Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det äfven uppställes såsom regel, att Svensk lag skall gälla inom Svenska landamären och på Svenska fartyg, kan man icke neka olämpligheten deraf att Svenska medborgare, om de befinna sig i främmande land, kunna tillerkännas rättighet att alldeles emancipera sig från Svenska lagen. Jag får för min del anhålla om bifall till K. M:s Propos. Gr. Sparre: Det har blifvit sagdt af Gr. Hamilton, att K. M:s Propos. skulle vara ett afsteg från territorial-principen, hvilken skulle för det närv:de gälla i Sverige. Detta är icke förhållandet. 10:de kap. 22:dra §:n Rättegångs-balken säger nemi: »Gör Svensk man dråp, eller annan svår gerning, å Svensk man utrikes, och varder han der ej gripen, utan kommer hit i riket in; dömes der han fångas, elter Svensk rätt etc.» Vi se således deraf att Svensk man, i fråga om brott mot annan Svensk man, af den Svenska lagen förföljes äfven på utländsk botten. Man kan likväl invända mot det K. förslaget, Den 11 Juli f. m. 365 att denna princip derstädes är följd och utsträckt i dess yttersta konseqvenser. Då nu det af Hr Carleson framställda förslag härutinnan utgör en lämplig modifikation, får jag till detsamma anhålla om propos. på bifall. Frih. Wrede, Kasimir: Jag har afgifvit min reservation mot Utsk:ts förslag i denna §, hufvudsakligast af det skäl, att jag ansåg Lag-Utsk:t hafva begått ett misstag. Då nu detta misstag blifvit rättadt genom det af Hr Carleson framställda förslag, får jag vördsamt anhålla om bifall till detsamma. Hr Olivecrona: Efter tagen noggrannare kännedom om Hr Carlesons förslag, finner jag ingen svårighet vid alt instämma deri.
Crediten är ett ömtåligt väsende; en gång sårad återkommer den icke, endast ett ögonblick glömd alt bevaras, är den för alltid förbi. Den afgör sin dom utan appell och är lika nödvändig för Staten Som för enskilde. Gr. Anckarsvärd har fattat min mening så, som ville jag ifrån tillrackligheten af de tillgångar på medel, som nu finnas till Ständernes disposition, draga den omedelbara slutföljd att allt skulle betalas utan vidare omständigheter. Jag har icke yttrat mig så; jag bar hufvudsakligen sagt, att om skulden skulle erkännas såsom Statens, så borde det vara lättare att betala den under en lid då tillgångarne äro rikliga, än om man uppskjuter betalningen till en annan tid, då tillgångarne äro disponerade till andia föremål och sålunda saknas. Jag hemställer örn af dessa ord den slutsats kan dragas, som Hr Grefven framställt. Jag kan likväl ej tro, att de medel, hvilka i egenskap af skuld belasta cabinettscassan, blifvit disponerade till andia ändamål än för Statens räkning; åtminstone har jag icke af SlalsUtskrS utlåt, kunnat finna anledn. dertill; tvei tom : af de uppgifter, som meddelats, skulle jag nödgas draga en motsatt slutsats, hvarför jag måste anse som hade utgifterne skett för Statens räkning, hvarom jag likväl icke har någon juridisk visshet, utan åberopar i detta hänseende den siste värde talarens anförande. Jag har sökt alt framställa den synpunkt, ur hvilken jag ansåg att detta ämne borde betraktas: den synpunkten är icke densamma som Utsk:s. Vigten af denna sak ligger icke i den juridiska ansvarigheten, utan huruvida saken rörer nationen och dess frihet som ett helt. Det mätte ligga i en nations intresse att icke finna sin Regering comprometterad. Jag har derföre yttrat att jag ansåg detta ämne vara af mera vigt och värde lör framtiden än för det närvar., och jag har tillagt, att hvad hittills skett är underkasladt lagens pröfning. Gr. Horn, Glaes Fredr.:
