Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har trott, att denna § tillhör den sista cathegorien och får följaktligen äran att föreslå dess utbytande emot en annan, alldeles ord för ord likalydande med K. M:s nåd. förordning om hvad som hör iakttagas till behörig efterlefnad af K. M:s nåd. stadga under den i5 Juni 1800 angrde brännvinsbränningen i Piiket samt deras ansvar, sorn samma stadga öfverträda. Gifven Stockholms slott den 24 November 1801. Den lyder så här: ”Vid alla händelser, då åtal göres på oloflig brännvinsförsäljning, kan köparen, utan hinder af denna hans åtgärd, såvida han för öfrigt ojäfvig finnes, till vittne åberopas och i denna egenskap edeligen höras.” Jag anhåller, att detta förslag till 55:te §:n måtte blifva antaget. § 5g. Der förekommer i i;a mom : ”Men rättighet att så i städerna som på landet anställa visitation och göra beslag tillkommer endast kronofogdar, landsoch stadsfiscaler, länsman, samt andra af Just.cancellers-embelet eller K. M:s I?ef:h:de förordnade personer, äfvensom polisoch sladshetjente i städerna, hvar och en inom sitt d i s t rict; såvida ej, hvad kronofogdar och länsmän beträffar, desse genom K. M:s lief;h:de, etter hos K. M. föregången anmälan, blifvit auetoriserade” &c. Ulskm torde uppgifva orsaken hvarföre K. M. skall besväras med en dylik anmälan. Det är visserligen sanni, att här brukas besvara Konungen med alla möjliga förhållanden, och jag vet ingen småsak, som ej kan komma till denna sista auctoritet, men alt man söker att föröka deras antal genom en onödig föreskrift, anser jag icke lämpligt.
Efter förmälan, att 2:dta, 3:dje och 4:de mom:n af ll:te§:ti blifvit af så väl R. o. Ad. som BorgareSt:t bifallna, yttrade H. Exc., att hvad åter det 5:te mom:t vidkomme, hade R. o. Ad. samt BondeSt,:t bifallit detsamma enl. Utsk:ts förslag, hvaremot Presteo. BorgareStm för samma mom. antagit följande lydelse: »För näring eller rörelse, hvilken under borgenärers förvaltning står, äfvensom, i enahanda fall, för jordegendom, om den ej af landtbo eller arrendator innehafves, må ej röstas.» Gr. Sparre: Äfven i detta afs:de fattade R. o. Ad. sitt beslut efter mogen öfverläggning, och jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte vidblifva detsamma. Gr. Mörner: Det beslut, som är fattadt af PresteSt:t och med hvilket BorgareSt:ts väsendtligen öfverensstämmer, står i sammanhang med den ordalydelse, som finnes i lista monad llrte §:n 102 Den 5 Oktober e. m. af PresteSt:ts beslut. Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut och afslå inbjudningen. Häruti instämde Gr. Lagerbjelke. Ofverläggningen förklarades härefter fulländad och propos. på afslag å inbjudningen framställdes samt besvarades med ja. Efter tillkännagifvande att R. o.
