Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lefve han. Hurrah! – Ring på klocksträngen. – Snälla fröken, kan man få lof att betala? – Alla cigarrerna. – Ja, naturligtvis. – Det är rätt, Hultin, plocka på dig du. – Hur mycket ska man ge’ i drickspengar? Räcker en och femti? – Ja, gudbevars. På med rockarna och ned utför trapporna. Arm i arm framåt gatorna. Halfhög sång, högljudt prat och skallande skrattsalvor. Till dess att Grane ändtligen kände sig ensam på gatan och med händerna i fickorna långsamt sträfvade framåt i halfdunklet. När han läste upp sin port, hade han en obestämd känsla af, att morgondagen borde blifva olika den, som gått, och med en blandad känsla af sömn och beklämning gick han uppför trapporna till sitt rum. Han visste ej, om han var glad eller icke. Men han tyckte, att denna kväll borde han ha varit ensam. Tre dagar senare hade Erik Grane bref hemifrån. Det var från modern. Det var djupt missmodigt, sorgset och klagande, med en tillsats af bitterhet, hvilken lät som en förebråelse och kändes, som om han genom detta bref stälts ensam vid början af en väg, hvars fortsättning han icke kunde urskilja. Modern skref, att det smärtade både henne och fadern djupt, att deras son öfvergifvit den bana, som det varit hans föräldrars hopp att se honom beträda. Men ännu mer smärtade det dem, att orsaken härtill tycktes vara den, att han ej längre stode kvar uti sin barndoms tro, utan kommit in på egenrättfärdighetens och själfklokhetens vägar. Och hon bad honom om en sak: att han i denna fråga ej skulle lita på sig själf, utan tala vid någon, som kunde upplysa honom bättre, än hon med all sin kärlek förmådde. Ty jag vet väl – stod det – att du af dina fattiga föräldrar fått intet, när du ej af dem lärt att hålla dig till det ord, som ensamt kan vara en lykta på alla dina vägar. Vi förmå så litet, men vi bedja för dig alla dagar, och du må ej förundra dig öfver, om det käns tungt att veta, att alt hvad vi lärt dig, nu skall trängas undan och glömmas för främmande lärdom och blifva till intet nyttigt.»
Rikets åkerbruk kunde ej äga bestånd inför det.” ”1 min tanka, fortfar slutligen Burke, finnes ingen annan utväg att förekomma ett ondt, Den 31 Mars. 373 som leder till undergång af vårt åkerbruk och den del af vår inrikes handel, sorn är närmast dermed förenad, än att manligt emotstå äfven första vinken, speculatif eller practisk , att det är i Regeringens magt, tagen såsom Regering, eller i de Rikes, såsom Rike, att förse de fattiga med de förnödenheter, sorn det behagat Försynen att för en tid tillbakahålla.” Sådant är Herr Barkes yttrande. Jag vet, att en del deraf endast angår England; jag är långt ifrån att förmoda, ännu mindre påstå , det större delen af detsamma kan lämpas på Sverige. Men jag har velat visa, huru uti ett land, der man är van att hafva vida större medel att använda , än här , det ändå fanns öfverstiga Statens krafter, att förse Allmänhetens Spannmålsbehof Jag har önskat, att man deraf skulle sluta till gränsen mellan Statens förmåga och de enskildtas på ögonblickets intryck grundade önskningar; jag har trott, att man härutaf skulle få anledning linna , huru obilligt det är, att ömsom begära, det Staten skall till högt pris emottaga det öfverskott af Spannmål man ej beqvämligen kan blifva utaf med, och en annan gång, att Staten skail till lindriga priser utdela Spannmål åt de behöfvande.
