Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landsvägarnes förbättring skulle vara ett lika lämpligt som rymligt fält för en sådan af Slaten aflönad sysselsättning, fastän densamma, på den tid af året då marken är frusen och betäckt af snö, och då tillfällen till arbetsförtjenst mest saknas, icke kunde med särdeles framgång ega rum, om man ville jemföra arbetsprodukten med kostnaden derföre. Den del af 1832 års anslag, 38,000 R:dr, som skulle utlånas emot socknarnes gemensamma ansvarighet, kom under sådana vilkor desamma lill godo och fördeltes emellan Länets 3:ne fögderier, på det sätt, att Medelpad erhöll 6,650 R:dr, södra Ångermanland 10,252 R:dr 26 sk. 8 rst. Banko och norra Ångermanland 21,071 R:dr 6 sk. Banko. Sjelfva vilkorets beskaffenhet, elier att socknen skulle kollektift borga för ullåningarne till dess enskilde medlemmar, har utan tvifvel loranledt en noggrann uppmärksamhet hos dem, som inom hvarje särskild socken halt befattning med ulborgningen af den för de erhållna medlen anskaffade spannemål, så alt förluster i möjligaste måtto skulle undvikas; och delta understöd torde derföre, med högst ringa afdrag, hafva till Statsverket ingått, derest icke från Lands - 30 kontorets sida nödig uppmärksamhet saknats. Dess underlåtenhet i detta fall, äfvensom anledningen dertill, är genom ränteribalance-unöersökningen utredd och visar sig dessutom, vid betraktande af det factum, att, då i det minst väl lottade af Länets fögderier, Medelpad, den dervarande för ordentlighet och redbarhet utmärkta kronofogden så fullständigt redovisat den andel af låneunderstödet som tillkommit dess fögderi, att endast 161 R:dr 32 sk. eller omkring 2? procent kommit i fråga till afskrifning, har afskrifningen inom det i allmänhet mera välmående Ångermanland uppgått, för södra fögderiet till 1,867 R:dr 23 sk. 7 rst. eller omkring 18? procent, och för det norra till 3,059 R:dr 40 sk. 8 rst Banko eller omkring 14? procent.
Trot, 1834 och 1835. 4\de Sami. i ista Afd. 4'de Band. i n:ie Håftet. 2 Fors t ari ta Stats-Utslottets Memorial N:o 4-65. Antom till Exp.-Utsk. den 7 Maji. Memorial, i anledning af verkställd omröstning i frågan om„en nådegåfva till förre t. f. Öfver -Commissarien P. J. Åhman. Sedan samtlige Riks-Stånden, genom Protocolls-uldrag af den 20, 24 oell 25 nästlidne April, förklarat sig godkänna den af Stats-Utskottet, uti Memorial 45i, med anmälan af Riks-Slåndens fattade olika beslut, i fråga om en nådegåfva till förre t. f. Ölver-Commissarien vid General-AssistanceConloret P. J. Åhman, framställde Volerings-proposition; så har Förstärkta Slats-Utskoltet nedannämnde dag, i vederbörlig ordning, röstat öfver berörde, så lydande Proposition: Deri , som bifaller, alt till förre t. f. Öfver-Commissarien vid f. d. General-Assislance-Contoret Pehr Isaac Åhman tills vidare från RiksgäldsContoret utbetalas en årlig nådegåfva af 3oo R:dr Banco, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, förfaller frågan. Voteriijgen har utfallit med 43 Ja och 76 Nej; och som Nej således vunnit, kommer den väckta frågan om en årlig nådegåfva till förre t. f. Öfver-Commissarien vid f. d. General-Assistance-Conloret P. J. Åhman att förfalla. Hvilket Förstärkta Slats-UtskoLtet härmed skolat Rikets Ständer tillkännagifva. Stockholm den 6 Maji x 835.
SerafimerOrdensGiilet utg:de upfostringshjelp för fattiga barn. Gr. Mörner, Carl: Uti ifrågavar:de motion yrkas: »Att förändrade grunder måtte stadgas för användandet af de 12,000 It:dr, sorn f. n. årligen från SerafimerOrdensGiilet utgå till alla län i liiket till upfostringshjelp åt fattiga barn, samt att dessa medel måtte ställas till länsstyrelsernas disposition för anskaffande af lämpliga fosterföräldrar i främsta rummet för vanartiga och vanvårdade barn, äfvensom att församlingarne i förhållande till folkmängden måtte få del af detta anslag. Hvad sjelfva anslaget beträffar, ber jag att få uplysa, att detsamma sedan Gustaf lILs tid disponerats af SerafimerOrdensGiilet. Det består af ett visst tiondeanslag från Skåne, utgörande, om jag minnes rätt, 1000 T:r spanmål, hvilka i penningar fördelas på alla Rikets län i mån af folkmängden, med undantag af Skåne, som får 2000 R:dr. Jag inedgifver gerna, att anslaget skulle särdeles väl användas, om det kunde disponeras för det upgifna ändamålet; men jag hemställer, huru långt man kommer med 12,000 R:dr, då det är fråga om 24 län, på hvilka de skulle fördelas. Med en summa af några R:dr på hvarje socken kommer fattigförsörjningen i sanning icke långt. Då man dessutom känner svårigheten att finna ordentliga fosterföräldrar, åt hvilka vanartiga barn kunna öfverlemnas, samt dessa föräldrars anspråk på betydliga bidrag till barnens upfostran, upstår äfven derigenom hinder, som göra det omöjligt att fördela detta anslag i sådan syftning. Jag föreslår fördenskull, att ifrågavar:de anslag må hädanefter som hittills utgå på det sätt, att länsstyrelserna efter pröfning må till de barn, som deraf hafva behof, aflemna hvad som kan utgå i mån af det belopp, som af hvarje socken kan disponeras.
De fall undanlagne, då bränvinsbrännings-redskap, antingen ostämplade eller stämplade, finnas af större innehåll, än egaren får dem bruka och hvartill han sig anmält, eller mera än en femtondedel större, än stämpeln utvisar, må, vid skeende beslag, hos någon till bran vinsbränning berättigad och i behörig ordning antecknad, hvarken panna utbrytas och jemte tillhörande redskap egaren fråntagas, eller rättighet till bränvinstillverkning honom förmenas, innan efter föregånget laga åtal, första domstol i målet förklarat redskapen förbruten, ulan ege åklagaren blott, vid af honom gjordt besia?, att, till förekommande af föi blandning eller förbytning, märka så beskaffad panna och öfriga redskap, medelst påslående af en tjenlig stämpel. § 59. Undersökning eller visitation, i afseende på öfverträdelser af hvad i denna Författning är stadgadt, så väl om bränvinstillverkning, som örn bränvinsbrännings-redskapens innehafvande och försegling, må alla tider på dygnet anställas uti bräunerier, kök, bryggoch bageristugor samt andra rum eller byggnader, hvilka för bränvinsbränning eller omdistillering af bränvin kunna begagnas. Beslagare, så framt de vilja tillgodonjuta det beskydd, dera lagligen tillkommer, böra vid dylika tillfällen synbart bära på sig deras brickor eller andra för deni påbudna tecken, eller i brist deraf, deras fullmagter eller förordnanden, hvilka, innan visitation eller beslag göres, skola på stället uppvisas: vare likväl ordinarie, i orten kände och boende Kronooch Stadsbeljente frikallade ifrån skyldigheten alt deras behörighet till sådane förrättningar styrka. Ingen må, vid 33 B:dr 16 sk. banko bot, vägra beslagare att på of vanberörde ställen visitation företaga; desse vare icke eller något ansvar för densamma underkastade, oansedt någon förb-ytelse ej upptäckes, så vida visitalioneu icke företages emellan klockan Nio om aftonen och Fem ora mor - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Denna underdåniga ansökning, understödd af Kronofogdens i orten tillstyrkande samt, förordad ej mindre af Kongl. Majlis Befallningshafvande i länet, äu ock af Styrelsen för allmänna Vägoch Vat tenbyggnader, gynnades i så måtto af nådigt bifall, alt ett belopp af 500 R:dr till entreprenören utanordnades af besparingarna å lliks—Statens Oile Hufviidtitel. Således återstår ännu en förlust för entreprenören af 1,259 R:dr 9 öre Runt, hvars ersättande, jemte derå belöpande ränta 75 R:dr samma mynt, af allmänna mede' jag ansett mig böra hos Rikets Ständer vördsamt föreslå. Visserligen framställer sig härvid osökt den invändningen, att det tillhör naturen hos ett entreprenadkontrakt alt kunna för entreprenören medföra förlust likaväl som vinst;—all det således är hans ensak, om han åtager sig något, som han icke på de kontraherade vilkoren kan uppfylla; — samt alt entreprenören har lika litel anspråk att, i händelse af förlust, få entreprenadsumman höjd, som den andra kontrahenten skaile ha all, i motsatt Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 113 motsatt fall, få summan nedsatt. Men en sådan invändning torde sakna ail giltighet vid ett sådant fall, som det förevarande, der entreprenörens förlust icke uppstått i följd af oskicklighet, oordentlighet eller okunnighet vid arbetets anordnande och utförande eller af bristande omdöme vid beräkningarnes verkställande, utan genom dels vederbörande tjenstemans misskalkylering i knstnadsförslaget, dels ock hufvndsakligen genom en allmän omstörtning i arbetspriserna, hvilken icke äfven af den erfarnaste kunnat beräknas. Genom officiell afsyningsbetyg är styrkt, att vägbyggnadsarbetet blifvit nöjaktigt verkstäldt och fullbordad t; genom detta arbete har en för orten nyttig och särdeles behöflig förbättring i kommunikationen blifvit åvägabragt. Kan det vara rätt, kan det vara billigt, att sådant skett endast genom uppoffrandet af enskild, af Länsstyrelsen såsom arbetsam, redbar och aktad vitsordad, mans ekonomiska välfärd?
Banco - Utskottet finner för dess del Herrar Revisorernes så beskaffade förklarande valgrundadt , och tillstyrker att detsamma får vinna Rikets Ständers bifall till iakttagande äfven för framtiden. Stockholm den 20 Martil 18*5* Bancö-Utskottets Betdnkanden. 23 Bilaga N:o 2. b. Utlåtande i anledning af i§2o års RevisionsBerättelse a. Afd. §. a. angående Banquens å särskilde Vågar förvarade Metall ■ Panter, samt i sammanhang dermed öfver en ifrån Hedervärda Bonde Ståndet remitterad Motion i detta ämne. tTti 1810 års Reglemente hafva Banco-FuII-' inägtige fatt sig uppdraget, att, tid efter annan, låta genom någon pålitlig person förrätta besigtning öfver Banquens Panter å de MetallVågar, der något större belopp deraf kan ligga förvarad t. Vid en sådan år 1818 verkställd besigt* ring, hade uppmärksamhet derå blifvit fästad, att Panterne ej på alla ställen kunnat inom sjelfva våghusen vårdas, utan någon gång blifvit, under mindre pålitlig försegling, förvarade uti särskilde närbelägne bodar, hvartill Pant-egarne sjelfve och deras Factorer, äfven i vederbörande Magistratsoch Väg - beijenings frånvaro egde tillgång, enär andre effecter, sorn ej funnos af Banquen belänte, äfven voro der upplagde; i anledning häraf, och med åberopande af 2:dra puncten uti Kungl. Förordningen den 18 Febr. 1735, hafva Revisorerne erinrat Herrar Banco - Fullmäglige, att till snar rättelse söka befordra hvad i afseende pä förvaret af Banquens Metall - Panter kunde finnas stridande sä val mot nyssnämnde Kongl. Förordning, sorn 24 Banco-Utskottets Betänkanden.
Ten 20 September. sä länge jac w'sias i Sncrige. och således k äller mia i det rån mäste skadeslös för hivad jag län lida fä mine Lindemar i Finland, rn»n aldrig kan det föröka m ne ferb ndelser och min erkänsla emot den Armste och de Camratcr, sam bidragit till min ära, dcsie tänkesätt har jag sä högtidligen förklarat och adagalagt, alt jag ficke bmde derom, erinras, jag stak icke glömma Finska ArmMns förtjenster r allmänhetoch i synnerhet de se-m utmärkt sig, äfwensom de Herrar och rrck-n, h wilka wid Regcments-förändringen den iz Mars 1809, under försakelse af lif och wälfärd, wägade det afgörande steget som dä kanffe räddade" Swerige^ och jag hoppas Högloft. Riddcrssapet och Adeln icke skall ogilla om jag kos Kongl. MajrL nid yppande tillfällen söker utwerka Dest Nådiga llffmärksamhet för dem. För öfrigt hoppas jag ingen af mine Landsmärg stall mistkänna mine tänkesätt och mitt förfallande, jag menar att det war jag som inför Höglostige Ridderffapet och Adeln takt Lill deras schman, inför Kongs. Mast har jag wid alla tillfällen gjort Lika" sä, men'aldrig stall jag utsträcka min åtgärd utoftver rättwisanS eller biSighetens gränfcr, eller pä ett betungande sätt söka befordra deras förmän, pä ten acknmgswärda Swensta Armllens bekostnad, som osta delat lika faror och mödor med den Finsta^ Sjelf född Finne, bar jag under krigets lcpp, ätföljt Finsta Armeen,' och öfwerwarit nästan alla krigshändelser, känner.således hwarje Jndividnes förtjcnsier och särskilta förbällande, och stall sä midt jag förfiär och pä mig ankom - Den 20 September. 21? ankomma kan, söka till, att göra hwar och en ratt.
Hamiltons förslag lill gemensam tanka — hvilken sednare blott utgör en modifieatiön af den förra — skulle bli antaget. Min plan var således ingen annan, än att få ett af dessa förslag så pass utveckladt, all majoriteten för endera af desamma kunde blifva något större än för Hcformvännernes förslag. Jag föreställer mig dä, att om BondeSt:s ledamöter möjligen skulle finna i detta förslag en utväg mindre förtviflad, än den de nu synas hafva fästat sig vid, så skulle de uttrycka sig i morgon på ett sätt, hvarigenom Consl.Ulsk. skulle få en anledn. alt väcka till lifs delta förslags hufvudgrunder. Om nu IIr Hjerta varit tillstädes, tror jag alt han skulle häfva funnit sig belåten med planen, dock icke förr än han funnit, att Gr. Anckarsvärds förslag börjar blifva populärt. Hr Hjerta synes hafva, nu som alltid, föreställt sig, att rälta vägen lill popularitet varit att genast fästa sig vid något nytt. Ty sä snart den stora benägenheten att jemka röjde sig hos Reformvännerna, var lian också den, som genast nappade på den der lysande principen, och han gjorde det på ett så allvarligt, men i min och tleres tanka oskickligt sätt, att jag tror att jemkningen derigenom kom hastigare lill förfall än eljest. Sä pass känna vi alla Hr Hjertås karakter, alt vi kunna vara säkra på, att han är färdig att sluta sig till dem, sorn för tillfället ha vind i seglen. Nej detta är icke alldes correet af mig yttradt. Ilr Hjerta kan äfven gå in på att segla emot vind, när han ser sitt sällskap ökas och hoppas att vinden snart vänder sig. Jag tviflar således ingalunda, att han skall lätt varajemkad att ingå på Gr. Anckarsvärds förslag, men nb. icke förr, än det redan hade fått en mera allmän opinion för sig. Icke stå hans grundsatser i sak, ehuru han åberopar sig af att aldrig ändra några, sä fast, alt icke han later tala vid sig om den saken. Nu var det alldeles obehöflig! för Hr Hjerta att vara här närvar., ty han hade i alla fall icke deciderat sig i .den fråga vi skola afhandla.
Den familj, vi gjort bekantskap m e d, fann man på 1700-talets midt ofta på s a m m a sätt församlad kring eldstaden i det gamla h e m m e t i Frankfurt am Main. Det var familjen Goethe. Den u n g e W o l f g a n g var ingen m i n d r e än den store skalden, hvars minne ännu i dag hålles h ö g t i ära, medan Cornelia, den ett år yngre systern, hans barndoms lekkamrat o c h hans u n g d o m s förtrogna, redan länge hvilat glömd i sin graf. Främlingen åter var den rättslärde Joh. Georg Schlosser, en af sin tids yppersta skriftställare o c h Cornelias blifvande make. H ö g s t sannolikt påverkades Cornelia i icke ringa grad v i d detta sitt val af sin nästan fatalistiska öfvertygelse, att h o n v o r e bestämd för ett äktenskap utan kärlek, emedan hennes första kärlek förblifvit obesvarad. Säkert är, att svågern aldrig ' var brodern synnerligen sympatisk. Men kanske låg grunden härtill däri, att G o e t h e m e d kärlekens skarpblick anade, det Schlosser icke var rätte mannen att bereda den så h ö g t älskade systerns lycka. Det rådde mellan de båda syskonen det ömmaste förhållande. G o e t h e kallar det själf: » det renaste, sannaste, ädlaste jag någonsin stått i till n å g o n kvinna. » Från sin spädaste ålder v o r o de oskiljaktiga i leken, o c h senare, då deras unga sinnen i lika grad trycktes af faderns stränga väsen o c h tråkigt pedantiska uppfostran, slöto de sig allt innerligare till hvarandra. Det är nästan obegripligt, hvarför den hjärtegoda, förträffliga fru Goethe, s o m själf förklarat: &gt;barn behöfva kärlek », o c h s o m ägde en städse för sonen flödande källa däraf, icke lät äfven dottern i s a m m a mån förfriskas däraf. Det är föga troligt, att felet låg hos henne, måhända skulle h o n svarat oss, att Cornelia själf stängt sitt hjärta för henne.
Med ett ord, man skulle genom den föreslagna åtgärden tillskapa en stats-skuld, som på sitt sätt ej blott vore när som helst upsägbar, utan som måste inlösas å vista, och som i sista hand skulle komma att trycka på Banken, hvilken härigenom också, i min tanka, utsattes för en ständigt öfverhängande fara. 490 Den 30 November f. m. Men då jag nu yttrar mig om Bankens säkerhet och om den varsamhet, hvarmed man alltid måste behandla denna inrättning, liar jag inkommit på ett ämne, som af en annan talare nyss förut blifvit vidrördt, nemi. den oro, som genomgår hela samhället, så snart någon fruktan eller tveksamhet upstår ang:de Bankens soliditet, eller med andra ord, så snart det blir fråga om myntvärdets uprätthållande. Och detta är visst icke underligt. Ty det gäller här ej blott landets offentliga heder, utan äfven hela dess ekonomiska framtid, liksom hvarje enskilds eganderätt och välfärd. Att en sådan fråga lifligt anslår allas sinnen och allas hjerton, torde vara ganska naturligt. Men hvad är då den egentliga orsaken till att ställningen af en penningeanstalt — den må nu vara huru vigtig som helst — skall kunna så i grunden upröra det allmänna intresset? — Jo, den är, enligt min öfvertygelse, just den, som den värde talaren här nys3 antydde; han har i min tanka fullkomligt riktigt slagit hufvudet på spiken, då han sagt, att allt detta ytterst hänger på den rad i grundlagen, som bestämmer, att Bankens sedlar skola vara lagligt betalningsmedel i landet. I samma stund, som en dylik tvångskurs är åsatt dessa sedlar, måste också hela landet vara i en ständig oro, att det myntrepresentativ, som af lagen blifvit faststäldt till mynt, möjligen icke skall bibehålla sitt värde eller blifva till fullo inlöst. Men hvarföre har en sådan tvångskurs blifvit satt på Bankens sedlar?
Österbergs motion om beviljandet afettnytt lån å 100,000 r:dr åt staden Christianstad, liar af Preste-, Borgareoch Bonde-stånden blifvit till Utskottet återremitterad!, sedan motionären, viel detta utlåtandes föredragning hos Borgare-ståndet, förklarat, att han inskränkte sin å stadens vägnar i motionen framställda begäran till anhållandet om ett låne understöd af 20,000 r:dr, hvilket belopp skulle ungefärligen motsvara kostnaderna för de arbeten, som ännu återstode, innan hamn-anläggningen vid Åhus kunde anses fullbordad, samt nämnde stad och kringliggande landsort komme i åtnjutande af dermed för dem åsyftade fördelar; varande för öfrigt, såsom skäl för de yrkade återremisserna och det numera nedsatta låne-beloppets beviljande, hufvudsakligen anfördt: att staden Christianstads, af Utskottet vitsordade, nitiska verksamhet och ansenliga uppoffringar för de inom och i närheten af samma stad tillvägabragta allmänt nyttiga företag borde å statens sida understödjas med det jemförelsevis ringa lån, som nu vore begärdt, helst med undantag af det till hamn-byggnaden vid Åhus beviljade anslag af 15,000 r:dr, denna stad allenast erhållit sådana understöd, utaf allmänna medel, som antingen redan blifvit eller framdeles varda återbetalda; att de lån, af hvilka Christianstad, efter den staden öfvergångna eldsvåda, i likhet med andra brandskadade städer. kommit i åtnjutande, icke borde tagas i beräkning vid fråga om särskilda Di/t. till II St.
Cederskog från samma län förenat sig, i sådant afseende anfort, att ehuru det vid sistlidne riksdag anslagna lånet beviljades under enahanda räntc-betalningsvilkor, som för de af Rikets då församlade Ständer till slussbyggnader och andra vattenkommunikationer meddelade statsbidrag bostämdes, och till följd deraf någon räntefrihet å sagde lån icke medgafs, utan den föreskrifna ränteoch kapital-betalningen skulle årligen efter lånets utbekommande med stadgadt belopp erläggas, hade strandegarne, som i annat - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. 33 nät fall af brist på erforderliga medel måst låta företaget helt och hållet afstadna, funnit sig nödsakade att emottaga det beviljade lånet och underkasta sig de för detsammas åtnjutande bestämda betalningsvilkor, hvilket dock skett under förhoppning, ätt Rikets dernäst sammanträdande Ständer, sedan arbetet närmat sig sin fullbordan och man kundo utreda det betydliga belopp, hvarmed den ursprungligen beräknade kostnadssumman måst öfverskridas, skulle taga under förnyadt öfvervägande om icke någon ytterligare lättnad och biträde kunde strandegarne beviljas.
För att med fada i detalj vederlägga detta Friherre Anckarsvärd? påstående, behöfde jag endast hänvisa honom till de vid början af hvarje Riksmöte till Rikets Ständer aflåtne berättelser öfver hvad sig i Riksstyrelsen tilldragit, till den berättelse som vår nuvarande Konung år 1812 vid RiksStyrelsens återlemnade till Konung Carl XIII afgaf, till den Hans Excellence Grefve von Engeström, öfver utrikes ärendernes ställning år 1813 aflemnade, till de af Kongl. LandtbruksAcademien årligen afgifne berättelser m. fl. officiella handlingar samt allmänt kände författningar eller åtgärder, och Friherre Anckarsvärd skulle nödgas erkänna att Regeringen, under ofta ganska brydsamma omständigheter, med uppmärksamhet sökt begagna hvarje fördelaktig utsigt, med omsorg sökt undvika hotande vådor eller olägenheter. För att bevisa detta skulle jag endast behöfva atfufur nämnde handlingar och utaf de mäst kända och obestridliga händelser, hvilka dessa senare åren sig tilldragit, uppgöra taflan öfver Sveriges bel genhet 18^9 och hvad den är nut Men detta vidlyftiga arbete skulle allt för mycket upptaga eder tid mine Herrar och upprepandet af allmänt kända förhållanden skulle trötta edert tål-.mod Jag tror mig deremot, uti beskaffenheten af de utlåtanden Friherre Anckarsvärd förebrått Ministeren, hafva en ge. nare väg till besvarande af hans anmärkningar. När én gång häfdatecknaren, under gransk. Den i?
M. att socknen lill ett så nyttigt ändamål lärer något sammanskjuta, så framt sådana fattiga barn, af det som eljest till socknens fattiga samlas, ej kunna få något understöd.” Denna K. M:s förmodan bör nu blifva en af Konung och Ständer beslutad lag, ett åliggande. Jag tillstyrker derföre, att Hr Lefrens förslag, hvad första delen af mom. beträffar, måtte antagas, såsom, efter min förmening, tillfredsställande för olla dem, hvilka bestämdt vilja hafva en undervisning. Den enda jemkning jag ville tillstyrka vore den, att man stadgade: ”De barn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke äga tillgång att bekosta deras skolundervisning, böra genom församlingens fattigvård” etc. Jag ville således införa skolundervisning i stället för skolgång. Hvad åter sednare delen af mom. angår, det undantag för fattiga barn, som der förekommer och som Hr von Hohenhausen ansett böra qvarstå, så skulle jag anse lämpligare alt B. o. Ad. viddetta tillfälle alldeles förbiginge den frågan, och deremot rättade hvad som rättas bör i det 7 morn., der det omförmäles lin - 33a Deri 17 Februari f. m. nivida barnen böra dagligen infinna sig i skolan, eller icke. Del torde i alla fall hafva varit o fri 11 att i andra motn. inblanda hvad sorn hörer till det sjunde. Den sista meningen i förevar, moni , hvilken af Frih. Boye blifvit klandrad, ansel1 jag helst höra ulga, just för de fattiges eget hästa. Jag befarar nemi , all om hon qvarstår, så hlefve sådana hjonalag utan tjenst, enär en husbonde icke skall vilja belasta sig med tjenstehjon, som hade barn, för hvilkas underhåll i skolan han särskildt skulle sörja. Man gjorde då de fattiga en stor otjenst med delta stadgande, emedan det är klart, alt när fattiga barns skolundervisning genom församlingens fattigvård är försäkrad, sa innefattas äfven tjenstehjons och stattorpares barn bland de öfriga.