Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den hänsyftning, sorn en värd talare gjort på någon slags tillställning, hvaruti han genom sitt yttrande velat inveckla 111ig, slår således slint, så mycket mera sorn det finnes flere personer, — jag tror äfven ibland de närvar., — som kunna intyga den ledsnad jag yttrade öfver denna motion samma dag jag erhöll Underrättelse örn att den blifvit väckt. Jag kan ingalunda på något salt ogilla*, utan finner högst lofvärdt det handlingssätt, som R. o. Ad. vidtog vid 1789 års riksdag, att icke upptaga Gr. Levvenhaupls porträtt lili samlingen af landtmarskalksporträtter, emedan det endast var alt på ett rättvist sätt brännmärka en föraktlig politisk karakter. Det var således icke under någon annan synpunkt, sorn jag begärde .ordet, än för att understödja Hr Munck af Rosenschölds motion såvida, att jag ville visa, alt man verkligen kan måla en persons porträtt, ulan att det beböfver utgöra något bevis af högaktning för en sådan person, när det blott är fråga 0111 att för fn 11 s t ä nel ig lie t e ns skull upptaga bans porträtt uti en samling. För öfrigt begärde jag ordet endast för att påminna om det upp - Den j Juni. 73 uppträde, sorn bär ägde rum vid 1829 års riksdag, då Gr. Iloin ytlrade till Gr. Platen i anledn. af ett strängt uttryck, att Gr. Platen icke borde föreställa sig, att han då commenderade en choc på Christiania torg. R. o. Ad. torde påminna sig, hvilken procession, som då tillställdes för att göra en lojal demonstration emot Gr. Horn, och i hvilken en stor del af hans sedermera blifna intimaste politiska vänner då deltogo. Man finner likväl, att denna fråga nu bedömmes, om icke med motsatta, åtminstone med mycket modifierade omdömen, och måhända kan äfven denna motion i en annan tid blifva annorlunda bedömd än nu. Jag har föröfrigt ingenting vidare att tillägga,utom det,att jag icke vet mig någonsin under discussionerna här på Riddarhuset hafva recommenderat någon stentryckare, men Gr. Horn torde måhända derom kunna upplysa mig.
När kvällen kom och vi intagit en grundlig aftonmåltid bäddades åt oss i den så kallade trappkammaren, belägen i bottenvåningen vid början till en lång, smal korridor, som utmynnade i gafveln åt parken och slutade på högra sidan med ett mycket anspråkslöst litet rum, till hvilket baronen under sin sommarvistelse gärna drog sig undan från högtidsvåningen en trappa upp. Denna lilla kammare var förmodligen baronen ' kär, emedan han lär bebott densamma som gosse, då han varit sin fader följaktig till Ramsjöholm. Högtidsrummen i öfre våningen voro naturligtvis vid dessa middagar upplåtna. Matsalens väggar pryddes af ärevördiga familjporträtt. Till vänster från salen var biblioteket, rikt försedt med i synnerhet fransk litteratur. Detta rum utöfvade på mig stark dragningskraft för planschverkens skull, men det tilläts icke pojkar att rusta därinne. På golf vet vid eldstaden i matsalen låg en stor medelhafssnäcka, som beredde mig nöje därigenom att jag satte snäckskalets öppning till mitt öra och lyssnade till luftdragets sus. I mamsellens rum till höger innanför salen ha vi ingenting att göra. På Ramsjöholm uppföddes många vackra unghästar, och det gjorde baronen ett nöje att låta dem vid en lina löpa rundt för sig. Eljes sysselsatte han sig mest med studier i biblioteket. Innan baronen efter sin sommarsejour 1898 lämnade Ramsjöholm, plägade han göra ett kort besök i prostens och komministerns boställen, en uppmärksamhet, hvaraf vederbörande kände sig högeligen smickrade. Vid afskedet tillgick det ungefär som i fru Lenngrens skildring af » det grefliga besöket »: » De nego på tröskeln, de nego vid grinden Och stå där och niga ännu » Mamsellen hade intet umgänge utom kvartermästarens familj. Baron Jakob Adlerbeth omkom genom drunkning den 2 september 1844. Hans lefnadstecknare säger om honom, enligt Herman Hofberg i Svenskt biografiskt lexikon: » A f en högst bestämd karakter förenade han därmed det varmaste, redligaste hjärta och en trofasthet utan gräns, som gjorde honom dyrbar och oförglömmelig. » Till sitt yttre var baronen, så vidt jag minnes, af medellängd, mörklagd, snarare mager än fet och flärdfri i allt sitt uppträdande.
Till följe af derefter erhållne förnyade Nådiga Befallningar, har Kammar-Collegium i underdånighet inkommit med de i förevarande mål från Collegium infordrade upplysningar, jemte dess vidare underdåniga utlåtande i ämnet, hvaraf, så val som af Collegii ofvannämnde första Berättelse, med hvad dessutom särskildt kunnat inhämtas, blifvit hufvudsakligen utredt, att, till betalning af en underdånig fordran, som ofvanhemäldte Kammaroch Oeconomie-Råd i Pomern, Daniel Schlegelj egt för till Svenska Kronan gjorde förskotter, Drottning Christina, genom Öppet Salubref den 27 Oct. i65a, emot en å 3 proCent uträknad Köpe-Summa, stor 100,000 R:dr 36 sk. 2* p:gr S:mt till honom upplåtit och försållt åtskillige i Halland belägne SkatteKronooch Kloster-Hemman, som tillsammans utgjorde 211 Mantal, med 4>5oo D:r 1 sk. 2 p:gr godt gängse Smits ränta, och dem tillegna t Schlegelj, hans hustru och arfvingar att nyttja, bruka och behålla till everdelig ego, såsom allodialt och oconditioneradt Frälse, alldeles såsom andre sine arfoch aflinge-gods, och flere af Ridderskapet och Adeln uti Halland deras välfångna Egendom och Frälsegods, efter Privilegiernes lydelse och innehåll, innehade och besutto; dock med villkor, att Hennes Maj:t och efterkommande Konungar samt Sveriges Krona skulle ega magt, att när lägligt vore, åter inlö - StatsUtskottets Betänkandm. 65 inlösa berörde gods, emot restitution till Schlegel^ lians hustru och arfvingar afförenämnde 100,000 Riksdaler 36 sk» 3f p:gr S:mt, samt att derefter undfängen nöjaktig betalning, voro skyldige att godsen afstå och afträda; äfvensom, hvad Skalte-Rätten angick, de icke egde magt att tvinga Jord* eganden från sin börd, utan hans vilja och samtycke, såsom Lag förmådde.
Då, med afseende å de hjelpmedel, en på theoretiska grunder utbildad erfarenhet erbjuder vid bedömande af jordarters olika beskaffenhet och användbarhet för odling, säkerligen kan antagas att högst få jordbrukare företaga odlingar utan att, genom föregången undersökning, förvissa sig om den marks duglighet för det med odlingen afsedda ändamål och det följaktligen sällan torde inträffa att uppodlade egor, åtminstone för någon längre tid, till utmark utläggas, samt i allt fall, efter Utskottens förmenande, jordegares skyldighet att deltaga i stängsel för 30 Lagoch Ekonomi-Utskottens Memorial, N:o 37. den jord, han en gång till åker eller äng uppodlat, icke skäligen bör undergå någon förändring, endast derföre alt samma jord någon tid derefter såsom betesmark begagnas, vid hvilket förhållande Utskotten anse ett serskildt lagstadgande härom desto mindre vara af nöden, som, derest en sådan fråga skulle hos domaren till pröfning förekomma, denne då icke saknar erforderlig ledning af ordalydelsen i den af Utskotten föreslagna §, enligt hvilken egare af uppodlad utmark, angränsande åker eller äng, skall i stängsel-skyldigheten deltaga, utan att §:n föranleder till förmodan, att förhållandet bör blifva annorlunda, derest den uppodlade jorden sedermera, å ena eller andra sidan, till betesmark utlägges, hafva Utskotten saknat anledning att i annat afseende frångå deras uti förevarande punkt framställda, af två Riks-stånd biträdda förslag till förändrad redaktion af stängselförordningens 3:te §, än att Utskotten i fråga o-m bestämmande af tiden, hvarifrån stängselskyldigheten för den uppodlade marken skall taga sin början, ansett sig böra uti den till omförmälda § föreslagna redaktion tillstyrka efterföljande tilllägg: »Denna hägnads-skyldighet räknas från den tid, den uppodlade marken är färdig att beså»; och, få Utskotten, jemte tillkännagifvande häraf, vördsamt hemställa, att Presteoch Bonde-stånden, hvilka betänkandet i denna del godkänt, måtte till det föreslagna tillägget, såsom endast innefattande ett förtydligande af hvad Utskotten redan föreslagit, lemna sitt bifall.
Alla förberedande anstalltef dertill pågå ock nu som bäst, och med nästa års sommar lär börjas en slags hamnbyggnad, egentligen bestående deri, att sorn ofvan är nämnd** underlätta inloppet för djupgående fartyg ur Wretern till den ränna eller canal, som förenar den med Munksjön, hvilken sistnämnde sjö nain' ren sjelf danat till en förträfflig hamn, sorn, lätt alt anlöpa, kan på eH gång rymma flera hundrade fartyg i säkerhet för alla vindar vid de lufi' na stränderna, tätt intill de för hamngång nödiga brådjup. Inloppet till Staden har äfven varit försvåradt af trängsel och öp' pehåll vid den öfver nyssnämnde Canal anlaggda vindbro/som, nu orV byggd, blifvit i dessa dagar färdig, och förvandlad till en heqvänd’# så kallad Hallbro af tackjern, hvilken dyrbara byggnad är verkställ efter förordnande af Eders Kongl. Majus Stor-Arairals-Embetes tredf0 afdelning, under inseende af Capitaine» och Riddaren af Eder Kong*’ Majus Svärds-Orden v. Sydow, hvars insigter och erfarenhet i sådaö® arbeten äfven lära komma att användas i hvad som ännu återstår för atl operera inloppet i Munksjöhamnen —- och så snart allt detta en blifvit färdigt, då först står det vackra Jönköping en Stapelstad blott till namnet utan äfven till gagnet. Stadens bidrag till alla dessa byggnadskonstnader är inskränkt en viss Summa. Allt det öfriga lär utgå af Statsmedlen. Läns-Styrelsen har för öfrigt hittills varit befriad från ali controll®' rade beröring med dessa byggnadsanstalter, hvilka utföras genom direkt? Communicationer emellan Stor-Amiralitets-Embetet och dess Arbets-Cl>e" samt Stadens Innevånare. För alla dessa arbeten komma emedlertid a^ ramla mången annu qvarstående fast mur och vall, minnen af framf*rI1* Seklers storhet i byggnadskonst och af den vigt man lade på försvå*"0 af Jönköpings Stad och Slott.
Herren samtalar med tjänaren, får sina råd och ingifvelser af en sådan folkets son, som ofta är intelligentare än han själf; men i det afgörande ögonblicket träder alltid tjänaren i bakgrunden och säg«r som Figaro, att han endast varit talangen som Èållit lyktan, under det att de andra handla. Det finns ej ett ögonblick i » Barberaren » då d ' Ändrade icke fyller sitt stumma spel med att företaga sig ett eller annat, som passar till situationen, — och huru skall man också kunna tänka sig en Figaro sysslolös, endast lyssnande till de andras sång? — Men aldrig är detta stumma spel af det påfallande eller störande slag, att det tilldrager sig uppmärksamheten på bekostnad af något viktigare som händer på scenen. Det är endast naturliga småsaker, hvarmed en lefvande människa sysselsätter sig under pauserna. Den vanliga uppfattningen, att en sångare, när han har sjungit sitt parti, förhåller sig alldeles passiv, som om han icke vidare hörde till stycket, under det andra ha replikerna, gör en allt annat än dramatisk verkan. Det förefaller, som om sångaren då betraktade sitt eget parti som det enda viktiga, efter hvars afslutning han alldeles icke hade något att göra med samspelet. Man har anmärkt mot d Anirade, att han med sin öfverlägsenhet tryckte medspelarne. Ja, det är nu engång en oundgänglig, själfklar sak, att ett geni sticker af emot vanligt folk, ofta icke till de senares fördel. När en stor konstnär helt fyller sin uppgift, då märker man ännu mer påfallande bristerna hos de andra. Men ingen uppmärksam iakttagare kan med rätt beskylla d ' Ändrade för att han på ett enda ställe låter sin karakter framträda i skådespelet för att bringa de andra i skuggan. I » Don Juan » må väl ingen kunna neka att han är hufvudpersonen i dramat, och dock tager han med största uppmärksamhet del i hvar och en af sina medspelares roller. Han visar just genom sitt eget deltagande, huru publikum nu bör intressera sig för den af personerna, som för ögonblicket talar eller sjunger. Han eger i hög grad den aktning för skådespelet i dess helhet, som af håller den enskilde från att sticka sig otillbörligt fram, eller visa en slö likgiltighet för sina medspelares parti.
Friherre 8ta8l von Iftollllem, påminde att om ecc sabant Beslut fattades borde likwäl de andre Ständen deraf erhälla del, emedan i annat fall olikhet i Besluten knnde upkomma. Zerr Grefwen och Landtmarffalken / pro poncrade att jemte förklarande af Ridderftapet och och Adelns miftnöjs öfwer att i denna Expedition finnes en tilläggning utöfwer hwad i Riksens Ständers Beslut more intagit, samma Expedition till Expeditions-Utftottet komme att till rättelse och förklaring äterremitteras. Bifölls. Grefwe körner, Aftolk Loran. Jag anhälier att den föreslagna Deputation mätte fä afgä emedan jag tror att när Högloft. Ridderftapet och Adeln besluta - l!!8 Den 22 November stura en skrapa till ett Utskott, bestående af Ledamöter ur alla 4 Riksstånden, fordrar ordningen att en Deputation ve öfriga Riksstånden derom averterar, och jag önskar a'r Grefwe Ve la 6aräis, mätte blifwa Deputationens Ordförande. Grefwe ve la (Zarckie. Jag hade wal ej arnat art denna gängen anföra Deputationen, men stall om Ridderstapet och Adeln fä behagar, gerna ätaga mig denna eommisiion, och fastän jag icke torde kunna smickra mig att Herr Grefwe körner häruti deltager, har jag det hopp, att ä stillige an« dre warde Ledamöter af detta Riddarhus torde blifwa mig följagiige. Mänga röster hördes härtill yttra bifall och med Grefwe ve la Oarclie conformerade sig Herr Gottilieb, Larl kreöric, Herr Oripenvalclt, ^acob viic, och Grefwe Dolma, ^uZuli.
Men då kreditiv-formen förr blifvit begagnad och är i 63:de §:n R.F. legaliserad med de orden ”för Rikets försvar”, vill jag ej betrakta denna form såsom ett hinder för bifall. Sistnämnde talare yrkade, att ett vilkor sine qua non för medlens beviljande skulle fästas, det nemi., att de ej finge användas för neutralitetens värnande med vapenmakt. I denna tanka instämmer jag fullkomligt, och skulle anse del i hög grad missledande för Regeringen, om ett bifall till Utskrs förslag ansåges innebära en yttrad önskan, alt neutraliteten mätte, under hvilka inträffande förhållanden som helst, i det yttersta varda uprälthållen. Jag bekänner alt StatsUtskrs motiver äro så uppställda, att man lått kan komma lill detta missförstånd om dess mening. Del nu af Ctsk. angifna ändamålet är ”vårdnaden örn Rikets oberoende och sjelfbestånd”, och sammanställer man detta med det ändamål, hvarföre föll. vinter ett anslag begärdes och beviljades, nemi. ”neutralitetens uprätlhållande”, kan man svårligen vid första intrycket undgå en sådan upfatlning. Men då jag icke ville tro, att Ulsk. kunnat haft för afsigt, alt tillstyrka en osvensk politik, företog jag mig, alt undersöka, om ej en helt annan mening kunde ligga i detta uttryck, och jag har deri funnit, att en hell annan betydelse, än neutraliteten quand-méme — en betydelse, den jag fullt gillar — ligger i de anmärkta orden ”vårdnaden om Rikets oberoende och sjelfständighet.” Den korta förklaring StalsUtsk:s Ordförtde afgifvit öfver Utskrs åsigter har bidragit, att öfvertyga mig, det min upfatlning är riktig. Se här, mine Hrr! den tankegång jag följt till utforskande af StatsUtsk:s mening och huru jag upfattat den.
Majit täcktes i nåder meddela föreskrift derom, ätt, när roten framställer en rekryt, fri från fel och lyten samt nöjd *med det kontrakt, som emellan honom och hans rotebönder enskildt blifvit till ömsesidig belåtenhet uppgjordt, denne då må af befälet antagas, utan att någon ytterligare tunga, utöfver hvad öfverenskommit blifvit, må roten åläggas.B Med anledning häraf får Utskottet upplysa, att Rikets Ständer vid 1840—1841 årens riksdag afgåfvo en underdånig skrifvelse i detta ämne till Kongl. Majit, hvaruti anfördes att, då Rikets Ständer i allmänhet anse sådana frågor, hvari rättelse kan vinnas på sätt lag och laga stadgar föreskrifva, icke böra blifva föremål för Rikets Ständers öfverläggniugar, skäl icke skulle saknas att hänvisa vederbörande till behörig ort för att derstädes i besvärsväg göra sin rätt gällande; men, då Rikets Ständer icke heller kunnat förbise de många kostnader, svårigheter och obehag, som alltid skulle åtfölja en rättegång emellan rustoch rote-hållare å ena, samt befälet å andra sidan, ansågo Rikets Ständer, i ändamål att för framtiden förekomma de öfverklagade missbruken, sig böra i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes förständiga vederbörande, att förhandlingar emellan rustoch rote-hållare och soldat om löncviikoren böra försiggå enskildt dem emellan och såsom de kunna åsämjas, samt utan all inblandning dervid af befälet, hvarefter kontraktet skall underskrifvas och då först till granskning inför landshöfding och regementseller kompani-chef uppvisas; börande någon invändning eller anmärkning mot kontraktet icke ega rum, så vida det upptager och tillförsäkrar soldaten alla de förmåner, hvilka honom tilläggas i det ursprungliga kneckte-kontraktet för provinsen, jemte de förändringar dervid, som tillkommit genom frivilliga öfverenskommelse!' emellan kronan, å ena, samt rust-och rotehållare, å andra sidan.
II Lollezium framställda erinran, säsom följd lrvaraf, i stället tor redan anvisade 176,000 ll:dr ärlizen, tor i lräza varande ändamäl, elior den Irerustade oeti roterade jorder,s allmänna befrielse trän den lrilintills utzjorda ^V1öte8-^,a88evolgne6n, erfordras en summa, stor 186,669 kalr äi lizen, att af kikets 8täuder uppä 3:dje llufvud-ddteln uppföras, under Mdizt 611- kännazifvande i öfrizt, att konzl. IVIaj:t, som med tillfredsställelse biträder i, varje anstalt, derigenom jordbruket tillskyndas iindrinz i de onera, sorn vict detsamma öro lastade, bade sor afsizt att bifalla kikets 8tänders underdäniza förslaz, i fräza om Alötes-passevolaneens uppbo, ande, sä snart Konzl. !>laj:t fatt inbenila, att kikets 8tänder anvisat den, säsom vederlaz derför, rättelizen erforderliza summan 186,669 k.dr äi lizen ; samt att, enär terminen för u>ipbärande st' första InilOen al' 1841 Lis Notes-passevnlaneeafzift nn inunder, men erläzzandet oelr äterbetalandet af denna afzift, derest kikets 8tänders underdäniza lorslaz om densammas uppböraude med innevarande ärs början varaler af konzl. H!aj:t i lXäclrnzilladt oell l'astslälldt, skrdle sä väl för kustoeb Kotebällare, 80m fo, kronans tjenstemän roed tlerfaldiza oläzenbeter blilva förenade, Konzl. i>Iaj:t täektes zenom Lireulaire-kref anbefalla samllize
Ständers Allmänna Beswärs och OeconomieUtssott, genom afgifwit Protocolls - Utdrag för den Den 15 Augusti. 983 Len 20 nästledne Iulii, sig yttrat, at Utskottet ansäg sig wäl, ä ena sidan, icke kunna lillkyrka Herr Prosten (lLspLr88on8 anmälan, men äfwen, ä dell andra, böra föreflä, at stäl til rubbning uti skedde och fastställde rvägdelningar icke mä hämtas af Ägares til förmedlade hemman begäran at i »vägrödjning erhälla lindring. Och som Borgare-Ständet i alla delar gillade detta Utskottets yttrande; Alltså skulle sädant de Respective Med-Ständen härigenom wördsamt och rvänligen tilkännagifwas. UL supra. Lx krotocollo P H. ?eter8vn. Derefter föredrogs änyo Oeconoinie-Utstottets och Högwördige Preste Ståndets den ii. Augusti uplästa och pä bordet landa ProtocollsUtdrag öfwer samma ämne; hivarekter, pä gjord proposition af Herr Grefwen och Landtmarffalken, Utstöttes betänkande. Bifölls. Uplästes följande: Utdrag af Protocollet hältet r BorgareStändets plenum wid Riksdagen i Stockholm d. it Augusti 1809. S. D. De Respeckive Med-Ständen stulle, genom detta Protocolls Utdrag wördsamt och »vänligen underrättas om Borgare-Ltändets denne dag beslutne Remitzer, nemligen: Til 934 Den 15 Augusti. Ti! Bewillnings UtstoLtet.
Framsynta män och kvinnor. Nordboarnas spådomskonst framvisar äfven en mängd former. Ett par af dessa stodo uppenbarligen i förbindelse med gudarnes dyrkan, medan de andra synas hafva varit jämförelsevis oberoende af religionen. Sålunda omtalas det ej sällan i sagorna, att man vid offring gick att utfråga den eller den guden om ting, man ville veta. Om den framstående höfdingen Torolf Mostrarskägg berättas det, att han anställde ett stort blot, sedan han blifvit osams med norske konungen Harald Hårfager och af denne fått befallning att antingen lämna landet eller gifva sig i hans våld. Vid offringen vände sig Torolf »till sin innerligt gode vän» gud Tor med förfrågan om, hvilket beslut han skulle fatta. Och gudens utslag, förmodligen sedt i offerdjurens inälfvor, blef, att han skulle öfvergifva riket och draga upp till Island. När han sedan på sitt skepp närmade sig detta lands kust, företog han en ny handling, hvarigenom han ytterligare ville utforska gudens vilja. Han kastade öfverbord de båda högsätespelare, som prydt hans gudahus i Norge och hvarå Tors bild var utskuren. Och därvid gaf han det löftet, att han skulle på Island bygga sitt bo där, hvarest dessa pelare flöto i land. Så snart de lämnat skeppet, drefvo de hän emot en fjord, och de »tycktes då gunga hastigare fram än man väntat». Guden lade med sina pelare till vid ett näs, där man sedan fann dem, och i dess närhet reste Torolf sin gård. Detta af nästan alla »landnamsmän» iakttagna tillvägagångssätt vid bestämmandet af deras blifvande boningsplatser i det nya landet var alltså af religiös natur. Men man kunde också lämna gudarne åsido och låta död man gifva sig en vink om, hvar det blifvande hemmet borde byggas. När den gamle höfdingen Kväll-Ulf aflidit under färd till Island, lades han i en kista och sköts öfver bord för att visa sonen Skalle-Grim vägen till nytt hem; och detta restes sedermera i närheten af det ställe, där liket landat.
Baron Brinck, tvinga mig inte att besvara sk ymf med skymf! (vänder sig oberörd om och räcker Segerstedt ett gevär) GENERALEN. Se där! Håll det så länge jag gör patronväsk an i ordning ! SEGERSTEDT. (gör ingen min af att taga emot geväret, men knyter näfvarna i ett anfall af vrede) GENERALEN. Åh! ni blir ju till och med oartig , unge man! Det brukade man inte i min ungdom mot äldre folk. Men ni har naturligtvis längesedan lämnat folkvettet för det finare politiska vettet! Det förra anslår mig i alla fall långt mera, och ni borde ha lagt an på det för att l ättare vinna edra f redliga julplaner! Seså, seså, bli inte häftig och ställ till scener! ( S t i g e r u n d e r t a let småningom ned från soffan, ordnar sina jakttillbehör med Ingen kan förebrå mig att jag fö rifrar mi g i handling eller ord. Ni hör huru lugnt jag talar. Hvartenda ord är öfverlagdt. Altså har vi ju kommi t öfverens i hufvudfråg an att det är bäs t vi skiljas så snart som möjligt. SEGERSTEDT. (vill svara) största lugn och synar dem ett för ett). Ja, j a, ni skulle h a s å mycket att säga, naturligtvis! Så mycket att det blir ingenting, som kommer fram, inte s ant? Men ni ska spara mi g det. Vänd er då häll re till min dotter, hon är ju en tacksam åhörarinna till hvad det faller er in att meddela henne. Och nu till slut: anser ni det hederligt att en ung man af låg beräkning, på andras tillrådan GENERALEN. söker tillista sig en ung flickas känslor? Vet ni hvad det kallades i min ung dom? Ett skurkstreck kallades det! SEGERSTEDT. (rusar utom sig fram mot generalen, som står alldeles oberörd. Elise försvinner ur dörren med näsduken för ögonen). Ni är inte tillräknelig, general Brinck . Ni är sjuk! GENERALEN. (som förr)