Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De mindre förmögna Bergsmännen, som utgöra det största antalet önska högeligen en fri besittning af alla Ständ, hwarmedelst de winna en bättre Oeäir hos sina Förlagsman och et högre wärde ä sine Agendomar. Fä äro de Adelige kamille!-, sonr i flere krrnnat bcbälla sina Säte rier, och om sä wore, sä bar Säteriet blifwit i. ^lopo; tiori emot annan lös och fast Ägendom beräknad. Adeln borde ock hällas räkning för den Bevillning, som densamme öfwer all xro. xortiou sig ätagit. Det hederwarda Bonde - Ståndet mä icke ^ misitpcka besia mina gjorda anmärkningar. Jag har haft tilfällen at wisa min uprigtiga tilgifwenhet för detsamma, och det ej mindst wid den tilerkända rättigheten at deltaga i llangveus LämniistrLcion. Men det är tid at lyckta mitt länga Tak, och ankommer pä Högwälborne Herr Grefwen och Landtmarffalken samt nppä Högloft. Ridderskapet och Adeln hwad bruk deraf skall göras, antingen det fär meddelas de öfrige respective Ständen eller genast til nägot Utskott. Herr Grefwen och Landtmarffalken anmärkte, at detta Oicmwsn innehölle flera ämnen än blott det, som nu wore under öfwerläggnilw, hwad som deri anginge Säteri-jordens beskattning hörde til denna dagens aiscutioner. Den del deraf äter som beträffade hallskjutsen, före - Den i5 Junti. 769 ge han, mätte til Oeconomi? - och BeswärsUtskottet remi treras: och stuteligen borde det som rörde Kronostjutsningarne hwnla, för at i gemenskap med den af Friherre 8Mvm-8cbMä, btiis, gjorda och pä bordet liggande proposition framdeles uptagas och afgöräs. Bifölls. Grefwe hamilton, ^xet, upläste et
Jag var i Stockholm – och fick alltså M. N. Herres bref här mycket sent; men rigtigt; med bägge: Vett och Pengar! Herre är ett mirakel af en Svensk; på samma gång hufvud och hjerta! en Lord! – Den är annars en stor Svensk, som har ettdera; den är hos oss en högsinnig Mäcenat, som har ett hjerta för tiggare-böner! – Denna fortuna är det enda hänseende, hvari jag är en stackare. Jag har ej den id hon fordrar. Kungen har ej varit här sedan. – I Stockholm mötte mig ett oändligt cajolerande och förekommande af Herrarne. Många gjorde det af tycke och hjerta; de fleste af en ny vanitet. Bjuden att se le Tell och Montesquieu à Marseille, i Schröderheims loge. (NB. Han ville synas vän af den, som behagat hans Kung; och sökte denna fördel genom biljett till tredje man, och genom Rosenstein, etc. etc.) Bemärkt af Kungen; visad för Fersen o. s. v. Hvarföre – med allt detta – har Kungen ej talt med mig? Väntar han ett falla, ett sökas? – Om ett par veckor kommer han hit, till Promotionerna. – Det försök på hans själ, till en stor ära, hvarom jag nämnde förr engång, skall nu snart göras. ”Rhetorisk accentuering för språket”: god tanke – stort behof – skall uttänkas. ”Hvad ett Geni kan vara” (i anledning af Ehrensvärd och hans charger). Ja väl! Men för både Stat och Mensklighet är ett geni af större vigt, när det bor i ett löfskjul bland klyftorna, eller midt bland bönder, än vid sidan af en Kung. Verkan på ett Folk är mera djup och långvarig; på en Kung oviss och förgänglig (i hänseende till en annan Kung, eller sjelfve dennes nyck). Ett folk är sjelft allt, när det förstår. Söka en Kung, i stället för Folket, är, då det icke är ett nödsteg, en trolöshet. Nästa gång, ett poem – öfver Svithiod! Plöj jorden: men öfvergif icke Sanningarnas fält. Der väntar jag en lära, en visning!
