Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Medan mörkret faller på, ertappar hon sig med att hon sitter och väntar och längtar. Hon sitter och lyssnar efter barnet. Nu är ju den tiden, då det brukar komma in och leka. Skall det ej komma i dag? Så far hon upp och tänker. »Det är ju dödt, det är ju dödt.» Nästa dag sitter hon åter och längtar i skymningen. Och kväll efter kväll kommer denna längtan igen och blir allt mäktigare. Den breder ut sig, såsom ljuset gör under våren, till dess den till sist regerar öfver alla dagens och nattens timmar. Det är ju nästan gifvet, att ett sådant barn som hennes skall få mera kärlek som dödt än som lefvande. Modern har under hela dess lif ej tänkt på annat än att vinna tillbaka mannen. Och för honom kunde ju ej barnet vara behagligt. Det måste hållas undan. Det fick ofta känna, att det var till besvär. Hustrun, som varit svekfull i sina plikter, har velat visa mannen, att hon ändock var något. Hon hade ständigt arbete i gång i kök och väfkammare. Hvad kunde det finnas för plats för den lille gossen midt uppe i allt detta? Och nu efteråt påminner hon sig, hur hans ögon brukade be och tigga. Om kvällarna ville han, att hon skulle sitta bredvid hans säng. Han sade, att han var mörkrädd, men nu tänker hon, att det kanske ej var sant. Han har sagt så, därför att hon skulle stanna hos honom. Hon kommer ihåg hur han låg och arbetade för att ej somna. Nu förstår hon, att han höll sig vaken för att få ligga länge och känna hennes hand i sin. Han har varit en listig fyr, så liten han var. Han har brukat allt sitt förstånd för att få litet med af hennes kärlek. Det är förvånande, att barn kunna älska så. Hon förstod det aldrig förr, medan han lefde. Egentligen är det nu först hon börjar älska barnet. Nu först är det, hon känner sig tjusad af dess skönhet. Hon kan sitta och drömma om dess stora, hemlighetsfulla ögon. Det har aldrig varit ett rosigt och rundkindadt barn, det var blekt och spädt. Men det var underbart vackert. Det står för henne som något oändligt härligt, härligare för hvar dag, som går. Barn måtte ju vara det yppersta jorden bär. Tänk bara, att det finnes små människor, som sträcka ut handen mot hvar man och tro alla om godt!
Väl är i afseende på depositioner, som för enskiltes räkning ske i Landränterierna, genom Kongl, brefvet af den 2 Oktober 1828 och Statskontorets derpå grundade cirkulär af den 29 i samma månad, stadgadt: att, dä sådana depositioner slått i fulla tio år, desamma skola uppsägas till återlyftning; att i sådant afseende Konungens Befallningshafvande böra å sådana depositioner låta upprätta specifik förteckning, hvar i sitt län, och, i enlighet dermed, i Rostoch inrikes tidningarne samt från predikstolarne i länet antyda vederbörande att, inom natt och år från kungörelsens datum, sig hos Konungens Befallningshafvande anmäla, för att styrka sin äganderätt till de nedsatta medlen och derefter, emot depositions-attestens återställande undfå anordning å beloppen, samt att de af ifrågavarande depositioner, till hvilkas uttagande någon i berörde ordning sig icke anmält, skola, efter den föreskrifna tidens förlopp, insändas till Stats-kontoret och af Slats-kontoret i Rikets Ständers Bank på särskild räkning insättas; hvarefter den eller de, som af gällande orsaker öfverskridit den utsatta terminen, må hos Statskontoret sig anmäla och behörigen styrka sin rätt till de depositionsmedel, han önskar återfå, hvilka, då anspråket finnes grundadt, af Stats-kontoret till honom ulanordnas; men som detta stad - — 33 — gande om preskriptionstid för utbekommande af depositioner i Landlränterierna icke svnts Kollegium kunna, utan Eders Kongl. Majits särskilda nådiga förordnande, äga tillämplighet på insättningar i Rikets Ständers Bank för Manufaktur-diskontens räkning, bär Kollegium icke ansett sig äga att vidtaga en dylik åtgärd för ifrågavarande balansposts afförande ur räkenskaperna. På det likväl hädanefter balansering i Manufaktur-diskontens räkenskaper af utelöpande Bankoattester icke må under en obegränsad tid fortsättas, får Kollegium, med anledning af Revisorernes gjorda framställning, i underdånighet hemställa, huruvida icke, då sådana attester icke inom 10 år från insättningsdagen hos