Majit, då vid undersökning ådagalagdt blifvit, att ingen felaktighet i briggen Fannys manövrering vid tillfället kommit dennas befäl eller manskap till last, utan sammanstötningen och deraf - 17 — härflytande följder varit att ensamt tillskrifva bristande uppmärksamhet i ångkorvetten Orädds styrning, vid hvilket förhållande Kronan, såsom ägare af detta fartyg, icke skäligen borde undandraga sig att i första hand och intilldess den till skadan vållande kunde genom då pågående domstolsförhandlingar till ersättnings gäldande förbindas, godtgöra kostpaden för det främmande fartygets iståndsättande m. m., förordnat att, under förbehåll' af Kronans rätt ’till godtgörelse af den som vederborde, en summa af 20,000 R:dr skulle såsom förskott till Kurtze af statsverkets medel utgå, Genom utslag den 26 Augusti 1864 har Kongl. Krigs-hofrätten, enligt hvad Revisorerne inhemtat, dömt Sekund-löjtnanten Lars Mauritz Törngren att, jemte undergående af extra judiciel bestraffning, ersätta all den genom ombordläggningen förorsakade skada och förlust, hvilket utslag Kongl. Maj;t under den 8 Mars innevarande år gillat, dock under förklarande, det Kongl. Majit, i afseende å Törngrens anhållan att njuta eftergift af den honom ålagda ersättningsskyldighet, ville framdeles meddela särskildt yttrande. I detta hänseende har likväl, så vidt till Revisorernes kännedom kommit, Kongl. Majit ej ännu meddelat nådigt beslut. Emedlertid vilja Revisorerne, på det Rikets Ständer och kommande Revisorer må egna denna fråga den uppmärksamhet den kan förtjena, anmäla hvad derutinnan hittills förekommit. § 17. Såsom hyra för embetslokaler i hufvudstaden hafva, enligt räkenskaperna, för revisionsåret följande belopp blifvit anordnade: (Bil. Litt. K.) För Kongl.
Regeringsformen, som, då den förbjudit Konungen att utan Rikets Ständers bifall stif - i54 Den 3 April. ta ny CivilCriminalsamt Kyrko-lag, likväl visligen förutsett behofvet för honom att mellan Riksdagarne, då Representationen ej är permanent, kunna ensam ge Lagförklaringar, som fyllde möjliga luckor i Lagstiftningen. Just igenom denna §:s tillkomst liar en nödvändig länk emellan de begge Statsmakternas Lagstiftningsrätt blifvit etablerad, som på en gång förekommit saknaden af erforderlige Lagbud, och bevarat Ständernes rätt att deltaga i Lagstiftningen, den de i följd af denna § äga att utöfva derigenom, att de vid deras första sammankomst efter Lagförklaringens utfärdande utlåta sig öfver densammas antagande eller ogillande. För min del kan jag aldrig frångå den gruudsatts, att Representationen bör vara lika varsam örn Konungens, som om sina egna rättigheter; och att de Lagförklaringar, hvilka, af Konungen utfärdade, icke vid näst påföljande Riksdag af Rikets Ständer ogillas, just derigenom tillvunnit sig egenskap och kraft af gällande Lag, som sedermera icke utan Konungs och Ständers gemensamma bifall kan upphäfvas eller förändras. Jag ser visst in-' gen våda uti, att en motsatt princip antages, men ock ingert fördel deraf. Derföre att Utskottet sagt, att de af Kongl. Maj:t utfärdade Lagförklaringar, hvilka icke vid nästpåföljde Riksdag af Ständerne upphäfvas, blifvit i annan än Grundlagsväg oföränderliga Lagar, bar Utskottet icke på - Den 3 April. 155 stått, att ju flera utan Ständernes uttryckliga sanction sålunda tillkomna Lagar kunna och böra upphäfvas; men det bör då ske i den ordning Grundlagen föreskrifver, så att den Lagförklaring, hvars upphäfvande eller förändring önskas, till sina brister uppgifves; att desse derefter granskas af Ständernes Lagutskott och af Ständerne sjelfve pröfvas, samt det beslut, som sålunda varder fattadt, hemställes till Kongl. Maj:ts antagande.
Rikets sannskyldiga nytta, icke roed oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat;’’ och 9 H«27 Den 3 Juli f. ra. jag begär för denna propos. votering! — Conlra-proposlo torde, enär anrnärkn:r emot Ulsk:s meni., hvilka tilläfventyrs hindra antagandet, under discussionen blifvit gjorda, på grund af 56 §:n Rcg.Frn blifva återremiss af memcrialet. Skulle,— jag vågar icke förmoda det, — Ståndets beslut blifva att utan vidare åtgärd lägga memorialet till handlingarna, så, utom detattdet är grundlagsvidrigt, skall jag, hvad mig sjelf beträffar, anse för ett brott mot fäderneslandet, för en vanära, om jag icke reserverade mig deremot. —- Nationen domme skonsammare om hvar och en annan! Af de anmärkntr, som vid Coust.Utsk:s mern. i afseende på formen blifvit gjorda, vill jag blott fästa mig vid den, att det skulle hafva ålegat Const.Utsk. skrifva Styrelsens historia; jag anser för min del det förfarande, som IJtsk. i afseende på formen iakttagit, såsom ett exempel af grannlagenhet och oväld, då det blott framlagt sjelfva facta och icke med några omdömen deröfver velat gå Ständernes domsrätt i förväg.
Här är karmen icke insatt, utan växer med sina förgreningar ut ur väggen, är i följd deraf likaledes af sten och frambringar det intryck af en helhet i byggnaden, som dessa finkänsliga stilriktningar än ytterligare förhöja geuom att använda kulört glas, då öfvergången från ogenomskinligt till genomskinligt blir mindre märkbart än vid ofärgadt glas. Men vårt bländande, oförmedlade fönster ser ut som ett hål. För att afhjelpa denna brist, åtminstone inifrån, äro gardinerna uppfunna, hvilka äro ett artificielt fyllnadsstoff, ett plåster för ett såradt ställe. Under (let de skulle vara en smaklöshet i ett romanskt eller gothiskt fönster, skola de här bilda öfvergången mellan mur och öppning, mörker och ljus. Från gamla tider har man härvid betjenat sig af helt och hållet hvita tyger, utan att inse, att detta är att utdrifva » djevulen med belzebub ». En sådan gardin framhäfver ju just motsättningen, i stället för att upphäfva den. Öfvergången mellan två ting bör alltid delvis ha det enas och delvis det andras karaktär. Gardinerna måste derför vara till hälften mörka och till hälften ljusa, mörka närmast väggen som så kallade öfvergardiner, ljusa och genomskinliga in emot midten. Det är detta, som ger det förnäma utseende, hvars hemlighet ej ligger i något annat än en riktig konstnärlig afvägning. Gardinernas mönster beslå ännu ofta af naturliga blommor, men det är ett barbari att bestjäla naturen på dess former, utan att utarbeta dem konstnärligt. En sådan afbildning är berättigad, endast der den kan utföras till fullkomlightt, så att den gör så godt som samma intryck som den ursprungliga bilden, alltså i målarkonsten, men ej i väfnadskonsten, dä genom denna senare endast en grof och ytlig likhet kan ernås. Inför en väfd ros har en hvar endast förnimmelsen af, att den i naturen är tusen gånger skönare. Man lånar alltså kroppen utan själen, formen utan anden.
Hvar finna vi väl uti ifrågavarande fall det högsinnade skydd, som eljest i lagen tillerkänts den oförvunne tilltalade. För att ej citera andra bevis på denna upp - Motioner i Bonde-Ståndet 2862. 263 höjda sida af gällande lagstiftning, sorn viii att hvarje tilltalad skall anses oskyldig till dess att han åtminstone i det närmaste är fullt lagligen öfvertygad om brottslighet, skall jag endast hänvisa till 17 Kap. 20 § Rältegångs-Balken, der det heter: ”är endera parten boria, och viser ej rätta förfall; då må han, som när är, låta afhöra sina vittnen, om han vill, och Domaren ej linner dem jäfäktige vara.” Häraf följer att vittnesförhör ej kan ega rum, då endera parten är borta och eger laga förfall. Men detta förutsätter jemväl att parten stämt eller är stämd och således är part. Huru står härmed tillsamman ransakning mot död man, som hvarken kunnat kallas eller sig inställa alt höras? huru med den fordran i ordnadt samhälle att hvarje tilltalad skall höras eller kunna höras och, till sitt värjande, ega anföra t. ex. jäf emot vittnen? och huru dermed att andra brottmål förfalla då den tilltalade allidit? Om nu icke uti ifrågavarande fall lika medel linnas för den tilltalades värjande, som i andra brottmålslall; om det således är minst sagdt tvifvelaktigt om vittnen kunna i dylikt mål på ed såsom ojäfvige höras, huru skall väl sjelfva faktum kunna lagligen bevisas? —• huru den tilltalade lagligen finnas brottslig? Måtte nutidens lagstiftare utplåna detta minne af en mindre eftertänksam tidsanda! Jag kan ej föreställa mig annat, än att det kan ske, utan att fela mot den Okristliga anda, som kanhända mera utgjorde den tidens, än vår tids berömmelse.