Det är för Fullmägtige likgiltigt, om beslutet är lilleller afstyrkt af de rådgifvande, hvilket dock i anled23 H. 7 98 Den 4 Maji e. m. ning af ansvarighetslagen bör tillkännagifvas; blott de veta att beslutet är tagit i StatsRådet, och att StatsRådets Ledamöter haft tillfälle gifva sina tankar tillkänna. Detta utvisar §:n, och det öfverensstämmer med sundt begrepp om StatsOrdning, att icke individer, som äro ombud emellan Riksdagarne, kunna beklädas med större rättigheter, än den Lagstiftande Magten, då den sjelf är närvarande. Jag instämmer således med Herr Stråle, och tror, attingen anmärkning härvid kan göras. Grefve Horn: Jag begär att få besvara en fråga, som Grefve af Wetterstedt framställt. Han har yttrat att ingen omening vore deruti, att StatsRådet afskrifver en §. eller en tirad ur §:n, och att, om genom en sådan afskrift omening uppkom, skulle det visa, att sjelfva §:n vöre en omening. Jag skall tillbaka utbedja mig få göra den fråga om det icke vore ett rent nonsens, att vid ifrågavarande tillfälle afskrifva hela 63 §.? Omeningen vore likväl icke i Grundlagen, men i ProtocollsUtdraget så mycket större. Herrar Stråle och Lefre'n hafva yttrat, att ingen annan mening med stadgandet åsyftades, än att StatsRådets tankar skulle hafva blifvit yttrade. Jag tror deremot, att Lagstiftaren velat vinna en garanti för denna tankeyttring emot missbruket, att ett blott madliden inom StatsRådet skulle kunna uppkomma, och hela verksamheten ligga i Pro - Den 4 Maji e. m. 99 tocolls-förandens arbete utom Conseillen; man har velat försäkra sig om, att tankar der blifvit yttrade, som gjort sig gällande och haft inflytande på beslutet. Jag tror derföre icke att Fullmägtige ega pröfningsrätt öfver Konungens beslut att lyfta medel af Lilla Creditivet.
Men då tog Evas tålamod slut, hon ledde Gösta ut tämligen bestämdt genom salen in i barnkammaren. » Eva lilla, hvad står p å? » Det var moderns röst. H o n hade tefrämmande, och Eva anlade en glad, artig min för att gå in. » Det var bara Gösta; jag ville, att han skulle vara i barnkammaren och leka, Rikard och j a g. » » Kära barn, ni ha väl inte så farliga saker att tala om, att inte lilla Gösta får vara inne. Ungdomen är så själfvisk, » tillade hon med ett mildt leende till sin väninna. Eva gick in igen. Rikard stod vid fönstret och vände sig ej om, när hon kom. På bordet låg ett papper med allehanda siffror och beräkningar, hon kände så väl till det och hon visste, hur hopplös hans blick var, fastän hon ej kunde se den nu. Nej, detta går. icke längre, tänkte hon. A r jag ingenting, kan j a g ingenting göra, bara tiga och se på. Ah, vet du inte, att jag håller af. dig, käraste min stackars gosse! Men du skall bli glad. » Rikard, » sade hon högt. » Vill du följa mig ut, jag har ett par ärenden att g å? K o m, det är mycket bättre att vi röra på oss än sitta här. » » Men att gå på gatorna i töväder. Ja, jag vill, när du vill, naturligtvis. Men jag är inte upplagd för någonting nu, ser du, du får förlåta mig, o m jag inte är artig kavaljer nog. » Eva bara satte på sig hatt och kappa, och med ett hastigt adjö in till modern sprang hon ut, innan hon hunnit att bli ropad tillbaka för att höra några invändningar. Regeringsgatan var mörk och tråkig, vått var det och droppade i ett från taken. När Eva varit inne i Avéns delikatesshandel och Rikard under tiden gått och köpt sig ett par tidningar, så såg det ej mycket lofvande ut för trefnaden, nu fanns det intet ställe att gå till mer än möjligen en ölstuga eller ett konditori, där de kunde få sitta och prata. » Vi få väl gå in till Feith kanske, » föreslog Rikard tämligen lamt. » Nej — ser du, jag ville be dig o m en sak, » började Eva förlägen.
