Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, det var det. ­ 95 ­ WALTER. Tror du, hon kommer igen? FRU HERMENS. oss, utan att säga ordentligt ajö heller. Det skulle väl gå nästan för långt. WALTER. Hur skulle hon kunna tänka på så'nt nu! FRU HERMENS. natten. Åh, hon har väl hunnit sansa sig litet under WALTER. Såg hon lugn ut? FRU HERMESS. min stackars gosse, ser ut, som om du inte sofvit en blund. Det går inte an. Du får lof att försöka hvila dig. WALTER. Ja, ja, ja...! Bry dig inte om mig! Bergenhjelm.) (Går ut till sitt rum. Ada från salen efterföljd af BERGENHJELM. Kan jag inte få tala vid dig i dag heller? af sin mor). Jag har ju hört på dig en lång stund. Hvarför springer du ifrån mig oupphörligt? ADA (slår sig ner i närheten Ja, jag tyckte, hon var sig lik. Men du, Naturligtvis. Hon skulle väl inte lämna ­ 96 ­ BERGENHJELM. flicka, att alltihop ä' rakt ingenting. Eller hur, lilla tant? Hvad har jag väl gjort för farligt? FRU HERMENS. säga, att ditt uppförande i går var riktigt korrekt. BERGENHJELM. Ja så. Hvarför inte det, då? FRU HERMENS. Lunells, så vida du fick tid... Först och främst lofvade du att komma till BERGENHJELM. ståndiga tant, för att stå ut med att gå på Till Lunells! Men kära, lilla, älskade, förVet du, kära Ernst, man kan väl ändå inte säg bara! Låt mig försvara mig, och döm sedan. Men då kan du väl inse, min lilla, söta sådana där tillställningar, fordras det ju både anlag och särskild träning. Och det har jag till er. Så obelefvad ä' man inte. Och jag inte. Men det kunde jag väl inte säga rent ut kunde väl aldrig drömma om, att ni se'n skulle mig som en vanlig grofhuggare. komma och förebrå mig, för att jag inte uppför FRU HERMENS. du här att göra, när vi va borta? ADA. Ja, hvad skulle du här?
Aug. von Hartmansdorff F. 1792 D. 1856» samt en ledamot »Aug. »von Hartmansdorff medlem af R. o. Ad. 1823 —1856;» hvaremot andra godkänt den af Utsk. föreslagna ofvan upptagna inskription å framsidan. Beträffande inskriften å frånsidan inom eklöfskransen har en ledamot ansett den böra förändras till orden: »Enhälligt af medBilaga till Höglofl. Ridd• och Adelns Prot. vid 1S57 års Riksdag. 2 Rid darhus-Utsk o tte t s Utlåtande N:o 18. »borgare tillerkänd.» En annan ledamot har föreslagit följande inskrift: »Enhälligt tillerkänd af politiska vänner och motståndare,» samt en tredje ledamot »Enhälligt tillerkänd af liktänkande och »motståndare.» Slutligen har en ledamot inom Riddarh.Utsk. vid återremissens behandling innan Utskottet beslutit att i ämnet inhemta Kongl. Witterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademiens förnyade yttrande, föreslagit följande inskrift å frånsidan: »Enhälligt tillerkänd af Svea Rikes »Ridderskap och Adel år 1856.» Efter det samtlige ofvannämnde förslag till förändring blifvit Kongl. Witterliets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien meddeldta, har Kongl. Akademien uti den 22 sisth September aflåten skrifvelse lemnat till svar, att bröstbildens graverande å medaljens åtsida städse varit af Akademien förutsatt, ehuru sådant i den expedierade utskriften af Akademiens dagbok icke blifvit omnämndt samt att Akademien ansett titlarne (»Presid. i K. Kamm.R.») kunna utan skada utgå, då således omskriften kring bröstbilden skulle blifva endast »Aug. v. Hartmansdorff F. 1792 D. 1856.» Beträffande inskriften å frånsidan har Kongl. Akademien ansett sig sakna skäl att frångå det förslag Akademien förut uppgifvit. För den händelse likväl att Höglofl.