Utskottet ansett sig icke kunna tillstyrka den ifrågaställde utdelningen af det belopp utaf Banco-vinsten, sorn till allmänt nyttiga ändamål blifvit bestämd , utan trott dessa medel i första rummet böra användas till sådane företag af dylik beskaffenhet, hvilka Rikets Ständer kunna anse förtjente al allmänt understöd, och då, enligt Utskottets afgifna yttrande, angående Extra Stats-regleringen, af de dels uti Riksgälds-Contoiret dels af Banco-vinsten disponible tillgångar icke mera än i 36,5 r 2 R:dr 35 sk. 8 r. skulle blifva oan vändt, men, genom denna summas utdelning emellan Hufvudstaden och Rikets samtlige Län, det för hvardera uppkommande belopp blefve alltför ringa, att någon väsendtlig nytta derigenom skulle kunna beredas, hvarförutan angelägenheten synes fordra, att några medel jemväl reserveras för möjligen inträffande förändringar med sådane tillgångar, som endast calculationsvis kunnat beräknas, samt anslag eller utgifter, hvilka tilläfventyrs ytterligare kunna under Riksdagens lopp å Riksgälds-Contoiret anvisas, finner Utskottet sig icke kunna någon åtgärd i anledning af nu ifrågavarande motion tillstyrka. Stockholm den i5 Februari 184 * - N:o 438* Ani. till Exp. Etsk. den iS Februari 1841, 11. 2 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ständens olika beslut rörande grunderne för allmänna Revillningen samt föreskrif terne för tillämpningen deraf. Sedan samtlige Riks-Stånden till slutlig pröfning förehaft Bevillningsutskottets Memorial, N:o 34, innefattande förslag till sammanjemkning och voterings-propositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, Stats-Utslottets Memorial, N:o 458. angående grunderne för den blifvande allmänna Bevillningen, samt föreskrifterne för tillämpningen deraf; så har Förstärkta Stats-Utskottets denna dag, pä sätt 69 §. Regerings-Formen föreskrifver, öfver nedannämnde godkände voleringspropositioner anställt omröstning i följande ordning: Första Voteringen.
Alltför snart fick jag erfara hur rätt min mor hade. En för mig inflytelserik händelse visade detta. Inom ett litet kotteri af muntra flickvänner hade det en dag ute på ”bränneriet”, den tiden provinsial-läkarens bostad, under skämt blifvit fråga om hvilkendera af oss klarast kunde skizzera de på bal-listan mest framstående kavaljererna, dem de unga damerna i gemen funno behäftade med hvarjehanda större eller mindre ofullkomligheter. Såsom den yngsta af dessa damer, den der för endast några månader sedan inträdt i 16:de året, hade jag så kort tid varit med som ”stor” att jag naturligtvis måste finna mest att klandra; och öfvertygad att infallet kunde stanna endast inom oss sjelfva, var jag ej obenägen att med tillhjelp af bläck och penna för vår nästa sammankomst tillskapa ett slags paskill, hvad jag också gjorde, der alla de ifrågavarande herrarnes porträtter efter min bästa förmåga framstodo i en måhända icke oklar, men i alla hänseenden omild dager. Den flyktiga triumfen att af mina medsystrar bli beundrad för något särdeles bitande och lyckligt infall smekte min egenkärlek, och under sådana omständigheter kunde jag icke bedömma hur elak jag varit, och jag trodde hvad de sade mig, att alltsammans var ”så grufligt roligt.” Emellertid begärde en af de äldre flickorna att på blott en enda dag låna den lilla skizzen för att läsa om den för sig sjelf och sedan återlemna den. Denna äldre vän var just sjelf så satirisk i ton, tankar och ord att hon var känd för sin skarphet och sina qvicka infall, hvilka så hastigt kommo öfver läpparne att hon icke vägde hvem hon sårade. En dag t. ex. kom någon på besök hos hennes föräldrar och fann hennes mor sysselsatt med linnesöm, hvarvid rådde en sådan brådska att den besökande efterfrågade om det var någon särskilt vigtig omständighet hvarför det så skulle skyndas.
