Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
VBs brev i denna sak till OH står i DoB II, s. 156 ff. – Brytningen med Gustaf af G. rör hans pjäs, vars offentliggörande VB avrått ifrån. Se not 51. – Nordensvan, se not I, 79. Parentesen är tillskriven med rött bläck. – G. af G. Den 21 okt. uppger almanackan: ”Ett sentimentalt, narraktigt bref från Gustaf om hans familjepjes.” VB svarade och fick den 23 ett nytt brev ”från Gustaf att han icke förstår mitt bref.” – ”Jag har sjelf en nyfödd enaktspjes liggande” – almanackan anger den 14 okt.: ”Började på en 1aktspjes, som jag drömt mig till under natten.” Den skrevs klar den 15 och 16 okt. Pjäsen där utdrag ur Ellen Keys Erik Granerecension i Ur Dagens Krönika i maj 1886 återfinnes, har sannolikt förblivit otryckt. G. af G:s första publicerade pjäs är ett lustspel i 4 akter, Svärfar, som kommer 1888. – Nennie är Gustafs hustru. – den nyfödda enaktspjäs VB talar om är I telefon. VBs roman Fru Marianne skall gå som följetong i Stockholms Dagblad innan den kommer ut i bokform på Z. Hæggströms förlagsexpedition våren 1887. Gustaf af G. hjälper VB att förhandla om villkoren med Stockholms Dagblad. Text på pärmen till den fjärde volymen av de stora böckerna. – På nästa blad följer en rad chiffertecken. VB har skrivit upp tecknen i sitt chifferalfabet, baklänges. Gumman – Siri Fick har ej kunnat identifieras. – Dick är smeknamn på VBs äldste styvson, Uno Benedictsson. Brevet finns med i korrespondensen mellan VB och AL. Afsände brefvet till Axel och ångrade det. – Tobiasson är den vankelmodige huvudpersonen i en av VBs noveller, ”Herr Tobiasson”, enl. almanackan avslutad den 26 okt. 1886. Den trycktes i Dagny samma år, därefter i Folkliv och småberättelser 1887.
På här anförda skäl kan jag ej rätt inse värdet af detta angifna förslag till ändrade befordringslagar, och tror ej detsamma skola kunna medföra något verkligt godt, än mindre åstadkomma så stora följder till vår kyrkas förbättring och våra andliga behofs fyllande, som den värde motionären tycks af detsamma vänta., Ds n 2.1 November e. m 343 Dessa ord torde få åtfölja motionen vid dess remiss till veder!). Utsk. Gr. af Ugglas. Då jag, efter hvad jag tror, i min motion uptagit till besvarande alla de frågor, som nu blifvit af den siste tal. vidrörde, bar jag icke mycket att tillägga. Jag vill uplysa den värde tal. derom, att jag alldeles icke sagt, såsom han påstår, att rörelsen upkommit uteslutande genom presterskapets fel eller förbiseende af pligt, Hvad jag har sagt är, att jag anser den som en andlig reaktion mot den materialism, som förut varit rådande, men jag lägger presterskåpet till last den riktning, som denna rörelse fått. Och jag tror ej att jag häruti felat. Ty, såvida man anser att i vår Kristna tro finnes en sanning, fullt mäktig att kunna vägleda sinnet, så måste man äfven tro att, om denna sanning rätt och flitigt tolkas, dess kraft icke skall visa sig vanmäktig att besegra villfarelsen. Den värde talaren, öfvergående till befordringslagen, har vidare yttrat, att då jag i mitt förslag icke velat lägga kallelsen och valet i samma händer, skulle någon stor skillnad uti nuvarande förhållanden ej upstå och vore det då, i hans tanke, bättre att bibehålla hvad nu är stadgadt, alldenstund Konsistorium genom sitt chefskap bättre kunde känna de sökandes förtjenster. Först och främst vill jag fästa hans upmärksamhet på att Konsistorium har händerna bundna, så vida icke Konsistorium tror sig om att så kunna tolka kyrkolagens ord, att den bör uteslutas, sorn till lära och lefverne icke visat sig fullt värdig att bekläda sitt kall.
För den åsigt, att så borde ske, har jag inom Bevillnings-Utskoltet röstat, och vågar härmedelst vördsamligen underkasta densamma Rikets Ständers pröfning.” Af Herr von Heland: ”Uti Utskottets beslut att söka bringa frågan om det i Tulltaxan så mycket omtvistade ordet Förbud under votering i Förstärkt Stats-Utskott, har jag icke kunnat deltaga af följande skäl: efter slutad discussion öfver Tulllaxe-förslaget, beslöt Ridderskapet och Adeln inbjuda medstånden att utsätta alternativa tullar för de varor, som äro förbjudne, i händelse Kongl. Majit skulle upphäfva förbuden; denna inbjudning bar af 3:ne Stånd blifvit antagen, och af det 4:de, eller Borgare-Ståndet, förklarad hvilande, tilldess jemknings-förslaget i Tulltaxan förekommer, hvarigenom dessa 3:ne Stånd redan förklarat Kongl. Majit berättigad att borttaga förbuden, och således stämplat frågan såsom ekonomisk. Nu har Utskottet det oagtadt, med pluralitet af den förseglade sedeln, förbiset dessa hos 3:ne Stånd kort förut fattade beslut, hvilket i min tanka synes Jior till Bevillnings-Utskottets Memorialj JV:o 4U 9 synes vara alldeles i sirid mot den nu vunna meningen; och söker således att framtvinga dess åsigt, att frågan om förbud är af Bevillnings natur. Det är denna åtgärd, jag ansett lagstridig, och som föra nied t mig att härmed reservera mig.” Af Herr Kyrkoherden Bergvall: ”Jag reserverar mig mot Utskottets beslut, och anser, på grund af 89$. Regeringsformen, Rikets Ständer icke ega maktj att annat eller mera besluta än anmäla frågan om förbudj såsom ett önskningsmäl hos Kongl. Maj:t, och således med densamma icke vidare sig befatta. Då endast sådane frågor, hvaröfver Rikets Ständer ensamt ega alt besluta, kunna blifva föremål för votering i Förstärkt Stats-Utskolt, synes mig
Äfven denna fråga blef ej genast löst, men löst blef den i alla fall. Å r 1872 utkom den kungliga förordningen, som gjorde Carl Johan Svenséns förslag till en ännu gällande lag. Då denna förordning utfärdades, tillhörde Svensén ej längre riksdagen. Efter det nya representationsskickets första treårsperiod drog han sig tillbaka till hemmet, där han tillbragte de närmaste sex åren, tills han 1876 än en gång inträdde i svenska folkets representation. Åren började nu taga ut sin rätt, och härtill kommo ändrade politiska förhållanden, för hvilka Svensén att börja med åtminstone kände sig främmande. Han anslöt sig så småningom till landtmannapartiet, ehuru det, sanningen att säga, ej finnes mycket gemensamt mellan detta praktiskt nyktra parti oeh den sangviniske entusiasten Carl Johan Svensén. Hans håg " började dragas till andra ämnen och intressen, hvar jämte han flitigt deltog i riksdagsarbetet. Än en gång ville han dock kämpa en dust för kvinnans frigörelse, denna gång i ekonomiskt afseende, och det var i sådant syfte han 1877 frambar ett förslag om gift kvinnas äganderätt. Den gången blef Svenséns arbete utan resultat. Lagutskottet afstyrkte obarmhärtigt förslaget, och i den korta diskussion, som i andra kammaren föregick förslagets förkastande, hade Svensén förargelsen höra sin egen bänkkamrat Nils Peterson i Runtorp tala emot förslaget. P. använde därvid det för båda parterna ganska betecknande uttrycket, att Svensén » i något förtjusningens ögonblick » åtagit sig faderskapet för motionen (förslaget härledde sig ursprungligen från Föreningen för gift kvinnas äganderätt i Stockholm). och kanske också få några öre af hyggliga människor utanför restauranternas dörrar. Så, kom och låt oss försöka! » » Jag är trött och hungrig, låt mig stanna. Ack, om jag bara finge dö i natt! » » Dina önskningar äro bra anspråksfulla. De stekta sparfvarne flyga en inte i munnen, ens när man skall till att d ö; man får allt göra något därför. Det vore nog det bästa, men för den saken behöfde man en kamin och för tio öre kol, och just det felas oss. » » Du gör orätt, min gubbe, i att tänka på döden för dig själf. Du är ännu frisk.
Nidder ffapets och Adelns saint Högwördiga PresteStändets beflut uppä Stats. Utstottets Uttätan. de, angäende tryckningen af Ridderstapets och Adelns Protocoll m. m. biföll Borgare-Ständet, att Bihanget lin samtlige Riks-Ständens Protocoll mä pä Allmäna bekostnad trpckaS, och Stats-Utffottet anmodas att medel dertill foresta, dit supra. kx protocollo P O. Valerius. Utdrag af Borgare-StändetS Protocoll wid Urtima Riksdagen i örebro den iz Octobeä iLiv. S. D. ^örehades ä nyo Allmänna Beswärs. och Oeconornie-Utstottets Memorial i anledning af dit remitterade Handlingar, rörande dels Ma. gazins. Inrättningens styrelse och förmaltning, dels utwägar till afhjelpande af Spanmälens wanpris; Och blef utlätandet uppä förekomne A m rkningar till Utstottets ytterligare beredning äter remitteradt. Uc supra. Lx Urotocollo ^s. l). Valerius. Utdrag Den iz October. 185 Utdrag af Borgare-Ständets Protocoll wto Urtima Riksdagen i Orebro den iz October 1810. S D. föredrogs äter och bifölls Bewillnings. Utstottets yttrande i anledning af Herr StadsMajoren Westins förslag om utsättande af en prisfräga till beswarande wid nästa Riksdag angäende en förenklad method till Bewillningens utgörande. Ur supra. Tx Urotocoll» P O. Valerius.
Den man, om hvilken jag nu talar, förde flottan ett af de flere åren, då Danska och Svenska flottorne voro förenade, för att sätta sina respectjva Nationer och Flaggor i ägtning, just då Grefve von Platen var Chef på ett Linieskepp; och det 8o Den 2 Mars f. ni. ansågs på den tiden såsom ett stort och vackert politiskt drag, att tvänne till hvarandra gränsande smärre magtef förenade sina Ilottor med hvarandra, och verkligen i flere år njöto lugn och agtning. Det visar äfven, och hade ej bordt förbises, att en flotta ej allenast är behöflig i krig, utan äfven i fred, ty för en coalisation, som denna, hade ej canon-jollar gjort tillfyllest. Men ännu en sak. Man torde vilja förebrå mig, att, under det jag försvarar det stora vapnet, jag skulle bittert klandra och anse det lilla icke behöfvas. Jag kan lyckligtvis försvara mig emot en sådan tanka, och jag gör det så mycket häldre, som Grefve von Plåtens bok antyder stora förbättringar, hvilka skett inom det lilla vapnet, och dem andre sagt vara så stora, att vapnets första uphofsman ej vågat ana dem. Jag anhåller att få upläsa tvänne bref från mig af 1819 och 1822 till Förvaltningen af Sjöärenderna. Det första af 1819 lyder sålunda: "Vid öppna canonslupars utrustning till sjöexpedition, kan det ej undgå att synas, huru förmonligt det skulle vara, om hvarje slup kunde rymma 14 dagars eller 3:ne veckors proviant, och sjelf om bord förrätta kokningen för sin besättning, ,t/ Det hela och dess delar skulle derigenom vara mycket rörlige, och nuvarande kokslupar antingen aldeles försvinna, till stor besparing i kostnad, eller för den del Den 2 Mars f. m. 81 del kokbåtar, som ännu existera och förtjena Underhäll, förvandlas till Proviantfartyg, och således rymma mycket mer än nu, då kokattirnillen och veden uptaga ett stort rum å fartyget.
I anledning af den sist talande Ledamotens hemställan, huruvida meningen är, att tunnelandtalet af de skogslotter, som skulle försäljas', bör utsättas efteruppskattad jord eller arealen, torde jag få upplysa, att dermed så mycket mera menas det senare,^som i Kongl. 12 Den 17 Octoler J. ni. Majds Nådiga proposition dervid står : ”Och bors’de hvarje lott utsättas från 15 till 40 tunne. 'Mand, allt efter markens mer och mindre godhet, härifrån likväl undantagne, så väl impedimen”ter, hvarmed förstås sjöar, kala berg och de i ”deras närvarande skick oduglige kärr och rnos”sar , som ock sådane kärr och mossar, som äro ”till odling tjenlige 8Cc.” Och vidare att'dea årliga räntan af den sålunda i lotter uppsatta jorden skall, efter markens godhet och skogens beskaffenhet bestämmas från en half till 3 kappar spannemål för tunnelandet. Herr Grefven och LandtMarskalfcen hen% Ställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg Stats, och OeconomieUtskottens förevarande Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja. Upplästes PresteStåndets ProtocollsUtdrag af den 3 dennes, hvaraf inhämtades, att sedan Riksens Ständer genom Förstärkta StatsUtskottet redan den 24 sistledne Julii afgjort: ilo att Capitationsafgiften ej erlägges förr än efter fyllda 17 år, och upphörer vid fyllda 60 år för alla, som icke af Egendom, Tjenst eller Rörelse äga en inkomst af 50 R;dr; eller icke efter 2 Art. utgöra Bevillning af Lön, Egendoin elier Rörelse. Den 17 October f. m. 2:0 att Fyllnadsafgiften eller ersättningen för Landttullarne ml försvinna. 3:0. Att all Bevillning för bruk och nyttjande af vissa öfverflödsvaror ml upphöra; Pre-* gteStåmlet beslutat, det borde Riksens Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl.
Mandel vid Marknader före utlysningen 67, ro. Yrkadt förbud för Tjenstdrängar att ut* • vandra från Länen Och söka arbete 70. jl. Yrkad befrielse för Vestmanlands rRegemente att fominenderas till arbete vid Götha Canal 72' X2. Arfvode för Läkare, vid besigtningar u nylegdt manskap 70. X3. Förhöjning 1 betalningen till Inqvarteringsgifvare för underhåll till tågande trupper 79. 14. Göta Canal.Bolags skyldighet att underhålla vägstycken i Skaraborgs och Qstergöthlands Ett Memorial om angelägenheten att förekomma Riksdagsärendenas afgörande imellan Riksdagarna m. m. 39; 16. Skyldigheten att fortskaffa Bref och Order inom Regementena 90. 143- ^äckt fråga om en ny allmän Vägdelning samt utvidgad rättighet till Grushemtnirtg 94 6. 144* Föreslaget förändrådt sätt till KrOnoTionde-SpantnSlens utgörande till Stockholms Stora Barnhus 949‘ *4S Äterremiss i frågan 0111 Ridderskapets och Adelns deltagande med JBorgérskapet uti Borgerliga Ortera 953» 14Atérremiss i frågan örn Götha Canal arbetets inskränkning 9541 147. RiksStånderts Beslut i frigän öm ön friare handel med Svenska Skogsproductet’ 95^* Serskildta Utskottets Retänkandtn och Förklaringar. 1. Öm hittills vidtagne åtgärder i frågan onl indragning och sammanslående af öfverflödiga Embeten och T|enster 2. Om ghirtderne för en'allmän reglering af Statens Embeten och Tjenster 6$6i 3. I anledning af anmärkningar Vid sistnäm da Betänkande 377» 4. Om ytterligare en Canzlxst 912. 5. Angående föreslagen förändrad reglering med aflöningen för Krono-Uppbördsmän neti i Rikets Städer 91g. 6. Om föreslaget ökädt antal Betjening vid LandCanälierne och LandsContoren 91^* 7.
Någon inskränkning i de genom berörde stadgande förunnade friheter, så vidt icke enskild på häfd eller serskild författning grundad, rätt derigenom kränkes, synes derföre vara af behofvet påkallad, för att bereda så väl ett behölligt skydd åt det Bohuslänska sillfisket, som helgd åt enskilde strandegares dispositions - Statssamt Allm. Bcsvoch Ehon.-Ulskottens Betänkande, N:o 71. 31 rätt öfver dess fiskevatten äfven för berörde fiske, på sätt sorn för annat liafs-fiske blifvit genom 6 § i 1766 års Stadga, enligt hvad bär nedan vidare omforma les, honom tillförsäkradt. Slutligen har hos Utskotten förekommit, att i nyssnämnde 6 § af 1766 års Fiskeri-Stadga meddelas bland annat en så lydande föreskrift: ”Sallsjöfisket inom skärs bör för theras enskyite egendom anses, som strand ”och holmar theromkring ega; men vid öppna hafs-stranden, eller ther in”gen skärgård är, såsom ock utom skären, får jordoch strand-egaren ej ”sträcka sin enskilta rättighet tili fiske och vatten vidare än thess landlund räcker, som vid stranden ligger och therifrån utlöper.” Om någon förändring i ofvananförde 7 § s ordalydelse, i den riglning, Utskotten afsett, kommer att ega rum, synes äfven i 6 § böra inflyta en närmare bestämmelse om yttre gränsen för strandegares fiskevatten, eller till hvad djup eller, i vissa fåll. afstånd från stranden utåt sjön landgvund må räknas, — till undvikande af tvist om egande-rälten lill fiske-vatten vid silloch annat fiske. I öfverensstämmelse med de af Utskotten salunda uttryckta åsigter samt med lillkännagifvaude, att, enär Rikets nu församlade
Stånd bilället, inser jag nogsamt gagnlösheten af att hos det Höglofl. Ståndet söka bifall till min framställning. Jag har derföre vid detta tillfälle begärt ordet, endast med anledning deraf, att Hr von Kraemer missförstått ändamålet med min motion, och trott det vara att tillskynda brefskrifvare!! en direkt fördel. Så är dock ej förhållandet, utan jag har med motionen afsett att tillvägabringa en lättnad i räkenskapsföringen inom postverket derigenom, att decimalsystemet kunde följas genom postportots nedsättande till 10 öre o. s. v. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef Utsk:ts hemställan af K. o. Ad. bifallen. Utsk:ts hemställan öfverst å sid. 4. Hr Nordenfelt. Enar Wilhelm: l)å UtsLt föreslagit en nedsättning i afgilten för sluten rekommendation, synes det mig vara större skäl att bestämma denna afgift till 25 öre än till 24, enär den förra afgiften är i öfverensstämmelse med decimalsystemet. Jag inser väl, att anledningen hvarför man valt 24 öre är, att det skall motsvara två enkla portosatser, och man således kan sätta tvenne dylika postmärken på brefvet. Men som man vid alsändande af rekoirimenderadt bref antingen sjelf måste gå till postkontoret eller dit sända en pålitlig person, enär man måste hafva qvitto, så möter alltid svårigheten att kunna kontant liqvidera 24 öre. Då nu, såsom sannolikt är, det enkla postportot i en snar framtid kommer att nedsättas till 10 öre, så äro 10 öre och 25 öre tvenne myntsorter, hvilka stå i full öfverensstämmelse med decimalsystemet. På grund häraf anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag, med den ändring, att afgiften för sluten rekommendation bestämmes till 25 öre i stället för 24. Hr Liljenstolpe: Härvidlag inträffar det ovanliga förhållande, att jag måste yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Om aftnarne hade de gått ut tillsammans — och så kom tidningen — han hade läst den för henne, medan hon sydde, och de hade resonnerat öfver » ledaren » — j a öfver allt sammans — politik, konst, litteratur — oeh derifrån kommit in på alla möjliga ämnen samt fortsatt dermed vid qvällsbordet, ja, ibland långt in på natten. — Och nu var det slut alltsammans! En annan hade tagit allt! En annan, som nyss lärt känna honom — med hvilken han haft intet gemensamt — som varit ingenting för honom! Hon var svartsjuk — hon var elak och bitter i sitt hjerta — men hon var klok också och tordes ej visa det — men hvad hon led! En afton då och då, kom han och hade fästmön med sig, men hon kände det alltid, som om det var smulor från ett öfverfullt bord, man tillkastade henne, och ändock samlade hon upp dem alla, rädd att rörlora en enda. Hon gjorde hemmet festligt, dukade upp det bästa hon kunde, försökte vara glad och intressant, men de voro liksom frånvarande för allt annat än hvarandra — det var synbarligen en uppoffring att dela med sig åt någon. Alldeles så hade hon sjelf älskat en gång — också detta kom tillbaka så bittert, så saknadsfullt. Hon kunde ej anklaga dem — ville ej heller ha det annorlunda — men när han var borta, och om nätterna, när hon ej kunde sofva, hur resonnerade hon ej med sig sjelf, anklagade, förmanade oeh bannade — bad till Gud om tålamod och kraft — grät och klagade — • och hur nervös hade hon ej blifvit bara af längtan, bara af det fåfänga lyssnandet efter hans steg, och hur tacksamt mottog hon ej den ringaste smekning, den minsta vänlighet. Det skulle blifva bättre, när de väl voro gifta, det sade hon sig — och det blef det ju också — men det gick, som det alltid går, att hustruns anhöriga få största och bä- sta platsen i de ungas hem. Gunnar älskade modren fortfarande och framhöll henne alltid som ett mönster för qvinnor, besökte henne också ofta, men aldrig blef det som förr — hans tankar och intressen voro ej längre hos henne annat än på besök, de också — aldrig stadigvarande — aldrig hennes som förr — och det kände hon.
En gång hvarje år skall ordinarie Bolagsstämma hållas, dervid Ledamöter i Directionen och Revisorer utses, samt beslut fattas, om Bolagets angelägenheter. 16 sorn blifver den 18 i ordningen, torde, till undanröjande af yppade skiljaktigheter i afseende på redactionen, erhålla följande lydelse: Före ordinarie Bolagsstämma böra Revisorerna, jemte ett af Kongl. Maj. t utsedt allmänt Ombud, sammanträda för alt taga kännedom om Bankens hela ställning, samt granska ej mindre Bankens förvaltning, i alla dess delar, än äfven dess säkerhetshandlingar. Öfver den sålunda verkställda revisionen afgifves berättelse, hvilken, sedan den vid ordinarie Bolagsstämman undergått Bolagets granskning, genast efter samma Bolagsstämmas slut, bör till Kongl. Maj.-t insändas och, på Directionens föranstaltande, genom trycket till allmänhetens kännedom befordras. iy §. är gillad af Presteoch Borgare-Stånden, samt öfverensstämmer älven i det närmaste med Ridderskapets och Adelns beslut. I denna §. kan, på sätt Ridderskapet och Adeln funnit, lämpligen införas det stadgande, som Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, ehuru med någon inbördes skiljaktighet hvad redactionen vidkommer, ansett böra sättas i stället för den af Utskotten föreslagne, men af nyssnämnde 3:ne Stånd icke antagne 3o och Utskotten hemställa således, att den blifvande 19 §. må varda af följande lydelse: Directionen vare skyldig, sä väl alt inom 8 dagar efter hvarje månads slut till Kongl. Maj.t insända en öfversigt af Bankens ställning, likväl utan att dervid yppa enskildes förhållanden, som ock alt ofördröjligen meddela alla de upplysningar i ämnet, hvilka Kongl. Maj.-t låter infordra. Ställe sig ock Directionen samt
Kungörelsen den 22 Januari 1855, pröfvat skäligt i Nåder förklara utfärdandet af ifrågavarande räntebärande obligationer vara främmande för FilialBankens i Reglementet bestämda rörelse, och såsom följd deraf förständigat Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wester-Norrlands län, att, för rättelses tillvägabringande härutinnan, förelägga vederbörande viss lämplig tid och derest, efter dennas förlopp, rättelse icke följt, sådant hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla. Dessutom är emot Direktionens öfver Filial-Banken i Sundsvall förvaltning hos Fullmägtige anmärkt, att, enligt hvad af Riks-Bankens räkenskaper för år 1857 och de från Filial-Banken under samma tid insända advis-listor öfver utfärdade assignationer å det Filial-Banken beviljade kreditiv i Riks-Banken inhemtats, Filial-Banken den 3, 10 och 21 Februari å Riks-Banken assignerat tillsammans 65,000 R:dr, ehuru Filial-Banken då ej hade dragningsrätt för högre belopp än 2,200 R:dr; att Filial-Banken vidare, den 2, 10, 19 och 28 Mars samt den 7 April, med en dragningsrätt af allenast 2,800 R:dr, assignerat tillhopa 110,000 R:dr; att å samma dag, den 11 April, då på kreditivet insattes 30,000 R:dr, enahanda summa jemväl assignerades; att den 16 April assignerades 20,000 R:dr, hvilken summa först den 23 i samma månad på kreditivet insattes, och att öfver-assigneringen icke slutligen betäcktes förr än under derpåföljde Maj och Juni månader.
Jag ärnade försöka stanna hästen. I stället tror jag att jag ryckte i tömmarna. Både Emma och jag upphäfde ett rop af glad förvåning. Axel syntes nedanför vägens krökning. Hästen begynte smått löpa. Vid krökningen började schäsen att slinta. Det såg Axel, och var som en blixt vid vår sida, just då det högra hjulet redan var utom vägen, på den åt ån mera sluttande planen invid. O, att han aldrig kommit! Hvad var vår räddning värd, då den köptes så dyrt! Axel stod nedanom vägen på den åt ån sluttande planen, och bemödade sig att hindra det högra hjulet att löpa vidare nedåt. Förfärliga ögonblick! Axel hade intet säkert fotfäste på den hala marken. Han föll, schäsen hade förlorat balansen, den föll på Axel. Huru länge jag var utan sansning, vet jag icke. När jag vaknade, såg jag Emma gråtande vid Axels hufvud, som var blodigt. Anders sysselsatte sig med att resa upp hästen. Hästen låg omkull på vägen. Axels bröst hade hindrat schäsen att rulla vidare och draga hästen med sig i fallet. Du dumma menniska utbrast Emma till Anders du tänker mer på din usla häst, än på honom der. Förstår du icke, att om hästen stiger upp, så kan kärran ännu mera skada Axel. Lyft upp schäsen. Detta gick snart för sig. Nu kunde vi betrakta Axel. Han var utan allt medvetande och andades knappt. Hjulet och schäsens tyngd hade illa skadat hans bröst. Bittra öde! Vi förbundo hans hufvud så godt vi kunde. Vi gjorde honom af våra öfverplagg en bädd, så mjuk vi förmådde. Dock var den för hård det funno vi af hans oroliga ryckningar under det sorgliga tåget till hemmet. Mot aftonen vaknade Axel från sin sanslöshet. Han lät bedja mig komma till honom. O, hvilken förändring! De ädla anletsdragen vanställda under bemödandet att dölja smärtan, bröstet tungt flämtande, och blicken rullande, men, ack, så skön. Så låg den ädle ynglingen, det bleka offret. Celia hviskade han hvarföre gråter du? Allt är en vacker dröm. Celia, du lefver, du är räddad. Ack Axel, tala ej om mig. Jag lefver för att se ... dig så der.