Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majestäten komma ofta promenerande, och man stannar ända till midnatt. Man går två och två, och bland denna värld af dagsländor förirrar sig tidens store visionär assessor Svedenborg, »som berättade mig,» antecknar Claës Julius, »Ryska kejsarinnans giftermål med min Morfar i Paradiset, hvilket jag lämnar i sitt värde». – Så kommer tiden, då hofvet reser till lustslotten – Drottningholm eller Ulriksdal – »det kostar mycket på mig, men jag har ej velat att någon skall märka det. Jag gick på comedien för att få höra något tendert, hvilket ock hände, men detta med det förra uppväckte hos mig mycken melancholie». Societetslifvet upplöstes, och Claës Julius for ner till landet, till de kära egendomarna i Västergötland: Stohla och Mariedahl. Nu vänder han andra sidan af sitt väsen ut och prisar sig lycklig öfver att få vara i fred långt bort från salongerna med Rousseauistiskt välbehag. »Lycklig den, som får ständigt vara på landet priverad från hvad hof och stora världen säga. – Vår Herre skapade ej oss hit i världen för att lefva som vi göra, ty hans vilja var att vi skulle vara till hans ära och vår egen nytta genom jordens brukande och en modeste lefnad.» Han har packat in en hel mängd böcker för att riktigt studera, men böckerna komma egentligen fram på regnvädersdagarna, och äfven här upptager umgängeslifvet brorslotten af tiden. Ur hans dagböcker skymtar med en mängd af karakteristiska drag en hop svensk landtadel. Det är farbror Ulfsparre på Traneberg, för detta militär, som skryter af att hafva druckit brännvin ur floribus med Tessin i ungdomen, men nu slutat som misstänksam och afundsjuk landtjunkare, med sina tvenne amoureusa döttrar, det är hofmarskalken Hierta på Kielstorp, en till landet tillbakadragen hofman med sina många flickor, som »affektera mycken esprit» och förarga Claës Julius genom att gifva honom det för en modern läsare föga hårdt klingande spenamnet »Klenodius», som för öfrigt ej illa träffar en viss lillgammal petighet hos den unge militären.
Utrustad med ett högre mått af esthetisk bildning, än Kant, fattade Schiller djupare och utvecklade fullständigare (i synnerhet i sina Bref om menniskans esthetiska uppfostran) det Kantiska begreppet om den esthetiska åskådningen såsom något mellanliggande mellan sinnlighetens och tankeförmågans funktioner, och om den fria esthetiska sinnesstämningen såsom åtskild både ifrån njutningen af det sinnligt Angenäma och ifrån den af det Goda uppkommande tillfredsställelsen för förnuftet, men tillika såsom bildande öfvergången från sinnlighetens region till förnuftets. Med afseende härpå fattade och framställde han den esthetiska bildningen såsom ett andens lossande ur sinnlighetens bojor, och derigenom såsom förberedande menniskans sedliga förädling. Han fästade härvid sin uppmärksamhet, icke blott på den för den yttre åskådningen gifna skönheten, utan tillika på det af Kant förbisedda, eller till och med förnekade, begreppet om själens sedliga skönhet, både sådan den genom inre åskådning omedelbart uppfattas, och sådan den i den yttre verlden uppenbarar sig i det slags rörliga och fysiognomiska uttryck af själens inre harmoni, hvilken man ger namn af Behag i detta ords rätta och egentliga bemärkelse. Onekligen höjde sig Schiller genom denna del af sin esthetiska undersökning öfver den Kantiska ståndpunkten, eller anticiperade resultatet af en högre åsigt, hvars principer han dock ej förmådde fullkomligt utreda. Sjelf en lika snillrik, som öfver sin konst reflekterande skald, blef han ock i stånd att fullständigare, och på ett mera speciellt sätt, än Kant, tillämpa sitt begrepp om det Skönas väsende och om den esthetiska sinnesstämningen på undersökningen om Konsten och dess särskilda former. Äfvenså utvecklade han fullständigare den Kantiska läran om känslan af det Sublima, med hufvudsakligt afseende på dess användning i den tragiska Konsten, det fält, der Schiller sjelf skördade sina mest oförgängliga lagrar. Slutligen sökte han ock sprida ljus öfver Konstbildningens och i synnerhet
