Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon ville skrika i jubel och befrielse — skrika så ropet skulle tränga in i skogen, blanda sig med rökfåran, smyga sig in i kistan och följa honom till graven — och stanna hos honom till evig tid. Det ville hon! Men så böjde hon djupt huvudet och gick långsamt in i fattiglidret, vars dörr hon noga låste igen. Säg inte, herre, att vad jag nu berättat, inte är någon »händelse». Jag säger dig, jag, att det är en av de största händelser jag träffat på i livet. Vill du höra Thora vittna om den själv, kan du få. Thora lever än i dag, lika sträng i kraven — men sträng bara mot sig själv. Gossen har hon ännu inte lyckats driva till gifte. »MICCO PAJKO» (Namnet antagligen någon finsk förvrängning.) Micco Pajko var en av de där, som allting »oturas» för. Han hade legat i och bedragit folk, ända sedan han hade så pass med klokhet i sig, att han kunde bedraga, men ingen välsignelse hade det blivit av det ändå. Han hade varit den styvaste smugglaren, som funnits på de sista femtio åren, men så bar en kamrat sig klumpigt åt, och naturligtvis blev det Micco Pajko, som fick sitta emellan; han blev till och med tvungen att fylla i böterna med fängelsestraff! Är sådant rättvist? Aldrig hade han varit knusslig, när det gällt att inför domstol minnas eller inte minnas en sak — bara saken förskaffat honom pengar. Lönnkrögat hade han, månglat ut falska silverpengar hade han; ja, han hade till och med varit brännvinsadvokat, »efter han fått uppfostran», lärt att läsa och skriva. Ja, det fanns inte ett sätt varpå en hederlig skojare kunde försörja sig, som inte Micco Pajko försökt, men, som sagt, ingen välsignelse hade det kommit av det ändå! Arbeta tyckte Micco Pajko var avgjort värre än både fängelsestraff och böter. Åkerlappen utanför stugan var alldeles buktig av potatis, som inte orkade komma upp utan hjälp, kornåkern låg i träde, och i fähuset bölade den utmagrade kon ständigt efter foder.
St. kunna räknas, dels ■den mera utsträckta rättighet, som genom senare Författningar blifvit lemnad en hvar, att, utan eget stadigt näringsfång, kunna underlåta att skaffa sig tjenst hos andra, och likväl icke vara underkastad behandling såsom lösdrifvare, under en tid, då Corrections-anstalterne i landet icke varit i skick att verksamt bidraga till deras förbättring, som genom missbruk af den vunna rättigheten gjort sig till correction förfallne, dels ock den obegränsade frihet, Skråförfattningarne tillägga Gesäller, att, när dem Exp. Ut sk. Förslag till arid. Skrifv. 29 * godt synes, lemna Mästarens verkstad och arbete, och sysslolöse kringvandra landet. Hvad nu rättigheten angår, att, utan eget stadigt näringsfång, kunna underlåta att skaffa sig tjenst hos andra, och likväl! icke vara underkastad behandling såsom lösdrifvare, hafva R. St. skolat i underdånighet fästa E. K, JYI:ts Nådiga uppmärksamhet derå, att x Art. 1 §. i 1805 års Lego-Stadga innehåller, “det alla de, “som uppnått 15 års ålder och ej idka Landt“eller Bergs-Bruk, Borgerlig rörelse, eller an“nat lofligt yrke och tillåtet näringsfång, eller “i Kongl. Majjts och Krönans eller annan ali“män tjenst ingått, eller å landet äro gifte, “samt å visst ställe mantalsskrifne och boende, “der de till arbete sig förbundit och årligen “sig försörja, eller hafva späda barn, eller van“föra eller af ålderdom bräckliga föräldrar att “sköta, eller icke serskildt fritagne blifvit, “borde såsom lösdrifvare rara förfallne, antingen tili Krigstjenst, eller, såsom dertill o“duglige, till allmänt arbete på längre el“ler. kortare tid, efter kön och omständighe“ter. “ — Detta stadgande, hvilket, ehuru innefattande kiiafiiga medel till förekommande af lösdrifveri, likväl lemnade hvar och en öppet tillfälle, att använda sin arbetsförmåga på det, så väl för honom sjelf, som för det allmänna, mest förmonliga sätt, har sedermera genom E. K.