Emb.-Berättelse den 11 Juli 1841. 1> Förteckning å Rikets Ständers vid 1840 och 1841 årens Riksdag till Kongl. Maj:t, genom Dess f. d. Krigs-Expedition eller numera LandtförsvarsDeparteinenlets KansliExpedilion, aflålna underdåniga skrifvelser, jemte Kongl. Ma j:ts i anledning deraf fattade beslut eller vidtagna åtgärder. W«:o °) Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 8 April 1840, angående medels anvisande i och för Carlsborgs fästningsbyggnad samma år (4.) 1840 den 11 Maj föredragen; och nödige föreskrifter vederbörande meddelade. HV.o af den 22 April 1840, angående väckt fråga om förändring i tillsynen å de till boställen åt Cheferne m. fl. Tjenstemän vid Båtsmanskompanierne fordom upplåtne kronohemman (7.) öfverlemnad till SjöförsvarsDepartementet. af den 1 Juli 1840, angående beräkningen af traktamenten till Städernas Magistratspersoner och Borgare vid syner och andra förrättningar för Kronans räkning (29.) 1840 den 27 Juli föredragen; och nådig skrifvelse till Rikets Ständer afla ten under den 4 nästpåföljde Augusti. 89:o af den 22 Augusti 1840, angående revision för framtiden af en vid Westerbottens Regemente af Statsmedel bildad fond (58.) 1840 den 30 November föredragen; och nådig skrifvelse till Rikets Ständer aflåten den 7 December samma år. 90:o af den 22 Augusti 1840, om ändring i Kongl. Maj:ts nådiga Tågordning (63.) 1842 den 6 September föredragen i sammanhang med vederbörande Em* betsverks afgifna underdåniga förslag till ny Tågordning; och utfärdades samma dag Kongl.
Detta om manskapet Hvad befälet angar, så skulle det genom öfverlagandet af fångbevakningen å Långholmen erhålla en tillökning uti tjensteåligganden och kostnader, som* i förhållande till samma befäls antal och aflöniugsförmåner, synes nog långt utsträckt och betungande. Garnisons-tjenstgöringen vid Långholmen, som för hvarje af de till 4:e och 5te militär-districtena hörande regementen påkommer med ungefär 2^ års mellantid, har deremot på dessa delar af den indelta armeen ett ganska fördelaktigt inflytande, och utgör ännu en bland möjligheterna att, om äfven endast i ringa mån, förskaffa åt dessa trupper den inslruction, som genom de föreslagna och inom armeen önskade exercis-compagnierna åsyftas. Det sätt, hvarpå detta ämne blifvit af Utsk, behandladt, synes åtminstone påkalla betänkts återremitterande till handläggning äfven af StatsUtsk.; men då jag ej allenast på af mig anförda skäl förenar mig i de af reservanterna yttrade åsigter, utan tillika anser, att valet af de trupper, som till särskilda tjensteförrättningar skola beordras, utgör en fråga, som, på grund af 14 §‘n Reg.Ftn, ligger utom föremålen för R. Stts förhandlingar, så anser jag mig böra anhålla örn propos. å afslag å Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts ifrågavaG betänkande. Frih. Sparre, Sixten, hade ingifvit ett yttrande, som upplästes, så lydande: Emot Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts utlåt. Wto får jag opponera mig. Utsk. tillstyrker, att R St i und. ”anhålla, att till besparing af kostnad för statsverket och ”för undvikande af de flera olägenheter, sorn äro förenade ”med den indelta armeens commenderande, K, M. täcktes ”förordna, att den erforderliga vakthållningen å corrections”mrältningen vid Långholmen må bestridas af gardes-infan» ”teri-regementena” etc. etc.
