Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
V i d den talangfulle och flitige konstnärens sida stod hans maka uppmuntrande och kärleksfullt intresserande sig för hans sträfvanden. Hon var solen i detta hem, den väna kvinnan, sträfsam i det dagliga värfvet, men med förnöjsamhetens leende, mild och hjärtlig i allt. Så kom krigets tid och med den belägringen af Paris. Konstnären nalkades sjuttiotalet, men oaktadt att hans synförmåga redan länge icke varit just den bästa, ägde han dock både arbetshåg och arbetskraft. För de försakelser och lidanden, som belägringen medförde, dukade han, oaktadt all kärleksfull omvårdnad af den trogna makan, likväl under. I november 1870 afled Karl Johan Billmark. Ännu i många år lefde hans änka kvar i det gamla huset vid Rue de Rennes, ensam, men ingalunda öfvergifven af de vänner hon förvärfvat och ej heller någonsin själf öfvergifvande sina gamla sträfvanden att sprida glädje och belåtenhet omkring sig. Fru Billmark är fortfarande det älskvärda och bildade fruntimmer, som hon alltid varit, och de åttio åren ha icke brutit hennes kraft eller skymt hennes blick för det sköna och ädla i lifvet. Hon är ständigt intresserad af all skön konst och räcker gärna en skyddande hand åt unga konstnärer och konstnärsämnen, gästfritt mottagande så väl resande landsmän som de svenskar, till och med de skandinaver, hvilka längre tid uppehålla sig i Paris. Ännu står hon upprätt, glad och förtröstansfull, njutande af den lyckliga ålderdom, hvaraf hon gjort sig så väl förtjänt. Så skildras hon af dem, hvilka på senare tiden haft nöjet att se henne, och af ett bref, hvaraf jag haft tillfälle att taga del, till en i Stockholm boende yngre väninna, kan man finna, att hon med nästan ungdomlig hand förmår att fortfarande gifva fint och träffande uttryck åt hvad hennes varma hjärta känner. Visst är, att hon lefver i kär hågkomst äfven hos dem som icke på lång tid haft tillfredsställelsen sammanträffa med henne, och att hennes namn alltid skall nämnas med aktning och vördnad. Claes Lundin. jJ. jStagnelius. Ett tack och ett ärligt handslag Med snöboll i kraftig hand.
Är i Köpe-, Bytesoch Gåfvo-bref A fast egendom visst värde densamma ej åsatt, beräknas char tan efter det värde, som för egendomen vid sista Bevillnings-laxeringen blifvit faststäldt; enahanda beräkningsgrund följes äfven, i händelse uti köpebref om fast egendom vissa förmoner eller tjenstbarheter äro, för längre eller kortare tid, säljaren eller dess rätls-innehafvare förbehållne, och den derjemte uti penningar bestämda köpeskilling icke öfverstiger fastighetens taxeringsvärde; men skulle den contanta köpeskillingen öfverstiga detta värde, kommer densamma att tjena till grund för beräkningen af chartans belopp; — skulle åter i Byteseller Gåfvo-bref å Skepp, Fartyg eller Båtar värdesumman ej finnas utsatt, charteras detsamma efter 16 sk. per läst; och bestå Contrabenterne till Köpeoch Byles-bref hälften hvardera till stämpladt papper, om ej annorlunda derom sluladt är. 5:o Öfverlåtelseoch Transport-bref å Krono-Rusthåll förses med stämpladt papper enligt samma grund, som andre Köpebref; men för Öfveilåtelser eller Transportör ef å Kronohemman, med hälften mindre, än vanliga Köpebref, och för skattlagde Nybyggen med fjerdedelen. 6:0 Skuldebref af alla slag, godkände räkningar, godkände eller protesterade vexlar och enskilda assignationer, de må innehafvas af enskilde personer eller publike Verk, böra, då de för Domare och Exsecutorer uppvisas, förses med stämpladt papper i följande progression, dock beräknadt endast elter det capital-belopp, i afseende hvarå uppvisandet äger rum: från och med 25 till och med 50 R:dr — 6. — derutöfver för hvarje fulla 25 R:dr — 3. — Härifrån undantagas likväl Skuldebref under 25 R:dr, som äro från stämpladt papper fria; och Ofvananförda Förskrifningar, löpande Sedlar m. m., som, när de i Concurser upptes, ej böra besväras med högre stämpladt papper, än för vanliga bilagor.
Stats-Utffottets projecterade LZnings-Stat för de tillkomne nya Ämbeten, föranläter mig derwid göra följande anmärkningar, hwilka jag anhällerom Ridderffapets och Adelns benägna tålamod at afhöra. Jag medgifwer at en Ämbetsman bör wara sä lönt at han utan oeconomifft bekymmer har sin säkra utkomst; men wid bestämmandet häraf bör ock göras afseende pä hwar och ens representations-skyldighet, jämte at lönerna bibehälla sitt sanna wärde efter föränderligheten af warupriser. Mig synes derföre at Taffelpengarne för Jutitiä- och Stats-Ministrarne böra blifwa enligt Stats - Utffottets Förffag'; men de öfrige Stats-Rädens, säsom betydligt mindre representerande , nedsättas Lil 1000 Rd. Banco och Justitiä-Rädens til soo Ro. Banco, efter de snart sagt hafwa ingen dylik pligt; och pä det Lönerna i en framtid mä medföra innehafwarne en lika fördel, anser jag nödigt at de bestämmas uti Spänne - LL0 Dcn 15 Irilir. mål, dä Räg, såsom dcn minstumbärliga nödwändigfcts-waran bör tagas til grund, som lrkwäl ej in natura utbekommes, uran i contant efter dcn för Stockholms Län ärligen hljfrvante Markegäng. Til uvlpstares pröfning bemställcs til hwad pris Rågen bör uptagas för at kunna amina mpuenheten motswarig til de förut i Contant föreflagne Löner. Jag tror 6 Ro. ZL §. Banco per tunna för närvarande wara lämpcligt, hwaraf upkommer följande Lönings-Stat: j Lön - 450 r Justiriä-Minister 1 til Laffelpgr zoo b 7Zv T.r RZz eller Zvao Lid.
Direktionen och, intilldess lånet blefve beviljadt, åt Stridde förskjuta och till Handelsdiskonten inbetala Tretusen sjuhundrafemtioen Riksdaler 25 öre, utgörande en Striddes skuld derstädes, som till betalning vore förfallen; att Ola Månsson efter att hafva verkställt detta uppdrag och för Malmros tillkännagifvit, att detsamma iemnats Ola Månsson af Bergman, på middagen sistnämnde dag, sedan lånen beviljats, af Malmros bekommit medlen emot qvitto å nu företedda liqviden, hvilken Malmros, men icke Ola Månsson, uppgjort och i enlighet med hvilken å lånet, stort Rdr Rmt 10,500: — afgått förskottsränta med 420: — Transport: 420: — Rdr Rmt 10,500: — Skulden till Diskonten 3,751: 25.
Dock må Fullmägtige icke utlemna några bevis öfver verkställd afskrifning, som kunde lägga hinder i vägen för Rikets Ständer, att, om de så för godt finna, besluta det en fordran skall i räkenskaperne åter uppföras. Åttonde Afdelningen. Angående Styrelsen af Riksgälds~Verket. §• 71, Styrelsen af Riksgälds-Verket föres af Rikets Ständers, enligt 67 Riksdags-Ordningen, valde Fullmägtige. §• 72, Sedan Fullmäglig ordentligen vald är, skall han, innan hän tillträder 3o Bil. till Stals-Utskottets Memorial N.-o 4U - Fullmägtigskapet, lifligen aflägga och serskildt med sitt namn underteckna följande Ed, hvilken kommer att bland handlingarne förvaras: ”JagN. N. ”lofvar och svär vid Gud och Hans heliga Evangelium, att som jag blifvit vald och utsedd till Fullmägtig i Rikets Ständars Riksgälds-Contor, ”så skall jag, vid samma mig anförtrodda befattning, på det sorgfälligaste ”ställa mig det för Riksgälds-Contoret utfärdade Reglemente och hvad ”framdeles kan blifva af Rikets Ständer och deras Stats-Utskott eller Revisorer förordnadt till behörig efterlefnad, samt doldt och förtegadt hålla ”hvad vid förvaltningen förefaller, som tyst vara bör; och skall jag mig *’i allt så förhålla, som en redlig man väl ägnar och anstår, samt jag det ”inför Gud och Rikets Ständer tryggeligen vill och kan lill svars stånda ”sd sant mig Gud hjelpe till Lif och Själ.” §. 73.
Efter nu gällande stadga skulle tjenstemannen hafva betalt för de första 375 r:dr 3 r:dr och för de sednare 375 ndr, 3 proc. med 11 „ 12 sk. S:a 14 r:dr 12 sk. När derifrån drages hvad tjenstemannen skolat, efter Utsk:s förslag betala, eller förestående . 13 „ — „ så visar det sig, att kronan förlorar, och tjenstemannen vinner _ 1 r:dr 12 sk. Hvartill skall detta omskiftande trassel tjena? Ar det icke bättre att låta det gamla stadgandet qvarstå? Gr. Lagerbjelke, Gust.: Vår Bevillms-förordn. är visserligen i många stycken orimlig och olämplig, men likväl icke i så hög Den 14 Maj f. m. 41? Iiög gvad som den siste talaren framställt, eller att den princip skulle ligga till grund för beskattningen, att Staten, då den utgifver löner, anser sig tillsländigt att deraf innehålla en viss proc., så att när en lön bestämmes till 300 r:dr icke mer än 298 lemnäs. För min del anser jag icke detta vara principen för beskattningen å löner utan grunden dertill vara den, att hvar och en, i viss mån af sina inkomster, bör erlägga någon del till fyllande af Statsbehofven, hvarföre äfven erabelsoch tjenstemän böra till Slaten erlägga någon del af sina inkomster. Nu har man också ansett, att den, som har en mindre inkomst, då han tillhör kathegorien af em betsoch tjenstemän, bör, i förhållande till summorne, gifva en mindre del deraf än den, som har en större; och man har derföre utsatt en viss skala, som finnes i betänk, uptagen. Det mätte alltså, när man utgår från denna synpunkt, vara rätt, att, om en person äfven beles hafva en större inkomst för året, men icke upbär mer än en mindre del deraf, t. ex. 200 r:dr i st. f. 1,200, han icke skattar mér än efter den proc., som är fastställd för det belopp han upbär.
Fru Håkansson slog sig bäst igenom i; &gt;Ett besök » d. v. s. i början, då hon var både rätt glad och lätt, om ock icke tillräckligt ungdomsliflig. Ingalunda tillräcklig i En handske », var hon alls ingenting i G ringo i re och Hamlet. I många Ur Dagens Krönika. 7hänseenden torde det för henne ha på längden blifvit behagli-.gast, om framgången vid hennes första sceniska uppträdande i Dockhemmet varit något mindre uppseendeväckande, då hon, att döma af hvad vi hittills af henne bär i hufvudstaden sett, ingalunda-mäktat stå kvar på så pass god ståndpunkt, än mindre gå framåt. Det låg i Dockhemmet öfver henne ett något, som utmärkte ett tillstånd af bundenhet och ofrihet under instruktionens föreskrift. Sedermera tycke » hon dock sträfvat frigöra sig något och rör sig liksom mer på egen hand, men dermed är icke nog. I tvänne afseenden brister i synnerhet fru H., men det är tvänne hufvudpunkter. Hvarken minspelet eller stämman mäktar följa med och ge uttryck åt de sinnesrörelser rollens ord föreskrifva. Ansigtet förblir kallt och stelt, och stämman, i sig sjelf icke ful, saknar värme och mjukhet och verkar, när man hör den något mer, förtvifladt afkylande. Och hvad som häller icke var bra, var att i uttalet ibland kommit in ett och annat ljud af simpelhet, åtminstone i &gt;Ett besök » första akten eller omkring den passus, der ordet » stilig » förekommer. — Det var då en verklig njutning att i hr Svennberg en gång på scenen få se en riktigt vacker ung och ståtlig karl, och fruntimmerspubliken borde i sanning derefter vakna till insigt om, huru enkla och » ostiliga » de härvarande teateräl-skarne i sjelfva verket gemenligen äro. Hr S. egde ock en af naturen vacker organ, som dock är i stort behof af skolning och ans, och var att sluta af hans spel i Ett besök någonting att göra af som skådespelare.
N:o 54, som ej är någon supposition, samt att lian upptagit utgifterna, i likhet med K. M:s propos., till 9,590,000 r:dr, sorn ej heller är någon supposition. Han har till och med gått så långt, att han beräknat ränta och amortissement på lån, sorn ännu icke äro beslutade, hvilket lärer vara den enda suppositionen i bans framställning. Den summa, som är glömd och hvilken Riksg.cont. troligen för sina utgifter behöfver, torde uppgå till 4°°i°oo r:dr. Jag säger ej, att det tillhör lievill n.XJtskrs ledamöter att uppgöra en statsreglering; men om de likväl uppgöra den med misstag, är det ej ur sin ordning att anmärka dem och hänvisa till den möjliga anledningen. Gr. von Fersen: Jag finner, att Hr v. Hartmansdorff ej fattat, hvad jag menat. Han har tillagt mig, att det endast vore suppositioner, jag framställt. Jag har sagt, att det varit exempelvis, jag anfört hvad i slutet af min reservation igenfinnes; sådana exempel kunna uppgifvas, utan att vara lösliga suppositioner, då man tager de säkra donneer, som finnas, och derefter uppgör de deraf härflytande och förmodade resultaterna. Riksg.cont. är hvarken upptaget i den ena eller andra calculen, och hela skillnaden blefve blott att tillägga denna summa pä båda ställena. Jag har endast framställt exemplen för att visa nyttan af den indirecta beskattningen och sökt visa, att den kunde utgå, utan alt staten behöfde lida och utan att den skattdragande kände skatternas tyngd. Detta var föremålet för exemplet, och om ej Hr v. Hartmansdorff fattat det, hafva dock andra ledamöter funnits, som rätt uppfattat, hvad jag menat och i reservationen framställt. Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 5 återremitterades. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att tid efter annan ledigheter uppstått bland Hrr Electorer efter Gr.
Uppå gjord framställning om bestämmande af praescriptionstid för gångbarhet af de från Rikets Ständers Bank tillförene utgifne transportsedlar samt sedlar ä 3 och 2 R:dr efter ganda formulairet, hvilka ännu ega allmänt omlopp, hvarigenom allmänheten vore utsatt för de förluster, sorn dessa sedlars lätta förfalskning och efterapning föranleda; och då hos Rikets Ständer, vid pröfning häraf, den öfvertygelse stadgat sig, att, derest en fullkomlig indragning af Bankens berörde sedlar, på sätt förordnad t blifvit, i afseende på Rikets Ständers Banks tillförne utgifne sedlar å Daler Kopparmynt, kunde i110m en icke aflägsen framtid verkställas, flere fördelar skulle vinnas och deribland erhållandet af visshet om den utelöpande sedelstockens belopp, hafva Rikets Ständer, för beredande häraf i framtiden, godtfunnit nu besluta, dyt Bankens från och med 1777 års böl jan till och med den 31 Mars 1836 utgifne samt å Specie eller Banco lydande transportsedlar, äfvensom dess från och med 1777 års början till och med 1812 års slut ä 3 och 2 R:dr på dubbla blad, samt fran och med 1813 till och med 1836 års slut likaledes å 3 och 2 R:dr på enkla blad tillverkade sedlar af ofärgadt papper icke få emottagas i uppbörden af allmänna medel längre, än till och Troed år 1848; under anmälan hvarom Rikets Ständer härmed i underdånighet anhålla, det E. K. M. feäcktes, till allmän efterrättelse, Nådig Kungörelse i ämnet utfärda och derjemte ej mindre anbefalla vederbörande om dess uppläsande från predikstolarne, minst 2:ne gånger hvarje år, under den bestämda praescriptionstiden, än äfven förständiga Kongl. Vetenskaps-Academien att låta, tili allmänhetens kännedom, uti de små almanachorna för de 2:ne år, som näst föregå den 96 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Posse och Hr Skogman i f. m. plenum i ämnet afgifvit. På grund af hvad jag här ofvan anfört, tillstyrker jag, att på Svenska tryckta böcker må från all införselstull vara fria och anhåller om ålerremiss af Utsk:s förslag. Hr von Rosen, Georg: Min erfarenhet i detta ämne är visserligen icke stor. Jag hvarken bör eller kan vara mångordig. Jag håller mig först lill de allm. grundsatserna i Ulsk:s betänk., hvaruti en oinskränkt handelsfrihet antages. Att börja med vill jag icke yttra mig öfver det riktiga eller det oriktiga i denna grundsats ; men jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att denna grundsats åtminstone blifvit mycket för tidigt framställd till antagande, innan man ännu inom landet gjort den gällande för våra näringar. Om vi skulle erhålla en oinskränkt handelsfrihet innan vi hafva näringsfrihet inom landet, så föreställer jag mig, alt vi antaga grundsatsen att låta beskatta oss af en utländsk arbetskraft, innan vi tillåtit arbetskraften inom landet att utveckla sig. Jag kan icke inse, att det kan vara fördelaktigt för det allmänna, att det tillätes oss att köpa en vara, gjord och tillverkad utomlands, då vi förneka denna varas fria fabrikation inom landet; det vill med andra ord säga, att den arbetare, som ej finner sin uträkning uti att underkasta sig skråtvång i städerna, äger ej rättighet alt på landsbygden fabricera sina varor. Derföre reser han till Danmark eller Pommern, der tillverkar han varan och inför densamma mot en tull, som visserligen icke svarar emot de skattebidrag, hvilka han här måste underkasta sig, för att få fabricera denna vara inom stadsmurarna. Jag öfverlemnar åt andra med mera sakkännedom, än jag äger, att afgöra, huruvida detta kan vara fördelaktigt för landet. För öfrigt skulle jag tro, att ett systeme med oinskränkt handelsfrihet, men derjemte med tulltariffer, såsom ett slags förbud, endast är en onödig omgång.
Hofrätten, sedan behörig skriftvexling föregått, meddélat utslag den 12 Sept. 1854, af innehåll, att som Häradshöfdingen medgifvit, det Svartlösa Häradsrätt, emot hvad under målets handläggning' blifvit utredt, genom berörde utslag den 19 April 1853 förpligta! — 41 — förpligtat Enkefrun att till Inspektoren utgifva af henne redan godtgjord lönförmån af 52 lispund 4 marker rågmjöl antingen in natura eller med penningar jemte 8 Kalr 16 sk. banco i ersättning för rättegångskostnaden; alltså och då ifrågavarande beslut vore uppenbarligen emot lag stridande, och Häradshöfdingen, hvilken såsom Ordförande i Häradsrätten vid dess fattande vore derför ansvarig, genom samma beslut måste anses såsom Domare hafva ådagalagt uppenbar vårdslöshet; ty pröfvade Kongl. Hofrätten, som funne hvad Häradshöfdingen i öfrigt blifvit till last lagdt, icke enligt lag medföra ansvar för honom, rättvist att, i förmågo af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, fälla Häradshöfdingen att för omförmälte orätta domslut böta etthundrade daler silfvermynt med 33 ll:dr 16 sk., äfvensom ålägga honom att till målsäganden utgifva hvad hon på grund af berörde domslut till Inspektoren utbetalt eller fyratiosju riksdaler 42 sk. 8 r:st för omförmälte rågmjöl och åtta riksdaler 16 sk. i rättegångskostnådsersättning, med tillhopa femtiosex r:dr 10 sk. 8 r:st allt banco; hvaremot och då målsäganden icke styrkt, att hon för ifrågavarande åtal måst vidkännas några utgifter, hennes anspråk på ersättning derför icke kunde bifallas. Detta utslag har hos Kongl. Majit icke blifvit öfverklagadt.
Palmstjerna, Carl Otto: Upmanad af Hr Hjärnes yttrande, anser jag mig böra vitsorda riktigheten af Hr Hjärnes anmärka., att det tillstyrkande, som de sammansatta Statsoch Ekoo.Utsk:ns här föredragna betänk, innehåller, icke fullt öfverensslämraer med den propos. hvarom de sammansatta Utsk:n voterade, och att således denna propns. blifvit ändrad i det concept eller den handling, som lemnades till Exped.Ulsk. att tryckas utan min vetskap intilldess jag fick se handlingen tryckt, då den inkom lill öfverläggning hos R. o. Ad. Jag har sedermera sökt att göra mig underrättad huru denna förändring tillkommit. Det är en sak, som icke torde tillhöra R. o. Adis pröfning, hvarföre jag, icke vidare vill nämna derom. Jag torde böra tillägga att orsaken, hvarföre jag, vid samma tillfälle som Hr Hjärne gjorde denna anroärkn. icke vidare sökte att fästa R. o. Adis upmärksamhet derpå var den, att jag först icke kände fullkomligt huru det hade tillgått och att jag icke så ordagrannt erinrade mig den propos., som jag i de sammansatta Ulskin framställde, ehuru jag väl märkte att den var förändrad. Dessutom ansåg jag sjelfva saken vara af den beskaffenhet, att jag icke trodde den förtjena ali uptaga R. o. Ad:s lid dermed. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUlskis i gårdagens plenum på bordet lagda mern. Nio 337, ang:de verkställd omröstning i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rör:de åtskilliga med statsregleringen gemenskap egande frågor. Föredrogs och bifölls BankoUlskis i gårdagens plenum på bordet lagda mern. Nio 85, angide instruktion för R. StisBankoDtsk. vid nästkommande riksdag. Äfvenledes föredrogs och bifölls Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.Utskms i gårdagens plenum på bordet lagda betänk.
Rätt öfverklagas, ej behöfva af den klagande fullgöras, inom tiden till fataliernes bevarande; — att Domars verkställbarhet är ansedd i allmänhet ej förr cga rum, än Öfver-Rälten dömt f och dömt LagZJlslottets Betänkande N:o 74. 27 lika med Under-Rätten ; — att något annat satt till lagligt kungörande af stämningar oell kallelser å personer, som treskas eller undanhålla sig, ej är föreslaget, än den i gamla Lagens stadgade olämpliga utvägen, att fästa stämningen på den frånvarandes husdörr;—1 att den ofta inträffande nödvändigheten, att i en och samma tvist flera gånger meddela sin vederpart fattade beslut och till communic?.- tion utställde handlingar, ej är i förslaget undanröjd ; att de ändringar, som blifvit föreslagne i läran om laga bevis, ej leda till förbättrande af de brister, hvarmed Lagarne i denna del äro behäftade ; — att man tillagt protocoll, som , på föreskrifvet sätt hos någon Rätt är fördt så oemotsägligt vitsord, alt bevisning deremot ej tillätes; — och att en annan del af bevisningsläran , hvari behofvet högt påkallar det sorgfälligaste bemödande om förbättring, nemligen läran om bevisningskraften af enskilda personers betyg och handskrifter , blifvit af Gomitén alldeles yanvårdad. Efter dessa här i korthet sammanfattade, men i Motionen vidlyftigare utvecklade anmärkningar, har Motionairen vir dare anfört , alt ett Lagverk, behäftadt med så väsendtliga fel i dess hufvudgrunder och bearbetadt efter en så origtig method, svårligen kan anses tjenligt alt läggas till grund för en ny Lagstiftning, än mindre, att i sin Jiclhel såsom sadan antagas, om det ock i 28 LagXJtskotteis Betänkande Nio 7 i. sina detailer innehåller förbättringar, obero* ende af det hela och för öfrigt så beskaffade, att de, utan -vetenskapens biträde, redan kunnat hermas från allmänna tänkesättets högt yttrade fordringar.
Tilläfventyrs var det äfven denna omständighet, som verkade till det motstånd förslaget rönte och de anmärkmr, som deremot framställdes. Dessa anmärkn:r äro nemi. ej riktade emot det syftemål, man med Notariats-embetet i allmänhet söker, hvilken sida af saken lemnades i sjelfva verket ovidrörd, utan emot den dubbla egenskapen af Notarie vid domstolen och en till allmänhetens biträde befintlig offentlig embetsman, som förslaget förordade. Huruvida i vårt iand ett ansvarigt isoleradt Notariats-embete kan inrättas, åtminstone för det närvarande, har ock mången betviflat, hvaremot icke någon, som tänkt på saken, har ens sökt att motsäga dess ändamålsenlighet. Dess nytta och nödvändighet för affärslifvet bekräftas ock genom de i städerna antagna Notarii publici. Deras befattningar äro väl icke så vidsträckta eller omfattande, som till Notariats-institutionens väsende hörer; men i II. H. 5 6t> Den 3 December f. m. den män de verka, gifva de styrka och säkerhet åt affärslifvet ? och med en större utsträckning af deras befattningar, och ledd af lagliga föreskrifter, blefve den nytta de medförde väsendtligen ökad. Deraf förklaras ock det rop på en lag för Notarius publicus i stad, som vid flera Riksdagar låtit sig förnimma. Men behofvet af det juridiska och ansvariga biträde, som allmänheten genom Notariatsinstitutionen skulle vinna, är dock i många fall mindre i städerna, med afseende dels derå, att man der alltid äger tillgång på kunnige personer, som kunna anlitas, dels ock den befattning, som RådstufvuR:ne hafva vid boupteckningar och arfskiften, till hvilka förrättningar man vanligen på landet nödgas anlita personer, som sakna för ändamåiet nödige insigter och hvilka ej stå i något ansvar för deras åtgöranden. Afhjelpandet af detta sednare förhållande var ock ett af de förnämsta motiver till LagKomitéens åberopade förslag. Sedan dess har dock behofvet af Notariats-väsendets införande och utveckling betydligen tilltagit. Anlednm till detta behof är äfven antydd.