Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 Betänkandet N:o 112 hade Utskottet derefter föreslagit, att, till den antagna redaktionen af io:de punken lägga orden: ”genom någon af Banco-Styrelsen beroende åtgärd”; hvilket tillägg Udskottet ansåg nödigt införa, emedan ”en ökning i sedelstocken i flere fall icke kunde af BancoStyrelsen förek o mm a-s, såsom t. ex. då in visningar utställdes å af Banken redan beviljade cassa-creditiv, hvilka invisningar, i och med detsamma de aviserades, måste i sedelstocken inberäknas.” Häraf vore sålunda en följd, att Rikets Ständer, med afslag å Utskottets tillstyrkande, att Metalliska Banco-Utskottets Utlåtande, N\o 27. 47 Cassan ej finge bibehållas under ett visst förhållande lill sedelstocken, deremot antagit eLt minimi-belopp för Metalliska Cassan, mot hvars bibehållande eller för hvars förekommande det ålåge Banco-Styrelsen att vidtaga activa åtgärder; att Rikets Stander bifallit det föreslagna passiva åliggandet för Banco-Styrelsen, att, när metalliska Cassan ej öfver' stege ett visst förhållande till sedelstocken, icke öka denna sednare» samt derefter förklarat denna inskränkning på det sätt, att deri icke finge inbegripas sådan tillökning, som vore oberoende af Banco-Styrelsens åtgärder; hvarförutan diseussionerne inom Riksstånden upplyste, att föreskriften i nuvarande 11 1 §., rörande ett visst minimi-belopp af silfver fonden, åsyftade, att, på ett mindre våldsamt sätt, gifva fortfarandet af silfver-vexlingen elen garanti, Utskottet med den föreslagna proportionen afse 11; hvilken åsyftning skulle varit alldeles förfelad, derest åt det antagna modifierade sladgandet om proportionen äfven gifvits samma stränghet, som läge i det ursprungliga förslaget, ytterligare ökad genom samma proportions förhöjande från 2 till 5, i stället för såsom 1 till 3.
41 bottens Län, hvilken ersättning Utskottet tillstyikt, fann Hedervärda Bonde - Ståndet för godt att detsamma bifalla, med vilkor, att samma rätt, som blifvit dessa Tjenstemän medgifven , äfven sker Mantals-Skrifvnren Akerström; om hvilket beslut vederbörande skulle på vanligt sätt underrättas. Ut Supra. Ex Prctocollo Olof Walin', S. D. ^är nu ater föredrogs Stats - Utskottets sista Plenidag på bordet lagda Betänkande af den aG Maj, om Lösens erläggande till Krono-Fogdarna för påskrifter å Utmätnings - .Resolutioner, fann Hedervärda Bonde - Ståndet skäligt, efter derom skedd proposition, att, med bifall af Riksdagsmannen Sandstens i Utskottet särskildt yttrade mening, ofvanberörde Betänkande ogilla och för siri del förklara, att det uti Expeditions - Taxan den 27 Maj 180,1 stadgade förbud för Krono-Fogdar att taga Lösen för CommunicationsResolulioner och Remisser till Krono - Betjeningen, samt att fordra arfvodes-lön, för deras besvär uti privata executionstnål, bör fortfara att tjena till rättelse och afven anses för Länsmännen gällande; hvarom vederbörande skulle vördsamt och vanligen underrättas. Ut Supra. Éx Protocollo Olof Werlin. S. D. 42 Den 3 Juni. S. D. .L/å Stats - Utskottets Memorial af den 26 Maj och dess derjemte afgifna, sedan.sista Plenidag på bordet hvilande Betänkande af samma dato, med tillhörande Bilagor, i anledning af Kongl. Majas
Underlåter jordegare att inom tid, nu sagd är, å landtmäteri-arfvodesräkning klandra, håfve sjelf sedan ingen rätt att talan derå anställa; men landtmäteri-fiskalen vare obetaget, att, då det af förste landtmätare, hvilken äfven eger arfvodesräkningar granska, eller af annan hos honom anmäles,eller anledning dertill eljest förekommer, för tjenstefel vid arfvodesrä k ningens upprättande landtmätare i laga ordning tilltala; och gånge äfven i sådant fall på sätt i nästföljande § sägs. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 3 Oktober 1848. Bit. till R. St. Skrifvelse, N.ö 2)8. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 12 Okt. 1848. Preste-ståndet den i3 Borgare-ståndet den i4 Bonde-ståndet den 14 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående tillökning i kreditivet för manufakturernes och fahrikernes understöd. (Banko-utsk. Bet., N:o 42.) S. A. K. Då, i förhållande till de understöd i låneoch kreditiv-väg, hvilka från Rikets Ständers Bank utgå för jernhandteringen samt jordbruksnäringen, jemförelsevis en ringare summa kommer manufakturerne och fabrikerne till godo, hafva Rikets Ständer ansett destomera billigt, alt det i och för manufakturernes och fahrikernes understöd till Kommers-kollegium anvisade kreditiv erhåller tillökning, som fabrikstillverkninga me här i landet efter den tid, då ifrågavarande kreditiv först beviljades, betydligen ökats,- och hafva Rikets Ständer alltså förhöjt nämnde kreditiv från 1,500,000 till 1,800,000 r.