Likasom det alltid har varit, nu är och allt framgent bör blifva landtmannens hufvudyrke, att odla jorden och frambringa dess alster, så har, från städernes första uppkomst, det ansetts utgöra deras bestämmelse, att vara de förädlande näringarnes hemvist och, såsom föreningspunkter för ett större antal medborgare, bereda landtmannen afsättning af sina producter. Denna stats-ceconomiska princip har man i de åberopade förslagen frånträdt i så måtto, alt man vill tillåta närings-idkande Borgare å landet och att nan åt så kallade gerningsmän, hvilka endast böra finnas för allmogens beqvämlighet och nytta, lemnat rättighet att i ordentliga verkstäder idka handtverk och att tillverkningarna öfverallt försälja, och är ddt emot detta hufvudmoment i förslagen, hvarigenom nära nog ali skilnad emellan stadsoch landtmanna-näringarne skulle upphäfvas, som jag hufvudsakligen reserverar mig. Man har för detta frånträdande velat hemta stöd af den tydning, man gifvit åt Borgare-Ståndets vid 1809 års Riksdag gjorda concession, en tydning, som, om den vore grundad, Lagsamt Allm. Btsv.- och Occon.-Utsk. Betänkande N:o 33. skulle innebära, att
Iåns förfallodag till 8 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 34. full liqvid sker, dock torde komma att jemkas, i öfverensstämmelse med föreskriften uti nu gällande banko-reglementes 202 §. 2 och 3 moni., i enlighet hvarmed beräkningen af straffränta för detta lån bordt upphöra med den i Juli 1845, och såsom följd hvaraf minskning uti den Forssell ådömde rättegångskostnadsersättning äfven torde komma att ega rum; likväl och som den betalningsskyldighet, hvilken blifvit mjölnaren Forssell ådömd, ieke härleder sig från någon hans egen till diskontverket ingången förbindelse, utan uppkommit genom hans försummelse att iakttaga föreskrifven laga åtgärd för att freda sig från skyldigheten att gälda sin aflidne sons efterlämnade skuld, anser Utskottet med billighet öfverensstämmande, att, då diskontverket genast kan erhålla sin hela fordran i kapital jemte 5 procents lätita, utan att afvakta slutliga afgörande! af den ännu anhängige rättegången, bifall till ansökningen må lemnäs; i följd hvaraf Utskottet, på sätt diskont-direktionen äfven tillstyrkt, vördsamt hemställer, alt skillnaden mellan 5 och 8 procent å merhesagde lån, äfvensom den ådömde rättegångskostnaden, 39 f:dr .30 sk. 4 r:st. banko må mjölnaren Isak Forssell eftergifvas, under vilkor, att han, genast eller sist inom en månad efter af beslutet erhållen del, till Banko-diskonlverket inbetalar lånets nuvarande kapital-återstod 446'i:dr 24 skilhr banko, jemte 5 procents å lånet upplupen, till liqvidationsdagen beräknad ränta. Stockholm den 25 Febr. 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 26 Febr. kl. 4 e. m. Utlåtande j i anledning af Kommers-rådet B. H. Santessons ansökning om ejler gift af öfver-räntan af åtskilliga diskont-lån. Kommers-rådet m. m. B. II.
Riddarhus-Sekreteraren Alliert Munck, hvilken under förra Riksdagen i anseende till sjuklighet åtnjöt tjenstledighet men efter Riksdagens slut åter i tjenstgöring inträdde, inkom i början af år 1861, med ansökning om afsked från Ijensten och anhöll tillika, med företeende af läkareintyg derom, att han vore af sjuklighet urståndsatt att sin syssla bestrida, att den pension, hvarom Ridd. o. Adeln vid Riksdagen beslutat, mätte honom ynnestfull! förunnas. Den 21 Februari nämnde år beviljade Direktionen Riddarhus-Sekreteraren Munck det begärda afskeriet och tilldelade honom, i öfverensstämmelse med Ridd. o. Adelns för det sålunda inträffade fallet Direktionen gifna bemyndigande, en årlig pension från Riddarhuskassan af 1500 R:dr Runt. Riddarhus-Sekreterare-tjensten blef sedermera uti föreskrilven ordning kungjord ledig, och sedan inom ansök ningsliden endast en Sökande, Riddarhus-Fiskalen Carl Otto Brakel, hvilken uppå förordnande bestridt tjensten såväl under förra Riksdagen, som ock under den tid tjensten varit ledig, sig till densammas erhållande anmält, utsåg Direktionen den 2 Maj 1861 Brakel att vara Riddarhus-Sekreterare, dervid dock det lörhehåll läslades, att han skulle underkasta sig den förändrade reglering af de tjensten åtföljande löneförmåner, som Ridd. o. Adeln kunde finna skäligt besluta. Som 11 § uti den för Direktionen utfärdade Instruktion stadgar, att Direktionens val af Riddarhus-Sekreterare genast vid näst infallande Riksdags början skall underställas Ridd. o. Adelns pröfning, kommer särskildt Memorial i ärendet att af Direktionen till Ståndets (örsta sammankomst ingifvas.