Härpå hade StatsUtsk. bordt göra ett billigt afseende, sa alt det icke, pä det ensidiga sätt, som skett, företagit detta ärende, Jag får, i afseende pä den dernäst af mig yttrade åsigt, att StatsUtsk. öfverskridit gränsen för sin befogenhet, åberopa hvad 438 Den (i Maj e. m. raan redan vid den näst föreg:de punkten anfört, men hvilket vid denna med ökad grund måste anmärkas: alt nemi. Utsk. icke varit af den K. propos:n eller af de i ämnet gjorda motionerne föranledt till ålskillige bland sina framställningar. Också har jag visserligen icke, på sätt Frih. Tersmeden yttrat sig förmoda, härvid förbisett, det Hr Sundler i egenskap af en sin motion upptagit den af Hr statsrådet Silfverstolpe, i det K. M:s nåd. propos. bifogade stalsråds-prot., uttryckta mening; men vår uppmärksamhet bör dervid fästas på följande förhållande, som är af vigt att utreda för frågans rätta bedömande. Hr Sundler bar nemi. icke med statsrådet Silfverslolpes särskilda förslag instämt på annat sätt, än alternativt, för den händelse: ”alt någon partiel fördel i afseende pä skolväsendet icke skulle kunna staden Borås lillgodokomma annorlunda än i sammanhang med hvad som för hela riket blefve beviljadl”. Nu har SialsUtsk. icke med ett enda ord gifvit tillkänna, i hvad mån det varit förhindradt att för läroverket i Borås särskildt tillstyrka den anslagssumma, som af förbemälde motionär ursprungligen blifvit begärd, men SlatsUtsk. bar likväl för besagde skola till förbättring i lärarepersonalens aflöning föreslagit en tillökning af närmare 900 r:dr utöfver dess nuvar. statsanslag.
När läkaren kom, såg han gladt öfverraskad ut. Febern var borta och blicken klar. Faran för lifvet och förståndet var för ögonblicket öfver, men den största försigtighet måste iakttagas för att ej skada de ömtåliga, till verksamhet småningom återvaknande nerverna. Bengt kom ofta och satte sig vid hennes säng. Han kunde så väl lägga kudden till rätta och vända henne så varsamt som en qvinna, när hon ej orkade sjelf. Du är så snäll, Bengt, hviskade systern en dag, när hon förmådde tala. Du blir nog en bra doktor. Bengt smålog. Och då skall du bli frisk, om ej förr. Du skall bli stark som en elefant, bara du har tålamod. Tror du Gud vill det? Bellas ögon sågo forskande i hans och hon försökte lägga sin arm kring hans hals, men orkade ej. Jag tänker ibland att jag kanske nu skall dö Men säg, huru har jag blifvit så sjuk? Jag mins ingenting Du får ej tala så mycket, syster lilla, afbröt Bengt förståndigt. Jag skall berätta allt, när du blir starkare. Nu får du ej tänka på annat, än att sofva, äta och bli frisk. Som du vill! sade Bella i trött och undergifven ton. Bengt undertryckte en känsla af omanlig svaghet, när han såg hennes ansigte, så litet och aftärdt, sjunka tillbaka mot kudden. Hans lilla syster! Hur kär och ljuf hon var! Han kunde icke mista henne ännu, nej aldrig i verlden. Han smög sig in i garderoben bredvid sjukrummet och snöt sig der rätt eftertryckligt. Dekoration Dekoration Under dessa sorgens tider, när Hanna på fristunderna satt bredvid Bellas säng, såg de matta ögonlocken öppnas och slutas, hörde andedrägten smyga öfver två halföppna läppar och såg feberskyarne jaga hvarandra på två hvita kinder, då kändes hennes sinne bräddfullt af oroliga tankar. Fastän hon sagt till sig sjelf hundra och åter hundra gånger, att hon aldrig så fast skulle binda sitt hjerta vid någon, att hon skulle känna smärta, ifall denna frånrycktes henne, kände hon nu huru omistlig Bella blifvit för henne.
