Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att förekomma de hemliga och mot rätta förhållandet stridande öfverenskommelser emellan Jordägare och Brukare, som Utskottet befarar, synes mig kunna föreskrifvas, att Jordägares förnekande af sitt bifall till utmätr ning af hvad Åboen till Hemmanets skötsel oundgängeligen behöfver, ej må derföre kunna lägga hinder i vägen , utan så är, att Jordägaren med ordentligen förd Bok eller Skuldsedel förmår visa att han hos Åboen äger fordran till sä stort belopp, som svarar emot värdet af de Kreatur eller Redskap, om hvila kas försäljning är fråga. Af de anledningar jag nu haft äran fram* ställa kan jag för min del icke bifalla Betänkandet, utan anhåller, att detsamma måtte till Utskottet återremitteras. Grefve von Lantingshausen, Albrect, anhöll att Betänkandet matte antingen, i anledning af Den 17 Februarii. 433 af Friherre Rudbecks dervid gjorda anmärkning gar, till Utskottet återremitteras, eller ock få', enligt 49 §. i Riksdags-Ordningen, ytterligare hvila på bordet intill nästa Plenum j och som åtskillige Ledamöter äfven hördes uti sistnämnde önskan instämma, fann Ridderskapet och Adeln för godt tillåta!, det Lag-Utskottets ifrågavarande Utlåtande finge intill nästa Plenum hvila på bordet. Upplästes 3:ne från de öfriga Respective Riks-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag af den <?:de och i3:de dennes, innehållande att, sedan något mera än tvänne månader redan framflutit från den 5 sistledne December, å hvilken dag Kongl. Majit i Nåder iårit Riksens Stats-Utskott om Statsverkets tillstånd underrätta, och då de ännu återstående Riksdagsgöromålen voro af den mängd och vigt, att de samma omöjligen kunde innom trenne månader från sistnämnde dag, hinna ahdutas, bemäldte Riks-Stånd ansett nödigt att besluta, med anledning af 109 § uti Riksdags-Ordningen, hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla det Riksdagen måtte på en månad, räknad från den nästkommande Mars förlängas.
För mig sjelf kan jag nemi. icke göra tydligt, hvartill sådane särskilda fonder egentligen skulle tjena. Man säger, att de äro till, för att betäcka möjligen inträffande cassaförlusler. Men då Bancodisconten dertill äger sina räntor att använda, så kan jag icke inse hvarför det skulle behöfvas några ytterligare medel. Dessutom om den äfven efter det blifvande reglementet skulle komma att afstå en del af dessa räntor, och förlusten någon gång händelsevis skulle kunna blifva så stor, alt den icke motsvarades af hvad som utaf räntevinsten vore qvar, så ser jag icke hvad som hindrar styrelsen att, till denna förlusts betäckande, använda de medel, som från Bancodisconten blifvit atlemnade. Hvad nu sjelfva vinsten beträffar, hvilken Utsk. i punkterne d) och e) föreslagit skulle lill Bancoslyrelsen genast öfverlemnas, utan att i Bancodiscontrörelsen qvarhållas så läng tid, som hittills skett, så anser jag äfven det der föreslagna stadgande vara lämpligt. Mig förefaller det nemi. besynnerligt, att Banken äger en obekant tillgäng, för hvilken den icke skall offentligen redovisa, och att der finnes en särskild lånefond, som icke upplages i Bankens allmänna räkenskaper. Af dessa skäl anser jag det vara ganska lämpligt, att, på sätt Utsk. föreslagit, dessa räntor genast varda till Banken atlemnade, och att man en gång för alla bestämmer en viss summa, som frän denna gren af lånerörelsen får utlemnas. Hr Rosenblad har påstått, att Utsk:s förslag skulle innefatta en stor nedsättning uti den sedelstock, sorn förut från denna lånegren utgått i rörelsen. Det må väl vara sant, att den blefve något förminskad emot hvad den nu är, men så har också, på sätt Frih. Stjernstedt redan upplyst, Bankens lånerörelse på andra häll blifvit ökad. Vi hafva nyss ökat faslighelsbelåningen med million.
Delta har emedlertid skett här, men icke i PresleSt.; och enär detta betänk, angår en angelägenhet, som särdeles rörer PrestcSt., så får jag vördsamt anhålla, på det ingen anmärkning emot vårt förfarande måtte äga rum, att R. o. Ad. ville utsätta nästkommande Lördag till detta måls behandling. Som reservationerna nu äro ankomna, och andra bordläggningen derefter följakteligen kunnat äga rum före Lördagen, sä hemställer jag, att Hr. Gr. o. Landtm, behagade föreslå Ståndet, att detta mål sättes främst på listan till nästkommande Lördag. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, innan pro7 II. 49 386 Den 22 Februari. pos. å Hr von Hartmansdorff;; begäran framställdes, ansäg sig skyldig tillkännagifva, ali lian varit orsaken lill den nu klandrade åtgärden. Ordföranden i Exp.Ulsk. hade nemi. hos H. Ex. gjort förfrågan, huruvida det skulle vara lämpligt att insända ifrägavar. utlåt, till RiksStm för bordläggning, innan reservalionerne voro färdigtryckta, och med afseende på det ringa antalet af mål, som funnos inkomne, hade H. Ex. tillstyrkt bemälde Ordförande att vidtaga denna åtgärd, af det skäl alt H. Ex. trott sig finna en vinst deruti, att Ståndens ledamöter så mycket förr kommo i tillfälle att läsa sjelfva utlät., och enär någon förlust för dem aldrig kunde uppstå, då de ägde rättighet att, såsom Hr von Hartmansdorff nu föreslagit, vid andra bordläggningen betinga sig sä läng tid de önskade för att läsa reservalionerne. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad., att StalsUtsk:s utlåt. N:o 182 nu finge bordläggas, för alt icke upptagas pä föredragningslistan förr än till det plenum, som komme alt äga rum om 8 dagar eller nästa Lördag. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 19 dennes på bordel lagda utlåt.
Det första försök att i egenskap af Riksdagsman gagna, som jag nu har äran framlägga, önskar jag måtte med välbehag emottagas och med mildt omdöme behandlas. Mili afsigt härmed, alt befrämja allmänt väl, är lika ren, sorn mitt nit att befordra ämnets vidare utveckling, i fali af bifall till Motionen, är allvarligt. Redan är så mycket tryckt, skrifvet och ordadt emot den fria bränvinsbränningsrättigheten och om de deraf förmente missbruk, att ett upprepande häraf må, minst sagdt, anses öfverflödigt. Somlige anse denna rättighet gagnelig för Landet, under det alt andra påstå den samma skadelig både moraliskt och ekonomiskt afseende; somlige vilja utesluta Städerna ifrån denna rättighet; somlige vilja uldömma de sammansatte eller så kallade Pistoiiska verken, under det att andra anse det onaturligt, att förbjuda begagnandet af en inrättning, som, med mindre kostnad af vedbrand och dagsverken, producerar en större afkastning, än de gamla bränvinspannorne; somlige vilja sätta yxan till roten -och förbjuda allt bruk af bränvin, hvaraf bränvinsbränningens upphörande skulle blifva en följd, då andra deremot tro sig genom en dryg beskattning vinna nära samma ändamål. Min enskilt» 348 Den 4 December f. m. öfvertygelse i detta fall är, alt denna, lika med alla andra medborgerliga rättigheter, hör vara fri att begagnas, med hvilken redskap som hälst, af hvar och en, som vill underkasta sig de dermed förenade förbindelser till Staten och det allmänna; att bran vinsbränningen, i och för sig sjelf betragtad såsom Näringsgren, är nyttig för Landet, så vida den lämnar de lättaste medel för utvidgade Ladugårdar och eonsumerar genom förvandling öfverllödet af Spannemål och Potatoes, utom hvilken consumlion dessa sednare artiklar skalle falla till ett så lågt pris, att
Jag anhåller fortfarande om afslag å detta betänk, i dess helhet och, örn detta icke medgifves, att R. o. Ad, till en början måtte afslå det 1 mom. Hr von Troil, Emil; Hvad först angår bestämmandet af den förhöjda skjutslega, Etsk. föreslagit, lärer den väl icke, åtminstone då den jemnföres med den lega, som i förlä tider varit stadgad, kunna anses synnerligen öfverdrifven. Skjutslega!! bestämdes vid 1800 års riksdag till 8 sk. silfver, således till 3a sk. riksgts efter nuvar. myntvärde; och frågan är här följaktligen, endast 0111 en förhöjning af 4 skriksgrs utöfver den lega, som år 1800 stadgades. Hvad åter angår den andra vida vigtigare opinionsfrågan, huruvida nuvar. skjutsinrättning, såsom en och annan talare påstått, är en lycka för landet eller, såsom andra förmenat, utgör en dryg borda'för jordbruket, hade man visserligen kunnat vänta, att föga tvist derom skulle kunna uppstå, sed tfn saken vid flera riksdagar blifvit temligen vidlyftigt och fullständigt behandlad och utredd. Man finner likväl i detta, såsom i andra ämnen, alt svårligen en inrättning kan vara så oduglig, att den ej finner varma försvarare. Förden, som opartiskt betraktar saken, borde det dock vara lätt att inse, hvilket betryck för jordbrukaren uppkommer genom skyldigheten att resa till en aflägsen gästgifvaregård, der vänta flera dygn, utan ätt få skjutsa samt slutligen mången gång få återvända hem, sedan flera dagsverken blifvit förspilda, utan en enda skillings förtjenst. Om han äfven bor nära gästgifvaregården och icke behöfver der förgäfves vänta på skjuts, måste skjutsningen för, honom vara en förlust, då vägarna äro mindre farbara, eller då han behöfver begagna såväl sin egen som sina dragares arbetskraft för jordbruket.
Som icke heller det för ifrågavarande broanläggning upprättade kostnadsförslag blifvit af Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader granskadt, eller annan offentlig myndighet yttrat sig i fråga om bekofvet och lämpligheten af en broanläggning på det föreslagna stället, anser sig Utskottet böra hemställa, 19:o. att den väckta motionen må lemnäs utan afseende. o För åstadkommande af en brobyggnad i Sollefteå öfver Angermanelfven hafva inom Preste-Ståndet Doktor Runsten (uti Motion N:o 151) och inom Bonde-Ståndet Riksdagsfullmägtigen Henrik Hansson från Wester-Norrlands län (uti Motion N:o 283) föreslagit, den förre: att, dels såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, dels såsom lån på möjligast billiga vilkor, beviljas ett statsbidrag till det belopp, som, efter af vederbörande Distriktchef uppgjordt och inkommande kostnadsförslag, må pröfvas för ändamålet behöfligt; och den sednare: att dertill måtte anvisas ett anslag utan återbetalningsskyldighet stort 100,000 R:dr, hvarjemte motionären anhållit att, innan ärendet till behandling förekonnne, få till Utskottet inlemna syne-instrument och kostnadsförslag jemte öfriga handlingar i målet. Enär några sådana handlingar sedermera icke till Utskottet inkommit, hemställer Utskottet, 20:o. att ifrågavarande motioner må lemnäs utan afseende. Riksdagsfullmägtigen J.
Drbntngen; l9:o af ben 5 dtober, angåenbe föranbrtng t föreffrtfterna röranbc irutfos ren för fptforå famtnattbpggnab; 20:o af famma bag, t fråga om unberföfntng af be angåenbe förb o et) ffos gar inom Norrbottens Sätt utfärbabe prfottegier; 2l:o af beit 12 tDftobcr, röranbe båtötnänS tjenftgöringssffptbtgpet; 22:o af ben 15 Cftober, angåenbe rättighet för q rötuna att antagaS tift fös reftåenbc af Organtft Äomtterabe upprät* tabc förffag tift förorbntngar om fontmunatsftpretfe på Saube t, ont fonttnunaUfh;s retfc i Stab od) om Äprfoftätnma fautt åfprfos od) ©fotråb; 31 af beit 29 JDftobcr, aitgåenbe af förorbitabc Äomitcrabe upprättabt föra ftag titt förorbntng om Sanbåttng; 32:o af famnta bag, t antcbntug af Äottgl. 9ftaj;:t3 ttåbtga proportion angas cubé grttnbcrua för eu reglering af 83tf?oparne3 aflöning. §. 84. ©en af SDfj, enligt ftabganbet uti §, 103 9tegertng3s£yoruien od) §. 64 fFvifös bagSsSDrbntttgeit/ ittfebba Sttämtib (ja t, genom omröfhttng, förffarat §ögfta ©oms ftoIenS fatntitge Sebamöter förtjenta att i fitt mtgtiga fatt bfbefyåttab, §< 83.
Under skarpsinniga anmärkningar, som styrkte Drake i hans höga tanke om Vanloos inblick i guldmakeriets hemligheter, föregick nu denna undersökning. Vanloo begagnade ett ögonblick, då hans värd var sysselsatt med att visa och förklara en af honom sjelf uppfunnen förbättring i ugninrättningen, till att under sina kläder framtaga en liten metallstaf ... en sådan som alkemisterna allmänt brukade för att omröra metallblandningarne ... och ställa denna i en vrå vid ugnen bland redskap af samma slag. Vanloo berömde ugnen och anvisade Drake den härd, han önskade begagna. Derefter frambar Drake tvenne skinnkappor med kapuschonger, egnade att skydda mot ugnshettan. Medan Vanloo pådrog det ena af dessa plagg, sade han med blicken stadigt riktad på Drake: – Jag erinrar mig i detta ögonblick en händelse, som tilldrog sig vid ett tillfälle alldeles sådant som detta. Jag hade gjort bekantskap med en fransk alkemist och af denne blifvit inbjuden till hans laboratorium. Dylika inbjudningar äro sällsynta, ty antingen är den inbjudne underlägsen eller jemngod med sin värd i vetande, och då har denne sednare ingen fördel utan snarare skada af besöket, eller ock är han honom öfverlägsen, och i detta fall bör den sednare, med någon kännedom om menniskonaturen, inse, att gästen ej till honom afstår ett uns af sitt högre vetande. Jag anade derför en snara och var på min vakt, öfvertygad, att Fransmannen ej trodde mer än han sjelf ville af min försäkran, det jag ej var mästare, utan, likasom han, endast lärling i den ädla konsten. Fransmannen frambar, likasom ni, tvenne arbetsdrägter, en för honom och en för mig. Men i det ögonblick, jag var sysselsatt att påtaga min, rusade min värd emot mig, fattade med ena handen kapuschongen, den han sökte vrida kring mitt hufvud, och lyfte i den andra en knif, idet han ropade: ”Guldreceptet, eller jag skär halsen af er!” Men jag var beredd på försöket. Jag grep om mannens arm, alldeles så som jag nu griper om er ...
Allt hvad han lärer 6ig vidare, bör vara hans ensak. Jag hemställer lill Ståndet att betänka, om vi här, efter Utsklns förmening, höra fordra af hvar och en, af maneller qvinnokön, alt lära sig skrifva t. ex. Det må lara, att hvar och en, som har tillfälle och vilja dertill, må göra det, men huru många harn skulle icke tvingas lill dessa kunskapsöfningar, utan att egentligen, sedan skolålderu är förbi, deraf hafva den ringaste båtnad? Jag hemställer hvad nyttan deraf är för en torparflicka, hvars öde troligen blir att tjena, eller för en lärgosse i ett handtverk, som är af den beskaffenhet att han, vid dess utöfning för egen räkning, hvarken behöfver det ena eller andra. Han har lärt sig skrifva, lärt sig historia, lärt sig geographi, — och till hvad ändamål? För att glömma bort och aldrig öfva dessa kunskaper. Så tror jag förhållandet blilver äfven hädanefter. Det är godt och väl om han kan det, så framt han finner sig deraf hafva någon nytta eller föräldrarne finna hans belägenhet sådan, alt han deraf i framtiden kan draga fördel, men ett tvång anser jag olämpligt i detta fall. Jag vill icke göra något undanlag för den fattige, ty om den fattige vill gå framåt och har fallenhet dertill, så må han gå dit han önskar; men något band, vare sig på den rike eller fattige, anser jag olämpligt. Jag hemställer derföre till R. o. Ad., att minimibeloppet, som tvångsvis skall i skolan läras, må inskränka sig till hvad Doctor Björkman yttrat, att nemi. läsa väl innantill och försvarligt känna sin christendoin. Hr Ribbing, Arvid: Hr von Rosen har här vanligen velat försvara den mening, som inom Utsk:n gjort sig gällande; men då nu icke så är händelsen, anser jag mig skyldig nämna att Utsk:n föreställt sig, att då vid innanläsningen någonting skall läsas, så kunde läsningen ske i sådana böcker, hvarigenom någon kunskap inhemtades i den för barnens fattning så svår ansedda kännedomen om hvad historien, naturläran o. s. v. innehåller.
M.s uttryckta åsigler rör.-de vidden och omfattningen af den föreslagna styrelsens förva/tningsbestyr; men när det kommer till sjelfva det begärda anslaget derför, så nedsätter Utsk. ej allenast detsamma med 2,433 r-.dr 16 sk., alldeles omotiveradt, eller, sorn man säger, på höft, utan ställer derjemte hela den tillämnade styrelsen i luften, ulan uppföring på stat, ehuru Utsk. bland de provisionelt anvisade medlen inräknar sådana, sorn tillförene utgått på stat för enahanda ändamål. För mig är det tydligt, att K. M. , vid begäran af medel till nämnda organisation, nedgått till det lägsta, just för att gifva Ständerna ett uttryck af sin beredvillighet att åstadkomma ändamålet med största hushållning. Vid sådant förhållande synes mig vara mycket oklokt , om R. St. härvid skulle möta K. M. med en prutning, hvartill de ej ens sjelfve kunna uppfinna någon grund att anföra. 2:0 Dessutom synes den procedur icke väl conseqvent eller för ändamålet tillämplig, att nedrifva ett ordinarieembetsverk, inrättande ett annat, under erkändi behof af dess större omfattning, oell att då gifva detta sednare endast en tillfällig till\*arelse, och densamma ändock ej långvarigare än under fyra år. 3:o En verklig ofullständighet synes mig hafva tillkommit vid uppställningen af den föreslagna organisationen af styrelsen för allmänna arbeten, just derigenom, att K. M. velat i möjligaste måtto inskränka behofven. Jag saknar nemi. en afdelnings-chef på stat, som handhafver alla förekommande vägärenden. Utan en sådan, tror jag ej att ett vederbörligt sammanhang kan åstadkommas i statistiskt, topografiskt och militäriskt afseende, emellan de skiljda delarna af landets communicationer. Det behöfves ett fortsatt studium af locala egenheter och en nära bekantskap med landets ekonomiska behof, äfvensom ett stadgadt begrepp om försvarets fordringar, för att sammankedja och ordna communicatiouerna till sin fulla användbarhet.
Utlåtande i öfrigt, angående allöningen vid Landtförsvars-depar tementets Kansli-expedition, bifölls, med iakttagande allenast af den rättelse i afseende å tillökningen i Expeditionens anslags-summa, som utaf olvanberörde beslut uppkommer. Vid Utskottets anmälan öfverst på sid. 4, om Departementets Kommandoexpedition, lät Ståndet bero. Kr ig s-kollegium: 3:o. Hvad i afseende å Herr Grefve Lagerbjelkes, G., och Anders Perssons från Nerikes län motioner å sid. 6 blifvit af Utskottet hemstäldt, bifölls. Likaledes godkändes hvad Utskottet föreslagit under litt. a. General-intendentens lön bestämdes lill 4,500 R:dr. Ett Krigs-råds till enahanda belopp, 4,500 R:dr. 400 Prot.-Utdrag den 4 Juli i857. 2 Krigs-råds lön till 4,000 R:dr hvardera. Intendentens vid Intendents-militär-kontoret 1,500 R:dr. Sekreterarens 3,000 R:dr. Advokat-fiskalens 2,500 R:dr. 5 Kamererares 3,000 I\:dr hvardera. Krigs-kassörens 3,000 R:dr. Intendentens vid Utrednings-för rådet i Stockholm arfvode 2,500 R:dr. Utskottets förslag i öfriga delar, angående Kongl. Krigs-kollegium och dess tjenstemän m. m. dithörande, godkändes, med iakttagande allenast af den rättelse i afseende å tillökningen i Kollegii anslags-summa, som ulaf ofvannämnde beslut uppkommer. Vid Utskottets anmälan öfverst å sid. 11 lät Bonde-Ståndet bero. 4:o. Artilleri-staben. Utskottets hemställan afslogs. 5:o och 6:o. Öfver-kommendants-expeditionen.