-dr, alt utgå under enahanda vilkor och förbehåll, som för närvarande äro stadgade. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla: framhärdande &c. Stockholm den 14 Oktober 1848. Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Om denna inskränkning eller bröst ar fv i riga rnes bestämda laglott, bestämmes till hälften af qvarlålenskapen, tror Utskottet, att man på en gång förekommit de missbruk och olägenheter, hvartill en obegränsad leslamentsfrihet kunde leda, och åt dispositionsrätten gifvit tillräckligt utrymme. En sådan förändring i testamentsfriheten efter stadsrätt, påkallar äfvenledes en dylik i 3 § af 8 kap. Jordabalken; och får alltså Utskottet, med frånträdande af Utskottets i förevarande hänseende först afgifna utlåtande, vördsamligen tillstyrka det mäste Rikets Ständer, med npphäfvande af Kongl, förordningen den ip Augusti 1762, angående utvidgad testamentsfrihet elter stadsrätt, besluta att 4 0('h 5 £§ i 17 kap. Ärfdabalken samt 8 kap. 3 § 1 mom. Jordabalken skola erhålla följande förändrade lydelse: Ärfda-B olken. 17 kap. 4 §, 1 morn. All aflingpjord och ärfda eller förvärfda lösören, må man, efter landsrätt, gifva i testamente till hvem man vill, skyld eller oskyld. $ ■Xtty-btskoUet Betänkande Tto 66. ■?. m un. Efter stadsrätt ma ej någon af ärfdt eller forvärfdt, röidigft eller orörligt gods gifva i testamente mera, än hälften, der bröstarfvinge lefver efter. Har man ej bröstarfvinge; då må man alltsammans i testamente gifva. Vilja barn och inländska arfvingar till sig lösa hus, tomt, gård eller jord i staden; stående det dem fritt inom natt och år. Samma rätt ega utländska arfvingar om de i landet inflytta, och der bygga och bo. Vilja de göra testamente, som till Preste-ståndet höra, om den egendom, deri de giftorätt hafva efter stadsrätt, som i io kap. 4 §• Giftermålsbalken sägs; vare då lag samma, som här stadgadt är, ehvad de bo A landet eller i staden.
Det skall göra dig godt. Axel till Anna. Anna, jag är melancholisk. Fåglarne qvittra utanför mitt fönster och bygga bon under taket. Jag måste ligga till sängs, – det enda roliga jag har, är att säga doctorn ovett och slå sönder hans medikaments-flaskor, som ingen styrka ha uti sig. Anna till Axel. Roa dig snarare med att läsa denna lilla bok, som jag skickar dig; der står goda och sanna saker. Ofta när jag varit nedslagen och stämd till att se allt mörkt; när alla själens strängar hos mig råkat i disharmoni; har läsningen af en god bok stämt dem åter, och vid deras ljuft klingande melodi har jag tänkt, Böljan stiger, böljan sjunker åter Under jullen uppå lifvets flod: Låt oss hoppas! svag är den som gråter; Låt oss hoppas! Gud är vis och god. Och om än för stunder stormen ryter, Natten mörknar, allt blir hemsk och tungt; Se en vink, och floden stilla flyter, Himlen klarnar, vinden andas lugnt. Och de rika, blomsterklädda stränder, Vinka seglarn på den stilla flod. Dit han styr, med tacksamt knäppta händer, Glad han säger: Gud är vis och god! Axel till Anna. Det är han, det är han, och du är en engel, Anna. Men svårmodighetens ande har nu engång i dag bemägtigat sig mig till kropp och själ. Jag tänker nu eller snarare grubblar för mycket, för att kunna läsa. En fatal blandning af gråbruna och svartfärgade föreställningar, omgifva mig i min enslighet, som vålnader, uppstigna ur svarta Tartaren. Hvad skall det blifva utaf dig Anna, med denna Tante snål och hård, som ej vill öppna sina dörrar för unga, hyggliga männer? Skall du år från år sitta med henne, torka som hon, bli surögd som hon (hvad under då du ej ser annat än henne) och smittas af hennes hosta? Hvad skall det blifva af mig med denna Farbror, som låter mig renskrifva sina memoirer och tankar, till dess mina bli orediga? Hvad, säg mig, hvad? Anna till Axel. Hvad som helst utom ovärdiga, otacksamma varelser. Axel, du får aldrig mer ur denna ton tala om min Tante.
