Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så förekommer pag. 141 uti Usta häftet af 4:de afdelningen »att Johan Gabriel Stenbock varit en stor favorit hos En»kedrottning Hedvig Eleonora, men, såsom ogift, väckte ingens »svartsjuka; samt att han, såsom hennes marskalk, iordningsatte »hennes alldeles förfallna affärer och hushållade så för sig sjelf att han bief en af sin tids rikaste män». — Någon anledning till den förra af dessa uppgifter förefinnes icke uti genealogierna; hvaremot den sednare berättelsen tyckes grundad på ett missförstånd, ithy att genealogien innehåller det han »af Drottning Christina till skänks erhöll ett Kronans hus». Men hvad rättighet - Den 2 Maj e. m. 49 tighet har väl Hr Anrep, att kasta skugga på Riks-Enkedrotttiingens dygd. Vidare förmäles rörande Grefvinnan Sophia Piper, född von Fersen (vid. pag. 190 uti 2:dra hältet af 3:dje afdelningen), att »Guslaf d. Ill friade lill henne för sin hroder, Hertig »Fredrik Adolph, men tick afslag». — Icke heller denna uppgift återfinnes i genealogierna. Sakens ringa betydelse ursäktar ej godtyckligheten, helst när anekdoten rörer ryktbara historiska personligheter. Rörande en af mina stamförvandter, Frih. Jacob Cederström, har Hr Arnep tillagt, det bemälde Frih. vid Konung Gustaf IV Adolphs fängslande, »var nog mycket hård mot denne olycklige Konung». — Jag vet att äfven den Svenskhatande Tyske romanförfattaren Theodor Miigge, äfvensom en lör skildringarnes liflighet, mer än för deras sanning, känd inhemsk författare gifvit spridning åt detta för min slägt mindre hedrande rykte, hvars sanningsenlighet dock återstår att bevisa, och, enl. hvad mig af samtida personer är sagdt, är grundlöst. Historien vet åtminstone derom intet att omförmäla, lika litet som Riddarhusets genealogier. För frami. Justitiee-Ombudsmannen, Frih. C. J. M.
Om vi således utan svårighet nödgas erkänna, att Sverige icke äger några skatter, så skola vi snart finna huru litet vi äfventyra att nu mera än förr i sådant hänseende anfallas. Jag inser icke heller hvilka anledningarne kunna vara till -den minsta farhåga, att väre constitutionelle förhållanden skulle kunna föra oss uti nödtvång att mot främmande inflytelser behöfva försvara dem; jag tror att undersökningen om vårt Statsskick för den Monarckiska principen skall lemna de mäst tillfredsställande utslag; man skall hos oss finna en redan från ålder lagbunden Monarki; en Representation af fyra Stånd, som mera framställa idéen af förra tidens Landt Ständer; än något af den nyares conf} i tu tionella Lagftiftningar; en Representation sorn sammanträder blott hvart femte år, som till tvåtredjedelar utgöres af Embetsmän och som genom 6in sammansättning icke äger någon 6tycka, hvarken genom sammanhag emellan de serskildte Stånden och ännu mindre genom Representanternes sammanhang med Folket i egenskap af deras Comittenter. Undersökningen skall utan allt tvifvel visa huru denna Representation genom sin oformeliga och litet efter tidfordringarna beräknade sammansättning från alla håll öppnar tillgång för en indirect inflytelse, under i58 Den ig*Sept ernber f. m. det den på samma gang befriar Styrelsen från tvånget, att genom dess orgaoers ofenteliga uppträdande uti Representationen förskaffa sig det på talanger och vidsträcktare insigter grundadé inflytande, hvars välgörande verkningar så väl i ledningen som uti initiativet i öfverläggningarne finner ett så vidsträckt fält. Huru litet en sådan NationalRepreseDtation som vår med den nu rådande monarkiskäprincipen är i strid lärer icke kunna vara tvety - digt , och detta torde så mycket lättare inses då man betänker huru mycken svårighet man haft att "ens kunna förfäkta den tankan, att Sverige efter sine Grundlagar åtminstone borde äga en Ministére och huru mycket man är böjd att ännu bestrida denna mening.