Förekommer, vid fartygets ankomst till lossningsort, anledning att gods tagit skada; ege såväl befälhafvare som lastemottagare att, till utrönande af godsets beskaffenhet, erhålla besigtning genom gode män, om hvilkas väljande vare lag, som i § 321 sägs. Besigtningen bör verkställas före eller vid lossningen. Finnes då, att godset tagit skada, vare besigtningsinännen skyldige att afgifva yttrande, huruvida skadan må anses hafva tillkommit genom befälhafvarens och besättningens vållande. § 107. Märkes ej skadan före eller vid lossningen, vare lastemottagarens anspråk på skadeersättning icke inskränkt derigenom, att han utan anmärkning varan emottagit der han genom en, inom fyratioåtta timmar efter lossningen hållen, besigtning, som i föregående § sägs, styrker skadan och derjemte visar att godset varit i fartyget inlastadt, samt att skadan icke efter lossningen varan åkommit. § 108. Skall befälhafvaren ersätta förloradt eller skadadt gods, utgår ersättningen efter det värde, godset har å bestämmelseorten, när fartyget dit ankommor. Har godset gått förloradt, ersättes hela detta värde; har det endast tagit skada, afdrages från värdet i oskadadt tillstånd, värdet i skadadt tillstånd, och återstoden utgör skadans belopp. Från värdet af det förlorade eller skadade godset afdrages dock den frakt tull, samt öfriga kostnader, hvilka, i anseende till förlusten eller skadan, icke komma att för detsamma utgöras. Gäller ersättningen gods, hvars beskaffenhet enligt konnossementet varit befälhafvaren obekant, må vid dess bestämmande afseeude å denna omständighet fästas. § 109. Emottagandet af godset medför förpligtelse att betala öfvereuskommen frakt, ersättning för Ofverliggedagar, redan fastställda haveribidrag och öfriga af befälhafvaren för godsegarens räkning gjorda utgifter, äfvensom att uppfylla andra befraktaren åliggande skyldigheter, som grunda sig på den handling, enligt hvilken godset cmottages. För de liafveribidrag, hvilkas belopp ej blifvit faststäldt, är godsegare skyldig att ställa säkerhet.
Derjemte skulle vid tillämpningen af en dylik föreskrift möta flera olägenheter, härledande sig från svårigheten att åstadkomma bevisning om det belopp penningar, som verkligen funnits i en väska inneslutna vid det tillfälle då hon förlorades; att icke förtiga den omständigheten att, derest med lösväska, tillhörig en kommun, från flere korrespondenter afsändes bref, innehållande ofvannämnda penningebelopp, i fall af förlust någon grund icke funnes för bestämmande af företrädesrätten till ersättning dem emellan. Utskottet får alltså i denna fråga, äfvensom beträffande den mera underordnade, rörande yrkad skyldighet för Poststyrelsen att draga försorg om tillverkning och försäljning af brelväskor, hvilket torde böra förblifva hvarje enskilds egen angelägenhet, hemställa att hvad motionären i sednare hänseenden föreslagit, ej må till åtgärd föranleda. I fråga om Fredrik Hallströms motion må väl medgifvas, att de nu för lösväskors fortskaffande bestämda ersättningsbelopp icke fullt motsvara det myntvärde, desamma egde, dä samma ersättning genom Kongl. Brefvet den 29 Oktober 1823 fastställdes; men å andra sidan har begagnandet af dylika väskor under tiden erhållit en sådan utsträckning, att Utskottet anser postförarne genom den betydliga tillökningen i väskornas antal och den dymedelst förökade inkomsten vara fullt ersatte både i afseende å nyss antydda skilnad i myntvärdet och för den större tyngd de skjutsande uti det ökade antalet väskor fått att. fortskaffa. Vidkommande åter samme motionärs framställning i fråga om förbindelse för egare till löspostväska att å lämpligt ställe hålla brefbärare postföraren till möte för väskans afheintning, lärer det fä anses vara den enskildes egen angelägenhet att, på sätt honom lämpligast synes, draga försorg om väskans aflemnande till postföraren och afheintning å de ställen, som kunna för sådant ändamål varda anvisade. Bill. lill B. St. På dessa skäl hemställer Utskottet vördsamt, att Fredrik Hallströms ifrågavarande motion må lemnäs utan afseende. Hese r v åttone r: af Herr Ros, A. E.: »Utskottets beslut att tillstyrka Postverkets ersättningsskyldighet för bortkomna lösväskor har jag icke biträdt.