Vidare har Herr Dahm, uti en hos Borgare-Ståndet väckt motion, till förekommande af ”hemsuperi”, föreslagit, att utskänkning af bränvin endast må ske till förtäring på stället och minutering endast till afhemtning. Bevilln -, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Bet. Slutligen liar Herr Waern, uti sin ofvan omförmälda motion, anfört, att bestämmelsen i 2 §, att den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, ej finge sälja mindre än en half kanna, syntes motionären medföra flera olägenheter. Enär nemligen den fattige arbetaren, som vant sig vid den dagliga förtäringen af en mindre qvantitet bränvin, hvilket han helst skulle förtära i sitt hem, nödgades att, derest han skulle undvika att besöka utskänknings-ställena, på en gång förse sig med ett så stort qvantum som en half kanna, vore det fara värdt att detsamma hastigare förtärdes, än om lagen tilläte honom att annorstädes än “ * o från utskänknings-stället hemta just den qvantitet han behöfde och funne sig kunna för dagen betala; hvadan motionären föreslagit, att 2 § måtte erhålla följande lydelse: ”Den som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin får ej sälja mindre än | kanna.” Enär det redan är i 44 § af nu gällande Förordning, vid äfventyr af ansenliga böter, förbudet för den, som är berättigad till minuthandel med bränvin, att låta något af det sålda på försäljnings-stället förtäras samt det, i anseende till kroglifvets förbemälda skadliga inflytande, icke kan vara lämpligt att å utskänknings-ställen endast tillåta bränvinshandel under vilkor att bränvinet på stället förtäres, hemställer Utskottet, att Doktor Sandbergs och Herr Dahms förslag, att bränvinsutskänkning endast skulle få ske till förtäring på stället och minuthandel endast till afhemtning, icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Vidkommande derefter så väl
Ulskis åtgärd att med tilleliel’ afslyrkande sig utlåta kail, enl. min åsigt, omöjligen hänföras till annat än de Kongl, proposme, och det förslag jag här har i mina händer, är så tydligt i della afseende, att jag anser en annan tolkning af moni. icke med någon eftertanke kunna eller böra ega rum. Frih. Raabs anmärkn. emot 49 § 1 morn. är redan besvarad af Hr Rosenblad, och min öfvertygelse är, att en motionär, som icke kail förskaffa sig för sitt förslag något understöd inom det Stånd han tillhör, saknar förmåga att framställa det på ett sätt, som lemnar förhoppning om dess antagande, i händelse förslaget till Ulsk. remitteras. Det är allmänt kändt, att, vid flere föregzde riksdagar, antalet af motioner varit, allt för stort, för alt Utsk. kunnat behandla dem på ett tillfredsställande sätt, och vid senaste riksdagen emottogo Utskm 1,300 remitterade mål. Ett sådant öfversköljande af ämnen anser jag högst nödigt att förebygga. Om således Cönst.Utsk:s förslag anlages af R. St. och, som jag hoppas, äfven gillas af K. M., är jag öfvertygad, alt motionsrätten koncentreras till mera vigliga ämnen och sädane, som böra komma under R. St:s noggranna pröfning. Sådant är, under nuvar. förhållanden, omöjligt, såsom vi sett under föregzde riksdagar. Jag tillstyrker således antagandet af förevar, förslag. Hr Fåhrteus, Olof Immanuel: Vårt representativa statsskick lider onekligen, med hänsigt lill sammansättningen af väsendtliga brister, men bristerna med hänsigt till arbetssättet, lill mekaniken för ärendenas behandling, äro minst lika väsendtliga. Så är min tro, och snvidi jag kunnat erfara, är det allmänna meningen i landet.
Ärliga gratifikationer åt de 900 bevärings-under-officerare. som antagits blifva i tjenst qvarstående efter bevärings-tidens slut, å 75 R:dr . 67 500 — Traktamente under 15 dagars vapenöfning med beväringsmanskapet, å 1 R:dr 75 öre om dagen, för dessa 900 underofficerare; hvilket å 26 R:dr 25 öre per man gör 23,625 Transport 1319.950 !_ 56 Kongl. Mnj:is A'åd. Proposition M 67. i Riksmynt. R:dr. öre.! Transport 319,950 c) Beklädnads-penningar: Åt 300 bevärings-under-officerore inom bevärings-åldern, till uppsättning och underhåll af uniform, å 25 R:dr per man årligen • 7,500 » 900 efter bevärings-åldern qvarstående beväriugs-under-officerare, för samma ändamål, å d:o 22,500 — d) Extra utgifter: Dertill upptages '. 50,050 | Summa R:dr 400,000 — 2:o. Af stats anslaget för bevärings-mans/;apets vapenöfning: Mötes-kostnad för 2:dra, 5:dje och 4:de årens eliter, med undantag a! 300 man, som anses blifvit till under-officerare befordrade och hvilka åtnjuta traktamente från bevärings-fonden; således för 3,300 man, å 10 U:Jr 33,000 I Tillökning i mötes-kostnaden för Irsta årets eliter, till följd af den för dem med 15 dagar förlängda mötestid, eller för 1,200 man, å 10 R:dr 12,000 Summa R:dr 45,000 — 3:o. Af statsmedlen för bcltlädnadens underhåll.
Uaj:l kunde tinna Aodl beslämniu, etter 801» nu vid tbundlbruks-Inslilulel u Oe^eber^ i >Vesler^ölbtund töredru^as, utvensom tor inrättande derjemte ut en 8kotu, litt inbemtunde ut kunskun i de tor uttmoAen mest nödige oeb n^lli^s slöjder, samt en större Verkslud tor littverkninK ut jordbruksredskap; littuA^unde Kon^t. Naj:ls ItetuttninAsbutvunde, ull ell ^llerti^ure skut bärlitt kunds bemlus trun Liun^studu^ärdens nurbetäAenbel litt Itpsutu Universel, bvitken ej attenusl kunde med^itvu tbärurns dersludes i ttolunik oell israelisk Lkonomi m. m., ull stundom littbunduAä Inslilulel med 8inu bö^re kunskaper, ulan oek temnude den vid Universitetet 8tuderunde ungdomen litttätte ull tUAU kännedom om landtbruket, sädunl del bör vuru, oell bvuri^enom munken vn^tin^ mabundu kunde törmäs ull litt tetnads^rke Iietdre välja tundlbusbättninAen, Än ull öku trängseln inom slutens redun uppt^ttda bimbelsverk. Oa nuvarande urrende ut Ottluna L.unosladu-;ärd ännu kommer ull torlturu län»re,un den lid, inom bvitken ttikels älander, enligt Orundlu^en, skola litt Ou»limu ttiksduA än^o 8ummunkommu, 8kutle vät Xon^t. Naj:l burut kunnat bemlu anledning, ull litt nästa biksdu^ täta unstä med den utfärd, Xonet.