Är del väl gjordt mot Fäderneslandet, på hvars framtida öden och lycka ett sådant förilastadt beslut kommer att utöfva ett omätligt inflytande? Man torde ej böra afgifva svar härpå, utan att förut hafva väl besinnat sig. 2:o. Hvad sjelfva jernvägs-sli äckorna angår, är det visserligen nödvändigt att godkänna dem, hvilka man skall begynna alt bearbeta. Men deraf följer dock icke, all de i sin helhet böra nu definitivt bestämmas. Delta synes så mycket mindre böra ske, som ganska vigtiga undersökningar ännu flerestädes återstå att utföra och upplysningar i alla riktningar behöfva inhemtas. Orri åtskilliga af hufvudlinierna torde man likväl redan nu kunna fatta beslut. Så är det lemligen afgjordt, att en linie från Göteborg lill Stockholm mäste utföras. itil. lill Sials-UlsJiottels Utlåtande JU 62. 45 Men om den skall dragas noir eller söder om Mälaren, derom är striden. Det bnklaste sältet alt lösa den tvisten är Visserligen, att föra den bade norr och Söder om nämnde sjö. Men om bebofvet af begge dessa linier ej billigtvis kan förnekas, framställer sig dock genast den frågan: hvilkendera skall byggas lörst? Jag utgår vid besvarandet från den satsen, alt der inkomsten sannolikt först kan återgälda kostnaderna, der bör man begynna. Delta antager jag böra inträffa, Om banan föres norr Din Mälaren, dock icke i den båge, som Herr Ofverste Ericson föreslagit, och hvilken går genom trakter, der föga eller ingen odling och dessutom blott On glesare befolkning nu förefinnes, utan i den riktning Kom miltéen föreslagit. Jag vill ej ens härvid lägga vigt på, att en del af denna väg redan är färdig, då jag vet huru man skyr för all förbindelse med det bolag, som har utfört en del deraf och håller på att Utföra återstoden. Men arbetskostnaden är ringare än den pä södra sidan kräfver, och delta är till en början för mig ett ganska talande skäl. Södra vägens sträckning mot Jönköping anser jag också såsom gifven.
Jag skulle dock tro, att denna tillökning icke är så betydlig, att man derpå må grunda en förändrad åsigt hos R. St. Den 28 Juni. 469 Jag anhåller således, alt R. o. Ad, i öfverensstämmelse med sin tillförene i detta ämne uttalade åsigt, mätte afslå ifrågavande Betänk. Hr Flach: Jag nödgas ännu en gång upträda, egentligen för alt bemöta Frih. Cederströms yttrande. Jag kan icke instämma i den åsigt, att det sätt, hvarpå R. o. Ad. förut handlat, bör vara ett ovilkorligt rättesnöre för Ståndet att så i en framtid fortfarande gå tillväga, ty derigenom skulle det förhållande upstå, att man alldrig skulle kunna förflytta sig från status qvo. I afseende på svårigheten att anskaffa tulltjensteman, och den ökade kostnad, som skulle för K. M. upkomma i och för åstadkommandet af en tull-station i Sölvitsborg, så tror jag att dessa omkostnader skulle fullt beläckas genom de på stället inflytande tull-inkomsterna. Man ser icke alla de lurendrejerier, som nu på kusten föröfvas, och mau har derföre icke kunnat upgöra någon kalkyl öfver hvad de på oloflig väg inkomne varor kunnat, derest de på laglig och behörig väg i landet införts, Tull-verket inbringa. Man säger, alt läste-talet är så obetydligt. Det är väl sanni, men just på del, att detsamma må blifva förökadt, samt staden må kunna upblomstra, bör den erhålla stapelstads-räll. Det ligger för det sundaste förstånd klart, att så måste vara förhållandet, dä mau är tvungen att för den obetydligaste export gå lill Carlshamns tullkammare för alt klarera. Hvarföre skall mau lägga ett sådant band på rörelsen? Denna strid har till en högst betydlig del haft sin grund i den afundsjuka, hvarmed Carlshamn och de öfrige deromkring liggande städer, betraktat denna fråga. Jag fortfar uti min anhållan om bifall. Hr von Hartmansdorff: Om R. o. Ad. behagar låta sig föreläsas slutet af sid. 8, så står der, på sätt jag förut nämnt: ”att R. St. uti underd. skrifvelse hos K.