Afsöndring af jord från Regements-Pastors-bostället Westerhus, till utvidgande af Jemtlands Hästjägareoch Fältjägare-Korpsers mötesplats å Frösön, angående: I. 23 9, 315; B. IV. 6, A. 38, E. 175. — af jord och andra lägenheter å landet, angående ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren derför: B. IX. 112, 152, A. 1 55, 156 ; U. XI. 337, 355, 367, A. 367, 368. Afverknirig och försäljning af skog från Presteboställen lör beredande af medel till pensionsfonder för Ecklesiastika tjenstemäns enkor och barn, angående: B. IV. 27 6, 489, A. 489. Afvittrings-Stadgan för Vester-Norrlands Län, angående ändring i den gällande: B. XI. 290, 313, A. 313. Aga; se kroppslig aga. Agardh, Carl Adolf, Doktor, Biskop i Carlstads Stift, angående pension åt dess elterlemnade enka; motion af Grefve Carl August Adlersparre: se Motioner. Agrikultur-kemiska försöks-anstalten vid Landtbruks-Akademiens experimental-fält, angående; motion af Grefve Carl Göran Detlof Mörner: se Motioner. Agrikultur-kemiska försöks-anstalter vid Ultuna och Alnarps Landtbruks-Institut, angående inrättande deraf; motion af Grefve Carl Göran Detlof Mörner: se Motioner. Akrell, Carl Fredrik, dess yttranden: VII. 128, 130, 131. Akrell, Carl Frredrik, General-Löjtnant och Chef för Telegrafverket i Riket, angående pension å Rikets Allmänna Indragnings-Stat åt—: lil. 12, R. 12. (Se vidare Stals-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud Titel).
Redan Kalevala talar därom och historiska urkiinder iiamiia beställningar af .Åbo lärft r, r karelska lärftet r o. s. r. De l %iigvariga krigen under 1500 och 1600-talen, d&amp; kvinnans armar måste ersätta den manliga arbetskraften, som förnöttes pik slagfälten, vor0 ej gynnsamma för den krinliga hemslöjden. Rårarorna måste exporteras obearbetade och återköptes förädlade till mangdubbelt pris. Med krigens upphörande återtogo dock kvinnorna sin hemslöjd sk att om dem skrifves: &gt;Hela vintern sitta kvinnorna. hemma och spinna och vafva, i livilka arbeten de äro ganska behändiga,. Af ofantlig betydelse för den kvinliga husslöjden blef Finska Hushållningssällskapets stiftande %r 1797, och hemslöjden sydes under de följande Aren hafva snabbt utvecklats, om ock en farlig konkurrent uppstått o i de uppblomstrande linneoch boinullsfabrikerna. Xan betänkte i början ej att billigheten ofta r a r endast skenbar och att p8 de köpta väfnaderna ofta kunde tillämpas ordsprfiket: slatt fanget, liitt förgångeta. » Man ihågkom icker heter det vidare, » att de långa viutrarna Iios oss, iivilka tvinga allmogen att hUla sig inomhus, sarskildt lampa sig för hemslöjd, ty där sådan icke bedrifves, där förnötes tiden ofta under hhglös lättja. Ej heller insig man att T %-t land, som sa ofta ar hemsökt af inissväxt, i lieinslöjdens höjande kan finna en biiiidsförvandt mot nöd och brist$. Nödåren på 1840-, 50- och 1860-talen gåfvo finnarna bittra lardomar och kalendern anför siffror, hvilka gifva en förträfflig bild af den betydelse kvinnoslöjden kan liafva i .nödens stund.
