Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Från Kongl. Stats-kontoret lefvererade an/ slag för redskaps m. fl. persedlar till nya Fältartilleriet 30,000: — 72,933: 16. ilva gevär .. 62,500: — 80,000: - äldre infanteri-gevärs förändring 20,000: — tillverkning af pistoler — 5,333: 16. dito af slagkrutshufvar — 11,000: — Waxholms fästnings bestyckning —- ■ — 53,333: 16. Utgifter Carlstens dito dito . , —. — 10,015: 28. 2. Balans till påföljande året: Af hufvudböckerna för detta anslag inhemtas endast, huru mycket under året å samtliga anslagssummorna blifvit lyftadt och utgifvet, men icke huru mycket frän de — 54 — föregående åren är å hvarje särskildt anslag innestående. För vinnande af upplysning härom, hafva Revisorerne från Kongl. Krigs-kollegium erhållit derstädes förda så kallade anslagsböcker, hvilka innehålla, år från år fortlöpande, räkningar för hvarje särskildt anslag, hvaraf följande förhållande inhemtats, nemligen: a) Komplettering af ?'edskaps-, rid-, anspannsoch stall-persedlar för fem batterier af nya Fält-artilleriet. — Anslag för år 1847 5,333: 16. — 16,000: Behållning till år 1848 16,000: d) Aldre infanteri-gevärs förändring för slag kruts-an tändning: Behållning från år 1846 19,600: Anslag för år 1847 11,000: Krigs-kollegium assignerat år 1847 3,800 Behållning till år 1848 26,800 30,600: 30,600: f) Bestyckning af IVa.xholms fästning:
Men denna unga kvinna, som är » kapten » vid räddningshemmet, kommer en att förgäta dessa upptåg; hennes stillsamma väsen och trohjärtade tal — hvilket i början lockar ett löje på ens läppar, späckadt som det är med allehanda underliga fraser och uttryckssätt — låter en känna, att hennes uppgift i hvarje fall är mera inåtvänd, är att verka mera så att säga i det tysta och dock med en prägel af hoppfull förtröstan. Ty det är ej med tal om dom och fördömelse man här söker skrämma en kanske redan af ångest och förtviflan gripen kvinna till att upphöra med sitt vanärande lif; man söker i stället ingifva hopp om tillgift och tro på, att det kan gå att vända åter. En kvinna är dock sällan så djupt fallen, att hon ej själf känner sin skam; de flesta, som intagas å räddningshemmet, äro vanligen också tungsinta och sorgbundna — » det är därför mycket viktigt, att vårt hem är genomträngdt af en glad och frisk gudsfruktan », yttrade också min kapten. Ja väl, men den » glada » sång med trallar och drillar till Guds ära och Kristi lof, som i det samma ljuder från arbetsrummet näst intill, och som allt em eliaråt af bry tes af ett högt skratt eller af profana utrop om garn och tröjor — den tillhör dessa » arméens » religiösa former, som väl torde tåla vid en reformation. Det är dock möjligt, att denna lägre form af religiositet, som stöter den granntyckte och icke minst i estetiskt hänseende är vidrig, är behöflig för dessa föga utvecklade varelser, som här utgöra föremål för arméens barmhärtighetssträfvan; säkert är, att mången af dem, som ej skulle hafva gagn af ett besök i ett pietistiskt bönehus med mera suckan i stämningen, af frälsningsarméens bullersamma bönemöten känner sig helt upplifvad. Innan man lämnar räddningshemmet vid Luntmakaregatan, bör man bese dess arbetsrum och lokaler.