Fröken Behrens hade öfvertagit Arias roll, hvilken h o n utförde på ett verkligen förtjänstfullt sätt och med all den blyga älskvärdhet och värma, s o m densamma kräfver. Kapten Lagerskiöld gafs af hr Byström något osäkert o c h alltför kyligt, o c h kammarherren hade fått en god representant i hr Hedland, s o m tydligen har anlag för det komiska. — Samma stycke jämte tre andra småstycken » Sin pappa upp i dagen », » I telefon » och » En kopp te » — gifves på fredagen. På repertoaren har återupptagits Shakspeares lustspel » S å tuktas en argbigga » med fru Hartman och hr Hillberg fortfarande som Katharina o c h Petruchio. - Biancas, Tranios och Biondellos roller hafva öfvertagits af fröken Söderman samt hrr Strömberg och Hedland,. Om lördag gifves » Dora » och på söndag Gogols förträffliga komedi » Revisorn » — ett stycke, s o m aldrig borde behöfva försvinna från repertoaren. Svenska teatern har från och med torsdagen den 11 dennes på sin spellista upptagit Bissons muntra 3-aktslustspel » Salig Toupinel ». Hufvudrollerna innehafvas af hrr Viktor Holmquist, Engelbrecht, Olson och Sandgren samt fruarna Sternvall och Anna Lundberg. Vidare i nästa nummer. Fröken Mathilda Jungstedt, den begåfvade opera sångerskan, förbereder en afskedsmatiné till söndagen den 21 dennes i Berns ' salong. Hon afreser därefter till utlandet för sångstudiers idkande. Lord Bulwer. Striden om hjärtan. Katastrof. (Forts.). i g S o n j a hade redan en månad varit från StockJ&gt;- * holm, från hemmet, fästmannen och fadern. Talrika och långa bref ifrån henne — Kurt fick nästan dagligdags mottaga och besvara utförliga dagboksanteckningar o c h försäkringar om hennes kärleks lifaktighet — gåfvo dock de hemmavarande hugnesamma budskap, att hon trifdes utmärkt vid den vackra medelhafsbadorten, att hon hastigt förkofrades till helsa och krafter, och att hennes sinne kommit in i en jämnare, gladare, mera harmonisk stämning, än det egt på länge.
Och af fruktan att komma på qvällen, ha väntat att träffa henne, men träffas af en missräknings smärta, brukade han det knepet att gå upp på förhand, säga att han ”händelsevis” gick förbi och att han ville fråga om de skulle vara hemma på aftonen, ty då kunde han vara säker, då kunde han gå och glädja sig åt det. Hvad som något afkylde honom, till det att ”dåligt blod” ringde honom i öronen var att han märkte att man med afsigt lemnade honom ensam med den unga flickan, liksom för att ge honom tillfälle att förklara sig. Det drog derför ut på tiden. Han gick der månad efter månad, men det blef intet frieri och ingen förlofning. Så började man bli misstrogen och tänka att han ville göra flickan till sin älskarinna och icke till sin hustru. Man visste ju att han stod i ett ordnadt kärleksförhållande till en annan. Flickan var kär i honom. Men han blef allt mer obeslutsam. ”Dåligt blod, dåligt blod.” Fadern var rik och ifrigt intresserad af literatur, ärekär, samt angelägen att få en framstående måg, men för resten något högljudd och ofin vid sina middagar. Slutligen blef det en fullständig brytning. Det kom så, att B., flickan samt någon mer, promenerade utåt Fredriksbergshållet, så kom fadern och såg det, trängde sig på ett nästan ohöfligt och brutalt sätt emellan dottren och B., som gingo bredvid hvarandra. Och så var det slut. En gång då de sedan träffades och B. var hennes bordskavaljer sade hon på tal om någon annan samt temligen omotiveradt: ”henne borde ni gifta er med, jag är för dum.” Hon sade det i ett slags förtviflan, och så högt, att hennes qvinliga bordsgranne också borde kunna höra det. Hon har sedan blifvit gift, men hennes äktenskap är mycket olyckligt. Han hade berättat lugnt, redigt, nästan muntert ibland, endast emellanåt afbruten af en nervskakning. Men så sjönk han alldeles tillhopa. ”Har ni ingenting jag kan få bita på, ingen riktig mat, endast några torra cakes eller sådant.” ”Nej, men jag kan ringa.” Han gjorde invändningar först, men så fick jag ringa efter cakes och vin. Hur gammal han hade kommit att se ut!
Bruket • — det ger vi katten. Nå en hundralapp? — » Öfversten hade redan plånboken framme. » Nej, nej, » sade Otto m e d en afvärjande rörelse, » femtio. » » Se där, o c h slit den m e d hälsan. Det gör en, förbanna mig, o n d t att se ett gladt ansikte så där malätet. » » Ja, » sade Otto Mörk. » I kväll o m öfversten vill. » Det var icke långt ifrån att han hvisslat. Hans ansikte lyste. » Den måtte ha legat tungt på hjärtat, den där femtian, » sade öfversten rörd o c h klappade h o n o m på bröstet. » A r herr Mörk säker på att det inte behöfs en till? » » Alldeles säker — absolut säker. Får jag följa öfversten? Jag har en lektion, s o m jag tänkte försumma, m e n jag tror, jag går öfver o c h hör efter, o m pojken är h e m m a. » H a n ropade på Ester för att säga till, m e n fick af flickan det beskedet, att frun gått ut. Innan herrarne skildes, tog öfversten fatt i en af Otto Mörks rockknappar. » H ö r nu, » sade han i början litet förläget, » o m det skulle knipa någon gång, så tänk på mig. Jag tycker o m att se glada ansikten, förstår herrn. » » Tack herr öfverste, m e n mitt valspråk är ' styft arbete, absolut ärlighet ', o c h jag kan inte till o c h m e d nu är det en liten d r o p p e malört i min glädje. Tänk, o m jag blir sjuk. » » Tänk o m, ja tänk o m solen faller ner. Valspråk — ja — det förstås, det är j u m y c k e t bra, m e n ser herrn, omständigheterna kunna ibland bli en människa öfvermäktiga. Ja, ja — tänk på mig i alla fall. — I m o r g o n då. Adjö, adjö. » Ja, Otto Mörk tänkte på öfversten m e d brinnande, jublande tacksamhet, under det han m u m l a d e: » Vik bort, satan! » T y han k o m ihåg, hur väl Ester b e h ö f d e en ny kappa.
Men finnes det än många kvinnor, som af olika anledningar icke kunna gifta sig, så finns det bland dessa många, som äga ett moderligt hjärta; och ett andligt moderskap kan vara lika välsignelsebringande som det naturliga. Liksom det finns många poeter, som aldrig skrifvit en vers, så finns det många mödrar, som aldrig ha fått barn, men hvilkas hela väsen är ägnadt att skydda och uppfostra de små. Det finns kvinnor, som egentligen icke passa att vara hustrur, men som tyckas skapade att vara mödrar och därför väl kunna finna en moderlig verksamhet. Sådana kvinnor blifva de bästa barnavårderskor och lärarinnor och kunna såsom sådana, i synnerhet som lärarinnor, utöfva en mycket omfattande och välsignelsebringande verksamhet. Men lika olika som träden äro i skogen och växterna på marken, lika olika äro människornas begåfning och kallelse, äfven kvinnornas. Det finnes kvinnor, för hvilka den vetenskap eller konst, de lefva för, utgör lifvets högsta intresse, och för dem är den det enda medlet att ge uttryck för deras personliga kraft och begåfning. Hos sådana skall valet mellan deras kallelse och kärlekens lycka alltid bli svårt, och valet skall visa, hvilken af de två makterna vägde tyngst i vågskålen. Är ett bestämdt studium kvinnans lifssak, så vet hon nog, att det icke låter sig förenas med ett äktenskaps plikter, ty, jag återupprepar det, i äktenskapet är lifvet det viktigaste, studierna det näst viktigaste. Väljer då en kvinna att uppge kärlekens och hemmets lycka för att helt lefva för en annan kallelse, — må ingen tadla henne därför. Också denna kallelse, när den är äkta och djup, är j u till mänsklighetens bästa och utgör en länk i det hela. Naturen består i harmoni mellan det olika, icke i ett monotont upprepande af ett och samma fenomen. Därför är äktenskapet fölen del kvinnor det lyckligaste fältet för dera3 verksamhet, medan andra utveckla sig bättre och verka mera lyekobringande utanför äktenskapet. Det kan icke nekas, att äktenskapet ofta har en stor och olycklig förmåga att utkläcka den obehagliga egenskap, som kallas: » 1 ' égoisme å deux » — eller om där finnas barn: » l ' égoisme å plusieurs ».