Jag skall derföre tro att kungsådrans bredd bör regleras efter den vattenmassa, sorn genom vattendraget skall framgå på hvarje särskild punkt, och icke endast efter det naturliga vattenafloppets bredd. 1 6:te §:n föreskrifves huru den, som blifvit lidande genom vattenuppdämning, skall söka rättelse, och det låter visserligen ganska lofvande, att man endast behöfver vända sig till Kronofogden eller Magistraten, hvilken med biträde af några gode män undersöker saken, och sedermera, om han så finner för godt, utrifver vattenverket; men granskar man saken något närmare, så torde man finna att detta i verkligheten kommer att gestalta sig något olika. Ty om Kronofogden icke finner saken klar, hänskjutes den till vederbörlig domstol; oeh i alla fall måste borgen ställas för de åtgärder, Kronofogden skall vidtaga. Då emedlertid Kronofogden, hvilket jag föreställer mig oftast skall inträffa, icke finner saken vara klar, måste man hålla till godo med alla olägenheterna af en prosess, och denna kan tilläfventyrs draga så ut på tiden, att man processat bort hvad man har, och till slut icke har något att processa om. Jag tror således att några andra föreskrifter böra lemnäs i detta fall. 7:de §:n bekräftar för vattenverksegare alla de rättigheter tili vattenuppdämning, som stödja sig på urminnes häfd, elier på annan icke olaglig grund. Härigenom tillförsäkras desse egare att allt framgent få vara bibehållna vid rättigheten att uppdämma vatten för sina grannar. Genom denna § skulle således alla utvägar betagas den af vattenuppdämningen lidande att kunna befria sig från detta onus. En sådan föreskrift skulle vara så mycket orättvisare, som de nu så allmänt pågående sjösänkningarne derigenom skulle försvåras, om icke på några ställen blifva helt och hållet omöjliga att utföra, samt vinsten för allmänheten af vattenverkets bibehållande ofta nog icke i någon mån motsvarar den förlust, som igenom uppdämningen drabbar de enskilde strandegarne. ! afseende på de förhållanden, jag nu påpekat, torde således ändring vara nödig äfven i denna §. Och lar jag anhålla att dessa mina anm:r måtte få åtfölja remissen. Hr von Koch:
Instructionj öfverse oell granska StatsVerkets, Bankens och RiksgäldsContoirets styrelse och förvaltning; samt i 2 §. af denna Instruction, hvilken stadgades vid 1809 och i8ro årens Riksdag, inen utfärdades år 1812, ”att Revisorerne skola äga tillgång ”till alla K. StatsContoirets räkenskaper, protocoller ”och handlingar," icke allenast Jör de år, till hvilka Revisionen sträcker sig, utan ock, likmätigt 5- RiksdagsOrdn. äga ratt, att af StatsContoiret undfå de upplysningar och handlingar, so/n de i öfrigt finna nödige; till hvilka serskildte föreskrifter för Revisorerne äfven komme TryekfrihetsLagens allmänna tillåtelse i 2 §. 4 Mom. för en hvar ""att i allmänt tryck utgijva alla, så väl Rättegångar, som andra Allmänna ärenden rörande handlingar, protocoll och beslut . ... af hvad namn och beskaffenhet de vara må, ehvad de höra till den förflutna tiden, eller till mål, som hädanefter förekomma. "" Och enär, i öfverensstämmelse håde med bruket och desse föreskrifter, Revisionerne fortgått lika öfver StatsVerket, som ännu öfver Banco och RiksgäldsVerken, till 1823 års Riksdag, då, vid Förslaget till ny Instruction för Revisorerne, fråga först väcktes om ändring i afseende på desses granskniugsrätt, vore den inskränkning, i både RiksdagsOrdningens och Tryck - 217 StatstJ tskottets frihetsLagens stadganden, som 5, ii, 12 och i3 §§. i den af K. M:t föreslagne Instruction åsyftade, oriktig; i följd hvaraf äfven, då för öfrigt Förvaltningens beskaffenhet kunde utan afslutad RiksHufvudbok granskas lika oskadligt af Revisorer som af Statsutskott, Andra Hufvud/rågan ansetts böra med Nej besvaras. Hvad den Tredje frågan anginge, vore också i Grundlagen bestämdt, huru ofta Revisionerne skulle inträffa.
Ty heela Morgonstunden godh, Tå jagh hälst wil vara i roo Och liggia uthi Sömpnen sööt Under Dunbeddan warm och blööt, Måste jagh först til Juristen gåå Och sedan tå dancka ther frå Straxt bort til fächtemästaren, Derifrå til Dansemästaren. Och så jagh kan eij wäl i hwset komma, För än Språkmästaren är för mig hemma; Der hoos wår gode Berijdare Fåår migh een hwijngalen sprin gare, Som migh fast stöter och skytlar så At fötter och Låår må brista åff.” Tredje akten. Acolastus, stadd på resa, känner sig törstig och går in på ett värdshus, begär vin och dricker med värden, men då han vill gå, förklarar värden, att han äfven måste betala för en måltid, ty den, som dricker, måste äfven äta. Efter en stunds gräl piska A. och hans betjenter upp värden och springa. — Sc. 2. Drasut och Klubbut lofva bistå hvarandra i röfvarhandtverket. — Sc. 3. Acolastus, som skickat Nisse och Pelle förut, blir jemte Jösse öfverfallen af röfvare i den ”faaseliga” skogen, beröfvad penningar, kläder och vapen, men tröstar sig med att hafva växel på Paris. — Sc. 4. Röfrarna råka i slagsmål om bytet. — Sc. 5. Scenen är i Paris. Monsieur Haas och msr. Kaas beklaga sig öfver att de ingenting kunna förtjena, emedan ingen mera vill spela med dem. Haas upplyser, att i går anlände en främmande till staden, och de besluta att uppsöka denne, sedan de först förenat sig med msr. Raas och msr. Daas. — Sc. 6. Acolastus, som tycker tiden blifva lång, går att söka några ”goda bussar.” Han ser de fyra herrarna komma och, emot Jösses varning, beder han att få spatsera med dem och om ”lustiga ting conferera.” De presentera sig: ”Mitt namn är Haas, — Mitt namn är Kaas, Mitt namn är Raas, — Mitt namn är Daas.
Betänkande öfver Riksdagsfullmägtigen Måns Månssons ifrån Calmar Län motion* att fordringar å Etthundrade R.dr Banco eller derunder icke måtte behöfva i concurs skriftligen bevakas. Hos Hedervärda Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen ifrån Calmar Län Måns Månsson, i sammanhang med den framställning, som Lag-Utskottet besvarat i Betänkandet N:o 55, rörande skyldighet för gäldenär, att, i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld, äfven gjort det förslag, hvilket, såsom ett serskildt ämne, blifvit af Utskottet från berörde Betänkande afskiljdt, att alla fordringar å 100 R:dr Banco eller derunder, vid tillfälle af concurs måtte få, i likhet med hvad för allmogen vöre tillåtetbevakas utan den mängd handlingar och former, som syntes tillkomne mera för att gynna listige advocater och cessionanter, än för att bevara rättmätiga fordringsanspråk; men som, efter Utskottets tanka, något annat giltigt skäl icke finnes till undantag ifrån det allmänna bevakningssättet, än det, som kan hemtas af svårigheten för allmogen och icke skrifkuilnige parter, att få skriftliga bevåkningsinlagor behörigen uppsatte, samt nyssbemälde borgenärer, enligt 73 §• i Concurs-Lagen, redan hafva sig medgifvet, att deras, så väl större, som mindre, fordringar, i grund af förskrifningar, utslag, domar och andra klara handlingar, muntligen, anmälai; finner Utskottet sig höra afstyrka bifall till of vanberörde förslag. Stockholm den 29 April 1834- Lag-Utskottets Betänkande N.-O Sf» 7 N:o 57. Ankom tid Exp.-Utsk. den 7 Maji kl. 12. Betänkande, öfver Riksdagsfullmägtigen Olof Olofssons från Westerbotten motion, att, då frälsemans bo till concurs afträdes, målet måtte upptagas af Under-Rätt.
Då RiksStcns beslut blifva jemkade, kommer det alt visa sig i hvad mån summorna äro riktiga; men att låta betänk, än vidare ligga på Ståndets bord i af vaktan på de beslut, hvaraf summornas belopp beror, anser jag ej vara riktigt, oberäknadt att det tilläfventyrs leder till lättnad i SlatsUtsk:s arbete att få betänk, åter, för att Den 12 Maj. I27 i sammanhang inkomma med alltsammans. Otillbörligt var det alt detta betänk, inkom på förhand. För min del anser jag detsamma böra till Ulsk. återlemnas. Gr. florn, Claes Fredr.: Sedan Frill. Cederström medgifvit ålerremiss af detta betänk., har jag ingenting att yttra. Jag anser återremiss nödvändig, derföre alt SlatsUlsk. icke kan ånyo upptaga frågan innan det erhållit underrättelse om R. o. Ad:s beslut i anledn. af det afgifna betänkandet. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Ändamålet med detta betänk, är all sätta R. St. i tillfälle att inse förhållandet roed statsregleringen och alt kunna calculera statsbristsumman. Det är en kännedom, som, med afseende på återstående anslagsfrågorna vid den tidpunkt då betänk, afgafs, icke ansetts onödig och som kunde i viss mån inverka på R. St:s beslut i fråga örn extra-statsregleringen. Ett annat ändamål dermed är alt, lill lättnad i Bevilln.Utsk:s arbete, sätta Utsk. i tillfälle att någorlunda bedömma storleken af statsbristsumman. Ett tredje skäl för betänkts afgifvande har varit att påskynda arbetet. Ulsk. har nemi. ansett sig kunna på förhand afgifva detta betänk, till förekommande af den långsamhet, som återremiss medför, sedan slutligen allt blifvit afgjordt. Dessa äro skälen till proceduren i detta ämne, hvilken äger sin motsvarighet i föregtde riksdagars behandlingssätt. I afseende på sjelfva saken instämmer jag med Frih. Cederström och Gr. Horn i anhållan att betänk, mätte återlemnas. StalsUtsk:s mera. N:o 463 återremitterades.