Befallningshafvande i berörde Län, Nådigst förordna: att Afvittrings-Verket tills vidare komme att bedrifvas med aine, Landlmäre i hvartdera af de 2 förstnämnde Länen, och med 3:ne inom Norrbottens Län, der Kongl. Maj:t funnit angelägenheten att, så mycket möjligt är, påskynda Afvittringen och Landets befolkning, såsom ett af de hufvudsakligaste vilkoren för Bergshand teringens uppkomst och befordrande derstädes, samt att arbetet först borde företagas i de trakter, der Afvittringen är mest behöflig samt de bästa odlings-tillfällen förekomma, och sedermera efterhand inom Besv. och Oocon. Utsk. Länen forisättas; dock att serskild uppmärksamhet i detta afseende fastades på angelägenheten deraf, att de trakter, inom Norrbottens Län, der Bergshandteringen kommer att införas, blifva afvittrade; hvarjemte Kongl. Maj:t icke allenast, till bestridande af de i och för Afvittrings-Verket inom alla tre Länen förefallande kostnader, beslående hufvudsakligen uti Landtmätarnes aflöning och uti betalning för liandtlangning vid mätningarne, och hvilka kostnader böra, jemlikt innehållet af Stadgans 16 §, utgå af allmänna medel, i Nåder anslagit en årlig Summa af 5ooo R:dr, att till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, uppå tillgörande requisition, i mon af behofvet och mot redovisning, anordnas; utan också åt bemälte Embetsmän i Nåder uppdragit, att med oafbruten uppmärksamhet följa, hvar inom det honom i Nåder anförtrodde Län, det vigtiga afvittrings-arbetet, vaka deröfver, att de dermed åsyftade ändamål varda, på ett sätt som svarade mot Kongl. Maj:ts Nådiga vilja och afsigt, uppfyllde, samt vid hvarje års slut, med fullständig underdånig berättelse om hvad i afseende på afvittrings-arbetet inom Länet blifvit tillgjordt under årets lopp, till Kongl.
Stats-Utssouet har ansett, att en högre Vewillning an 2^ Millioner Riksdaler, tor» de öfwerstiga Nationens! krafter alt utgöra; och om erfarenheten kommer att bewisa, att denna summa icke utgår, sä ädagalägger det, alt äfwen den är öfwer Nationens förmäga, alt åstadkomma. Dä således här hwaeken är eller kan blifwa an, nan fräga, än alt förestä en tarswelig utkomst, till dest de kunna förhjelpas till tjenster pä Swenss Stat/ och som instämmer sä wäl med Konungens nädjga önssan, som Riksens Sländrrs wärdighek och'Finssa Armöens billiga fordran; sä har Ulssotket, pä sätt det härhos kub I.lkt. Lbilagde förstag utwisar projecrerat expectance löner för de, enligt Herr General-Lien tenan. Den 7 December493 levanten Friherre ^Zlsrcrsutr/s förtekning här af Officer .rare, Under Officerare och Civil Betjente warande Per* söner, cch jom utgör ett sammanlagdt belopp af 29,891 N:dr 22 st. Desta expectanee löner böra, efter Utsi sltet-r tanka, icke bestämmas efter en högre Fullmagt, t:! - efter hwar och cns inom Regementet eller Corpu-n haswande löningsgrad och werkeliga tjenst med lön. Någon skillnad emellan indeld och wärfwad lön har ttfti rt cl icke ansett stg i Stats-WerketS närma» rande belägenhet hwarken böra eller kunna foresta, dä Iststokter icke grundat
Den som bifaller att CanalArbefsCassans skuld till Disconten af 1,083,877 Riksdaler må afskrjfvasj emot det att någon skyldighet å Statens sda icke erkännes, att ersätta Adtieägarne ränta efter byggnadsåren, skrifver >3 Den det ej vill* skrifver Neji Vinner ATej, kommer den ersättning Ridderskapet och Adeln redan beslutat böra lemnäs ät Bolaget för dess Discont-rätt, att, i öfverensstämmelse med hvad Riksens Ständer vid 1815 års Riksdag antagit j såsom Discoriteös afkastning} utgå ined 120,000 Riksdaler? årligen Den 16 Jurtii f. ni. 9f årligen till och med år 1835, under vilkor, ått det skall åligga Bolaget, att ansvara för återbetalningen af CanalArbetsCas?ans 6kuld till Discontén af 1,0835877 Riksdalen Sedan 53 $ i Riksdagsordningen Och 43 §. i RiddarhusOrdniftgen blifvit uppläste, börjades votermgen kb halt till 2 eftermiddagen, hvarvid Hans Excellehct Herr Grefven och LandtMarskaken öfverlemnade klubban till GielVC Levenhaupt) Gustafa samt bortgick. Voteringen fortsattes derefter* och slutades kl. 3 eftermiddagen, då VoteringsProtocollet blef försegladt, för att i nästa pleno upp* brytas och kungöras* ttöglofiigei Ridderskapet och Adeln åtfj ikiljdes kl. 3 e. m* In fidem Protocollt Ö. J, Lagerhann MM» vt Ad, Prof» Vit & It Afd* t» q 8 Ben iG Junii é. in. Tisdagen den 16 Junii, Plenum kf. 5 eftermiddagen. Uppbröts Protocollet öfver den i förmiddags Pleno verkställde votering, samt upplästes, hvaraf inhämtades, att rösterne sä utfallit; 7a — 119.
