Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehu - Den 6 September. 109 Ehuru det är nog för Ridderskapet och Adeln att äga medwetandet af upfylda pligter emot Fäderneslandet , dä det war nära sin undergäng; ehuru det ^ är nog för detta Ständ, altid lifwadt af den sanna äran, att sjelf weta sig hafwa gjort de största, de känbarastc uppoffringar till enighetens bibehällande med sina Med-Ständcr, dä den ej pä andra wilker stod att winna och Fäderneslandets sjelfständighet bibehällas; sä wägar jag likwäl tro, att om Ridderskapcts och Adelns Eessioncr till de andra Ständcns förmän , till deras ordalydelse skiljas ifrän, och synbarligen uteslutas utur Ridderskapets och Adelns sä förhatliga Privilegier, allmänheten kanske bättre skulle inse och med mera rättwisa bcdömma wärdct af hwad Ridderskapet och Adeln uppoffrat » billigheten af hwad de förswarat; och dä uti ett sammanhang i öppen dag lägges, att detta Ständ ej mera äger nägon förmän , som synes förnärma andre Medborgare, eller är stridande mot de nu här rädande »plösta grundsatser, all afund, hwarmcd wära Privilegier hittilS blifwit bctragtade, skall förswinna. I anledning häraf och dä i alla fall en Författning eller Lag, som stympas och förändras, äter bör sättas i ordning, sär jag ödmjukast hemställa, om icke Riddarhus - Utskottet mä anmodas att författa ett Sammandrag af Ridderskapets och Adelns Privilegier, med uteslutande af alla de punckcr deruti, svin Ridderskapet och Adeln under denna Riksdag an, lingen afsagt sig eller förändrat, och dermed till Ständet inkomma; hwarefter dermed kan tagas den författning , som Riddcrskape! och Adeln sinner lämpclig. Härom anhällcr jag om Herr Grefwens och LandtMarskalkens proposition. (Z r e st ilo Dcn 6 September.
Domens ankomst ej kunde väntas före nästföljande vår. Buræus blef förargad, och framdrog nya bevis för sina uträkningar; men Apothekarn gaf ej heller efter. Ändtligen slogo de vad. Buræus uppsatte sin gård; som skulle afträdas till motparten, om dennes calculer befunnos rigtigare. När på den bestämda dagen ingen Yttersta Dom hörts af, anmälte sig Wolimhaus med anspråk på gården, och stämde omsider Buræus in för stadens Magistrat: som likväl fann skäl i Buræi anhållan om uppskof till våren, då man finge utröna tillförlitligheten af Apolhekarns räknesätt. Våren kom – och jord och gård förblefvo in statu quo 69. Blandningen af poetiska och financiella böjelser öfvergick från gubben på sönerne, hvilka båda blefvo adlade och högt uppsatta män: Kongl. Rådet Grefve Jacob Gyllenborg, och Riksrådet Grefve Lejonstedt. Bägge dessa bröder författade i sin ungdom, med Stjernhjelm i sigte, åtskilliga hexametriska tillfällighets-stycken. Den sednare, i ett lofqväde vid Carl XI:s anträde till regeringen, synes varit den förste, som i stort införde seden att rimma hexametrerna, både vid slutet och inuti. Olof och Carl Gyllenborg voro den förres söner. Det är en i vår vitterhets häfder egen företeelse, denna grefliga skaldeslägt; af hvilken fem medlemmar der förvärfvat sig rum. Den siste och ryktbaraste, Gustaf Fredrik – sångaren af Själens Styrka, Årstiderna, Tåget öfver Bält, – var Olofs och Carls broderson. Af dessa sistnämnda bröder förekomma qväden i Carlesons och Sahlstedts samlingar. Carleson har upptagit fem: fyra af den äldre, och ett af den yngre; alla öfver och till Carl XII; alla visande i poetisk förklaring tänkesättet hos den tidens ädlaste Svenskar, de Carolinske eller ”Konungske”; alla utmärkande sig lika genom ett omisskännligt skaldeanlag, som genom en glödande kärlek till Konung och Fädernesland.
