Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St., vid beviljandet af elt anslag för visst ändamål till en provins, torde vara angelägna om att känna hvad förtroende Ständerna för ändamålets vinnande skäligen böra fästa vid den rådande hågen för saken inom orten, äfvensom om den administrerande myndighetens förmåga och goda vilja att målet vinna, som medlen skall förvalta, sä får jag, för att ådagalägga den håg för jordbruket och den allmänna anda för nyttiga inrättningars utförande, som finnes på Gottland, äran omförmäla, Den 25 Augusti. 517 att på Gottland liar icke blott det forsla liushallssällskap i riket uppstått, nemi. år 1791, som allt sedan i verksamhet fortfarit, nian jemväl den första brandstodsanstalt för egendomar på landel bär blifvit stiftad, som nu på scdnasle åren vunnit efterföljd i andra provinser. Härtill kan jag ytterligare lägga, att et t enda gemensamt, af Konungen stadfäsladt reglemente gäller för alla sockenmagasiner på ön, hvilka magasiner inom hvarje socken uppgå till ett spanmålsbelopp, motsvarande * lunna på person i församlingen. Alt öns innevånare bekosta postföringen inom bela ön, har jag vid ett annat tillfälle bär nyligen omnämnt. Beträffande åter hushållssällskapet, bör jag i min egenskap af dess ordinarie ordförande affalla mig kort, då gagnet af dess verksamhet icke af mig utan af Landtbruksacademien och länets innevånare bör bedömmas. Jag får endast derom nämna, att sällskapet allt ifrån sin stiftelse och ännu fortfarande gör icke obetydliga ansträngningar och uppoffring af medel till jordbrukets bästa till premier af flerfaldiga slag, och alt sällskapets ledamöter nyligen åtagit sig under loppet af 3 år en fördelad afgift till cassan, för att af denna tillökningssumma bilda en särskild fond lill premier för vidtagande åtgärder för införandet af en förbättrad skogshushållning bland hemmansägarne. Frih: Cederström, Jacob: Jag instämmer i Hr von Hohenhausens motion, och det sä mycket hellre, som det till äfventyrs inom hela riket icke finnes någon provins, som hastigare skulle kunna stiga i jordcultur, om ett rationell, på sednare tiders rön grundadi brukningssätt af jorden der infördes.
Vishet och outtröttliga bemödanden, lyckligen vunnit Fred, och i följd af Riksens Ständers Ee-i slut om Extra-Roteringen, någon utgift inreda lertid icke kan komma att utgöras, eller frågd derom uppstå, och följakteligen alla aftal om Vacance-afgift, för längre tid än sjelfva Kriget, lära till all förbindande verkan vara upphörde; så är väl besväret för den till Extra-Rotering skyldige jord, för det närvarande ej, på något; sätt tackande; men då omtankan fördrar, até Under Fredstider så bereda sig, att så snart Qlyckan af ett Krig inträffar, allt hvad till Rikets försvar erfordras genast mätte kunna vara i fullkomlig ordning; är det ock under Freden* som fördelningen på det billigaste sätt af den ifrågavarande tungan bör imellan alla Efttra-Rö» terade Hemman ske; och af sådan anledning tillstyrker Utskottet vördsainligen Riksens Höglog, Ständer, att i underdånighet hos Kongl* Deri 2o Juli. Majit anfalla, det den i detta afseende nödiga jämnkning må, så fort möjligen sig göra låter, varda företagen och till verkställighet befordrad.
N:o 92, gjorde sålydaude hemställan : ”R. o. Ad. beslutar för dess del, alt grundskalternes förenkling, sättet för deras utgörande oell bestämmande af den markegång, hvarefter räutepersedlarnes värde skall beräknas, böra utgöra ett sammanhängande helt, hvaraf ingen del kan verkställas olan i förening med de öfrige delarne af den ifrågavafrde regleringen”, röstar Ja, den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad. alt lägga berörde hemställan till handlingarne. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 40. Nej — 35. Föredrogs ånyo LagUlsk:s den 17 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 29, i anledning af väckte motioner ang:de en utvidgad testamentsrätt, m. m. Detta Betänk, företogs punktvis lill afgörande. Usta punkten, äng:de Hr Dalmans och Riksdags-fullmäkligen Danielsons förslag i fråga om rättigheten att bortgifva arfvejord på landet. Gr. Lagerbjelke, Gust. r Då arfvejordssystemet först upkom, skedde sådant dels derföre, att släglen ansågs ega en gemensam rätt lill den ärfda jorden, och dels derför, att man ville inom slägten qvarhålla denna jord. Delta förhållande har likväl under tidernas lopp förändrats, och genom införandet af lika arfsrätter har inträffat, att de stadganden, som i berörde afseende finnas, numera verka motsatsen mot hvad man åsyftat; ja, denna lag verkar derhän, att den småningom drifver arfvejorden ur släglen. Jag skulle derföre föreställa mig, att det vore angeläget, att, så vida lagstiftningen ännu önskar bibehållandet af arfvejorden i sin ursprungliga bestämmelse, medgifva testamentsfrihet i afseende å dylik jord, men inom de gränser, sorn bördsrätten utstakar, d. v. s. rättighet för egare af arfvejord, att. testamentarisk! derom förordna inom alla dem, som ega bördsrätt till densamma.
Det synes vara nog, om på landet en kyrka finnes inom hvarje qvadratmil, hvarigenom ingen finge längre än § mil kyrkoväg. Nu gifves det orter i Skåne, Österoch Westergöthland, hvarest 8, 10, *1 och 12 kyrkor finnas på qvadratmilen. Pä Gottland och i Lunds Stift äro oxelhufvud 4 kyrkor på qvadratmilen o. s. v. Om öfverflödiga prester och kyrkor kunna besparas, och öfverdrifna löner för somliga af Presterskapet minskas: så frågas om det är rigtigt och lagligt att använda besparingarna på någon annan än religionsundervisningen? Oriktigt lärer ingen kunna påstå det vara, att taga medel, som icke till sitt egenteliga ändamål behöfvas, och använda dem till något Den 26 Februarii, 843 dylikt, der de tarfvas. Ty hvartill skulle det tj na att hålla flera kyrkor och prester än som erfordras , under det undervisningen lör barneller andre är otillräcklig. Olagligt synes det mig icke vara, emedan kyrkolagen uti a Gap. 10 § ålägger preste;skåpet, ”att med flit drifva derpå att barn, drängar och pigor lära lä^ci i bok.” När föräldrarne i anseende till fattigdom eller andre omständigheter icke kunna sjclfve besörja det, så bör Presterskapet foga anstalt derom, på församlingens bekostnad. Om nu de anslag, sorn redan äro gjorda lör lärostaten befinnas tillräckliga båda för religionsoch barnaundervisningen, utan socknens ytterligare betungande, så synes deras fördelande så, att de uppfylla begge ändamålen, icke eller vara lagstridigt. Hvad den öfriga och högre undervisningen beträffar, så utgå både presterskapets privilegier och an*, dra ecclesiastika författningar, i vårt fädernesInnd, ifrån den visserligen rigtiga grundsats att betragta lärostateni såsom ett helt; hvadan ock lärare så väl vid högskolorna som vid de lägre hafva gemensam befordringsrätt med presterskapet, och den till och med dubbel.
Den betänkliga rubbning ur dess första fysiska och moraliska jemnvigt, som redan föregått hos Augusta, upptäckte hon oförtöfvadt och med en smärta, den der nära stegrades till bäfvan, då hon rätt hunnit utröna huru djupt det Onda tärt sig in i Augustas hjerta, som också af de flesta redan förklarades ohjelpligt förderfvadt. Men Margareta fällde icke modet. Hon trodde, att när en fullväxt syndare kan stå upp och gå till sin Fader, måste barnet, äfven det i synd halft utvecklade, kunna göra sammaledes – hon insåg att det första, det angelägnaste i afseende på hennes Elev, var att mot dess i och med sig sjelf sönderfallande Väsen uppställa någonting fast, någonting orubbligt, der alla stolta böljor måste sätta sig, och stilla och under ytan arbetade hon på detta någontings uppbyggande. Qvinnan måste lita på någonting, det vill säga tro. Ett innerligt behof af tro, eller såsom det vanligen kallas, af stöd, yppar sig derföre redan hos den späda flickan. Beklagansvärd den, som icke finner något föremål att höja sina blickar till, hos hvilket hämta lugn och styrka och säkerhet. Hennes första villrådighet sprider kanske sin förslappande verkan igenom hela lifvet, och dess fullmogna frukter heta sanningslöshet och egoism. Augusta hörde till dessa beklagansvärda. Af naturen vacklande, ej stödd af sina Föräldrar, som från sitt barns ledare, förnedrat sig till dess smickrare och verktyg – okunnig om annat än att allt kunde kullkastas eller åtminstone skakas af invändningar – dertill utrustad med en inbillning, af hvilken gränsen mellan verklighet och ickeverklighet lätt öfverskreds, hade hon småningom blifvit egoistisk, opålitlig, osann, och sedan kroppskrafterna äfven börjat svika, nästan alldeles förbryllad. — Och hvad vore väl barnet, hvad vore den fullvuxne utan sanning, utan Tro. Försöken att uttänka det J, som törhända ären hågade att förneka den grundsten, hvarpå menniskans värde hvilar, och J varden finnande, att någonting gifvit, någonting evigt måste vara och af oss erkännas, om vi ej skola förgås i elände.
