Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r erkända grundsatsen, «att den lärda linien och den reala höra vara begge lika gynnade i afseende på tillfälle att förvärfva grundliga kunskaper, » ty jag upprepar det, huru kan den klassiska linien få grundliga kunskaper utan grekiska. För egen ringa del hyser jag ingen afgudadyrkan för de gamla språken, och jag -skulle t. o. m. — åtminstone hellre än att sönderbryta den klassiska linien — ingenting hafva emot deras framflyttande till en något mognare ålder, men just emedan jag sätter de reala vetenskaperna så högt och tror, att man med så ofantligt goda och nyttiga kunskaper riktat (ej belastat!) real-linien, vill jag ej, att man skall förrycka och förstöra den lika vigtiga klassiska linien genom att göra den till en blott haif-klassisk. Råda linjerna äro bra, sådana de äro, och böra få i orubbadt bo förblifva; de böra båda lika gynnas; derföre kan jag ej medgifva, att man beröfvar den klassiska linien en af dess skönaste perlor, det språk, hvarom Tegnér sjöng: »Sångmön älskar dig högst, ty modersmålet är kärast; All den olympiska ätt, gracerna talte som du.» Men om redan ur theoretiska grunder Utsk;ts förslag synes oantagligt, är detta än mer fallet af praktiska och pedagogiska skäl. Den af K. M:t tillsatta komitén yttrade härom: »Bildningsliniernas behöriga inskränkning är ett oeftergiflig! vilkor för styrkan af skolans verksamhet och hennes förmåga att meddela verklig bildning. Skolan, sådan hon af Staten är organiserad, kan omöjligen anses ega en så vexlande gestalt att den böjer och förändrar sig efter fordringarna hos hvarje enskild lärjunge; hon måste, sedan hon gjort sig reda lör det inre sammanhanget mellan de kunskaper, hennes undervisningsplan bör omfatta, med fasthet utveckla denna i en för lärjungarna bestämd ordning. Afviker skolan från denna ordning, så hamnar sig ett sådant förfarande genom en oreda i undervisningen, en brist på sammanhållning i disciplinen, som medföra olägenheter, större än de förmenta fördelarna.» De många olika bildningslinierna blifva i sjelfva verket ett förderf för läroverken, och åstadkomma vid uppgörande af läseschema de allra största svårigheter.
Jag hade på hösten kommit upp till Stockholm på inrådan af min förläggare N. H. Thomson, i hvars gästfria hus jag med en aldrig svikande välvilja blef emottagen2. Det var här som Dahlgren strax derefter hedrade mig med sitt besök. Jag hade då hunnit lära känna endast två litteratörer: Gustaf Henrik Mellin, hvilken anstält sig som min ciceron, och Adolf Ivar Arwidsson, som korrigerade manuskripten för »Kabinetts-Bibliothek». En tredje kände jag väl också, men hvad som rör den bekantskapen tillhör en särskild teckning. Ändamålet med Dahlgrens visit var att inbjuda mig till deltagande i en »brunnsdrickning» som han ärnade arrangera i sitt eget hem – naturligtvis icke en vanlig brunnsdrickning, ty efter hvad han skämtande berättade, hade han lyckats upptäcka en ådra af nymfen Aganippes källa, kring hvilken han tänkte samla en större del af hufvudstadens litteratörer och äfven dess få litterära damer. Då jag uppmärksamt betraktade den vänlige mannen, som såg så godmodig och glad ut, märkte jag med undran de stora vattenspeglarna i hans ögon, och jag tänkte att den munterhet, som så ledigt flöt från hans läppar, måste inom honom bekämpats af en starkare magt än hans vilja. Naturligtvis kände jag mig smickrad af att hafva blifvit bemärkt af en så illustre författare och emottog med nöje inbjudningen till Aganippens första sammankomst. Det var Mellin som introducerade mig i komministerhuset vid Storkyrkobrinken, och inkommen i salen, hörde jag genom en tillsluten dörr sorlet af flera röster. Dit inträdde min ledsagare, men det var ej dit jag fördes, utan värden, hvilken sjelf mottagit mig, släppte mig med en hemlighetsfull min, liksom jag skulle hafva intagits i någon orden, in i ett kabinett, der jag till en början endast fann husets blygsamma och älskliga värdinna, som genast visade främlingen den mest hjertliga välvilja.
I anledning af dessa motioner får Utskottet till en början erinra, att, sedan Rikets vid 1850 och 1851 års riksdag församlade Ständer, uti underdånig skrifvelse den 26 Juni sistnämnde år, med omförmälaude af de stora hinder och svårigheter, som mötte vid jords utläggande till båtsmans-torp på Gottland, i underdånighet hemställt, att, der svårigheter mötte för större jordtorps utbrytande åt båtsmännen, den lindring i verkställigheten af Kongl Brefvet den 30 Januari 1822 måtte medgifvas rotehållarne, att få, i stället för den större jordrymden, lemna båtsmannen motsvarande natura persedlar, der han och rotehållaren så kunde åsämjas, hade Kongl. Majit, efter det vederbörande blifvit i ämnet hörde, genom Nådigt Bref den 9 No vember 1852, förkiarat, att, enär genom Kongl, resolutionen den 29 Januari 1824 blifvit medgifvet, att, om någon rote på Gottland skulle, vid laga syn och besigtning, finnas sakna nödig lokal till torps anläggande, frågan om de båtsmannen i stället tillkommande förmåner skulle på laglikmätig pröfning ankomma, Kongl. Majit funne någon Dess nådiga åtgärd, i anledning af Rikets Ständers uti ifrågavarande ämne gjorda framställning då för närvarande icke erfordras. Sedermera har Chefen flir Gottländska båtsmans-kompanierne, Kapten-löjtnanten B W. Thornander, uti underdånigt Memorial den 1 Oktober 1856, anmält, att, Sedan Kongl.
Strömrensningar och vattenaftappningar hafva på de sednare åren till stor fördel för länet med biträde af statsmedel blifvit verkställde; oberäknade uppdikningarne vid Hunble och Tollereds åar, hvars omgifvande, tillförene vattendränkta, ängar nu lemna frodiga sädesskördar, har Ramsjön, i närheten af Falkenberg, under förlidet år blifvit aftappad och, sedan å kostnadsförslaget, uppgående till 26,292 R:dr Banko, ett statsanslag af ett tusende åtta hundrade R:dr och ett statslån å 7,200 R:dr Banko blifvit beviljadt, fortgår nu kanal-gräfningar genom vattendränkta mader ofvanom Ramsjön inom fyra socknar, hvarigenom vinnas till åkerjord 3,461 tunnland, äng 513 tunnland och torfmåsse af god beskaffenhet 715 tunnland, Summa 4,389 tunnland, hittills nära nog obrukbar jord. Hetta arbete skall vara färdigt nästa höst. Sänkning af Stens-ån, hvilken inom Hasslöfs, Karups och Skummeslöfs socknar öfversvämmar 500 tunnland jord, är äfven under arbete; kostnadsförslaget uppgår till 48,666 R:dr 32 sk. Banko och sänkningsarbetet skall under innevarande år på ägarnes bekostnad fortsättas. Skogar. Misshushållningen härmed fortgår sin jemna gång, hvartill mycket bidrager, att ingen enda skogsbetjent är anställd här i länet mer än Jägmästaren för Christianstads, Malmö och Hallands län, hvilken har sin station i Christianstad, hvarest han alltid är fullt upptagen med dervarande flygsandsfält; härigenom kan van vården af skogen å boställen och kronohemman svårligen kontrolleras såsom sig borde, och 14 nödiga råd och upplysningar saknas såväl för vården af de skogar som finnas, sorn ock för återplantering, äfvensom för rätta brukandet af länets rika torfmåssar samt behandlingen vid rofdjursfångst. Denna brist på jägeri-betjening har nödgat possessionaterne i länet att anlita i Skåne bosatte
Sänkning på införseltullen är nödvändig, emedan vi behöfva vissa rudimaterier från utlänningen. Genom höjning af tullen kan åter uppkomma minskning i tullmedlen, likasom genom sänkning af tullen större inkomster kunna uppkomma. Vi äga deremot rudimaterier, som vi sjelfve behöfva inom Riket, och genom en förhöjd utförseltull på dessa blifver utförseln deraf mindre. Således är liknelsen alldeles otjenlig. Landets bästa är föremål för den Kongl. Propositionen, och jag kan ej annat än tillstyrka densamma. I afseende på PresteStåndets ProtocoIlsUtrlrag, finner jag det vara ganska tydligt; och i afseende på den framställning Herr 31B Den ?.B O c tobe r e. m. Tham gjort om en icke redlig Föredragande, Iioppas jag, att en sådan Föredragande mera sällan förekommer, än behofvet att förhöja tullen å en t. ex. för vårt eget behof nödvändig rudimaterie, som annars från oss utföres. I afseende å procenten af förhöjningen, hafva många yrkat 33f procent. Friherre Åkerhjelm har deremot en gång önskat 5o procent. Jag frångår derföre den med mindre erfarenhet yrkade lägre procenten, och antager Friherre Åkerhjelms förslag, för hvilket jag naturligtvis mäste äga mera förtroende. Jag högaktar Friherre Åkerhjelms modesti, som frångått sitt eget förslag, men jag måste dock mera lita på hans erfarenhet, än på dem, som blott efter theorier afhandla ämnet. Jag yrkar derföre, att tullen mätte kunna förhöjas till 5o procent; och endast i händelse denna latitud ej skulle kunna erhållas, förenar jag mig med dem, som yrkat 33jprocent. Herr Tham: Här har blifvit åberopadt exempel från fordna tider, och yttrande af Grefve Liljencrantz. Jag ber att få förbigå detta exempel, ty den tidens hela tull-organisation var icke förmånlig. Ständerna önskade sig en annan organisation, och jag tror, att då man hade skada af den förra, man haft nytta af den senare. Jag vill således ej återgå till exempel, som för landet medförde skada. Hvad åter angår tyd - Den 28 October e. ni.
39 eif ben 22 Fsbruart. vinsten »tulle under alla förhållande», oberoende af brist eller tillgång på vexlar, användas till upköp af utländska Statsobligationer. Sål. synes det, sorn Utsk:t och den värde motionären i hufvudfrågan varit temligen ense. Utsk:t kunde dock icke upfatta meningen pä annat sätt, än att en mill. skulle under en längre följd af år ovilkorligen utgå till det ofvannämnde ändämålet, hvilket, enligt hvad den till motionen fogade tabell utvisar, skulle vara att Banken efter omkring 20 år finge en tillgång i lätt realisabla valutor, motsvarande Bankens liela sedel-ansvarighet. Med afs. på detta utaf motionären såsom säkert påräktiade resultat, kunde Utskottet ej föreställa sig att motionärens mening var någon annan än den. att Bankovinsten under alla förhållanden skulle användas till upköpande af främmande obligationer. Skiljaktigheten, Utsk;t och motionären emellan, tyckes också nu inskränka sig dertill, huruvida man af Bankovinsten skall söka förskaffa sig utländska eller inhemska statspapper. Enligt Hr Lefréns motion borde den ifrågasatta reservfonden bildas af utländska statspapper, hvilka icke lär» kunna erhållas annorledes än genom inköp af vexlar, eller i brist deraf genom anlitande af Bankens egen silfvervaluta, då deremot, enligt K. Mits Proposition, hvilken Utsk:t anser ega obestridligt företräde, till reservfonden skulle anskaffas Svenska statspapper, ställde i utländskt mynt. Det är i sanning förundransvärd!, att vi i vårt land hysa ett sådant misstroende till våra egna statspapper, då det visat sig, att de äro ganska högt värderade i främmande liihder.
Visserligen hafva flera inkast blifvit gjorda i afseende på möjligheten af en sådan säkerhets ställande, men dessa inkast hafva varit så beskaffade, att de enl. mitt förmenande uphåfva hvarandra. Än har man sagt, att ett förbehåll i den föreslagna syftningen skulle göra bildandet af ett bolag omöjligt, och än att en sådan säkerhet vore lätt att åstadkomma genom innehållandet af de sista årens aktieutdelning. Med ett ord, alla dessa invändningar förefalla mig endast vara förevändningar att undslippa det der besvärliga stadgandet, som nu är i fråga, och detta förfarande sätter kronan på det bemödande, som den föreslagna jernvägsanläggningens vänner såväl i dag sora under de föreg:de dagarne ådagalagt, att få Statens garanti så stor och vidsträckt som möjligt, men att i möjligaste måtto undanrödja alla de garantier för bolagets fullgörande af dess förbindelser man sökt åstadkomma. Sådan har början af denna frågas behandling varit och sådant blir äfven slutet. Eli dylikt förfaringssätt måste jag på det högsta ogilla, hvarföre jag förenar mig med Gr. Lagerbjelke och yrkar afslag å Utsk:s hemställan i denna punkt samt vidblifvande af R. o. Ad:s förra beslut i detta hänseende. Gr. Gyldenstolpe: Den siste värde talaren har påstått, att jernvägsanläggningens vänner under diskussionen i denna fråga Den 1 September. 651 endast afsell bolagets bästa och deremot förbisett Statens. Jag medgifver icke att jag låtit ett sådant bemödande falla mig till last och får uttryckligen förklara, alt jag anser de garantier, som R. St. upställt för det blifvande jernvägsbolagets upfyllande af dess förbindelser vara för betryggande af Statens rätt fullt tillräckliga, samt att den ersättning, Staten bekommer, då den efter 40 år får utan lösen emottaga denna bana, fulleligen motsvarar de bidrag, Staten under nämnde tid möjligen kan komma alt erlägga. Min afsigt har icke varit att, om jag så får uttrycka mig, lura Staten, och sådana insinuationer får jag en gång för alla tillbakavisa. Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Fl. Ex.
Han var en ifrig dansör, och vid alla festligheter höll han granna tal » för kvinnan », och för att riktigt briljera med egna företräden drog han alltid fram Jannes svaga sidor och förlöjligade dem, och Betty satt bredvid och såg road ut. » Janne, kom och hjälp mig, min symaskin krånglar, » sade Betty en dag, » du måste ställa den till rätta, ty jag måste ha den här klädningen färdig tills i öfvermorgon. » » H varför så brådtom? » » Vi ska ' ha en utfärd då, om det blir vackert väder. » » En utfärd — hvad vill det säga? » » Se-så — gör dig ej enfaldigare än du är, Janne, och hjälp mig nu, är du snäll. » Janne teg och satte sig beskedligt vid symaskinen, och Betty satte sig bredvid och började beskrifva det förestående nöjet. » Det är notarien, som ställt sig i spetsen, » började hon. Janne rusade upp och slängde skrufmejseln långt ut åt golfvet. » Dra ' åt Helsingland med den snobben, » for han häftigt ut, under det att Betty undrande och häpen satt och betraktade honom. » Men Janne då — jag tror du är svart » längre kom hon ej. Hon vände sig bort, rodnande ända upp till hårfästet. » Hvad är jag? » frågade Janne plötsligt intresserad. » Du — du är inle så enfaldig, som du låtsas, Janne. » » Prat — det var inte så du sa '. Du sa ' — ' jag tror du är svart — ' » Men Betty slingrade sig undan. » Janne, jag måste ha min klädning färdig, » sade hon bedjande, och Janne slog sig åter lydigt ned vid symaskinen. » Får jag följa med på utfärden? » frågade han plötsligt. Betty blef dödligt generad. Ingen hade tänkt på att föreslå, att Janne skulle följa med, och nu satt han där och såg upp på Betty med ett sådant bedjande uttryck i det breda ansiktet, att det riktigt skar henne i hjärtat.
Vi hafva omtalat den moralisktpraktiska rigtning, som den tyska humanismen hade; med reformationen kom den hit, och endast hvad som var af påtaglig nytta vann erkännande. Tidens lyrik består också hufvudsakligen af psalmer och andliga dikter; dertill komma några historiska visor, och få äro de toner man förnimmer af sannt poetisk verldslig lyrik, såsom i balladen om ”hertig Magnus och hafsfrun.” Periodens episka dikter voro rimkrönikor. Och dramat, hvilket vi nu gå att betrakta, var strängt didaktiskt samt utgjorde blott ett medel för skolundervisningen. Skolan afsåg numera icke ensamt att bilda prester, utan äfven skickliga män för statens tjenst, och i överensstämmelse med hela tidsrigtningen utgjordes dess undervisningsämnen af kristendom, latin och så mycken svenska, som ”hörer till tiderna i kyrkan.” Den, som ville lära grekiska och hebreiska, fick ”sjelf dertill besörja præceptores.” Dessa språk ansågos tillhöra en högre grad af lärdom än den skolan meddelade, hvarföre ock den första profession, som upprättades i Upsala, var i grekiska. Att dock många af de andliga så i detta språk som i hebreiskan varit hemmastadda, derpå finnas flera intyg210. Latinundervisningen var emellertid hufvudsak; ty latinet som de lärdes språk var nycklen till all högre bildning, och med läsandet af de gamla skriftställarne förbands äfven undervisningen i grammatik, retorik och dialektik. Ynglingarna öfvades i latinet genom skriföfningar i så väl bunden som obunden stil, genom utanläsning af tänkespråk och skaldestycken, och slutligen genom uppförande af skådespel. Luther sjelf hade gillat bruket att som uppfostringsmedel använda teatern. Wittenbergerstudenterna hade under hans tid uppfört latinska stycken, och detta blef ett fribref för dylikas spelande annorstädes. Läroverken i hans närmaste omgifning blefvo plantskolor för skådespelet.
Att de må åtnjuta lika hög skyddstull kan visserligen, såsom redan är anfördt, vara rätt och billigt; men å andra sidan är det väl icke heller alldeles obilligt om hela den sockerkonsumerande allmänheten önskar, alt icke mer detta rätta och hilliga må komma i fråga, till några fä enskilde personers förmån, hvilka redan i många år haft tillfälle att, uti en gifvande profit af sin tillverkning i skydd af importförbudet, åtnjuta sä tillräcklig vedergällning för sin möda, att de hädanefter böra vara tillfredsställde med samma förmåner som industriidkare och fabrikanter i allmänhet. Det förtjenar då att tillse, huru Hr föredragandens slutsats, d. v. s. den tullbestämmelse som blifvit föreslagen medelst 6 sk. b:co å topp-, kandioch kaksocker, förhåller sig till den nyssnämnda förutsättningen om det rätta och billiga. Vill man följa denna regel, så är rätta normen för importtullen icke heller svår att utfinna. Om priset på toppsocker i Hamburg eller Amsterdam tages till grund och tullen skulle fastställas lill 25 procent eller j deraf, så skulle detta skydd blifva otillräckligt i jemförelse med de andra mest gynnade näringarnas och troligen göra det omöjligt för de Svenska sockerkokerierna att bibehålla sig, enär de, såsom förut är visadt, betala på sjelfva råvaran en tull, som utgör ifrån 40 till 70 procent af priset på produktionsorten. Att socker må kunna förädlas hemma i landet och således bör hafva ett verkligt skydd, är åter maktpåliggande ej blott för sockerkokarnes nytta, utan äfven för de Svenska skeppsrederierna, som sysselsätta flere gånger så många menniskor med importen af råsockret, som de förra med förädlingen.
M. vidtagit innan förslaget afgafs. K. M, har nemi. remitterat saken till KammarKolhin och SlalsKont., och dessa embetsverk hafva tillstyrkt, att anslaget skulle 'höjas till det ifiågav:de beloppet, enär de ansett detsamma tillräckligt för tryckningskostnadernas bestridande. Att för sådant ändamål anvisa ett förslagsanslag skulle, enl. min öfvertygelse, uti SlatsUtsk. möta mycket motstånd. Äfvenledes betviflar jag, att det skulle blifva så särdeles fördelaktigt, att skilja de privata kungörelserna från de publika, ty när en privat kungörelse får inflyta bland de officiela, så får den ett slags berättigande att. jemte de sednare gå omkring i hela länet, hvilket, såsom jag förmodar, icke skulle komma att ske, om den trycktes särskildt. Jag tillstyrker punktvis bifallande. Hr Fåhraeus: Jag har begärt ordet för att uplysa, att innan detta ärende förekom hos K. il., hade från åtskilliga län inkommit ansökningar i samma syftning, sorn Hr af Silléns förslag, 364 Den 23 September e. m. nemi. att kostnaderna för kungörelsernas tryckning skulle, efter räkning, tjenstemännen ersättas. Ofver dessa ansökningar hördes KamrnarKolkm och StatsKbnt., hvilka embetsverk uti afgifna utlåtanden lade synnerligt vigt derpå att, i sådant fall, kontrollerna skulle blifva icke allenast svåra, utan äfven i vissa fall omöjliga. Häraf föranleddes K. M. att afslå ansökningarne och inskränka sig till att höja anslaget till dubbla beloppet, eller 300 Rdr Rint. Hr*af Sillén: Jag har icke kunnat finna, att de talare, som afstyrkt mitt förslag, hafva anfört skäl, sorn vederlägga deni jag till stöd derför andragit. Mitt hufvudskål är, att, åtminstone i det län jag tillhör, tryckningskostnaden upgår tili anslagets dubbla belopp, och derutöfver. Det är ju således en uppenbar orättvisa att låta tjenstemännen betala skillnaden.
Nådiga skrifvelse till dess GeneralAdjutant för Arme'en af den 27 Aug. 1828 torde till en del kunna anföras såsom exempel af denna önskans möjliga förvandlande till realité. i:sta puncten af Kongl. Brefvet lyder som följer: 1:0 Endast sådana Officerare skola anses competente att till rare antagas, hvilka förut undergått en examen, hvars beskaffenhet vi villje framdeles i nåder bestämma, samt tillika antingen i krig gjort effectiv Adjutantstjenst, eller ock &c. Herr Ribbing fortfar sålunda: ”Vigten ”och värdet för OJficerarne af den så kal”lade Militaira hållningen, detta ord må ”då innebära hvad som hälst, måste dock "motsvaras af en hela trouppens bättre ”hållning, som ofelbart skall befrämjas der”af, att OJficerarne ständigt bo ibland man” skåpet och hålla han d öfver deras npp”förande så i som utom tjensten.” På hvad sätt Lönevilkoren än blifva inrättade, är likväl Officerarnes åliggande i anseende till trouppens hållning ej mindre. Upsigten öfver Soldatens upförande så i som utom tjensten blifver ej uraktlåten. 208 Den 19 Februarii e. m. Tj enst gör ings Reglemente t för Armeen 3 Delen 1 Cap. 1 §. 1 punct, anbefaller: Öfverste och RegementsOfficer samt hvar och en af Staben bör vistas på sitt boställe, eller inom Regementets Stånd; Compagnie-Officer inom Sqvadron eller Compagniet. 2 S' $ punct.: Ehuru en SubalternOfficer har CompagnieExpeditionen, blifver likväl Ryttmästare!! eller Capitainen (så vida han ej har permission eller Semestre), tjenstgörande Majoren ansvarig för ordning och efterlefnad af Ordres inom Compagniet. Befälet måste noga underrätta sig, huru karlen uppför sig på Roten, upmuntra honom till upmärksamhet och hushållning, samt, i händelse han beträdes med dryckenskap, slagsmål eller oanständigt upförande, honom derföre straffa.
1: —; Onämnd, Vesterås —: 50; Onämnd, Gefle —: 50; Onämnd —: 40; Onämnd, Gefle —: 60; Elin och Karin L. —: 40; G — da 1: 10; Tvänne finskor, gever ju ej stiga till så mycket pengar, men själfva isskåpet är ganska dyrbart att anskaffa, och mången måste därför se på kostnaden. Men en liten ersättning för detsamma kan man skaffa sig på följande sätt. Is håller sig som bekant förträffligt, om den får ligga på ett flanellstycke, så att vattnet fritt kan droppa af allt eftersom den smälter. Detta sätt att bevara is kan äfven ej nog rekommenderas för sjukrum. Man tager sålunda ett vanligt vattenämbar, binder ett stort stycke flanell öfver öppningen, men drager endast ned det så mycket, att isen ligger i en liten fördjupning; förut nedställer man i ämbaret ölet eller vattenflaskan, som skall afkylas, därefter ställer man smöret, köttet m. m. på isen, öfvertäcker det hela med en tjock flerdubbelt sammanlagd linneduk och ställer ämbaret på den svalaste platsen i bostaden. På detta sätt kan man ofta förvara is ett helt dygn, isynnerhet om man i stället för linne breder ut ett flanellstycke öfver den, för att så mycket som möjligt skydda isen för luftens inverkan. Kronor 707: 56 Innan jag afslutar redovisningen, måste jag bedja en af de vänliga gifvarinnorna om tillgift, för en liten försumlighet från min sida. I ett bref, undertecknadt Anna Ohlsson, Thorlunda, har jag nämligen glömt att vid emottagandet anteckna siffran på den penningsumma jag emottog för hemmets räkning, och som adressen ej var tillräcklig, har det varit mig omöjligt att få reda på gåfvans storlek. Jag har således måst låta denna gåfva representeras af de penningar som vid summeringen blifvit öfver, inclusive det obetydliga, som tillagts för att afrunda summan, och hoppas jag att gifvarinnan förlåter mig denna felaktighet i uppgiften! Till sist ett varmt tack till alla dem, som på ett så sannt och lefvande sätt visat sitt deltagande för det lilla » Sotenäs barnhem »!