I afseende på Kyrkoplikten, har Utskottet inskränkt sin åtgärd dertill att endast föreslå ett nytt formulair härvid. Hvad nytta och vinst, dermed kan ernås står likväl svårligen att upptäcka; enär den offentliga scandalen sorn år det klandervärda och åndamålsstridiga, ändå alltid blir densamma. Om en förändrad ritual osli böneform blott erfordrats och gjort nog, synes lämpeligast varit ai öfverlemna omsorgen deraf åt Högvördige PresteStåndets EcclesiastiqueUtskott, såsom ett till Handboken hörande ämne. Månne dock HÖglofl. Lagutskottet icke gerna , utan något äfventyr kunnat tillstyrka indragning af kyrkoplikten för oqvalificerad elier första graden stöld ? Jemte hvad redan härvid är anmärkt, torde kunna tilläggas, att sådant destomera varit billigt, som fordom iagttogs den skillnad och rättvisa, att den för tjufnad första gången dömde, och den tredje gången dömde, icke behandlades lika, utan denne sednare fick stå kyrkoplikt 5 Söndagar å rad, då nu deremot ingen gradation i thy fall gifves. Om försoning med församlingen och kyrkan oumgångeligen skall ske af den som första resan brufit emot 4o Gap. l §. MissgerningsBalken, kunde väl gerna ,enskild skrift “dervid få antagas, såsom tillfyllestförande bofofter. Sen JO du«usli f, m, Icke heller har Högloll. Utskottet sett sig befogadt tillstyrka annan förvandling af böter ån den som linnes föreskrifven i Kongl. Förklaringen den 2.5 Mars 1807 oell Kongl. Kungörelsen den G Mars 1810. Härmed! står man följagteligen på samma punkt som förut, och visserligen år det lättast att åberopa hvad redan år förhanden samt hjelpa sig dermed så godt man kan.
Om tillträdet till andlig omvårdnad är samhällsmedlems heligaste rätt, om, i ett vidsträckt och glest bebodt land, behofvet deråt måste grunda ett så mycket större beroende af prestens omsorger, som dessa der mera uteslutande blifva den enda källan till upplysning i andliga ämnen, och om samhällets väl hvilar, såsom på sin djupaste grundval, på den gudsfruktan och den deraf närda sedlighet, som lifva dess medlemmar, så synas dessa förhållanden vara förtjente af stor uppmärksamhet, och de svårigheter böra undanrödjas, som göra det äfven för den samvetsgrannaste själasörjare omöjligt, att uppfylla de honom åliggande pligter. I hela den föregående framställningen har Utskottet afsett endast paslorater. sammansatta af mera än en socken, genom hvilkas åtskiljande flere pastorater naturligen kunna uppstå. Det är säkerligen ingen tillfällighet, att så väl vid nästlidne, som vid nu inneva rande riksdag, motionerna i detta ämne kommit ifrån just den provins, som ofvan anförda uppgifter utvisa vara den, i hvilken de nämnda olägenheterna starkast framträda. Men i de flesta landskaper ega likartade förhållanden rum. Det är visserligen församlingarne obetaget, att sjelfva i detta afseende väcka förslag, hvarföre äfven ett och annat pastorat under senare tider blifvit på dess medlemmars begäran deladt, och obestridligt är, fö Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande. N:o 45. att emot församlingens önskan en sådan förändring hvarken kan eller bör ske; men å an, dra sidan synes likväl ett så allmänt missförhållande påkalla en mera omfattande af staten anordnad åtgärd, äfvensom denna endast efter en mera genomförd plan lärer kunna på ett fullt ändamålsenligt sätt verkställas. Utskottets mening torde icke så kunna missförstås, som skulle tillvägabringandet af en arithmetisk likhet mellan socknarnes folkmängd i allmänhet dermed åsyftas. En stor mångfald måste, i följd af folklynne och lokala förhållanden i detta hänseende alltid och utan olägenhet qvarstå.