•STOCKHOLM, F. d. Schultzes Boktryckeri, 1851. Kungl. Majtts Nåd. Proposition, JH Z7. t M 37. Ank. till Exp.-Utsjf. (I <26 Jan. 1851, kl. 12 tnidij. Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Stander, angående inqvartering sskyldigheten i Stockholm; Gifven Stockholms Slolt den 17 Januari 1851. Frågan om inqvarterings-besvärets ordnande i hufvudstaden uppå särskilda, elter härvarande förhållanden lämpade grunder har, med dertill af Kongl. Majit gifven anledning, vid flere Riksdagar utgjort föremål för Rikets Ständers behandling, utan att likväl hafva af Rikets Ständer blifvit slutligen pröfvad, hufvudsakligen emedan nödiga tillgångar saknats för att gifva verkställighet åt det i omförmälda afseende utarbetade och Rikets Ständer förelagda förslag till ny Inqvarteringsordning för nämnde stad. Alven vid sista Riksdagen, sedan ärendet, enligt Nådig befallning, genom Krigs-Kollegium och Stats-Kontoret erhållit all den ytterligare utredning, som deråt kunnat gifvas, täcktes Kongl. Majit, medelst Nådig skrifvelse af den 20 December 1847, detsamma åter till Rikets Ständer öfver-? lemna, på det att, derest omständigheterna det medgfifve, jemväl åt Stockholms stad måtte beredas en lindring i inqvarteringstungan, hvaraf städerne utom Stockholm redan länge varit i åtnjutande; men uti underdånigt svar härå af den 2 Augusti 1848 tillkännagåfvo Rikets Ständer, att, ehuru det visserligen vore med billighet öfverensstämmande, att Stockholms stads inqvarteringsskyIdige finge åtnjuta den af Kongl. Majit i Nåder antydda lindringen i inqvarteringsbesväret, medel för tillvägabringande deraf dock då ej funnes att tillgå, hvadan frågan borde anstå till nästinfallande Riksdag.
Län redan långt för detta blifvit gjorda, till följd af Kongl. Maj;ts Nådiga Circulaire till Dess Befallningshafvande af den i3 Augusti 1810; äfvensom att dessa försök icke aflupit efter önskan. Alen Utskottet tror sig äfven känna, att orsaken härtill icke bör sökas i sjelfva utvägens olämplighet för ia Allni. Bes v, och Oeconom i cUIs ko t Le t i Betänkande JV-o gS. ändamålet, utan torde hufvudsakligen kunna härledas, dels af allmogens och de mindre fördelaktighet kunna, på grund af någon erfarenhet, bedömas, dels deraf, att de skjutsande, hvilka stundom mindre beräknat de moraliska och oeconomiska olägenhelerne af skjulsningen, än den tillfälliga vinsten deraf och känbarheten af det bidrag i persedlar eller contant, som de lill entrepreueuren skolat utgöra, sällan kunnat förena sig om vilkoren forén sådan entreprenad, hvilka äfvenväl, då någon täflan af specuianler icke kunnat vid företagets början inträffa, blifvit högt uppstegrade af de få personer, som sig i sådant afseende anmält. Dessutom är det ett allmänt kändt factura, att i många landsorter frivilliga Contraet nu mera finnas upprättade mellan Hålloch Reservskyldige samt Gästgifvare och enskilde personer, em skjutsens utgörande mot en efter locala förhållanden lämpad ersättning i penningar elier varor. Det synes således endast återstå, att ytterligare uppmuntra och befordra inrättande af entreprenader på alla ställen, äfvensom alt bringa dem till mera enhet och sammanhang, för alt vara målet naraHärtill skulle hufvudsakligen bidraga, om sådane Entrepreneurer berättigades, att af resande uppbära 24 sk, banco i lega för 1 häst per mil, (klock utan serskild tillökning för den skjutsandes åkdon, emedan begagnandet af sådant,.såsom oftast lättare, bör för den skjutsande anses vara en fördel), samt att, på de högst få ställen, der locala svårigheter sådant ovilkorligen påkallade, denna lega finge förhöjas ända till 36 sk. för milen.
I sistnämnde hänseende var likväl Justitie-rådet Alexandersson skiljaktig, och trodde nu ifrågavarande lagstiftning ej stå i det sammanhang med frågan om ny Mäldare-ordning, att utfärdandet af ny vexellag behöfde uppskjutas af sådan orsak. Ex Protocollo, F. Edelstam.. Kongl. Maj'.t a Md. Proposition, Ä:o 69. 51 Utdrag af Protokollet öfver Justitie-departements-ärenden„ hållet inför Hans M:t Konungen i Stats-rådet den 22 Jpril i85i. I närvaro af: Hans Excellens, Justitie-Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Herr Frih. Stjerneld; Stats-Råden: Fåhraus, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Justitie-Råden: Grefve Sparre och Alexandersson. Hans Excellens herr Justitie-stats-ministem anmälte i underdånighet lagberedningens på Kongl. Maj:ts nådiga befallning utarbetade förslag till gemensam lag för både inrikes och utrikes vexlar, öfver hvilket förslag, som med tillhörande motiver blifvit tryckt, och hvaraf ett exemplar finnes detta protokoll bilagdt, Högsta domstolen infordradt underdånigt utlåtande afgifvit. Sedan Hans Excellens redogjort för lagförslagets innehåll, upplästes Högsta domstolens berörda utlåtande af den 14 sistlidne Februari, så lydande: (Se Högsta domstolens protokoll). Efter det de sålunda i Högsta domstolen framställda anmärkningarne hvar för sig blifvit föremål för öfverläggning och kommit under öfvervägande, yttrade 52 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, N:o C9. Hans Excellens herr Justitie-stats-ministern, att han med instämmande till vissa delar i hvad af Högsta domstolen eller dess flesta ledamöter blifvit anmärkt, derjemte för egen del funnit anledning förekomma till åtskilliga andra erinringar emot lagberedningens förslag, hvilket han alltså ansåg böra förändras och rättas i följande punkter. l:o.
Hvilken bok skulle någonsin på ett mera lysande och mera fullständigt sätt kunna teckna ett tidehvarfs förlopp och innehåll? Hvilka ärorika bedrifter äro icke inskrifna i detta palats! Hvilka mysterier äro icke der afhöljda! Hjeltedater och familjelif blandas vid hvarje steg; bakom dessa murar, vid slutet af dessa stora gallerier, vägg om vägg med dessa våningar, fulla af kungligt majestät, fins det små vrår och hemliga passager, som uppenbara tusentals näpna historier. Detta palats har två röster: det omtalar både de mest allvarliga och de mest frivola saker; det är djupt som Tacitus och indiskret som Suetonius. Dessa golftiljor ha om hvart annat trampats af konungar, skalder, ministrar, hofmän, biktfader, mätresser, drottningar utan makt och drottningar med alltför mycken makt, ambassadörer, segrande eller besegrade generaler, abbéer — denna skara har här under två århundraden vandrat fram och åter, gifvit fritt lopp åt sina passioner och fantasier. Under de två sekel, som franska monarkien var absolut, hände ingenting som icke hade sin orsak eller sitt eko i Versailles. Hela. den nyare politiken har utvecklat sig i detta palats; alla kanonskott, som man lossade i Flandern, i Tyskland och i Spanien, gåfvo genljud der. Richelieu, som öppar raden af monarkiens statsmän, har passerat fram här; Necker, som afslutar den, likaså. Under ett århundrade är det åt Versailles, som franska literaturen har skänkt sin hyllning; under ett annat århundrade är det mot Versailles, som den aflossat alla sina pilar. Den franska, literaturhistorien är skrifven på dessa murai *, från Molière till Beaumarchais. Den franska konsten har i Versailles skapat de skolor, hvilkas inflytande sträckt sig ända till Ur dageu9 Krönika. Men icke endast Frankrike församlades i Versailles; främmande nationer ditsände oupphörligt representanter; europeiska celebriteter kommo för att der aflägga sitt besök, och från Asiens aflägsnaste trakter infunno sig sändebud med vördnadsbetygelser åt den konung, som åstadkommit någonting jemnbördigt med orientens ståt och despotism.
