Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit på lämpligt sätt emellan Ordföranden, Medicinal-råden samt Koliegii tjenstemän fördelas. 56:o I den nådiga Propositionen om Statsverkets tillstånd och behof har E. K. Majit framställt förslag om anvisande af 12,000 Ridr till löner åt 8 nya provincialläkare med 1,500 Ridr lön för hvarje; hvarjemte hos Rikets Ständer förekommit åtskilliga framställningar, angående anställande af provincialläkare å orter, som företrädesvis uppgifvits deraf vara i behof, i hvilket afseende föreslagits inrättandet af nya provincialläkare-tjenster inom Carlskoga härad, som, med en folkmängd af 11,000 personer, saknade läkarevård; inom Blidö skärgård i Frötuna och Länna skeppslag af Stockholms län, med station i Furusund; inom Herjeådalen, hvarest för en folkmängd af 7,000 innevånare, spridda på en yta af 104 qvadratmil, endast funnes anställd en provincialläkare; inom Neder-Luleå socken af Norrbottens län, med föreslagen station i Luleå; inom Nerikes län, med föreslagen station i Lindesberg; samt inom Wester-bergslags fögderi i Kopparbergs län; hvarförutan är vordet yrkadt, dels att en ny provincialläkare-station måtte inrättas i Pajala, beläget 18 mil från Haparanda, der bostad vore anvisad åt nuvarande provincialläkaren i Harpanda provincialläkare-distrikt, hvilket innehölle en längd af 48 mil; dels ock att, med afseende å den svårighet, som mötte att i denna aflägsna ort erhålla läkare, lönen för dessa befattningar måtte bestämmas till 3,000 Ridr. Beträffande de af E. K.
"Kungörelsen den z Maji 1791, som förbinder Re"visorerne att tillse, att hwad de förcskrifwit genast "warder isgkagit och till werkstallighet befordrade; "samt ändteligen jemwäl i Hemliga Utskottets Pro"lvcoll af den lo Junii 1800, som förmär arr de "föreskrifter och crindringar, hwilka Revisorerne finala nödige att göra, böra tjena Fullmagtige till ef"tcrrättelse, dä de an grundade pä den för dem utfärdade Jnstruction. Stadganden som utan akt "lämna något rum för twifwelsmäl om deras rätta "förstånd, fullkomligen ålägga Herrar Fullmagtige "att »verkställa Herrar Revisorers föreskrifter, och således afgöra hwad i förenämnde mätto bliswit fart "i fräga, hwilken dock, sedan sadan fräga, icke de. "stomindre kunnat af Herrar Fullmagtige »väckas, "bliswit jemte alt hwad dermed gemenskap haft, up"tagen uti den Berättelse, som wi öfwer^wär förrätt"ning till Rikets Höglofl. Ständer nu gifwil." Och ehuru Wi latit bero derwid, att endast uti dessa lindriga ordalag gifwa Herrar Fullmagtige wära tankar tillkänna, hafwa Wi likwäl ansett nödigt, att här ingä uti en närmare »vederläggning af hwad Den i8 November. ro8z hwad Herrar Fullmägtige uti frägan om Revisorers rättighet anförr. Det ordet allena hwarpä Herrar Fullmägtige stödja Deras påstående att icke wara Revisorer redo styldige. eller pligttge att werkställa Revisorers Vestn', uti befordnngs-ärender, har uti wär »anka kommit att insiyta un 1739 ars Reglemente af den anledning att sevan Kongl. Maj:t wid 1789 ars Riksdag ti l Rikets Högloft.
Vid brunvins mätning och gradering iakttages: o) att före profningen bränvinet ej må utspädas, b) att bränvinets värmegrad och styrka undersökas efter uppmätningen, c) att värmegraden beräknas efter Gelsii bundragradiga, behörigen justerade tbermometer, d) att efter utrönt kannetal, värmegrad och styrka uträknas det kannetal, hvartill, enligt de af Kongl. Vetenskaps-Akademien utfärdade tabeller, bränvinet uppgår efter 6 graders styrka vid 15 graders värme, med uteslutande af bråk under en half kanna. Härom varde vid förrättningen antekningar genast gjorda uti de i protokollet derför inrättade kolumner. § 14. Protokoll öfver bränvins uppmätning och gradering varde vid hvarje förrättnings slut underskrifvet af kontrollören, vitnet och bränvinstillverkaren eller dennes ombud. Vägrar tillverkare eller hans ombud att protokollet underskrifva, eller framställer någondera mot detsamma eller mot förrättningen anmärkningar, varde antekning derom i protokollet gjord. Radering eller öfverstrvkning i protokoll vare ej tillåten, utan skall missskrifning eller missräkning deri rättas medelst antekning, som af vitnet särskildt bestyrkas bör. § lä. Uppstår emellan bränvinstillverkare och kontrollör tvist om bränvins styrka; gånge enligt 63 (57) § i ofvan åberopade Förordning. § 16. När, till följd af vådeld eller annan olyckshändelse, bränvinstillverkning måste inställas, gore kontrollören derom, så ock om liden, då tillverkningen inställes, antekning i protokollet och försegle den brukbara redskapen. Förklarar bränvinstillverkaren sig kunna inom kort tid, IVån det tillverkningen inställd blifvit, densamma åter företaga, och vill han, för att ej hindras i sin tillverkning genom afvaktan af kontrollörens återkomst, att denne skall qvarstadna, intilldess att bränvinslillverkningen åter företages; åtnjuta kontrollören aflöning af Kronan för de tre första vänlningsdagarna, men af tillverkaren för de öfriga. § 17.
Man har anfört såsom väsendtliga hinder mot antagandet af detta förslag, att det ej skulle vinna den andra statsmaktens sanction. Jag anser mig sakna alla skäl till den förmodan, att, ifall Svenska folket genom sina ombud verkligen skulle antaga ett förslag till representation ungefär lika med den Norrska, ifall Svenska folket skulle önska det, att del då ej skulle vinna den andra statsmaktens sanction. Mine herrar! vi böre erinra oss, att den man, som utgör denna andra statsmakt, är densamme, hvilken lemnade Norrska grundlagen sitt bifall, som blef dess sanction ; han gjorde detta mot ett folk, mot hvilket han kunde utöfva den starkares, att ej säga segrarens rätt; hvars huldhet han måste vinna genom vapenmakt. Han skulle ej fästa åtminstone lika afseende på ett folks önskan, hvars styresman han blifvit genom val? Sådant, mine herrar, är ej möjligt!’ Der var frågan om att glömma och förlåta, det är ädelt, det är stort! Här är frågan om att ej glömma och belöna, det mätte vara ädlare, billigare och större! Man tror, att andra staters inblandning skulle komma i fråga, om Svenska folket trodde sig äga rätt att såsom det sig sjelft nyttigast finner representera genom ombud. Mine herrar! Svenskarne hafva väl föreskrifvit andra nationer lagar, men ännu ej, icke ens i sin förnedring, mottagit några sådana; skulle något folk vara nog förgätet af folkrätten och nog uppblåst af förmätenhet, att det skulle våga något sådant, så är jag öfvertygad alt Svenskarne ej skulle så mycket vanslägtas från sina fäder, att de ej skulle veta gifva det en tillbörlig tillrättavisning; jag är öfvertygad, att den Gud, som omgaf vårt land med fjellar och haf, äfven gifvit oss mod och kraft att försvara det, då det gäller det heligaste ett folk äger, nemi. friheten; att vi skola bevara åt efterkommande hvad vi ärft af fäder, äfven om en verld reste sig, för att frånrycka oss det, flit, kom aldrig någon fiende utan för alt finna sin graf, såvida ej lii - Den 21 Octo b er f. m. derneslandet och de tappres lif blifvit, likt de trehundrades vid Thermopyle, såldt af förrädare.
S. D. Titt slutlig pröfning af afgörande företogs Högloft. Stats-Utskottets Memorial af den rg Nowember siftlidne är, i sammanhang med desi sednare uträtande under den n dennes, angäende förwaltmngen af Kongsoch Kongs-Ladugärdar, jemte öfrige Kronans lagenheter, och bcflöc Borgare-Ständet, till hwad Utstettct härutinnan föreslagit lemna sitt bifall, .med iakttagande af följande omständigheter: 1:0 Af hwad Utskottet, rörande de till andra Clasien hanförda Kungsgården' hemställ, gillade Borgare-Ständet det fö-sta Alternativet i Utskottets senare betänkande, i följe hwaraf AerendeinnehafwLren ma begagna den äterstäende Cvntractstidcn, med det pktryckcligr» bestämda willtor, att den Arrende Summa, som wid Contr ctets ingäende blifwit fastäld, erlägges reducerad till spannemäl efter det ärets markegängs pris dä Contractet stöts och att Arrende innehafware:: sedermera ärligen betalar detta fixerade Tunutal fpannemal efter gällande Markegängspris. 2:0 Beträffande Tredje Clasien af Kungsgärdar, biföll Borgare-Ständet kwad Mskottet i desi först afgifne yttrande föreflagit, med det röranbeHoijentvrp, som senare utlätandet innehäller. z:o Godkände Borgare-Ständet, i afseende pä de ät rvlsie Landshöfdingar till löneförbättring anflagne Kungsxärdar, dek andra alternativet af Utskottets första betänkande, i grund hwaraf Lesia Kungsgärdar ordentligen böra indelas pä Landshöfdingarnes Löner, /edan särskild undersökning derom föregätt det slutliga afgörandet 4'v Z frägan om Auctioners anställande, gillade Borgare-Ständet det förslag, enligt hwilkct de, såsom hittils skett, böra utsättas sä wäl i Kongl.
Klingspor, 1,466 R:dr 13 sk. 9 rst., aflidne Kaptenen Renzelstjernas och Tygskrifvaren Hoborgs sterbhus, 1,459 R:dr 1 rst., Snickaren P. M allin, 66 R:dr 4 sk. 1 rst., Handlanden A. Wigelius, 182 R:dr 44 sk. 9 rst., afvikne Skepparen Heine, 4 R:dr 42 sk. 8 rst., Under-löjtnanten M. L. Rark, 84 R:dr 16 sk., äro till oförändrade belopp i båda årens räkenskaper balanserade, utan att 1853 års balans-relation meddelar någon upplysning om förhållandet med dessa poster; hvilket ock är fallet med en hos aflidne Tygvaktaren Zelling innestående fordran af 178 R:dr 39 sk. 3 rst., som uti 1851 års revisions-berättelse uppgifves vara beroende på anmälan till afskrifning. Uti båda årens hufvudböcker inoch utbalanseras, jemväl utan någon dervid skedd förändring, följande hos enskilda personer innestående medel, nemligen; hos Löjtnanten O. Carlsson, 270R:dr, Löjtnanten L. M. Uggla, 808 R:dr, och hos Kaptenen A. Sehman, 175R:dr, om hvilka fordringar räkenskaperna icke innehålla någon upplysning; hvarjemte förekommer, dels att ett från år 1851 inbalanseradt förskott af 13 R:dr 24 sk. 8 rst. till Löjtnanten G. v. Cederwald, för ordnande af Kollegii arkiv å Marieberg, ännu vid 1853 års slut befanns oredovisadt, ehuru bemälte Löjtnant sistnämnde år fått för detta uppdrag uppbära ett arfvode å 50 R:dr, derå förskottet synes hafva kunnat innehållas, dels att Löjtnanten C. R.
Från Preste-Ståndet har Utskottet erhållit remiss å en inom bemälda Riks-Stånd väckt motion, N:o 25, deruti Domprosten Björling, bland annat, erinrat att, då religionen, till följd af sin natur, vore samhällsbildande, och då det religiösa intresset icke kunde skiljas från det kyrkliga, hvarje stat, som ville underhålla och befordra det religiösa lifvet såsom det högsta och vigtigaste, måste beskydda och befordra kyrkan och dess institutioner. För detta ändamål vore, utom annat, nödigt, att Staten lillsåge alt män funnos, som kunde rätt förkunna Ordet och förvalta Sakramenten. Folket finge ej lida brist på presterligt biträde, och, der sådan brist uppstode, vore det Statens oafvisliga pligt att söka afhjelpa densamma. På sednaste tider hade denna brist blifvit mycket stor i vårt land. Anledningarne dertill voro visserligen flera; men en af de förnämsta vore, enligt motionärens åsigt, att man numera på de flesta andra vägar komme till ett nödtorftigt välstånd långt förr än på den presterliga. Vådan af denna olägenhet kunde dock till någon del undanrödjas genom beviljande af ändamålsenliga understöd åt dem, som ville beträda den 20 StatsUtskottets Utlåtande N:o 139. presterliga banan, så att den förberedande prestbildningen måtte för dem blifva så litet kostsam som möjligt, och derigenom den sena befordran till en berglig lägenhet mindre kännbar. 1 anledning häraf har motionären, som ansett tilldelande af dylikt understöd vara en bland de tjenligaste utvägar Staten kunde vidtaga för alt afhjelpa den öfverhandtagande preslbristen, föreslagit, att ett reservations-anslag af 56.000 R:dr måtte under nu ingående statsregleringsperiod ställas till Kongl. Maj:ts disposition att, i mån af behof, för prestbiidningens befordran utgå med omkring 12.000 R:dr årligen.
Med Finlands afskiljande från Sverige förlorades den tillflygt för lösdrifvare och vanartige personers användande och förvarande, sorn Sveaborgs Arbets-Inrättning lemnat; och ehuru den olyckliga plantskola, hvarifrån de utgingo, genom Finska populationens skiljande från den Svenska, minskades, voro ändock mycket Finnar qvar i Sverige, som dels redan hörde till categorien af allmänna arbetskarlar, dels sedan ditkommo, efter att i Sverige hafva föröfvat brott, stört enskild frid och borttagit utrymme i fängelserna för landets inhemska förbrytare. Följderne häraf började också snart visa sig. I brist af allmänna Arbets-Inrättningar i Sverige, måste dels sådane lösdrifvare, som fasttogos i Länen, försändas lill Fästnings-fängelserne, att der förvaras, dels qvarblefvo der de förbrytare, sora, efter fulländad, dem ådömd fän - aa Bil, till K. M. Nåd. Propas. No 03. gelsetid, saknade försvar eller laga näringsfång: ett förhållande, som var och alltid måste förblifva de fleste djlika fångars lott. Dessa fängelser blefvo således på en gång straff-anstalter åt förvunne brottslingar och för varings-in rättningar för lösdrifvare och lättingar. Trängsel och sammanblandning af brottslige och icke brottslige blefvo närmaste fpljderne af detta olyckliga tvångstillstånd, och de skadliga verk binga rive deraf visade sig då och visa sig ännu på hvarjehanda sätt. I anledning af detta betänkliga förhållande och till åtminstone partielt förekommande af det tilltagande onda, anbefallde Kongl. Maj:t, genom Circulairer tili Läns-Slyrelserne den 10 November 1807 och 28 Maji i8i3, att så kallade Correctionshus i Länen i allmänhet borde inrättas. År 1807 gjordes i Malmöhus Län dertill början medelst inrättandet af ett Arbetshus till hämmande af tiggeri, och i flera af de öfriga Länen träffades beredande anstalter för anläggning af Läns-Correctionshus. Vid 1815 års
Stad icke egde någon så beskaffad rätt, med stöd hvaraf friköp af Rörstrand kunde dem-utaf Staden beviljas, egendomen måtte förklaras vara en deras lagliga tillhörighet, jemväl yttrat, att ärendet berodde af E. K. M:ts Nådiga pröfning, samt att, enär, enligt d. 30 Oct. 1731 upprättadt Inventarium å Rörstrand, Staden derstädes då egt åtski 1 Ii ge åbyggnader, hvilkas iståndsättande uppgått till 777 R:dr 29 sk. 4 r., och Staden derefter uppburit en öfverenskummen årlig hyra af ig Hulr 2i sk. 4 r. Btco, för de Staden dä tiIIharige hus och jordegor, Magistraten och Drät - Underdåniga SkrifveJser. 55 3 sel-Commissionen funnit sig bora hemställa, att den af Rörstrands innehafvare begärde friare besittningsrätt till grunden och dess tillhörigheter, icke måtte i Nåder beviljas på andra villkor, än att Sökanderne årligen erlägga till Staden berörde afgift, 10 R:dr 21 sk. 4 r. efter lika grunder, som Riksens Ständer vid 180g, års Riksdag, i afseende på Kungsgårds-arrenden antagit, och i öfrigt förbinda sig att Porcellainesfabriken drifva och vidmagthålla. Detta hafva Riksens Ständer i öfvervägande tagit; och som det med andamålet af donationen utaf Rörstrand till Manufacturs-anläggning instämmer, att Innehafvarne sättas i tillfälle, alt oafbrutet underhålla den till betydlig nytta för Riket der uppdrifna inhemska tillverkning af Porcellaine, och hvartill fordras den fullständigare egande-rätt, att Intressenterne kunna på egendomen upptaga förlagslån; alltså och då denna Lägenhet, efter den derutaf skedde förläning af nyttjande-iätten, icke mera, än all annan, Städerne i allmänhet, i och för deras näringar, donerad jord, synes kunna till Kronans disposition återgå; samt härvid jemväl förekommer, att.
(Beviljadt vid 1840 och 1841 års riksdag samt utbetaldt år 1846.) 3,333: 16. — 3,333: 16. — » staden Warberg, dito 20,000 R:dr, för fullbordande af hamnanläggningen derstädes, emot återbetalning af 5 procent årligen å denna summa, hvarvid 3 procents ränta å kapital-återstoden beräknas. (Beviljadt vid samma riksdag och utbetaldt år 1844.) 16,929: 11. 3. 16,437: 5. 4: » sistnämnde, stad, dito 15,000 R:dr, för samma ändamål, emot årlig inbetalning af 6 procent å hela lånesumman och be T rails port: 1,266,342: Fl. "K 1,383,935: 21. 7. — 21 Transport: räkning af 4 procents ränta å det återstående kapital-beloppet. (Beviljadt vid 1847 och 1848 års riksdag samt utbetaldt år 1849.) till staden Cimbritshamn, för dervarande hamnbyggnad, emot årlig inbetalning af 5 procent å den utbekomna lånesumman, dervid 3 procent å kapital-återstoden bör beräknas. (Beviljadt vid 1840 och 1841 års riksdag samt utbetaldt år 1843; varande vid 1853—1854 års riksdag ytterligare anstånd till 1856 års slut medgifvet för de föreskrifne ränte och kapital-inbetalniBgarne.) » sistnämnde stad, för samma hamnbygg nad, emot årlig inbetalning, under 14^ års tid, af 8 procent å det erhållna lånebeloppet, dervid räntan bör beräknas efter 2 procent å kapital-återstoden.
Utskottet har härvid endast bort anmäla, att den nya upplagan at vapenboken, så vidt Utskottet fått sig bekant, hitintills icke utkommit och blifvit för försäljning tillgänglig. § 15. Genom af Högloft. Ridd. o Adeln d. 11 Mars 1857 lemnadt bifall till Riddarh.Utskottets vid sednaste Riksdag afgifna Memorial N:o 10, bestämdes RiddarhusKamererarens aflöning från samma års början till lika belopp med hvad Kongl. Maj:t föreslagit för Kamererare i Stateus embetsverk eller i ett för allt till 3.500 Rdr Rmt, deraf 1,800 Rdr borde utgå från RiddarhusKassan, såsom 14 Rl dd arh lis-Utsk o ttets Utlåtande N:o 7. lön, och återstoden, 1,7 00 Rdr, beräknades såsom arfvoden från öfriga under Direktionens förvaltning ställde kassor och fonder efter den fördelning Dir. kunde finna lämplig. Till åtlydnad deraf fattade Dir. d. 8
Fastän det var den ljusa årstiden var m m fiirdig önska, att staden lAtit oss f&amp; skåda sin elektriska belysning. Den lär ha utöfvat ett godt mordiskt inflytande på befolkningen, och den skulle visst i dag ha l q a t upp gråruskiga turister. En del af staden, som afbrann för ett par år sedan, bar flere natta villor med små. trädgårdar. Den gamla stadsdelen ar däremot egendomlig nog, trähus med stora yttertrappor och torftak med betande getter. Åtskilliga stugor af stora stenar och torftak vor0 högst tycke, men lära ej vaxa ovanliga i dessa nordmarkvgrdiga i v&amp; liga trakter. Hade vi haft en kamera, skulle vi siikerligen af dem hemfört en afbildning. Ett par fransman fiinno diiremot Rammerfests banala villor » tres-gentilles 2 och » knappte » i stallet af dem, hvilket är ratt karakteristiskt för nationens reslynne. Kl. 2 lemnade vi Hammerfest, och mot aftonen vor0 vi vid Mordkap. Viigen var storartad. Klipporna blefvo högre och brantare. Vi tyckte oss mer än en gång redan vars framme vid den genom afbildningar så välkända Nordkapsklippan. Vi passerade nu det stora Fågelberget, en mosaik af hvitt och grönt och svart, en kolossal myrstack, där myrorna förvmdlats till fåglar, en liten vkld för sig med oandliga sm % skrymslen för hafssva.lornn, breda afsatser, utkikstorn och gröna platåer för andra. sjöfAglar. Det hade varit ett nöje att i lugn få passera detta fågel-London, men det hade ej varit turistiu2issigt. Skott på skott aflossades f r h fartygets små kanoner; de stsckars ftiglarne flögo upp, tusen sinom tusen, skreko och pepo, ängsligt och skarande. De bildade liksom moln på himlen, och iindå. tycktes stora massor vara kvar på klipporna, vare sig de nu togo detta turistlarrilz filosofiskt eller att de, trots skrämseln, af familjeplikter tvungos att stanna qvar på sin post.
Igenom ett sådant beslut koin* ma alla dessa Sedlar åter igen att genast gå Såsom Mynt i allmänna Rörelsen, hvadan den härför belöpande Summa af 737,688 R-dr troligen icke på en gång kommer au realiseras* Den 17 Mariii, /. m. utan lära Riksens Ständer, i denna händelse, få vidtaga ett beslut, att innom en viss tid, af till exempel 2 år, alla dessa Assjgnationer skola varda inlöste, och efter hvilken tids förlopp de icke mera få emottagas, på det att slutelig liqvide med dem må vinnas. 2:0 Ifrån samma tid böra de öfrige dessa Disconters Skulder, nemligen 3 ProcentsSedlar, och på Afskrifnings-räkningen , likaledes af RiksgäldsContoiret liqvideras med deras upplupne Räntor till den 1 October 1817, på det sätt, att f liqvideras med Contant innevaran* de år , f med RiksgäldsContoirets Obligationer, förfallne den 1 Augusti 1819 , med 3 Procents Ränta för ett år, och sista tredjedelen med Obligationer förfallna den 1 Augusti 18*0, med 3 Procents årlig Ränta för 2 år. Orsaken, hvarföre jag föreslår RiksgäldsContoiret till dessa liqvider, är den öfvertygelse, att Banquens Credit, åtminstone i Opinionen, lider mindre härigenom, änomliqviden immediatement afBanquen skulle verkställas. 3:0 Banquen eller BancoDisconten öfvertagér båda dessa FilialDisconters fordringar, hvilka, hvad de private Gäldenärernes Skulder beträffar, med fästadt billigt afseende på den, isynnerhet i Land^orterne. rådande penningebrist, som gör ett skonsamt behandlande oundvike*. ligt, icke böra indrifvas på kortare tid än 6 år, och skulle jag önska att denna tiden kunde förlängas till 8 år. Härigenom blifver Banquen i tillfälle; att efter hand med de ingåens Den 17 Martil, f. m.
Att äter utan undantag wilja utsluta allt, skulle ofta leda till omintetgörande af ett hett beslut, som wisterligen genom justeringen bekräftas, men är redan förut fattabt och lika heligt, ehuru ej i tillständ att Utfärdas. PZ sädant sätt skulle justera blifwa detsamma^ som besluta och besluta ej annat än »ventilera. §- 59- Ridderskapel o ch A beln: "I stället för orden: alla hos Riks-Ständen före/läs: "alla hos samtelige Riks - Ständen." !ik - Den 10 October. 4019 Utskottet kan e) föreställa sig att samtelige Riks - Ständen betyda nägot annat eller mera äi» Riks - Ständer, rätt och flätt. Präste-Ständet: "att det mätte an' komma pä hwarjc Ständs eget behag, att trycka Prv"toeoller eller ej, och att nyttan af deras tryckning icke "är sä alldeles afgjord." Utskottet tror sig ej behöfwa ingä i nägot utförligt bewis för nyttan af Riksdags.Protocollens tryckning. Samtelig? Riks-Ständcn lära säkerligen erkänna ben; särdeles dä en witz offentlighet ingär i sjelfwa ben nuwarande StatsFörfattningens äiprit. Genom det Ständernas bfwcrläggningar allmängöras, uppkommer smäningom ett ifrigare bemödande att tala och skrifwa godt; och sämcdelst skola Protocollen, utan att behöfwa undangömmas, pä en gäng hedra Ständen och gagna allmänheten, hwilken detzutvm äger rättighet till erhållande af upplysningar huru allmänna ärenderne blifwit behandlade. §. 6i. Ridderskapct och Adeln: "Att den "i H förcflagne utlottning mätte undwikas." Utskottet fär blott äberopa den i detta fall fullkomliga analogie med flera af Rcgerings-FormenS §§. "Att dä Regerings-Formen ej föreskrikwer att "Förmyndare kunde wara en, tre eller feni, endast sist. "nämnde antal mätte i Riksdags - Ordningen utsättas."