Det förhåller sig visserligen såsom man säger, att Södermanland icke har haft något annat Stats-anslag uti förevarde hänseende, än de 100,000 R:dr b:ko, vid sednaste Riksdag beviljadt lån för en kanal-anläggning, hvilka nu, sedan vilkoren för deras lyftande icke blifvit upfyllda, af StatsUlsk. blifvit föreslagna att indragas, ehuru motioner blifvit väckta, att dessa medel ännu ytterligare måtte få för det dermed försedda kanal-arbete reserveras; men orsaken hvarföre Södermanland icke begagnat detta anslag, och icke vid andra tillfällen blifvit omhuldadt med dylika anslag, anser jag vara den, att Södermanland är en ibland de lyckliga provinser, som hafva ett naturligt ganska vidsträckt inre vatten-system, och dertill omgifves på Irenne sidor af vatten. I norr begränsas det ifrågavar:de landskapet, nemi. af Mälaren, med flere skeppnings-orter, såsom Thorshälla, Strengnäs, Mariefred. I Öster och S.O tillstöter Östersjön med skärgårdar, samt Trosa och Nyköping såsom skeppnings-orter; i Vester lemnar Hjelmaren vattenförbindelser i vidsträckt skala. Provinsen genomskäres af Södertelje kanal, hvarjemte de talrika sjöar, som sönderskära landet, och göra det snarlikt en skärgård, skulle kunna blifva begagnadt till största fördel för kommuoikationerne, i snart sagdt alla riktningar om de sund, strömmar och åar, hvarigenom nämnde insjöar söka sig väg till hafvet eller Mälaren gjordes farbara för mindre båtar och fartyg. Jag tror således, att nämnde provins är mindre i behof af läi lade kommunikationer i den riktning, som det ifrågavande anslaget afser, och har lättare att få sina varor afsatta, än många andra provinser. Ehuru således detta anslag skulle blifva högst fördelaktigt för Eskilstunas innevånare, och kringliggande orter, nyttan deraf likväl icke motsvarar betydenheten af den stora summa, sorn blifvit tillstyrkt för delta ändamål. Denna summa är högst betydlig, jemförelsevis med de många afprntningaiy som i StatsUlsk. egt rum på af Regeringen begärdta, högst nödvändiga, och för hela Slaten väl behöfliga anslag.
Oä Herr Leäerstolps härtill swarabe, att det rörde ett annat ämne, pttrade sig Herr Grefven och Landt-Marlkalken, att en justering ej finge geTredje Band. 145,146. nom Den 2 Oktober. nom nya ämnen afbrytas, och att; anseende till nbdwändlg uppläSning äfen »längd eftcrligaande Handlingar, kunde Herr LecisrLkoipe ej denna afton fä ordet, men skulle hafwa sitt rätt dertill förbchällcn en annan gäng, när han sig derom anmälte; hwarmcd Herr Lellerstdi^L förklarade sig tillfreds. Md tillfälle af den l Prokocollek för ben zo September förekommande ventilation om oriktigt upp» gifnc Bewillnings-Poster tillkännagaf H c r r I'si a m , 1'esir, att Dewillnings - Utskottet just i dag öfwer detta ämne crhällit frän Hof. Eantzlcrcn det swar, att upplysningar om Socker-Be, winningen blifwit infordrade frän Tull-Direcklvncn, om Aluii-Dcwillningen frän Bcrgs-Collcgium, och om Krut, Bcwillningcn frän Krigs-Collcgium. Efter fulländad^ Justering, upplästes följande Handlingar; Mrag af Protocollct, hältet hos Hög wörkige Präster Ständet d. 19 Sep tember 1809. S. O. Uppä de wälgrunbade skäl, hwilka Riksens Högloft. Ständers Banco-Utskott, uti nu förekcdf Protocolls Utdrag af dm 22 nästl. Augusti andragit, fann Ständkt sig icke.för bet närwarande kunna bifalla Herr Landshöfdingen och Riddaren Friherre k. till Högloft. Rilderskapets och AdelnS Proto, roll Den 2 October. coll afgifnc samt derifrän till Banco-Utskottet remitterade anförande om nödvändigheten af
