Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Något afdrag för de i Faf igheter, famt handel, näring och rörelfe, inftuckne låntagne capitaler må icke äga rum, utan Gäldenåren i fället tillerkännas den ovilkorliga rått, att af den förfottsvis af honom erlagde Bevillning d upplånte capitaler, af Långifvaren, få framt räntan är till 6 procent befämd, återfå erfältning till det belopp framdeles kommer att utfiakas. Denna punkt blef af Ridderskapet och Adeln gillad. Herr Hegardt, Chrijtian Bernhard, anförde skrifteligen: (Se Bilagan N:o 3,) Herr Munck af Rofenjkjöld, Bberhard'. Den siste värde Talaren har yttrat, att en afgift af räntan för utlånte capitaler torde bidraga till capitalers flyttning utur landet. Så står det ungefärligen hos Auclorerne, och det kan Dtn i Julii f. m. vara riktigt, då frågan år om Länder, hvilkas penninge-capital år metalliskt mynt. Men jag tror ej man har skål att befara det hos oss, ty om Svenske capitalister Hytta sine capita! utomlands, åtnjuta de mindre ränta för dem, ån i Sverige, emedan de tå meråndels åtnöja sig med 5 å 4 procent, hvilket gör flyttningen betänklig. Utomdess åro de då nödsakade, om de ej flytta capitalen till Finland, att förvandla dem till vexlar eller till silfver och guld, och om många föllo på den idéen, skulle cou-rsen stigs, och de således få det till utflyttningen bestämda capital förminskadt. Men genom denna utflyttning blef vårt lands rörelse-capitals numeraire icke förminskadt med en skilling. Om en del capitalister kunna klaga deröfver, att deras capitaler försämrats i silfvervärde, så hafva de dock fått en icke så obetydlig ersättning derigenom, att den lagliga räntan år högre hår, ån i andra Länder. Å andra sidan hafva låntagarne en lång tid njutit ersättning för den höga räntan genom capitalernes nästan jemnt aftagande, och de intecknade fastigheters samt deras producters tilltagande värde.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Stats-Utskottets uti Bilagan Litt. G. till Betänkandet N:o 54 gif~ ne tillstyrkande, att Sterbhus-afgiften må i Stockholm och Götheborg utgöras efter samma grund, som i Rikets öfriga Städer. (I. A.) Mot delta tillstyrkande är hufvudsakligen anmärkt: Att om, såsom anledning vore att förmoda, Stockholms och Götheborgs Städers invånare icke i ämnet blifvit hörda, frågan ej heller borde tagas under pröfning, eftersom den af Rikets Ständer begärda undersökningen icke blifvit verkställd på det sätt Rikets Ständer åsyftat och önskat; att ökandet af de ordinarie slätterne vore ganska betänkligt, enär dessas fördelaktigaste egenskap består deri, alt de äro oföränderliga; att dessa Städer, åtminstone Stockholm, få vidkännas andra afgifter, som motsvara, ja öfverstiga de nu ifrågaställde, och hvarpå såsom exempel blifvit nämndt, att i Stockholm erläggas, under benämning Aflöningsoch Barnhus-afgift i å i procent af summa inventariij i Sterbhus; att utredas bör i hvad Stals-Utskoltets Utlåtande X:o 20g, 21 förhållande den nu föreslagna afgiftcn slår lil! den, som förut utgår såsom matlagspenningar, om dessa, först bestämda lill 6 öre silfvermynt. nu utgå efter stadgade valvations-grunder, samt ändtligen att, om äfven Utskottets förslag vore välgrundadt, den deri föreslagne förändring i allt fall borde underställas Kongl. Majlis Nådiga sanction, helst då Utskottet ansett en sådan nödvändig i frågor om grundskatters borttagande eller förminskning, samma förfarande äfven borde iukltagas vid frågor om grundskatters tillökning. 1:0
SL Fröt, 1863 & 1863. 8 Sami 31 Haft. 3 10 Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 1X8. denna, man utan gensägelse måste fästa afseende äfven derpå, huru lång tid kan erfordras för att ynglingen skall kunna inhemta så grundlig kännedom af detta språk, att han förmår på ett fruktbärande sätt använda denna sin kunskap under det sjelfstudium, som inträder i och med hans afgång frän skolan till universitetet, har Utskottet icke tilltrott sig föreslå uppskjutandet af ifrågavarande språk längre än till inträdet i 5:te klassen, men håller före, alt, med ett lämpligt undervisningssätt, det skall blifva möjligt för lärjungen att under genomgåendet af 5:te, 6:te och 7:de klasserna, ! hvartill i allmänhet åtgår en tid af 6 år, tillegna sig fullt ut lika god kännedom af meranämnda språk, som i allmänhet visat sig såsom frukt af nuvarande undervisningsplan. Såsom en otvungen följd af en sådan förändring lärer Grekiska språket, som enligt undervisningsplanen för den klassiska linien nu förekommer redan i 4:de klassen, böra uppflyttas till den 6:te; hemställande således Utskottet om bifall till det under punkten C. härnedan framlagda förslag. Beträffande åter frågan, huruvida Grekiska språket såsom läroämne bör vara obligatoriskt eller icke — det vill säga, huruvida befrielse derifrån, äfven för dem som läsa latin, må, på målsmans begäran, kunna medgifvas — anser Utskottet, att, ehuru önskligt det kunde synas, att skolan förmådde tillfredsställa aila de särskilda behof och önskningar, som hvar och en af hennes lärjungar kunde yttra, svårigheterna vid utförandet af en derefter lämpad anordning måste blifva så stora, att olägenheterna vida öfverväga fördelarne, och att följden ofelbart skulle blifva, att undervisningen söndersplittrades, dess jemna gång rubbades och lärarekrafterne blefve otillräckliga.
Herr lläzgsrcranlr, LcriZt. Sedan Kongl. Masir wid det nu gjorda förflog om lcwcrcrande af et halft LispSalpetter b.hagat fästa det wilker, at den öfriga Salpetkern får as Hemmans Ägaren äisponerss, bifaller jag för min del gerna Betänkandet. Friherre kksrmslin, Lsmuel. När Salpetter-Handeln blistver sr», enligt H.inliga UtfkottetS Betänkande, sa at de Hemmans-Äzare, som i anstenbetil Jordman, skogsbeyof, eller andra omständigheter. 2)5 ej sim,a si:, förmon derwid, at fjelfwe tilwerka Salpetter, öga ulftand uphandla del frän Osterbokt» eller andra Landsorter, til utgörande as Salpektcr-lewerants kil Kronan, såsom flere Ledamöter förklarat meningen wara, sä bifaller jag för min del Hemliga Utftottccö mi uplasta lil siyrkande. Grefwe lievendal, or, (! karles Lmil. I den ort, der lag bor, hofwa alla warit af samma tanka, och jag förenar mig med Herr lVlsior Zreclr. Friherre vern lUgnringskauten. Dä Landsl)öfoingar.".e j alla Rikets Pcowinser ar ,798 pa Kongl. Majus Nådiga Befallning inhämtade Jordagarnes tankar, huru wida de wörö hugade at anlägga Salpetter.
Hr Tornerhjelm, Johan Abraham. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: efter N:o 363. Hr Coijet, fullm. Hr Coijet, Carl August; N:o 1519. Hr von Döbeln, Ernst Georg. Öppnades jemväl Hrr Electorers listor vid val af ledamöter, att, under permitterades frånvaro, inträda i Stals-, Bevilln.- och Banko-Utskm; och hade dertill blifvit utsedde i Stats-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 381. Frih. Hjerta, fullm. Hr von Troil, Samuel Gustaf, beviljad 3:ue veckors ledighet, räknad från d. 8 dennes: N:o 2183. Hr Gripensvärd, Jacob Olof. Bevillnings-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 243. Frih. von Roxendorff, fullm. Frih. Raab, Adam Christian, beviljad 14 dagars ledighet, räknad från d. 2 dennes: N:o 1582. Hr Steuch, Mathias. Banko-Utskottet: under ordinarie ledamöterne IV:o 120. Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik, och N:o 1055. Hr Bråkenhjelm, Per, beviljad tjenstledighet, den förre pä 14 dagar, räknad från d. 5 och den sistnämnde på 3:ne veckor, räknad frän d. 4 dennes: N:o 304. Frih. Fock, Alexander Georg, och N:o 2182. Hr Mannerstam, Fredrik. Upplästes ett af Frih. Falkenberg, Conrad Gabr., inlemnadt så lydande mern.: Som jag för enskilda angelägenheter reser ifrån Stockholm, är jag nödsakad afsäga mig den Electorsbefattning hvarmed jag ifrån riksdagens början varit hedrad. Jag anhåller vördsammeligen att vid min riksdagsmannarätt få vara bibehållen. R. o.
Om anslag för Kongl. Majlis Befaliningshafvandes i Wester-Norrlands län underdåniga skrif ytterligare en veise af den 25n Juli sistlidet år, hvaruti, under anförande, att det länsmansdistrikt La”iänet 1 ^nom Södra Ångermanland, som för närvarande utgöres af Ramsele, Bodums, Fjellsjö och Tåsjö socknar med en arealvidd af nära 30 qvadratmil och en utsträckning efter Ramsele och Tåsjö elfvars ådal af 12| mil, der på de mest aflägsna, förr obebodda trakter, till hvilka vägar helt och hållet saknades, nybyggen vore anlagda och folkmängden, enligt 1861 års mantalslängd, uppginge till 4,505 personer, oberäknadt en mängd främmande arbetare, som alla årstider inom detta distrikt uppeköllo sig, för att biträda sågverksegare och andra trävaruhandlande med skogseffekters huggning, forsling och flottning m. m., vore alltför vidlyftigt för att en Länsman skulle kunna medhinna alla med tjensten förenade åligganden, deribland synnerligast tillsynen, att åbocrne å 93 genom afvittringen tillkomna nybyggen, de flesta med flere, ända till 10 eller 12 åboer försedda, fullgjorde sina byggnadsocb odlingsskyldigheter, Kongl. Map.ts Befallningshafvande i underdånighet föreslagit distriktets delning sålunda, att Ramsele socken om 10^ qvadratmil och utgörande et t, eget pastorat kom me att bilda det ena länsmansdistriktet, samt Bodums, Fjellsjö och Tåsjö socknar det andra, genom hvilken fördelning äfven socknarnes invånare komme att beredas en icke ringa besparing i tid och kostnader så val vid de tillfällen, då de bchöfde vända sig till Läns mannen, som äfven när denna för utmätningar och andra tjensteåligganden måste besöka dem; anhållande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att för beröida ändamål, anslag måtte beredas till lön åt ytterligare en Länsman inom länet.
Flerestädes, men isynnerhet - 29 het uti Fr.yksdahis härads öfre tingslag, skadades vårsäden äfven det sistnämnda året af långvarig väta och frost, så alt denna säd Lief slomalad och otjenlig till utsäde; och då det påföljande våren visade sig att talrika obemedlade jordbrukare der i orten icke mäktade förskaffa sig dugligt sädeskorn lill sin jords besående, såg Länsstyrelsen sig föranlåten alt hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om understöd åt dem till afhjelpande af detta behof; för hvilket ändamål Eders Kongl. Maj:t täcktes under den 20 April 1850 1 nåder anvisa 5,000 R:dr Banko af allmänna medel, att genom Länsstyrelsen utlemnas i räntefria lån till de behöfvande församlingarne, emot menigheternes gemensamma ansvarighet för återbetalningen med en tredjedel vid hvardera af uppbördsstämmorne åren 1851, 1852 och 1853. Under de näst före 1848 förflutna fem åren fortgick träd varurörelsen med årligen stigande priser å dessa varor samt tilltagande liflighet, och jernverksägare hade äfven i Irenne år från och med 1845 en temligen lönande och jemn afgång å sina tillverkningar; men med den stockning i verldshandel» som inträdde vid utbrottet af de politiska oroligheter, hvilka år 1848 skakade Frankrike och flera andra Europeiska länder, afstannade helt och hållet exporten af jern och trädvaror. Afsättningen af jern började väl åter, ehuru i ringa mån, sin gång om hösten nyssnämnde år och ökade sig under de bägge följande åren, men till nedtryckta priser och således med knapp behållning för producenlerne; hvaremot stora partier för utförsel tillverkade trädvaror lågo år 1848 och 1849 osäljbara, hopade vid hamnarne och å upplagsställen, och vunno först år 1850 efterfrågan, samt i någon mån afsättning.
Efter opinionerne sker således 58 H. ' i5* 228 Den 25 Januarii f. m. utkörandet, icke efter insigterna, så framt ej antages, att den, som tänker lika med oss, företer ett i våra ögon alltid nöjaktigt specimen af kunskaper och skicklighet. Deraf uppkommer emellertid, och måste uppkomma, den parti-artade sammansättning, som jag klandrat, men som Herr Cederschjöld försvarar. Denna fråga och de slutföljder, dit den leder, utgöra i hänsigt till principer, törliända den betänkligaste delen af ämnet. Ytterligare förklarande betydelsen af den OpinionsNämnd, som Reservanten redan omtalat, yttrar han sig nu i de märkliga ordalagen: ”att en skrift endast blir brottslig ”genom det intryck den gör på allmänna ”opinionen; att man genom Juryinrättnin”gen endast sökt en möjlighet att få allmänna opinionen uttalad; somt att Jurymännen följaktligen böra vara represenlan”ter af de olika meningar, genom hvilkas ”inbördes strider opinionen omsider skall ”stadga sig.” — Med djup vördnad för allmänna opinionen, hade jag dock icke trott, att hon, som är till sin natur föränderlig, borde sättas i rättvisans ställe, som aldrig förändras, samt i Lägarnes, hvilkas möjliga ändringar icke kunna retroactift verka. Genom en besynnerlig skickelse måste jag således här uppträda till Jury väsendets försvar emot dess vanligen så nitiske förfäktare. Dermed afser jag dock blott ideen Den 25 Januarii f. tn. af Jury i allmänhet, ingalunda den, som hos oss nu finnes. Vore det grundadt, alt en Jury endast skall döma efter allmänna opinionen, fruktar jag, att inrättningen i längden ej bibehöile många vänner. Men så är det icke; så kan det icke vara, åtminstone efter min öfvertygelse. Juryn, har jag trott, är icke en Representant af allmänna opinionen, utan en Representant af den naturliga rättskänslan, af det allmänna, oförvillade sunda förnuftet.
Sålunda skulle för Riksens Ständer öppnas ett tillfälle att fritt och obehindrat rådslå om de vigtigaste föremålen för Lagstiftningens öfverläggningar: om garantierna för den Constitutionella friheten; men hade jag kunnat förmoda att denna enda utväg till lösande af bandet, som Grundlagen lagt uppå Riksdagsmaoaens frihet att yttra sig öfver styrei - Den 10 Julii c. m. 217 sens åtgärder, skulle lemna» så obegagnad, så bade jag till äfventyrs bordt sträcka mitt bemödande till en systematisk framställning af de allmänna ärendernas gång under Representationens Siåriga hvila , och jag hade kanske lyckats att visa, huru nödvändigt det är, att mot den framilande strömman, sorn hotar med förstörelse, uppresa de Dammar, som endast en förenad Nationalkraft med fast vilja förmår att åstadkomma. Under loppet af Riksdagen har likväl på flerfaldigt sätt ådagalagts den Ministers Overksamhet och misstag, under hvars osammanhängande tillvarelse sedan sista Regementsförändringen , Landets inre tillstånd blifvit oförbättradt om ej förvärradt Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 28 November e. m. 597 en punkt, hvad sora bör utspridas öfver allt; rubba alla enskifta Credil-lorhållanden, för att draga dem till samlings-punkten; undertvinga enskilla Credit-bruken, för alt draga vinster af det allmänna Institutet; och allt framgent göra Sveriges Bank-inrättning till nödhjelps-anstallt, i stället för Bank, samt hvarje afhandling med densamma till undsättning, i stället för att den borde vara affaire; i sådant fall vågar jag föreslå, att det af mig utarbetade Förslag till ny BankoOrdning j i händelse Rikets Ständers Bank skall fortfara att vara LäneBankj måtte antagas. Detta Förslag grundar sig uppå så sanna och ändamålsenliga grundsattser, som jag varit i stånd att använda till ett i sig sjelf origtigt System. Det står i noga samband med de Credit-bruk, som nu finnas och möjligheten att dera förbättra eller utvidga.
Jag anser att en tjensteman, som till det allmännas gagn afstår en fördel, sorn med rätta tillkommer honom, icke bör på detta sätt behandlas, anhållande att lt. o. Ad. behagade bestämma lönen för Kamereraren, utan vilkor, till 1,500 Rdr, men för öfrigt bifalla Utsk:s förslag i denna punkt. Hr Lefrén: Jag är visserligen förekommen af den siste ta laren, men ber att få tillägga några ord i afseende å den vid alla Riksdagar framträdande febern att organisera och omorganisera i alla riktningar. Om en landtman skulle ouphörligt plöja sin jord, så snart han såge den späda broddén sticka upp, kunde han då hafva någon skörd att vänta? Det är för öfrigt icke sjelfva formerna, som här äro af största vigt, det beror på huru man arbetar inom formerna. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag finner mig föranledd tillkännagifva, att jag icke kan instämma i den siste talarens åsigt. Man måste noga pröfva om de inrättningar, som åsyfta att befordra samhällets väl äro sådana, som de böra vara. Skulle man då finna dem behäftade med grundfel, bör sådant naturligtvis rättas. Jag vill ej neka, att KrigsAkademien gjort och gör ganska mycken Den 4 Juli e. m. 03 nytta för den militäriska bildningen, men jag tror också, att den har åtskilliga väsendtliga brister, som icke kunna hjelpas derigenom att de, som sköta inrättningen, upfylla sina pligter på bästa möjliga sätt. För att bevisa detta, vill jag taga ett exempel. Det har af ganska många blifvit öfverklagadt, att Sjö-officerarnes bildning i vårt land ieke är så tillgodosedd, som den borde vara, derföre att man icke gifver de unge männen tillfälle att utbilda sig i sjömansyrket förr, än de blifva Officerare, utan först derefter söker gifva dem en bildning, som de borde haft förut.
Och så fortsatte han att gå o c h gå. Men Tatjana var i hans tankar. — På Karl X I I L d e s torg satte han sig ned på en soffa för att hvila. — H a n lutade hufvudet bakåt m o t soffans karm, o c h så somnade han i den obekväma ställningen. H a n drömde. Det var o m Tatjana. öfver den hvita snibbkragen, o c h hans hufvud låg i hennes knä, o c h han hade inga sorger mer, och han var smekt, omhuldad och förstådd, o c h i n o m h o n o m kändes det så godt o c h varmt. Mademoiselle A n e t t e! Herr Birger tänkte ropa henne an, men så hejdade han sig. Idun Stockholm. Fredagen den 13 januari 1893. N:r 2 (265) Prenumerationspris pr Idun med Modetidning och kolorerade planscher Idun m. Modet, utan kol. pl Idun ensam. ar: kr 9 — • 7: 50 • 6: — Byrå: Klara T. Kyrkogata 7, 2 tr, (Aftonbladets nya hus.) postFRITHIOF HELLBERG. Allm. Telef. L&amp;tnummersprlt 15 Sr * (vid kompletteringar). Redaktör och utgifvare: Dagmar |) et torde knappt finnas någon lag bland de många, som begränsa och systematisera sångkonsten, som är viktigare än den, som fått namnet » minsta medlets lag ». Naturen lär oss själf den stora konsten att spara, att med en liten kraftförbrukning åstadkomma stora resultat. Denna lag, som här verkar främst ur ändamålsenlighetens synpunkt, får, då den öf^erflyttas på den sköna konstens, här speciellt sångkonstens område, ytterligare en estetisk betydelse. Den säger oss, att resultatets estetiska värde minskas, om ansträngningarna att nå detta resultat blifva större och mera märkbara.
Då anledning icke är, att Civillagförslaget, vid denna riksdag, skall af Lagstiftande Makten upptagas och behandlas, inskränker jag mig, i afseende å nämnde Lagförslag, till denna vördsamma anmälan om fortgången af Lag - Ii. St. Just. Ombudsm. Enib.-Bercittclse deri 15 Nov. 1847. 51 beredningens arbeten. Men ehuru ej heller är att förvänta, att de ämnen, som tillhöra Utsökningsoch Rättegångsbalkarne, i sin helhet nu komma under handläggning och pröfning, synas särskilda omständigheter föranleda dertill, alt ett af dessa ämnen icke destomindre må kunna, skiljdt ifrån de öfriga, hufvudsakligen skärskådas och afgöras, nemligen frågan angående indragning af vissa allmänna domstolar; hvilken fråga tilIforne vid flera tillfällen utgjortföremål för Rikets Höglofl. Ständers öfverläggningar och beslut, och hvarom derföre här nedan göres vördsam liamställning. Sedan Rikets Höglofl. Ständer, vid riksdagen åren 1828 — 1830, efter derom väckt motion och enligt Deras Lagutskotts tillstyrkande, fattat det beslut, alt Kämnersrätter i de städer, der sådana finnas, äfvensom Lagmansrätter och Riddaresynerålter, såsom öfverflödiga och mindre lämpliga, skulle upphöra, samt tillika gillat och antagit det i förening dermed af Lagutskottet utarbetade förslag till upphäfvande eller ändring af åtskilliga lagens rum, så ock lill Kongl. Majit, jemte förslagets insändande, öfverlemnat att meddela de reglementariska föreskrifter, som kunde finnas nödiga för Stadsdomstolarnes organisation på flera afdelningar, der behofvet så påkallade; men detta lagförslag icke före riksdagens slut hunnit att, på sätt grundlagen föreskrifver, undergå granskning af Konungens Högsta Domstol, samt följaktligen kommit att förfalla; hade, vid 1834 och 18.35 årens riksdag, då samma fråga åter uppstått, Rikets Höglofl.
Regn och åska voro i annalkande, sade gubben. Men innan solen är högt på himmelen, hafva vi hunnit till våra egna skogar. Hästarne hade här haft godt bete och äfven sällskapet kände sig ifrigt att hinna hem. Gubben satte sig såsom förut i spetsen för tåget, och det fortsattes åter emot vester. I början måste man fara öfver en sträcka oländiga och ofruktbara höjder, hvilka slutligen upphörde vid ett stort, uttorkadt kärr, på hvars andra sida åter en tät skog reste sig. Just då sällskapet följde gubben ned till kärret, bröt regnet löst. En åskknall hördes och dundret rullade på ett eget förfärligt sätt öfver höjderna, som nyss blifvit lemnade. Alla sågo ditåt. En ensam gammal tall hade blifvit träffad af blixten och det begynte ryka och gnistra ibland dess mossiga grenar. Elden släcktes dock snart af regnet, och resan fortsattes. "Hm! Åskan kör lågt i dag!" mumlade gubben. "Och kärret blötnar snart upp. Komma vi icke fort öfver, så bli vi fastsittande." Thorsten kände sig förut ängslig och beklämd; men då han hörde gubbens ord, upplifvades han vid åtankan af en förestående fara. Karlarne och deras hustrur fattade hvardera en häst vid tygeln. Gummorna redo hvar sin. Bolla stannade litet efter och höll sig närmare Thorsten än vanligt. "Stig icke miste", sade hon: "trampa i mina spår. Den som råkar att klifva ned sig här, sjunker ohjelpligt, ty kärret är utan botten." Gubben hade emellertid god reda på vägen. Med en obegriplig säkerhet framskred han emellan tufvorna och lingonriset. Han hade sina märken, efter hvilka han rättade sig, ehuru ingen annan, åtminstone icke Thorsten, kunde upptäcka något sådant. Någon gång måste gubben stanna. Han kände då med sin staf omkring sig på tufvorna, betraktade skogen framför sig och såg sig betänksamt tillbaka. Men snart satte han sig då ånyo i rörelse. Tufvorna blefvo emellertid slippriga af regnet och emellan dem mjuknade jorden, så att slutligen marken gungade under fötterna. Hästarne skyggde för hvarje hväsande blixt och drogo sig tillsammans vid det skarpa åskdundret.
Siffrorna, för hvilkas riktighet reservanten vill ansvara, tala sjelfva. Kommentarier äro öfverflödiga. Här skall blott tilläggas, hvad som genast faller i ögonen, att uti åtskillige län, af lätt insedda orsaker, taxeringsvärdet obetydligt öfverstiger minimivärdet, och alt äfvenledes, uti åtskillige jord af sämsta natur uppskattas vida högre än den af bästa, samt att således den mindre väl lottade Svenska jordbrukaren, likasom näringsidkaren och köpmannen med obetydlig rörelse, i allmänhet drager proportionsvis högre skatt än den mera väl lottade. Reservanten tillåter sig slutligen den frågan om minimi-tariffen äfven är en rättvis grund för den allmänna be%dllningens fördelning? § 2 Reservanten har ansett sig böra först uppehålla sig vid Bevillnings-utskottets sista öfverläggningar, emedan de voro de mest omfattande; han vill sluta med framställning af sina vördsamma anmärkningar i afseende på några af dess föregående och ej lika vigtiga beslut. Icke såsom vid föregående och äfven vid innevarande riksmöte andra motionärer, med stort skäl, hafva gjort, ansåg reservanten ledande till något ändamål, att yrka embetsoch tjenstemäns befrielse ifrån bevillning för lön. Han har blott önskat, att dessa måtte beskattas med billighet, och derför har han inför Utskottet framlagt en graderad skala i detta afseende, som härjemte följer, och som något skiljer sig så väl ifrån den äldre, af det Högloflige Utskottet bibehållna, som ifrån den af herr Aminoff, I. F. till föregående Bevillnings-utskott framställda (Betänkandet, N:o 9). Derjemte har han sökt vinna den rättvisa åt desse medborgareklasser, att, så snart skatten börjar utgå med fulla 3 procent af lönen, de måtte blifva förskonade ifrån afgift för det belopp, som staten och kommunen taga tillbaka af dem. Den graderade skalan är af följande utseende: Bevillnwgi-Utskottett Betänkande, N:o 4. 15 Wlmbt tsoeh VJenstemiins t»t. 0. lifner. Lönebelopp. Nu varandf viUning i »1 o « a c+ CL Föreslager villninj •“1 O O © D Cu 5.