Jag anser åtminstone för min del högst obilligt, att kommunal-nämnden skall ega rätt förbjuda en person utöfvandet af en loflig handtering, genom hvilken han kan försörja sig och de sina, utan att han egentligen förbrutit sig mot bestående Jagar och författningar. Jag anhåller derföre om afslag, så mycket heldre, som det vill synas af Utsk:ts Utlåt, vid förra riksdagen, att Utsk:t då hade liberalare åsigter. Itopen på propos. förnyades. Frih. Alströmer: Med anledning af den siste värde talarens yttrade om Utsk:ts åsigt i detta ämne vid förra riksdagen, vill jag blott påpeka, att Utsk:t nu gått längre än då, genom att tydligen tillkännagifva, att den ifrågav:de försäljningen bör vara en aldeles fri handtering, hvilket den hittills icke varit, allden - Den 14 Februari e. m. 431 stund på många orter åtminstone det anses nödigt att om dess bedrifvande på förband göra anmälan hos Konungens Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å förev:de Betänk., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma och sedan propos. på afslag derå, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter förnyad propos. på bifall till Betänk:t gjordes, och då svaren derå likaledes utföllo med många ja och nej i blandning, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Hr von Ehrenheim begärde votering. Upplästes och godkändes följ:de förslag till voter:s-propos.: »Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 70, i ani. af väckt motion i fråga om utfärdande af en författning ang:de försäljning af maltdrycker, kaffe och thé samt andra icke sprithaltiga drycker, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår K. o. Ad. ifrågav:de Betänk.»
Jag torde få begagna detta tillfälle för att tillkännagifva, att jag uti Oecon.Utsk. saknar nästan alla af de dit invalda ledamöterna af R. o. Ad.; och vågar jag derföre anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes tillåta, att från cancelliet en särkild skrifvelse afgår till dessa ledamöter med förfrågan, huruvida de vilja inträda i Utsk. eller ej. Gr. von Fersen, Hans: I den sednare delen af Gr. Horns framställning får jag instämma, emedan jag icke känner, huruvida af de 3 sednast i Bevilln.Utsk. invalda ledamöterna af R. o. Ad., af hvilka blott en anmält sig, de öfriga äro i staden eller vilja emottaga sina platser. R. o. Ad. biföll, att såväl Frih. Franc Sparre som Hr Bruncrona, ehuru de afsagt sig sina platser i BancoUtsk., skulle få bibehållas vid deras riksdagsmannarätt. Likaledes beslöt R. o. Ad., att genom Ridd.-cancelliets försorg särskild underrättelse skulle lemnäs till de personer, hvilka blifvit till ledamöter af Utskott utsedda. Öppnades det prot., som blifvit hållet hos de af R. St. valda Electorer, hvilka ägt att utse Committerade till trycfrihetens vård; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: Hr Cancellirådet och Ridd. af K. NordstjerneOrd. Nils Martin af Tannström t Hr Just.Borgmästaren, Lagmannen och Ridd. af K. NordstjerneOrd. Jonas Ullberg Hr Kyrkoherden, Doctorn och Ledamoten af K. NordstjerneOrd. Abrah. Zach. Pettersson Hr Ridd.secret. och Ryttmästaren Fredr. Otto Silfverstolpe i3 Hr Förste Exped.secret. och Ridd. af K. NordstjerneOrd. Pehr Ulmgren Hr Cancellirådet och Ridd. af K. NordstjerneOrd. Joli. Dav. Valerius constitutorial för de utsedde Committerade upprätta. 24 röster.
Ständer funnit presidents-embetet i krigskollegium ega, enär de under så många år icke för embetet beviljat någon lön; såsom följd hvaraf, alltsedan framlidne presidenten friherre af Tibells år 1832 inträffade död, då den dittills bestådda presidentlönen, eller öfverste-indelningen vid Helsinge regemente, till detta regemente återföll, kollegii t. f. president af eventuella besparingar å öfverste-indelningen vid f. d. adelsfanan, sammanlagda med likaledes tillfälliga öfverskott på 4:de hufvudtitelns anslag, under de tre sistförflutna tiotalen åtnjutit ett arvode af endast 3,000 Rdr årligen, eller 500 Rdr mindre än den lön som bestås en kamererare eller sekreterare inom kollegium. Sedan konnnitterade i det föregående sökt visa, att krigskollegii redan befintliga organisation på särskilda afdelningar icke erfordrar någon gemensam ordförande-enhet, gå de att undanrödja alla betänkligheter mot förslaget att göra afdelningarne fullt fristående, och mot upphörandet af den kollegiala formen å dessa, med öfverlåtande, i vissa fall, af beslutande-rätt åt aldelnings-cheferne, samt att visa fördelarne af den föreslagna ombildningen. Kommitterade hafva redan, vid granskning af krigskollegii majoritets-inkast mot 1858 års komités utlåtande, sökt visa, att faran för ett ministerielt inflytande på afdelnings-chefen, mindre stöd för regeringen, mindre trygghet att ärendena blifva med oväld och sakkännedom behandlade, vådan för rättssäkerheten o. s. v. icke finnas. Kommitterade få ytterligare tillägga, att de icke inse hvarföre de fristående afdelningarne skulle nedsjunka till byråer under departements-chefen, hvilket under vårt närvarande statsskick vore oförklarligt; icke heller att de skulle blifva beroende af en chefs enmannavälde. Bättre än en abstrakt bevisning att framtida vådor icke skola ega rum, torde vara vittnesbörd dragne från hvad som står inför våra ögon.
