Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru gerna jag skulle önska, att denna exlra-beskallning kunde undvikas, vill jag ej neka att något hand måste linnas, som tillhåller den skaltsky Idige att godvilligt betala sin debetsedel, emedan det verkligen vore alltför stort omak för kronobetjeningen att i hvarje skaltskyIdigs hemvist uppt iga skatterna. Jag får således biträda den mening, att tillvaron af stämmoböter är af behofvet påkallad. Andra frågan är, huru stora dessa böter skola vara. Härpå får jag svara, att böterna icke böra bestämmas så låga, att den skattsky Idige icke vid dem faster något afseende, men icke heller så höga, att de blifva hardt tryckande för den, som i allt fall har svårighet att utgöra sina kronoskatter. Med denna åsigt finner jag, att 4 sk. b:co utgöra ett för begreppet om böter alltför ringa belopp, och befarar, att dessa 4 skskulle, med förfelande af sitt afsedda ändamål, oftast utgöra en tillökning i mindre bemedlades utskylder. 8 sk. b.*co synes mig deremot vara l i 11 fy I les t görande såsom minimum. Detta sistnämnda belopp, eller 12 sk. r;gs-sedeln , är redan en för den fattige icke så ringa penning, och man kan skäligen vänta, att den, hvars tillgångar och rörelse föranleda ett mindre D en 39 A pr il e. ra. skattebidrag, skall göra afseende nog på dessa böler, för alt vid slämman liqvidera sin debetsedel, om han annars dertill äger tillgång; saknar lian den, skulle ökade böter endast öka lians förlägenhet. Såsom maximum af böter angser jag 1 r:dr b:cp vara alldeles tillräckligt. Då meningen ej bör vara alt med en större utgift plåga den förut nog betungade skattedragaren, bör manei, såsom åtskilige talare gjort, aritmetiskt uträkna hyad kan kan i ränta förtjena, om han åsidosätter skatternas erläggande på stämman; utan fast hellre afse det besvär uppbörden af större eller mindre summor föranleder.
Derjemte kunna nödiga förbehåll i afseende på undantagande af byggnader och andra lägenheter, som en blifvande pastor behöfver, ändamålsenligast göras på stället, der allt kan tagas i skärskådande och äfven vederbörande kunna sina önskningar framställa. Af sådant skäl har Domkapitlet i allmänhet ansett för byggnadskassan förmånligast att så, som skett, besagde auktioner förrätta, och lärer utan all fråga uti förevarande fall den obetydliga utgiften vara mångdubbelt godtgjord genom de förhöjda arrendebelopp, som genom det vidtagna förfaringssättet tillfallit byggnadskassan. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter: P. GENBERG. N. P. LJUNGGREN. ABR. SJÖSTRAND. J. BORELIUS. P. SJÖBRING. A. WIEMER. RAGNAR TÖRNEBLADH. % Kalmar Domkapitel den 6 December 1865. C. M. Lagerhamn. — 349 — Hernösands stifts Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid granskning af stiftets räkenskap för år 1863. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl Majit har täckts genom nådig remiss anbefalla Konsistorium att inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af hvad Rikets Ständers sednast församlade Revisorer uti den 14 sistlidne Oktober afgifven underdånig berättelse anmärkt vid detta stifts Konsistorii räkenskaper för år 1863, och får Konsistorium, till åtlydnad af denna Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, öfver berörde ärende följande härmed i underdånighet anföra.