Uti 5 § af nu gällande Kongl. Kungörelsen angående stämpelpappersafgiften den 4 December 1863 finnes, bland annat, föreskrifvet, att Kongl. Maj:ts|resolutioner och utslag äfvensom Kongl. Maj:ts domar, då värdet af hvad som omtvistas icke är bestämdt elior icke öfverstiger 3,000 R:dr, skola beläggas med stämpel, lör hvarje exemplar, af 13 R:dr R:mt, men att deremot Kongl. Maj:ts domar, desertionsdomar, konfirmationer på förlikning och resolutioner, då summan är bestämd öfver 3,000 R:drs värde, beläggas med stämplar af 16 R:dr. » 9,000 „ „ j, „ „ „ 22 „ „ 15,000 „ „ „ „ „ „ 26 „ , , 30,000 „ ., , „ „ 50 „ och för hvarje fulla 1,000 R:dr derutöfver 1 R:dr 50 öre. Detta sistnämnda stadgande i afseende å graderad skala å stämplar, hvarmed Kongl. Maj:ts domar och resolutioner, då omtvistade summan är bestämd öfver 3,000 R:drs värde, skola beläggas, synes mig både olämpligt och orättvist, olämpligt emedan detsamma högst sällan kommer i fråga att tillämpas. Det är nemligen hufvudsakligen endast i rena skuldfordringsmål, der omtvistade beloppet öfverstiger 3,000 R:dr, som den graderade skalan kan användas, men deremot sällan eller aldrig i jordatvister, bördsfrågor, vattenuppdämnings-, arfsoch testamentstvister, konkurser med flera dylika hos Kongl. Maj:t fullföljda mål, ehuru tvistefrågorna i dessa, derest de kunde i visst penningebelopp uppskattas, ofta nog hafva högre värde än skuldfordringsmål en.
Förrän vi inlåta oss på berättelsen om Lucidors lefnad, måste vi genast i början förklara, att de underrättelser, som man nu derom kan hopsamla, dels äro så knapphändiga, dels på sina ställen hvarandra så motsägande, att man ofta är nödgad att fylla luckorna genom antaganden, som naturligtvis måst göras så försigtigt som möjligt. Endast mot slutet af hans lif kan man följa honom noggrannare. Dessutom få vi här en gång för alla nämna, att vid vår uppfattning af hans karakter och dess utveckling vi hufvudsakligen rättat oss efter hans egna skrifter, hvilka enligt vår åsigt blifvit allt för litet använda till hans rätta bedömande. Hvad hans egen tid må hafva förlänat honom af värde eller misstag, hafva vi ej heller förbisett; eljest må han tala för sig sjelf så vidt möjligt är. Man vet ej med visshet när han är född. Året 1642 uppgifves af de flesta; kanske bör det dock vara några år tidigare. Ej heller har man varit fullt på det klara i afseende på hans föräldrar och födelseort. Wieselgren trodde sig hafva fått reda på, att han tillhört en gammal prestslägt från Östergötland vid namn Humerus, att hans fader var en förtjent kyrkoherde och att af hans begge bröder den ene likaledes blef kyrkoherde, den andre professor och domprost i Lund. Det är nu af lektor Ahlqvists forskningar ådagalagdt, att detta beror på en namnförvexling, och att denne Lars Johansson Humerus slutade som löjtnant vid Dalregementet. Palmsköld och andra förmodade, att han varit en oäkta son af amiralen Strusshjelm eller till och med af Karl Gustaf Wrangel, hvilket också är ett misstag. Hvad vi veta om hans slägt är följande. År 1600 började en simpel båtsman, Lars Mattson, sin tjenst på den svenska flottan och uppsvingade sig så småningom till amiral-löjtnant samt adlades som sådan år 1647 till Strusshjelm; han introducerades på Riddarhuset 1649, hade redan 1636 gift sig med en enka, Barbara Jönsdotter, hvilken härstammade från Gefle, samt dog barnlös 1651.
Jag fruktar, att, när man talar om nödvändigheten af Skolornas allmänna införande och såsom bevis derpå anförer de tilltagande lasterne och brotten, man icke nog klart åtskiljer de två klasser, hvaraf vår allmoge består, och slutar sålunda alldeles för vidsträckt till nödvändigheten af införandet af vanliga Skolor för båda klasserne, och att man förgäter, och man med mera skäl bordt sluta, att brotten just derföre tilltaga, att föräldra-undervisningen, samt den deraf beroende familje-lifvets trefnad, samdrägt och helgd småningom aftaga, så att numera oenighet emellan föräldrar och barn börjar blifva ett icke så sällan offentligen åklagadt brott, och Statssamt slllm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 5. Q och lill och med faderoch moder-mord ej numera äro ohörda, hvilka brott voro omöjliga, derest föräldra-undervisningen egde rum och barnen stöde i det förhållande tili sina föräldrar, som lärjungar till lärare. Men då visserligen icke nekas kan, att föräldra-undervisningen såsom landssed, aftagit icke blott i samma nion, som armodet tilltagit inom den egentliga arbetsklassen, utan äfven som den genom skolors inrättande blifvit ansedd öfverflödig och att den således numera är vida ofullkomligare och bruten, än den förut varit; äfvensom att meddelandet af de kunskaper, som under civilisationens framsteg nu med skäl äro nödvändiga äfven för de lägre klasserna, öfverstiger många, ja äfven de flesta, föräldrars förmåga, så är äfven klart, att skolor numera icke kunna undvaras, och att deras allmänna inrättande är i vårt land, der de ännu äro för få, ett af de aldra högsta behofven. Då således ingendera kunna förkastas, hvarken skolor eller föräldraundervisning, så finnes det ej mer än ett sätt för bådas bibehållande, det nemligen att Skola och föräldra-undervisning sammanbindas till ett o d organiskt helt, och att den senare införlifvas i skol-undervisningens mechanism såsom etL nödvändigt element, eller ett regelbundet medel ungefär såsom monitörerne äro det i Vexelskolan.
N:o 16. ang:de verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter; och N:o 17, ang:de val af Just.-Ombudsman oell dess Suppleant. Justerades jemväl följande från Exp.Utsk. inkomne förslag till R. St:s förordnanden: N:o IS, för Häradshöfdingen Kammarrådet S. L. Theorell att vara R. St:s Just.-Ombudsman; och N:o 19, för Hofrätts-rådet m. m. Gr. C. G. D. Mörner att vara R. St:s Just.-Ombudsmans Suppleant. Vidare uplästes och godkändes nedannämnde från Exp.Utsk. inkomne förslag lill R. St:s underd. skrifvelse!’ till K. M.: N;0 20, med anhållan att undersökning i afseende på Helgonskylden i Halland måtte anställas; N:o 21, ang:de uphörande af vågafgiften å tackjern m. m., sorn föres förbi Stockholms våg; N:o 22, ang:de undersökning om ändamålsenligheten af anv slätterne för färjningens bestridande mellan Öland och Kalmar; N:o 23, ang:de rättigheten att på scenen upföra dramatisk författares arbete; N:o 24, ang:de förhöjning i dagtraktamente för Gottlands Nationalbeväring under exercistid; N:o 25, ang:de afskrifning af en Handelsoch Sjöfarts-fondens fordran, genom förskott till slafvarnes friköpande å S:t Barthelemy ; N:o 26, ang:de ett beviljadt anslag af Kronotionde till Askersunds Stads församlings kyrka; N:o 27, ang:de utbyte af Fjerdingsmans-bostället Mylinge emot Klockare-bostället Klintorp i Öslergölhlads län; samt N:o 28, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de reglering af vissa Kronofisken. Öpnades
FRU BERG (nickar småleende). Jaså, gör han det. Tack! (Ger den ena af apelsinerna åt Kerstin.) inte ha? Se där, Kerstin. (Paus.) Vill du KERSTIN (tar sitt arbete och sätter sig). Behåll den själf. DAHLMAN. KERSTIN. Smaka du, Stina, den ser ju god ut. Det var ju bara meningen att tant skulle DAHLMAN. KERSTIN. smaka. Hvad jag tycker, betyder ju ingenting. Hvad ä' det for prat! Tag den nu! Nej. kan väl inse, att du sårar fru Berg. KERSTIN. Jag förstår mig inte på dig, Kerstin lilla. Du DAHLMAN (går till henne). dem båda två, så ska jag väl inte ta ifrån henne dem. Jag kan nog vara utan, jag. Inte behöfver du tänka på mig, inte. Kerstin! DAHLMAN. Nej, det kan jag inte. När du gaf henne ­ 65 ­ FRU BERG. på ateniennen, tills du blifvit vid bättre lynne. (Lägger bort frukten.) KERSTIN (reser sig). Du slipper, Kerstin lilla. Vi lägger dem här jag tala om för tant. Jag ä' inte alls vid något dåligt lynne, ska FRU BERG (småleende). DAHLMAN. Jaså, det var roligt, det. inte igen dig, Kerstin. (Går in till sig.) Nej, det här står jag inte ut med. Jag känner Fjerde scenen. KERSTIN. FRU BERG. FRU BERG. emot mig. Hvad har jag gjort dig, Kerstin? KERSTIN. Det ä' alldeles, som om du hade nå'nting Ingenting. säga mig det? Det måste ändå vara något. Vill du inte KERSTIN. FRU BERG. FRU BERG. Jag har ingenting att säga tant. Men du kan väl förstå, att vi inte kan lefva tillsammans på det här viset. I flera da'r har du ­ 66 ­ gått och varit sur och ovänlig mot mig, och jag vet mig inte ha förtjent det. KERSTIN. ä' elak och vid dåligt lynne, som tant säger. Så nu vet tant det. FRU BERG.
Vetenskapens inflytande jemväl på de industriel yrkena erkännes alltmera allmänt i vårt land, och hufvudsakligen häri torde den frikostighet ega sin grund, hvarmed elementarläroverken i sednare tider blifvit utaf Ilikets Ständer understödde. För näringsidkare af alla slag visar det sig allt mera behöflig! och oundgängligt alt, derest de skola kunna följa med de stora framsteg, som inom alla industrigrenar göras, vetenskapens vägar icke må vara dem stängda, utan all uppfostran må hafva öppnat dem tillgång till eller åtminstone, anvisning på dessa vägar. —• Den omsorg och de kostnader, som nedläggas för ett fullständigare ordnande af läroverken, visa sig sålunda vara väl använda äfven ur rent ekonomisk synpunkt. Men i här antydda hänseende har Oscarshamns samhälle länge varit illa lottadl. Med en folkmängd af omkring 2,000 menniskor, beläget på eli afstånd af nio mil från närmaste stad, der fullständigt elementarläroverk fanns, sjelft medelpunkten för en vidsträckt och folkrik landsorts rörelse, var Oscarshamn ända till år 1858 i fullkomlig saknad af elementarläroverk. Försl med början af Oktober månad nämnda år trädde der i verksamhet ett tvdklassigt elementarläroverk. — Samhällets behof uti ifrågavarande hänseende är härmed likväl icke fylldt. Det kunskapsmått, som, enligt gällande skolstadga, hör bibringas inom elementarläroverkets båda nedersta klasser, är mycket ringa i jemförelse med hvad, enligt nutidens kraf, Motioner i B onde-Ståndet 1862. 743 måste anses höra till en någorlunda fullständig elementarbildning. Föräldrar och målsmän, som för barn och myndlingar kunna bekosta en sådan, finna det vanligen bäst och ändamålsenligast att genast från början insätta dem i eli fullständigt elementarläroverk. Men det stora flertalet af föräldrar och målsmän, som ej kunna bekosta en sådan kurs i en långt aflägse belägen stad, hvarmed de föröfrigt icke stå i någon beröring, kunna icke vid Statens inom staden förlagda läroverk för sina barn erhålla vidare undervisning än den högst otillräckliga, som ligger inom andra klassens lärokurs.
Motiver eller skäl finnas naturligtvis af mångahanda slag och gradationer. Ett skäl kan vara godt, för sig sjelft betraktadt, men dock böra, i jemförelse med andra af högre art, för hvilka det måste vika, helt och hållet tills vidare åsidosättas. Så kan t. ex. för Götha Hofrätt, eller den som är skyldig tala för detta verk, ett gilltigt skäl gifvas att begära det Ständerne måtte considerera verkets belägenhet. Det kan finnas goda skäl för en annan ledamot, som tillhör ett annat embetsverk — Kammarcollrm — att tala för detta. Dessa verk och ännu flera torde behöfva anslag. Men om det finnes skäl af mera omfattande beskaffenhet, icke allenast för det speciella , utan allmänt och politiskt vigtiga skäl; så måste dessa sednare först vinna gehör. Jag väljer med flit detta uttryck af politiska skäl, emedan jag utan framgång begagnat det förut under riksdagen, men det icke dessmindre finnas sådana, hvarvid man synnerligen och framför parti-frågor bör fästa sig , då nemi. det gäller Statens eller samhällets fortgång på det hela; och då vet jag i sanning ej något bättre tillfälle att använda ett sådant skäl, ej heller något, som bättre förtjenar namn af politiskt skäl, än hvad Utsk. ungefärl. tillstyrkt R. St. att antaga, nemi. den grundsats: att i den mån man finner, i Den a Maj f. m. 33 ner, att Regeringen icke Rister afseende på liratl Stäuderne vid föregrde och sistförflutna riksdag yttrat, så nödgas man derföre förknappa statsanslagen. En ledamot har specielt begärt uppläsning af reservationerna, som Uro detta StatsUtsk:s utlåt, vidfogade, hvilket ock skett. Uti Biskop Hedre'ns reservation förekommer: "att han icke velat bestrida grundsatsens factiska ursprung, "ej heller dess aprioriska riktighet, utan endast den både för ''tidiga och ensidiga tillämpningen deraf.” Tillser man hvad det är för en princip a priori, som Hr Biskopen gillat, och livars ursprung han likaledes godkänner, så är det just densamma , eller i hans egna ord: förvägran af nya och nedsättande af de hittills upptagna anslagen.
Efter denna förbindelses aflemnande lill och godkännande af Fullmäktige, eger drätsel-förvaltningen utbekomma låne-medlen, i den mån desamma, enligt derom hos förvaltningen gjorda och bifallna ansökningar, skola vederbörande tillhandahållas; c) hvad af sagde medel före slutet af år 1861 ej kunnat till behörige låusökande ullemnas, får derefter af dräldel-förvaltningen icke ulgifvas; d) det i Riksgälds-kontoret Ivilade och på föreskrifvet sätt begagnade lånebeloppet må, utan ränta och kapital-afbetalning, innehafvas intill 1861 års utgång; hvarefter och intilldess länet är till fullo godtgjordt, för erhållna låne understöd till uppförande af byggnader utaf sten eller annat icke eldfarligt ämne, sex procent af sådant låns ursprungliga belopp böra till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas, deraf ränta efter fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskoltet utgör kapital-afbetalning, och för lån till uppförande af vanligt trädhus sju procent utaf den ursprungliga lånesumman, af hvilka 7 procent det belopp, som, efter godtgörandet af fyra och en half procent årlig ränta å del dessförinnan icke liqviderade lånebeloppet, återstår, anses utgöra afbetalning å detsamma; e) den uti ofvanstående punkt omförmälda årliga ränteoch kapital-inbetalning bör af drätsel-förvaltningen vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest denna inbe Bih. till 11. St.