För inrättande af en ny Lägre Apologist-stola i Sölvitsborg samt till understöd för Prins Oskars Elementar-Skola i Askersund hafwa nödige medel blifwit anwisade af besparingarna ä anflaget till Elementar-Lärowerken. För sistnämnde Skola har ett Reglemente blifwit till efterrättelse faststäldt. Enär stor olikhet wid olika Domkapitel wisat sig i afseende pä uppbordsberäkningen af provision för Konsistorii-Notarierne och öfrige RedoMÄ,-"wergörare ä de till Stiftens och Lärowerkens Katzor inflytande medel, har Kongl. Maj:t, till winnande af likhet ock öfwerensstämmelse i berörde hänseende, under den 9 sistlidne Februari ett allmänt stadgande derom utfärdat. 6o Uttiversitcte». För werkställande af den Utaf Rikets Ständer wid sistförflntne Riksdag i underdånighet begärda Revision af Universitetens Konstitutioner och Styrelselagar, har Kongl. Maj:t, särffildt wid hwartdera af Universiteten, förordnat förberedande Utskott, hwilka efter fullgjordt uppdrag ega att underdåniga becänkanden och förstag till Nödiga ansedda förbättringar afgifwa. AmväiidMiDe fyra nya profetzorslöner, hwilka wid sista Riksdagen an vcrsit>-tn>"bcstvgvs till Universiteten i Upsala och Lund, hafwa blifvit anwände w>l,ade MIaf 2mc nya Juridiffa professioner wid hwartdera Uni versitetet, i sammanhang hwarmed en ny fördelning af läroämnena mellan de särskilta Lärostolarne blifvit fastställd. Akadmiiffa Wid bada Universiteten hafwa platser blifvit anskaffade för uppbvggnado. födande af nya Astronomiska Obfervatoriibyggnader; ritning för den i Upsala har redan blifvit Kongl. Majus pröfning underställd och i Räder gillad.
Brefvet till Kammaroch CommerceCollegiun den 15 Augusti 1801 uttryckligen stadgar hvad Allmogen i Österoch Vesterbotten bör iaktta a, då den vill försända sina produeter till södra orterna, nämligen: att, om varor sjöledes affärdas till sådana orter, der fart förbi främmande kust inträffar, och inlastningsstället icke är iner än fem mil från närmaste Stad beläget; bör nödig betjening från LandtTulls-kammaren derstädes bevaka en sådan inlastning, samt Tull vid samma Tullkammare erläggas, och pass derifrån uttagas, men allmogen deremot äga fiihet, när inlastningsstället är belägetpålängre än fem mils afstånd från närmaste stad, att varorne ulan bevakning inlasta} dock med förbindelse att med samma fartyg och gods inlöpa till närmaste Stad i vägen till den ort, dit det ärnar gä, der betala tull och förse sig med LandtTullkammarens förpassning} äfvensom derest, vid ankomsten till destinerad ort, varor bland lasten skulle finnas, hvi Ika icke blifvit förpassade, och i afsändningsorten förtullade, att slike varor då böra beläggas med sexdubbel 504 Besv. och Ekon. TJtsk.. Betankanäsit, Tull, oc'i Tullbetjent igen deraf njuta hälften, men af forpassadt gods blott draga enkel Tu'l.
Kammar-collegium yttrade då i afseende derpå: ”Beträffande 22 och 23 §§:ne af samma förslag, så har collegium icke kunnat underlåta att förnya sina vid de häremot svarande §§:ne af komiterades und. förslag år 1839 gjorda tind. erinringar, med det tillägg, att då R. St. i deras und. förslag lill för fa ti n ing om hemmansklyfning och jordafsöndring, medgifvit upplåtelser på lifstid eller 50 års tid af jordlägenhet, som ej medför besutenhet af hvilken upplålelserält synes följa rättighet till dylik lägenhets bruk och besittning under stämmotiden af den som lägenheten sig förvärfval; så synes stadgandet uti nu ifrägavar:de 22 § af fattigvärdslagen: ”att den som eger egen eller legd bostad, utan sådant jordomfång som medför besutenhet, icke må antecknas i mantalslängden i inflyttningsorien utan medgifvande af fattigvårdsstyrelsen derstädes” stå i strid mot förstnämnda lag, hvarförutan berörda 22 § är både otydlig och ofullständig i afseende på de kategorier under hvilka inflyttning utan fattigstyrelsens begifvande må ega rum” etc. etc. Vidare har en af rikets biskopar yttrat sig öfver denna punkt, på följande sätt: 21S Den 12 Augusti f. m. ”Den vigtigaste anmärkn. som kan göras mot förslaget, är emot det stadgande, att en persons mantalsskrifning skall skiljas från dess vistelseort, hvarom läses i 22 och 23 §§. Enl. nu gällande författning eger hvarje hemman rättighet, att förneka s. k. försvarslösa personer att inflytta inom dess område och alt till och med belägga en husägare med plikt, som utan tillåtelse låter dem vistas hos sig. Enl. det nya förslaget deremot må det icke förvägras någon Svensk man, att bo och vistas hvar som heldst inom fäderneslandet, en rättighet som icke allenast är genom naturens lag oförneklig, utan äfven mer än något annat, skall bidraga lill fattigdomens förminskning bland arbetsklassen, enär den fria inflyttningen skall begagnas till de ställen, der mesta tillfälle till arbete och lifsuppehälle finnes.
Utstotter,som tror at owilkorliga påbud uti dessa fall lätteligen stulle kunna leda til oberäkneliga wädor för Fäderneslandets säkerhet, hyser til Kongl. Majus allmänt kända ömhet och nir för Folkets wäl det undersätliga förtroende, at Kongl. Maj:t hwarken underläter at rilförordna sadane Befäl och Befallningshafwander, de der med kännedom om Landets beskaffenhet förena en werksam sorgfällighet at lindra Allmogens bördor ivid alla möjliga tilfällen, eller at alfwarligen lata efterse, det fel och försummelser hos Embetsmän blifwa upräckte och lagligen straffade; och Utstottec förmodar, at sa framr til de uti Kongl. Förordningen den 28 Junii 1829 gifne stadganden, läggas de, som Utstottet förra gängen projecterst och nu ytterligare får förestå, siola, sedan Kongl. Majus förnyade Nådiga Tågordning blifwer utfärdad, samt noggran efterlefnad dera följer, Krono-Skjutser icke widare för Landtmannen i allmänhet medföra känbara olägenheter. I anledning af allt detta, anser Utstottet sitt förra Betänkande böra bibehallas, med de fa tillägg eller förändringar deruti, som Utstottet nu får uptaga, nemligen: At i stället för de i stum af 4:de K4om. nyttjade ord: lyda dessa Deputerades befallningar rc. matte sättas: lemna handräckning at desse Deputerade. At z:tr kuvÄsn Munda förändras, at VM sijms - 8zo Den iMars^ skjuts-ffyldige ifrän ffjuksnings - stället uteblifwaKrono-Betjeningen och Ve förestagne DepureradLma kunna lega Hastar för de uteblifnes rakningsa ak den tilstädeskomne AllmögeN ej twingas stjutsa hwav de uteblifne kordt ti-anLpoi-Mi-a.
Ständer uti deras un o ' derdåniga framställning ifrågasatt en sådan utsträckning i afseende å tolkarne inom de Finska församlingarne, hvarförutan, derest tolkarne klefve skyldige att tjeiistgöra jemväl vid sammanträden, dem Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kunde utlysa, sådant stundom torde kunna infalla å tid, då tolkens biträde erfordrades för Domstols räkning; och i sednare hänseendet, eller det angående tolkarnes tillsättning, synes af nyssberörde uppfattning om vidden af deras tjenstgöringsskyldighet lämpligen följa, att rättigheten att tillsätta tolkarne äfvensom att, der desse genom oskicklighet eller annorledes gjort sig oförtjente af vidare förtroende, dem entlediga, tillkomme Domaren efter Nämndens hörande. Med anledning häraf får jag underdånigst hemställa, att Eders Kongl. Majit täcktes i Nåder besluta att genom Proposition till Rikets näst härefter sammanträdande
Den minsta tillverkning på dygn i alorre byisiiåseå‘i^ för hvilken anmälan får ske, vare 300 kannor och den största 1,000 kannor bränvin af 50 procent sigris a vid 15 graders värme efter Celsii (/termometer, allt i medeltal under månad räknadt. § 5. I miHfiye by&HSteyi får bränvin tillverkas blott med enkel, omedelbarligen med eld drifven redskap, med eller utan mäskvärmare. Med enkel redskap förstås den, som beslår af en panna för mäskens kokning och en lill pannan hörande så kallad halt, samt, för bran vinsångans afkylande, pipor, slang eller kylare. Mäskvärmare är en inrättning, i hvilken mäsken genom den från pannan utgående ånga uppvärmes innan mäsken insläppes i pannan. Allt annat sätt att uppvärma mäsken före dess insläppande i pannan, vare förbjudet. § 6. För den i nästföregående § om förmälda redskap gäller: att pannan får ega hvad form som helst; alt den icke får drifvas annorledes, än genom eldens verkan omedelbart på dess botten oell sidor; att hatten, inberäknade löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylnings-redskapen eller mäskvärmaren, icke får innehålla mer än tre Ijerdedelar af pannans rymd; att lös hals för pannans förening tued hatten ej får användas; att mäskvärmaren icke får innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd; att ångan från pannan ej får insläppas uti den i mäskvärmaren inneslutna mäsk, ulan blott ledas derigenom medelst rör; Bil. till Bevilln. in. fl. Uls/c. Bet.