För delta ändamål.'föreslår jag: alt dessa medel måtte öfverlemnns till länets Landsting, för att under iakttagande af de föreskrifter, smu i öfrigt äro gällande, användas till nya hemmans och vägars anläggande, samt, der så oundgängligen nödigt pröfvas, äfven till desammas underhåll. Stockholm den 29 November 1862. lierman Öbom, från Norrbottens län. Häruti instämmer: Josef Oscar Almqvist, från Norrbottens län. A[ Herman öbom från Norrbottens län, om statsanslag för hanalisering af Luleå eif förbi Hedens och Ede forsar. Hedan för lång tid tillbaka har man insett behofvet och den stora nyttan af en förbättrad kommunikation elter Luleå eif, emellan det inre landet och kustlandet, hvarom äfven lalas i Bil. N:o 5 (pag. 75) lill Kongl. Majlis lill Ilikels Ständers Stats-Utskott aflulna nådiga Proposition. Undersökningar hafva åtskilliga gånger egt rum, rörande denna kommunikation och sednast af Löjtnanten vid Väg-och Valtenbyggnads-korpsen II. Schoug, hvartill koslnaderne frikostigt sammanskjulits af provinsens innevånare, så väl ståndspersoner som bönder. — Luleå eif, måhända den största i riket, har en lugn vattenyta, eller är segelbar 12* mil från hafvet inåt landet, likväl med tvänne svåra afbrott, nemligen Hedensforssar, tillsamman något öfver | mil långa och Edeforsen * mil i längd. Luleå elfs (loddal omfattar en areal af omkring 8,593,000 tunnland, eller vid pass två femtedelar af hela länets vidd, och innesluter flere hundra tusen tunnland odlingsbar jord; stora vidder med rika skogstillgångar, till en del Kronans, samt de allmänt kända, snart sagdl outtömliga malmfälten vid Gellivara, Routivara och Kanuk. Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Förfärdigandet af väfskedar, hvaraf en myckenhet föryttras både inom och utom riket, inbringar betydlig förtjenst; äfvensom liar och träkärl af alla slag höra till ortens tillverkningar, som finna god afsättning. §. 2. Politisk författning. Kammarverk. Sedan min sednaste Femårs-berättelse hafva nya hemman endast på allmänningarne blifvit till anläggning beviljade. Från krono till skatte äro försålde länets fem härads-allmänningar, nämligen: Horjemo, Hössöen, Möcklehult, Allgunnen och Ideberg, enligt Kongl, brefven den 19 November 1828 och 25 Mars 1834. Hvad om en alltför utsträckt hemmansklyfning och jordafsöndring tillförne är sagdt, torde äfven nu få åberopas. Hågen att till färre skiften sammanföra spridda ägor, har snarare tillän aftagit, hvarföre ansökningarne om laga skiften årligen ökats, oaktadt de be - 12 tydliga kostnader sora dermed äro förenade. I orten saknas icke pålitlige och duglige landtmätare, och bland desse finnas äfven skicklige militärer, som mycket anlitas. Skjutsningsbestyret är, efter hällne entreprenad-auktioner i länet, endast å en del gästgifvaregårdar inom Sunnerbo härad öfverflyttadt på entreprenörer efter de grunder, som Eders Kongl. Maj:t efter 1841 års riksdag i nåder fastställt. Detta onus har på flere orter ansetts som en fördel, i anseende till den inkomst, som i en penningefatlig ort deraf inbringats, och efter min underdåniga tanka skulle en mindre tillökning i skjutslegan öfverallt fullkomligen tillfredsställa de skjutsande, helst den dyra entreprenadskjutsen ändock aldrig kommer att för den resande medföra den beqvämlighet och de fördelar, som dermed borde vara förenade. Jag torde i öfrigt få åberopa innehållet af min förra berättelse i afseende så väl å kronoskjutsning som inqvarteringsbesvär.
