamantkorsets » ouvertur ett förträffligt företal till det hela, ja t. o. m. förträffligare än det hela. Melodierna ega visserligen i ouver-turen som i det följande hvarken den ädla skönhet, som värmer, eller den genialiska inspiration, som besegrar, men hur föga ursprungsfriska de än till större delen äro, hafva de dock här fatt en så äkta orkestralt affattad behandling, och äro med så klok beräkning blandade om hvarandra, att man efter de i briljant stegring komponerade sista delarne deraf ovilkorligen känner sig frestad att applådera. Kommer så introduktionskören, den vanliga bond-idyll-kören (hvad de bönderna ändå äro idylliska — i operor! ) med en alltför omständlig början: hei-ho-hei-ho-, sedan öfver-gående i en rätt flytande opera-comique-melodi. Thérèse sjunger en romans, som böljar bra, och Wilhelm med henne en duett, som kunnat sluta bättre. Rösterna blanda sig emellertid väl, man störes endast af militärvurmeriet i orkestern, som, låt vara att den gode Wilhelm är en käck, menskoräddande kapten, dock är malplaceradt till ord sådana som: » Här, hvarest jemt sig lik, naturen 1er så rik ». » Trianglar, hvad gören i här? v skulle säkert gamle W. B. ha utropat, liksom när han förgrymmade sig öfver » Lohengrins » inånga trumpeter i verlden. Man har berömt den komiska kraften i lindansartrup-pens intåg. Oss föreföll denna scen dock temligen tam och oskyldig. Musikanterna på scenen spela ju en rätt karaktäristisk melodi, men i öfrigt finnes intet ovanligt.
Stierngranat, Prostarne Berlin och Malmstedt samt Herr C. F. Waern. af Herr J. F. Gråå, som ansåg, alt, i stället för den af Stats-Utskottet tillstyrkta summa, åtminstone hela del belopp af c25 millioner R:dr Ruht, som i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 17 sistlidne November blifvit föreslaget att under nästa statsreglerings-period för jeruvägsaibetenas fortsättande anskaffas, bort af Utskottet föreslås att såsom utländskt lån upptagas. sa Siats-Utskottets Utlåtande JU 52. JfS 52. Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Jan. 1860, kl. 11 f. m. tillåtande, angående anvisande af medel för fortsatta arbeten å Statens vestra stam-jernbana emellan Stockholm och Katrineholm. (R. A.) Sedan Chefen för Statens jernvägsbyggtiader, Öfversten m. m. N. Ericson den 19 innevarande månad till Kongl. Majit inkommit med underdånigt memorial angående jernvägs-arbetenas bedrifvande under första delen af detta år, och dervid bland annat anhållit, att Kongl. Majit täcktes af Rikets nu församlade Ständer begära ett anslag af 500,000 Riksdaler, för att, utöfver nu tillgänglige medel, intill slutet af April månad användas för fortsatt utförande af arbeten å vestra stambanan från Stockholm till Katrineholm, så har nämnda memorial blifvit, enligt Kongl. Majits nådiga befallning, genom skrifvelse från Stats-rådet och Chefen för Civil-departementet den 20 innevarande månad, till Stats-Utskottet öfverlemnadt till den åtgärd, de i memorialet anförda förhållanden kunde finnas föranleda.
För denna beräkningsgrunds bestämmande efter medeltalet af ro i stället för 5 år talar ytterligare, i min tanka, den omständighet, att det Kamrnar-Collegii förslag till reduction och förändring af hemmansräntorne, som på Rikets år 1823 församlade Ständers anhållan, och efter Kongl. Maj;ts befallning blifvit uppgjordt och finnes bilagdt 182g års Stats-Utskotts Betänkande N:o 323 samt nu antagits till grund för Utskottets förslag är bygdt på en uträkning af så väl de gamla bestående, som de föreslagne nya räntepersedlarnes värde, efter markegångspriset för 10 år. Om denna förändring i beräkningsgrunden hade blifvit af Utskottet antagen, eller om den ännu skulle igenom Rikets Ständers beslut blifva det, så enär följden deraf, efter all anledning, blefve att skillnaden i sädränteliqvidationspriset det ena året mot det andra aldrig kunde blifva annat än obetydlig, så skulle jag gerna biträda det yrkande, af andra Ledamöter inom Utskottet blifvit gjordt, att uppsägnings-och levereringsrält af säd in natura, alldeles måtte bortfalla, så väl för räntetagare, som räntegifvare, och att följaktligen sädesskatten alltid komme alt med penningar lösas, hvarigenom och såsom alldeles obehöflig kunde förfalla den föreslagna dubbla markegångssättning både höst och vår; men som de fleste öfrige Ledamöter af Utskottet och serdeles de bland Hedervärda Bonde-Ståndet för närvarande funnit sådant betänkligt, vill jag ej uttryckligen sammanbinda denna senare min önskan med mitt ofvan framställda bestämda votum, om användande af 10 års medelpriset till beräkningsgrund; men kan ej underlåta yttra den förhoppning att erfarenheten, om ej till nästblifvande Rikdag, dock i alla fall ej långt härefter, skall öfvertyga alla om fördelen i många hänseenden deraf, alt all leverering in natura upphör med alla densamma åtföljande obehag och besvärligheter, af hvilka den nyssnämnde uppsägnings-omgång och den dubbla markegångssättningen hvarje år ingalunda äro de betydligaste.
Jag har förut haft den äran erinra, huruledes tilläfventyrs |:delar af Adeln tvingas af meddellöshet. att på tjenstebanan söka bergningen och förhoppningarne; och vi kunna ej dölja för oss den ofullkomlighet, som derifrån uppkommer för vårt Stånds representation; men deremot måste det vara oss högst angeläget, att icke göra denna ofullkomlighet skadligare, än den hitintills varit. Sådan skulle likväl följden blifva, om vi antogo det Förslag till val inom Famillerne, som detta Betänkande å nyo framställer. Vilja vi ett Riddarhus, som skall icke blindt säga ja till all ting, utan skall manligt och värdigt föra Nationens talan, och således, på hennes vägnar, pröfva hvarje ämne, till Den 18 Junii f. ut. 149 ett med Nationens interesse sannskyldigt öfverensstämmande slut, så blir det angeläget, att Riddarhuset icke ensamt, eller till lern sjettedelar, består af lyckans gunstlingar, de der möjligen mera sysselsatte sig med lyckans qvarhållande för sig sjelfva, än med Nationens stora interessen. Det är likväl sannolikt, att resultatet blef sådant, då fern sjette.' delar af Adeln, i valen, sökte enskilte befordrare, och följaktligen gaf Representationsrätten åt de Adelsmän, hvilkas ställning lofvade största inflytande till lycka och befordran. När, genom förminskning i personalen , ett 6törre anseende också tillföll egenskapen af Representant, och när detta anseende bestämdes af valen, dervid företrädet naturligtvis skulle mera hågfällas de förut mägtige och rikej så frågar jag: huru ofta skulle väl den undangömde Possessionaten, eller den af lyckan missgynnade Adelsmannen, ihågkommas? och skulle väl patriotismen, upplysningen och oberoendet bli de egenskaper, som mest söktes af de väljandes pluralitet, nej, visserligen ickej och det skulle icke dröja länge, innan man skulle finna, att, genom antagande af val, hade man försämrat Ståndets representationssätt, i stället för att förbättra det.
4. om man tillgriper något i kyrka, ehvad det kyrkan tillhörer, eller der af annan i förvar satt är. 25 Kap. 47 5. om gerningsmannen för tillgreppets föröfvande sig med vapen inställt; eller om han, för att egendomen åtkomma, användt skräckmedel eller ringare hot, än i 24 Kap. 1 § sägs. G. om man föröfvat tillgreppet genom inbrott, som i 6 g sägs. 7. om tillgreppet sker nattetid, i hus som bebodt är, och gerningsmannen olof ligen, dock utan inbrott som i 6 § sägs, dit inkommit eller der sig undangömt. Nu kunna, vid tillgrepp, två eller liera af de fall, som här sagda äro, sammanträffa; då må straffet för tillgreppet höjas till straffarbete på högst sex år. 6 §. Har någon, i uppsåt att olofligt tillgrepp föröfva: 1. med våld å mur, plank, stakett, vägg, golf, tak, lucka, fönster, port, dörr, lås eller annat dylikt stängsel, brutit sig in i gård, hus, rum eller fartyg; eller 2. medelst klättring öfver mur, plank, stakett, vägg, port, dörr eller tak, eller medelst inkrypande genom glugg, skorsten eller annan sådan, ej till ingång ämnad öppning, eller ock genom bruk af dyrk eller falsk nyckel, förskaffat sig ingång i gård, hus, rum eller fartyg; eller 5. med våld eller list, vare sig inom eller utom hus, öppnat skåp, kista, skrin eller annan förvaringspersedel, som med lås, försegling eller annat dylikt stängsel tillsluten var; dömes, der tillgrepp ej skedde, för inbrott, till fängelse eller straffarbete på högst två år. 7 §. Tillgriper man olofligen penningar eller annat, af hvad värde det vara må, som åt allmänna posten förtrodt är, ehvad det sker i posthus eller under postföringen; dömes till straffarbete från fyra till och med sex år. 8 §. Varder någon, under en lagföring, öfvertygad att hafva, å särskilda ställen eller tider, gjort olofliga tillgrepp, de der icke hvart för sig, men sammanlagda öfverstiga värdet af en Riksdaler; straffes för stöld.