Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
4* jemte 191 tunnor fpanmål; ocf) bör, feban arn fTaget för iBittfeeum blifmit meb Öfroer;3ntenbcntS; ämbetets anflag förenabt, förjinämbe anflag fjitflpttas ifvan 5:te -fpufmubtiteln meb 1,050: 8:0 Ovifetö ©tänber anjlogo rnib jtfla Diifö; bag en ftimma af 8,000 Df:br att anmänbaö till fpllnab i lönebeloppet för alla be 2änömän, forn icfe reban åtnjöto 100 9l:br årlig lön. SQSib febertnera merfflätlb förbelning fjäraf fjär för änbamålet utöfmer benna fntnma erforbratö 1,466: 33. 1. forn alltfå bör beflåö, intillbefj 2anbö;©tater; nes allmänna Cönereglering fan äga rum. 9:o CttUroerfets afTöntngö ocfj omfofl; nabS;jlatet ctforbra en efter mevfliga förljållan; bet lämpab beräfning, tillöft meb .130,000: od) tuotfmarab af fjögre infomflberäfning. 10:o £ifalebes uppföras PofhverEets af* töninge ocf) omfofTnabS;jlater till ett, meb närmaranbe förfjåtlanbe enligt, tillöft belopp af 100,000: forn jemroäl af tillöft infomflberäfning motfroaras. ©tunina tillöfning på 5(nbra Jjimfnmbtiteln 3l:br 55:co 286,188: 28.
Arfdabalken; A:o 76. öfver Hr Salomon Rubins motion om stadgande att, då domstol förklarat' någon böra stå under förmynderskap utöfver den i lag bestämda myndighetsålder, sådant skall i tidningarna och från predikstolarna kungöras; N:o 77, öfver Hr Salomon Rubins motion, ang:de ändring af 20 Cap. 1 §. Arfdabalken; N:o 78. öfver Hr B. H. Sanlessons motion om inrättande notarie-publici-coutor å landet. H, R. o. Ad. åtskiljdes kl. g till 4 e lii fidem prolocolli, F' O, Silfverstolpe* Tisdagen den 17 Juni 1834* Plenum kl. 9 f. ra. Justerades j prot.utdr. för d. 12 dennes. Justerades pleniprotin för d. 5 dennes f, och e, m. samt för d. 9 dennes. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. AL, nemi.: N:o 45. i anledn. af K. M:s nåd. remiss uppå Sala bergs - Den 17 Juni f. ra. 253 lags underd. ansökning om förändring af beräkningssättet för afgifterna å bergslagets till förmyntning inlemnade silfver; N:o 46. ang:de rättighet för nybyggessökande att emot borgen lyfta odlingsunderstöd, så snart genom bevis styrkes, att odlingen blifvit verkställd; N:o 47- ang:de tullen å från Finland inkommande varor; N:o 48. angtde bevillning af utdelningen å Trollhättecanaloch slussverksbolags actier; K:o 49' ang:de verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter. Frih. Reuterskjöld, Axel, hade inlemnat följande:
Då Kongl., Majit sålunda redan eger att för de förbättringar i Folkskolelärarnes lönevilkor, sorn kunna finnas af omständigheterna påkallade, använda den i Riksgälds-kontoret befintliga behållning af dé till stipendier åt Folkskolelärare-elever afsedda medel, och då det synes hvarken behölligt eller ändamålsenligt att, på sätt motionären föreslagit, för sådane löneförbättringar anvisa nå gon ytterligare fond, får Utskottet, med afseende jemväl å det vanliga förhållandet, att genom föreningen af klockareoch skolelärare-befattningarne, en betydligare aflöning än motionären uppgifvit, kunnat beredas för de inom försainlingarne anställde Folkskolelärare, Hemställa, att den i ofvannämnde hänseende af Doktor Sandberg gjorda;framställning icke må af Rikets Ständer bifallas.. Stockholm den; 20 Februari: 1854. S/a/sUtskottet* Utlåtande, N:o 48. 19 N:o m. Aok. till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1854, kl. 5 e. m. Utlåtande angående nedsättning af ranian ä fonden för Hjelmare kanals och slussverks under hållande. (RG:S Aid.) Stais-Utskottet Rar efter meddelade remisser, rörande detta ämne emottaglt 2:ne motioner, den ena väckt hos Ridderskupet och Adeln af hr Mannerskantz, Carl slxel, och den andra hos Borgareståndet af hr fV.
Deremot erfordras fortfarande dylik instruktion för granskningen af Låne-kontoren i orterna; och Utskottet har, vid granskning af den nu gällande, nyss omförinälda instruktionen, funnit densamma kunna bibehållas oförändrad, med undantag allenast dels af sådana redaktionsförändringar, som följa deraf, att instruktionen skall tillämpas endast pä Låne-kontoren, samt att uttrycken ”Direktion” och ”Direktörer”, enligt Rikets Ständers förut fattade beslut, skola utbytas mot ”Styrelse” och ”Styrelse-ledamöter”, dels deraf att Utskottet, sedan Rikets Ständer genom bifall till Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets i fråga om Revisorerne af Stats-, Bankooch Riksgäldsverken gjorda framställningar i punkterna 2:o) och 3:o) af dess Utlåtande N:o 41, beslutat att någon resekostnadsersättning icke må till Revisor utbetalas, om han, i följd af annat allmänt uppdrag, under den tid revisionen pågår, vistas å revisionsorten samt för sådant uppdrag åtnjuter dylik ersättning, och att traktamente ej skall få åtnjutas af Revisor, som tillika utöfvar riksdagsmannakallet, ansett dessa stadganden böra gälla äfven 6 Banko-Utskottets Memorial JW 68. beträffande Revisorerne öfver Låne-kontoren; hvarföre Utskottet infört ett tillägg härom i § 7 af följande, till Rikets Ständers pröfning härmed öfverlemnade förslag till Instruktion för Rikets Ständers Revisorer öfver Låne-kontoren i orterna, § i. Revisorerne sammanträda årligen uti Låne-kontoren i Göteborg och Malmö första helgfria dag i Mars månad samt i Wisby första helgfria dag i Juni månad. Revisions-arbetet bör vara verkstäldt och afslutadt i de två förstnämnda Lånekontoren inom en månad, samt i det sistnämnda inom åtta dagar. § 2.
A, B, C och D uppgifna föremål är anvisad en gemensam fond af 11,325,000 R:dr Riksmynt, hvilken fond, benämnd Handelsoch Närings-diskont-fonden, antages böra i allmänhet på de särskilda Diskont-verken fördelas sålunda, att deraf tillhandahållas Banko-diskont-verket R:dr 6,700,000: Låne-kontoret i Götheborg „ 3,250,000: Låne-kontoret i Malmö „ 1,150,000: Låne-kontoret i Wisby „ 225,000: Fullmäktige dock förbehållet att, efter sig företeende omständigheter, kunna dessa summor mellan Diskont-verken annorlunda fördela. Mom. 2. De till Handelsoch Närings-diskont-fonden anvisade medel ega Diskont-direktionerna alt, under Fullmäktiges tillsyn och kontroll samt, enligt af dem meddelade allmänna föreskrifter, förvalta och utlåna på sätt Direktionerna, efter eget bepröfvande och med rättvist afseende å de olika låne-behofven, finna för orternes rörelse mest gagneligt, dock under iakttagande deraf att vexel-diskontering sker företrädesvis framför utlåning mot hypothek af löpande förskrifning eller accepterad invisning, samt att å någon betydligare del af fondens tillgångar kassa-kreditiv alltid beviljas till det belopp, Direktionerna bestämma. Banko-Utskottets Betänkande N:o 37. 23:o. I den rörelse, som med Handelsoch Närings-diskontfonden bedrifves, ega Diskont-direktionerna jemväl alt, på sätt och med de vilkor, punkten 22 mom. 2 omförmäler, använda: de medel, som på uppoch afskrifnings-räkning samt genom insättning af Sparbankerna vid hvartdera Diskont-verket inflyta; börande härvid iakttagas, att af de influtna medlen i kassa eller på räkning bibehålles det belopp, som för skeende uttagningar må anses erforderligt, och alt, om vid något tillfälle ultagningarne skulle öfverstiga nyssberörde belopp, vederbörande
Den enda ändring jag skulle vilja medgifva, vore den, att man utelemnade bråket i ass, och tog hvar silfverRiksdaler till jemnt 534 ass. Då skulle 18 skilling efter det värdet göra 2oo£ ass. Då blefve 1 R:dr B:co jemnt ass-tal på £ ass nära. Om man ytterligare kastade bort detta i ass, och tog Riksdalern till jemnt 200 ass, så blefvo fördelningarne enkla. Derigenom skulle vid skiljemyntets loyering stora fördelar uppkomma. Denna ändring får jag tillstyrka. Men för öfrigt kan jag ej finna någon verklig nytta af att tillsätta så mycket koppar, som Utskotten föreslagit. Först och främst bortskänkes koppar, och dessutom blir myntets vigt förökad onödigtvis. Det blir till och med något mindre användbart till förarbetning, och förlorar derigenom i sin egenskap af vara ; och jag föreställer mig, att ju flera goda egenskaper man kan gifva myntet, desto begärligare måste det blifva. Jag hemställer derföre först, att loyeringen må blifva sådan, att myntet blir i4-lödigt, eller åtminstone controllbart, hvartill fordras r3 lod och om jag mins rätt 3 gran; sedan, att 1 R:dr B:co må utgöras af 200 ass; och sluteligen att en myntsort må blifva emel - i6 Den ig October f. in. Ian 4 6 skillingar, nemligen på 5 skil Jingaivpå det man skulle kunna slippa belasta sig med koppar, och kunna liqvidera till och med en skilling genom växling. Herr Rosenblad: Hela skillnaden består här, om man vill realisera efter 128 sk. i hela Specie-Riksdalrar, eller i \ Riksdalersstycken. Då det sednare mera närmar sig till den mäst passande grunden för realisationen, eller medelcursen de sednare åren, hvilken är 127 sk. 2§ r:st. för 1 Riksdaler Hamburger, som är litet sämre än 1 R:dr Specie i f:dels stycken; och då tillika berörde grund har den förtjenst, att man kan införa ett förbättradt vigtsystem; kan jag ej annat än instämma i detta förslag, och lemna bifall till hvad Herr Skogman föreslagit.
Det åligger visserligen släderne i allmänhet att bestrida de kostnader, som med exekutions-väsendet derstädes äro förenade; men då Stockholms stad är att betrakta såsom ett särskildt län, och aflöningen för den hos dess Öfverstyrelse anställde personal hittills städse blifvit af stats-medel bekostad, hafva Rikets Ständer funnit något tvifvel icke böra uppslå om statens åliggande tilt, derest allöningen beli lines otillräcklig, ytterligare anslå de medel, som till densammas förbättrande erfordras; och då under nuvarande förhållanden en sådan löne-IÖrbättring för de fleste tjenstemän och betjente inom Öfverståthållare-embelets Kansli synes af rättvisa och billighet påkallad, samt Rikets Ständer, vid granskning af de föreslagne aflönings-beloppen, funnit dem icke vara högre än bebofvel synes oundgängligen fordra, har, med förbehåll om iakttagande af ofvan omförtnälda förening af Sekreterareoch Kamererarc-ljensterne, när den sednares nuvarande innehafvare afgår, den äskade anslags-lörhöjningen för Öfverståthållare-embetets Kansli, 12,328 R:dr 5 öre Riksmynt, blifvit beviljad att, på sätt föreslaget är, användas till löne-lörbättring lör dess personal. Hvad vidare angår del för hufvudstadens polis begärda ökade stals-bidrag, så hafva Rikets Ständer äfven i della hänseende, genom anvisande af hittillsvarande statsanslag, 15,000 R:dr, för underhållande af polis-väsendet i Slockholm, erkänt statens förpligtelse all deltaga i de för sådant ändamål erforderliga kostnader; och då berörde anslag, äfven med den tillökning, som blifvit äskad, är jemförelsevis ringa emot de betydliga bidrag, som Stockholms stad numera måste lör polisens underhåll vidkännas, har jemväl den för polisen i hufvudstaden begärda anslags—tillök ni ng 5,600 R:dr R:mt blifvit af Rikets Ständer anvisad.
Le» damöters framställande af orättwisan att beräkna flere antal är i likhet med hwad Occonomiä-Urjkor» tet förur tillstyrkt, r6 mantalsjkrifne personer i Städer art swara emot ett hemman, enär hittills nära 24 personer, betalt lika med ett hemman, afchort, att högst r a mantalbare personer i Städer ffola ur» göra samma bränwinsafgift, som ett helt hemman pa landet. Säsom hufwndsakelig grund härtill har anförrs, att pä hemmen ä landet utgöra brukare och deras folk, öfwerhnfwud tagne ej större personal; för sam» bruk af ett helt hemman och derutöfwer mevgifwes sädanr, men dä klufne hemmansdelar räknas, stär detta ingalunda in, utan upga wifferligen äboernes och deras folks personal nära till ro personer pä hwarje helt hemman, förmodeligen är dock meningen af Beredningens förflag, att i Släderne irvo mantalbare personer skola räknas lika med ros hela hemman pä landet, om än hwarje hushall i en sadan Stad blott hade ö personer som wiperli» gea iZ6o Den 24 November gen finnas ä ett fjerdedels pä landet, och ehuru nämnde personal efter division blott utgjorde 200 fjerdedels eller 50 hela hemman, men hemmansbrukare pä landet synes smara emot Borgare i Städer. Om således afgisten blott Utgjordes af mantalsskrifne Borgare och deras husfolk, sä tycks det wara en likhet emot alt ordinarie branwineffatten, det will säga, hwatz som af hemmanet erlägges antingen der brännes eller icke, pä lander endast drabbar hemmansbrukare, 1y nar torpare,inhyseshjon, 0,'* löst arbetsfolk, grufarbetare m. m. äro derifrån pä la >.ct fria, enar de icke bränna, sa är det ju intet rätt, taxera deremot stvaran» de personer i Städer neml. alla arbetSclaster och sä kallade lösa personer, uran blott Borgerffapet och dest folk antingen de bränna eller intet.
Fru Brehm gick in till henne, satte sig hos henne och strök hennes hår. »Märta – lilla Märta » Och slutligen böjde hon sig ned och hviskade lågt: »Säg, Märta – vet du hvem tant Marie är?» Märta stirrade på modern med stora, förskrämda ögon. Hvad var detta, hvad skulle nu komma? Men fru Brehm mötte lugn hennes blick i mörkret. »Hon är din mormor,» sade hon enkelt och blidt. Tomas dref länge omkring, och då han gått sig trött, gick han upp på Anglais. »Se Gabriel, god afton » Mortimer satt ensam i ett soffhörn med ett whiskyglas och en tidning framför sig. Han makade åt sig, och Tomas slog sig ner. Han fick ett hastigt intryck af att Mortimer såg äldre ut än då han såg honom sist. »Så, du har slagit dig lös och lämnat din hustru ensam, hvad säger hon om det?» »Hon är inte ensam. Det sitter en tant hemma och håller henne sällskap ... En svartklädd tant.» Tomas beställde en whisky. »Jag har inte sett till dig på länge,» sade Mortimer. »Jag sökte dig här om dagen, men det var ingen hemma.» »Så, då var det troligen i förgår. Min hustru kände en kraftig lust att gå på Södra teatern i förgår, hon förebrådde mig att vi inte hade varit där på fem år. Nå, så kommo vi dit ... Pjesen var dum, men moralisk.» »Hvad hette den?» »Det minns jag inte. Man får se en rätt vacker äktenskapsbryterska springa omkring i korsetten, en äldre borgare, som inte är hennes man, hoppa på ett ben i skjortärmarne och en yngre herre komma utrusande ur ett alldeles mörkt sidorum med hatten på hufvudet och fracken i handen, medan den svartsjuke äkta mannen springer omkring och skjuter med revolver på allesammans. Piff, paff!» »Är det moraliskt?» »Ja visst. Allt som syftar åt att förlöjliga kärleken är moraliskt.» Tomas betraktade honom förstulet. Hade han druckit? Han hade icke sitt hvardagsansikte. »Faust är omoralisk. Den är ägnad att inge unga människor den föreställningen, att kärleken är någonting.»
Under denna tid, eller kanske litet senare, var det – stadens krönika bestämmer ej dagen – då något besök af icke vanligt slag väckte uppmärksamhet och gaf stoff åt vigtiga gissningar och konstiga historier. En tidig morgonstund, medan doktorn gjorde runden på lasarettet, begaf sig doktorinnan ut på sin rund, denna gång börjande nere vid bron, der hon tittade in hos sin goda vän fru Lena Dittmer. Det var detta fruntimmer som, enligt hvad man torde erinra sig, lånat idén till ”cirkeln”, om hvilken, inom parentes sagdt, doktorinnan Marin haft den oturen att inse det den aldrig skulle hafva vunnit hennes mans bifall. Herr doktorn hade varit så gudlös, att han rent af förnekat möjligheten af och tron på sin hustrus snillrika förmåga att arrangera ett mottagningsrum för sjuka besökande i en liten afplankad förstugukammare, hittills upptagen af allt möjligt. Den barbariske mannen ville ha qvar sin sal, och mot denna obehagliga jernvilja lönte ej mödan att utveckla hvarken de qvinliga behagen eller den qvinliga diplomatien. Herrar officerares enträgna anhållan fick ett radikalt nej Fru Dittmer och hennes ogifta syster stodo bägge i köket upptagna af vigtiga anordningar, då doktorinnan, som redan i förstugan påsatt sig sin förtroligaste och allra trefligaste min, helt ämabelt inträdde. ”Åh, gud bevars”, utropade värdinnan, ”hvad får jag se – i sjelfva köket ... Stig in i gula rummet, min kusin!” ”Men fins der bara inga gäster, kära Lena?” ”Icke ännu, bevars – men eljest skulle väl icke ett par officerare skrämma den, som dagligen ser så många af det slaget omkring sig.” ”Ja, på besök, kusin – men hvad är det för bagatell!” suckade doktorinnan, i det hon, åtföljd af värdinnan, tog gula rummet i besittning. ”Hvad det är för bagatell!” upprepade fru Dittmer och såg verkligen något brydd ut. Hon var en ganska estimabel och klok fru, som sedan längre fram i tiden af nödtvång bildade hvad nu skett endast på allmän begäran, nemligen en klubb, hvilken under en följd af år bibehöll sig, alltid lika ryktbar, fastän icke i samma lokal som den närvarande.
De flesta af hufvudstadens kommunalafgifter utginge nemligen med beräkning efter 2:dra artikelns bevillning; och då en mängd fabriksidkare vore boende och följaktligen låte mantalsskrifva sig i de inre, mera bemedlade församlingarne, men utöfvade sin rörelse och hade hela sin arbetspersonal boende i de yttre fattigare malmlörsamlingarne, så inträffade att, enär bevillningsafgilterna af nyssberörde fabriker påfördes i de förra församlingarne, de sednare förlorade en del kommunalafgifter, beräknade efter 2:dra artikeln, hvilka borde dem tillkomma. Verkan häraf vore densamma, som om å landet afgiftcn af en fabrik, belägen inom den ena församlingen, påfördes i den andra. Då, vid betraktande af föreskrifterna i Bevillnings-förordningens 13, 43, 73 och 78 det visade sig att en sådan för somliga kommuner menlig följd af nämnde stadgande!» uppenbarligen icke varit af Rikets Ständer afsedd, men sagde menliga följd kunde genom ett förtydligande förebyggas, har motionären föreslagit att till stadgandet i nu gällande Bevillnings-förordnings 13 § 2 morn., hvilket innehåller att den, som å särskilda orter drifver handtering eller rörelse, skall å hvartdera stället påföras bevillning för den inkomst, han der anses hafva, måtto fogas det tillägg, att samma stadgande skulle tillämpas i afseende på Stockholms stads olika uppbördsdistri k ter för de i 24 ^ af samma förordning uppräknade, i staden varande verk, manuläkturier, fabriker m. II. inrättningar; inom Vä/lo/l. Borgare-Ståndet: al Herrar L. J. Hierta och V. F. Ridderstad, hvilka, hvar för sig, föreslagit, att de så kallade minimi-afgifterna för yrkesidkare i städerna, hvilka afgifter vid sednaste riksdag fördubblades och uppsattes till de belopp, hvartill de varit bestämda under den tid, då bevillningen at handel och rörelse ännu utgick med fem procent af den behållna inkomsten, måtte, så framt de icke, såsom af Herr Hierta alternativt yrkats, kunde helt och hållet upphöra, åter nedsättas till hälften.
Ridderskapets och Adelns öfverseende för det jag vågar framställa motsattsen af hvad StatsUtskottet arne gånger i detta ämne yttrat i men jag kan och vill icke undgå att taga en liflig del i hvad som rörer Vettenskapernas tillstånd inom mitt Fädernesland. Det heter i Betänkandet ”att om Utskott tet någonsin kunnat sätta i fråga, att Vettenskaps Academien, hvilken utgöres af Vetenskapsman , som nitälska för Vettenskapernas framsteg, skolat förbise denna angelägenhet, hade Utskottet icke tvekat att tillstyrka Riksens Ständer, att vid motionen fästa mera uppi märksamhet.” Detta yttrande är ganska glädjefullt för den sorn önskar att saken icke måtte förfalla, emedan det således endast lärer bero på att ådagalägga, det Academien icke förbisett det för handen varande behofvet. Jag får af sådan anledning upplysa, att Academiens Astronom redan år 1819 anmälte ett sådant behof, hvilket vitsordats af Academiens Ledamöter Svanberg, Nordmark och Bredman. Jag skulle kunna uppgifva ännu flere namn, om deras vittnesbörd icke godkännas.
Revisorer afgifvit berättelse angående verkställd granskning af stats-verkets och åtskilliga andre af allmänna medel bestående fonders räkenskaper och förvaltning, har Eders Kongl. Majit nådigst behagat ålägga Direktionen öfver Amiralitets-krigsmanskassan att afgifva underdånigt utlåtande öfver de framställningar, som nämnde Revisorer gjort vid granskning af de utdrag af kapital-räkningarne öfver nyssnämnde kassas pensionsoch gratial-fonder för åren 1852 och 1853, hvilka, på grund af Eders Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift i skrifvelse den 31 Juli 1845, blifvit till Rikets Ständers Revisorer afgilna. Fullgörande Eders Kongl. Maj:ts sålunda gifna nådiga befallning, får Direktionen underdånigst anföra, att enär Revisorerne ansett nödigt, det Rikets Ständer, för att tillförlitligt kunna bedöma till hvilket belopp statsanslag för kassans upprätthällande erfordras, jemväl borde äga kännedom om delägarnes bidrag, Revisorerne hemställt, att en summarisk uppgift å alla kassans inkomster och utgifter hädanefter måtte räkenskaperna bifogas; så har Direktionen, som ingalunda kan vilja undanhålla Rikets Ständer alla de upplysningar, rörande kassans tillstånd och behof, som kunna anses erforderliga, nu låtit göra utdrag utur räkenskaperna öfver kassans alla inkomster och utgifter för åren 1852 och 1853; men då Rikets Ständers Revisorer ansett möjligt att af denna räkenskaps-uppgift kunna utreda eller bedöma kassans större eller mindre behof af statsanslag, så bör Direktionen upplysa, att detta ingalunda är möjligt, ty hvad särskilt pensions-fonden vidkommer, så kan denna fond ej pensionera med större belopp, än dess med säkerhet beräknade ständiga inkomster medgifva, hvarförutan fonden, enligt reglementet, bör tillväxa med minst 1,000 R:dr R:ko årligen.
Preste-Ståndet d. jg Borgare-Ståndet d. 20 — ■— Aterremitt. af Bonde-Ståndet d. 20 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse tilt Kongl. Maj:t, i anledning af vackt frågat om en vidsträcktare tillämpning af stadgandet i sj Cap. g /. Rätte gångs Balk en* rörande lagvaddct sakers lottning emellan. Hof-Rätts Ledamöter.. S. A. K. Hos Riksens Ständer har fråga förekommit om användande af den, i afseende på målens fördelning emellan Hof-Rätts Ledamöter, föreskrifne lottnings - principen, äfven för adjungerade Ledamöter; och sorn Riksens Ständer, i anledning deraf, inhemtat, att stadgandet i 27 Capi q Rättegångs-Balken , om lagvadda sakers lottning emellan Hof-Rätts Ledamöter, icke vinner tillämpning i de fall , då adjungerad Ledamot i Hof-Rätt inträder, så vida han, utan lottning, får till föredragning öfvertaga målen i succession efter den, hvars plats han intager, hafva Riksens Ständer ansett sig böra, med anmälan af denna fråga, i underdånighet begära , det täcktes E. K. M. å berörde förhållande, i afseende hvarpå Riksens Ständer icke funnit sig Underdåniga Skri fv el serl 9 böra omedelbarligen föreslå något stadgande, son» möjligen kunde, genom försvårande af antagne arbets-methoder, leda till hinder för målens skyndsamma föredragning och handläggning, i Nåder fästa uppmärksamhet, samt åt ämnet lernna den Nådiga åtgärd , hvarigenom den åsyftade rättelsen lättast och säkrast åstadkommas kan. Riksens Ständer framhärda etc. N:o 304.' Uppl. o. godk. hos Ridd. o. Ad. d. 10 Nov. 1823!