Slutligen hafva äfven Utskotten, i anledning af Kongl. Brefvet d. 16 Oct. 1816, som handlar om anmärkningar emot menigheter, ansett billigt, att Konungen först finge pröfva, om författningarne blifvit missförstådde, innan menigheterne besvärades med förklaring öfver anmärkningarne. Deremot får jag å nyo erhindra om orikligheten deraf, alt Konungen på förhand förklarar, huruvida en anmärkning 136 Den ig Mars e. m. må anses riktig eller ej. Utskotten säga väl, att Konungen, som utfärdat författningarne, må först pröfva, om de blifvit missförstådda eller orätt tillämpade. Men Utskotten böra ej glömma, att den betydligaste författning, hvarpå anmärkningar mot menigheter pläga grundas, nemligen Bevillningsförordningen, icke utfärdas af Konungen utan af Ständerne med Talemännens underskrift; att Tullförfattningen, ChartaeSigillatasFörordningen, m. fl., om än af Konungen kungjorde, dock äro af Rikets Ständer författade. Det af Utskotten anförda skäl förfaller således, och det synes vara förtidigt, alt Konungen yttrar sig, förr än besvär öfver anmärkningar till Honom inkomma. Jag vet visserligen, att man vid denna Riksdag svål ligen besvärat sig öfver KammarRätten, och velat undandraga dylika ämnen dess granskningsrätt för framtiden. Det är ej nu ögonblicket att vidlyftigare tala derom, men jag tror, att antingen måste Ständerne organisera en General pröfningsComité, som tillser att med bevillningen lika tillgår i rikets olika delar, eller ock låta KammarRällen bibehålla sin befattning. Eljest kan ingen enhet i beskattningen vinnas. Såsom RiddarhusKamererare har jag varit i tillfälle att erfara, huru egendomar i somliga Län äro taxerade mycket under deras värde, då de i nästgränsande äro taxerade öfver försäljningsvärdet. Orättvisan deraf, lärer hvar och en inse. Hit - Den ig Mars e. ni. tils har ingen annan rättelse deruti kunnat äga rum än genom KammarRättens anmärkningar. Att bibehålla den vid sin befattning, synes mig vara både den enklaste och rättaste utvägen.
Fullmäktige décharge för de af dem till och med nämnde dag vidtagne samt i deras protokoller antecknade beslut och åtgärder, men att Utskottet icke förehaft granskning af Riksgälds-kontorets hufvudböcker, hvilka till och med år 1854 blifvit af sednast församlade Revisorer granskade, hafva Revisorerne nu läst och genomgått Fullmäktiges protokoller för tiden efter den 25 Oktober 1856 till och med den 13 sistlidne Augusti samt tagit kännedom om Kommissariatets protokoller för samma tid, äfvensom granskat såväl Riksgälds-kontorets för åren 1855 och 1856 upprättade hufvudböcker, som de för samma år afslutade serskilda redogörelser för till jernvägsanläggningarne anvisade eller upplånta saint utgifna medel, jemte öfrige under samma tid derstädes förde räkenskaper. Vid slutet af år 1854 uppgingo Riksgälds-kontorets skulder, c pligt den i sednaste från trycket utgifne Revisions-berättelse, sid. 3—15, derå meddelade uppgift, utan beräkning af de inom linien förde skuldposterne, till ett sammanlagdt belopp af R:dr 7,463,121: 27. 6.*) hvilken summa vid 1855 års slut minskats till » 6,325,422: 38. 8. hvaremot skulderna under år 1856 ökats, så att desamma vid årets slut utgjorde » 9,645,620: 30. 9. Skuldtillökningen från 1855 års början till 1856 års slut utgjorde således på det hela » 2,182,499: 3. 3. Utaf de vid sistlidet års utgång balancerado skulderna voro räntebärande R:dr 3,367,872: 24. 1. nemligen: mot 5 procents årlig ränta R:dr 130,676: » 4\ procents » » .^ . » 12,600: » 4 procents » » » 3,218,346: 24. 1. Transport: Riksgälds* kontorets skulder. *)