Interimsuppbörd, influtne försäljningsmedel för Stockholms station upptager af KrigsCollegium, till ett belopp af 577 R:dr 37 sk. 5 r:st. meddelad ersättning för från bemälte Stations förråd utlemnade Beklädnadspersedlar till Sjö-Beväringsmanskap, utan att nämnde summa är i Stationens räkenskap för samma år synlig, hvilket dock efter Rikets Ständers Revisorers tanka, skulle hafva varit form-enligt och hädanefter böra iakttagas; får Förvaltningen i underdånighet anföra, attalia ersättningar, som för de ifrån någon af Flottans Stationers Förråder utlemnade materialier och persedlar influtit, hittills blifvit i vederbörande Stations räkenskaper upptagne, äfvensom framdeles komma att uppföras, för att sedermera till Förvaltningen af Sjö-Ärendena inreverseras, till uppköp af nya materialier och persedlar till förrådens förstärkande, A ( 2 ) ehuru, hvad nu ifrågavarande ersättningsbelopp angår, ett undantag från det vanliga redovisningssältet ägt rum, emedan den af KrigsCollegium directe lill Förvaltningen af Sjö-Ärendena anordnades och det således ansågs med onödig omgång förenadt, att, då medlen för nyss uppgifne ändamål skulle hos Förvaltningen innestå, dem till stationen anordna, hvilken genast bordt dem till Förvaltningen åter inreversera: anseende Förvaltningen för dess del, på grund af hvad sålunda utredt blifvit, anmärkningen vara nöjaktigt besvarad och det i förevarande afseende af Rikets Ständers Revisorer ifrågastälde serskildta stadgande icke utaf behofvet påkalladt. Angående Förvaltningens af Sjö-Ärendena medelsdispositioner hafva Rikets Ständers Revisorer fästat sin uppmärksamhet vid en år i83a skedd afskrifning af 23o R:dr, utgörande beloppet af arne, åren 1822 och i8a3 af Instrumentmakaren J. Wallin uppburne förskott för 6 st. till lefverans för Flottans behof contraherade RegementsInstrument-kistor, af hvilka endast 2:ne blifvit utaf honom lefvererade.
På allt detta ger den ensamme akt med ett visst fackmansintresse, han mäter upp höjderna i godtyckliga fot efter en måttstock, som han bär någonstans i hjärnan, han upptäcker till sin glädje en liten samling snö i klyftorna nära toppen af Monte Generoso, baddar sina tinningar i den, lugnar sig, och så slappnar blicken af igen, söker ett nytt intresse bland passagerarne på akterdäck, misslyckas, och glider drömmande vidare öfver engelsmännens korrekta resdress till Veltlineralpernas snötinnar långt i fjärran på andra sidan Comosjön. Där blir den hvilande, tungsint och drömmande. Ångarns skoflar tala icke längre, det faller en dof frid öfver honom, och han ser Veltlineralpernas snökedja med det tilltagande afståndet likasom växa upp ur dalen mellan Comooch Luganosjöarna. Plötsligt kommer en villa och ett kyrktorn på sydsluttningen af Monte Bré in i perspektivet, och det far igenom honom en hemlig aning, en gammal egendomlig hågkomst, eller hvad det var, ett dunkelt medvetande, knappast verkligt, sväfvande och mystiskt, att han sett samma perspektiv med samma villa och samma kampanil en gång förut. Hans tankar famla i præexistensens dunkel, han tycker sig ha upplefvat denna samma situation en gång förut, för länge, länge sedan, kanske i ett annat förflutet lif, ty det är första gången han ser Alperna och Italien. Då går solen bakom ett strömoln, och det faller som en grönaktig skugga öfver landskapet. Under hans letande i barndomsstämningarnas kaos slår denna grönaktiga dager som en blixt ned i hans medvetande och ger honom tråden i minnenas labyrint. Han kommer ihåg en porslinservis i sitt föräldrahem, en porslinservis som användes bara vid festliga tillfällen, därför hade han bevarat den i minnet. På den fanns detta samma grönaktiga landskap afbildadt med samma hvita alptinnar i fonden, samma kampanil och samma villa i förgrunden. Det var alltihop! Ingen mystik, ingen præexistens! Han ler invärtes åt sina idéförknippelser, nästan nöjd öfver att ha fått reda på sammanhanget i dem. Nej, lifvet hade ingenting annat att bjuda på än desillusionerande verklighet, som kunde förklaras.