Ständer wördsamt hemställa, om icke lämpeligare mara mä, akt med yttrande i dcsta ämnen, till nästa Riksdag uppskjmes, än otc jag nu skulle för Riksens Ständer framlägga ett urlärande och förslag, utan akt, i saknad af nödige upplysningar, sjelf kunna wara fullkomligt öfwertygad om det förras noggranna rikligh t, och det senares användbarhet. För öfrigt, bör jag ock tillkännagifwa, art någre Lagförklaringar icke blifvit af Föredragande i Hög, ste Domstolen, sedan sista Riksdag mig tillställde. Stockholm den 18 Junii ist-o. l.. kckannerlieim. A. Lallerftolm» Uppr Den 4 Aug. iZ Uppläst hos Högloft. Ridd. och Adeln d. 4 Aug. r8io. Preste-Ständet d. 4 Borgare-Ständet d. 4 Bonde-Ständet d. 6 - s WördsamL Memorial! 3)?ed anledning af Riksdags-Ordningens 79 §. har jag i egenskap af min Ätts Hufvudman mig lil denna Urtima Riksdag infunnit. Om den föreskrift i Jnstructionen för R kfenS Högloft. Ständers Justiliä Ombudsman i 24 § , alt hans wistelseort skall wara i Hufwudstaden, wore af den uteslutande beskaffenhet att han utom dest Staket, i intet fall kunde sitt Embete utöfva, skulle deraf följa att hans fränwaro vid Riksdag ä en annan ort än i Hufwustaden, wore af de laglige förfall hwilka enligt «5 §» af Jnstructionen fordra päkallandet till tjenstgöring af den man Riksens Högloft. Ständer utsett att honom i händelse af hans dödsfall, efterträda» Men dä Justi tiä Ombudsmannens resor i Landöor, terna i afsigt att förskaffa sig upplysningar om Lag, skipningenS tillstånd, icke skilja honom fran utöfning af Embetet under en längre tids fränwaro frän den wanliga wistelseorten, tager jag mig af det ena och det andra anledning att utbedja mig Riksens Hög, loft.
Och aldrig mera skulle hon le mot honom och linda sina armar om hans hals och kyssa honom på ögonlocken och gifva honom vackra namn, som han icke förtjänade, men som det ändå var roligt att höra. Han bet i den kudde han hade under hufvudet, så att den nötta sidenvåden gick sönder och han fick munnen full af dun och fjäder. Han vände sig mot väggen, domnad af hettan i rummet, och lät blicken irra sig trött i de trånga farlederna mellan tapetens slingor, till dess att hans ögon kände samma längtan efter en stor, ljus yta, som seglaren efter hafvet. Hafvet ... Det var längesedan han såg hafvet. Det stora, blå hafvet. Tomas gick villrådig af och an på Blasieholmskajen. Han längtade efter att andas salt luft. Hvilken båt skulle han välja? En herre, som hade mycket brådtom, hälsade på honom vänligt och familjärt. Tomas besvarade hans hälsning artigt, förströdt. Det var häradshöfding Ratsman; han såg fet och glad ut och hade en ljus halsduk, och han steg ombord på Lidingöbåten, just då den lade ut. Han bodde icke på Lidingön utan i Vaxholm, men han skulle väl hälsa på några bekanta ... Tomas hade stannat framför en liten nedsotad, gammalmodigt byggd ångbåt. Den hette Utö, och den skulle afgå till Utö om en kvart. – Utö ... Det låter som om det skulle ligga allra längst ute vid hafvet ... Han skref några rader till modern och lämnade dem åt ett stadsbud, därefter gick han ombord. Det hade blåst upp en frisk östlig vind. Måsarne på strömmen skreko och larmade, seglade i vida kretsar fram och åter öfver vattnet, tindrande hvita, sköto pilsnabbt ned mot vattenbrynet som lysande stjärnfall midt på dagen och stego åter upp med något sprattlande och blankt i näbben. Ånghvisslor skuro genom luften, slupar och farkoster af alla slag korsade hvarandras väg, och solen blänkte fram som en mattröd kopparskifva genom moln af stenkolsrök.
Ar 1861 låter sig detta svårligen göra, derföre att de upgifter, som ligga till grund för taxeringen, skola, såsom numera är beslutadt, afgifvas redan vid mantalskrifningnrne föreg:de höst. Vidare är det alldeles omöjligt, att en förordning, sä invecklad som denna, kan blifva tillräckligt känd för alla dem, som komma att med densamma hafva att skaffa, så tidigt som nästa vår. Det vore således Önskligt och nödvändigt. att icke upskjuta med dess tillämpning till den 1 Jan. 1862, men om dermed upskjutes till den 1 Jan. 1863, hvilket är den sista tid då den kan sättas i verket, otti sådant skall ske under innevide statsregleringsperiod, såsom grundlagen befaller, blir följden deraf ovilkorligen den, att då R. St:r den 15 Okt. 1862 sammanträda, sä kommer nästa riksdags Bevilln.Utsk., äfvensom RiksStin, att orri denna författnings tillämpning sväfva i mörker; de kunna icke, på grund af erfarenhet deri, besluta de förändringar, som kunna vara behöflig!!; med ett ord, man kan icke på grund af erfarenhet öfver densamma fälla någon dom, och det är väl af ganska betydlig vigt, att eli författning, så ingripande iälla förhållanden som denna, kan pröfvas icke allenast på theoretiska grunder utan äfven i följd af erfarenhet. Denna erfarenhet saknar man uppenbarligen vid nästa riksdag, om författningen sättes så sent i verket, som upgifvet blifvit, och jag betvifla!', att det kan vara nyttigt att, jemväl vid nästa riksdag saknas en sådan erfarenhet. Om så är förhållandet, faller det ju af sig sjellt, att författningen bör sättas tidigare i verket, elier 1862 den 1 Jan. Man åberopar då bland skälen för ett längre upskof, att möjligen, efter man icke har någon egentlig säker grund -för sin beräkning, den summa, som behöfver uptagas i bevillningen, icke upnns.
Maj:l föreslagit, att ett belopp af 3,050 R:dr R:ml må å stat uppföras, för all, uppå Akademiens lörslag, af Kongl. Maj:t disponeras med 2,500 R:dr till biträden åt Riks-autiqvarien vid samliugarnes vårdande och ined 550 R:dr till vaklbetjening. I detta ämne innehåller Akademiens ofvanberörde skrifvelse, att invenlarii-nummern, som år 1803, vid samlingarnes öfverlemnande tili Riks-anliqvarieu Hallenberg, uppgick till 374, och år 1837, dä de af nuvarande värdare öfvertogos, till 755, hade vid 1855 års slut vext till 2,207, hvilken sednare inventarii-nummer dock icke på långt när lemnade fullständigt begrepp om samliugarnes verkliga tillvext, enär hvarje särskildt fynd, likasom hvarje större inköp, ofta innehållande flera hundra föremål, endast erhölte eli nummer i inventarium; såsom exempel hvarpå anfördes, alt 7 större privat-samiingar, sorn elter museets flyttning år 1845 blifvit inköpta, ensamt innehöllo 6,901 nummer. För biträde åt dessa samlingars värdare och Akademiens Sekreterare funnes för närvarande anställd en Amanuens, med en lön af 500 R:dr banko. För en dylik lön kunde Akademien icke numera påräkna att erhålla ett dugligt biträde, som borde ega studier af vidsträcktare omfång, än de, som berättigade lili motsvarande Ij ens te.g ra der inom Kongl. Maj:ts Kansli och öfriga civila embetsverk. Genom samlingarnas stora tillvext och deras offentliga förevisande hade dessutom arbetet så betydligt ökats, att deras vårdare behöfde biträde af icke blott en, ulan flere personer, som deråt odeladt egnade sin lid. Akademien borde äfven sältas i tillfälle att uppsöka och bilda yngre vetenskapsmän, med anlag för de special-studier, sorn erfordrades på det, vid inträffande ledighet, tjenlig» personer mätte linnas, som kunde öfvertaga värden af samlingarne.