Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:o 54. 27 Emot det af Skogsstyrelsen framställda förslaget, att ali utsyning skall ordnas socknevis och alt sådan skall ifrågakomma endast då de utsyningsberättigade inom socknen derom samfällt sig anmäla, hafva redan af Kammar-kollegium blifvit anförda skäl, som i min tanke fullkomligt ådagalägga olämpligheten af samma förslag. Skogsstyrelsen har velat i de Norrländska provinserna införa förhållanden, som för närvarande förekomma endast i Stora Kopparbergs län och härleder sig ifrån den omständigheten, att i nämnda län afverkningsrättigheter ofta blifvit beviljade på kommunernas ansökningar och till understöd för kommunala företag, såsom kyrkobyggnad och dylikt. Att på sådana undantagsförhållanden bygga en allmän lagstiftning synes mig visserligen icke lämpligt; men jag har icke desto mindre ansett att ut nämnda förhållanden bör tilläggas den betydelse de verkligen förtjena; och, då kommunerna just med afseende på deras byggnadsskyldighet understundom kunna blifva i behof af Kronans skogsalster, samt en socknevis skeende utsyning, efter hvad ofvan är närnndt, redan lill en viss grad vunnit häfd i nyssnämnde län, så har jag funnit mig böra i underdånighet tillstyrka, att äfven kommunerna må kunna konkurrera med enskilde personer och industriel bolag om inköp af Kronans skogsalster, hvarigenom en utväg blifvit de ifrågavarande socknarne i Stora Kopparbergs län anvisad alt på hittills öfligt sätt ordna sin skogsafverkning. Af skäl, som ofvan blifvit antydda, har det synts mig önskligt, om åt den stora trävaruindustrien kunde beredas tillfälle att tillförsäkra sig en under flera år fortfarande afverkningsrätt å Kronans skogar, hvarigenom strömrensningar, flottningsbyggnader och nya sågverks anläggande kunde erhålla en kraftig uppmuntran. En sådan upplåtelse af afverkningsrätt kan emellertid icke ifrågakomma i afseende på de stora oafviltrade kronomarkerna. Ty dels kan virkestillgårigen å dessa skogsmarker icke i allmänhet med fullkomlig säkerhet beräknas; dels blifva delar af dem efter hand upptagna af nybyggen, hvarigenom den till försäljning disponibla virkestillgången förminskas.
Nu borde det dock ej sättas i fråga, då vi hafva ett så färskt exempel på Constitutions Utskottets förklarande af Grundlagens bestämda mening i ett annat dylikt fall, att jag icke behöfver uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adeln med en närmare citation. Man har talat om den långa tid, som förflutit, innan detta ämne blifvit utarbetadt, och till pröfning förekommit. Men just behofvet af rådrum till förberedelsen borde vara ett skäl för Riksens Ständer att, litet längre än några veckor., Den 14 December. 655 betänka sig på ett ämne af så stor vigt, och hvarom kanske icke mer an io af Ridderskapets och Adelns Ledamöter ens hunnit liisa det, som blifvit skrifvet och tryckt. Det är således icke utan grund man yrkar , att saken må hvila till närmare besinnande. Som jag förmodar, att Ridderskapet nch Adeln, oaktadt det inkomna jemknings förslaget, förblifver vid sitt förut fattade beslut; så vill jag nu endast hålla mig vid formerna. Men skulle fråga uppstå, att slutligen afgöra sjelfva saken, så anhåller jag att då få fästa Ståndets uppmärksamhet på några delar af förslaget, som äro af den beskaffenhet, att man torde böra draga deras godkännande i betänkande , och icke köpa varan i säcken. En Ledamot har sagt, att intet uppskof kan äga rum , utan att man nu måste antingen antaga eller förkasta Utskottets förslag. Men jag skulle önska höra uppläsas den §. j Grundlagen, som förbjuder ett Stånd att uppskjuta hvilken fråga som helst. Vill man anse allt såsom förbjudet, hvilket icke är uttryckeligen tillåtet, så blefve ingen Lagstiftning tillräcklig. Man har äfven sagt, att Betänkandet borde, utan något bestämdt yttrande, af Riksens Ständer öfverlemnas till Kongl. Majrt. Hvartill skulle det tjena ? — Det vore alldeles detsamma, som om Riksens Ständer ville säga: "Eders Majrt har åstundat veta vår mening i "ett ämne, hvars utredning vi begärt, men vi ”hafva ingen mening, utan säg sjelf.” Sådant vore ej Riksens Ständer värdigt.
Man får dock icke allenast fästa sig vid Norrlands nuv:de folkmängd, utan tillika ihågkomma samma lands stora ressurser till framåtgående. Hvad folkmängden beträffar, vill jag dock erinra, att den i Norrland ökats med ungefärligen 80 proc. under samma tid, som den i Westmanland stigit med 18 proc. Hvilkendera af dessa båda sistnämnda provinser har på sednare tider i öfrigt mest utvecklat sig? Uti hvad mån Norrlands handel tilltagit, vittnar den mängd af ångbåtar, som år efter år byggas för att gå på Norrland. Ännu torde mången påminna sig, huru man skrattade åt det första förslaget, att låta en ångbåt »gå på Norrland» eller, som man sade, uppåt Ishafvet; men det bar visat sig, att dessa Norrländska ångbåtar hafva en ganska stor trafik, och deras antal växer med hvarje år. Bör man väl, vid sådant förhållande, underskatta Norrlands intressen? Vidare har man ordat särdeles mycket om Stockholms handelsterritoriuni och den alskyvärda kroken öfver Upsala och Sala, som skulle inverka så hämmande på Stockholms trafik med Westmanland och Dalarne; men vill helt och hållet förbise den stora kroken Öfver Sevalla. En talare, Frih. von Schulzenheim, har t. o. m, talat derom, att, om man hade 218 D«n 11 Maj f. ro. 10,000 barkätande dalkarlar här, sä skulle de nos pS sitt sätt rösta mot sträckningen öster om Sigtunafjärden. En annan talare, Hr Adelsköld, har yttrat, att bältet norr om Mälaren innehåller omkring 15 mils längd och 8 mils höjd. Kan det väl vara nödigt, att i ett bälte af icke större utsträckning anlägga två jernvägar? Jernvägen, säger Hr Adelsköld, skulle genom det af honom framställda förslag komma ungefär midt i detta bälte. Huru många delar af landet kunna väl göra anspråk uppå att så till alla delar erhålla sina önskningar uppfyllda? Vill man hafva mer än en jernväg norrut, så må de enskilda bolagen sjelfva taga den saken om hand. Man säger, att man vill komma närmaste vägen till Stockholm, och dock är vägen öfver Sevalla nära 2 mil längre, än den öfver Upsala.
Tiden för beviset införskaffande ökas till 18 månader. J LILJECRANTS. Kungörelse angående vad, till förekommande av obehöriga personers inflyttande i staden Malmö och dess förstäder, iakttagas bör. Högkvarteret Lemlands prästgård den 24 oktober 1808. I staden Malmö finns en nyttig och välgörande fattigförsörjningsanstalt. För att kunna bibehålla antalet fattiga är det angeläget att obehöriga personer, som skall njuta sin försörjning på andra orter inte kommer till Malmö eller dess förstäder. Det finns redan två kungörelser i ärendet från år 1805 och 1806 att obehöriga personer inte får flytta in i huvudstaden, Göteborg eller Malmö. Högkvarteret Lemlands prästgård den 24 oktober 1808. GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående den under Kongl Maj: ts frånvaro i nåder tillförordnade regerings upphörande. Stockholms slott den 4 november 1808. Att den under Vår frånvaro tillförordnade regeringen kommer efter Vår lyckliga skedda återkomst att upphöra. Stockholm slott den 4 november 1808. GUSTAF ADOLPH Kungörelse att kluvna ej mindre än sågade tunnestävar och bottnar av furu och gran är att anse såsom lovgivna till utförsel, men att slikt virke av bok ej vidare får utföras. Stockholm den 7 november 1808. Olika begrepp hos tullbetjäningen har medfört att en del virke sågats på längden och andra vid ändarna. I taxan föreskrives nu att bräder sågas på längden, annat är till export förbjudet. Virket används till tunnor och är olika värt beroende på hur det sågats. Tunneträ av bok till sill och fisktunnor är så stort i landet och bokskogarna i avtagande, så förbud utfärdas att sälja utomlands. Stockholm den 7 november 1808. J LILJECRANTS, SAMUEL AF UGGLAS. Kungörelse angående vidtagna anstalter, i anseende till tullbevakningen på Gottland. Stockholm den 8 november 1808. Beskrivs de olika förordningar och bestämmelser, en del från 1600-talet som gällt vilka hamnar på Gottland som tillåts bedriva utförsel av varor.
I sak ser jag dock ej att det finnes någon skillnad, hvarföre, jag för min del icke har något emot att antaga detta Utsk:s förslag. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det stadgande i vår grund lag, som förbjuder att göra ändring deri, i annat fall än då denna ändring är högst nyttig och nödvändig, skulle kunna föranleda mig att yrka afslag ä den ifrågasatta grundlagsförändringen. Jag medgifver dock, att det kan finnas ett, om också aflägset skäl för det uppgjorda förslaget. Af denna orsak vill jag hellre biträda Coust.Ulsk:s förslag, än Gr. Lagerbjelkes förändring deraf. Aldraminst skulle jag vilja tillstyrka den redaction, som en gäng är fol kastad, och sorn Frih. Baab nu yrkat skulle åter upptagas. Jag gör det, emedan jag finner densamma innebära den tanke, att R. Sl:s Bank skulle kunna med berådt mod inställa invexiingeu af sina sedlar. Jag anser det visserligen riktigt, att vår grundlag och våra lagar i allmänhet peremtorisk! anbefalla en sådan skyldighet som denna, och jag bar således ingenting emot alt en sådan grundlagsförändring vidtages, ehuru jag likväl mäste bekänna, att jag icke kail räkna deu till de högst nyliige och nödvändige. Frih. Raab: Jag hyser visserligen ingalunda den farhå gan, att ju icke Banken i framtiden skall kunna inlösa sina sedlar. Jag vill icke eller framhålla en sådan supposition, och hvarken i grundlagen eller annan lag föreslå någon sådan rättelse, som skulle utvisa, alt lagstiftaren förmodade, att man i allmänhet hyste en sådan farhåga. Men då 1111 Ulsk. föreslagit eli reglemeulerande i delta afseende uti sjelfva grundlagen, Den 28 Januari. 557 förutsätter det redan, att en sådan farhåga finnes; och är densamma grundad, dä hemställer jag, huruvida något stadgande i grundlagen skulle kunna göra tillfyllest, för att förhindra att denna farhåga icke realiserades. En annan lika stor olägenhet af detta förslag ligger deruti, att det skulle erfordra 2:ne på hvarandra följande riksdagars sammanstämmande beslut jemte K.
Majit ställde, underdåniga yttranden från befälhafvande Amiralen vid Carlskrona samt Befälhafvaren vid härvarande Station af Flottan hit inkommit, Förvaltningen af Sjö-ärendena nu, med öfverlemnande af samma yttranden samt återställande af remisshandlingen, skolat för egen del underdånigt utlåtande afgifva. Rikets Ständers Revisorer hafva, i afseende på Flottans räkenskaper, anmärkt, att det bokföringssätt, som vid redovisningen för anslagen till Flottans materiel tillämpades, icke vore fullt tillfredsställande, enär räkenskaperne endast visade, huru nämnde anslag dels blifvit använde till uppköp af materialier m. m., som ingått uti förrådet i en gemensam massa, och dels utgått i utbetalningar för dagsverken, men ingen möjlighet funnes att vidare spåra dem uti specifikationer för hvarje verkställdt arbete; att, då redovisningen för anslagen till Flottans underhåll och nybyggnad icke omfattade någon fördelning eller kostnadsberäkning öfver utgifterna för dagsverken och åtgångna materialier, som underhållet för hvarje särskildt fartyg erfordrat, och icke heller redogjorde för de nybyggnader, hvartill nybyggnads-anslagen blifvit använde, samma redovisningssätt, som således icke hindrade, att ju icke anslagen till Flottans nybyggnad blefvo använda till Flottans underhåll eller tvärtom, vore ofullständigt och föga upplysande; hvarjemte, i sammanhang härmed, Revisorerne yttrat den åsigt, att hvarje fartyg borde hafva sitt särskilda konto, upptagande dels kostnaden för fartygets såväl byggnad som underhåll, medelst en noggrann specifikation öfver de för detsamma under året utgifne belopp för dagsverken, dels uppgift å qvantiteten af förbrukade materialier, upptagne i värde efter medelpris, äfvensom den slutliga utgiftssumman borde balanseras från det ena till det andra året, men sådan balans icke inflyta i Stationernas redogörelser för året i annan mån, än att deri intogos endast utgifterna för hvarje fartyg under samma år; och hafva Revisorerne, under yrkande af nödvändigheten, att ett härefter lämpadt nytt bokföringssätt blefve vid Flottan infördt, ansett, att ett fullständigt förslag härtill borde af vederbörande myndigheter kunna hinna utarbetas tilldess Rikets Ständer härnäst sammanträdde.
En djupt rörande tafla är berättelsen ”om några omständigheter vid Konung Gustaf III:s sista sjukdom och död”: hon länder både den döende herrskaren och den sörjande tjenaren till oförgänglig heder. Vill man slutligen se, huru han af sina vittra vänner och skyddslingar betraktades under den tid, då han, vid sidan af sin vackra och (tyvärr alldeles förmycket) qvicka maka 241, kunde esomoftast se dem församlade i sitt gästfria hus och omkring ett bord, hvars välmakt aldrig lät förmärka hans kassas redan då ej sällan inträffande vanmakt: så vet jag ingen bild, som i åskådlighet öfverträffar denna sång af Bellman ”på Stats-Sekreteraren Schröderheims födelsedag”: Alle man i bålen! Gissa, hvars är skålen? Skrålen, gode vänner, skrålen! Han med stora magen, Blef på denna dagen Fram till denna verlden dragen. Älskad af kamrater, Vördad af magnater, Rikshärold och Statssekter i Rikets och i Nöjets stater, Tar han smak och toner Efter ort, personer, Ämnen, ordning, tid och skick. Drick! Oro och bekymmer Vid hans åsyn rymmer; Moln hans ögon aldrig skymmer. Under lek och joller, Bref och protokoller Han i bästa ordning håller. Spannmåls-kommissioner, Barnsängs-direktioner, Ordenstal och tråk och bråk i Inrikes Expeditioner, – Allt han väl bestrider; Och hans nöje lider Ej dervid ett ögonblick. Drick! En ting ej vi glömma, När vi glasen tömma: Att vår Elis högst berömma. Önskom honom, bröder, Allt, hvad kroppen göder, Allt, hvad muntert snille föder! Måtte kreditorer Och exekutorer I ditt förmak lemna rum för välbemedlade pastorer! Må så dina dagar, Efter ödets lagar, Långsamt skrida till sitt mål. Skål! Rättelser och Tillägg. Sid. 62 rad 1 efter han sättes comma » 114 » 2 nedifr. står sjelf-annihilation läs sjelf-tillintetgörelse » 123 » 11 » » den culmination läs: det höjdmått » 170 » 12 » » vapen läs harnesk
Ropades ett starkt Ja. Hanö Exccllence Herr Grefwe » k 8 1^ atf han anmält sig att tala i anledning af hwad Friherre 8mLI anfört; men sedan ventilationen wore uphbrd, hade han ingen ting att anföra: talade jilräckligt. Grefwe kelörnar, /eclolpfi 6Lrsn, ropade: Discutzionen är flutad; hwarcftcr Justeringen af Protocollct för den 22 September ätcrtogs och full, följdes till fluk. Den 3 October. 1135 Derefter justerades Protokollet för den 2s September förmiddagen, hwarunder i anledning af dek deruti intagne Memorial af Grefwe Ookna, undertecknad Riddarhus - Secreterare, anmälte stg hafwa ifrän Grefwe Oe la tZsräic;, sucob, som pä nägra fä dagar bortrest, erhällit en billjet i följande ordalag: I fall wid justeringen af Protocollet för den 2^ September, jag ej ännu skulle wara ätet kommen, fär jag anhälla, att wid mitt swar ä Grefwe Ooknss yttran. de rörande Stats-Rädet Baron koiLnblasis qwarwarande i Nummer-Lotteri-Oirectionen, mätte tilläggas, att bet arfwode Herr Baron kolenbirsi härwid ätnjuter är ej för ett Embete, utan för ra serskildt Commission. Ridderssapck och Adeln fann detta säsom ev tilläggning böra i denne dagens Protocoll intagas. Widare justerades Protocollerne för ben 2s September eftermiddagen, samt Protocollerne sbr dea 26, 27 och zo September. Under justeringen hade Herr Leäerstolxe, Earl /euZUsr, anmält stg att tala. Herr Grefwe» och Landt-Mar. skatten frägade, om hivad Herr Leäerstolps hade att anföra rörde justeringen.
Han såg dumheten och lågsinnet och tog lugnt afstånd från deras närhet, men hans syn på individen var generös och mild, om han än brukade starka ord om släktets och samtidens andliga svagheter. Frasen var ända från ungdomen Goethe förhatlig, och jag anförde tidigare hur han beklagar att han är stel, emedan han aldrig kan finna tomma ord, det drag som sedan gaf upphof till dogmen om hans högmod. Och hans stelhet ökades ju mer han blef beskådad som kuriositet – hvilket han hatade – i stället för att bli sökt som människa. Med anledning af de stora skaror – särskildt engelsmän – hvilka brukade stå utanför hans hus för att uppfånga en skymt af honom, skref han under en teckning af Goethehaus: Warum stehen sie davor? Ist nicht Thüre da und Thor? Kämen sie getrost herein Würden wohl empfangen sein! Därtill kom hans energiska hat till allt oäkta, i konst, i diktning och alla andra andliga sträfvanden. Man tadlade hans förnäma tillbakadragenhet från tidens rörelser och frågor, medan han lugnt tog klandret, besluten att icke begå det sveket mot sin personlighet, att »skrifva krigssånger bakom spiselvrån». Han, som aldrig diktat annat än hvad han lefvat, »som sjungit kärlekssånger endast när han älskat» och som, tjuguårig, skulle sjungit stridssånger och kämpat, kräfde nu som åldrad man för sig rätten att icke hysa nationalismens trånga men världsborgarens universela känslor. Goethe kännetecknade själf den patriotiska uppgift hvilken han insett som sin, när han säger att, liksom Blücher befriat Tyskland ur fransmännens våld, har han befriat det von Philisternetzen. Men för honom – hvilken själf redan nått den universalitet, som mänskligheten ännu knappt anar – voro den tidens nationella sträfvanden små eller åtminstone underordnade. »Tro icke, säger han, att de stora idéerna, frihet, folk, fosterland äro mig likgiltiga. Dessa idéer äro i oss, de äro en del af vårt väsen och ingen kan kasta dem från sig. Också Tyskland ligger mig om hjärtat. Detta yttrande upplyser blixtlikt djupet af Goethes känslolif.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken uppläste slutet af Grefve Frölichs ifråga varande Motion, så lydande: ”Jag får vördsamt framställa den Mo”tion, att Ridderskapet och Adeln, genom ”en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, ”deri de öfrige RiksStånden böra inbjudas ”att deltaga, skola anhålla det HofCancel”leren icke hädanefter mätte tillåtas vidtaga någon, utöfver dess i Grundlagarne ”föreskrifne Embets-befaltning, utsträckt åt”gärd med föredragning och expediering ”af LagFörslag.” Hvarefter Hans Excellence förklarade, att som berörde Motion liksom förutsatte det förhållande, att HofCancelleren tillförene vidtagit en utöfver dess i Grundlagarne bestämde Embetsbefattning, utsträckt åtgärd med föredragning och expediering af LagFörslag; men en slik framställning, efter Hans Excellences omdöme, ostridigt innefattade egenskap af anmärkning; alltså ansåg Hans D#r> 28 November f. m. 52g Hans Excellence, under åberopande i öfrigt af de skäl Herr von Hartmansdorff nyss anfört, sig böra förblifva vid dess redan tillkännagifue öfvertygelse, att ifrågavarande Motion lagligen icke kunde hos Ridderskapet och Adeln till någon handläggning upptagas. Grefve Frölich: Jag har redan en gång förklarat, hvad meningen är med min Motion. Om uti mitt skrifteliga anförande skulle finnas några ord, som gifva anledning dertill, att den skulle åsyfta en anmärkning, så hemställer jag, om icke dessa ord lätt kunde borrttagas, i händelse, enligt min önskan, Motionen remitterades till Expeditions-Utskoltet, som torde verkställa denna uteslutning. Det är sjelfva ämnet, icke orden som böra komma i fråga. Äro emedlertid, som jag ser, de fleste ibland Ridderskapet och Adeln af motsatt tanka med mig, i afseende på formen, så får jag trösta mig med, att jag varit den förste, som härigenom fått väcka uppmärksamheten på ett förhållande, som, allt sedan 1809, ägt rum, och som icke har för sig någon gällande föreskrift i Grundlagen.
Yid fördelning af hägnad skall afseende göras på olika beskaffenhet af den mark, hvarå hägnaden upprättas, så att, der större svårighet i denna del möter, skälig minskning i hägnadens längd deremot beräknas; och varde det genom uppskattning afgjordt, innan delningen sker. § 14. För hägnads-skyldighetens fullgörande ansvaren alltid de, som i egoskillnaden hvarandra möta, och tage vid fördelning af hägnaden hvardera sidan sin andel i en sträckning, der ej annorlunda åsämjes. Sker sådan förändring i eganderätten till den jord, för hvilken stänges, att å endera sidan jorden styckas, eller förut styckad jord sammanlägges; och tarfvas till följd deraf ny delning af redan upprättad hägnad eller fordras sådan ny delning af annan orsak, som till förändrad grund för hägnads-skyldigheten föranleder, varde ock en hvar, så vidt ske kan, bibehållen vid den sträcka han förut haft, eller njute, der han något af sin förra hägnad emot annan sämre utbyta måste, ersättning för skillnaden i värde. Ej håfve dock den, som vid ny delning af redan upprättad hägnad njuter minskning i den hägnads-skyldighet honom förut ålegat, rätt att för det hägnads-belopp, från hvars underhållande han befrias, fordra betalning af den, som dermed för framtiden utöfver sin förra hägnads-skyldighet belastas. § 15- Der led eller grind öfver väg tarfvas, hålle den ledet eller grinden, som annan stängsel å samma ställe hålla skulle; varde ock, då led eller grind emot annan stängsel, vid fördelning deraf, går i beräkning, afseende gjordt, såsom i 13 § sägs, å större kostnad för ledet eller grinden. Eger någon rätt till enskild väg eller fädrift öfver annans egor, hålle han ensam derför led eller grind. Expedilions-Ulskoltels Förslag lill undercl. Kunna de hägnadsskyldige, då ny stängsel uppföras skall, ej åsämjas hvilken del af stängsellinien hvardera taga må; varde det genom lottning bestämdt.
Under begagnande af R. o. Ad:s tillåtelse för mig att få afgifva särskildt yttrande i anledn. af StatsUtsk:$ betänk. JNT:o ig3, skall jag nu hafva äran uppläsa följande anförande. Hvarefter Gr. Frölich uppläste följandet Diseussionen på Riddarhuset d. 6 i denna månad, ang:de StatsUtskts betänk. N:o ig3 eller regleringen af Rjksg,cont:s skuld af circa 3 millioner, upplyste till öfverflöd, att frågan betraktades ej blott för sig sjelf, utan var en af dessa förpostaffärer, som pläga föregå en allvarligare träffning. Slutligen framträdde också Utsk:s ordförande och tillkännagaf, att hans afsigt varit, att med ett beslut i denna fråga, sådant som hans reservation åsyftade, införa ett ordentligt system för statsskuld. Ingen konst måtte det hafva varit att blifva ense derom: att då gjord skuld borde betalas; då man i alla fäll vore hotad af ökad bevillning, som icke utan svårighet och missnöje torde utgå; då man icke, i ögonblicket af en nyss besluten realisation, borde taga statsbankens vinst i beräkning för betalningen, fanns ingenting klokare att göra, än alt, utan för stark tryckning på Nationens bevillningsförmåga i närvar, kris, söka genom nytt lån ordna den gjorda skulden på förmånligaste sätt. Hr v. Troils förslag, hvarmed jag förenade mig, gick derpå ut och hade, i min tanka, den stora fördelen framför Frih. Pulmstjernas, alt frågan om definitivt antagande af fundsystemet, i och för de t sam mas skull, kunde uppskjutas till lämpligare tidpunkt och att, ehvad öfverty - D c n ii Augusti c. ru - geise man än uti detta ämne måtte äga, borde det s. k. ”första steget på statsskuldssystemets bana ”vara varsamt, att man genom hastigare ainortissement snarare ökade än minskade statscrcditen och att man icke alltför mycket aflägsnude tiden, då man kunde träda tillbaka.