Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att endast länsfängelser böra finnas efter cellsystemet, skulle jag önska icke hade blifvit sagdt af den eller deni, sorn hittills åtminstone följt den grundsatsen, att icke representationen skall ingå i detaljerna af organisationer. Likväl beklagar jag att vid detta tillfälle denna konseqvens blifvit bruten af den eller dem, som yttrat denna åsigt. Jag skulle tro att det vore 11. St. värdigt, att öfverlemna åt K. M. alt Sjelf ingå i dessa detaljer. Vi kunna sedan pröfva huru Regeringen dervid förfarit, men böra icke gå K. M:s beslutanderätt i detta fall i förväg. Jag har således icke skäl att antaga behofvet af att återremittera betänk., utan alla skäl att bifalla detsamma. Gr. Spens, Jakob Melcher: Då jag ifrån början hört de fleste, jag kan nästan säga alla talare, vara ense derom att det ifrågavar. cellsystemet vore nödvändigt och oundgängligt för s. k. ransakningsfängar och att de nu begärda anslagen vore behöfliga för uppförande 'af häkten för sådana, så hade jag icke tänkt att, med ytterligare anmälan ali lala, besvära R. o. Ad.; men då jag sedermerafann att ännu åtskilliga talare fortfara i den anmärkn., på grund hvaraf allt afseende ä anslag för de s. k. häradsfängelserna borde uteslutas, så anmälte jag mig, synnerligen som detta ämne egentligen tillhör dem, hvarom jag i följd af min tjenstebefattning kunnat inhemta någon nämnare kännedom. Jag har, i hvad jag velat anföra, blifvit förekommen af den siste värde talaren och kan således vara ganska kort. Han har, om jag rätt fattade hans mening, yttrat att i första rummet anslag bordt bestämmas för häradshäklena, och jag kan icke neka, att jag skulle hafva hyst samma önskan. Om fråga varit om häradshäkten, antingen sådana, som de förut varit, eller också nya ändamålsenliga på alla 316 tingsställena i riket, som Hr von Hartmansdorff omnämnt och vid alla de 85 städerna, så skulle jag visserligen ieke förorda en sådan parceller in g af den summa, man kan hafva alt använda.
Den 3o December f. m. i43 mindre, än nu är upptagit för denna 3oo,ooo. 4:o Låneanslag för Borås och Norrköpings Städer 270,000. för hvilka således, om än de calculernde tiligångarne inflyta, lån ovilkorligen måste upptagas. Således beslå nu guldgrufvorne, eller den besparade Skatten, uti det StatsLån, som ovilkorligen måste upptagas, och hvilket på våra Efterkommande, — på ofödda Generationer, — till betalande skall öfverltyttas, men hvarföre de, såsom Valuta, icke få emottaga annat, än en ruin af ett bär och der igenramladt Dike, som går igenom Österoch Westergöthland. Det torde alltså icke af den kloke kallas orätt, att förklara det tillstyrkta anslaget Riksförderfligt och åsyftande att uppoffra Rikets Undersåtares välfärd, samt skuldsätta deras Efterkommande. Lätt inser jag nu, hvarföre Utskotten rakt förbigått mina anmärkningar och Jemnade säkra upplysningar om hvad Götha Canal kostat, och årligen kommer att kosta; och lika lätt finner jag hvarföre Utskotten icke ett enda ord yttrat sig öfver min motion att Canal-anslagen skulle på DebetSedlarne upptagas, på det Nationens skattdragande medlemmar måtte få se huru dess Egendom af Nationens Fullmäktige distribueras. i 44 Den 3o December f. m. Faslän Utskotten icke tyckas älska sådane upplysningar, måste jag dock öppet låta Svenska Folket veta, att det icke är af besparade tillgångar, som Canalen fortsättes, utan directe för StatsLån, hvilka nödvändigt måste upptagas, sedan Götha Canal förut uppslukat alla tillgångar; och då Utskotten prefererat skuldsättning framför att låta Canalen antingen hvila tills Nationens tillgångar medgåfvo att understödja gigantiske företag, eller Bolaget hjelpa sig sjelfva så godt det kan, så må Utskottens handlingssätt tjena till alt öka StatsUtskottets värde Ledamöters förut yttrade medvetande af samvetsgrant uppfyllda pligter.
Hvilken svårighet hade det varit att insamla hundra tusen kronor och bygga hans mausoleum under lindarna i Humlegården! Hvarför gjorde vi det icke? Därför att vi voro för blyga. Samma skygghet breder sig öfver vår politik och våra reformer. Vår modernitetsifver låter ingen känsla binda oss vid det gamla och häfdvunna, men vi hållas tillbaka af vår skygghet, stundom också af vår erfarenhet och skepsis, och det sammanhänger rent af med vår tillmötesgående höflighet att vi ej gärna slå af hvarandra hufvudet i onödan samt att reformernas man alltid först framträder i elfte timmen. Så har det varit från Engelbrekts dagar allt intill nu, och denna långsamhet, hvilken rymt så mycken plikttrohet och heder, men äfven själfviskhet och gladlynt lojhet, är konservativ blott till skenet. Icke heller äro svenskarne konungskt sinnade. De fasthålla vid ett monarkiskt statsskick, emedan det tills vidare synes dem ändamålsenligast, men de sakna den känsla för »legitimiteten», hvilken väl måste anses som rätta märket på ett monarkistiskt lynne. Statshvälfningen 1809 åsågs med största lugn, och ej långt efteråt valdes utan betänkligheter en utländsk revolutionsgeneral till konung. Under Sturarnes riksföreståndareskap hade vi republik, och efter det nattliga skottet vid Fredrikshald bultade åter republiken på rikets port. Den hängifvenhet, som många svenska konungar förmått väcka, har påtagligen mer framkallats af deras personliga egenskaper än af kronans glans, och en andligt och kroppsligt underlägsen furste skulle än i dag möta samma ovilja som fordom Kristofer af Bayern. Både i Danmark och Norge skymtas ofta bortom dagens fejder en naivare tillgifvenhet för regenthuset såsom sådant än hos oss. Vid den senaste silfverbröllopsfesten i Köpenhamn flammade på mången småborgares transparang ett: »Gud välsigne vårt älskade kronprinspar!» Något dylikt skulle alldeles icke ligga för stockholmarne. En framstående norsk målare skildrade en gång i ett stockholmsbref en droskkusk, som ideligen talade om kungahusets medlemmar med titeln deras kungliga högheter o. s. v.
Just. Ombudsnu Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. dingeresidencet, öfverlåta, på egen ansvarighet, granskningsnitten åt Borgmästaren eller åt någon annan, sorn genom sin upplysning och sitt anseende befunnes dertill mest tjenlig. 35:0 angående gjorda anmärkningar mot ut gifterna. för Tidningsblad vid Flottans station i Stockholm. Anmäld den i.3 Mars i835, och täcktes Kongl. Maj:t, med bifall till Rikets Ständers underdåniga anhållan, i Nåder förordna, att hädanefter ingen annan än Stats-Tidningen må för Statens medel af Embetsverk och Myndigheter hållas, med mindre vissa dagblad kunde dessutom vara nödige för serskilda verk, i hvilken händelse dessa ägde att derom med underdånig anmälan inkomma. 36:0 angående utarbetande af förslag lill full ständig författning om Sockenstämmor och Kyrko-Råd i städerne och å landet. Kommiltéen för Kyrkolagens öfverseende och Kommittéen för fatligvårdsanstallterna i Riket hafva, enligt Rikets Ständers begäran, hvar för sig i förevarande ämne afgifvit Betänkande, hvilka komma att till dera öfverlemnas. 37: o _ om afskrifning af ett Professor S. Ågren beviljadt lån. Anmäld den i3 Mars 1835, och blef den af Professor Ågren sökta afskrifningen i Nåder bifallen. 38:o angående väckt fråga om folkskolors in rättande inom Riket. Inför Kongl. Maj:t i underdånighet föredragen i sammanhang med Kyrkolags-och Fattigvårds-Kommitléernas i detta ämne afgifna Belänkanden; kommande härom Nådigt meddelande till Rikets Ständer att äga rum. 39:0 - angående sökt närmare förklaring af för faltningarne rörande lönings-afgiflerna till Komministrar. Anmäld den 6 Maj 1835, och behagade Kongl.
A NNA ( mildt ) . L ENA . Anna ut. ) ­ 60 ­ Sjunde scenen. BRITA STINA. LENA. B RITA S TINA . Nu var ho len i mun, ska jag säga mig. Hon är nog inte så halt, som hon linkar till, B RITA S TINA . och inte så vänlig, som hon ser ut. Hvad i allan da'r ville ho här? Det vet jag nog, förstås. Vet du? B RITA S TINA . L ENA . Jag säger ingenting. Men vi får väl se. Hvarför ska du alltid ta' Karl Johan i försvar? paus ) . B RITA S TINA ( ser skarpt på henne ) . L ENA ( rycker till, blir allvarlig, Det har varit väl en tid oss emellan. B RITA S TINA . L ENA . Det kan jag nog säga er mor, om I vill veta't. Nå, du min skapare, hvad säger du? Jo, det var uppgjordt oss emellan, att vi skulle Men se'n blef vi ovänner. B RITA S TINA . bli ett par. När var det? ­ 61 ­ Det var i somras. L ENA . det blir sommar. Men så fort vintern kommer, så är det slut. L ENA . Ja, du ska alltid ha nå'n att hänga med, när B RITA S TINA . Och hade jag inte varit dum, så hade jag haft honom kvar än. B RITA S TINA . L ENA . Ja, men den här gången var det något annat. Den visan har jag hört förr. Det var den kvällen, när I mötte Jan Anders i Vi vardt ovänner för eran skull för resten. skogen. Och då gjorde jag slut med honom. Men ni må tro mig eller inte se'n den kvällen har jag aldrig haft någon ro. Jag är rent olycklig. ( Gråter. ) B RITA S TINA . kommit och gjort det godt igen. L ENA . Vore han något att stå efter, så hade han jag tycker om'en. Alla andra har bara lydt mig Det är just för att han inte gjort det, som och krupit för mig och tiggt och bedt. Men han hade annat lag. När det var slut, så var det slut. jag bara på honom både natt och dag.
Föredrogos och lades lill handlingarne StatsUtsk:s den 18 dennes på bordet lagde Mera. och Utlåt.: •JM 231, i ani. af erhållen återremiss å Utlåt. A2 149, ang:de väckte frågor om förändrade beskaltnings-grunder för mjöloch säg-qvarnar samt om ödes-qvarnars befriande från grundskatt; och JM 232, i ani. af erhållne återremisser å Betänk. M 129, ang:de väckt motion om förändring i liden för utgörande af den till Marstrands kyrka och skola anslagna Kronobonden i Tjörns härad. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtskrs den 18 dennes på bordet lagda Utlåtm: JM 233, i ani, af återremisser å Betänk. JM 148, ang:de väckt motion om uplåtelse åt Kongl. Seraphimer-Ordens-Lazarettet af plats för tvättinrättning från K. M:s och Kronans af Kongl. Carolinska Mediko-Kirurgiska Institutet disponerade egendom N:is 1 och 2, i qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, samt, i sammanhang dermed beviljande åt nämnde Kongl. Institut af anslag, motsvarande den hyres-afgift, som för nämnde plats nu erlägges; och JM 234, augrde uplåtande af rum och lägenheter inom R. St:s hus emellan Riksdagarne. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s den 18 dennes på bordet lagda Utlåt. JM 235, i anledn. af väckf fråga om understöd för Riksg:s-Kont:s Eukeoch Pupill-kassa. Föredrogs StatsUtskrs den 18 dennes på bordel lagda Utlåt. JM 236, ang:de utdelningen af de till Riksg:s-Kont. aflemnade tryckta riksdagshandlingar. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Landet eger hamnar och vattenkraft till öfverflöd, omätliga skatter kunde, skördas af dess fiskerier, mineralier saknas icke, och i få länder i Europa finnes en större tillgång på arbete. Men en alltför stor befolkning är hänvisad till att försörja sig helt och hållet med åkerbruk och ett åkerbruk af den mest bakvända beskaffenhet. Äfven ett partielt misslyckande af skörden befinnes medföra periodisk hungersnöd. Då ett fält för industrien existerar, måste det vara någonting i folkets karakter och vanor, som hindrar det att draga fördel deraf. Och ju nogare vi forska, desto mera se vi, att okunnighet och intensiv lättja äro detta folks rådande karaktersdrag. Hela dess historia igenom spåra vi en brist på stadga i den irländska karakteren, en ytterlig tendens till retlighet och en fullständig frånvaro af sjelfbeherskning. Dessa fel ligga djupt i den irländska naturen, hindra irländarne att ha sin egen politik och hindra deras materiella välstånd. En del af den engelska publiken tror, att denna sak upprätthålles hos densamma af de irländske underhusledamöterna, att det är den irländske godsherrens fel, att icke förpaktarne och husmännen (tenants och cottiers) på hans egendom må lika så väl som farmers och jordbruksarbetarne på en egendom i England och Skotland. De glömma de engelske och skotske farmers ’ kapital och både farmers ’ och jordbruksarbetarnes skicklighet, flit och laglydnad, egenskaper som på ett känbart sätt saknas i Irland. Man borttage dessa element till välbefinnande; man utplåne de idoga städerna och fördele en alltför talrik befolkning på våra landtdistrikt; man fråntage denna befolkning hennesflit och skicklighet och uppegge henne till ständiga oroligheter, och man skall sedan få se hvad en engelsk godsherre eller hvilken annan godsherre som helst skall kunna göra för henne / Med en egendom, sönderstyckad i farmer, icke blott ytterligt smä utan äfven ofta spridda likasom rutorna på ett schackbräde, hvad skall hans nödvändigaste åtgärd för förbättrandet af hans förpaktares ställning blifva? Säker-ligen måste han utgallra och konsolidera.
Bcvillningssami Allmänna Besvärsoch Oeconomie-UtsAotten : 1:0 Herr Montgomm erie's, Gustaf, den 28 sistlidne November e. in, på bordet lagda Motion, angående en förhöjd Erånvinsskatt; jenne de af åtskiilige Ledamöter, rörande samma ämne, afgifne y«t° randen, Äto Herr Rosenqvists, Fredrih Leonhard s den 28 sistlidne November e. m. på bordet lagda Memorial, angående upphörande af Caracters-Fullmagter, eller bevill4 ning derå. Banco ; Utsholtel; l:o Herr Hjertås, Gustaf, den 28 sistlidne November e. m, på bordet lagda Motion, att Banco - Utskottet måtte anmodas till Bikets Ständer inkomma med upplysningar, så väl rörande Bankens närvarande ställning, som fordna författningars och åtgärders verkningar, i anseende till pen - P«ö£’. TJitlr.
»Nå – jag gör det åtminstone.» »Jag har icke studerat dig länge nog för att veta om det är sant.» »Jo, du kan tro mig på mitt ord. Jag är en kolossal humbug.» En stund derefter klagade han öfver att det spelades piano i våningen under hans rum så att han icke kunde arbeta i ro. »Jag funderar på att flytta på landet. Inackordera mig i en bondgård en half mils väg från staden.» »Det skulle du icke stå ut med länge.» »Hvarför inte? Jag trifs bäst med mig sjelf. Jag är inte sällskapssjuk.» »Och middagspromenaderna i Kungsträdgården?» »Sådant är bara en vana, som man lätt kan komma öfver.» »Men om aftnarne? Sedan man arbetat en hel dag är det rätt roligt att ha någon att språka med.» »Åhja, ibland. Jag måste naturligtvis vara inne när det ges något nytt på teatrarne. Men annars skall jag inte sakna stadslifvet.» »Det blir nog en smula ensamt i längden.» »Det gläder jag mig till. Jag är ett äkta ibsenskt troll. Jag är mig sjelf nog.» Han satt hos henne ännu en stund men samtalet gick trögt, med de der pauserna, som hon fann så odrägligt långa och som tvungo henne att ständigt famla efter nya ämnen, tills hon slutligen i ett slags förtviflan började tala om sig sjelf. Hon hörde nog, hur utdraget och monotont det lät men hon kunde icke finna något annat att säga. Hvad skulle hon icke velat ge om hon haft förmågan att föra samtalet in på hans egen mark. I sällskap med andra menniskor var det henne så lätt, men med honom var det så helt annorlunda. När han gått vandrade hon i upprörd sinnesstämning af och an på golfvet. Det brände inom henne, men hon stred emot sinnesrörelsen, som tycktes växa och växa så att spänningen inifrån och utåt blef större och större liksom i en ångpanna när trycket ökas. Om hon icke lyckades locka fram sonen ur sitt skal, skulle allt vara förspildt. Hon måste vinna hans förtroende eller också draga sig tillbaka; att vidare exponera sig sjelf skulle tjena till ingenting. Han skulle endast se hennes svaga sidor, liksom han såg afvigsidan af en utoch invänd handske, utan att ha en aning om rätsidan.
Maj:t framställt följande förslag till ändrad redaction af 19 , 21 och 88 §$. Regeringsformen. §• 19- ”Inkomma till Konungen, från Domstolar och Embetsman, förtrågningar om rätta meningen af Allmän Civil-, Criminaloch KyrkoLag, eller anser eljest Högste Domstolen förklaring i sädant fall nödig, ege ock Högste Domstolen att, emellan Riksdagarpe, dy tika förklaringar gifva. ” 6 Constit. Visk’,s Memorial N:o 5o. i 2i. ”Konungen eger tvänne röster i de mål, ii vi 1 kas föredragning och afgörande Han för godt finner afl i Högste Domstolen öfvervara. / alla frågor om förklaringar öfver Lagen emellan Riksdagarne, skola Högste Domstolens beslut hos Konungen i StatsRddet anmälas. Gillar Konungen den gifna Dag för kiaringen , utf ärdas den med Dess underskrift; ogillar Konungen densamma , förf alle den till ali kraft och verkan.'3 $. 88. ' ' ”Med förklaring öfver Civil-, Criminalsamt KyrkoLag förhålfes, under Riksdag, sorn med sådan Lags stiftande. De förklaringar öfver Lagens rälta mening, Högste Domstolen, med Konungens bifall, emellan Riksdagarna gifver, kunna af Rikets Ständer vid näst påföljande Riksdag ogillas, hvaref-j ler de icke längre vare gällande, eller af Domstolarne iakttagas och åberopas må.” De i Nåder föreslagna ändringarne åsyfta således : i:o Konungamagtens insättande, med hänsigt till sanotionen af Lagförklaringar, i Constit. Vists Memorial N.o 50. 7 enahanda prerogativer mot Högste Domstolen, som hon eger mot Rikets Ständer; * * >... 2:0. Förtydligande af ofvanberörda Regeringsformens föreskrifter, i så måtto, att Lagförklarings-rättigheten borde, endast emellan Riksdagarne, Högste Domstolen tillkomma ( 3:0.
Men någon gång går den öfvergifna operetten oemotståndligt betagande igen, liksom för att visa, att det icke var för intet sextiotalets publik gaf sig på nåd och onåd, när » L a belle Héléne » första gången log sitt retande löje med skälmen i ögonvrån och Greklands kungar under armen. Den som nu åstadkommit underverket att för ett ögonblick på Vasateatern sätta lif i den gamla glada operet ten är fru Anna Pettersson-Norrie. Hennes fina, gedigna konst, hennes friska naturell, det goda humör, som lyser fram ur hennes spel och repliker, ha icke förfelat sin verkan: hvar enda afton fylld salong och entusiastiska applåder. Anna Pettersson behöfde inte återeröfra sin publik; när hon tog den en gång, tog hon den för alltid. Och det är endast för att ge denna sällsynt begåfvade artist vår lyckönskan som vi nu, då hon nygift återvänder hem, begagna oss af tillfället att presentera henne för Iduns läsarinnor. * * * Anna Pettersson-Norrie är född stockholmsbarn i början af sextiotalet. Årtalet hann jag aldrig få riktigt reda på, emedan regissören vid min interview kom skrikande, att fru Norrie skulle in. Och så försvann den sköna Helena ur sin klädloge in på scenen. Men så mycket, fick jag veta, att redan vid den dunkla aningen om ålder, som kallas tre år, hade kärleken till teatern vaknat. Hennes mamma » var rent förskräckt för ungen », emedan hon lät vedträn tjänstgöra som sujetter, och dessa uppförde både fasansfulla tragedier och högkomiska operor, beroende på hvad lilla Anna » kvällen förut fått se med mamma på teatern ». Sin första kärlek brukar man nu vanligtvis aldrig få något godt af — för det första emedan man inte blir den trogen, och för det andra emedan flamman, om man blir det, går och gifter sig, innan man tagit studentexamen. Med teatern är det annat! Den kärleken sitter i de flesta fall i, och har man så talang, energi och litet tur med sig, firas brölloppet med konsten vid rampens ljus inför publiken. Anna Pettersson firade sitt på Nya teatern den 22 maj 1882, då Paillerons poetiskt fina och gnistrande kvicka komedi » Gnistan » stod på affischen.
Den 2 3 Juli. hus efter .aflidna personer, som efterlemna? oinyndiga Barn, hela eller någon del af årliga Rentan af Sterbhusets behållning i penningar^ eller af den efterlemnade fasta egendomens afkastning i mån af bebofvet måtte , utan beräkning, få användas till uppfostringshjelp för de minderåriga barnen, intill dess de hunnit 15 års ålder, samt att, enär de omyndiges Fa* der eller moder lefver, och är i tillfäle att örn Earnens underhåll besörja, densamme, ehvad nytt giftermål ingås eller icke, böi , i mån af dess lott i boet, i berörde underhåll deltaga. Rikséns Ständer hafva tagit allt detta uti öfvervägande och funnit: att Allmänna Lagen, uti 9. och 10. §. ra Cap. samt 4 §. 17 Cap. Arfda-Ealken uttryckt Lagstiftarens sorgfällighet om omyndiga Barnuppfostran; billighetens fordringar lära ej heller i detta afseende kunna anses tvetydiga : men Riksens Ständer hafva äfven insett, att någon bestämd föreskrift, som vid alla tillfällen blifver lämpeiig, icke möjligen kan meddelas, huru eller till hvad belopp någon uppfostringshjelp bör tilldelas, då sådant alltid måste ankomma på de särskilta omständigheter, sorn nästan 7. hvarje Sterbhus inträffa. Det är af sådan anledning, som Riksens Ständer anse sig endast kunna hos Eders Kongl. Majit i underdånighet föreslå den författning, att då en eller bägge af föräldrarna aflida, som efter sig lemna barn, hvilka antingen alla eller några äro under 15 års ålder,' de som förrätta Bouppteckning eller Arfskifte efter den eller de aflidna, böra föreslå något visst Den a 3 Juli:
Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade Hr Gr. och Landtm., att derunder endast hade yrkats bifall till lltsk:ts ifrågav:de hemställan med följande förändrade lydelse: »att R. St:r begära, det K. M. måtte för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag om indragning till statsverket af sådana hospitalsfondens inkomster af jordeboksräntor, tionde, arrendemedel m. m., i afseende å hvilka sådant kan ega rum, emot det att statsanslag för hospitalens fullständiga underhåll af R. St:r beviljas.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvanomförmälda förändrade innehåll, hvilken propos. med ja besvarades. Utsk:ts hemställanden biföllos. l41:sta punkten. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtm:s propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å Stats-Utsk:ts hemställan i denna punkt, ville anslå ett understöd af 1,500 rdr, att under instundande statsregleringsperiod årligen utgå till Artisten Mandelgren, på det han måtte komma i tillfälle att verkställa de resor inom landet, som för fortsatt aftecknande af ännu utaf honom ej undersökta kyrkliga monumenter kunde vara af nöden; med skyldighet för Mandelgren att vid slutet af hvarje år till fria konsternas akademi inlemna de afteckningar, han under året gjort. 128 Den 25 Angust!. Gr. Sparre, Erik: Utan att vilja bestrida att skäl kun na finnas, hvarföre man bör understödja en om utgifvandet utaf afteckningar af våra fornlemningar förtjent artist, synes mig detta understöd på lämpligaste sätt utgå, om det, såsom hittills varit fallet, gifves för inköp af visst antal exemplar af hans arbeten.
Utom den skogsförlust hägnaderne sålunda åstadkommo, medförde de äfven andra olägenheter, bland hvilka den ej vore den minsta, alt de ej uppfyllde sitt ändamål, enär, såsom Herr Friherre Hierta äfven anfört, de ej lemna det skydd man med dem afselt. De nedrefvos nemligen ofta af okynne och skadebegär, och jordegaren vore dä utan skydd.
Att vid förslagets förkastande sätta något annat förslag i stället vore icke en i Grundlagen stadgad nödvändighet, enär 109 § Regerings-formen innehölle föreskrifter huru borde förfaras i det fall, att Rikets Ständer vid tiden för Riksdagens slut underlåtit att ny bevillning till bestämdt belopp sig åtaga eller ock Rikets Ständer icke om det bestämda beloppets fördelning blifvit ense. Ordalydelsen i 59 § Regerings-formen utmärkte jemväl, att bevillning icke bör föreslås högre, än behofvet oundgängligen kräfde; hvaraf måste följa rättighet för Stånden, då de funno sådant behof icke vara lör handen, att förslaget afslå eller, enligt uttrycket i 71 § Regerings-formen, »förkasta». Och yrkades på dessa grunder, att såsom ja-proposition måtte, enligt 49 § Riksdagsordningen, uppställas bifall till Utskottets förslag och såsom nej-proposition afslag å detsamma; och borde, om flera meningar tili nej-proposition framställdes genom yrkande om bemedlings-förslags antagande, derom särskildt omröstas. Efter öfverläggningens slut har Talmannen anfört, att, enligt 49 § 3 mom.