MARSCHER OCH ANDRA TRUPPFÖRFLYTTNINGAR. heter ingå i hvarje kolonn eller i några dylika, men låter man dem då om möjligt ta * ga en dagsmarschs afstånd mellan sina teter, så att den bakre för hvarje, dag tillryggalägger samma vägsträcka, som den framförgående gått dagen förut. Stundom måste de dock sluta närmare tillsamman, såsom fallet var t. ex. vid Napoleons infall i Sachsen 1806, då två eller tre armékårer gingo i hvarje kolonn. Inom hvarje särskild kolonn måste trupperna ingå i den ordning, i hvilken de kunna komma till användande i striden. Går man emot fienden, kommer främst en del kavalleri, som håller samband med de själfständiga kavallerienheterna, om hvilka vidare nedan, eller besörjer spaningstjänsten, om dylikt själfständigt kavalleri icke finnes. Därefter kommer det till kolonnens säkerhet af något infanteri och artilleri bestående avantgardet samt därefter hufvudstyrkan med en mindre del infanteri i teten, sedan större delen af artilleriet och så återstoden af infanteriet, följd af sjukvårdstruppen. Efter allt detta komma tränganstalterna, först truppernas träng, den s. k. bagageträngen, och därefter den stora trängen, bestående af ammunitionskolonnerna, proviantoch furagekolonner samt flyttande sjukhus och hästdepot. Fastän helt korta afstånd tagas mellan de särskilda afdelningarna, upptager truppkolonnen af en 12,000 man stark arméfördelning ett djup af 10 km., hvartill kommer 2 km. för afståndet vid och bakom avantgardet, om dylikt afdelas. Bagageträngen tager 2 — 3 km. i djup och stora trängen,-som delas i två grupper, tillsammans minst 11 km. Med tillägg af nödvändiga afstånd mellan de olika trängtrupperna får hela arméfördelningen med alla sina anstalter sålunda ett djup af minst 40 km. Man finner häraf lått, hvilken noggrannhet fordras i marschmaskineriets anordnande, och hvilka svårigheter uppstå, då flera stora härdelar måste ingå i en och samma kolonn.
Men då man besinnar att de ynglingar, eller rättare de unga män, hvilka skola bilda sig för läkareyrket, måste vistas vid universiteten några år, innan de kunna börja sina medicinska studier och såsom beredelse till dem, just i humanistisk rigtning, och då denna förberedelse gemenligen upptager lika lång tid som fordras för inhemtande af det kunskapsmått och den humanistiska bildning, som ansetts tillräcklig för dem, hvilka inträda i de olika embetsverken, ja till och med i kyrkans tjenst, för att icke nämna dem, hvilka eftersträfva den filosofiska lagern, så må det i sanning synas mer än underligt, hvarföre icke den unge läkaren skall anses mogen att utom kretsen af den akademiska atmosferen vidare odla sitt förstånd och förädla sitt 128 Den 14 Mare f. m. hjerta. Ja, Mina Hrr! jag går ännu längre. Jag tror nemligen att de unga män, hvilka skulle vilja genomgå sin medicinska kurs i hufvudstaden, skulle hafva stor fördel just för befordrandet af deras humanistiska bildning och för vinnande af den för läkaren så nödiga menniskokännedom, att under tiden för deras studier lefva under inflytande af det rörligare lif, som en hufvudstad erbjuder. Tillfälle till umgänge med personer af olika samhällsställning och bildningsgrad, vetenskapsmän, litteratörer, konstnärer, industriidkare m. fl., torde fullt uppväga förlusten af åhörandet af några akademiska föreläsningar och ett mångårigt studentlif. Ehuru jag för min del hyser den föreställningen, att den medicinska vetenskapen skulle vinna genom de medicinska fakulteternas förening med Carolinska institutet i hufvudstaden, och att ännu större vinst skulle tillskyndas derigenom att hela universitetet förlädes dit, såsom jag uti särskild motion vid en föreg:de riksdag närmare utvecklat, så är jag dock fullt öfvertygad alt dylika förändringar i nuv:de förhållanden icke skola blifva en följd af der, nu föreslagna åtgärden, med afseende på Carolinska institutet. Med kännedom om de utmärkta förmågor, som den medicinska fakulteten inom sig eger, och med de materiela resurser, som, enligt Hr Professor Glas’ uppgift, stå nämnde fakultet till buds, kan jag icke inse något skäl, hvarföre densamma icke framgent, såsom hittills, skulle kunna mäktigt bidraga till läkarebildningen i landet. Visserligen uttalar