Denna utväg för dem att blifva befriade, har StatsUtsk. lemnat dem öppen. Fä sätt den siste värde talaren redan anmärkt, böra R. St. förfara på samma sätt och hänvisa vederbör, att genom stämning till laga domstol söka göra sin rätt gällande. Häremot har man invändt, att man borde befria de skattskyldige från kostsamma och långvariga rättegångar. Det visar sig således att, under det man talar om rättigheter, söker man endast nåd. Detta förfarande innebär ju en bekännelse alt de sjelfva tvifla på den så mycket omtalade rätten och rättsgrunden. Vid sådant förhållande och då R. St. icke lära kunna umbära medlen, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bifalla betänk. Hr Coijet, Carl Au g. Julius: De två sista talarne hafva uppställt frågan så: gäller här rätt eller nåd? Rättsfrågan kunde visserligen afgöras, om de socknar, hvilka utgöra helgonskylden, gjorde sin rätt gällande genom yrkande, att dessa skolor nu, såsom det först i början tillgick, utskickade gossar för att sjunga i församlingarnes kyrkor, och lärarne för att undervisa församlingarnes barn; men en sådan utgång tror jag icke vara ändamålsenlig och föga skulle dermed uträttas. Härigenom skulle lärarne icke kunna upp - 314 Den 5 Februari fylla sina pligter inom skolorna i städerna och barnens skolgång derstädes skulle försummas, då de derjemte måste skickas ut på landet för att sjunga i kyrkorne. Den rätt, församlingarne äga och sorn man önskar, att de malte begagna, lära de nog i sinom tid göra gällande, om den ej på annat sätt ernås. Billigheten fordrar likväl, att då Lunds katedralskola har af R. St. undfått anslag, sådana äfven mätte beviljas andra stadsskolor inom Lunds stift. Föröfrigt är det sagdt, att man kan gä genom alla instanserne i st. f. att vända sig till K. M. och R. St.; men en sådan utväg är icke den man först önskar taga, då det är fråga örn att återfå medel, sorn städer uppbära af landtförsamlingar, utan att de förra numera uppfylla mot de sednare derföre ingångne villkor.
Stockholm den 10 December j 834- * Siats-Utskottets Utlåtande Bf:o Sjf. N:o 377. Ankom till Exp.-Utsk. d. 10 Oec. Utlåtande, i anledning af Rilcsdagsfullmägtigen Andera Danielssons från Elfsborgs Län motion, att det i Gener al-Cassan vid Riks gälds-C ont or et varande förråd af Riksgäldssedlar måtte få utgifvas samt blanketter få stämplas och utskrifvas, och, i mon af behof vet, under nästkommande år, från Riksgälds-Contorets Cassör utlemnas. lill Utskottet liar blifvit från Bonde-Ståndet reinitteradt ett af Riksdagsfullmägtigen från Elfsborgs Län Anders Danielsson ingifvet anförande, af innehåll, att, sedan det lall inträffat, att i Riksgälds-Contorets GeneralCassa finnas omkring 263,333 R:dr 16 sk. Riksgäldssedlar i färdiga småsedlar, samt att, under Fullmägtiges egen vård, finnas ostämplade, färdigtryckta Blanketter af 10 R:dr, 1 R:dr och 16 sk:s valeurer, till ett belopp af 263,600 R:dr; och då onekligen rörelsen finner sig väl belåten med ett fortsatt utgifvande af Riksgälds-sedlarne, intilldess det mindre speciemyntefc hunnit att allmännare spridas samt en onödig förlust vållas genom den tillämnade förstöringen, så föreslår Motionairen, att icke allenast de förstnämnde, färdiga sedlarne, som ungefärligen svara mot 2 månaders vexlingsbehof, må få af Riksgälds-Contoret, på sätt förut varit öfligt, utgifvas, utan äfven att Blanketterne må få stämplas och utskrifvas, samt, i mon af behofvet, under nästkommande år, från Riksgälds-Contorets Cassör utlemnas.
Följden deraf måste blifva, att minoriteten kan göra sin mening gällande mot majoriteten, så, alt hvad 3 Stånd förkastat och ett Stånd godkänt, det kan blifva godkänt, och hvad 3 Stånd godkänt och ett förkasladt, det kan blifva förkastadt, genom det förstärkta Utskottet. Pä sådant sätt kommer man lill motsatsen af hvad man åsyftar, nemi. att hafva pluralitelens mening ultryckt, vid den första riksdagen, såväl som vid den sista. Bibehåller man åter R. o. Ad:s första beslut; så behöfves blott 3:ne Stånds sammanstämmande mening vid den första, och alla fyra Ståndens sammanstämmande beslut vid den sista riksdagen. Under sådane förhållanden, och dä jag tror, lika med Gr. Frölich, att förslaget, sådant det är, icke kan komma att af Ständerne godkännas, så hemställer jag vördsamt, att R. o. Ad. måtte stanna i det beslut, som Frih. Palmstjerna, Nils Fredrik, föreslagit. Det afviker till en del från det, som Ståndet sista gången fattade, nemi. såvida alt Frih. Palmstjerna tillstyrker, att den sista de len af Utsk:s betänk., nemi. ifrån och med orden på sidan 7: ”Vill Konungen hos Ständerne föreslå” etc. och intill slutet af 81 § på sidan 8, der det heter: ”alla fyra RiksStåndens sammanstämmande beslut” måtte af R. o. Ad. antagas. Slutet af hvad Ståndet sista gången antog skulle således ändras, och det stycke, som står på sidan 2 i Utsk:s betänk. N:o 43 borttagas. Derigenom har man undanröjt det skenskälet, som i betänk, omförmäles, att man nemi. skulle åsyfta att inskränka Konungamakten, Hvar och en som läser 56 §:s 2 morn., sådant som det nu förekommer, och som icke förklarar, att vissa ord der 544 Den 17 Maj. kunna öfverhoppas, inser lätteligen, att frågan här icke varit om Konungamaktens inskränkning, utan om en reglering, som blifver lika för alla förhållanden.
IX Beviltn.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.-o S. lotters sammanslagne värde: men att åter i de städer, der jorden är med eganderätt fördelad på stadens invånare, det må ankomma på det beslut, som ibland dem af pluraliteten, beräknad i moa af jordvärdet, fattas, samt att, i händelse förhållandet är blandadt, enahanda grunder skola följas, under förbehåll likväl, att, derest Kongl. Majtt ej, i betraktande af serskilde omständigheter, annorlunda redan förordnat eller framdeles förordnar, stadgandet om högsta pannerymden skall för sådane föreningar tjena till efterrättelse; börande för öfrigt, vid utöfniugen af städernes bränvinsbränningsrättighet, iakttagas, att de brännerier, som hädanefter anläggas, varda utom stadens slaget på lämpligt afstånd ifrån andra byggnader uppförde. Härtill anse Utskotten sig likväl böra föreslå det tillägg, att bränningsrättighet för jord å landet och i städerne icke må i något fall förenas, eller efter sammanräknadt taxeringsvärde å ett ställe ulöfvas. 6: o
Ståndet sig icke kun» na antaga Högvördige Freste-Stindets, i sammanhang härmed, I nyo föredragna inbjudning, » afseende på frihet från tull på inkommande höcker, utrikes tryckta, på Svenska språket. S. D. Efter nu skedd föredragning af Stats-Ulskottets, den 14 i denna månad, på boldet lagda Memorial, Nio 297, i anledning af skiljaktiga beslut inom Riks-Stånden i åtskilliga delar af Stats-regleringen och, i sammanhang dermed, af Högloflige Eiilderskapets och Adeina denna dag gjorda inbjudning om deltagande i ett tillägg, rörande anslaget till Hofstallets utfodring, ansåg Bonde-Ståndet sig böra förblifva vid sina förut fattade beslut, och biföll de af Utskottet föreslagna .Voterings • propositioner. Prat. Från Högvördige PresteStåndet, S. D. Vid föredragning af Expeditions-Utskottets Memorial, N:o a04 , med hemställan, att Riks-Ståndens Protocolls-Utdrag hädanefter matte i numerföljd Utskottet meddelas, blef detsamma af Ståndet bifallet, S. D. Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 46, i anledning af gjorda anmärkningar ■vid Betänkandet, N:o 41» om befrielse eller lindring i Bevillningen för Krono-Lotsar eller Lots-drängar, blef, vid nu skedd förnyad föredragning, till Handlingarne lagdt. S. D. Biföll0s, vid förnyad föredragning, Bevillnings-Utskottets Betänkanden : N:o 47, angående Porto-afgiften för inrikes Brefvexlingen j N:o 48, angående Herr J. J. Klemans motion om nedsättning i Porto för utrikes gående Bref; 138 Prot. Utdrag den 19 October 182g.. N:o 4g, angående Kongl. Majus Nådiga Proposition om upphäfvande af den nu med» gifna moderation i Porto för Bref, som väga öfver 8. lod, S. B.
Hvart irn pB odets vingar jag drifves friln din famn, som ungdomskiirlek klingar for rnig ditt dyra namn. Och blickar nornan dyster och blir mig viirlden kal, ja.g sporrar springarn yster - till ridt i Neckars dal SB follo sig stroferna, hastigt nedskrifna pB innansidan a£ min rods Badeker dH - och jag &amp; he le for mig sjiilf och B t mig sjdf, som i likhet med hela vklden fallit rof far Heidelbergs, och Neckardalens tjusmakt: Old Heidelberg, thy beauty with many honours cro. \ vned ljuder det frln en engelsk missgrupp, och: Vieille Heidelberg, qui n ' aime. te voir en ton Qcrin, aimable diadhme du Neckar et du Rhin ' #. sH hores det deklamatoriskt f r h ett - franskt sallskap ute p l, Lugins-Land2 tiitt bredvid. Och borta ar kanslan af ostord ro. Kellnern kommer att f H betalning och drickspengar; engelska, franska och ryska ljuder rundt omkring; det slamras med knifvar, gafflar och tallrikar; man %r trbtt af att skBda; man ' BtergHr allmant till ordinarie dagordningen. Men jag, sorn ej ar mera ro ' inantisk, men mBhanda mera ekonomisk och ej har lust betala extra for den sup&amp;, som dar nere B mitt hotel1 ingBr i dagens pensionspris, jag reser mig for att iin en gang blicka ut ofver dalen. J a g bojer mig ofver balustraden och hor stadens afliigsna brus tranga uppit som dBnet frBn en evigt rullaqde fors. Plotsligt ljuder ett valdhorn ned genom skogen: en romantisk tysk folkvisemelodi, hemma har i romantikens ratta land, sentimental ofver allt zctonz har, dar den smalter in och.ofver'. g &amp; i stamningen. Asarm morkna allt mer. Solen ar borta.
Den af motionären åberopade 83 §. af Kongl. Resolutionen den 39 November 1^56 innehåller, alt två tunnor spanmål blifvit hvarje rote förunnade till hjelp, af hvilka den ena vore förlänad rotarne till deras kneckteliålls understöd, och den andra, i anseende till de dagsverken, som allmogen till Kungsöhrs och Strömsholms Kungsladugårdar årligen måste utgöra och hvilka två tunnor spanmål borde lösas med 3 daler silfvermynt tunnan, ”så framt öfverskotlet af kronobonden i socknarne ej skulle tillräcka,” samt att Kongl. Majit, af anförde skäl, icke kunnat bifalla allmogens underdåniga ansökning att blifva befriad från skyldigheten att utgöra förenämnde dagsverken, men deremot funnit allmogen böra få åtnjuta ”den förundta årliga ”spanmålen in natura, både den, som till roteringens understöd och hjelp, ”sorn ock den, hvilken för ofvanberörde dagsverken är dem tillslagen, så Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskotlens Utlåtande, lV:o So. ”långt ilen tillräcker, hvarvid en ordentlig jemkning allmogen emellan bör ”lagttagas, så att ingen dervid sker förnär.” Enligt Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 17 Augusti 1762 § 82, har ,Kongl. Maj:t, i afseende på den rotehållare vid Westmanlands Regemente tillagde kronotionde-spanmål, af hvilken r)3.2 rotar, dels med 1 dels med 2 tunnor hvardera, var i åtnjutande, förklarat, att, då samma kronotionde, vid indelningens fastställande, antagits hafva varit 458 tunnor, Kongl. Majit funne att, hvad deraf icke kunde in natura till rotarne utgifvas, borde, enligt hvarje års markegång, betalas; men det, som sedan bruste öfver 458 tunnor, det borde endast med 3 daler silfvermynt erläggas.
