Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hohenhausen, Alichael Silvius: Ekon.Utsk. 7 II. 4ö 362 1) e n 22 Fel>ruari. har frånlrädt sitt förra förslå;;, pä grund deraf alt tvenne RiksSt. hafva beslutat hvad Utsk. nu föreslagit, ehuru ifrån de två andra RiksSt:n de flesta anmärkmr i återremissen gingo ut på ett och detsamma. Det synes således hafva varit fullt skäl för Utsk. att vidhålla sin mening. Hvad saken speciell beträffar, så är det icke en fråga, sorn är ny, mindre bekant och af ett ringa intresse. Ränteförsäkringsanstaller t. ex. äro inrättade i de fleste länder i Europa. Uti Norrige äro de äfven införda. De afhandlingar, sorn derom här i landel hafva blifvit ulgifna, hafva länge varit i allmänhetens händer, och ämnet har utgjort föremål för särskilda hushåilssällskapers öfverläggningar. Alltså är frågan bland dem, hvilka blifvit mera utredda än många andra frågor, som förekomma. I afseende pä dessa ränteförsäkringsanstalter har fråga här varit att på vissa locala förhållanden tillämpa hvad erfarenheten i andra länder gifvit vid handen. Det fordrar en längre undersökning, noggranna och speciella uppgifter om så väl hvad Tabelleommission har att meddela, som i många andra fall. Alt ett sådant arbete synnerligen skulle lättas, om Regeringen dervid biträder, och alt det torde vara ett värdigt föremål för en regerings synnerliga uppmärksamhet lärer väl icke betviflas, när fråga är om att utsträcka en sådan anstalts verksamhet inom hela landet. Man har sett i andra länder, Österrike, Preussen, åt blifvit egnad, och de controller, som dervid fästas. Det lärer väl också vara af vigt, att, om en sådan allmän inrättning blifver här verkställd, conlrollerna öfver densamma blifva tillräckliga, sä att det blifver betryggande för alla, som deruti ingå. Någon särskild kostnad för Staten kan icke gerna dervid ifrågakomma, utom den som här föreslås, nemi. hvad som hörer till verkställande af en undersökning, och denna kostnad kan icke blifva betydlig och synes vara väl förtjent alt af statsverket bekostas.
Sedan införseltull af 25 procent å varuvärdet blifvit, enligt hvad af stats-rådsprot. synes, i allmänhet antagen såsom maximum af tullbestämmelserna för till förbrukning färdiga artiklar, och hvilken grundsats jemväl tillämpas i afseende på väfnader, har Hr chefen för finans - Den 22 Januari 209 nansdeparfitet, såsom nian ser af den tryckta handlingen pag. 33, i afseende pä art. kvitt bomullsgarn, yttrat att nyssnämnde tullprocent (25 procent) ”dock icke skäligen lärer böra tillämpas å en vara sorn, ehuru i icke ringa män förädlad, likväl utgör eli råämne för den håde såsom fabriksnäring och husslöjd inom landet vidt utsträckta tillverkningen af bomullsväfnader.” Ingenting kan vara statsekonomiskt sannare eller mera tillfredsställande, än denna åsigt. Den är sä sann, att enhvar obestridligt mäste inse, att om samma tull sättes pä den vara, ”sorn utgör råämne för en fabriksnäring och husslöjd”, och på produkten af denna fabriksnäring eller husslöjd, så saknar den sednare allt särskildt skydd af tullagstiftningen samt befinner sig i en försvagad ställning emot dess utländska medtäflare, samt detta i samma män mera, sora de utländska läflande produkterne kunna med någon fördel utgöra föremål för smuggling. Det vill här med andra ord säga, att om tullen pä bomullsgarn är lika hög med tullen på bomullsväfnader, sä mäste den inliemske väfvaren hafva den största svårighet att täfla med de utländska väfnadsartiklarna, vid hvilkas införande tullförfattningarna dessutom lättare kunna eluderas, än sådant kan ske vid införsel af garn. Skulle åter tullen på garn sättas högre i procent af värdet än tullen på väfnader af samma slags garn, så är det klart, att man derigenom med ens gifvet' dödsstöten ät hela den väfnadsindustri, hvarmed både fabrikerna och husfliten sysselsätta sig, emedan utländska väfnader i sådant lidi äfven med ordentligt betalande af den åsätta tullafgiften, alltid måste kunna säljas till lägre pris än de inhemska, hvilkas råämne blir dyrare.
