Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För den vestliga delen af Dalsland och för Wäne härad af Westergötland erbjuder Wenern, och för nämnde härad, äfvensom Flundre, Bjerke, Ale och Wedtle härader, Göta eif med Trollhätte kanal under omkring hälften af året en förträffiig, af en ofantlig mängd ångoch segelfartyg flitigt begagnad farled. Segelleden mellan Wenersborg och Göteborg är 7 mil, deraf f mil utgöres af Carlsgraf 6 med 2 slussar vid Brinkebergskulle, Stallbacka kanal, Trollhätte kanal med 11, Åkerströms kanal med 1, och Ströms kanal med 2 slussar. Fem passagerare-ångbåtar och tre lastångare, gående med bestämda turer mel lan Göteborg och Stockholm, 13 ångbåtar gående jemväl med bestämda turer mellan Göteborg och hamnarne vid Wenerns stränder, 4 emellan Göteborg och Jönköping samt 14 emellan Göteborg och hamnar öster om Wenern, underhålla jemte hundradetals segelfartyg denna storartade trafik, som passerar Wenersborg och gjort o det för denna stad öfverflödigt att förskaffa sig egna ångfartyg. Åmåls stad äger deremot ett ångfartyg, som jemte ängarne Arvika, Byelfven och Sälboda underhålla trafiken på nämnde stad och anlöpa vanligen hamnen vid Köpmannebro, stundom äfven Sunnanå och Dalbergså, för emottagande och aflastning af varor. Jemte dessa hamnar, med ett djup: den vid Köpmannebro eller Hattefura af omkring 10 fot, Sunnanå 10 fot och Dalbergså 13 fot, finnas på Dalsland följande hamnar: vid Bodane med 13 fots djup, Mölnvik med 13, Rögen 8, Tufven 8, alla i Bolstads socken, vid Sikhall med 12 och vid Timmervik med 13 fot, begge i Gestads socken, Wingen eller Wingershamn, Frenningen, Kroksbacken, lossöbäcken och Näsviken, alla i Tossbo o hörad och af 10 fots djup, samt Åmåls, som, efter periodens slut, ombygges, med en kostnad af 24,000 R:dr, deraf 8,000 erhållits af statsmedel såsom understöd och 8,000 R:dr såsom lån.
Förslag, ang;de universitetens representation. i3 §:n Riksdagsordningen. 3 mom. 1 perioden. 2:0 Universiteten i Upsala och Lund skola genom deras samtlige professorer och adjuncter, ordinarie eller extraordinarie samt docenter, academiernas räntmästare och secreterare, jemte alla öfriga academiska tjenstemän, som 5to Den 26 Mars e. m. i och för sina befattningar äga presterlig befordringsrätt, utse till riksdagsmän i PresteSt. hvart de ra minst en projessor från de veridsliga faculteterna, dock med rättighet alt ställa två sådana fullmäktiga. 17 §:n. a:a momentet. (Tillagg vid slutet). För en af hvartdera universitetets fullmäktige bor ofvannämnda reseoch underhållskostnad utgå frän academiJoiulen. Dä förslaget i denna punkt angick representationsrätt inom PresteSt., och underrättelse rörtde nämnda Stånds beslut i ämnet ännu icke ankommit, beslöt R. o. Ad. att uppskjuta med afgörande! af detta förslag, tills en sådan underrättelse ankommit. iytde punkten. Förslag till föreskrifter rör:de bergsbrukens representation. i4 §:n Riksdagsordningen. 6:e momentet. 6:0 (7:0) Utom Fahlu bergslag äge ock de öfriga bergsbruken, hvarunder inbegripas de af Styrelsen öfver bergverken privilegierade inrättningar till förädling af mineralrikets produeter, alt till BorgareSt. sända fem fullmäktige, och vare såsom valberättigad och valbar att anse hvarje ofrälse bergsbruksägare, som minst tre år vid början af det år, för hvilket vallängden uppgöres, innehaft sådan bergbruks-inrättning, hvars årliga tillverkningsvärde i medeltal för fem år uppgått till minst 1,5oo r.dr, icke någon beställning i Rikets tjenst innehafver, samt icke heller är ägare af något i BondeSt. representerade bergsmanshemman, eller såsom borgare eller under annan egenskap något RihsStånd eljest tillhör.