Under det man salé-* des a ena sidan icke kan neka, att Embetsmännens vilkor hos oss äro snäfvare, än hos flera andra Europeiska Folkslag, nöd-» gas man likväl å den andra medgifva, att då beloppet af hela den ordinaira aflöningen sammanräknas med det af sportlar, som lofligen eller oiofligen, af gammal vana, tagas, eller af egennyttan möjligen uttvingaS, knappt något land gifves, som, i mån af sina inskränkta tillgångar, så drygt skattar till underhållandet af sin administration. Vår välgörande Styrelse har icke heller tillslutit ögonen för detta länge öfverklagade och folket hårdt tryckande onda. Re» dan vid lgl'2 ars Riksdag beslöts att en Co. mité borde nedsättas, Som hade att undersöka om genom förändring och förbättring, antingen af sjelfva formen för vissa allmänna ärenders behandling, eller af de oecono. miska, commerciela eller reglementariskä stadganden, som för densamma kunde linnas ligga till grund, genom en rigtigare målens fördelning emellan särskildta grenar af förvaltningen, eller genom borttagandet af umbärliga och endast till tidsutdrägt vid pröfningen af förekommande frågor ledande Jnstructioner, det åsyftade ändamålet; mindsk. ning af Embetsmännens antal, i förening med en fortskyndad sakernas gång, stöde att vinna. Attén sådan Comité ock verkligen strax derpå, under Hans Excellenee Utrikes StatsMinisterns ordförande, rtedsattes; att alla Col - Den 16 Maj. legiernes Presidenter och flera Ledamöter i särskildta Verk deraf voro medlemmar; att Comitéen i början hade flera och trägna sammankomster; att ett anonymt project tillen total omstöpning af hela den civila administrationen, samt flera afComitéens egna medlemmar ingifna Betänkanden och Förslag till förändringar sysselsatte Coinitéens uppmärksamhet; allt sådant är, som jag nu vet, allmänt bekant.
Tio millioner Riksdaler; P rot.-Utdrag , den 5 October i844‘ 207 N:o 28j i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anvisande af medel lill arfvoden åt tre nya ledamöter i Lagberedningen; N:o sg, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående befrielse för Lofta, Gamleby och Törnesfalla i Linköpings Stift från utgörande af socknegångs-spanmål eller så kallad skolmästare-skäppa lill Rector 00b Collega Scholae i Westervik; N:o Jo, i anledning af Grefve JVrangels, T. IL, motion om ersättning åt vederbörande hemmansegare inom nyssnämnde församlingar för hvad de förmenats hafva origtigt ulgifvit i socknegångs-spanmål; samt N:o 3i, i anledning af Friherre C. Hermelins motion om anslag till en förbättrad sjukvård vid Kongl. Krigs-Academien m. m. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Bancc-Utskottets: memorial, N:o g, i anledning af väckt fråga om silf ver-ut vexiin gens inställande från Banken; utlåtande, N:o 11, i anledning af f. d. Fendriken Carl Forsslnnds ansökning örn eftergift af straffränta ä Discont-lån; No /2j i anledning af Kamereraren vid låne-contoret i Götheborg, E. S. Winbergs ansökning om eftergift af öfverränta å Discont-lån; betänkande, N:o i3, angående afskrifning af Irenne i Malmö utgifna Discont-lån; samt memorial, N:o 14, i anledning af Uppbörds-skrifvaren L. Ileideubergs ansökning 0111 ersättning för åtskilliga banco-sedlar, som genom eldsvåda skola gått förlorade. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Banco-Utskottets memorial, N:o 10, i anledning af gjorde anmärkningar vid utlåtandet, N:o 4. S. D.
Ett förbud mot införande af Svenska sedlar under valör af 2 r:dr b:co, för att mera i rörelsen framtvinga de Rysk-Finska kopeksedlarna, har förut befunnits olämpligt, och, ehuru mig veterligen ej återkalladt, har detta förbud förlorat all kraft och aldrig ländt till efterlefnad. Jag tror således, att, till de båda ländernas inbördes båtnad, Svenska sedelmvntet kommer fortfarande att utgöra en del af Finlands rörelsemedel och med vida större credit än förr, sedan det motsvarar åsatt valuta och äger ett fixt värde. Om för tillfället silfvermynt från Sverige till större belopp hågohgång till Finland öfverbyttades, torde det hända, hvad jag af gamla män hört efter 1776 års realisation hafva inträffat, att nemligen i denna från Banken aflägsna ort agio konime att betalas för att mot det obeqväma silfret få tillvexlade större sedlar, Skulle man åter förutsätta det hära orimliga, att hela den i Finland löpande Svenska sedelstocken skulle strömma till Banken atl utbytas mot silfver, så förekommer den ofta omtvistade frågah, huru stor massan af Svenska sedlar i sjelfva verket i Finland kan vara? Det Vore förmätet att tro sig med visshet kunna uppgifva detta belopp; men den erfarenhet, jag vunnit, gef mig någon rätt till den slutsats, att det capital i Svenska Sedlar, som egentligen och för beständigt derstädes är i omlopp, icke kan vara särdeles betydligt. Landet ägei’ ej stora capitalister, minst med rörliga capitaler, och de få, sorn finnas, hafva vanligen förvandlat sina capitaler till Ryskt mynt och insatt dem i Petersburgs lombard, jag minnes med hvilken svårighet jag efter kriget incasserade Svenska publika fordringar, ehuru Råde Svenska och Ryska arme'erna hade spridt penningar i Den 7 Maj. i landet. Penningebristen är nu vida större och allmänt öfverklagad; verkan häraf visar sig i låga fastighetsvärden och de höga procent, man beräknar i Finland vid egendomsköp. Det öfverskott till Finlands fördel, som dess handel på Stockholm medför, ar endast under och något efter segelfarten synbart.
Sedan Konung Gustaf Adolf, af sitt s. k. arf och eget eller Gustafvianska arfvegodsen, bortgifwt omkring 300 hemman till Upsala akademi, hans Dotter Drottning Christina jemväl bortgifvit, hvad Kronan tillhörigt var, samt Konung Carl Gustaf börjat en ny gren af Konungahuset; förekomme ej något i handlingarna om någon Konungarnes enskilda tillhörighet i fastighet förr, än Konung Carl den XI, uppå gjord förfrågan, i nådig Skrifvelse till Reduktionskommissionen den 19 September 1G93 förklarat, det reduktionen äfven sträckte sig till Konung Gustaf den förstes arf och egne gods, hvilka såsom gåfva eller förläning, men icke genom köp eller byte, frångått sine ägare och hvilka gods förenades med kronogodsen. Beträffande sedan, hvad i förevarande ämne funnes stadgadt uti nu gällande förordningar, inhämtades väl, att uti Adeliga Privilegierna af den 16 Okt. 1723 § 24 Kongl. Majit lofvat för Sig och sina efterkommande att ej vilja till Adelsståndets försvagande köpa, tillpanta
Jag medgrfver att detta skäl äger någon vigt i vågskålen; men de obehagliga uppträden, excesser och bedröfliga tilldragelser, som, med den tanke Svenska nationen hyser om husvisitationer, derifrån äro oskiljaktiga, skola leda till följder, hvilka blifva svårare än sjelfva det brott, som man genom husvisitationen söker att beifra ; och då uti alla förhållanden den regel gäller, att ibland två onda ting man bör välja det minst onda, så kan jag icke neka, att jag icke finner annat, än att den lilla förlust Staten komme all lida derigenom, att en eller annan tullförsnillning icke blefve Den 26 Maj. 355 upptäckt, bör vika för obehaget af de tilldragelser, som ined husvisitalioner öro förenade. Jag bade önskat, att bela denna §, såsom i min öfvertygelse icke passande för nationens tänkesätt, blifvit utstruken, men jag har förgäfves yrkat det i Ulsk:n. Jag vill derföre icke nu anhålla derom utan inskränker mig lill alt endast begära afslag på Utsklns projeet och bibehållande af 1835 års författning, der man gått så långt, som man skäligen kan och bör gå. Hr von Rosen, Georg: Denna fråga har en gång förut inom detta Stånd, och flera gånger inom Ulskln, förevarit. Opinionerna tyckas der hafva bekämpat hvarandra, så att föga är att tillägga till hvad sorn redan blifvit sagdt; men då den ene af Frihtne Cederström yttrat sin bedröfvelse deröfver alt Utskin kunnat föreslå fortfarande af en lagstiftning sådan som denna, och den andre beskyllt Utskin för att hafva belrädt våldsvei karnes bana, så torde det vara min pligt, såsom ledamot i Ulsktn, att för Ståndet redovisa för min och majoritetens opinion i ämnet. Bedröfvelse torde man snarare böra yttra deröfver, att en författning, sådan som denna, kan vara af behofvet påkallad; men just derför att den behöfves, liar den blifvit af Utsk:n föreslagen.
Räkenskaper och Handlingar, som till allmän rättelse äro, om ansvar för den som origtigt upprättar . 102. Rättegångshandlingar, om rättighet att återfå ingifne -8, i/jo. Rättegångsordningen, 0111 åtskilliga förändringar deri • io5. — se vidare Härads-Rätt. Rättegångstimman å landet, om förändring deraf 87. s. Sakören, om upphörande af Domares andel deri a3, 101. S/elfspillingars begrafning, och föreskrifter i afseende på den föregående undersökningen 01. —■ — om föreskrift å hvars egor begrafnin gen ske må 34. Sjöfolks lön, se Förmonsrätt. Skuld, veterlig, om ansvar för förnekande deraf 12, 181. — om rättighet att med varor afbörda sin 157. Skuldsedlar, om förhud mot utgifvande af löpande m. m 63. Skuldväsende, Rikets om en Lag derföre i58. Soldater j se Ryttare. Spö- och ris-straff, om upphörande deraf för vissa brott . i3o. * om ändring af stadgandet i 5 Cap. 3 §. Straff Balken, rörande den som med flathet verk ställer .. ^ 55. Handl. N:r. Stockstraff, om afsk;iffande deraf .. 127. Straff för förnyad förbrytelse, böters uttagande efter förbrytarens död m. rn. ... 162, 177. — om ändring af 4 punkten i [8o3 års Kongl. Bref, rörande straffets skärpande utöfver Lag, samt dess bestämmande då beskrifven Lag saknas, m. ra . i63. Stämning, muntlig, om rättighet att sådan begagna 93, i5o Svarande part, som är uteblifven, om skyldighet för honom att å den tid, hvartill målet uppskjutits, utan serskild underrättelse sig infinna, m. m. . 106. T. Testamente, om den för upprättande häraf erforderliga ålder m. m. 126.
Jag förnyar hvad jag yttrat, att jag omöjligen kan föiena med begreppet om communal-styrelse och sockennämnd, att underordna densamma pastor, i den bestämmelse åtminstone, hvarom här är fråga, nemi. rättigheten att begära och få pastors biträde till utlysande af sockenstämma för de fall, som af nämnden pröfvas nyttiga, hvarföre jag anhåller om Husets uppmärksamhet på nödvändigheten alt bibehålla i $:n i öfverensstämmelse med Utsk:ns föi-dag i denna del, då jag deremot icke vill motsätta mig hvarken att biskop införes i (f:n som en myndighet, den der äfven må äga rätt att begära sockenstämma, eller att orden ”eller dess ordförande” må utgå. Hr von Rosen: Den anmärka , som är gjord mot Frih. Cederströms förslag att inrymma ordet ”biskop” i §:ns i inom. anser jag förfallen och gillar således förslaget så mycket mer, som biskopen är en embetsman utom domcapitlet i alla skolfrågor, såsom i egenskap af skolinrättningarnes ephorus inom hvarje stift. Hvad angår sockennämnden, så synes discussionen derom hafva tagit en vändning, sorn jag icke anat, och ber ali man icke måtte se spöken der sådana ej finnas. Jag tror mig böra förklara, att jag icke är någon vän af oordningar, de må komma ifrån enskilda eller corporationer, hvilket jag tror mig i Utskrns yttrande öfver beslutet hafva gifvit ganska skarpt tillkänna. Man befarar att en sockenstyrebe skulle hos sin församlings pastor begära sockenstämma i något uppgifvet olagligt ärende: jag hemställer huruvida man i en författning bör stadga, att någonting olagligt icke får ske. Mar i författningen bestämdt beskrifves hvilka ärenden få afgöras på sockenstämmor, så tyckes pastors latitud vara gifven; ty om sockenstämma vill samlas i olagliga ärenden, så är det ingen sockenstämma utan en oordnings-stämma, hvartill pastor icke behöfver kalla Skulle någon misstydning kunna uppstå genom författningens tmvar. ordalydelse, så må för sådan orsaks skull Hr Lagergrens förslag alltför gerna antagas.