Det blef då Dinas sak att uppträda i vackra drägter med långt släp, att frisera sig med diadem eller blomsterkransar och att sålunda föreställa en mild drottning, som säger några få, väl valda ord, en älsklig syster, som har en underordnad roll, eller en vacker ung fru i pariserdrägt, när det spelades stycken, der det skulle vara många personer på scenen. Hon uppfattade också sig sjelf utanför scenen som en tragédienne och spelade denna roll både på gatan och i sällskapslifvet. Hon klädde sig i en smakfull, svart drägt, gick med långsamma steg och hade för det mesta en min af trött verldserfarenhet eller upphöjdt lugn, som gjorde, att herrarne hade stor respekt för henne, och damerna trodde, att hon led af olycklig kärlek. Saken var egentligen endast den, att hon hade tråkigt. På teatern uttråkade hon andra, i verkligheten tråkade hon ut sig sjelf. Det var icke alls detta omvexlande, brokiga lif, hon hade drömt om. Det föreföll henne, som om hon hade hängt upp sig sjelf i garderoben, och som om det endast var en af hennes klädningar, som var ute och promenerade. Hon var ond på Maria och uppsökte henne icke. Deremot var hon ofta hos Klerks, der man satt i en krets och beundrade henne, och der hon sjelf låg tillbakalutad i en länstol, klädd i svart, med briljanter i öronen — en julgåfva af grosshandlaren — och fläktade sig med en strutssolfjäder, medan hon gaf sällskapet små trötta repliker, som uppfångades med ifver och upprepades med hänryckning. Hennes gamla tanter hade för hennes skull flyttat till Stockholm, och hos dem hade hon inrättat två smakfulla rum för sin räkning. En sängkammare med en stor toalettspegel, och en liten budoar, der hon tog emot kamrater från teatern och andra vänner, som besökte henne. Tanterna betraktade hennes privata rum som ett slags tempelcell och henne sjelf som gudinnan, som bebodde den. Under dessa första år hade hon, besynnerligt nog, intet nytt svärmeri.
201 följden har varit den, att gäldenärer ofta sökt, genom alla upptänkliga medel, i det längsta hålla sig uppe, hvilket åter, då sådant ej vidare låtit sig göra, verkat derhän, att deras ställning försämrats lill borgenärernas skada. I åtskilliga andra Europeiska staters konkurs-lagar har ock den gäldenär, som finner sig nödsakad alt sina betalningar inställa, blifvit vid ansvar förpligtad att sin egendom afträda, hvaremot vår konkurslag, i § 1, gör sådant beroende af gäldenärens vilja, hvilket öppnar tillfälle för närboende borgenärer att blifva gynnade på de öfriges bekostnad. Ett åläggande i denna del sorn synes således öfverensstämma med, ej allenast gäldenärens, ulan äfven borgenärers samt följaktligen den för affärslifvet sä vigtiga allmänna kreditens interesse. Såsom icke mindre menligt för affärslifvet liar man anmärkt den omständighet att, enligt nu gällande konkurslag den redlige affärsmannen, då fråga uppstår om uppgörelse med borgenärer, är ställd i beroende af hvarje serskild fordringsegares godtycke. I de mångfaldiga tillfälligheter, hvilka en affärsman är underkastad och hvilka, utan lians eget förvållande, kunna föranleda hans obestånd, igenfinnes den ursprungliga anledningen lill de serskilda lagar, hvilka i afseende ä honom mildrat den stränga exseculionsoch fördringsrätlen, samt erkänt såsom billigt detta beneficium cessionis bonorum, sorn innefattar en laglig eftergift af den gäld, hvilken en redlig affärsman icke kan betäcka genom afträdande af hela sin förmögenhet: en förmån, hvilken likväl några länders nyare lagstiftningar upphäft och deremot på ett annat med borgenärernas anspråk mera förenligt sätt sökt alt ersätta genom en sådan ordning oell sådana vilkor för uppgörandet af ackord mellan gäldenären och hans borgenärer, hvarigenom det blir möjligt för den förre att ulan äfventyr för de sednare, men likväloberoende af en endas godtycke, afbryta iråkad konkurs. Affärslifvets fordringar i afseende å denna lagstiftning äro företrädesvis säkerhet, alt afträdd egendom varder till borgenärers förmån rätt förvaltad, och att hvar och en deraf erhåller hvad honom tillkommer, samt skyndsamhet i de åtgärder, som för ändamålet fordras.
Forslagene skulle altsaa gaa ud pita at skaffe Sygeplejerskerue Lettelse i deres Arbejde og de Syge mere Ro og bedre Pleje. Og mine Forslag ville da i ICorthed komme ti1 at I_~-rie saaledes: Ved alle store Hospitcrler opi-et tes Sygej~lq jeskoler med clef FOI-man1 at give Plejerskerne en fuldstmdig saavel teoretisk som prnktisk, saavel ~nedici~tsk so~w kinirgisk Cddan~~else, saa at de efter ah have gennemgaqt Skolen kunne gjore F ~ l i l e s t som ledende Plejersker saavel paa de store Hospitaler soin paa de rnindre Lands-ygehuse,. hvor Stillingen maaske, er den ranskeligste, da de Syge der maa, blive mere overladte ti1 Plejersken under Lzgens F r a v ~ r e l s e, medens der altid er Lwger ved Haanden p a, de store Hospitaler. Foruden den egentlige Uddannelse ti1 Sygeplejerske, sknlde Hospitalet ogsaa lade Plejerskerne gas i Kokken og Kzlder og Systue, for at de kunne saette sig ind i Xadlarning og Tojets Behandling. Kokken og Kaelderklassen burde, ligesom den forel~bige Ucldanaelse, staa aaben ogsaa for dem, der nden at blive Sygeplejersker onske at lzere, Hvad de ville faa Brug for i deres Hjem.
A N T O N ( med afsigt). Han var k anske rädd att komma ol ägligt.. R E D E R ( af sides ). Han såg att jag mätte .. ( hö gt ) Aldrig får man i f red tänka på sina affärer.. A N T O N ( visar på Anna -Stina ). Pappa tycktes vara s törd redan när jag kom.. R E D E R ( som förut ). Det är vår nya piga .. höll just på att ge' henne städsel .. hm! hm! A N T O N ( spetsig t ). J a, j ag kunde se det! R E D E R ( af sides ). Satans pojke! ( högt ) Gå ner och säg att j ag kommer straxt! A N T O N . Men vore det inte bättre att pappa gick sjelf.. R E D E R ( af sides ). Aha, lufver! ( högt ) Ja, jag följer med! ( till Anna-Stina ) Gå in i det der rummet, så träffar du min sys terdotter och får uppgöra med 53 henne det som vidare behöfs .. säg henne med detsamma att j ag lofvat dig kläder ur hennes g arderob .. skynda dig nu, ( går till pulpeten och tar sina nycklar , etc. ). Dröj litet innanför dörren .. jag kommer straxt tillbak a, och har något vigtigt att säg a dig! A N T O N . D et är om afritaren! Schy! ( skyndar ifrån henn e ). Ja, herr patron! Jag tyck te jag hörde.. Nej j ag måtte mis stagit mig .. ( högt och brutalt till Anna-Stina ) Nå, hvarför står du der och hänger? Gå nu ! A N N A -S T I N A ( rädd ). J a .. ja .. jag går! ( afsides ). Det är förunderli gt folk i Stockholm .. nyss var patron så beskedlig, och nu .. ja, j ag säger väl det! ( går till höger ). R E D E R ( af sides ). Det är rigtigt en liten nätt flicka, den der kullan! ( de gå g enom fonden ). R E D E R . Kom nu, Anton! Tionde Scenen.
» 1850 4,372. Wisby den 28 November 1851. G. J. AF D Å L S T R Ö M. Lars Hambraus. Gardell T A UK Ii Ii fils® Ilandet till f«o(flantlN Lans Emldet§-Berättel§e flis8 år 1850. Hemmantal. Kungsoch Kungs Ladugårdar med derunder lydande lägenheter Krono-Hemman Krono-Sfeatte-Hemman Civila boställen och bohemman samt Strandridare-boställen utan mantal Under Civila boställen lydande Lägenheter. Ecklesiastika boställen Hospitals-Lägenheter: Skatte Dito dito Krono Kyrkojordar, Krono Lotsplatser från Skatte-Hemman Skattlagde, bebyggde Lägenheter utan mantal, sorn ej under got hemmans ränta äro inbegripne: Skatte Skattlagde, obcbyggde dito: Skatte Dito dito Krono Backstugor Bebyggde lägenheter, afsöndrade från hemman på viss tid Skattlagde Fisken: Skatte Dito dito Krono Tull-mjölqvarnar med 57 par stenar Husbehofs-mjölqvarnar Husbehofs-sågqvarnar, deraf 186 st. med särskild i Jordeboken uppförd ränta Stampar Pappersbruk Oljeslageri Kalkugnar Såpbruk Skeppsbyggeri Tegelbruk Allmänningar, som tillhöra Kronan af 983| Tunnlands rymt Socken-Allmänningar af 1,669 Tunnlands rymd . Diverse personer, som ej tillhöra viss näring Summa Efter BevillningsFörordningen. Efter lista Artikeln. Efter 3:dje Artikeln. Summa. Bränvins brännings afgift. Summa. S t ä n d i: It ä n t o r. Jordcboksoch Hemmanta Isräntor. Afrad. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. II: r 8. 1*. Summa. Arrende medel. Pastorers. Till Berättelsen öfver Gottlands Län för åren 1S48—50.
Men det sätt, som här blifvit föreslagit alt upnå detta mål, anser jag icke vara ändamålsenligt. Man har föreslagit ■att medel skulle beviljas till utdelande af premier eller förlagslån. Om premier skulle utdelas, vore det omöjligt att de kunde gifvas åt alla, och samma förhållande skulle äfven inträffa med förlagslånen. Det skulle innebära ett bestämdt förfördelande af redan förut varande bryggerier, på samma gång som det naturligtvis icke kunde befrämja näringens utveckling alt någon finge upmuntran och andra icke. Ett sätt vore visserligen alt lemna reseunderstöd åt sådane personer, som utomlands ville inhemta den Bäjerska ölbryggeri-metoden. Men jag bekänner upriktigt, att det åtminstone för mig vore svårt att anskaffa någon elev, som jag ansåge redan vara så pass skicklig i yrket, att det skulle löna mödan att skicka honom till främmande land för att der förvärfva mera skicklighet. Öfverhufvud tror jag också att det vore ganska svårt att finna lämpliga personer, som verkligen skulle begagna sig af det lemnade under - 588 Ben 30 Juni. stödet till det dermed afsedda ändamål. Hvem skulle för öfrigt, vid deras hemkomst, bedöma detta? Resultatet blefve förmodl. alt reseunderstödet vore förspildt, alt de sjelfva haft en angenäm resa och alt landet icke rönt någon fördel deraf. Deremot anser jag, i likhet med Hr Bildt, att lltsk:s motiver varit ganska oriktiga. Utsk. har nemi. i sitt Betänk, yttrat: ”att det torde kunna antagas, att kännedomen om sättet att tillreda öl är så fullständig och allmänt spridd, att ytterligare undervisning derutinnan torde vara allde'es öfverflödig.” Det förhåller sig emellertid alldeles tvertom; ty förhållandet är nemi. beklagligtvis just del, att man. utom på några få ställen i landet, icke kan få något godt öl, utan i stället en hoprörd •smörja, som visserligen icke kan vara hvarken begärlig eller helsosam alt förtära. Skillnaden mellan det Bajerska ölet och det‘ Svenska består i jäsnings-methoden, hvilken i Bajern är särdeles fullkomnad.
Men, om det behagade »nådig Herrskapet», och till och med förtjuste högstdetsamma att sitta i mörkret, så var det dock ingalunda i betjenternes så kallade »kolmörker», ty ännu glimmade ett och annat stort glöd från marmor-kaminens utbrunna brasa, och på den tjocka ostindiska mattan, på de dyrbart om än något antikt tapetserade väggarne, och till och med i det höga, med gipsornamenter prydda, taket, bildade den fullmogna månen långa, sneda rader af fönster, med alla sina rutor, väl icke så stora, men så många flera till antalet, enligt smaken från sextonhundra-talet. Somliga af de vackra och dyrbara målningarne som prydde de mörka väggarne, och som man ofta svårligen kunde fatta vid dagsljuset, voro nu, till och med nästan hemskt, upplysta. En Sanct Christoffer vandrade der nu så tydligt i det blågröna vattnet, som krusade och småvågade sig för hans gång; och Sanct Johannes med sin hviskande fogel vid örat, blickade så fromt under det fina, svarta kors, som skuggan af fönsterposten kastade på honom. »Det hade varit stor synd att med de allt förstörande ljusen skämma bort vår trefliga skymning, och taga effekten från så förträffligt berättade spökhistorier som edra, bästa Öfverste W.», sade husets vänliga och älskvärda värdinna, och hvar enda en af sällskapet biföll högljudt dertill. Men imellertid hade man blifvit afbruten i spökhistorierne; hvar och en hade nästan deraf uttömt sitt förråd; hvar och en hade så många gånger varit uppskrämd åt berättelsen på dess midt, men skrattat åt dess naturliga slut. På de fullkomligt underbara och oförklarade tilldragelserne som blifvit berättade, hade hvar och en, fast mer och mindre, något litet tviflat, och man började nu komma öfverens att, huru man ock måtte bära sig till, ingen dock kunde skatta sig så lycklig att någonsin fått höra en spökhistoria, eller andesyn, eller öfvernaturlig händelse – af någon person, som sjelf varit ögonvittne dertill, eller spelat någon roll deruti.
För öfrigt, vid förevar, fråga, hvari ligger något tvång för den enskilda, som hindrar honom att inom sig hysa hvad föreställningar han behagar? Vill han åter uppenbarligen yttra och utbreda sådane som äro i strid med statskyrkans läror, då först inträder den af lagen stadgade påföljd, som likväl ej hör kallas ett straff, enär honom ej tillfogas något personligt lidande; han endast uteslules från del land, hvars lag han ej underkastar sig. Någon egendomskonfiskalion, hvarom motionären talat, undergår han icke, ulan behåller allt hvad lian intill alfallet ärft och för vä rf va l; del är sanni att han förlorar räll till vidare arftägt; och om verkligen någon ändring af lagrummet vore af nöden, skulle den härutinnan snarast kunna medgifvas; ehuruväl Sveriges i en tro förenade folk dock torde kunna göra anspråk på alt få inom det ej rika landet behålla Svensk förmögenhet, hvilken i merberörde fall skall tillfalla den affallnes närmaste arfvingar, likväl, enligt ärfda-balkens 7 cap. 4 §, med förbehåll för honom sjelf alt, derest han inom 5 år med Konungens lof kommer tillhaka och till vår lära återträder, få taga i besittning det arf, han under tiden, af förenämnde orsak, ej tilllrädt. Ett sådant förfarande å samhällets sida kan, enligt vår tanke, ej rättvist komma under den, om vi rikligt uppfaltadt motionärens anförande, af honom begagnade benämning: våld och förföljelse. Man inser dessutom lätt att en fullständig konseqvens icke i motionen förefinnes emellan dess fordran å oinskränkt religionsfrihet, yttrad nemi. jemväl i form af affall från den hos oss antagna läran, och motionärens eget tillstyrkande att ”förlusten af medborgerliga rättigheter ensamt kunde för skeende affall bibehållas, såsom verkande tillräckligt återhållande;” ty med bibehållandet af en dylik återhållande kraft, vore man ju i alla fall ej befriad till alla delar ifrån del tvång, som ofvanföre ansågs så fullkorali - Den 29
I fråga åter om byggnadsmedlens användande, hade besigtningsmännen erinrat, att då den generela redogörelse, Ryggnads-chefen derom afgifvit, icke kunde kontrolleras utan en fullständig revision af bvggnads-företaget i sin helhet, men sådant icke kunnat inom den besigtningsmännen för verkställandet af deras uppdrag medgifna tid anställas, de derföre funnit sig förhindrade att egna någon granskning åt byggnadsfrågans administrativa del samt nödgats inskränka sig till afgifvande af elt generelt omdöme öfver det resultat, som genom de i och för byggnadsföretaget utgifna medlen vunnits; i hvilket hänseende besigtningsmännen, jemte anmälan att kopparbetäckningen å byggnadens yttertak till följd af snö och is, hvarmed detsamma varit betäckt, icke kunnat blifva föremål för närmare undersökning, vidare meddelat, att den öfriga delen af byggnaden, såvidt den kunde besigtigas, funnits vara utförd med den största omsorg och icke lemnat rum för andra anmärkningar, än att i åtskilliga hänseenden afvikelser från de af Kongl. Maj:t gillade ritningarne egt rum. Sålunda hade nemligen dels inredningen blifvit omkastad, så att de lägenheter, som ursprungligen varit på byggnadens norra sida anordnade, befunnos på den södra, dels med nedra vestibylens anordning vidtagits sådan förändring, att den ofvanpå samma vestibyl befintliga stora salen jemväl måste annorlunda inredas; dels ock på byggnadens framsida vid hufvudingången början blifvit gjord till en större öppen portik af svensk marmor, hvilken ej varit ursprungligen tillämnad. Huruvida äfven andra förändringar vidtagits, kunde besigtningsmännen ej uppgifva, enär jemförelsen emellan de approberade ritningarne och den verkställda delen af byggnaden försvårats derigenom att Byggnads-chefen icke, på Ofver-lntendents-embetets reqvisition, dit utlemnat original-ritningarne, utan endast tillhandahållit obestyrkta arbetsritningar eller kopior. 8 Stats-Utskottcts Utlåtande
Öfver denna nådiga proposition hafva samtliga Riks-Stånden infordrat utlåtande från Lag-Utskottet, som jemväl erhållit del af Stats-rådets och Högsta Domstolens i ämnet hållna protokoll; och får nu Utskottet fullgöra sitt åliggande, efter att hafva Lag-Utskottets Betänkande M 42. 3 åt förevarande ämne egnat den omsorgsfulla pröfning, som påkallas af detsammas vigt' och betydelse. Vigten af en lagstiftnings-åtgärd ökas nemligen i samma mån, som åtgärden kan i sina följder blifva ingripande; och ju högre uppfattning om menniskovärde och menskliga rättigheter, som deri uppenbaras, desto betydelsefullare framstår åtgärden såsom ett vittnesbörd om den ständigt fortgående civilisationens oemotståndliga makt. Denna makt är det ock, som nu höjer sin röst för lossande af de band, hvarmed den ogifta qvinnan hittills hos oss varit bunden, för borttagande af inskränkningar, hvilka, oförenliga med nuvarande föreställningssätt, räkna sina anor från en tid. som i så väsentlig mån var olik den närvarande. Qvinnans frihet uti ifrågaställa hänseende är emellertid redan gammal i de flesta andra civiliserade länder. Hos de skandinaviska folken är förhållandet åter annorlunda; men redan för flere år sedan lossades till en del på banden hos brödrafolket; och i Danmark är äfven fråga väckt att tillerkänna qvinnan samma myndighet, som tillkommer mannen. Sveriges lagstiftare torde derföre svårligen längre kunna fasthålla omförmälda band. Det må dock icke tydas såsom en brist af aktning och förtroende för qvinnan att vära lagstiftare intill dessa dagar afhållits från lossande deraf; men de synas hafva fruktat att derigenom rycka qvinnan ur den husliga, stilla och fridsamma verksamhet, som anses närmast öfverensstämma med hennes lynne, in på affärslifvets, för ett finkänsligt sinne vanligen motbjudande tummelplats. Inskränkningen är likväl härmed icke försvarad
Sk% vigt stycket, stolpar till gallerverk och ledstänger dertill samt Slussportar, bör under denna gemensamma rubrik åsättas 24 R:dr värde och medgifvas tullfrihet vid utförsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Borgare-Ståndets beslut (se ofvan). Som voteringen utfallit med i4 Ja och io5 Nej, så har BorgareStåndets beslut blifvit faststäldt. 8:de voteringen, (enligt io:de punkten.) Den, som gillar Utskottets, utaf Bonde-Ståndet äfvensom af Preste Ståndet godkända, förslag, att å Jern: smidt eller valsadt: Ankare, bör bestämmas 5o R:dr värde per Sk1#; Stapelstads-vigt, 6 R:dr införselstull och tullfrihet vid utförsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets be slut, att, med godkännande af tullfriheten vid utförsel, värdet å denna artikel bör utsättas till 4o R:dr per Sk® Stapelstads-vigt och införselstullen till 4 R:dr. Med 64 Ja emot 55 Nej har Utskottets förslag blifvit godkändt. y:de voteringen, (enligt inte och iatte punkterne.) Den, som anser, att till contra-proposition i voteringen, angående Jern: smidt eller valsadt: kettingar bör antagas Ridderskapets och Adelns beslut: att desamma skola uti 2:ne klasser fördelas, nemligen i kettingar af |, verktunis diameter å Länkjernets gods och derunder samt i kettingar af större länkjerns diameter; att å bägge slagen bör bestämmas 4° fhdr tullvärde per Sk® Stapelstads-vigt, och att införsels-afgifterne skola antagas å det förra till \