När således den valuta, man för myntet erhåller, lämpar sig efter det sednares värde, så torde en hvar linna, att det är likgiltigt, om myntet har ett större eller mindre värde. Det leder till samma resultat, ty hade silfvermyntet ett mindre värde, blifver ett större belopp deraf utfördt och tvertom. Vidkommande åter förhållandet med våra grannriken, så är det först nyligen man i Danmark och Norige velat emottaga de Svenska Silfver-Specierna al pari med de Danska och Norska. Således har hilintils ingen förlust för oss i detta hänseende ägt rum. Den som hädanefer kan inträffa, blifver troligtvis ganska obetydlig, men skulle motsatsen inträffa, mäste det förmärkas och då först är det skäl alt söka afhjelpa missförhållandet, men en af erfarenheten icke bekräftad utan endast befarad förlust är, i min tanke, icke ett tillräckligt skäl för vidtagande af en så betänklig åtgärd som en myntförsämring. Den blefve icke så obetydlig, som man velat påskina, och Banken torde få ganska svårt ätt ersätta de förluster, som derutaf blefve en följd. Skillnaden emellan en Svensk Silfver-Specie och den Danska eller Norska, är ungefär 1 sk. 8 rst. Svenskt Rgsmynt. Blefve nu det Svenska silfvermyntet nedsatt till likhet med det Danska och Norska, finge den, som ägde 4 R:dr rgs i sedlar, motsvarande 1 R:dr Specie, vid tillvexlingen af det nya silfvermyntet 1 sk. 8 rst. mindre än förut, hvilket på 1 R:dr gölen förlust af ungefär ^ sk. eller circa 1 proc. Genom förändringen skulle således den, som ägde 100 R:dr rgs förlora 1 R:dr, den som ägde 10,000 skulle förlora 1,000 o. s. v. Man säger att denna förlust skulle afhjelpas dermed att Banken invexlade de utelöpande sedlarne emot det gamla silfvermyntet. Banken har icke Silfver-Specier, motsvarande 20 milhr R:dr b:ko och således är den af Hr Kraemer föreslagna inlösningen overkställbar. Att utsätta flere år till en sådan inlösning skulle medföra förvecklingar af den mest besynnerliga art.
Af Friherre Cederström, Jacob ; Uti tvänne alseon den är jag af skiljaktig öfvertygelse med Utskotten, nemligen: 1:0 rörande förslaget, att i ett för allt ersätta Kronobetjent för fortställandet af kallelse i Concurs-mål 02 sk., och 2:0 uti frågan om Domarens rätt att utskrifva Lagfartsoch Intecknings-Protocoll och att för dem fordra lösen, oansedt målsman utskriften icke begärt. I förra fallet kan Kronobetjent billigen icke betagas rättighet till ersättning för skjuts, och i det senare är del mer än obilligt att tvinga en person i Rätten utlösa annat än Utslag, d." ä. Protocoll, så framt icke sådant serskildt 3o Lag-samt Allm. Besv.o. Oec. Utsi. Bet.N o a i; begäres. Stadgandet innebär, i min tanka, en ojemn och origtigt fördelad skatt och tunga på en del af Rikets invånare till enskild fördel för Domaren. Af Herr Gyllenhaal, L. H.: För min del har jag alltid ansett mindre lämpligt att bestämma ett visst antal stafvelser å hvarje rad uti de Expeditioner, som emot lösen ut~ gifvas, enär antalet af bokstäfver uti serskilda stafvelser är så betydlig förändring underkastadt, och en stor ojemnhet i stilen följaktligen skulle uppkomma, om det bestämda antalet af stafvelser å hvarje rad alltid noga iakttages. Ett sådant stadgande finnes icke eller hvarken i den nu gällande eller i de äldre Expeditions-Taxorna. Jag kan derföre icke instämma uti Utskottens förslag, att tillstyrka förnyande af Rikets Höglofl. Ständers vid förra Riksdagen gjorda underdåniga hemställan om utfärdande af det påbud, att minst Sju stafvelser böra beräknas för hvarje rad.