Såsom sådan uppkommer hon derigenom, att någon, som besitter en större förmåga, att genom tal eller skrift tillvinna sig gehör, är nog oblyg och djerf för att trycka den allmänna opinionens insegel på det han vill bringa å bane. Det finnes kanhända ingen mer än denna person sjelf, som vet af detta hans hjernas foster, när han låter det utgå såsom allmän opinion; men, är det icke alltför van - Den 10 Mars f. m. 199 vettigt, och har han kunnat behörigen insockra och omgifva det med stora slående ord och för dagen förut godkända fraser; då finnas tillräckligt många, som utan synnerligt begrundande böja sig för den allmänna opinion, som eger hela sin allmänhet inom en enda hufvudskål, ehuru mången kanske icke en gång vet hvarom fråga är. Men det anse dessa höra till deras heder och anseende, att icke vara okunniga om, utan följa med den allmänna opinionen. Blåser nu denna bjernås allmänna opinion upp ett oväder, så föras opinionens ödmjuka tjenare dit vinden för dagen drifver dem. Men för den, som lyftat på slöjan, förefaller detta spektakel, som när menniskor löpa efter, eller låta skrämma sig af ett spöke. Den andra sidan af denna vår tids företeelse, då den verkligen är någonting, då den har en större eller mindre, men dock någon allmän karakter, kan uppkomma på många sätt. Men nog förstår man, att en bestämd allmän föreställning, vilja, påstående, eller hvad det må vara, icke uppkommer på en gång såsom allmän, utan måste hafva något enskildt upphof, hvarifrån det haft sin första upprinnelse. Att ett sådant kan igenfinnas uti tidningspressen, och alt i våra dagar, för den vilseledda allmänna opinionen, det oftast är denna, sorn varit dess upphof, torde ej behöfva någon bevisning. I en tid då en allmän okunnighet begynner brytas genom vaknadt begär efter kunskap; då följer icke med detta begär förmågan att rätt välja den källa, hvarutur man vili hemta sin vishet; utan den törstige, som länge sökt något att släcka törsten med, han dricker äfven ur pölen. Beklagligen se vi nu vårt folk så släcka sin kunskapstörst.
Men då Expedilions-Utskottet, vid författandet af underdånig skrifvelse i ämnet, erfarit, att Högvördige Presteoch Hedervärda Bonde-Stånden, genom första Betänkandets återremitterande i sin helhet, dervid icke kommit att yttra sig öfver aidi a punkten deraf, som åsyftar lediga Posttjensters kungörande, ehuru någon anmärkning deremot ej blifvit gjord, och senare Betänkandet derom icke heller något innehåller; får .Expedilions-Utskottet, med] anmälan härom, vördsamt hemställa, om icke Högvördige Presteoch Hedervärda Bonde-Stånden behagade omförmälde aldra puukt uti Betänkandet Nio 3? till afgörande företaga ock deröfver serskildt beslut fatta. Stockholm den 18 Julii i834;. Expeditions-Utskottets Mern. N.-o 14• i N:o 14. Memorial, angående begärd upplysning om Ridd. och Adelns beslut i några omständigheter, sorn ega sammanhang med frågan om bestämmandet af ett nytt mynt-system. Som, enligt de från respective Riks-Stånden Expedilions-Utskottet tillhandakomna Protocolls-Utdrag, innefattande Riks-Ståndens beslut i anledning af Banco-Utskotlets senare Betänkande, N;o 14, i fråga om ett nytt myntsystem, Högv. Preste-Ståndet och Yällofl. Borgare-Ståndet förklarat, att bestämmandet af en mynt-enhet för hela Landet vore ett ämne, hvilket borde såsom ett önskningsmål hos Kongl. Majit af Rikets Ständer i underdånighet anmälas; Ilederv. Bonde-Ståndet åter ansett bestämmandet af en mynt-enhet vara ett lagstiftnings-ämne, hvilket af båda Statsmagternes afgörande berodde; samt nämnde 3:ne Riks-Stånd beslutit, alt Rikets Ständers yttrande i frågan om ordnandet af mynt-enhetens fördubblingar och afdelningar äfven skulle i önskningsväg till Kongl. Majit i underdånighet framställas; men det från Höglofl.
Den nu varande redaktionen af taxan i hvad den anginge »Virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, alm, ask, björk, ek och andra ej specificerade sådana trädslag, som vexa inom landet», syntes ej vara fullt tydlig, då lagstiftarens mening otvifvelaktigt varit att till nämnda bestämmelse ej skulle hänföras annat virke än af löfträd, hvarföre nyssuppräknade särskilda benämningar, äfvensom tillägget: »af inom landet vexande trädslag», såsom ej behöfligt, borde få ur taxan utgå och rubriken erhålla följande förändrade uppställning: vFirke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget, af annat trädslag än furu och gran», R:dr 100: 5 R:dr. Och hafva, med åberopande af hvad nyss blifvit anfördt i afseende å s. k. »grufstolpar», Kollegium och General-Tullstyrelsen ansett lämpligast att dessa effekter blefve upptagne såsom en underafdelning af den bland åtskillige andra trädvaruartiklar i nuvarande taxa omnämnda, men i deras underdåniga förslag särskildt upptagna benämningen »Spiror och telegrafstolpar», samt belagda med en nedsatt tullsats, afpassad i förhållande till det mindre värdet hos förstnämnde stolpar, för hvilkas längd, vanligen icke öfverstigande 6 å 8 fot, vore bestämdt ett maximum af 14 fot, hvaremot spiror i allmänhet hålla minst 20 fot och telegrafstolparna 28 å 30 fot; och i hvilket afseende följande taxebestämmelser föreslagits: Bevillnings-Ulskollets Belänkande N:o S. 63 Spiror och telegrafstolpar: af ii fots längd och derutöfver ] st. 20 öre. af ringare längd, så kallade Gruf stolpar derunder in begripne 1 st. 5 öre.
– Flickan, som ej rätt väl begrep hvad det kom åt den resande, skyndade sig til sin husbonde och berättade händelsen, samt bad honom sjelf infinna sig, för at se hur det stod til. Vid Gästgifvarens ankomst stod Uno i den qvarlämnade lappmudden, det enda plagg han ägde at skyla sig med, och ingaf i denna utslitna costum just ingen vördnad hos åskådaren. Jag är bestulen! ropade han, promt en häst, de skall sättas efter på minuten! Gästgifvaren betraktade den underlige ynglingen, och tyckte sig igenkänna sin egen päls, den han på et spelhus i Sala marknad förlorat. – Hvad är ni för en karl? frågade han. Å! jag är bestulen på allt hvad jag äger och har, ropade Uno. Ni ser intet ut som ni haft mycket at förlora, sade Gästgifvaren; dessutom torde det väl då gått samma väg det kommit, tillade han med tvetydig mine. Detta föga tröstande svar upretade Uno. – Ni skall vara mig ansvarig för mina saker, ropade han, och tjufvarna skall promt sättas efter, och det utan krus! Det angår mig intet, mumlade Gästgifvaren – Med dessa ord gick han åter och lämnade Uno i en gruflig belägenhet. Hans bråska hade hindrat pigan at upgöra någon eld, hon hade endast nedkastat vedfamnen på gålfvet och upsmetat ljusbiten emot muren, der den blef qvarsittande och brann med en lång veke och et matt och dystert sken. Darrande af köld i detta rysliga rum hörde han nu bojorna slamra i yttre rummet (NB en bonde bar ut en gammal sele som legat der öfver natten); nu intog fruktan lika med vreden hans själ, och lik en verklig missdådare, afvaktade han sit öde. Dörren öpnades ändteligen och Gästgifvaren inträdde ånyo jemte Hållkarlen och åtskilliga bönder, som hört berättelsen om pälsen, och af nyfikenhet skockat sig för at betrakta den fattiga ynglingen.
Uti detta sakernas skick, utveckladt från äldre tiders åsigter och den* nästan till naturordning öfvergående samhällenas utvecklingsprocess, är hvarje genom författningar stadgad represive åtgärd, en våldsamhet som icke ens katt urskuldas genom kända behofvet af något bättre så vida ej detta bättre på samma gång kan substituera». Det är härvid som vid mångå andra tillfällen, ett »•rf af olägenheter, som vi emollagit från förfädren, och som vi med redigare begrepp i samhällsangelägenheterna, tyvärr ieke, enligt våra såkallade högre åsigter, kunna ändra, utan ingripande åtgärder, som tiden måhända gula öfverflöd ig a. Vi hafva icke emottagit, som Nord-Americanarne, i sednare tider våra skogar och den yta de bekläda, under lika omständigheter och institutioner, med fria händer att handla. Våra förfäder trodde sig ofta göra det rätta, men det jäfva» nu af oss, likasom mycket hvad vi företaga troligen skall jäfvas af våra efterkommande. Naturen, sorn kanner inga eonsiderationer och hvarken med vekhet eller nied vackli-ng utföreF sina verk, anvisar oss härvid som alltid, rätta vä°en att följa. Att låta samhället, så val under dess stigande sorn fallande välstånd, under dess ständigt väg förunga beskaffenhet; sjelf taga sin yta, är visserligen det rätta i alla fall. Denna yta kammer må hailda aldrig någorstädes att finnas jemn, 21 på klotet som vi bebo, niell så länge denna gemensamma boningsplatyännu räcker till för oss alla, må det vara hvar och ens enskildt» sak ät# söka göra den så förmånlig för sig, sorn tid och omständigheter medgifva. På Verldsstyreisen beror det föröfrigt i hvad män det lyckas eller icke. Det är således icke hemmansklyfningen som. verkat den oreda som jag bittnamt och hvaraf man nu anser sig besvärad; det ärlandetsnfördelning i hemman, samt författningar som inskränka äganderätten af jord, jemte deni hvilka inskränka rättigheten att sig försörja, som åstadkommit det öfveF‘kljgade tillståndet.
Summa Ränte-ersättnings-fondensZMå//ri/n<7 d. 1 Nov. 1858 B:ko R:dr Fondens tillökning på dessa fyra år gör således B:ko R:dr Beträffande grundläggningen af och ändamålet med denna fond, derigenom att Sala silfververk, så länge silfvertillverkningen der ej lödiga marker, skulle till fonden årligen afsätta 185 Specie Silfver hvarje fulla 100 lödige 83,148: 7. 5. 19,400: 38.
M:t i Nåder beslutit, att samma HofRätters Personal skall tillökas; under det af K. M:t tillika föreskrifne vilkor, att i Notarietjenst i Svea HofRått indrages, samt att de förut bestådde Adjunctionsmedel af 6oo R:dr årligen för Svea HofRätt på Stat och 3oo årligen för den Skånska HofRätten, hvilka af denna Titals besparingar utgått, komma att hädanefter upphöra». Men, hvad angår den tillökning i Götha HofRätts Personal, som derjemte blifvit af K. M:t i Nåder ansedd nödig; så har det för Utskottet visat sig, som skulle Götha HofRätt, hvars Jurisdiction ej längesedan blifvit väsendtligen förminskad, genom det att Vermland oeh Carlskoga Härad år 1816 lades under Svea HofRätt, och Provinserne Skåne och Blekinge år 1821 blefVo Domsaga för en serskild HofRätt, åtminstone icke ännu kunna, äfven om rättegångsmålens antal i följd af en ökad Folkmängd tilltagit, anses vara i ett oundvikligt behof af flere och lika antal Ledamöter, som för Svea HofRätt ifrågakommit, enär alla de måt som från BergsCollegii handläggning nu mera blifvit skiljda, samt en större del af dem som förut tillhört ComroerceColIegii JustitiasDivision skola tillhöra ensamt Svea HofRätt dels såsom ÖfverDomstol dels såsom Förste Domstol , oell dessutom bemälte HofRätt äger att upptaga alla Banken, R:g:sContoiret och Riddarhuset t«. fl. Inrättningar och personer Betan k anden, N:o 128. 69 rörande mai jemte de som K. M:t dit förviser, samt, efter hvad en till K. M:t af HofRätten ingifven, i afskrift härhos bilaggd, Statistisk Tabell utvisar, äfven i afseende på Areal, Folkmängd, Statsbidrag, Underlydande ExcecutionsSäten och Domstolar, har en större jurisdiction än Götha HofRätt. I den underd.
Och medan hon stod och stirrade ditut, såg hon den hvita snipan glida fram för slottets fasad. Den ensamme nattsvärmare, som satt vid årorna, var ingen mindre än själfva Hans Sardoniska Majestät — Eric Lindenow. Han visste icke, att en kvinnas blickar från det öppna fönstret följde hans rörelser. Själf såg han upp emot ett annat fönster och i hans ögon brann samma eld, som lyste ur de mörka kvinnoögonen. I »den förtroliga vrån» satt Maria med hufvudet lutadt emot Casimirs bröst. Det var som om hennes kärlek vuxit för hvarje dag, utvecklat sig ur ett litet frö, fått djupare och djupare rötter och en rikare och rikare krona. Och i den kronan byggde alla vårens sångfåglar; och öfver dess friska grönska lyste och värmde vårens sol. — Sådant låg lifvet framför dem; rikare och fullare skulle deras lycka bli, ty detta kunde icke åldras och skulle aldrig dö. Det skulle lefva i deras hjärtan länge sedan åren låtit snö falla öfver de unga känslorna. Denna tanke tycktes henne så skön, att hon måste meddela den åt Casimir; och hon började tala, sakta, långsamt och utan att se upp — som om hon talat i sömnen: »Jag drömmer mig oss båda som gamla: dig som en fin gammal man, lik min morfar, och mig som en fin gammal dam, lik mormor. Jag har i Paris sett en tafla föreställande ett sådant gammalt par de sutto på tröskeln till sitt hus, omgifna af barn och barnbarn och barnbarns barn . Öfver dem tindrade alla stjärnor på Söderns mörkblå sommarnattshimmel — och det stod ett skimmer kring dessa båda gamla, som om de under ett helt långt lif samlat tillräckligt solsken att lysa deras väg nu när natten föll på ... »Den ena af dem är du och den andra jag. Det är du, som talar till de unga: ’Tro icke dem, som säga, att lifvet blott är ett ondt, en tung börda, som man lägger af innan man träder in genom den mörka porten — liksom en uttröttad vandrare sätter sin säck utanför ingången till det hus, där han söker härberge. Lifvet är icke sådant.
Ar det då meningen alt dessa räntor skola beräknas lill ett mindre belopp än hvad de verkligen utgjort, pä det alt det mätte blifva sä mycket mindre ersättning att gifva lill indelningshafvarne? Jag protesterar emot att Utsk., i motsats mot rätta förhållandet af hvad inkomsterna utgjort, icke beräknar dem till deras rätta och sanna belopp. Jag begär således att punkten mätte återremitteras, och att Utsk. upptager inkomsten af den ordinarie räntan, i anledn. af K. proposm, till 1,860,699 r:dr. Frih. Palmstjerna: Jag anhåller alt Frih. Cederström behagade fästa sin uppmärksamhet dervid, att StatsUtsk. säger, att K. M. 500 Den 16 Februari f. ra. föreslagit ordinarie räntan, som till vissa personer, stater och inrättningar skall utgå, att beräknas till lika belopp som i sista statsregleringen eller 1,762,000 r:dr, och att således Utsk. icke har gjort annat, än sett saken från samma synpunkt som K. M., att nemi. det skalle kunna hända, att den höga markegång, som varit de förra åren och som således föranledt en större inkomst än dessa 1.762.000 ndr, skulle kunna förändra sig, och att således den gamla beräkningen, som förut ägt rum, borde få fortgå. Jag hemställer således huruvida ej punkten kunde bifallas. Frih. Cederström: Punkten lyder: ”Den del häraf (af ordinarie räntan), som är indelad att utgå till vissa personer, stater och inrättningar, samt i medeltal under åren från och med 1841 t. o. m. 1845 utgjort 1,860,699 ndr, har af K. M. blifvit föreslagen till enahanda belopp, som vid sednaste statsregleringen blifvit beräknadt eller 1,760,000 ndr; och då ett högre eller lägre värde å denna ränta medför hvarken öfverskott eller brist uti slatsberäkningen på det hela, anser Utsk. denna inkomst äfven nu kunna upptagas till 1,762,000 ndr”.
Då den kronans mark, sorn nu är i fråga att till förenämnde hamnbyggnadsföretag upplåtas, enligt hvad de den nådiga propositionen tillhörande handlingar utvisa, är af jemförelsevis obetydligt värde, i förhållande till den nytta för orten och det allmänna, som berörde anläggning, för hvars fullbordande staten lemnat ett betydligt låne-understöd, kommer att medföra, tillstyrker Utskottet Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj: ts högstberörde nådiga proposition. Stockholm den 25 April 1851. Arik. till Exp. Utsk. d. 25 April 1851 kl. {- 7 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om befrielse för de vid Kronoparken Mösseberg belägna hemman från skatt för dem, anslagna andelar af nämnde kronopark. (/. A.) Uti en inom Bonde-ståndet väckt, till Stats-utskottet remmitterad motion har Riksdags-fullmäktigen Sven Andersson från Skaraborgs län anfört att, ehuru vid verkställigheten af Rikets Ständers beslut angående kronoskogarnes upplåtande till enskild disposition, antingen genom försäljning till den högstbjudande, eller genom fördelning på angränsande hemman, lika grunder bordt följas vid lika förhållanden, hade dock sådant icke blifvit iakttaget vid upplåtande af de inom nämnde län be - 22 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 122. lägna kronoparkernc Billingen och Mösseberg. Den förra bestående af god mark, tjenlig dels till mulbete, dels till skogsväxt och försedd med betydlig skog, hade nemligen, utan någon skattelösen eller åsatt ränta blifvit till enskildt begagnande upplåten. Kronoparken Mösseberg åter, å hvilken marken vore sämre och till större delen beväxt med ljung samt alldeles skoglös, bade endast emot erläggande af skattelösen ofch dessutom viss årlig ränta för hvarje tunneland, blifvit anslagen åt angränsande hemman, ehuru dessa hemman från början varit skattlagda för mulbetesrätt å denna kronopark. Vid graderingen af marken å Mösseberg bade 3 tunnland af den odugligaste jorden blifvit ansedda lika med ett tunnland af den bättre; men vid skattläggningen bade Kongl.