I förra Plenum afgjorde vi fem ord, och nu vill lian, att vi blott skola afgöra två, ehuru vi hafva i3 momenter att besluta öfver. För min del anser jag det enligt RiddarhusOrdningen vara obestridligt, alt då en Ledamot yrkar bifall till Utskottets Utlåtan - Den 2 December f. m. 39 de, sådant icke kan honom Förnekas; och då jag icke afstår från denna begäran, hemställer jag, om en dylik proposition kan nekas. Särskilt får jag förnya den försäkran, alt genom framställande af min proposition ingen betages att huru som heldst uppgöra Contra-propositionen. Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att enär en Ledamot yrkat proposition till bifall å hela första momentet af Utskottets förslag oförändradt, och en annan Ledamot å hela momentet med åtskillige uppgifne förändringar, men andre Talare önskat propositionens inskränkning dertill, att lån må upptagas endast mot Obligationer; samt slutligen fråga jemväl uppstått om tillåtelse för Banken att upptaga lån så väl mot Obligationer, som på Afskrifningsräkning; förefunnos alltså fyra serskilda meningar, hvilka icke stodo att förena i en enda proposition med tvänne alternativer; hvarföre Hans Excellence, för sin del, ansåg lämpligast, att Ridderskapet och Adeln, först serskildt afgjorde cardinalfrågali, huruvida lån böra upptagas endast mot Obligationer, eller dels mot Obligationer, och dels på Afskrifnings-räkning.
På samma sätt som jag vågade hos Hr Printzensköld och Gr. Mörner som med honom sig förenat, hemställa att de mätte afstå från sin begäran om bordläggning, på samma sätt ber jag nu att afgörandet icke må uppehållas genom en återremiss. Genom en återremiss skulle åtminstone en vecka eller 14 dagar gå förlorade. Om man nu tager i betraktande den tid, som åtgår sedan R. St:s beslut blifvit fattadt för att aflåta underd. skrifvelse till K. M. med underrättelse om beslutet, den tid, som ytterligare åtgår för att gifva nödiga ordres lill företagets sättande i verket, för att bestämma hvilka handtverkare skola deltaga i resan och utse de personer, som skola vara dem följaktiga, så tror jag att hvar och en kan finna att om man vill vinna det ändamål, som med denna utgift åsyftas, så bör man icke dröja att i detta fall taga sitt beslut. En återremiss skulle, såsom jag nämnde, så försena utförandet, alt jag betviflar att någon resa kunde förr än kanske emot expositionstidens slut företagas. Pa Den 10 Maj f. ni. På grund häraf vågar jag hos Hr. Frih. o. Landtm, förnya min anhållan om bifall på betänk., sådant som detsamma här är upslälldt. Jag vill visserligen icke bestrida att nyttan kunde hafva varit större om framställningen blifvit gjord i den syftning, som Gr. Mörner och Hr Bildt förordat, men dä så icke skett, så tror jag det vara rigtigare att bifalla betänk., sådant som det är, än alt genom en återremiss åstadkomma tidsutdrägt eller möjligen äfven göra saken helt och hållet omöjlig. Hr Ribbing, Arvid: Det var för mig alldeles oväntadt att en sä långvarig diskussion skulle upslä i en fråga, som jag för min del trodde skulle genast bifallas af R. o. Ad. sä snart de båda ledamöterna afstode ifrån sin begäran om bordläggning. I början af diskussionen anfördes något om huru det skulle synas o. s. v. Sådana slags skäl tyckas mig böra vara alldeles främmande här.
Beträffande åter frågan om försigtighetsmått emot kolera-farsotens uppkomst mom riket, samt medel till motverkande af dess härjningar och ytter ligare spridande frän en ort till en annan, så anser Utskottet att erfarenheten gifvit stöd åt den af motionärerne yttrade åsigt, att, sedan farsoten utbrutit inom riket, karantänseller spärrnings-atgärder emot trafiken, särskilda orter emellan, icke förmå skydda emot farsotens framfart. Då det icke är möjligt att, mod bibehållande af rättigheten för trafikerande, att blifva fortskaffade till och att fritt färdas igenom hvilken ort som helst, fullt konseqvent genomföra sådana skydds-åtgärder, ligger det ock i sakens natur, att det afsedda ändamålet icke vinnes. När vidare tages i betraktande: att för åstadkommande och vidmakt - Allni. Beseoch Ekon.-Utskottets Betänkande, X:o 83.
Med afseende å hvad Akademien sålunda anfört har Kongl. Majit nu ock föreslagit, att Dybeck, mot förbindelse för honom att till Ecklesiastik-departementet aflemna 50 exemplar af tidskriften “Runa“ och under de resor, han kan komma att för antiqvariskt ändamål företaga, tillse att forntida minnesmärken bibehålles och vårdas, måtte å Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande af en årlig pension af 2,000 Ridr; men då Dybeck icke varit i rikets tjenst anställd och i betraktande af de understöd och anslag, som, på sätt ofvan förmäles, under en lång följd af år kommit Dybeck tillgodo, han ingalunda kan anses för sina antiqvariska forskningar lemnad utan ersättning, har Utskottet icke kunnat den förevarande nådiga framställningen till bifall förorda, helst Utskottet, vid afgifvande af Utlåtande angående regleringen af utgifterna under Riks-statens åttonde Hufvudtitcl, redan tillstyrkt, att det till uppsökande och aftecknande af runstenar samt dessa teckningars utgifvande anvisade anslag af 1,500 R:dr, hvilket alltifrån år 1858 varit Dybeck tillagdt, måtte än vidare utgå, samt detta anslagsbelopp fortfarande torde blifva Dybeck tilldeladt; hemställande alltså Utskottet, att den föreslagna pensionen icke måtto beviljas. 48:o.
Nov. P. 445* Nov. 2 A. P. 72, 136. 32 Allmänna Besvärsoch OeCononiieUtsköltets Betänkänden^ Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning af väckt Motion om stadgande af visse föreskrifter, som böra iakttagas vid upprättande af förslag till Civileoch MilitaireTjenster. Nov. P. 44^- No v. a A. P. 72, 187. — i anledning af Konungens Skrifvelse om den nya EvangeliiBokens antagande. Nov. P. 587. Dec. 2 A. P. i63. — oni bestämmande af en viss tid för bortvandrande personers afförande ur husförliörslängderne. Nov. P. 588. Nov. 2 A. -—i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, om föreslagne medel till förekommande af åtskillige förmente missbruk vid Prestval. Nov. P. 588. Dec. P. 792. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, om allmänna Författningars utgifvande från trycket på ett för Allmänheten mera tillgängligt sätt. Dec. 2 A. P. i63. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, rörande Glasoch Porcellaineförares samt Smideshandlares obehöriga kringstrykande m. m. Dec. P. 99, 336, 358. — i anledning af RiksStåndens olika beslut i frågan om föreslagne förändringar i Kongl. För - 53 Förordningen 1817, om Socknestämmor och KyrkoRåd, särdeles i hvad angår den Presterskapet genom samma författning tillagde myndighet. Dec. 2 A. P. 34. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag, öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande i anledning af Konungens Skrifvelse om den nya Evangeliibokens antagande. Dec. 2 A. P. i63. — i anledning af RiksSlåndens olika heslut 1 frågan om upphäfvande af nu stadgade
— Efter den till följd af Eder Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, år i83i vidtagne förflyttning af Flottans härvarande Stations sjuke till Garnizons-Sjukhuset och dess Sjukpersonals derigenom uppkomna förökning, har medelantalet af sjuke per dag sedermera utgjort sistnämnde år 234» och året derpå 222 personer. Kongl. Flottans Stations Sjukhus d Castellholmen: För 853 sju kes vårdande derstädes i83o, erfordrades en kostnads-summa af 9,843 R:dr 44 sk. 5 rist., sora genom årligt Statsanslag af 7,700 R:dr och andra intrader blifvit bestridd. Sedan de sjuke härifrån den 24 Jnlii 1831 blifvit förflyttade till Allmänna Garnizons-Sjukhuset, har ifrågavarande Sjukhus blifvit tills vidare öfverlåtet till disposition af den samma år i Hufvudstaden förordnade Allmänna Sundhets-Commité, för att i fall af behof, der inrymma Cholerapatienter. — Till begagnande af ofvannämnde Stations Manskap under sommartiden, har år 1829 ett provisoriskt Sjukhus blifvit uppbyggdt# med en kostnad af 1,572 R:clr 6 sk. 6 rist. För den olyckliga händelse, alt Cholera-sjukdomen skulle härstädes utbryta, inrättades år 1831 genom bemälte Committes försorg, på Stadens bekostnad åtskiilige Sjukhus i serskilde delar af Staden för ett antal af öfver 5oo Patienter; och dessutom anskaffades erforderlige persedlar till ytterligare omkring 190 Sjuksängar, att anbringas i dertill i beredskap varande Localer.
Med dem hade publiken kommit; det dracks och röktes rundt omkring. I en af alkoverna, där en röd gaslåga ständigt fladdrade i halfmörkret, satt löjtnant Gabel med ett halft dussin andra unga officerare, af hvilka några voro i uniform. De hade kommit in på unionsfrågan. Tomas slog sig ned vid ett öppet fönster, på samma soffa där han hade suttit med Hall en af dagarne närmast efter sin examen, i slutet af april. Ja, hvar blef Hall af? Vid den danska badorten hade han stannat i tre veckor; sedan hade han åter börjat resa omkring på måfå. Kunde det vara något nöje i längden ... Då han senast skref, var han ännu i Tyskland. Men nu måste han komma hem med det snaraste, ty eljes blef Tomas tvungen att höra sig för hos tegelhandlaren. Nå, det kunde han för öfrigt göra när som helst, ju förr dess bättre. Kanske redan i dag. Han ämnade bara gå upp och fråga om villkoren; det medförde ju ingen risk i och för sig. Wannberg, som stod i förbindelse med ett par förläggare, hade visserligen lofvat att försöka skaffa honom någon öfversättning; men det kunde draga ut på tiden. Han räknade i stället på denna inkomst längre fram, då det gällde att betala det viktigaste af skulderna. Tomas hade fallit ihop, där han satt på soffan. Hans hufvud hade sjunkit ned mellan axlarne, utan att han själf visste af det. Han var trött. Icke egentligen kroppsligt; men hans inre människa hade mattats under de ständiga sprången från den rödaste glädje till eftertankens gråa pauser. Det var ögonblick, då han trodde sig hålla själfva den leende lyckan i sina armar, fångad för alltid, och i nästa sekund famlade hans händer i den tomma luften. Han rätade upp sig, drack ur sitt glas och slog i ett nytt. Officerarne i alkoven hade bytt om samtalsämne; det talades om fru Wenschen och Grothusen. Baron Grothusen hade tröttnat, i synnerhet som han, efter hvad det påstods, var upptagen af allvarligare planer; så hade han då gjort en tur till Paris för att komma ifrån historien. Men en vecka senare var också fru Wenschen försvunnen från staden; man trodde, att hon hade följt efter honom.
Hvad angår den invändningen, att en del af beskattningen, efter detta förslag, synes stödja sig på osäkra tillgångar, så svaras: Capitationsafgiften en samt utgör en million Riksdaler, och hvad återstoden beträffar, så bevisar hosfogade Calcul, att Staten i detta beskattningssätt har säkrare inkomster, än vid alla sådana Bevillningsmethoder, som blott åsyfta att fylla ögonblickets behof, men långt ifrån att i längden befrämja ändamålet, alldeles måste förfela detsamma, sedan Folkets sista tillgångar blifvit medtagne. För Götheborgs Län äro restantierne vid Mars månads början detta år af >813 års Bevillning: 65,811 R:dr 15 sk. u r.; för Kopparbergs Bristen för år 1814 blifver ofelbart af större betydlighet. Den 29 Mars. Så mycket min inskränkta förmåga det medgifver, och den nödvändiga kortheten tillåter, har jag nu sökt ådagalägga, att skattläggning på inkomsterna är det rättvisaste, jemnaste, enklaste och uti vår nuvarande ställning kanske enda beskattningssätt, hvarigenom den erforderliga bevillningssumman i längden kan utbekommas och göras dräglig för mängden. Möjligen kunna flera invändningar deremot göras, men jag är öfvertygad, att de låta sig lika lätt besvaras. Föröfrigt måtte detsamma få gälla för denna sak, som för så många andra, att der förmåner af största vigt äro gifne, böra inkast och hinder ej afskräcka, så mycket mindre, som förnuftet och sanningen alltid vilja undersökas och motsägas, för att bättre öfvertyga, bättre framtränga.
Direktionerna vid de i Riket varande sjömanshus hafva erhållit nödiga upplysningar, hade omförmålda Komité den 2 Februari 1856 afgifvit underdånigt betänkande i åinnet tillika med förslag till reglemente för den ifrågastållda pensionsinråttningen, hvilka handlingar den 18 i samma månad till Kommers-Kollegium i nåder remitterades med befallning att i anledning deraf inkomma med underdånigt utlåtande. Sedan, för fullgörande häraf, bemålde Kollegium anmodat samtlige Sjömanshus-direktionerna i riket, äfvensom Magistraterna i de med sjömanshus icke försedda stapelstäder att, efter det vederbörande skeppsredare, sjökaptener och kofferdi-skeppare blifvit hörda, afgifva yttrande öfver berörda reglementsförslag, hade de i följd deraf inkomna yttranden, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts på Komitéens anhållan meddelade befallning, blifvit af Kollegium öfverlemnade till bemålda Komité, för sammanjemkande, så vidt möjligt vore, af de olika åsigter, som af vederbörande uttalats angående vågabringande. Då komitérade derefter den 26 Oktober 1857 till Kongl. Majit inkommit med förnyadt underdånigt förslag till reglemente för ofta berörda pensionsinråttning, hade Kommers-Kollegium erhållit befallning, att, i sammanhang med sitt i anledning af förra reglementsförslaget infordrade utlåtande, äfven yttra sig öfver det sednare; hvarjemte, genom särskild remiss af den 1 September 1859, för att tagas i samtidigt öfvervägande, till samma Kollegium öfverlemnats en af Direktionen för sjömanshuset i Calmar till Kongl. Majit ingifven underdånig skrift, deruti Direktionen på anförda skål anhållit, att föringen mätte med sistnämnda års slut upphöra att omedelbart utgifvas till sjömanskapet, och att i stället så vål föringsmedlen som andra tillgångar, Bih. till II.
I Afd. 2 Band. 12 Wult. 2 10 Kongl. 31a/: ts Nådiga Proposition N:o 83. hållet afskild»; — hvarjemte Sällskapet, i ändamål att förekomma platsens utarrendering pä auktion, hvarigenom trädskolans framtida bestånd kunde äfventyras, och till vinnande af trvggad besittning derå, i underdånighet anhållit, att förenämnde 4 tunnland 7 kappland jord finge af Sällskapet kostnadsfritt, eller, om delta ej kunde beviljas, mot en lindrig årlig afgift till Kongl. Majit och Kronan begagnas, sä länge en trädskola, i enlighet med de derför gilha Nådiga föreskrifter, af Sällskapet der underhölles och vårdades. Uti härölver afgifvet underdånigt utlåtande har Kongl. Maj is och Rikets Kammar-kollegium dels i underdånighet upplyst, att ifrågavarande 4 tunnland 7 kappland utgöra en del af den slotts-slalen i Upsala förr anslagna löningsjord, som blifvit frän Slottsfogden Ofverste-löjtnanten Nordencreutz's är 1850 aflidna enka till Kronan indragen och, jemlikt § 77 Regerings-Fonnen samt Kongl. Kungörelsen den 3 December 1810, bordt för stats-verkets räkning pä 30 år utarrendeias, men hvilken utarrendering hittills förhindrats af det å Upsala stadsjord pågående laga skifte, hvarföre Kollegium åt Kongl. Majlis
Ofver hufvudstaden går nämligen den enda fastlands-förbindelsen mellan norra och södra delarne af Stockholms län, äfvensom den närmaste emellan östra Holarne af Upsala och Nyköpings län; och fastän det saknas uppgifter angående 91 den nuvarande omedelbara trafiken emellan dessa orter, samt ännu mindre låter sig göras att på förhand beräkna den trafik, hvilken dem emellan kan och måste uppkomma genom det fördelaktiga kommunikationsmedel, som en oafbruten jernväg erbjuder, vore det likväl att förneka den s. k. mellantrafikens i alla länder öfvervägande betydelse, om man förutsatte, att de nu ifrågavarande, Stockholm närmast belägna orter icke skulle hämta stor nytta af en sådan oafbruten kommunikationsled. För transitofarten genom Stockholm äger således sammanbindningsbanan ett obestridligt värde både för närmare och fjermare orter norroch söderut. Och Stockholms egna köpmän, hvilka upphandla varor i en ort för att afyttra dem i en annan, lära icke underlåta att för dessa varors försändning transito begagna och draga fördel af sammanbindningsbanan. Denna banas stora betydelse och nödvändighet för hufvudstadens och landets försvar i händelse af krig är också en omständighet, som förtjenar allt afseende. Fördelarne af att kunna skyndsamt förflytta trupper och krigsmateriel till hotade punkter norr eller söder om hufvudstaden, och att, i händelse krigslyckans vexlingar sådant fordra, kunna skyndsamt rädda den dyrbara jernvägsmaterielen samt dermed också betaga fienden möjlighet att begagna sig af en intagen jernväg, — dessa fördelar af sammanbindningsbanan äro så ögonskenliga, att de blott behöfva påpekas för att erkännas.