"kan då icke äfven jag kanske ha bekymmer, som oroa mig, så väl som han kan ha sina;" men hon sväljde sina ord och gick in till sin man, den hon nyss sett så vänlig och glad och hoppades finna vid godt lynne. Med allt det uttryck af vänlighet, som var henne möjligt att lägga öfver sina hårda drag, sade hon till mannen: "Misstyck icke att jag frågar: skulle det vara dig emot att begå så, att de Flemingska fruntimmerna äfven kunde flyttas ut på landet till de andra finska fruarna?" "Hvad är det nu åter för krångel", frågade Jörgen. "Jag tänker blott att det kunde vara så godt, emedan jag rädes att de vilja omsnärja Welam med sina finska trollkonster." "Hvad ondt kunna de göra den morsgrisen?" "Jag fruktar, att han kunde fatta kärlek för jungfru Karin. En sådan fattig och förnäm hustru vore en för dyr möbel i huset. All Flemings egendom är ju konfiskerad." "Har han då ej vett, du plär ju skryta med hans förstånd?" "En ung man är ej alltid nog försigtig", svarade fru Margaretha något darrande på rösten, ty hon märkte att i hennes ord låg en slags invändning mot hvad mannen sagt. Då en stund förflutit under tystnad repade hon dock mod och sade: "Skulle de icke kunna vistas med de andra finska fruarna på Jäders Ekhammar?" "Icke ligger Ekhammar i Jäders socken." "Jag känner det ej alls, utan har blott hört så sägas." "Nej, det ligger i Kumla." "Jaså, kanske det ligger der." "Kanske? Jag har ju sagt dig, qvinna, att det ligger i Kumla, och du står der och lipar med ditt kanske! Du har inte samvete att medge att du har orätt, nej du strider till sista andetaget." "Herre Gud, Jörgen, vredgas icke, jag vet ju inte hvar det ligger, jag trodde så bara, och vill gerna tro att det ligger hvar som helst du säger att det finnes." "Ja, det är just det förbannade, att du låts ge efter, men att foga dig rent och ärligt kan du icke, utan har alltid ett inpass i behåll."
Jag kan således ej instämma deruti, att sjukligheten inom Nerikes Regemente varit en följd ensamt af Canal-arbetet, ehuru det 64 Den 16 Febr Mari i f. m. visserligen är möjligt, att vistandet på sumpiga trakter dertill kunnat bidraga, hvilket förhållande ej allenast inträffat med arbetena vid Götha Canal, utan äfven på flere andre arbets-stationer, der localen varit enahanda. Emedlertid utvisa rapporterne öfver sjukdomstillståndet inom Arméen, såsom jag nyss haft äran nämna, lika stor sjuklighet inom andra Regemente!’, som icke varit commenderade lill Canalarbete. Friherre Ulf sparre j Georg: Då fråga blifvit väckt om sjukligheten inom Arméen, såsom en följd af arbetscommenderingarne, anser jag mig skyldig upplysa, att så snart någon station å Canallinien befunnits sumpig, har CanalDirectionen i samråd med befälet alltid varit omtänkt, att tidigt på året indraga commenderingarne å så beskaffade stationer. Jag tror således, att man icke billigtvis kan tillskrifva Canalarbetet de inom arméen gångbara frossor. Grefve Brahe: Jag har åter begärt ordet endast för att förena mig med Friherre Ulfsparre deruti, att man icke nog kan erkänna den omvårdnad CanalDirectiouerne haft om truppCrne. Kongl. Maj:t har anbefallt GeneralAdjutanten för Arméen att, då regnaktig eller kall väderlek inträffat, utom det vanliga förslaget, taga serskild kännedom om sjukdomstillståndet vid arbets com - Den 16 Februari i f. m. 65 commenderingarne. Detta hnr äfven skett, och raan har deraf alltid erfarit, att det i afseende på truppens vård icke varit möjligt, att vidtaga bättre anstalter, än CanalDirectionerne gjort. Hans Excellence Herr Grefven och LamltMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande. Ropades Ja. Friherre Boye, Ludvig, upläste följande:
Många för landels framsteg nitälskande personer togo kännedom om dessa försök, som de sågo härstädes med framgång utföras. De funno, att de här införda bruknings - Den i5 Februari e. m. 93 metoders vidare spridande skulle blifva en statsvinst, samt önskade, att det framställda föredömet icke skulle utslockna genom de t i 1 Ifä 11 ig het er, som ofta menligt inflyta på uppkomsten af nya och nyttiga företag. De (öreslogo derföre inrättandet af ett landtbruksinstitut på Degeberg. — Denna egendom, med gynsamma communicalionstillfällen åt alla båll och ett läge midt i landet, ansågs af dem såsom ett särdeles passande ställe för ett sådant företags fiamtida utvidgande. Ett och ett halft års vistande vid Preussiska landtbruk sinstitutet på Mögelin, under den då lefvande utmärkte Thaers ledning, hade dock lemnat mig tillräckligt tillfälle inse de stora svårigheter, som möta ett sådant företags realiserande. — Af 20 i Tyskland då redan påbörjade landtbruksinstitut, hade endast 3 å4 med någon framgång kunnat fortsättas. Flera upplöste sig redan i deras början, genom för låg beräkning af de dertill erforderliga kostnader, eller också genom oenighet ibland de der anställde personer, — För den, som i Sverige först skall bana vägen på ett sådant alldeles nytt fält, möta dessutom svårigheter, som aldrig kunna helt och hållet förutses. Här inträffade också några särskildta förhållanden, som ej genast kunde framställa företaget på den fördelaktigaste sidan. Ungdomen vill se hastiga resultater, men dessa kunde ej framvisas på Degeberg. Jorden, för del mesta en styfvare lera, livi lande på en för vatten icke genomtränglig alf, var, då egendomen tillträddes, mycket utmagrad. Tillgång till främmande gödningsämnen, såsom dyjord, mergel och dylikt, saknades. Deu gamla afdikningens olämplighet hade gjort en alldeles ny nödvändig.