Det synes mig icke tänkbart, att Rikets Ständer skulle kunna bifalla förslaget, alt un - Den 6 Julii f. m. danrycka Banken ersättning för de förskotter, Rikets Ständer sedan 1809 på Banken anvisl; men om sådant det oaktadt inträffar, skall jag icke blifva ibland dem, som af häfderna komma alt stämplas såsom deri deltagande. Om Rikets Ständer bereda Banken tillfälle, att återfå hvad Banken till StatsYerket, förskjutit, på ettsätt, som utan någon ny beskattning å folket är verkställbar^ och hvilket jag längre fram kommer i tillfälle att visa vara möjligt; så lärer icke den afskrifning af circa i5 millioner af Bankens fordringar hos Statsverket, som Utskotten föreslagit, kunna medgifvas; och då denna summa ibland Bankens tillgångar åter upptages, förfaller af sig sjelf hela den uppställning Utskotten uppgjort, för att bereda sig tillfälle föreslå Rikets Ständer en roynlbestämning, innebärande en banquerutte, af den ytterlighet, att Banken skulle berättigas med ^8 skir infria 128 sk:r af dess utelöpande skuldsedlar. Utskotten förklara sig, i mån af ämnets närmare bepröfvande, hafva vunnit allt större fasthet för den opinion, att realisationen är af rättvisan, skyldigheten och den gemensamma nyttan påkallad. Utskotten yttra vidare, att om de kunde hoppas, alt under den tid, söm till arbetets fullbordande åtgått, opinionen för realisationen äfven hos Nationen‘och Rikets Ständer, efter tagen kännedom af de redan genom trycket meddelade handlingar i ämnet, erhållit lika stad - 126 D e n 6 J u 1 i i f. m. ga, Utskotten nu endast behöfde uppgifva sättet för densammas verkställande; men i osäkerhet örn de meningar, hvilka ännu kunna hos allmänheten och RiksStånden vara rådande, hafva Utskotten ansett sig böra lemna en öfversigt af BankoVerkets historia, och af förflutna tiders åtgärder, under likartade förhållanden med de närvarande.
Vid denna riksdag, då den således redan borde hafva uphört, säger man, att den skall indragas inom slutet af år 1862. Jag frågar Eder, M. Hrr, hvarföre man äfven nu, genom att fortsätta utlåningen, vill söka tillintetgöra sträfvandet att upnå detta önskansvärda mål eller att blifva qvitt detta lånesystem. Skulle penningarne i annat fall blifva obegagnade? Ingalunda! ty i samma ögonblick penningarne uphörde att finnas i statslånefonden, öfverlemnades de till RiksgtsKont., hvilket nog skulle använda dem i sin rörelse. Kontoret skulle äfven hafva lättare att disponera dem, emedan detsamma ej vore så strängt bundet i afseende pä räntan. Men, säger man, utlåningen i Riksg:sKont. sker efter så olika grunder och i en så stor skala. Det iir fullkomligt sannt. Men denna mindre skala, som man talar om var så nödvändig och nyttig, då det var fråga om att hjelpa rörelsen för tillfället, bör alldeles icke hädanefter bibehållas, då det är fråga om att komma från denna lånerörelse Hvad åter beträffar det af Gr. Liljencrants gjorda yrkande, att nu genast besluta om ett nytt moments tilläggande till punkten, kunde detta visserligen låta sig göra; men då tiden för frågans afgörande ej i något afseende hastar, tror jag man i alla hän - Den 21 Mars f. ni. 303 seenden gjorde klokast att återremittera punkten, hvarom jag vördsamt anhåller om proposition. Hr v. Ehrenheim: Jag yrkar fortfarande om bifall å 4:de punkten. Frih. Stjernstedt: Da afsigten med mitt yttrande att ordet »företrädesvis» skulle' förändras till ordet »endast», var, att vi ju förr dess heldre måtte blifva qvitt denna lånerörelse, som inom statslånefonden upkommit, och då jag finner att Gr:ne Liljencrants och Lagerbjelke gjort framställningar i samma syftemål, ber jag att, med afstående från mitt förra yrkande, få förena mig med Gr. Lagerbjelke och begära återremiss af ilrågav. LIr Bildt:
Eller skall ingen skilnad göras emellan backstuguhjonet och Den 3i October f, m. den rikaste possessionat, emellan den högste och den lägste embetsmannen, emellan den som blott undergått apologistexamen och den som tagit högsta lärdomsgraden? Med ett ord, det finnes inga bestämmelser på något håll. Det är icke lätt afgöra huru cancellidirectionen skall bara sig åt. Jag tror att för bildande af ett femte Stånd icke finnes någon annan utväg, än att från Const.Utsk. begära ett förslag till sammansättning af detta Stånd; ty inom en talrik församling lärer en sådan fråga icke på en enda dag kunna utredas. Också är det en klar följd af Utsk:s framställda princip om allmänna val, att en sådan utredning i detalj icke kunnat ifrågakomma i detta Utsk:s betänk. Vidare heter det uti io §:n: ”Preste-, Borgareoch BondeSt:n välja sina riksdagsmän såsom tillförene, eller på det sätt dessa Stånd, hvart för sig, kunna finna skäl att, under iakttagande af förenämnda grunder, närmare bestämma.” Denna rättighet, om den skall finnas, synes mig äfven böra vindiceras åt vårt eget Stånd. Det synes mig likväl som om densamma, så väl för det ena som för det andra af de gamla Stånden, icke borde komma i fråga mer än högst på första riksdagen; ty om ock det, när Stånden, de som äro delade i fyra kamrar, taga afsked från nationen, kan vara politiskt att lemna dem en dylik rättighet, vill jag ej derföre tillstyrka det såsom billigt eller priocipenligt. Jag tror det tvertom vara principvidrigt, men att det torde ilända kunde vara en utväg att i någon mån minska det motstånd, som kan komma att äga rum mot förslaget. Men för mycket vore det visserligen att tillåta för all framtid och för hvarje kommande riksdag beständiga jemkningar genom blotta ståndsbeslut i valsättet för hvart och ett Stånd; emedan hvarje Stånds valsätt, sedan samtliga Stånden inrymmas uti en kammare, icke mera angår blott en fjerdedel uti representationen, utan hela nationalförsamlingen.
en broderlig vän, hvilken, d&amp; hon flera Ar senare som eiika stod ensam i vii,rldeii, bjöd henne att taga. en systers plats i halis hem - ett p b u d, som ej antogs, men soin hos Sonj9 födde en aiiiiu innerligare tacksamhetskänsla a n hon redam förut hyste. Och det var sarskildt för att besöka deii-iie viiii, som hon före sin sista sjulcdom reste genom Berlin. Efter 4 i r s studier för, ~ e i e r s t r a s s insiinde Sonja ~ &amp; a, - levsky på hans råd 3: ne afhandlingar till Göttingen, och dessa väckte e t t. sådant uppseende, att författarinnan utan '. ' vidare pröfiiing gjordes till doktor vid universitetet - en dar förut aldrig utdelad utmärkelse *). Meii Weierstrass förhoppniiigm om sin 15irjiinge voro ii,nnu icke tillfredsstii~da! och detta sporrade henne till nya otroliga austraiiguin gm. Först nar hon fullbordat. sin nedan iia~mnda. afhaadlin g Oila &amp; sels foriplmztni9q vann hon slutligen det efterlängtade erkiinnanclet. f r i n Weierstrass: att han icke i~iissraknat sig på hennes f ö r m å p. ' Vid denna. tidpunkt hade stora föriindriagar iatraff at i Sonja Kova~levslrys enslrilda lif. M&amp;arne Kova-levskys f örh&amp;llande, länge enchst ett par studiekamraters, blef sbtligeu. f a i i a t. Hösten 1879 föddes deras första och enda barn. Vaildriiigslifvet skulle val nu ntbytts 111ot ett gemensamt hem i Noskws, där Vlndimir Kovalevslry - sjalf framståelide vetenskanpsidkare blifvit utiiiiiiiiicl till professor i paleontologi, ifall han ej plötsligt aflidit 1 8 8 3.
Pä utvägar, at för framtiden mota dylika trlgrep, och lil den andan inrättades Llisl» Oimmis1, > ,e T el>st-n , hwa>.s tll Nirull pä urbina ut. stakades i en särstjlid lastl^fäiun. Riksens Stander, som nu hade erfarit, huru Wecker stg förkusrat, sa at de w-,d drni.a R ksdag kunde qä i författning om cn tredstdrls upsigande af Lgrollri 6i-^!tgl«rr>z, och som jänwäl ächstade, at Riker deraf skulle äga cn wnkelig rykta, funno den nu bestå uti en, mera an förut, »vidsträckt utlåning. Til I^go.ufzZmrerngs understöd kom således Laricjuen ar bidraga genom iä r lil lVlanuLLkurLomoirer: en Summa as högst 4OO,OOO D:r Silf» wkimynt blef jämwal anstagcn til kan at goda och behallna män, emot Panr as Ostinäista och L,svLNkista Lombapnierng^, samt ^.st^curance-Lonkoirers ^>!Lnumers!rnn8 /Vlksster, sanik gensrelle Borgen af 4 ä 5 förniögna Hai.dlaiide: och de wid sidsta Riksdag bcwjlliade Län ä Jern och F stigheter blefwo or l7Z9 mera urwidgade, oaktadt K-ngusn; bade Fullmägtige och LammixlariLr gjorde Föreställningar deremot, dä der icke kunde ste, utan gr öka mänAdm af kLlu^nsllL utelöpande Sedlar.
55 utom i statsanslag uppbär åidigen omkring 27,000 R:dr, har det synts Utskottet, som borde de byggnadsföretag, hvilka uti ifrågavarande hänseende kunna finnas oundgängligen nödvändiga, jemväl framgent kunna bestridas af de för kassan disponibla tillgångar, så att direkt anlitande af statsmedel icke ifrågakommer; och Utskottet anser sig derföre böra hemställa, att förevarande nådiga framställning icke måtte af Rikets Ständer bifallas. b) Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion (N:o 28), har Herr Liljenstolpe, Axél Fredrik, af anförda skäl, föreslagit: att för sqvadronsoch kompani-chef, hvars boställe saknar s. k. karaktershus och således ej kan bebos, måtte uti hyresersättning anslås: för den förre, för honom, stalldräng och stallrum, 300 R:dr, och för den sednare 200 R:dr årligen; samt att antalet af hästar, som kavallerichef och öfrige regementsofficerare äro pligtige att hafva, nedsättes: för regementschef till trenne och för major till tvänne, förutom en dränghäst för hvarje. Då inqvarteringspenningar åt militäre löntagare i allmänhet, som sakna karaktershus å innehafvande boställen, utgå af Militieboställs-kassan, hvilken af Kongl. Maj:t disponeras, torde anvisande af särskild hyresersättning för sqvadronsoch kompanichefer icke böra ifrågasättas; hvadan Utskottet, som ansett sig icke tillkomma att i afseende å motionens andra punkt meddefa yttrande, bemställer, att förevarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 47:o. Materiel vid Norra och Södra SkdnsJca Infanteri-regementena.
Fastighets-lånen, med afsedd återbetalning på 28 å 30 års tid äro af rakt motsatt natur, och motverka således, i behofvets stund, Bankens ofvan antydda hufvudsakligaste ändamål: realisationens bestånd. Slutligen anser jag mig ock böra fästa Rikets Högloft. Ständers uppmärksamhet derpå, att någon olämpligare tidpunkt att öka fastighets-lånefonden än det närvarande ögonblickets, svårligen torde någonsin inträffa, ,ty bifalles förökningen i fonden, blifver följden att alla i banken nu redan inkomna, gran skade och godkände lån, uppgående till belopp af 568,000 r:dr banko, genast varda meddelade, och att vid det obestridliga förhållande, som öfver allt i landet, för närvarande, äger ram, att tillgången på penningar och cirkulationsmedel är ej allenast ymnig, utan till och med öfverflödig, från Rikets Ständers Bank släppa ut på en gång, blott från en enda lånegren, ytterligare 1/2 million r:dr banko, synes mig högst vådligt och obetänksamt, och skall, om så tillstädjes, ofelbart inverka mer än menligt på landets flera ekonomiska förhållanden. Serskildt får jag ock reservera mig emot Utskottets hemställan, rörande den föreslagna ökade låne-fondens fördelning emellan landtoch stadsegendomarna. Då de skäl, som blifvit anförde till ådagaläggande af be - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 51 hofvet af fastighetslånerörelsens utvidgning, icke i flere fall aro tillämpliga för städernas lius och egendomar, har jag ej heller med min röst till Utskottets beslut härutinnan bidragit. 2:o I afseende på Utskottets beslut att föröka kreditivet för manufaktur-diskonten från dess närvarande belopp 1,500,000 r:dr till 1,800.000 r:dr banko, instämmer jag i allo uti den, rörande denna punkt, utaf Herr Skoginan afgifna reservation. 3:o Vid kassa-kreditivers meddelande åt Jern-kontoret, Stockholms stads Brandförsäkrings-kontor och åt Sparbankerna i riket har, för min del, jag ansett, att
Men det oaktadt kan jag dock icke frångå den öfvertygelse jag äger, att nämnde anmärkn. saknar skäl och att det klandrade stadgandet icke kan undvaras. Det har förut varit af K. M. förklaradt, att Landshme icke ägde rätt att stadga vitén i sådana fall, der ansvar uti lag eller författn:r vore bestämdt. Nu säger deremot motionären, att 468 Den 6 December e. m. denna rätt borde vara inskränkt till endast de fall, der ansvar för öfverträdelse af lag eller ekonomisk författn. finnes stadgadt, men för tillfället behöfde förböjas. Detta sednare yrkande innefattar således just raka motsatsen till det som förut varit antaget. Instruktm gifver nu åt Landshrne icke annan rätt i berörde hänseende, än man förut ansett böra vara dem tillerkänd, men fråntager dem den makt, motionären påstår dem böra äga. För min del kan jag icke finna annat, än att Instruktms föreskrift är riklig, och kan icke heller inse någon våda deraf. Det är väl bekant, att en sådan rätt varit ulöfvad af Polismyndigheter och Magistrater i städerne. Och då åtskilliga föreskrifter eller påbud i afseende å ordningens uprätthållande, äro af den lokala och omvexlande beskaffenhet, att det icke är möjligt att på förband derom lagstifta, lärer det icke vara någon annan utväg öfrig, än att öfverlemna åt vederbörande embetsmyndighet att bestämma, om, vid något serskildt tillfälle, en föreskrift finnes behöflig. Men i sådant fall j är det oundgängligen nödigt, att iakttagandet af en sådan ordnings föreskrift kan uprätthållas genom ansvar för dess öfverträdande, och det vore i sanning nog besynnerligt, om K. Bef:b:de skulle äga att meddela dylika ordnings-föreskrifter, utan att någon ansvar.s-påföljd för deras åsidosättande kunde bestämmas. Deremot skulle jag vilja säga, att det vore betänkligt och måhända olämpligt, att då genom allmän lag ansvar för den eller den förbrytelsen är stadgadt, låta det ankomma på en Landsh., som naturligtvis är underordnad den myndighet, som stiftat lagen, att, efter sitt behag, förhöja detta ansvar och sålunda ändra hvad Konung och St:r beslutat.
Riksens Högloft. Ständers Stats Ut^ skotts Utlåtande, i anledning af Herr Ofver stens m. m. Carl Silfver* skölds Memorial om ersättning för dess förlorade Accord. T ill StatsUtskottet har Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat remittera Herr Öfversterts m. m. Carl Silfverstöhls om ersättning för förlo radt Accord m. m. ingifne Memorial, sa lydande: ”De Officerare af fordna Finska Arméen, Sorn, da Finland förlorades, qvarstadnade i Sverge, erhöllo af Riksens Höglofl. Ständer, icke allenast ersättning för uttagne TjenstAccorder ratan äfven Expe&ance - löner; samma rättvisa vederfors äfven de Officerare vid f. d. Götha Gardes Regementet, sorn icke genast erhöllo andra fteställningar. National - rättvisan synes äfven fordra, att då sådana allmänne förändringar inträffa, uti hvilka Tjertstemannen icke äger del, och sorn för sin pligt och lunér upoffrat allt, hans välfärd icke blir offer för dem. I djup vördnad anhåller jag det Höglofl. Ridderskapet och Adeln täcktes med ädelmodigt behjertande låta sig föredraga min belägenhet och den er. sättningsrätt jag icke borde aldeles sakna. Ar r8o6 korrt för innan Svenska Pom. jnern af Fransyska Arméen intogs, erlade jag StatsUtskottets BetänÅanden. 305 %ooo R:d Pörn. Courant i Accord till ett Compagnie vid f. d. von Engdbrichtska. Regementet. En kedja af dels politiska dels andre allmänna händelser hafva varit af den påföljd för mig, att jag utan förlusten af en för mera än a,000 R:d samma mynt etablerad och af fienden år 1812 borttagen Compagni-Rustkammare, icke un. der loppet af 11 års tid, ägt en enda styfvers inkomst af Cotnpagniet, förr än korrt innan Pomern till Preussen afstods.