Med denna hemlighet i sitt våld kunde epikuréen förskaffa sig alla nöjen, hvarefter den mest raffinerade njutningslystnad förmår trängta, med den, kunde den äregirige förverkliga sina mest utsväfvande drömmar, med den patrioten bereda sitt fosterlands verldsvälde, entusiasten för borgerlig frihet krossa tyranniet, menniskovännen aftorka tusendes tårar. Men återtagom trådarne i vår berättelse! Vi vilja föra läsaren till den hemlighetsfulla tornkammaren på Sjövik. Jerndörren till den flygel, hvaruti denna kammare är belägen, har nyss vridit sig på sina hakar och lemnat inträde åt tvenne män, sedan de vid skenet från en lykta öppnat dess lås. De stiga upp för en smal vindeltrappa, som slutar vid en liten dörr af tjocka, jernbeslagna ekplankor. Äfven denna öppnas, och de begge männen inträda i Hemligheternas Ugn. Lyktans flämtande sken upplyste en scen, värdig att målas med en Rembrandts pensel. En betydlig del af rummet var upptagen af en mot den ena väggen stödd ugn, murad med många öppningar, af hvilka tvenne vidgade sig till ansenliga härdar, försedda med blåsbälgar. Ugnens olika afdelningar stodo i förbindelse med hvarandra medelst rör, dels af jern, dels murade af eldfast tegel. Bredvid ugnen befann sig ett pumpverk, hvarmed vatten från den djupt nedanför belägna tornbrunnen kunde uppdrifvas genom ett i väggen doldt rör. Till venster stod ett väldigt skåp, dels upptaget af hyllor för flaskor och burkar, dels af en mängd små lådor för mineraliers och alkemistiska blandningars förvarande, alla, för undvikande af misstag, försedda med planetariska eller kabbalistiska tecken eller ock med endast för de invigde begripliga namn, sådane som Proteus, Gamle Adam o. s. v. Till höger sågs ett annat skåp med böcker och handskrifter, och under detta en soffa och ett bord, hvarpå åtskilliga alkemistiska arbeten lågo uppslagna. Rundtomkring väggarne och i alla vrår af kammaren voro hopade retorter, kolfvar, deglar och instrumenter af det vidunderligaste utseende.
Jag skulle för min del således tro att den föreslagna underd. skrifvelsen, långt ifrån att i sig innebära något klander eller någonting förnärmande emot Norrige, tvertom skulle medföra mera reda i förhållanderne än som hittills ägt rum: och tillstyrker jag derföre bifall till berörde skrifvelse. D;e n 1 Juli f. m. 391 Frih. Palmstjerna: För den händelse att R. o. Ad. skulle anse behof förefinnas af en und. skrifvelse i denna fråga, hade det varit önskligt att i StatsUtsk:s förslag icke begagnats sådana ordalag som i betänk, finnes införda. Utsk. hade nemi. icke bordt tala om Norrska statsverkets ersättningsanspråk. Jag tror, alt om man ämnar afgifva en underd. skrifvelse, måste man välja sådana ordalag, som uttrycka hvad man menar, eller åtminstone icke hänsyftar på någonting annat än hvad man verkligen ämnar vidröra. Jag an ser derföre Utsk:s förslag på intet vis vara tillfredsställande. Hr von Hartmansdorff: De ordalag StatsUtsk. begagnat, härflyta naturligtvis af sakens förhållanden, nemi. att Norrska statsverket förskjutit medlen till den ifrägavande inqvarteringen och derföre af det Svenska äskat ersättning. Om nu K. M. skulle finna för godt att, på sätt jag föreslagit, bestämma en viss aflöning ät de Svenska statsråden under deras vistande i Norrige, så biet ju följden deraf, att Norrska statsverket icke vidare komme med dylika ersättningsanspråk. Man finge sedermera icke annat att granska än huruvida den ersättning, som dem tilldelats vore öfverensstämmande med det reglemente Konungen utfärdat eller icke. Sa som förhållandet nu är kan revisorerne föranleda till obehagligheter, hvilka man bör undanrödja. Så länge statsrådet förblifver i Sverige, åtnjuter det naturligtvis ersättning i vanlig ordning, men i hvad mohn densamma räcker till sedan statsrådet kommit öfver Norrska gränsen, kan man icke veta. Man bör dessutom'söka undvika det särskild tvist med Norrska statsverket icke uppstår derom, huruvida för mycket eller förlitet blifvit för inqvarteringen betaldt. Har deremot K.