Malmbrytningen har uppgått till 528,072 Sk® Viktualievigt, eller till 105,6142/ä SS" per medium på året, således 4,950 Sk® mindre årligen, än under nästförflulr.e qvinqvennium. Hela brott-uppfordringen utur grufvorna har under de nu ifrågavarande fern åren utgjort 880,993 baljor u 5 kubikfot eller 550,621 kubikalnar. Då 550,621 kubikalnar löst berg blifvit uppbrutne med en malmvinst af 528,072 Sk®' och en kubikaln i malmhopen gifver 3 Sk® malm, så följer deraf, att malmen utgjort 33'/3 procent i volym of hela brytningen eller 3,10 procent mindre än under de sednast föregående åren. Hela grufveförlaget har under de 5 åren 1851—1855 uppgått till en sammanräknad summa af R:gs R:dr 786,849: 20. 11., nemi. i kontanta penningar 534,305: 13. 7., spanmål 239,399: 9 4., materialer, lemnade in natura, 13,144: 46., elier per medium för året R:dr 157,369: 42. 7. Malmens brytningspris har således per medium uppgått till R:gs R:dr 1: 23. 6. pr Sk® Viktualievigt, eller 13 sk. 11 r:st. högre, än under de närmast förflutne åren. Spanmåls-åtgången bar varit 17,121 t:r 30 kpr, hälften råg och hälften korn, eller 3,424 t:r 12® kpr per medium för hvarje år. Det s. k. brukspriset har i medeltal för alla fem åren utgjort R:gs R:dr 14: 6 sk. pr (unna öfverhufvud. Malm afsändningen till bruken har uppgått till 590,997 Sk® eller per medium till 118,199^ Sk® på året.
I Frankrike har man följt samma grundsatser. Man har der icke glömt det välbetänkta jttrande, Grefve Darin haft i sitt bekanta betänkande rörande de tidigare jernvägsanläggningarne i detta land, hvari det heter: »Jernbanorna böra framdragas i samma riktning som den stora rörelsen af passagerare och varor för närvarande följer. Det skulle eljest lätt kunna hända, att betydliga samhällselementer blefve skadade, om styrelsen icke sökte att lätta öfvergångarne, att afböja alltför brådstörtade brytningar i landets ekonomiska ställning, och för detta ändamål valde de linier, som äro mest tjenliga att lämpa jernvägstrafiken efter den redan befintliga rörelsens behof, utan att försöka rubba eller hindra dess lopp.» ©tvifvelaktigt är äfven för vårt land den sundaste grundsatsen för de nya kommunikationsmedlens anläggning att följa ett likartadt förfaringssätt. Att betrakta dessa vägar såsom medel till framkallande af nyodlingar i större skala eller såsom understödsrnedel för armare orter måste alltid blifva orådligt och aflägsna från det mål, man vill vinna. Staten måste i detta fall förfara efter samma grunder, som en enskild: den måste i främsta rummet lägga jernvägarne der de tillfredsställa ett förhandenvarande behof och der de i följd deraf gifva en inkomst: först derigenom vinner den styrka att framföra desse kommunikationslinier genom mera trafikfattiga orter. Ett omvändt förfaringssätt slår ut till motsatsen af hvad man åsyftat och bestraffar sig sjellt. Man finner ock, att det rika England, som eger det i förhållande till landets vidd mest utbildade jernvägsnät i verlden, icke Hit. lill Ståls-Utskottets Utlåtande M 62. ännu ansett sig ega styrka att aulägga jernvägar i Skottlands högländer eller Wales. Först 1855, sedan jernvägar byggts i Frankrike under nära tjugu år och sträckt sig genom de flesta delar af detta land, vidtog Franska regeringen åtgärder för att genom mera direkt försorg leda jernvägar fram i de bergigare och ofruktbarare provinserna: Auvergne, Bretagne, Pyreneertrakten. Hvarifrån den i Utskottets betänkande ofta förekommande satsen, att den ifrågavarande stambanan skulle gå utmed Mälarens strand, egentligen kommit, är svårt att säga.
Majrts Nådiga uppmärksamhet på detta förslag, hvaraf Eders Kongl. Maj:t under Dess höga vistande på Strömsholm täcktes taga kännedom. Företaget åsyftar icke blott några enskildtas båtnad, utan en mera allmän nytta, så väl för Bergslagerne i detta och Stora Kopparbergs Län, dit kanal-linien sig sträcker, som för trafiken i allmänhet; och vid instundande Riksmöte torde jag få tillfälle att vidare utveckla de skäl, som grunda Kanalbolagets förhoppning, att Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer måtte med anslag af allmänna medel befordra detta allmänt nyttiga företag. Qvicksundet, utloppet af Arboga å i Mälaren, äfvensom ett grundt ställe af åen vid den så kallade Hund, hafva blifvit till lättnad för sjöfarten genom anslag af allmänna medel uppmuddrade. Uppmuddringen af Köpings å pågår. Hjelmare kanal bidrager äfven till en lättad kommunikation sjöledes, dock hufvudsakligen tili nytta för Örebro Län, genom Hjelmarens sammanbindande med Arboga å och Mälaren. På denna kanal har seglationen och varutransporten förhållit sig så som föjande Tablå utvisar: År 1838 Antal fartyg af 5 Läster och derutöfver som passerat Kanalen 32 31 Antal resor med dessa igenom kanalen . Vin och andra utländska likörer kannor 10,741 10,038 Sill och Strömming tunnor 2,854 946 Torr fisk Skepp. 491 1,104 Lax, Cabeljou och annan saltad fisk tunnor 94 55 Oljor af alla slag . kannor 3,907 5,885 Hudar och skinn af alla slag stycken 6,441 5,400 Lin, hampa och diverse frön tunnor 165 60 Lin och hampa . Häraf befinnes, att äfven på denna kanal varutransporten är betydlig, 37 men om man jemfor förhållandet vid håda kanalerna inhämtas, deraf, att pä Strömsholms kanal år 1838 skeppats mer än dubbelt större qvantitet af jerneffekter och 1,610| tunnor spanmål mera än på Hjelmare kanal. Härigenom ådagalägges äfven tydligen att
Utlåtande remitterad motion* har Rika - 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 3-j. dags-fullmägligen frän Hallands Län, Daviel Andersson, föreslagit, att de, som under arrende innehafva Kungsgårdar och till Statsverket ‘indragna boställen vid f. d. Adelsfane-Regementet, måtte, vid nu varande arrendens slut och framdeles, tillerkännas rättigheten att, inom viss bestämd tid efter de nya arrende-auetionernes verkställande, öfvertaga de dervid gjorda högsta anbuden, och således framför andra varda vid de arrenderade egendonjarne bibehållna, så vida full säkerhet för arrende-vilkorens uppfyllande af dem presterades. Genom en sådan rättighet skulle, efter motionärens förmenande, hågen upplifvas hes arrendatorerne, att, i förhoppning om framtida ersättning, egna en större verksamhet åt jordbrukets fullkomnande, hvilket åter motverkades i samma mon, som jordens innehafvare voro af andras godtycke beroende. Utskottet befarar, att ett så beskaffad t stadgande, som i denna motion är vordet föreslaget, skulle högst betydligt minska antalet af nya speculanter vid ifrågavarande arrende-auetiouer och såmedelst motverka det med dessa auetioner åsyftade ändamål. För öfrigt förmodar Utskottet, att den, som förut innehaft arrendet å en af ofvanberörde egendomar, i allmänhet och så vida icke serskildta förhållanden förekommo, bör, om han vill arrendet bibehålla, kunna detsamma inropa med större förmon, än andra personer, som icke varit i tillfälle förvärfva sig en lika fullständig kännedom om egendomen och derjemte måste vidkännas de med ett sådant arrendes emottagande oskiljaktigt förenade kostnader. Utskottet anser sig således böra afstyrka bifall till det af ofvanbemälde Riksdags-fullmägtig framställda förslag. Stockholm den a April 1840. Ani. till Exp.-Utsl. den 4 April, II. 10 f. m. Utlåtande, angående yrkad befrielse från vägpenningar för deni, som vintertiden begagna den i Jemtland anlagda nya väg till Norrska gränsen.
Herr von Hartmansdorff har anfört, hurusom, enligt motionärens tanke, orsaken till det nuvarande höga priset på salt vore att finna icke uti minskad tillgång å framalstringsorlerna, utan till följd af brist på varan i landet, uppkommen derigenom ali Svenska skeppsredare förtjent så mycket på de öfverallt stegrade frakterne, att de, i stället att låta sina fartyg hemkomma med salt, funnit uträkning vid alt låta dem fortfarande förblifva borta, hvilket förhållande, om det fordom någon gång inträffade^, föga verkade på saltpriset, emedan stapelstädernas skeppsredare och handlande då voro pligtige att hålla ständige saltupplag tillgängliga i händelse den årliga införsel, hvilken tillika åläg dem, genom någon tillfällighet uleblefve; och har motionären vidare andragit, att, enligt de gamla författningarne, det varit för hvarje stapelstad i Biket bestämdt, dels att en viss myckenhet salt skulle årligen dit införas, dels ock att ett visst saltupplag skulle der ständigt hållas, för hvilket allt stadens handlande och skeppsredare voro en för alla och alla för en ansvarige; att, sedan genom Kongl. Maj:ts den 10 September 1828 och den 8 Maj 1829 utfärdade kungörelser blifvit sammanfördt hvad tid efter annan i ämnet är vordet stadgadt, först Slockholm och derefter åtskilliga andra stapelstäder sökt befrielse från eller lindring i ofvanberörde åliggande, hvilka ansökningar jemväl under åtskilliga tider för särskilda städer tills vidare blifvit beviljade, så att uti den sista författningen i ämnet, Kongl. Kungörelsen den 7 April 1841, de städer, hvilka skulle hålla ständiga saltupplag, inskränktes till Carlshamn, Westervik, Wisby, Piteå, Ystad och Luleå, af hvilka den förstnämnde skulle hålla det högsta, eller 620 tunnor, och den sista det minsta eller 90 tunnor salt, samt olla tillhopa endast 1,702 tunnor, hvaremot öfrige stapelstäder, hvilka upplagsskyldighet förut ålegat, blelvo derifrån tills vidare befriade.
Om vi helt och hållet afslå förevar. morn., ställa vi Regeringen i ett ganska obehagligt förhållande till sina egna embetsmän. De löner, som äro anslagna, måste således utgå. Förmodligen komma de att tagas af besparingarna; men det lärer vara nödvändigt att göra ett sådant undantag från principen, på det tvist icke ånyo vid nästa riksdag rör:de denna fråga må uppstå. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den a5 April f. m. 3oi gande i allmänhet vara hvarken rättvis eller möjlig; men jag kan icke medgifva, att i fråga om sådana publika cassör, i afseende på hvilka Konung och R. St. hafva beslutande rätt, förhållandet är enahanda som med enskilda. Fö'r sådana cassör äger ovilkorligen den, som disponerar cassans medel, att äfven föreskrifva vilkoren för dess medels utlåning. På sådan grund har redan räntenedsättning skett i Disconten, och jag kan ej finna någon orättvisa vara begången derigenom. Med samma rätt kunde också räntenedsättning ske för alla andra cassör i samma mån, som en sådan räntenedsättning anses behöflig och verkställbar utan kränkning af annor mans rätt. Hr von Qvanten, Carl: Jag anhåller att få veta, huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga. Underteckn. R i d d. Se cr et.: Underrättelse om de öfriga RiksSt:s beslut rör:de LagUtsk:s betänk. N:o 29 har ännu icke ankommit, utom från BondeSt., som bifallit betänkandet. Hr Klingstedt, Gust. Fredr., hade inlemnat ett anförande, så lydande: