Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktionen öfver Nya Elementar-skolan i Stockholm har i underdånigt memorial anmält, huru, sedan bemälda skola först mot hyra varit inrymd i enskildt hus, den derefter erhållit sin plats, till en tid hyresfritt, sedermera mot en årlig hyra af 100 Ridr, ioEders Kongl. Majits Landtbruks-Akademies hus, derifrån den dock nu blifvit uppsagd. Ådagaläggande huru nämnde skolas bestånd i väsendtlig mån beror deraf, att den erhåller egen lokal, förnyar Direktionen sin redan förut flera gånger gjorda underdåniga anhållan, att Eders Kongl. Majit Nådigst måtte vidtaga de åtgärder, som för ändamålets vinnande kunna vara tjenliga. Direktionen anser sig icke hafva någon lämpligare plats» för skolan att föreslå, än den Ederso Majit och Kronan tillhöriga tomt och egendom mellan Hötorget och båda Bangränderna. Å denna egendom och vid vestra Bangränden skall det för skolan erforderliga utrymme kunna vinnas, dels genom begagnande af en ledig tomt och dels genom 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om. Statsverket iS53. nedrifvande af en mindre betydlig byggnad, det så kallade pistolsmeds-bostället. Direktionen bar låtit upprätta ritning och kostnadsförslag till byggnaden, enligt hvilka denna skulle, i fall tomten för pistolsmeds-bostället kan erhållas utan ersättning, erfordra en kostnad af 39,000 Ridr B:ko, men, i fall nämnde boställe skall ersättas, en utgift af .45,666 R:dr 32 sk. I händelse annan tomt skall för hela byggnaden inköpas, erfordras en summa af 50,000 R:dr. I alla dessa fall inräknas i kostnaderna ej mindre hvad som är behöflig! för återställande i vederbörligt skick af den lokal, som hittills för skolan varit begagnad, till hvilken iståndsättning skolans Direktion är förpligtad, än hvad som åtgår till en del inventarier i den nya skolan.
Den nationalkänsla, som finnes eller ytterligare väckes, kan icke förlora i kraft derigenom, att den vid sin sida ser en annan nationalkänsla, sträfvande att höja sitt eget land, på samma gång den verkar för det gemensamma moderlandet. Eller har erfarenheteij någonsin gifvit vid handen, att känslan för den kommun man tillhör minskas derigenom att denna utgör del af ett stort land? Tvärtom, dessa känsior understödja, väcka och lifva ömsesidigt hvarandra. De band, som fasta oss vid fosterjorden, skulle ej derigenom slappas. Men den vidgade synkretsen, de större vordna frågorna skulle förädlande inverka på dessa nationella sträfvanden, och motverka nu ofta nog synliga bemödanden att höja sig sjelf endast genom nedsättande af andra. — Sålunda omfattades och utvecklades från olika läger den skandinaviska qnipnsfrågan.här gifva blott en kort öfversigt; men den torde vara tillräcklig för mitt ändamål. Man må dock icke vänta sig att hos Manderström finna nationalitetspolitikens karaktäristiska, varma uttryck. Han talar aldrig om det svenska folkets broderkänsla för det danska, om bröder som hotas med öfvervåld, om det naturliga föreningsbandet mellan nära beslägtade folk o. s. v., ehuru sakförhållandena komma honom att tala om det » ger-maniska elementet », om Danmarks och Slesvigs » nationella representanter », om » förhoppningarna och behofven hos de olika nationaliteter », hvaraf danska monarkien är sammansatt o. s. v. Manderströms diplomatiska teknik, och i grund och botten jemväl hans politiska idéer, tillhöra den gamla skolan från Wienkongressens tider. Vår rätt att vara intresserad part i Danmarks politik härflyter endast af » vår egenskap att vara Danmarks » grannar och allierade », af att Danmark är en » närgränsande och allierad stat ». » Det mäl vi fullfölja är helt enkelt upprätthållandet af lugnet och jcmvigtcn i Norden ». Sverige vill blott trygga den » danska monarkiens oberoende och integritet ».
Rdr för hvarje af ifrågavtde Landtbruksskolor föreslagna anslagsförhöjning måtte af R. o. Ad. bestämmas till 2,000 Rdr Rml, dock under förbindelse för Skolstyrelserne att med hvarje års början till vederbörlig myndighets granskning och godkännande insända förslag till stat för året, samt att underkasta sig de kontroller, som kunna varda föreskrifne till beredande af säker garanti, att endast fullt qvalificerade personer må till Föreståndare antagas. De först till bifall till Utsk:s i förevarande punkt gjorda tillstyrkande och sedan till bifall å det af Hr von Printzencreutz afgifna förslag framställde propos:ne besvarades med blandade Ja och Nej; hvarefter förstnämnde propos. förnyades och sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. 12:te punkten, angrie anslag till inrättande af nya Landtbruksskolor. Hr von Printzencreutz: Med afseende å den utgång frågan om anslag till de redan befintliga landtbruksskolorne erhållit, anser jag mig icke böra påyrka beviljande af högre anslag till de föreslagna 3:ne nya skolorna, än som af Stats-Utsk. blifvit tillstyrkt; dock hemställer jag till R. o. Ad., om det icke vore lämpligt, att i stället för de i slutet af StatsUtsk:s yttrande begagnade orden: »under de för dylika understöds åtnjutande förut föreskrifne vilkor» må införas: »under de vilkor, som för dylika understöds åtnjutande äro eller varda föreskrifne.» I annat fall skulle, derest fråga upstode om någon ändring i berörde vilkor, all sådan ändring vara helt och hållen afskuren, äfven om Rege - S76 De n 24 September. ringen fanne den vara af det största behof påkallad. Jag anhåller derföre vördsamt om Hr Gr. o. Landtm, propos. å denna min hemställan. Hr Få hr® us: Jag ber att få instämma i hvad den siste värde talaren föreslagit. Hr Björnstjerna:
Dispositions-fri» het bör i tid jemnkas inom billiga och för Samhällets allmänna nytta afpastade gränsor, samt att, ju förr det sker, ju mindre blifwer olägenheten af de redan existerande Fidei-Commistinrattningar känbar: och Utskottet skulle för si» del anse det ländande till Wart Fäderneslands heder, om sedan de mäst hyfssade Nationer redan uphaft desta lämningar eller nya telningar af fevdalistmen, Swear och Göther, som al - Den 28 Februarir1597 slldng warit af främmande Nationer underkufwade och med wäld kwungne till stike inrättningar icke moro de siste att förekomma ytterligare private härim ningar deraf. Fastän således Utskottet ansett sig ej kunna hufwudfakcligen frängä, hwad det i Betänkandet, tillstyrkt; får dock Utstotter i anledning af Herr Ari. herre Ljernsteckls allmänna anmärkning om nägön otydlighet i oet uppgifne Lagprojectek, wördsammeligen hemställa om icke i stället för ordet: "Arf "kunde nyttjas det mera bestämda: "Arfwehjord" och i stället för denna mening; c>m andra Afhandlingar och Lontracter hwarigenom ägande ratt öfwerläteS, ware Lag sammakunde införas "Ej eller mä i andra Afhandlingar och Lontracter om fast Egendom, sädane willtor inflyta, bwarigenom förwaltningSoch ägande rätten för framtiden widare inflränkes än nu sagdt är-" I enlighet hwarmed Utskottet får tillägga följande project till redaction af i tz. XVI Cap. Ärfda Balken i stället för det i förra Betänkandet införda-, "Will någor man eller qwinna, göra Testamente, hafwe wald giöra det munleliga eller skrif eliga, med eller Utan wilkor: och wittne twänne gode män, att thet Testamente tä war gjordt med sundt och fullt förstånd och af fri wilja: Skände ock honom fritt, att läka witlnen weka dest innehöll eller ej.
De sade sedan, att det nästan sett ut, som om det funnits ett samband mellan hans och hennes själ, ett hemligt samband, som legat så djupt under medvetandet, att ej människoförstånd kunde nå fram till det. Men då Hede var endast ett par steg från Ingrid, grep hennes fostermor om henne med ett raskt tag, lyfte upp henne och satte henne i vagnen. Hon ville ej ha något möte mellan de där två här på kyrkplanen i så mycket folks åsyn. Och så snart de voro uppe i vagnen, satte drängen hästarna i fyrsprång. Det ljöd ett par gräsliga, vilda rop efter dem. Prästfrun satt och tackade Gud, att hon fått flickan upp i vagnen. Det hade ej lidit långt fram på eftermiddagen, förrän en bonde kom till prästgården för att tala med prästen. Han kom för att tala om denne tokige dalkarlen. Han hade blifvit alldeles galen nu, de hade måst binda honom. Hvad rådde nu pastorn? Hvar skulle de göra af honom? Pastorn hade intet annat råd, än att de skulle föra honom hem. Han berättade bonden, hvem han var och hvar han bodde. Senare på kvällen talade han om allt detta för Ingrid. Det var säkrast att låta henne veta sanningen, så att hon skulle låta förståndet råda. Men då natten kom, insåg hon, att hon ej hade tid att längre vänta på våren. Hon gaf sig af, fattig tös, för att gå landsvägen till Munkhyttan. Hon skulle väl komma fram på den ock, fastän hon visste, att den var dubbelt så lång som skogsstigen. Det var annandag pingst på eftermiddagen. Ingrid kom gående framåt landsvägen. Det var en ljus trakt: små låga berg och små holmar af björkskog mellan åkrarna och stundom midt i dem. Det var blommor på rönn och hägg, ljusa, kådiga blad på asparna, landsvägsdikena voro fulla af klart, sorlande vatten, som kom de nytvättade stenarna på bottnen att glittra och glänsa. Ingrid gick och sörjde öfver honom, som blifvit tokig på nytt, undrade, om hon skulle kunna göra något för honom, undrade om det skulle gagna något, att hon på detta sätt gett sig af hemifrån. Hon var hungrig och trött, skorna började redan gå sönder. Hon tänkte att hon gjorde bäst att vända. Hon skulle nog aldrig komma fram.
— Vore jag med, kunde jag bespara dig allt besvär, du behöfde bara deltaga, när du kände dig riktigt stark och kry och när det är något särskildt roligt, som till exempel under kungabesöket och basaren men nej, jag har fast beslutat att afsäga mig, ifall jag skulle bli vald i år. Klas skulle inte tycka om, ifall jag lät välja mig, jag var så nervös och öfveransträngd förlidet år, så det kommer inte i fråga. Klas, fru Kruses man, figurerade alltid i hennes samtal som den afgörande makten, mot hvilkens domslut ingen appel gafs och hvilkens minsta önskan måste uppfyllas. Det var emellertid fullkomligt en teori, som aldrig i minsta mån öfverflyttades i praktiken. Löjtnanten ansåg spelet vunnet, när Klas ryckte fram. Han hade ju förut under ett par år haft nöjet att vara i direktion tillsammans med fru Kruse och hade sin lilla erfarenhet. Han visste också bland annat, att det hörde till nämda frus svagheter, att alltid vilja uppoffra sig för någon, antingen göra det, hon mest önskade för någon annans skull eller undvika det, som ej behagade henne för någon annans skull. Som skicklig diplomat begagnade han sig också af en liten fin taktik. — Jag är glad, att jag för det första åtminstone har fru Holms löfte, sade han, i det han stälde sig bredvid hängmattan och såg på den vackra, hvita armen, som stödde nacken och från hvilken den vida spetsärmen föll tillbaka. — Nej, löjtnant Lejonklo, det är ett fullkomligt misstag, det beror alldeles på, om Ines är med. — Ni hör, min nådiga! Det är på er det beror. Ni kan omöjligt ha hjärta att säga nej efter detta. — Gör jag det, så är det bara för Annies skull, jag ser, hur stor lust hon har, och hon kan naturligtvis inte vara med, om inte den andra frun tar allt besväret och allt ansvaret på sig, man kan naturligtvis inte alls räkna på de unga flickorna, de låta bara kurtisera sig — och det skulle jag naturligtvis också göra, jag menar ta ansvaret och besväret. Men jag vet i alla fall inte, om jag står ut med det. Hvarför ha de just valt mig? — Därför att det inte fins någon mer lämplig, svarade löjtnanten, i det han reste på sig.
N:o s Nykterheten, anslag för dess befrämjande Svar på återremiss Nyköping, anstånd med inbetalning af lånet för Skolhuset derstädes Nysselius, pension för .. Svar på återremiss Nyström, Revisor, exspektans-arfvode för Nådegåfvor, om förändring i sättet att sådana, krigsmän tillhandahålla Nådårsoch Liggelids-besparingar, upphörande af, se Begrafningshjelp. Nämnd, om förändring i ordningen för val till Härads-nämnd och minskning i det antal, som fordras för fullsutten rätt Svar på återremiss » serskild, för bestämmande af skadestånd » Läns-, se Länsnämnd. Nämndemän, ersättning i vissa fall för öfvervarande af ransakningar i brottmål » om ersättning till dem för extra förrättningar Näs färjeställe, bro öfver Dalelfven vid Näs Kungsgårdshjelp, upphörande af, se Skatteförenkling. 5 Maj b. 14 Juni b. 5 Maj b. 29 Jan. 5 April a. a. 14 Maj b. 14 Maj b. 9 Juli b. 20 Aug. b. 3 April b. 28 Juni a. a. 16 Juli b. 3 Mars b. Obligationer, räntebärande, om förnyelse deraf, då de genom olyckshändelse förkomma . Observations-medel, se Statsverkets inkomster, pag. 17. — 7 2 46 — 1 Sept. b.,1 Sept. 1 Sept. b. 1 Sept. 2. « sS ^ ao g ® e un d pr 3 pr 0. W || 2L© ej. vi « — Samting. Afdelning. eller emorial. 3 — 05 05 3 3 a. a. n> co * Riks-Ståndens Beslut. ^ •'0 £. »o CD —• • 00 ar 09 c/> 1 C3 <D C ' ~ Ridd. 0. PresteBorgareståndet. BondeN:o N:n Sid. Adeln. Slåndet. ståndet.
Utlåtanden föredrogos anya och biföllos: Stats Utskottets N:o 26j, Om anslaget för Modellkammaren och Mechaniska Scholan. N.o 266, Om föreslaget inköp af frami. Professor Acharii efterlemnade, Örtoch Lafsamling. N:o 268, Angående tillämpningen af Författningen om 7oårige Ämbetsoch Tjentsemäns rättighet att bibehålla Lönen vid Afskedstagandet. N:o 270, Om LandsKamereraren KammarRättsRådet Ekelunds Pensionsrätt. N:o 27i3 Om Häradsskrifvaren Santessons Pension. N:o 272, Om Häradshöfdingars Pensionsrätt N:o 273, Om flere Herrar Landshöfdingars Pensionsrätt. S. D. Då niTånyo föredrogs StatsUtskottets Utlåtande N:o 267, öfver anmärkningar vid Betänkandet N;o 142, i fråga om Ämbets* Trot. JJtår. rf. io Julti iSsji 45J och Tjenstemäns behof att innan 70 års ålder taga afsked, med åtnjutande af Lön, beslöt Ståndet, med förkastande af Utskottens Betänkanden och med bifall till Motionen, att hos Kongl. Majit bör i underdånighet hemställas, det Terminen för civile Ämbetsoch Tjenstemäns rätt att taga afsked, med bibehållande af sine Löneförmåner, oafkortade, måtte nedsättas från 70 till 65 års ålder, då, efter vid pass 40 års tjenstgöring lagligt Läkarebetyg styrker deras sjuklighet eller försvagade hälsotillstånd. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets Utlåtande, N;o 269, öfver anmärkningar vid Betänkandet N-.o 140, om bidrag af Staten till PensionsCassalnrättning för civile Ämbets, och Tjenstemän, biföll BorgareStåndet det först afgifne Betänkandet, med det tillägg som det sednare innehåller.
Sjclfva modcrid6cn till tournyren hade dock snarare beqvämligheten an fifanglighrten att tacka för sin tillkomst. * De spanska qvinnomaw, förtäljer namligen en tysk författare från igmtalrt. slunga om sin buk cn träribba och kastade s5 klädningen dcröfver for att beqvämligare kunna klifva ur och i den:. Siii5ningom aflägsnades den enkla ursprungliga id611 frin alla beqvamlighctihansyn oeh utvecklades, i det den ena ringen fastes vid den andra med langs giende snören, tills stommen uppnådde klockfonncn, öfver hvilken den ännu oveckadc kladningskjorteln satt slätt spänd. Si var d4 den stora upptackten gjord. Men för att odödliggöras, miste den hafva ett namn. S. % döptes den i Spanien till .v&amp;-gadu~r, hvilken benämning der och i Italien af gycklare forvandes till ~guarda i~rfante~. Fransniäniien, smidigare i ordleken, förvandlade namnet till: wrttu-gardirm eller Xamncl afvergick rcdnn dl1 den yngre qvinliga arbetsklassen i I ' nris. 49 r avertr~-~aarrlcr medan den tckniska benaniiiingen på tingesten blcf wsofkjoh. Senare förfärdigades stallningen af stiltråd eller tunna jeriiribbor, ocli tidtals brukades en stoppad kudde till försköiiaride af d e revers de la ni~clailler. Dctta niod, som var samtidigt incd de veckrika kjortlarna, urartade anda derhan, att nian blef nödgad anliigga iifven sidokoddar för att derigciioin bilda ctt slags niotvigt, så att dc naturliga kroppsproportioiieriia skulle kunna i ii3gon maii göra sig gallande.
Jag har, på sätt min, vid Utsk:s betänk, fogade reservation innehåller, haft åtskilligt att anmärka mot den nu föredragna §, och jag har, i följd af de beslut, som här blifvit fattade, och som jag tror lära instämma med plurälitetens af Ständerne, fått än flere inkast att göra, hvilket föranleder mig att yrka afslag å densamma; utbjedjande mig att i korthet få redogöra för skälen dertill. Det har flere gånger här blifvit anfördt, och jag tror mig icke begå ett misstag, om jag anser det vara temligen allmänt erkändt, att den väg, hvarpå man bör söka att komma, i fråga om utlåning, är den, att såsom lånegifvande förena Statens och de enskildes intressen. Dermed kan man dels vinna att, med hänseende till det enskilda intresset, lån endast utlemnas ät dem, som vilja begagna penningarne i productiv väg, dels att endast ett rörelsemedel kommer att existera, nemi. så beskaffadt mynt, som Staten under alla förhållanden godkänner, eller bancosedlar. Antager man nu förslaget alt inrätta filialdiscouter i provinserne i st. f. privatbanker, så har man långt aflägsna! sig ifrån att nå det mål man söker. Det är nemi. föreslaget, att disconterne skulle gå till väga på samma sätt som privatbankerne gjorde, eller med korta tider för låns utlemnande; men jag tror mig icke fara vilse, om jag förutspår, att när disconterne väl kommit i gäng, skola Ständerne, med deras välvilja, då fråga uppstår att underlätta utvägarne till erhållande af län, snart bestämma för dessa filialdisconter enahanda rörelse som för Riksdisconten. Ivoinme vi väl derhän, så kunna vi anse de nya disconterne som försäkrade för framtiden, och huruvida vi sedermera skola hinna målet, det betviflar jag åtminstone högeligen.
Rusthållare anmälde blifvit till stöd för yttrad vägran, att den erbjudna Passevolancen antaga, äro hufvudsakligen: att den projecterade ärliga afgiften (^uträknad i förhållande till slitningsvärdet på ett år af alla till rnonderingen hörande persedlar efter gällande pris, samt med antagen brukningstid, för Cavalleriet, till dubbelt mot hvad för Kron-Prinsens Hussar-Regemente i Beklädnads-Stat är beräknadt, samt, för Infanteriet, till dubbelt mot hvad det nu mera upplöste Konungens Eget Värfvade Regemente egt sig i Stat medgifvet) ansetts alldeles för dryg och betungande, hvarföre ock de Rustande önskat att vid det gamla beklädnadssättet få förblifva; att berörde afgift, såsom i penningar bestämd, komme att än ytterligare öka landets contanta Skattebidrag; samt att de Rustande icke ansett billigt vara, att den behållning, som vid inträffande krig kan befinnas i Beklädnads-Directionens Gassa, då bör till General-Krigs-Commissariet allevereras. Ehuru af hvad sålunda utredt blifvit inhemtas, att den, uppå Rikets Ständers vid <823 års Riksmöte underdånigst framställda begäran, de Rustande gjorda inbjudning att, genom erläggandet af en viss årlig afgift i penningar, så under fred som krig, befria sig från de obestämda och derföre dubbelt tryckande kostnader, som med Bevärings-, Beklädnads-, Remtygs-och 8 Statssaint Osc.-Utsh Uti. Sadelmonderings-persedlars anskaffning och underhållande äro förenade, icke vunnit den framgång, som dermed åsyftats, förmoda Utskotten, hvilka med Riksdags-Fullmägtigen Änders Davidsson fullkomligen dela öfvectygelsen om nyttan af den föreslagna anstalten, att, efter undanrödjande eller förminskande i hvad möjligt är af de olägenheter, dem de Rustande af den nya Inrättningen gig föreställt, en förnyad Proposition i detta afseende skall af de
Domaren genom påskrift vitsordat rigtigheten af Låntagares och Löftesmäns handtecknirrgar, ett sådant betyg bör anses tillräckligt utan att ännu ett vittne må. behöfva tillkallas, ^heldst pä samma sätt förfares när någon ingär borgen för uppbörd; tror Utskottet likväl hofra bibehållas oför. ändrad, enär genom Domarens påskrift i de fall §:n omnämner, tvifvelsmål val icke bör kunna uppstå orri attestens enlighet med för. liållandet, men vid flere tillfallen en annan på stället val känd persons intyg tillika är ■behööigt, emedan, på landet i synnerhet, extra ordinarie Domäre finnas på kort tid förordna* de, sorn icke kunna känna alla i orten vistan» ■de personer, §• 15* Inom Vallöf!. BorgareStåndet är härvid det tillägg föreslaget, att Länsökande sjelfve, örn de personligen infinna sig vid LäneContoiret, *j mä vägras alt inlemna sine docurnenter utan pä* tecknadt 'ansvar för hanåiingarnes rigtighet; dock fror Utskottet nödvändigheten att iakttaga denna påskrift icke böra sättas i fråga, då eljest flere utvägar kunna finnas för en svekfull Uånsöicantle, att undvika påföljderne af begagnandet och tilläfventyrs äfven förfärdigandet ■af ett falskt liåne document. Jemte det en Bedamot hos Ridderskapet och Adeln önskat den rättelse, att till orden ”ingen Hdnco-Vrskoltets 'Retink anden. ^45 ■^ingen person får såsom Låntagare pä sitt blotta namn' mätte laggas ”med centio;}’’, har en Ledamot inora Vällofi.
En tredjedel deraf kan såsom Lån erhållas, så vidt maximi-summan för Låntagare dymedelst ej öfverskrides. Hvad panternes Brandförsäkring angår, förbehåller sig Utskottet att derom göra hemställan uti serskildt Betänkande, Banco-Uiskottets Betänkande W.o So. ~ SS 3) Högst 6000 R:dr må utaf dessa fonder till en Låntagare utgifyas, samt mindre Lån än 200 R:dr ej beviljas. (Reservation rörande denna punkt bifogas). 4) Å lånen beräknas 5 procents årlig ränta, efter den method, som vidare genom det reglementariska kommer att bestämmas. (Åtskilliga Reservationer vid denna punkt åtfölja), 5) Årliga inbetalnings-skyldigheten blifver 7 för hundrade af Lånens primitiva summa, och fortfar oafkortadt tills allt är liqvideradt. Upplupen ränta och förskjuten låns-påkostnad godtgöres vid hvarje skeende betalning, och hvad deraf sedan öfrigt är minskar Capital-skulden, Vidkommande Odlings-lånen, så har Utskottet ej förbisett att de, såsom ställda på serdeles förmonliga vilkor, icke sällan torde blifvit använda för helt andra ändamål än dem, för hvilka de egentligen va - 56 Baneo-Ulskottets Betänkande. IV.o Bo. rit bestämda, och att för öfrigt en dylik Rörelse, som innefattar en slags förbländning af Disconl-Iån och slående lån, enär säkerdieten utgöres blott af borgen, men tiden för begagnandet är utsträckt ända till 8 å io år, nödvändigt blifver underkastad äfventyr och förluster, samt, i afseende på gransknings-, bokföringsoch beyaknings-Atgärder, fordrar mera lid och arbete, än de flesta af Bankens öfriga utlånings-anstalter.
Revisorer öfver Stats-, Bankooch RiksgäldsVerken, valof. XVI. 109, 13g, 23o. XXI. 2o5, 25o. — vid LåneConloren i Götheborg och Malmö år 1834 utses af RiddarhusDirectionen. II. 82. Pievisorerne öfver Diskonterne, om inslruction för. Se Diskonterne. k — öfver BankoVerket, om inslruction för. XVIII. B. 277. XIX. Revisorernes öfver Stats-, Banko-och RiksgäldsVerken, Berättelser: rörande år i83o förrättad revision af BankoVerket. I. 6. R. i65. VII. B. 310. VIII. A. 97. XI. B. 33o. XII. A. 168. — rörande år i83o förrättad revision af Statsverket samt andre af allmänna medel bestående fonder. I. 6. R. i65. V. B. 6, 10. Å. 45. Å. 82. E. 367. — rörande år i83o förrättad revision af PuksgäldsContoret, det derunder lydande GeneralAssistanceContor och Götha ' CanalBoIags samt Malmö f. d. DiskonlVerk. I. 6. R. i65. V. B. 224. A. 333. — rörande är i83o förrättad revision af de under CommerceCollegium ställde fonder. I. 6. R. i65. IX. A. 20g. — rörande år 1802 förrättad revision af BankoVerket. I. 6. R. 165. VII. B. 310. VIII. A. 97. XI. B. 33o. XII. A. 168. — rörande år i832 förrättad revision af Riksgälds Verket, GeneraiAssistanceContorct samt Götha CanalBoIags och Malmö f. d. V. B. 224.