Ensam var hon, men ensamheten var icke tryckande. Nog kommo tankar öfver henne ibland, om hur olika alt kunde ha varit. Då hände det, att hon satt på sin kammare, omsväfvad som förr af drömmar, men det var sällan, mycket sällan. Ty hon förstod, att drömmen stal hennes kraft, och det gälde ju att ej komma bort från det verkliga lifvet. Så var det en gång, hon gick förbi boklådan och fick se i fönstret en samling »Noveller» af Kristian Grane. Hon köpte boken och hastade hem till sig, skar opp den med brådska och läste igenom den på kvällen. Det blef nära midnatt, innan hon slutat. Detta hade det altså blifvit. Detta hade kommit från honom, som ville blifva filosof, tänkare. Det var skildringar från vårt dagliga lif här hemma i norden. Hvad han sett i södern, hade gifvit honom en bakgrund att se taflorna mot. Det var en mogen mans öfvertygelse som talade, och han hade genomgått mycket. Man blef ej glad, när man läste, hvad han skrifvit. Men hvad han sade, väckte till eftertanke och energi. Där var tendens, om man så vill, men tendens, ej i sentenser, utan lagd i handlingen, så att den kom klart och säkert, utan ord. Det var tänkaren, som kämpade för friare tankar, renare religion. Och han hade blifvit skald. Men ju längre Agnes läste, dess bättre förstod hon, att hon aldrig stått honom så nära som nu. Under hennes arbetsamma lif hade dogmer och auktoriteter aldrig kommit hennes tanke nära, och när hon granskade sig själf, gick det opp för henne som ett ljus. Hon hade aldrig vetat det klart, men efter detta var det, hon hade lefvat. Detta var det, det som han här menade, som lärt henne bära sorgen, så att den ej blef henne öfvermäktig. Detta var hennes innersta lif. Det öfriga, skalet, ytan var borta, utan att hon vetat däraf, och nu var hon honom nära, nära som aldrig förr. Hon hade ej känt sig själf då, när hon trodde sig så stark, därför att hon mäktade offra honom. Nu såg hon sig omkring i sitt rum, där det var så tyst och öde, hon tänkte på hela sitt lif, det som låg bakom henne, och det som skulle komma.
Då enl. R. o. Ad:s beslut de gamla räntorne icke skola förvandlas och någon ny ränta icke kommit i fråga, torde R. o. Ad. finna, att denna punkt har förfallit. 12* Ren 9 September f. m. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, att äfven denna punkt, (ill följd af Ståndets ronde 3:dje punkten fattade beslut, hade förfallit. Ropades ja. 13:rfe punkten. Bifölls. 14:de 'punkten. Hr von Hartmansdorff: Mig synes att det är samma förhållande med denna punkt som med de föreg:de. När R. o. Ad. afslagit 3:dje punkten så kan den omgång vid skattläggningen, som här blifvit föreslagen icke komma i fråga utan torde förslaget förfalla. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han väl icke funne att denna punkt kunde anses hafva förfallit till följd af R. o. Ad:s afslag å 3:dje punkten, men likväl, dä ingen yrkat bifall A den nu förevarrde punkten, linge hemställa om R. o. Ad. ansåge densamma böra förfalla. Ropades ja. 15:rfe punkten. Hr Printzensköld: Denna punkt är af Utsk. så uppställd att jag anser den hvarken kunna bifallas eller afslås. Den innefattar ett indirekt godkännande af den princip komiterade framställt, men Utsk. har ansett hinder för det närvar:de möta för dess genomförande, till följd hvaraf Utsk. också ansett sig icke kunna understödja förslaget innan en fullständig utredning försiggått. Som R. o. Ad. nu mera beslutat att någon förvandling af hemmansräntor icke skall ega rum och då det är otvifvelaktigt att skatiläggningarne å qvarnar hafva gemenskap med berörde räntor samt dermed äro af fullkomligt enahanda beskaffenhet, hvilket bland annat bevises deraf, att det finnes qvarnar i hvilkas ränta artikeln fläsk ingär — så hemställer jag väl att bifall af punkten må äga rum, men utan godkännande af de premisser Utsk. deruti uppställt för sitt afstyrkande af komiterades förslag. Frih. Palmstjerna: