Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och häraf — 50 — följer, att i fall fredlysningen gällde äfven mot enkel anmärkning om misstag, och i fall denna fredlysning icke är borttagen från Konungens dom, den ej heller är borttagen från laga kraftvunnen häradsdom, genom den af Tryckfrihetslagen gifna allmänna tillåtelsen att yttra sig öfver, hvarje föremål för mensklig kunskap. I denna lag för yttranderätten skulle då ligga ett tyst undantag för hela lagskipningen —- ett undantag från föremålen för mensklig kunskap — då deremot alla öfriga undantag äro uttryckligen stadgade, med tillägg, att andra icke finnas. Men om, i fråga om tryckfrihet och allmän yttranderätt, högsta instantsens domar icke äro skilda från den lägre lagskipningeri och icke mer än denna fritagna från allmän granskning och ogillande anmärkningar: så låter väl ingen grund finna sig, hvarföre skillnad i detta afseende mer skulle äga rum, när fråga är om annan offentlig granskning af lagskipningen. När uti Justitiä-Ombudsmannens Instruktion honom ej allenast tillätes, utan ock ålägges att på denna — utan undantag — använda deri allmänna granskningsrätten, och i sina tryckta berättelser utreda hennes tillstånd; måste det väl vara hela lagskipningens tillstånd, han skall utreda, och det låter då, i brist af undantag, lika litet säga sig, att högsta instantsen icke i föreskriften inbegripes, som att den lägsta är derifrån utesluten. Ibland klagomålen öfver den af mig anställda granskning förekommer ett, hvari deltagit äfven personer, hvilka eljest icke ogillat mitt begrepp i ämnet — det nemligen, som angår mitt icke nog hofsama skrifsätt vid detta ämnes behandling. Jag har vitsordat och vitsordar ytterligare den vigtiga angelägenheten att göra sanningen så litet stötande som möjligt; och jag har ej blott felat, utan ock för mig sjelf förlorat en ganska vigtig fördel, om det icke lyckats mig att tillegna 'mig det skrifsätt, hvarigenom sanningen blir minst möjligen stötande. Deremot bör jag likväl af mina läsares billighet förvänta, att de göra sig full reda för ämnets beskaffenhet, och intet annat begära, än hvad som låter dermed förena sig.
Ålit ifrån uppnäfvandet af det fordna CanzliCollegiam till upprättandet af CanzliStyrelsen, vårdades Kongl. Bibliotheket, ensamt, i högsta instancen, af HofCanzleren och denna period var äfven tiden af Kongl. Bibliothe: kets flor och förkofran. Naturen af ett sådant verk, till hvas förökande ofta erfordras ett hastigt begagnande af erbjudna, samt snart försvinnande tillfällen gör att det bäst måste kunna vårdas tf en enda person, som genast kan yttra sig öfver Bibliothekariens anmälanden. Flere exempel hafva också bevisat huru möjligheten att complettera Kongl. Bibliotheket, gått Kongl. Bibliothekarien ur händerna, genom den långsamma omvägen att nödgas afvagta ett Collegialbeslut. Den sorn nitälskar för Kongl. Bibiiothekets bästa, måste således önska, att i CanzliOrdningen endast funnits stadgandet i dess 4 §• 4 Mom. att det nemligen åligger HofCanzleren ”att hafva närmaste inseende öfver Rikets Archive och Kongl. Fibliotheket” utan att det, af den föregående bestämningen blefve paralyseradt. Emedlertid lemnar jag till sakkunniges pröfning, om dessa båda stadganden mycket tala för Conseqven* cen i CanzliStyrelsens organisation. 6:0. ”Med tillsynen öfver de enskildte Bojuryckerierne och Bokhandeln i Riket kom - Ven 15 Martil, mer att förhållas som uti TryckfrihetsFörordningen föreskrifvit varder, men CanzliStyrelsen äger särskildt inseendet öfver det Kongl. Tryckeriet, i anseende till tryckningen af Kongl. Förordningar, Kungörelser och Påbud.” Anmärkning. Då TryckfrihetsFörordningen är en Grundlag, och den icke vet af någon CanzliStyreise, är det gifvet, att den måste lemna allt inseenda öfver Boktryckerierne och Bokhandeln derhän.
Blekinge Län, Ola Jeppsson, Gustaf Bernhard Appelqvist och Lars Pettersson väckt motion, deruti de, med förmälan att de angående rättigheten till och vilkoren för svedjande inom Blekinge Län under den 9 April i8o5 och den 6 November 1822 till Kammar-Collegium utfärdade Kongl. Bref, innefattade en obehörig och skadlig inskränkning uti den skatteman i allmänhet, enligt Kongl. Förordningen den 1 Augusti i8o5 om skogarne i Riket, medgifne fria och obehindrade egandedispositionsoch uppodlingsrätt öfver enskild skog och mark, påyrkat att ej mindre berörde Kongl. Bref, än äfven alla andra påbud och förordningar, som i enstaka fall förhindra den fria rättigheten lill svedjande å Krono-skatte-hemman inom Blekinge Län, måtte varda upphäfne och Blekingska Provincen såmedelst i denna för orten vigtiga angelägenhet tilläggas enahanda fördelar, som Krono-skatte-hemman i allmänhet inom Riket äro förunnade, vid föredragning till remiss af hvilken motion förre Talmannen Anders Eriksson från Örebro Län deråt yrkat den utsträckning, att det emot svedjande i skogsbygden inom Bergslag stadgade förbud jemväl måtte upphäfvas, enär det dermed åsyftade ändamål, skogens framtida bestånd, icke skulle derigenom vinnas, utan den omväg, som för tillåtelse dertill erfordrades medelst ansökning hos vederbörande och derpå följande utsyning, endast tillskyndade jordinnehafvarne besvär och kostnader. Innan Utskotten öfvergå till pröfning af motionärernes förslag, anse Utskotten sig böra i korthet framställa ej mindre hvad, som i allmänhet är stadgadt i afseende på rättighet att anställa så kalladt svedjande, än ock hvad den i detta hänseende för Blekinge Län gällande special-lag innehåller på det deraf må kunna skönjas i hvilka delar denna sistnämnda skiljer sig från de i allmänhet derom gällande föreskrifter. Den nu gällande Kongl. Förordningen om skogarne i Riket den 1 Augusti i8o5 innehåller i 53 § rörande svedjande, i enlighet med hvad förut genom Kongl. Förordningen den 10 Dec.
Dessa uttryck tillåta icke någon tydning af ovisshet, men sedan komma orden, att det må vara medgifvet, tillåtet o. s. v. att alternativt välja två månader på hösten eller en månad på hösten och en på våren, hvarunder tillverkningen må ske. Hr von Hartmansdorff har sagt, att bränvinsbränningen är icke i allmänhet att anse, som en annan fri näring, utan den är förut ofri, emedan redan uti den allmänna författningen förutsättas inskränkningar deruti. Jag skulle icke undra derpå, om någon af de mänga talare hvilka äro så varma för nykterhetens sak, att de sällan kunna benämna bränvinet med sitt rätta namn, som anse bränvinsbrännaren stå utom lagen och alla dem, som handla med denna vara, eller som sälja säd till bränvinsbrännaren, icke vara berättigade till samma skydd, som andra medborgare, fällt detta yttrande, men att Hr von Hartmansdorff, hvars omdöme jag värderar och som är liberal i frågan, kommit fram med denna mening det förundrar mig; ty det lärer väl icke kunna nekas, att en näring, som genom K. M:s och 11. St:rs gemensamma beslut, blifvit öfverlåten åt Svenska lölket att begagnas, likväl är en näring, som måste påräkna skydd likaså väl som öfriga näringar. Hr von Hartmansdorff har sagt, att om sädespriset redan är 27 å 29 R:dr T:n för rågen i Danmark, så, om äfven span mål skulle kunna finnas för detta pris, livar skall det arma folket få penningar, för att köpa sin säd. Jag medgifver, att det alltid är en svår belägenhet för folket, när säden är så dyr, men svårare är det dock, om rörelsen i landet af.stannar. Det är svårare äfven för den fattige, ty då får han icke tillfälle, att förtjena något, hvarför han kunde köpa den för bättre pris tillgängliga spanmåH. 3. 24 370 Den i Februari e. m. len, men i allt fall får jag dervid tillägga att omsorgen för folkets väl icke bör inskränka sig till att skaffa dem bröd för dagen.
Fine visste inte, hur det gått till, men hon låg fortfarande i hans famn. » Alltid är Axel full af spektakel, håll sig allvarsam nu munschör, — och se så nedsnögad flickan är. » Det var pappa, som äfven ditlockats af jublet. » Jag är fullkomligt allvarsam », sade Axel och kastade af sig pels och pelsmössa. » Och 13 Men de båda unga sågo saken med andra ögon. Allt för att ega hvarandra, intet i lifvet kunde ersätta det fattiga kaptensboställe på landet, som nu utgjorde deras mål. Så kom verkligen förlofningen till stånd, och det beslöts, att Fine skulle resa upp till Stockholm för att sjunga, — hennes fader önskade det nu lifligare än någonsin, och hon sjelf också, ty Axel hade tjenstgöring der. I Stockholm kunde hon inte bo bos någon annan än Axels mor, det hade varit opassande annat. Axels moder, sträf, högdragen, otillgänglig, hade skarpt och kort nekat sitt bifall till förlofningen. Men Axel hade tvungit henne, och hon hade gifvit vika, men att det ej skett godvilligt, det visade hon i sitt dagliga uppförande mot Fine lika ofta som hon visade, att hon var ensam herre i sitt hus. Hon hindrade Fine att råka Axel, skickade alltid in någon att hålla dem sällskap, då de någon gång blifvit ensamma i ett rum, — helst var det då sin nittioåriga moder, hon valde till sällskap åt dem, och gumman gnälde och berättade om den disciplin, som funnits inom hemmen i hennes ungdom. Då skulle barnen aldrig vågat, hvad de nu gjorde sig skyldiga till, dä fans det något, som hette barnslig lydnad. Fine vågade aldrig visa sig på minsta sätt missnöjd, men vintern blef outhärdlig ej mindre för Axel än för henne, och fram på vårsidan frågade han henne derför en dag, om hon ville som han: gifta sig, nu genast, lefva med honom i små vilkor, men oberoende af alla andra. Han lade in ansökan till kungs. Den om Med Iduns expedition är förenad Iduns uträttningsbyrå, hvilken gratis verkställer alla uppköp åt Iduns abonnenter i landsorten samt för öfrigt ständigheten att det var i lag förbjudet for så nära slägtingar att gifta sig med hvarandra hade aldrig bekymrat dem.
Detta var likväl ett år då öfverskotten på de ordinarie inkomsterne upgick till 171,000 R:dr. Hvar och en finnér således, att några stora svårigheter, att med öfverskott af 171,000 R:dr reda ifrån sig en brist på denna spanmålsberäkning af 11,600 R:dr icke kunde vara synnerligen stor. Jag nämnde nyss att den anmärkning blifvit gjord, att efter några år af en beskaffenhet komma andra, som äro olika beskaffade. Detta passar så mycket bättre, ty om man lager just de åren ifrån 1846, hvilka skulle vara så menliga för beräkningen, sä finner man då, alt 1846 elt öfverskott på den efter lägre pris gjorda spanmålsberäkningen upstod af 34,567 R:dr b:ko på afrads-spanmålen och 47,734 R:dr på tionde-spanmålen, eller tillsammans 82,300 R:dr och i det hela pä de ordinarie inkomsterna af 320,000 R:dr. År 1847 öfverskott: å afrads-spanmål 19,055 R:dr. å tionde-spanmål 35,311 „ 54^350 R:dr. samt i det hela af de ordinarie inkomsterna 336,000 R:dr.