Så väl af Götha som af Vendes attilleri-regementen redovisas kostnaderna för samtliga dessa föremål endast uti en räkning, hvaruti de besparingar, som kunnat uppstå å endera af nämnde titlar, utföras såsom behållning blott i de fall, att utgifterna å de öfriga titlarne kunnat bestridas med de dertill anvisade belopp; men, i motsatt händelse, eller om brist å någon af dessa utgifts-titlar uppstått, användas besparingarne å de öfriga, så vidt de förslå, till bristens godtgörande. Från Svea Artilleri-regemente afgifvas deremot särskilda redogörelser för hvar och en af de fyra utgifts-titlarne; och då hvarje sådan redogörelse upptager brist eller behållning, oberoende af de öfriga, har derigenom inträffat, att regementet, i anledning af uppkommen brist å det till medikamenter anvisade belopp, och oaktadt samma brist kunnat af öfverskott å de till remontering afsedda medlen fyllas, fått, enligt särskilda Kongl, bref den 15 Juni 1852 och den 19 Maj 1853, från besparingarne af anslaget till artilleri-regementena uppbära, det förra året, 344 R:dr 29 sk. 11 rst., och det sednare året, 406 R:dr 31 sk. Revisorerne kunna ej inse, hvarföre redogörelserna för ett och samma anslag icke blifvit efter samma grunder upprättade, och finna angeläget, att bokföringssättet för de 3:ne artilleri-regementena, till förekommande af ofvan anförda olikhet vid beräkningen af bristernas ersättande, hädanefter må bringas till öfverensstämmelse. § 10. Det å 4:de hufvudtiteln för beväringsmanskapets vapenöfningar uppförda förslags-anslag å 120,000 R:dr har under revisions-åren, likasom flera föregående år, varit för ändamålet otillräckligt, i följd hvaraf brist å anslaget uppstått, hvilken år 1852 uppgått till 21,695 R:dr 9 sk. 11 rst. och år 1853 till 32,029 R:dr 26 sk. 11 rst.
Inom cn kyrka, som erkänner bibelordet vara det enda förbindande räntesnöret för sina medlemmars tro och vandel, är forskningen i detta ord en helig förbindelse, icke blott för de enskilte, men för kyrkan såsom ett helt. Ett uttryck af denna förbindelse utgör vår bibelkommission. Den allmänna anstalten är hos oss så mycket nödvändigare, som fåtaligheten af vår läsande allmänhet och vår fattigdom göra det omöjligt för en obemedlad att uteslutande egna sig åt bibelforskning eller finna utväg att vinna allmännare kännedom och behjertande för frukterna af den tid och möda, han lyckats att åt detta vigtiga ämne använda. I bibelkommissionen kunna de samlas och förvaras. Dess blotta tillvaro uppmanar till verksamhet åt detta håll, och den har redan framkallat dyrbara bidrag till bibelns djupare och mångsidigare studium i vårt fädernesland. Ehvad dom än må fållas öfver proföfversättningarnes tjenlighel att antagas såsom kyrkans erkända, så vore det en stor otacksamhet att förneka eller förbise det myckna goda, som vunnits igenom dem, och ännu mera genom de för dem utarbetade motiver, hvilka i kommissionens arkiv finnas förvarade, och hvilka utgöra en rik skatt att begagna för nu varande och kommande arbetare på detta fält. Utom bibelkommissionen skulle denna skatt måhända aldrig hafva tillkommit, åtminstone ej varit samlad, den hade legat begrafven i enskildes gömmor, kanske varit förstörd. Skola bibelkommissionens nu varande ledamöter lyckas att utarbeta ett förslag, som blifver antaget? Detta står i Guds hand, når han finner sin församling inom vårt fädernesland behöfva en bättre tolkning af sitt ord, ån den vi ege, så utrustar han sina redskap med kraft och anda att utföra det vigtiga värfvet: och i det förslag, som då framlägges, skola de fromme igenkänna det renare uttrycket af sin Guds ord, det blifver dem icke främmande och obekant, och kommer att antagas utan rubbning, utan skakning. Så föreställer jag mig utgången af denna fråga; men ingenting i verlden sker medelst hopp eller språng, hvad vigtigt och högt skall utföras, det måste förberedas och grundläggas, derföre böra vi såsom våra fäder vara angelägne att tro - 16 Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.