Fullmäktige måtte komma i tillfälle att med annat handelshus öfverenskomma antingen om kontraktets öfvertagande, eller om afslutande af nytt kontrakt, blef, jemte det Fullmäktige förklarade det af Johns begärda anstånd icke kunna beviljas, framställning i förenämnda afseende gjord till Konsuln Johns, som härtill förklarade sig beredvillig, och ej mindre återställde Stuts-Utskoltets Utlåtande, M 15. 9 återställde det till honom aflemnade exemplar af original-kontraktet, än äfven, enligt fullmäktiges begäran, aflat en till innehafvaren ställd öfverlåtelse af samma kontrakt. Sedan icke långt derefter handelshuset Johns & Comp. blifvit i konkurstillstånd försatt, väcktes hos Fullmäktige fråga om icke det vite af 500,000 R:dr R:mt,som nämnde handelshus utfäst för fullgörande af första punkten i lånekontraktet, borde i konkursen bevakas. Härom uppstodo bland Fullmäktige olika tankar, dervid å ena sidan yttrades, att bevakning af vitet destomindre kunde eller borde å Riksgäldskontorets vägnar verkställas, som tiden för fullgörande af de förbindelser, Johns & Comp. i kontraktets första punkt sig åtagit, ännu icke hade inträffat då kontraktet till Riksgälds-kontoret återställdes. Som det vite, hvartill Johns & Comp. sig förbundit, endast afsåg uppfyllandet af de i första punkten gjorda stipulationer, kunde följaktligen icke heller detta vite vara försutet. vid den tid, Johns & Comp:s exemplar af kontraktet till Riksgälds-kontoret åte^lemnades. Yäl hade Johns & Comp., hvilka i 12:te punkten förbundit sig att, inom* fjorton dagar från kontraktets underskrifvande, för vitesbeloppet ställa sådan säkerhet, som af Fullmäktige godkändes, försummat fullgöra detta åtagande. Men något särskildt äfventyr för denna försummelse fanns icke i kontraktet föreskrifvet, och då Fullmäktige, genom alt återtaga Johns & Comp:s exemplar af kontraktet, måste anses hafva frikallat dem från skyldigheten att fullgöra de i första punkten bestämda inbetalningarne, vore deraf ock en gifven följd, att frågan om vitet äfven förfallit.
Jag vill blott eiindra, att om högsta belåningssum - 54 Den 25 November f. m. man hittills utgjort ii million årligen, så finnes, derest Utskottets förslag bifalles, intet hinder, att ju 2 a 3 års jerulager kan komma alt belänas, och denna i| million således blifva 2 ä 3 gånger fördubblad. Herr von Hartmansdorff'. En värd ledamot har ansett vigtigt, att näringsidkarne må genom lån slippa att för tidigt sälja deras vara lill underpris. Detta är visserligen vigtigt för näringsidkaren, men icke mindre vigtigt för Banken är, att ingenting äfventyra till sin säkerhet. Till och med för näringsidkarne sjelfve är det af högsta vigt, att Banken, genom panternas tillräcklighet, betryggas mot förluster; ty om Bankens lånefonder tömdes, genom osäkra lån; hvar skulle efterkommande näringsidkare sedan finna låntillgångar? Somlige ledamöter hafva ansett bäst att förhöja både räntan och belåningsvärdet, andre åter att blott förhöja den förra. Då meningarne äro så olika, skulle jag önska, för att komma till ett slut, det Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhemta Ståndets tanka, så att voteringen genast derefter finge taga sin början. Herr Hjerta'. Förhållandet med jernlånen är, att det högsta belopp, som något år varit utlånadt, uppgått till 2,3oo,ooo R:dr. Deremot finnas tider, då dessa lån icke stigit till 700,000 R:dr. Detta visar, Den aj November f. m. att faran af belåningsvärdets förhöjning från 66f till ^5 procent, icke är betydlig, äfven sedan myntvexling kommer alt äga rum. Som man dessutom icke lärer kunna vänta mer än högst 2 års vexling innan nästa Riksdag, förminskar äfven det ansenligt äfventyret.
Fördelarne af en sådan förändring voro: minskad svårighet för landtmannen att afbörda sig sina skyldigheter, enär han kunde vid vintermarknaderne å städernas torg och till Bergsbruksidkare afsätta sin span» mål, sina kol och andra producter, samt derför och genom foror hafva beredt sig penningförtjenst, innan sista uppbördsstämma!» infaller, samt, såsom en följd häraf, minskning i restanlie-beloppet och större lätthet för Uppbördsmännen, dels att indrifva det felande, och dels att uppgöra redovisningen. — För öfrigt har Motionairen ansett, att några få veckors senare tillgång till en del af intraderne icke kunde medföra någon olägenhet för Stats-Verket, och för det löpande årets bevillningstaxering vore ingen lid tjenligare än Junii månad, efter slutadt vårbruk och innan slottern börjar, hvarefter för Uppbördsmännen vidtoge den vanliga tiden till Special-Räkenskapernes författande, till Pröfnings-Comitéers sammanträden, debiteringen af utskylderne o. s. v., så alt allt kunde fortgå och medhinnas i vanlig ordning och inom behörig tid. Då således den ifrågastälide förändringen icke kan medföra den ringaste olägenhet, men väl skulle bereda dels lättnad för de skaltskyldige alt kunna liquidera utskylderne i allmänhet, dels ock framgång åt de nu under öfverläggning varande förslag lili ett förbättradt oell för landtmannen mindre tryckande sätt vid de grundskatters utgörande, som äro löntagare upplåtne; har Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson anhållit om och erhållit remiss ä denna motion till Stats-Utskottet, sorn, i anledning deraf, borde skyndsamt utarbeta ett fullständigare förslag i ämnet. fil Stats Utskottets Utlåtande N.o 458*
Hedenberg gick framåtlutad, hostande, harklande, med sin plaid öfver axlarna in i rummet bredvid. Der satt hans trettonåriga dotter vid kaffebordet. »Godmorgon, far!» ropade hon honom till mötes, då han steg öfver tröskeln, »godmorgon, godmorgon!» »Godmorgon, kära Signe,» svarade fadern och strök med sin magra, ådriga hand öfver flickans hjessa. »Är du redan färdig? Då har du väl knapt hunnit sofva ut ordentligt?» »Joo bevars!» »Nå det var bra det Men säg mig, hur känner du dig här i Marseille, min unge? Kry Hm, hm, inte någon bra färg på kinderna det der! Har du feber? Hur står det till min käraste lilla flicka?» »Joo tack! Jag är inte så dålig i dag. Men du sjelf, pappa, hur har du sofvit i natt?» »Åhjo Så der temligen!» »Pappa, pappa, hvarför säger du så? Jag hörde dig ju hosta och harkla så länge i natt.» »Betyder ingenting, kära du, ingenting! Men du låg då vaken, du också?» »Ja, jag kan inte hjelpa det! Jag måste säga det, fast jag vet, att det gör dig ondt ... Jag hade så svårt att andas, så tungt på bröstet. Jag fick lof att stiga upp och gå af och an på golfvet.» Med gråten i halsen och darrande läppar smög flickan sig intill fadern, och han slog sin arm om hennes lif, sökte lugna henne med sin smekning. Och med en qväljande känsla af smärta, hvars etsande bitterhet kom igen stund efter stund, betraktade fadern sitt enda barns aftärda, brådmogna anlete. Hennes ögon hade en skarp, glasartad glans, hennes kindkotor stucko ut och hakan sköt, snipig och hvass, fram öfver det platta, insjunkna bröstet.
De skyldigheter, som böra personligen utgö, ras, åro af tveggehanda beskaffenhet. 1:0 Sådane, hvilka kunna fullgöras genom ombud; för dessa må det ankomma på den afflyttande sjelf, att derom med annor man accoidera. 2:0 Sådane, som måste fullgöras under personligt angvar, och vid hvilkas utöfning man icke får begagna ombud. För fullgörandet af dessa, hvilka i sin ordning tillfalla den, åt Landet flyttade Handtverkaren, bör Magistraten i den Stad, hvartill han hörer, p;se annor man, och med honom öfverenskomma xxxviii. LngUtskottets Betånkandett, om betalningen derföre, mot det han på sitt eget ansvar fullgör dem, och hvilken betalning, ge-r noin Magistraten erlägges af den bortflyttade. Denne senare slipper dock i alla fall lättast, emedan man merändels väljer, att för sådane göromål, de der icke tillhöra det egentliga yrket, betala för sig, då deremot dessa göromål, på sådant sått, allt för ofra komma att drabba de i Staden qvarvarande Handtverkare, sedan de genom utflyttningar åt Landet, blifver förminskade} och blifver det en ringa tröst: att derföre emellanåt erhålla Dagön betalning, emedan denna säkerligen icke kommer att motsvara besväret, tidspillan, och ansvaret. Det sista tillägget uti senare alternativet, som lyder: ”och må på Landet bosatt Mästare emot elerus heste idande, icke kunna utväljas till Ämbets, och Tjen. steman inom Staden, eller b e sväras med sådane ht fatt. ttingar, som fordra personligt deltagandeär efter min tanka nog t\ärydigt. Man skulle tro, i följe häraf, att en Mästare i Stad kan tvingas till allting emot sin vilja, äfven att blifva Ämbetsoch Tjensteman. Höglofl. Afdelningens mening kan bår icke vara inom Handtverkerierna , sedan Höglofl.
De canal-inkomster, som efter at betets fullbordande uppstå, kunna, ifall canalen blifver Statens, användas efter framtida Ständers beslut, antingen till arnot teringens påskyndande eller till nedsättning af årsanslaget. Tili StatsUtsk. öfverlemnar jag dessutom att pröfva, huruvida de öfverskotter på statsverkets inkomster, som uppstå och icke till andra ändamål blifva beräknade, må, hellre än alt deponeras utan ränta uti banken, anslås till Svea-canal och således minska lånebehofvet; beroende det i alla fall afRikets kommande Ständer att besluta, huruvida en motsvarande summa sedermera skall för canal verkets räkning upplånas för att till statsverkets disposition ålerlemnas. Äfvenledes torde SlatsUtsk. taga i öfvervägande, huruvida någon del af upplåningen skulle kunna verkställas mot obligationer med 3 proc. ränta, ställda på 4 eller 6 månaders uppsägning, hvilket i min tanke bör blifva beroende deraf, om någon sådan upplåning tillätes Statsbanken eller icke. I afseende på upplåningsorten finner jag likgiltigt, om penningar erhållas inom eller utom landet; och om lånet vore af mera betydenhet, skulle jag anse Statens upplåning i ett capitalfattigt land så skadligt inverka på den enskilda rörelsen och crediten, att ett utländskt lån vore vida bättre; men då ifrågavar. behof är så litet, att det knappast fäster en utländsk bankiers uppmärksamhet, och bör till största delen kunna fyllas af sådana capitaler, som i annat fall ej torde utgå i allmänna rörelsen, anser jag att upplåningen bör kunna ske inom landet. Remitterades till StalsUtsko ttet. Hr Nordenanckar uppläste derefter följande: Sedan R. St., genom bifall till BancoUtskts betänk.
Län, att, hvar i sitt Län, Häradseller Sockne-vis, så fort tid och omständigheter det medgifva, höra vederbörande Rotehållare ej mindre om roterings-jemkningens inom Regementet definitiva verkställande, med vilkor alt Rotehållarne afsäga sig anspråk på biträde i gamla roteringen af de hemman, hvilka efter den blifvande regleringen i skatt ingå, än äfven i fråga huruvida jemkningen, i sådant fall, bör ske Regementseller Kompagni-vis, dock med bibehållande af de 1111 varande distrikten och rotarnes antal vid hvarje kompagni; hvarefter och sedan resultaten af de i dessa afseenden hållande sammanträden, hvarvid de frånvarande linge åtnöjas med de närvarandes beslut, blifvit af bemälde Landshöfdingar i underdånighet inberätlade, Kongl. Maj:t ville fatta Nådigt beslut, huruvida rolejemkningen borde antingen definitivt under ofvanberörde vilkor, eller provisionelt, efter de i Kongl. Majrts Nådiga Bref den 18 Januari 1834 stadgade grunder, verkställas; Men anbefalldes emedlertid Slats-Konlorel att, sedan Kongl. Maj:t kommit i tillfälle att pröfva det förslag till Rolerings-Instruktion, som Krigsoch Kammar-Kollegierna skulle afgifva, och Roterings-Kommissionen lill följd deraf kommit i verksamhet, på reqvisition af vederbörande Landshöfdingar ifrån och med i83o och vidare intill dess rotejemkningen blifvit verkställd, tillhandahålla dem det af Rikets Ständer vid 1828, 2g och 3o årens Riksdag för Westerbottens Regemente beviljade kontanta roterings-understöd, att, efter det förslag dertill, Rolerings-Kommissionerna komme på föreskrifvet sätt att upprätta, fördelas på Regementets svaga, så väl stamsom strö-eller utrotar. 28 Bil. till R. St. Just. Ombudsm.