Domstol af de der hädanefter betydligt ökade egodelningsmål, en serskild Revisions-Secreterare blifvit förordnad. En länge för nödig ansedd förbättrad Landtmäteri-Taxa, deri Landtmätares och Jordbrukares ömsesidiga fordringar äro noggrannare afvägda och bestämda, ber äfven blifvit utfärdad. Såsom ett ämne af nära sammanhang med Egodelnings-författningarna, bar KongL Maj:t, i förening dermed, tagit under granskning de om Hemmans-klyfning och jords afsöndring från Hemman hittills gifna föreskrifter; och dervid, tili ytterligare beredande af Landets uppodling och folk mäng - Kongl. Majlis Nådig a Berält. N.-o i. ^5 dens förökande, funnit angeläget, att grunderna för klyfning af Hemman klefve noggrannare bestämda,-, samt tillåtelsen att afsöndra jord eller andra lägenheter från Hemman, under närmare utstakade vilkor och försigtighetsmått, vidare utvidgad; hvarigenom, utan att äfventyra de olägenheter, som af en för långt utsträckt klyfning af skattdragande Hemman kunna uppkomma, håde lättade tillfällen skulle öppnas för den idoge, men mindre förmögne, till bosättning och sjelfbestånd, och derjemte full säkerhet honom beredas i besittningen af sin lagligt förvärfvade jord, såsom den kraftigaste uppmuntran till densammas uppodlande och förbättrande; och är, i följd häraf, i detta vigtiga ämne en Nådig Författning, grundad på berörda åsigter, af Kongl. Majit utfärdad. Äfvittringarnas fortgång i Rikets Norra Provincer, för att i deras odling och befolkning vinna nya källor till ökad styrka för Staten, utgör ett lika vigtigt föremål för Kongl. Majits regerings-omsorger. I Vester-Norrlands, Vesteroch Norrbottens Län blefvo afvittringarna på Kronans bekostnad med år 1824 satta i gång, efter en derom för dessa Provincer utfärdad serskild Åfvittrings-Stadga, och under de derefter förflutna fyra åren, för hvilka uppgifter äro 46 * Kongl. Maj.-ts Nådiga Ber alt.
Men hos mig kan du hvar dag få veta, hur det står till. – Tack! O, ni är så god. – Får jag komma hvar morgon och fråga efter Eva? – Ja, kom du bara. Jag skall se till att ha goda underrättelser åt dig. Men du får lof att vara lydig! – Det lofvar jag. Och så hjälper Gud oss nog. Vid marmorbron niger hon djupt, kysser hans hand och försvinner i mörkret. Himmeln har varit mulen hela dagen, och det skymmer tidigt. Klockan fyra är det redan mörkt; men staden är hvit af den första snön. Bekvämt tillbakalutad i en länstol, med stora sjöskumspipan i hand, sitter Struensee framför den öppna kaminen i sitt arbetsrum och blåser blåa rökringar mot elden, som flammar i ett stort bål på härden och kastar bronsreflexer öfver hans mäktiga hufvud. Där hvilar ett ljusdunkel af belåtenhet och vemod öfver hans ansikte; han tänker lyckliga tankar och är nöjd med sig själf, sin tobak och hela världen. Vid sitt besök hos konungen i förmiddags har han fått befallning att flytta öfver till slottet, där en liten våning omedelbart skall inredas åt honom i mezzaninen. Detta är tydligtvis en regeringshandling, som han i själ och hjärta gillar och förstår, ty själf har han länge funnit det olägligt att bo utom slottet, i synnerhet som kungen ofta låter kalla honom nattetid. Inom en månad hoppas han få flytta in under kungens tak, där alla lefva som fåglarna under himmelen, obekymrade för sin timliga utkomst. Han gör sig dock inga illusioner om, att lifvet där flyter fram som en stilla flod, af hvars vågor han endast behöfver låta sig bäras. Floder flyta aldrig uppför, vill man uppåt, måste man kämpa för att nå fram och kämpa för att hålla sig kvar. Därtill är han beredd, därför har människan af Den Store Okände fått kraft och klokhet. Oantastad af afunden beträder ingen höjderna. Men i afgörandets ögonblick har det kommit öfver honom en förunderlig längtan efter en varm och solbelyst vrå, där han kunde slå sig till ro för några ögonblick och glömma, att det finns strid i världen.