é|j^; e sutto vid aftonbrasan, de unga två. Nej, inte unga; hon var långt öfver trettio år och han långt ötver fyratio. De lyckliga två, säga vi i stället. Men märkvärdigt ung såg hon ändock ut, där hon satt i soffhörnet. Till en del var det nog eldskenets förtjänst; kinden fick något af dess varma glöd, håret något af dess gyllne glans, ögonen något af dess spelande lif. Men egentligen var det nog den förskönande reflexen från själens lågor, ty då hon lutade sig ned och smekte det stora, lurfviga hufvud, som lagt sig så tryggt i hennes sköt, kom där ett leende på hennes läppar, ett leende, som spred skimmer öfver hvarje drag. » A c k, Bertil, » sade hon sakta, » hvad jag är lycklig! » Och hon lät de smala, hvita fingrarna tofva sig in i hans mörka, gråstrimmiga hår och sedan långsamt, smekande glida öfver hans panna. » D u sofver väl inte, Bertil? » » Sofver, » sade lurfhufvudet med tjock, beslöjad röst, » visst inte. Jag bara njuter. Därborta på skrifbordet ligger en hög temaböcker, och half sju ha vi kollegium. Men denna skymningsstund är din och min. Prata, lilla toka, kvittra, lilla fågel! » » Jag är ingen toka, jag är ingen fågel, » sade hon skälmaktigt, » jag är en stadgad, förståndig människa, som i åratal suttit i en bank och räknat räntor — kvittra, hvad menar du med det? Hur skall det låta? » » Hur det skall låta? » upprepade han med samma djupa röst, däri en underton af ömhet skalf bakom hvarje ord, » precis som det lät nyss: ' jag är så lycklig, så lycklig! ' Kvittra om, hur glad du blef, då du märkte, att jag bevärdigade dig med min ynnest, hur du felräknade och felräknade i banken den dagen, du fick mitt friarebref, hur du gömde den där buketten, du fick på Luciadagen, pressade myrtenkvistarne och.
Endast å de närmast hafvet belägne sandtrakter samt en och annan större drifva erfordras något egentligt arbete för hämmande af flygsand. De öfrige fälten äro till större delen läkta med tjenliga gräsväxter och skyddade af fredsstängsel. Skogskulturen har, i följd af hvarjehanda stridigheter angående jordäganderätten, under nu ifrågavarande femårsperiod icke vunnit någon anmärkningsvärd utveckling. Enligt hvad Öfverjägaren i länet anmält, utgör arealen af flygsandsfälten, likmätigt den år 1819 upprättade geometriska karta, 6,194 tunnland. Jägeristatens antal och kontanta årliga aflöning vid 1860 års slut utgjorde: en Öfverjägare, förordnad den 14 September samma år, 1,000 Ridr, en sandplantör 1,000 Ridr och två planteringsvaktare 500 Ridr. Tab. N:o 5. Rofdjur hafva blifvit dödade till det antal som tab. Nio 5 upptager. Angående antalet af de utaf rofdjur dödade husdjur har upplysning kunnat erhållas endast för år 1860, då utgörande 18 nötkreatur, 6 svin, 13 getter, 630 får, 2 kalkoner, 282 gäss, 14 ankor och 436 höns. Till rofdjurs utödande hafva inga andra åtgärder vidtagits, än de skallgångar, som understundom ägt rum. Inom Halmstads och Årstads härader är för hvartdera bildad jagtkassa, från hvilken utgå belöningar, nemligen i o det förra för fullvuxen varg 5 Ridr och för unge 2 Ridr 50 öre, samt i Årstads härad för fullvuxen varg, då den fälles vid skallgång 5 Ridr och för unge 2 Ridr 50 öre, samt eljest 15 Ridr för fullvuxen och 10 Ridr för unge, äfvensom för fullvuxen räf 1 Ridr 50 öre och för unge 1 Ridr, till hvilket sistnämnda belopp belöning ock utdelas för dödade mindre rofdjur i allmänhet. Tab. N:o 7. C) Fabriker, Manufakturer och Handtverk. Härom upplyser tab.