Enligt från Riks-Stånden till Utskottet ankomne protokolls-utdrag, innefattande besluten uti de 8:de Hufvud-titeln tillhörande frågor, hlef Utskottets ofvanberördo hemställan så i ena som andra afseendet af Rikets Ständer bifallen; men, efter hvad de från Preste-, Rorgareoch Bonde-Stånden erhållne protokolls-utdrageu gifva vid handen, hafva dessa Riks-Stånd tillika beslutat, att staden Lidköping skall upptagas bland de städer, för hvilkas skolor i Rektor och 1 Kollega blifvit på stat uppförde, utan alt dervid blifvit bestämdt, om enahanda vilkor, sons i afseende å Christinehamns ocb Norrteljes pedagogier föreskrifvits, skola ega tillämpning äfven för pedagogien i Lidköping, ej heller om de anslagsposter, som sistnämnda pedagogi hittills uppburit af anslaget för folkskolorne, utgörande i kontant 53 R:dr R:mt, i indelta räntor, efter markegång, 5 R:dr samma mynt och i indelt spanmål 26 tunnor 4 kappar, skola till Statsverket indragas.
Ingrid hade sjunkit ned i en stol; hon ville efterkomma den rusige karlens hotfulla befallning, men hennes armar nekade sin tjenst ... hon kände sig maktlös, förlamad, knappt medveten af sig sjelf. Den ursinnige gårdsfogden lyfte sin knutne näfve, för att verkställa hvad han hotat, men i samma ögonblick hade Ellen rusat upp och stötte honom med krampaktig styrka tillbaka. Karlen, som icke anat detta anfall och för öfrigt balanserade illa till följe af sin intagna „öfverlast“ raglade några steg under fruktlöst försök att återvinna jemvigten, och föll derefter, så lång han var, baklänges, så att golftiljorna brakade. Det var en scen af eget slag, som nu belystes af det rödaktiga skenet från den kolnande brasan i kojans spisel. Den arma gamla qvinnan, som vanmäktig hvilade i länstolen med tillbakasjunket hufvud och stelnad fasa i sina anletsdrag ... Den unga sköna flickan, som lik en skyddsengel ställt sig mellan henne och hennes fiender, med lockarne oordnadt svallande kring sitt bleka ansigte, som lyste af vild beslutsamhet, medan hennes späda gestalt, hvars muskler ett ögonblick spänts af en konvulsivisk ansträngning, darrade och sjönk tillsammans, allteftersom öfverspänningen efterträddes af förslappning ... dessa begge värnlösa varelser å ena sidan, och å den andra de fyra råa, rusiga, fanatiska handtlangarne åt den menskliga rättvisan, hvilka kommit för att släpa dem från deras härd till fängelse, tortyr och skymflig död, men i detta ögonblick, i trots af sin öfverlägsenhet, syntes handfallna och tillbakaslagna. Länsmannen stod der med gapande mun, förbluffad af flickans oväntade kraftyttring; gårdsfogden, hvars vilddjurslika fysionomi var till vederstygglighet förvriden af ruset och vreden, låg utsträckt på golfvet, och de begge drängarne, som af vidskeplig fruktan hitintills förhållit sig overksamma, makade sig närmare dörren, ovissa om det var mensklig eller öfvermensklig kraft, som kastat deras tyrann till den svaga flickans fötter.
N:o 33 samt Mern. Nds 49 och 75. R. St. underdån. Skrifv. Nm 203. Motion Nm 76, om inrättande af en ny Öfver-domstol, under benämning Kongl. Hof-Rätten öfver Norrland, med säte i Hernösand. Lag-Utsk. Utlåt. N:o 47 och Mern. Nm 66. Motion Nm 122, angående särskildt anslag till anläggning eller för bättring af vägar i de fyra nordligaste länen i riket samt till vägunder sökningar derstädes. Stats-Utsk. Utlåt. R St. underdån. Skrifv. Nm 175. 41 Staaff, F., Motion N;o 123, om inrättande af oell löneanslag för en ny lektorstjenst vid högre elementarläroverket i Hernösand. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. N o 169, Motion N:o 167, angående föreskrifter i afseende å antagande af under visningsböcker för läroverken samt anslag för uppmuntran till goda läroböckers utgifvande. Stats-Utsk. Utlåt. Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 118 och Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 174 — Motion N:o 168, om tillökning i anslagen till lärarelöner och de materiella behofven för navigationsskolorna i Kalmar, Hernösand, Westervik och Carlshamn. Stats-Utsk. Utlåt. R. St. underdån. Skrifv. — Motion Nio 169, om antagande och användande, särskildt för hvarje för samling. af tryckta eller lithografierade formulärer till prestbetyg, m. m. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 79. Motion N o 272, angående årlig gratifikation för förste Landtmätaren i Wester-Norrlands län August Welckewitz. Stats-Utsk. Utlåt. StJld. angående dess förening med landsbygden till gemensamma samhälligheter. Se Landsbygd.