Jag får äfven tillägga, att det kunde blifva ganska betänkligt att genom sådana sammandrag göra bekant, huru stora krutförråden äro. Man kan nemligen förutsätta, att efter ett krig krutqvantiteterna kunde vara mindre betydliga. Om då någon magt skulle vilja anfalla oss, skulle det lämpligaste tillfället kunna väljas. Här är dessutom fråga om en persedelgranskning, som icke kan tillhöra Revisorerna; och skulle denna princip, att sådan granskning tillkommer dem, ytterligare utsträckas, skulle Revisorerna dermed blifva så upptagna, att de ej kunde fullgöra sitt åliggande att granska medlens förvaltning. 64 Den 10 April f. ra. Frih. Cederström förenade sig med Frih. Silfverskjöld. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabi-.: Jag anhåller att få förena mig med Frih. Silfverskjöld, likvist endast i så måtto, att jag anser ganska lämpligt att upprätta ett sammandrag på den årliga tillverkningen och åtgången af krut, d. v. s. på allt, hvad som lefvereras till Kronan samt på hvad som förbrukas, utan att deri införes behållningen från föregående år, emedan jag anser nödigt, att någon coritröll linnes derpå, att ej mera krut må försäljas eller på annat sätt afgå, än som årligen tillverkas, hvarigenom det reservförråd , som för Rikets försvar kan behöfvas, skulle minskas. Slen jag anser icke nödigt, att Revisorerna eller R. St. få veta, huru mycket krut finnes; deras pligt är endast att tillse, det någon misshushållning ej må äga rum, och att således icke förråden må minskas genom öfverdrifven försäljning. Denna controll vinnes derigenom, att man jemnför den årligen tillverkadeqvantiteten med förbrukningen;och ett sammandrag, som upplyser denna proportion, anser jag ganska nyttigt. Ex. Hr Gr. Brahe: Jag får till alla delar förena mig i den af Frih. Silfverskjöld gjorda reservation, och det med så mycket större skäl, som den uti den väckta motionen åsyftade, nödiga ordningen ändock vinnes genom de räkenskaper, hvilka årligen inlemnas till Kammarrättens granskning.
Shr satt en viss tull på råa hudar, och en omkastning i handelsförhållanderna sedermera gjorde att denna tull vore allt för hög, skulle ju garfverierna gå under, om icke K. M:t egde rätt att nedsätta densamma. Den 25 April e. m. 511 Den svårighet, som vid sammanträffandet af de olika statsmagternas prerogativer tyckes uppstå, är derföre af grundlagens stiftare ganska lyckligt löst, derigenom att R. St:r ega att bestämma tullsatsernas maximi-belopp, för så vidt de kunna hänföras til] den ekonomiska lagstiftningen. Då, som bekant är, 60:de §:n R. F. innehåller förbud mot att höja tullen, men icke mot att nedsätta densamma, så finnes icke heller något hinder för K. M:t att göra denna nedsättning. Ur principiel synpunkt kan jag icke heller finna att detta kan medföra några vådor, ty om en regering skulle utsträcka begreppet om tullagstiftningens betydelse såsom ekonomisk allt för långt, så ega ju alltid Rikets näst sammanträdande Ständer rätt att, med stöd af 107:de §:n R. F., göra rättelse härutinnan. Huru ordalagen i den nu föreslagna skrifvelsen än må affattas, kan K. M:t icke genom densamma hvarken beröfvas eller tilläggas någon annan rätt än den grundlagen redan stadgar, och då jag icke anser det vara R. St:r värdigt att söka beröfva Konungen den rätt han tydligen härvidlag eger, yrkar jag afslag å den föreslagna skrifvelsen. Frih. Gederström, Rudolf: På samma gång jag gifver de ledamöter, som yrka afslag, det erkännande att de icke anse den af dem förfäktade rätten för Konungen vara rigtig och lämplig, vågar jag väl ock fordra att man icke mot dem, som yrka bifall till detta morn., framkastar några beskyllningar om att de vilja göra intrång på konungamagten — en åsigt, som jag på f. m. hörde framkastas af flere talare. I strid mot den siste värde talaren anser jag att den 60:de §:n R. F. icke medgifver regeringen den rätt Hr Ramsay anser densamma tillkomma.
Vid Höganäs stenkolsgruva är inrättadt sjukhus så väl för sjuka af arbetspersonalen som vid trängande behof för andra, med 12 sjuksängar. Ramlösa helsobrunn, hvilken årligen öppnas vid midsommartiden och begagnas under 6 till 7 veckor, besöktes år 1860 af 950 betalande brunnsgäster samt omkring 150 icke betalande. Vid inrättningen finnes, utom ett hotel, 7 särskilda åbyggnader med 120 logementer för brunnsoch badgästerne. Uti ett särskildt hus vid brunnen är försäljning af artificiela mineralvatten. Är 1859 uppfördes ett nytt badhus för mineral-, barr-, äng-, ryska oell duschbad, hvartill vattnet ledes från brunnskällan. Tab. Litt. Ä. Brandstodsföreningar ä landsbygden. Oxie, Skytts och Wemmenhögs häraders brandstodsförening R:dr R:mt. Torna, Bara och Harjagers » » » Luggude härads » » Rönnebergs och Onsjö » » » Färs och Frosta » » » Herrestads och Ljunits » » : » Ar 1860. Ansvarighetssumma. Ö. Värdet af brandförsäkrade byggnader och lösören i staden Malmö vid slutet af år 1860. Försäkrade i Byggnader, Maskiner, varulager och lösören i allmänhet. Summa. R:dr R:mt. Skånska Brandförsiikrings-inrättningen R:dr R:mt. Städernas Allmänna Brandstodsbolag för fastigheter » Dito dito för lösören » Försäkrings-aktiebolaget Skandia » Hamburg-Bremer-Brandförsäkringsbolag » The Northern Company i London » Summa R:dr R:mt. Gaslysning i städerne. Fattigvård. En helsokälla vid namn Helsan är inrättad inom Helsingborgs landtförsamling i närheten af staden Helsingborg och besöktes år 1860 af 385 brunnsgäster. Vid Höganäs är inrättadt ett filial-apothek under apotheket i Helsingborg. Likaledes är under perioden ett apothek inrättadt i Hörby. Under qvinqvenniet har gaslysning införts i städerne Malmö, Landskrona, Helsingborg och Ystad. Tab. N:o 13. Angående fattigvården åberopas bifogade tabell K:o 13.
När nu bärtil lägges, at ifrän 1792 och intil detz, at Realisatiöns-Förordningen utkom, ehster Den 26 Iuiii. 491. efter 1 boo ars Riksdag alla Ämbetsmän tilde!- tes loner i Riksgaldsfedlar, och at sedermera dä lönerne erhållits i Banko, warupriserne stigit til en sädan höjd, at den fördubblade lönen nu mera förskär wida mindre til nödig utkomst, än den förra enkla eller säkallade haifwa lönen gjorde pä Sjuttonhundradetalet; sä finnes ocksä tydeligt, at atta penninge-löntagande Ämbetsmän och isynnerhet Collegierncs Ledamöter, hwilka ej njuta nägra sportler, icke hafwa nödig utkomst til uppehälle, husrum m. m., och dä bärtil kommer, at ingen man, som bar ära och samwete kan med sä kallade Commisiioner eller Fullmägtigstap sig befatta, dä ban är Domare, sä blifwer följden klar, at Domare med blotta penningelöner stola, som förr är sagdt, nästan lida nöd och derjämte i anseende til deras almänt kända fwgga wilkor, oftast orättlvist bedömmas, at pä rättwisans och ärans bekostnad taga sin utkomst. I en Stat der rättwisans skipande är af sä mycken wigt och sä högt wärderad, som i wärt Fädernesland, kan med skäl såsom oryggelig! antagas, at Domare böra wara sä lönte, at de icke beböfwa til sin utkomst söka andra medel än blotta tjenstens förrättande, och när detta inträffar kan ock med wisiket pästäs, at en Domare bör pä det aldra högsta bestraffas, om han bewisiigen underläter nägon af sina pligter.
Proposition om förändring af Stats Rådets inrättning må lämnas utan att ingå i detaillerne deraf hvilka vid nästa Riksmöte närmare kunna med inrättningen af Departementerne och den nya Canzli ordningen til Ständerne upgifvas och då stadfästas och beslutas. Herr Öfver Intendenten Edelcrantz upläste följande: (införes N:o 2)1 För min del erkänner jag vigten af de skäl som föranledt Konungen att uti dess närvarande Nåd. Proposition föreslå Ministrars tilsättande vid flera grenar af Rikets Allmänna Styrelse, hvilka förut på annat sätt varit förvaltade. Jag anser en sådan förändring icke eller innebära något stridande emot grunderne af vårt antagna regeringssätt. Korttheten af den för Riksdagen återstående tid tillåter ej en detaillerad pröfning af alla de omständigheter som vid en sådan förändring möjeligen kunde komma i fråga. Jag anser ej heller Riksens Ständer hafva genom vår närvarande regeringsform sig förbehållit, utan tvärtom åt Konungen öfverlemnat att, sedan Styrelsens allmänna grunder blifvit af dem gillade och antagne, kunna om organisationen af ärendernes inre förvaltning, i enlighet med reger, formens föreskrifter, förordna såsom Honom bäst synes. Jag anser således äfven hvarken Utskottet eller Riksens Ständer nu böra ingå i pröfning huruvida det af Konungen föreslagne antal Ministrar må kunna förminskas eller ej, eller om ärendernas fördelning dem emellan, utan anser sådant böra på Konungens Egen pröfning, både vid förändringens början, om den antages, och i framtiden ankomma. På dessa grunder anser jag Utskottet äga full anledning att tilstyrka Konungens Nådiga Proposition om nya Ministrars och Stats Råds förordnande, med hvad Konungen i sammanhang dermed, om Stats Secreterarne föreslagit. Med fullkomlig tilförsigt till Konungens vishet och 1 Edelcrantz’ yttrande är såsom bilaga n:o 2 fogat till protokollet; det är icke undertecknat, överst på första sidan är antecknat: Öfver Intendent. Edelcrantz den 12 Augusti 1812. Före texten står: E-z:
Jag tror icke det går an, såvida icke Hr von Hartmansdorff afstår ifrån sin särskilda ide'e, alt till conlra-propos. antaga det nu uppgifna förslagethitan fÖreg:de votering om contra-propos:n. Fö'r min del anser jag contra-pi opos:n böra blifva den, alt de, som votera nej, anse liela bancovinsten böra till statsverkets behof öfverlemnas. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han icke framställt en sådan contra-propos., som Gr. Frölich omtalat; de som Hr Landtm, omtalat hade varit Hr Lagerhjelms förslag, så lydande: Vinner nej, afslår R. o. Ad. BancoUtsk:s förslag i denna del; och Hr von HartmansdorfFs, så lydande: Vinner nej, anser R. o. Ad. bankens grundfond 5,000,000 r:dr b.-co för närvar, icke behöfva förstärkas med någon del af bankens sedan sista riksmöte besparade räntevinst. Hr von Hartmansdorff: Den contra-propos. Hr Lagerhjelm föreslagit är så lik min, att det är mig likgiltigt hvilkendera R. o. Ad. antager; men hvad jag måste motsätta mig, är Gr. Fröliehs förslag, att R. o. Ad. skulle förklara, det bankens hela räntevinst borde användas till statsutgifter. Jag bar sagt att en del deraf beböfdes till statsutgifter, för att tillfredsställa de behof K. M. uppgifvit; men jag kan icke medgifva att hela beloppet skulle gå till de egentliga slatsbehofven. Jag hemställer till Gr. Frölich, om lian ej vill afstå från den propos. han begärt. Frih. Cederström: Jag får erinra, att Hr”Frih. o. Landtm, frågat R. o. Ad., om icke frågorna borde åtskiljas; alt Hr Frih. o. Landtm, förklarade sig hafva uppfattat 17 II. 3o 2 3 \ Den 21 November c, m. R. o.
Den af oss så litet aktade Ä HA PRATSJUKA, INTRIGANTA GAMLA FRÖKNAR, SOM FÖ R O - BEROENDE AF NÅGON SLÄKTING, SOM DE omhägnad enen var här för sin sällsynthets skull en förATT TACKA SITT UPPEHÄLLE FÖR, OCH DE FLESTA FATTARNE SÅ GÄRNA VILJA HA TAG PÅ, MEN DE KUNNA ALLDELES ICKE BESTÄMMA SJÄLFVA VARE näm SIG gäst, och en i Sverige växande ananas ÄRO UNDANTAG, ICKE REGELN. kunde icke blifva mera hedrad. Så kommer Ö F VER NÄR JAG TÄNKER PÅ ALLA DE STORA SKAR O R AF SIN PERSON ELLER SIN TID. MÄNNISKOR, SOM JAG I MITT LIF HAR KÄNNT, S J Å A, UTAN TVIFVEL FINNS DET MÅNGA OGIFTA vanan DAoss att tänka lågt om vårt eget, och hvad särskildt träden angår, har en svensk HA UTAN JÄMFÖRELSE DE PERSONLIGHETER, HVILK A MER, SOM BEFIUNA SIG I EN SÅDAN MER ELLER ÄGT DE ÄDLASTE OEH BÄSTA EGENSKAPERNA, JU M ST INDRE BEROENDE STÄLLNING, HVILKAS HEM ÄR lärd, orientalisten Berggren, likväl anmärkt, att söderns VARIT GAMLA FRÖKNAR. HOS EN BROR ELLER SYSTER, OCH SOM SKULLE STÅ palmer oeh pinier SDart icke mera fängsla nordbon än våra egna granar oeh talH J Ä L P L Ö S A, O M D E L Ä M N A D E S I N A N V I S A D E P L A T S, HOS INGA ANDRA MÄNNISKOR, MÄN ELLER KVINja, N BAN D, till oeh med efter hand blifva nästan NOR, HAR JAG MÖTT EN SÅDAN OSJÄLFVISKHET ME O CH INGEN AF DEM BINDES DOCK AF DET lar, tröttsamma att se.
Som voteringen utfallit med 59 Ja och 60 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat enligt Nej-propositionen. 70:de voteringen (79:de punkten). Den som vill att, i enlighet med Utskottets af tre Stånd bifallna förslag, gällande tull-bestämmelser fortfarande bihehållas för artikeln Tegel, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes införsels-tullen å Tegel: »Eldfast,» »Klinker» och »Mursten» till 2 R:dr, samt å »Taksten» till 4 R:dr per 1000 stycken. Omröstningen har utfallit med 37 Ja och 82 Nej, i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionens innehåll. Den som vill att, jemlikt Utskottets af tre Stånd godkända förslag, nuvarande införsels-tull å Tjära, 1 R:dr 16 sk. tunnan, bibehålies, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer Tjära alt vid införsel vara tullfri. Omröstningen har gifvit ett resultat af 72 Ja och 47 Nej, i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat enligt Ja-propositionens innehåll. Den som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att bestämma införsels-tullen å Jernoch Ståltråd, ej specificerad, till 4 sk. 6 rst. skålpundet stapelstadsvigt, samt, för tillverkning af sådana arbeten, hvartill utländsk Jerneller Ståltråd er - Ståts-Utskottets Memorial, N:o 2/5. 19 fordras, efter pröfning af behofvet och med särskildt tillstånd af Kommerse-kollegium, till 2 sk. skålpundet st. v., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bestämmes införsels-tullen i allmänhet för Jernoch Ståltråd, ej specificerad, till 2 sk. skålpundet st. v. Voteringen har utfallit med 64 Ja och 55 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Ja-propositionens innehåll.