All annan ansvarspåföljd eller betalningsskyldighet vore inconstitulionel, såsom gående utöfver grundlagens gräns oell derför af en revolutionär tendens, som, om den äfven inom vårt land föga betyder eller verkar, dock är af en betänklig art, med afseende på Rikets förhållande till främmande makter, hvilka icke lära underlåta att pröfva vårt svaghetstillstånd, bevittnadt genom konungamaktens comprometterande. Det är denna kränkning af konungavärdigheten och följaktligen thronens undergräfvande, jag anser mig pligtig, såsom en constitutinnel medborgare i det monarkiska Sverige, att motverka, och förklarar väl betänkt, att, om ock ett statsbrott anses förenadt med cabinettseassans skuldsättning, jag röstar för denna skulds öfvertagande af statsverket såsom en Rikets gäld, samt vi kar, nit dess liqviderande, oberoende af den ansvarspåföljd och restitution af medlen till statsverket, som i laglig väg kan utkräfvas, likväl måtte ske med iakttagande af de säkerhetsmått, som anses nödiga till förebyggande af all ytterligare brist i ministerstatens anslag. Af hvad jag här yttrat, följer min anhållan om återremiss; ägande jag den förhoppning, att SlatsUtsk. finner anledn. till en noggrannare utredning af ämnet, hvarefter de olika meningarne, granskade och Riks,Ståndens pröfning underställde, torde tjena till ledning för den opinion, sorn under behandlingen af denna snmhällsvigtiga fråga bör i sin mån bidraga till en mera pai lementarisk utveckling af vårt statsskick och gifva en constitutionel riktning åt vårt regeringssysleme. Många ledamöter yttrade härtill deras bifall. Gr. Frölich: Då jag redan en gång haft tillfälle ytt ra mig i sak, dertill jag föga har att tillägga, skall jag söka vara så kort sorn möjligt att besvara några anraärkmr. Först likväl kan jag icke undgå att vidröra en sats eller ett förklarande, som den värde ledamoten, hvilken yttrade sig näst efter mig, gifvit tillkänna. Hr Lagerhjelm förklarade, alt örn icke cabinettseassans skuld blefve betald, skulle en fortsatt skuldsättning deraf följa.
Majrts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om Kalmar läns fördelning i två län; och 3:o den af kommiterade för tryckfrihetens vård till Rikets Ständer vid innevarande riksdag afgifna berättelse. S. D. Föredrogs och remitterades: till Allmänna-Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: En af Lektor Sondén väckt motion om behofvet af en förbättrad lagstiftning rörande sinnes-sjukas vård och behandling. S. D. Sedan, på vederbörligt sätt, kännedom numera vunnits derom att, genom 3:ne Riks-stånds sammanstämmande mening, Rikets Ständer beslutat nedsätta ett särskildt Utskott, bestående af 24 ledamöter, sex från hvarje Stånd, för att upptaga och i hela deras vidd grundlagsenlig! behandla alla, angående bränvins-tillverkning och försäljning uppkommande frågor, remitterade Preste-ståndet nu till bemälda Utskott Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer afiåtna nådiga Proposition, angående grunderna för rättigheten att tillverka bränvin samt beskattningen derför, gifven Stockholms Slott den 9 November 1853. Vid ånyo skedd föredragning, remitterades till Lag-Utskottet en af herr Nygren väckt motion (jN:o 5) med förslag, att genom underdånig skrifvelse må utverkas Kongl. Maj:ts nådiga förordning, att skifTerberg skola hänföras till de stenarter, hvilka få å annans mark upptagas och med utmål förses, efter hvad derom stadgadt finnes i Kongl. Förordningarne af åren 1741 och 1757. S. D.
Om nu, enligt Utsk:s uppgift, K. M. i 5, ja! antagom i (O af dessa mål, begagnat sin grundlagsenliga rätt att besluta på grund af sin öfvertygelse i olikhet med Statsrådet, kan jag icke begripa, att detta, om man arithmetiskt beräknar och moraliskt betraktar saken, vittnar om Konungens misstroende till sina rådgifvare, och för att draga denna slutsats af ett enstaka fall ända derhän, att afskedstagande blir en pligt, synes väl beslutet till det minsta bort vara såsom 9 §:n Reg.Fm säger: ”uppenbarligen stridande mot denna Reg.F. eller Rikets allmänna ”lag." Då Konungen emedlertid instämt med sina rådgifvare i t. ex. 47,99° mål, måste delta mera tala för det förtroende Konungen hyser till dem, än de 10 målen, der H. M. varit skiljaktig, skulle tala för det misstroende, Konungen derigenom visat dem. För öfrigt är det en grannlaga fråga alt afgöra, när en Statsråds-personal, isynnerhet sammansatt efter de grunder, sorn före sista organisationen af vårt högsta styrelseverk gällde, bort anse sig ovillkorligen moraliskt och politiskt pligtig att afträda från sina platser och upphöra att gifva sin Konung råd. Stadgas såsom regel härföre, att så snart den mening jag i min Statsrådsegenskap yttrat ej blifvit antagen, är tiden inne för mig att frånträda min plats, så är ju motivet dertill synbarligen en sårad egenkärlek, och sådant belöjligar rättvisligen den afskedstagande. Står detta fast i afseende på det individuella Statsrådet, är det äfven tillämpligt på det collectiva; jag tror derföre, att Statsrådet i allmänhet hade handlat orätt, om det, för de ytterst få af Utsk. uppgifna fall, frånträdt sina platser, och föreställer mig, att den här uppgifna be9 H9 GG Den i Juli f. m. rakningen af mål, der II.
Corn.Coll. insände FabriksBerättelser för år 1827 inhemtat, att Capitainen Bergis Fabrik nämnde år varit i full gång synnerligast med beredande af gröfre kläden ; att vid densamma begagnats 9 stolar samt sysselsatts i3 Mästare, Gesäller och Betänkaöden, Nio 200. a i t Lärlingar samt 20 diverse arbetare, och att tillverk-» ningen af finare kläden uppgått till ett belopp af 1750 R:dr, af Coiömisskläden till 12,807 Rädt’ och af Filtar tili 4, 522f jR:dr eller tillsammans 19,109 R:dr 32 sk* B:co; äfvensom att vid Fabriksidkaren Andre'» Klädesfabrik blifvit under ofvännämnde år vid 3:ne stolar och med biträde af 4 Gesäller, 4 Lärlingar och 14 andre arbetare, lilIvei kadt af finare och gröfre kläden till eli sainmauräknadt belopp af 23,ou Ridr 28 sk, B:eo. Vid sådant förhållande finnér tjtskottet visserligen, att ifrågavarande 2ine lån varit af direct nytta fÖt Ullprodilcenterne inom de Landsorter, der ofvannämnde Fabriksanläggningar ägt ruin. Men då UilDiscontFondens bestämmelse är, att för kortare lid och genom en lifligare omsättning af Capitalernc understödja de Yllefabriksidkare, som upphandla inrikes fallen ull, hvarmed icke synes förenligt att lån derutur få innehafvas under tio års lid, anser Utskottet sig böra föreslå Ri H. Stir, att hos K. Mit underdi hemställan göres om förbemält^ 2:ne Iåns öfverflyttande på den af ManufacturDisconten till förlagslån anslagne Fond, så snart dess disponible tillgångar sådant medgifva. Berättelse, arilde deti innevärätidé Riksdag verkställde Revision af de under K. Mits an Stats-Utskottets och Rikets CommerceCollegiura ställde Fonder och Medel.
4 Sami. 1 Af cl. 2 Band. 18ide Haft. 2 10 Stals-Utskottcts Memorial, N\-o 3öi. bibehållande, må ega alt å Indragnings-Staten uppbära bela beloppet af den aflöning, de, i följd af beslutet om tillökning deruti, åtnjuta; voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer berörde tillägg till beslutet om till ökad t löne-anslag för Kongl. Kammar-Coliegium att förfalla. i i:o I fråga om Kongl. Stats-Conloirets Stat, bär Ridderskapet och Ådeln bifallit Kongl. Maj:ts Proposition, att för tillökning i nämnde Embets-Verks personal af en Ledamot, en Notarie, en Canzlist och tvänne Kammarskrifvare, de senare i Riks-Roksluts-Contoiret, samt löneförhöjning å 400 R:dr åt fyra Stats-Commissarier, måtte beviljas 5,200 R:dr, äfvensom alt den Ledamot, som föredrager Mägazins-ärendena, må på Indragnings-staten undfå enahanda tillökning af 400 R:dr. Preste-Ståndet åter har, med afslag af löne-tillökningen för Ledamöterne, bifallit tillökningen i personalen af en Ledamot, en Notarie och tvänne Kammarskrifvare, hvarför 3,200 R:dr blifvit anslagne att intill nästa Riksdag såsom arfvode utgå, till enahanda belopp för, hvardera med hvad deras vederlikar nu åtnjuta. Borgareoch Bonde-Ståndén hafva deremot, med godkännande af Utskottets Utlåtande, afslagit såväl personalsorn löne-tillökningen. Genom hvad sålunda är. vordet beslutadt, bar frågan om löne-ti 1 lÖkning för ledamoterne förfallit; hvaremot 2:ne