Ben 2 Julii e. m* ir af reel silfverfond, hvaremot förtroendet til! en allvarlig löresats till allmän oell enskilt hushållning, som blifvit stadgadt genom erfarenhetens bevisning, otvifvelaktigt skall förekomma reali ationens äfventyr äfven vid en inskränktaie tillgång af metalliskt mynt; och skall en framtida realisation med alivare påtänkas hvars nytta och nödvändighet jag anser vara gifven, så böra sådane oeconomiska åtgärder tidigt vidtagas, sorn stå i sammanhang med allmän och enskilt hushållning och sparsamhet, hvilken nu mera än någonsin påkallas, sedan benägenheten för ali slags luxe uppstigit till en förvånande högd. Hvad dernäst den i sammanhang med realisation nen, alternatift föreslagne myntbestämning, efter 128 skilling» cours, beträffar så, under önskan att den dermed åsyftade nytta kunde vinnas, kan jag likväl, för min del, icke inse huru denna föreskrift skall kunna komma till någon tillämpning, utan blifva ett tomt ord, utan betydelse, enär Banken icke tillika både emottager och utgifver silfver efter enahanda cours, utan cours förhållandet bestämmer, om Banken får köpa silfver eller icke, då likväl vid den föreslagne coursen af 128 skilling för silfverköp Banken ovilkorligen måste derföre erlägga en sådan betalning; men det kunde möjligen bända, vid inträffande förmonligare conjuncturer att silfver, i annat fall, kunde erhållas för 120 skilling eller deromkring, anser jag för min del lämpligare att, med förändring i Utskottens Betänkande, i detta afseende föreslå, det BancoUtskottet matte varda upplåtit, att åt BancoFullmägtige gifva! föreskrifter om uppköp af silfver efter sig fö-* 12 Den 2 Julii e. re teon de omständigheter, hvarigenom möjligen och afven troligen silfver kunde vid lämplige conjuncturer, erhållas för bättre köp än 128 skilling, hvilka föreskrifter likväl icke borde Riksens Ständers plena meddelas; kunnande med fullt förtroende åt BancoUtskottet öfyerlemnas detaillerne i detta arendes behandling. Då Utskotten i Bilagan Lit.
Genom Hr von Ilartmansdorffs yttrande har visserligen mitt omdöme, i afseende på rättvisan af hvad jag förut yrkat, något mildrats; men jag ber dock alt, då några talare fästat sig vid det exempel jag anfört från Skåne, få upplysa, att jag ej velat säga , att det ställe jag nämnt vore ett bestämdt bevis för alt det vore lämpligt , alt just der hafva en huspredikant, utan blott ett bevis att jordegendomar finnas med så stor personal af arbetare, att en sådan der kan behöfvas. För öfrigt skall jag icke påslå något annat till följe af hvad jag anfört, än blott att få vid denna artikel en annan redaction, så att här icke upptages ensamt huspredikanter, utan predikanter så väl vid bruk som vid landtegendomar, i hvilket fall rättvisan blefve iakttagen; ty då det endast är Adeln tillåtet att kalla huspredikanter, samt dessutom behof af predikant kan finnas vid en landtegendom, som icke af någon adelsman innehafves, så tycker jag sam - Den j O c t o b e r f. m. ma förhållande böra stadgas för predikanter vid bruk och andra egendomar, helst det ej lärer betyda mycket om folket är coneentreradt inom J:dels eller r’?:dels cjvadratmil. Således anser jag, att meden sådan redaction fullkomlig rättvisa vore gjord, och någon skilnad synes ej böra äga runi, då landtbrukaren, som liar en mängd arbetare boende långt fran kyrkan, bar samma åliggande att hålla särskild predikant, som bruksägaren. Ulskrs förslag rörtde bevilln. för brukspredikanter bifölls. 3o:de, 3 usta och 3a:dra §§:ne. Biföllos. 33:dje §:n. Hr von Hartmansdorff: Uti denna § har man infört icke blott den afgift, som bör erläggas af utiånta capitaler, utan äfven straffbestämmelsen för den, som icke medger beviiln.afdraget. Jag hemställer till R. o.