Får köparen dröja med köpets anmälande inda till nästa Ting efter sex månader,jså Den 11 Junii J. nt, kunna möjligen till och med a:ne Ting emellan köpet och upbudet försiggå; den anförda osäkerheten drabbar då så väl de inteckningar, som beviljas på grund af förut skedt medgifvande å gäldenärens sida, som äfven de hvilka vid det ena Tinget sökas, och vid det andra fastställas, efter antingen lörsummad inställelse eller afgifven förklaring af gäldenären. Har då i en sådan förklaring gäldenären underättat om köpet så får väl inteckningens innehafvare del deraf, men har han icke nämnt derom, så fortfar möjligheten af risque lika stor och kan endast vederläggas af personlig opinion om gäldenärens caracter, att hans hederskänsla icke tillåtit honom fördölja förhållandet. Blifver åter LagComittéens Förslag om inskränkning till tre månader antagit, häftar sig väl detta misstroende aldrig eller högst sällan med samma skäl vid de inteckningar, som sökts vid det ena Tinget och beviljats vid det andra, men det måste likväl orubbadt fortfara, för alla dem, som grunda sig på ett gäldenärens eget begifvande, hvilka mycket väl kunna hinna fastställas under den tid, som mellan köpet och uppbudet förflyter. Och just dessa inteckningar äro de, på hvilka realcreditens deltagande, såsom ett af elementerne för liflig afFairesrörelse, skulle grunda sig, ty de papper, hvilka tillika på visst sätt äro prosesshandlingar blifva aldrig lika löpande. Fullkomlig säkerhet mot den här omförmälta faran af förlust skulle således ej vinnas Den 11 Junii f. tn '. annorlunda än genomett nytt domstols bevis, utfärdadt efter ett slutadt Ting, eller en Rättegångsdag, som infallit sex el ler åtminstone tre månader sednare ätjsjelfva inteckningens beviljande och af innehåll att under tiden ingen köpare sökt uppbud. Jag lemnar att döma hvad Financielt värde en inteckningslag äger, enligt hvilken först 6 månader eller mera, efter affairens första påtänkande," den åsyftade säkerheten kan sägas vara vunnen. Mig synes att der detta dröjsmål finnes, skall
Riksdags-fullmäktigeu Anders Jansson från Wermlands län har uti en genom remiss från Bonde-Ståndet Utskottet tillställd motion anfört, alt i anseende till det ständigt stigande, under nästlidet år lill icke mindre än 187 uppgående antalet af patienter vid del i Philipstad för Fernebo och Nyeds härader inrättade lasarett, det varit nödvändigt att utvidga lasarettets gamla lokal, som innehållit endast 6 mindre sjukrum; att då denna inrättnings skulder alltjemt öfverstigit dess Slats-Utshollcis Utlåtande M tA8. (Fortsättn.) tillgångar och bristen måst betäckas af inflytande kurhusmedel, någon kapital-fond för byggnadens utvidgning icke kunnat samlas, men att genom härtill donerade medel, dels af en enskild person till belopp af 6,666 R:dr 32 sk. B:ko, dels af Pbilipstads bergslag med 4,000 R:dr samma mynt, det blifvit möjligt att uppföra en ny och rymligare byggnad, hvilken nästlidet år blifvit till största delen färdig, innehållande, —• utom läkarens emottagningsrurn, trenne ruin för betjeningen, badrum oell kök, — i 3:ne våningar 10 större sjuksalar, 1 mindre sjukrum samt 4 rum för kurhus-patienter; att emellertid, i anseende till de stegrade prisen å dagsverken och byggnads-materialier, kostnaden för byggnaden vida öfverstigit tillgångarna och kunde, med inberäkning af utgifterna för de återstående arbetena, antagas komma att uppgå till 18,000 R:dr B:ko, samt att Lasaretls-direktionen derföre varit nödsakad att genom lån anskaffa skillnaden emellan denna summa och ofvanuppgifna tillgångs—belopp, 7,333 R:dr 16 sk.; varande af motionären nu föreslaget, att då något vidare kostnads-bidrag från orten skäligen icke vore att förvänta, Rikets Ständer måtte anslå en summa af 6,666 R:dr 32 sk. nämnde mynt till betäckande af dels redan gjorda, dels återstående omkostnader för ombyggandet af ifrågavarande lasarett.