Dä dessas rättighet »'kall för första gängen göras gällande, bör samma tillfälle begagnas titt ett fullkomligt rättande as hivad »som redan nog länge funnits »vara felaktigt. Den enklaste och naturligaste form »vöre »väl den af en enda Kammare för samtlige Folkets Ombud, »'edan enhet nti interchen blifwit införd och »vunnit stadga. Men uti en sädan församling, försedd med all den magt som ursprungligen tillhör hela Nationen, händer ofelbart att ett parti, antingen genom utmärkta talanger eller ock genom penningar, skaffar »'ig en öfwe» »vägande pluralitet, sträftvar sedermera att intränga i Styrelse-magtens befattning, disponerar egenmägtigt öfwer Lagar och ! egendom samt slutligen utöswar despotismen, först till Regentens fall och sedan till sjelfwa Nationens. Det är denna wada »'örn tidigt päkallar despotismen 632 Expeditioner till Riks-Ständen. fran Ncgentens sida, svin gör att frihetens fackla ntfläckes nästan i samma ögonblick den begynt Ländas. Ett sädant öde hastva flere fria Nationer undergått, när deras Statsförfattningar ej inneburit en jemntvigt mellan de Lagstiftande och Lagskipande autoriteterna. En mellanmagt mellan dessa bada är således hwad som erfordras, pä det de mä kunna balanccra htvarannan; den stall moderera badas »verkningskraft och lika uitderhälla bädas nyttiga inflytelse pä det hela. — Om, såsom en följd af dessa satser, fördelningen i ttvä autoritetcr, Konungens oberäknad, skulle finnas wara mest tjenlig ästven för de Swensta Ständcrne, sä inträder nu fragan: huru en Representation uti denna form kunde hos ost. bäst utgöras? Den egentliga allmänna Kammaren för Folkets ombud är här den lättaste att tillskapa. Sedan alla Ständs prerogativer upphört och ett allmänt interesse hunnit i en punct förena alla Classer, blir det allenast en bifråga, hwilka som kunna wäljas till Representanter.
Sålunda torde ingen af nuvarande ordinarie lärare, mot egel begifvande, kunna åläggas att undervisa i andra ämnen eller till högre kunskapsmått, än det, hvarpå han aflagt kunskapsoch under visningsprof, ej heller någon nuvarande lektor ti 11 lörbiindas att meddela undervisning i de delar, som nu tillhöra skolans tre nedersta klasser, eller någon skolrektor förpliglas att ingå såsom lärare under en ny rektor; men deremot torde alla dessa förhållanden kunna ega rum, om lärarne derom öfverenskomma och Kongl. Maj:t, efter eforalstyrelsens hörande, finnér för godt alt sådant bifalla; börande likväl i allmänhet, och om icke särskilda förhållanden föranleda till undantag, hvar och en, som åtager sig en undervisning, lill hvars meddelande han icke redan aflagt prof om erforderlig skicklighet, aflägga sådant prof, innan han på ordinarie stat kommer i åtnjutande af de förbättrade löneinkomster, som dermed åtfölja. Att hvar och en under sin tjenstetid bibehålles vid de lagliga inkomster, han innehar, äfven om de i något enstaka fall skulle vara större, än den nya staten upptager, faller af sig sjelf, likasom att hvars och ens billiga anspråk på framskridande i sin tur till redan stadgade löneinkomster, böra tagas i betraktande. Den åtgärd, som emellertid torde böra ju förr desto heldre vidtagas, är meddelande af föreskrift derom, att, intill dess annorlunda stadgas, de, som till lärareplatser vid elementarläroverken befordras, endast må erhålla förordnanden å sina Ijenster, med rättighet att tills vidare komma i åtnjutande af tjensten åtföljande lörmåner, men att med prof och tillsättning i öfrigt skall tillgå, på sätt redan finnes föreskrifvet.