Vid Alnarp funnes derjemte ett tegelbruk, som redan i det närmaste betalt anläggningskostnaden, samt för åren 1858, 1859 och 1860 lemnat en vinst af 10,893 R:dr 88 öre, och i betraktande af detta tegelbruks synnerligen gynnsamma läge invid statens södra stamjernbana, kunde antagas allt framgent böra, såsom revisorerne yttrat, »komma att lemna en ej obetydlig behållning»; hvadan komitéen ock för sin del, med stöd af alla dessa anförda skäl, hyste den förhoppning att Alnarps Landtbruks—institut skulle med sina för handen varande tillgångar, kunna reda sig väl, allenast några år hunnit fram skrida och frukterna finge skördas af de å egendomen redan påbörjade och vidare fortgående förbättringsarbeten. Emellertid, och för underlättande af Institutets gång under de första åren, samt för utförandet af nödiga grundförbättringar vid egendomen, funne komitéen sig dock böra tillstyrka, att åt Alnarps Landlbruks-instilut måtte af Statsverket beviljas eli räntefritt lån å 50,000 R:dr, att utan afbetalningsskyldighet innehafvas i 5 år, samt att derefter med en tiondedel årligen återgäldas, intilldess detsamma blifvit till fullo återbetaldt. Beträffande slutligen det af Styrelsen framställda förslag till ekonomi-byggnad vid Alnarp, hade komitéen, vid det förhållande att Styrelsen tillkännagifvit sig vara sinnad att låta efter en inskränktare plan omarbeta byggnads förslaget, nu endast ansett sig böra yttra, att vid upprättandet af detta förslag den ganska rigtiga åsigt gjort sig gällande, att alla de väsendtligaste för Iandthushallningen erforderliga lägenheter borde förenas inom en sammanhängande större byggnad.
Örlogsflottan blef upoffrad, men vare det långt ifrån mig att klandra åtgärden, Monarkens lif och Arméen var af större vigt än några skepp! Hr Gr. Anckarsvärd föreställer sig att slopande af de gamla skeppen och afyttrande af de nyare vore den mäst rationella utvägen att vinna ett slut på tvisten emellan de båda flottorna. Jag vågar likväl bestrida att denna utväg i något enda afseende vore förmånlig, ty hvad först vidkommer att slopa ett skepp endast derföre att det är gammalt, så är sådant icke förenligt med god hushållning; ty kan det repareras så bör det repareras äfven om gammalt, på det i behofvets stund, fäderneslandet icke må sakna dess medverkan när striden förestår. Hvad åter beträffar att försälja de nyare, hafva vi härutinnan ett varnande exempel i den beryktade skeppshandeln, olycklig i åminnelse, och jag kan icke föreställa mig att Hr Gr:n skulle vilja se återuplefvade alt det trassel som den föranledde, och sannerligen kan väl ingen som direkt eller indirekt hade det ringaste med den saken och dess resultater att skaffa, önska se ett nytt upslag deraf. Huruvida, om de ifrågasatta åtgärderne blefvo vidtagne det blefve slut på tvisten emellan flottorna, må ock skäligen be. tviflas, ty icke tystades munnen på de s. k. linieskeppsvurmarna dermed, att Svenska flottan genom R. St:s medgifvande blefve Den 28 Januari i. m. 139 förstörd! I ett fritt samhälle är iche endast tanken fri, yttranderätten är det äfven! Hr Gr:n säger: att efter all möjlig förnuftig beräkning, en linieflotta aldrig kan komma att göra landet någon nytta. — Jag tror mig hafva bevisat att linieflottan vid ett tillfälle tillförene varit af den utomordentligaste vigt och nytta, och flera exempel kunde anföras, då den endast genom sin tillvaro förhindradt härjandet af våra kuster, såsom under det olyckliga kriget åren 1741—43, och ehuru jag icke besitter någon siareförmåga, torde det tillåtas mig att likväl icke anse för omöjligt att något sådant i framtiden åter kan inträffa.
Berat ett af Riksdagsfullmägtigen Borje Börjesson från Hallands Län afgifvet Memorial,' hvaruti han anmärkt, huruledes Allmänna Lagens stadgande 1 2jdra af n:té Cap. Bättegångs-Balken, att *'i ringa mål, der ej tvist är om jord eller hus, må den , sorn soles, rnunteliga stämmas. skall föranledt ovisshet ej mindre hos Domare än hos Parter, om, hvad med ringa mål rättligen bör förstås; och har Börje Börjesson derföre hemställt, om icke Lagutskottet kunde få sig uppdraget, att föreslå en sådan förändring af berörde <j), att någon misstydning deraf icke måtte ega rum. Bih. till Riks-St, Fröt, tgig fich 182g, ySaml.l Afd, jj gidra H\t, fjidra B:det. > i LagUtskotlets Betänkande Njo 65. Dil Utskottet, vid förehafvandet af den* öa fråga, öfvervägat de omständigheter, a) att berörde lagrum ofta gifver
Den andra delen af Ulsk:t deremot säger, »med dessa 186,000 rdr kunde de båda vigtiga biba - 390 Den 2S April e. m. norna till Oskarshamn och Kalmar understödjas.» Detta låter j« förträffligt; lika med Utsk:t, erkänner jag villigt nyttan af nämnde banor, men huru mycket längre blifva de ej, och huru mycket dyrare således, om Laga-linieu följes i stället för Nässjö-? Jo, omkring 3 mil hvardera eller tillsammans 6 mil, hvilket med den vanliga anläggningskostnaden, 800,000 per mil, gör 4,800,000 rdr, eller en årlig ränteförlust af 288,000 rdr för staten eller den enskilde gör här ingen skilnad. Jag fruktar nästan att Utsk-.ts artilleri fallit i fiendens händer och nu som bäst nedskjuter den kära Lagalinien, ty att spara 186,000 för att gifva ut 288,000, tyckes just ej vara något mästerverk. Nu slutligen ett ord om dessa nyss omnämde bibanor; just dessa gifva, enligt min tanke, utslaget till Nässjöliniens fördel. Genom att draga vägen der, kommer den 3 mil närmare Östersjön ; den underlättar således otroligt bibanornas anläggande; endast genom dessa kan Smålands stora skogstillgångar tillgodogöras; endast genom dessa kan provinsen förvandlas från ett fattigt till ett rikt landskap. En 3:dje förbindelse med hafvet kan dessutom lätt öppnas från jernvägen, der denna vidrör sjön Salen, genom nämnde sjö, Åsnen och Mörrums ån, således från Wexiö till Karlshamn. Erbjuder Lagalinien något motsvarande? Nej, bibanor till Hallands kuster tänker ingen på; transporten dit går för billigt utför Nissaån. Således materiela så väl sorn statsekonomiska skäl, alla tala de för Nässjölinien. Hvad vägsträckningea angår, yrkar jag derföre bifall till K. Mits förslag); hvad åter summan beträffar, förenar jag mig med dem, hvilka önska den nedsatt till 4 milin-, för att använda de besparade 2 milhrna till Jönköpingsvägens fullbordande. Gr. Taube, Henning Adolf:
N;o 1. H err Hegardt, Chri/lian Bernhard Det är icke min afsigt att nu ingå uti en fullständig granskning af sammansatta Stats - •264 Den io Juhi. och BancoUtskottens Betänkande, eller att väga ett försök att i hela sin vidd utreda iörevarande vigtiga och invecklade ämne. Det är endast för att i allmänhet yttra mina tankar derom, som jag anhållit om ordet och vördsamt utber mig att för en stund få fästa Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Utskotten synas mig, så vidt jag fattat deras mening, erkänna angelägenheten af en Myntbestämning eller Realisation, hvarmed förstås hvarken mer eller mindre än BancoSedelns bestämda silfvervärde och VexelBanKens återförsättande i verksamhet till upprätthållande af detta bestämda silfvervärde. Häruti instämmer jig fullkomligen, och anser ifrågavarande Realisation högt påkallad, icke blott af sakernes närvarande ställning, och af behofvet att afhjelpa den öfverklagade penningebristen och tilltälliga förlägenheten, uta'n fastmera och förnämligast af Statens allmänna och ständigt fortfarande Interesse, sorn bjuder sträng och allvarlig redlighet i penningeverket likasom i alla andra offentliga inrättningar. Härtill erfordras, att Nationen får veta hvad de löften egentligen innehålla som Banken, under namn af sedlar utgifver-, och att dessa löften noggrant uppfyllas. Vill man ändamålet, så måste man vilja medlen. Vill man att Bankens Sedlar skola äga ett stadgadt värde, så måste man vara beredd att inlösa dem vid anfordran, så må - Den i4 julli. 265 ste man icke frukta att röra vid Bankens silfverfond, hvars bestämmelse är just denna och ingen annan. Innan denna utvexling af silfver emot sedlar företages, kan ett stadgadt sedelvärde icke förväntas, man må uttänka Och vidtaga hvilka anstalter sorn helst. Detta ha Utskotten också insett, och deras föremål synes hafva varit att bereda möjligheten af «n sådan utvexling i framtiden. Deremot ha Utskotten, om icke alldeles afstyrkt, åtminstone icke tillstyrkt den för närvarande eller inom någon viss tidepunkt.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtskottets d. y dennes under N:o 217 afgifne, samt d. 11 derpå följde e.m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskdttets den 24 sistlidne Martii meddeldte Betänkande, angående hegardt anslag af Statsmedlen till kostnaders bestridande för en Hamnbyggnad vid Jönköping, blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. e. m. Föredrogs ånyo och bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 26 sistlidne Maji under N:o 83 afgifne, samt den 11 dennes e, m. på bordet lagde Betänkande, öfver yrkade utvägar, att förekomma lösa men arbetsföra personers kringstrykande och bettlande, i skygd af de Pass, Bihang till R. S. Frvt, 9:de Sami. 23* I ffiz Prot. XJtdr. <7. 25 Junii 1823. sorn i ett eller annat lagligt hänseende, samt i stöd af gällande Författningar, kunnat för dem blifva utfärdade. S. D. e. m.Vid förnyad föredragning af LagUtskottets, den 4 dennes, under N:o 87 och 89 afgiine, srmt den 18 derpå följde e. m. ] å bordet lagde, Utlåtanden, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 25 sistlidne Ftbruarii och den 18 sistlidne Martii under N-:o 4 och 20 meddeldte Bctänkander; Betänkanden ; j ;o Angående hembud, då Frelseskatteliemman utom börd försäljes ; 2:0 Rörande tjenlige Författningar mot allmänna förbrytare; Fann Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till Handlingarne. S. D. f. m.
glänsa af ruset, och h v a r 3 kinder färgats af hektisk rodnad, blef med ens hvit i synen och darrade på handen, som förde glaset till munnen, så att halfva dess innehåll sqvimpades ut öfver skjorta och väst. » Hvad var det », frågade Euth; » hörde du? » I stället för att direkt svara på hennes fråga började pappa Eebolledo jemra och beklaga sig i ömklig ton: » Ack, mitt kära barn, jag är så olycklig, så olycklig ingen i hela verlden bryr sig mer om pappa Eebolledo, nej ingen! De vilja vräka ut honom på gatan, om de kunna få, ja, det vilja de. Jag är så olycklig, så olycklig. » Det knackar på nytt, något hårdare, och Euth lägger ängsligt sin hand på hans arm; hon känner sig i qväll så märkvärdigt förskrämd och fruktande, att hon hälft omedvetet litar till skydd bos detta barn till man, som hon annars sjelf var van att moderligt beskydda. Pappa Eebolledo tar åter till ord, men i en brådskande, hälft urskuldande ton. Euth förstår till en början intet. » Ack, du skulle bli få lycklig, mitt kära barn, så lycklig och rik; jag försäkrar dig det, så lycklig. Och du skulle kunna hjelpa gamla stackars pappa, som de annars vräka ut till hundarne. Ja, till hundarne, du Euth », ropade han häftigt till, så att hon skalf. » Och det är bara för ditt eget bästa, ditt eget bästa. » Som en blixt går sanningen upp för Euth. I detta ögonblick finner hon icke tid att förundra sig öfver detta, som hon aldrig förr anat, öfver bekantskapen mellan fosterfadern och Elon Kruse, som förföljde henne, finner icke tid att fråga öfver sammanhanget i det otroliga. H o n endast fattar allt, allt med ingifvelsens hastighet och skarpsynthet, och pulsarnes slag stanna, då hon reser sig upp och med båda händer hårdt trycker pappa Eebolledos arm. » Det är han », säger hon häftigt; » det är han. » » Bara för ditt — eget — bästa », jollrar den andre. » Svara mig, hör du », befaller hon, » svara på min fråga! » Men han behöfver icke svara.
Balans från år 1858: Utgifter: Aflöning 3,026: — Skrifmaterialier, ved, ljus m. m 1,524. 51. Balans till år 1860: Inventariers och fastigheters värde 193,964: 18. Vid granskning hos Revisorerne har någon anmärkning emot ^Barnbördshusets räkenskaper ej förekommit; och befunnos säkerhetshandlingarne för utlånta medel, vid af Revisorerne anställd inventering, i god ordning. Stockholms allmänna Barnhus. Af räkenskapen, som blifvit med anmärkningar granskad i Kongl. Kammarrätten, inhemtas, att inkomster och utgifter varit följande: Debet. Uppbörd: Arrenden och hyror 19,616: 24. Frälseränta och tomtören 342: 75. Ofverskottsmedel från Stockholms stads Förmyndarekammare 18,403: 75. Fattigpenningar af sterbhus 11,361: 60. Dito vid försäljning af fastigheter, m. m 5,877: 8. Kollekt-, biljardoch recettmedel 1,670: 77. Anslag af Bankens räntevinst 4,500: — Gratialoch manufakturfonds-medel 1,750: — Lösen för inköpta barn 23,135: 30. Ersättning för barns vård och underhåll 1: 34. Gåfvor och testamenten 12,275: —- Försäljningsmedel 94: 61. Tillökt fastighetsvärde 130,000: — Sunwua C r edits Vtgiftér: Aflöning och arfvoden 19,755: 39. Medikamenter och sjukvård 1,918: 61. Lyshållning och ved 7,755: 80. För uppköp och underhåll af inventarier 965: 55. Kronom. fl. utskylder 34: 21. Körslor och renhållning 1,191: 80. Kostnader för utom Barnhuset vårdade barn 81,954: 76. Anslag till Barnbördshuset Pro Patria och till Kongl. Djurgårdens skola 900: — Diverse utgifter 2.122: 62.
Samtlige de sålunda inom ett län utsedde elektorer skola på kallelse inför Konungens Befallningshafvande för val af ombud sammankomma. Elektorerne Lag-TJtskottets Betänkande ,JV$ 31. 3 skola, medelst slutna sedlar, hvar för sig till ombud föreslå en å kyrkostämma röstberättigad man. „Falla dervid rösterna till mera än hälften pä en man, vare han behörigen vald. Aro åter rösterna så delade emellan flera, att sådan röstöfvervigt för någon icke eger rum, anställes ny omröstning till antagande af den, som de liesta rösterna erhållit, eller, om han icke antages, af den, som näst honom blifvit af de flesta kallad och sä vidare. Skulle, sedan alla omröstningarna sålunda försiggått, likväl ingen hafva erhållit den här föreskrifna öfvervigt, anställes ny omröstning öfver alla dem, som vid den första omröstningen blifvit satta i fråga; skolande den, som erhållit de flesta rösterna, anses behörigen vald. Hafva tvä eller flera vid någon af dessa omröstningar erhållit de flesta och lika många röster, afgöres frågan genom lottning dem emellan. För hvarje ombud utses ock på lika sätt en suppleant att, i händelse af ombudets förfall, i dess ställe i mötet deltaga. Val för Stockholms stad verkställes på ofvan föreskrifna sätt inför Of verståthållaren. § c. Vid omröstningar till val af ombud vid kyrkomöte och af elektorer för sådana ombuds utväljande beräknas hvarje röst lika; och skola rösterna afgifvas med slutna sedlar. § 7. Kla gan öfver val till ombud vid kyrkomöte fullföljes hos Konungen genom underdåniga besvär, som inom tretio dagar efter valet skola i Kongl. Maj:ts Justitié-Revisions-expedition ingifvas för att i Konungens Högste Domstol skyndsamt föredragas och afgoras. § 8. Vid kyrkomöte föres ordet af Erkebiskopen eller den bland öfriga Biskopar, som Konungen, för den händelse att Erkebiskopen har förfall, dertill i nåder förordnar. § 9. Allmänt kyrkomöte tillkommer att upptaga kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnar eller hvarom fråga af någon dess ledamot väckes.