Nu vände sig Henoch mot den hebräiska väggtaflan, ty den visade det morgonens väderstreck, mot hvilket man skulle anropa allt ljus’ skapare, och han lyfte i handen en sorgfälligt tillknuten duk. Ur den tog han fram de bitar af det vanliga brödet, som hittats vid den sista ronden genom huset aftonen förut, då man i samlad trupp med tända vaxljus letat i hvar vinkel och vrå för att se till, att icke någon förbjuden föda skulle finnas kvar i hemmet. Alla de funna brödbitarna lade Henoch nu högtidligt in i den sprakande kakelugnslågan. Under det de kolnade i falaskan, läste han den bön, hvarigenom all surdeg och allt syradt förintades, så att endast det armodets osyrade bröd, hvilket Gud bestämt till Israels färdkost genom öknen, och som först på hemlandets härdar skulle försättas med lifvets kryddor, fanns kvar i huset. Sedan hälsade han helgen välkommen med ritualens festligt allvarsamma ord och välsignade efter ålder de närvarande. Alla lyckönskade hvarandra. Kalonymos gick fram för att säga Esther sin välgångsönskan, men äktenskapsmäklarens ord från morgonen lågo kvar i hans öron och beröfvade hans stämma och uppträdande den vanliga säkerheten. Förut hade han alldeles ej betraktat den unga flickan – nu kunde han icke låta bli att iakttaga henne. Så kände han, hur hennes djupa, svarta ögon drogo hans blick och hur den drunknade i hennes. Hans hand darrade sakta, då han räckte den. »Välsignad helg, Esther Henoch,» sade han, och den alldagliga lyckönskningen föreföll honom själf djup och fylld af dold mening. »Måtte Herren välsigna din egen påsk, Kalonymos,» svarade Esther med sin tunna sopran, hvilken hade samma sköra, lätt bristande uttryck, som hela hennes spensliga gestalt med det tjocka håret, hvars skugga gaf det tunna, fina ansiktet en ton, som om hon ständigt stod i en sjunkande aftons dunkla och döende dager. De båda unga voro lika långa, där de stodo, med något besläktadt öfver sig, som lockade till förtroende. Esther log, som önskande att Kalonymos skulle föreslå ett samtal. Han märkte det, men kände sin tunga bunden, och skygg inför de kringstående gick han åter från hennes sida.
B. % Dtn 4 Juliu af Friherre Cederström föreslagne förändring, af Ridderskapet och Adeln gillad. §. Al Vid hvarje Riksdag, vare sig Lagtima eller Urtima , vii/je Ridderskapet och Adeln , pä sätt föregående §, §. stadga , 3:ne Fullmäktige uti Riksens Ständers Banque, lika antal Fullmäktige uti Riksens Ständers RiksgäldsContoir, samt 6 Revisorer, att emellan Riksdagarna öfverse och granska StatsVerkets, Banquens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning. Desse Full magt ige och Revisorer intaga si na säten efter ordningen, i Matrikeln, af de Ätter de tillhöra. I anseende till per sönerna, hvilka till dessa befattningar kunna komma under omröstning, iaktlages hvad Riksdagsordningens q o §, härom stadgar, Med val till Revisorer af Ridderskapet och Adeln, hvilka emellan Riksdagar/le skola förrättas, förhälles pä sätt Ridderskapet och Adeln, jemlikt 6g §. Riksdagsordningen, fenner lämpeligt serskildt stadga. Och blef denna redaction , uppå gjord proposition af Ridderskapet och Adeln bifallen, §• 49- RidclarhusUtsfctttet består af 12 .Ledamöter. Inför delta Utskott skola alla Ledamöter af Ridder skåpet och Adeln, hvilka efter de tvänne första anteckningarna vid Riksdagen sig infinna, sin behörighet till Säte och Stämma styrka, och Polletter utbekomma. Detta Utskott tillkommer, att öfverse; Riddarhus och Den 4 Julli. 115 Adaliga Jungfru Stifts