Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om en fullständig förening af samtlige de uppgifna befattningarna på samma hand eller händer innebär despotism, så måste en så fullständig söndring, som nyss blifvit antydd, leda till ömsesidiga inkräcktningsförsök af den ena befattningens innehafvare på den andras område, hvilka skulle först förlama och slutligen upplösa Statsför - 6 Cons titutions-Utskottets Memorial> N:o 63. funningen: en upplösning, utur hvilken ingen annan räddning funnes, än alt ånyo i samma hand förena de skilda befattningarne. Om fördelningen skall blifva varaktig, mäste den således medgifva en Ömsesidig inflytelse och controll; en fordran, sorn visserligen eger sin största giltighet vid frågan om förhållandet emellan verkställande och lagstiftande befattningarne, men derföre icke till detta förhållande är inskränkt. Domare-befattningen öppnar, i följd af sin natur, de inskränktaste tillfällen till inkräktning på de öfriga, och Lagstiftarens omsorg har, i afseende på densamma, ansetts böra hufvudsakligen riglas på dess skydd emot fremmande inkräktningar; men detta oagtadt hafva lagstiftarne icke eller vågat lemna denna befattning ulan all controll af innehufvarne af Statens lagstiftandeoch verkställande-functioner. Bos oss hafva Riksens Ständer genom Opiuions-nämndens inrättning tillagt sig en ganska vigtig inflytelse på landets högsta domare-eorps; och Konungen utöfvar en sådan inflytelse på domare-befattningen, dels genom den Honom tillagda benådningsrälten, dels genom rättigheten att tillsätta nästan alla domare-embeten. Utskottet, som intet ögonblick satt i fråga nödvändigheten, alt Konungen bibehåller båda de nu nämnda rättigheterna, har trott, att Konungens rätt alt deltaga i Högsta Domstolens öfveriäggningar och beslut, med dessa rättigheter står i elt naturligt sammanhang.
Det är blott i afseende på den puncten uti Friherre Anckarsvärds Memorial, som angår Norrige, jag nu anhåller att få tillägga, att det visserligen vöre mycket väl om en sak, som så nära och så gemensamt rörer både Sverige och Norrige, kunde på en gång i båda rikena afgöras; men då representationens möten i hvardera riket ej inträffa på en och samma tid, så är de^ nödvändigt att en börjar; och om man här skulle taga sig skäl att låta frågan hvila, för det densamma icke på samma gång kunde i Norrige behandlas, så kunde det möjeligen inträffa, att man i Norrige begagnade enahanda skäl i anseende till Sverige, och då skulle man aldrig .komma till något slut. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag föreställer mig att det ovilkorligen åligger folk-representanten, att tänka sig huru folket skulle tala och yttra sig om det sjelft vore kalladt att om sina angelägenheter besluta. Tänker jag mig, huru Svenska folket i sådant fall nu skulle behandla den förevarande frågan, så är jag förvissad, att det skulle svara, att ske bör hvad rätt är och hvad förr skett, och att det * i56 Dea 5 Martil. skulle gifva wied glädje hvad sorn bör gifvas. Tänker jag åter på framtiden, så synes det mig, att man med försigtighet bör gå till väga och icke fatta ett beslut, som kan genera kommande Ständer. Jag hemställer derföre , att StatsUtskottet måtte anmodas , att underrätta Riksens Ständer huru med dylika frågor i fordna tider förhållits, Hvad Kongl. Personers resor i främmande land beträffar, så känner jag icke mera än tva fall, då Svenske IvronPrinsar gjort såda.ne resor. De är o Eric den i4:de och Gustaf den Ilhde. Det torde blifva en ledning för Höglofl, Ridderskapet och Adeln, att veta, huruvida vid dessa båda tillfällen, propositionen angående resekostnaden , kommit från Konungen till Ständerne, eller, såsom en underdånig önskan, från Riksens Ständer till Konungen. Lika angeläget är det att känna de förhållanden, som hittills iagttagits när Thronföljare trädt i ägtenskap.
N:o 58 uppgifvit den af Utsk. afsedda redaction, förmodade R. o. Ad., att Vällofl. BorgareSt. torde låta sin anmärkn. förfalla, i hvilket fall, såsom ett till nästa riksdag förberedt grundlagsändringsförslag, skulle komma att hvila följande förändrade redaction af ingressen till Tryckfr.förordn.: "Vi efterskrifne "i berörde grundlags 86 § , att med tryckfrihet förstås hvarje Svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga ”magten i förväg lagda hinder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för "deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför "straffas, än om delta innehåll strider emot tydlig lag, gif"ven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upp-, "lysning; altså, och med hänsigt &c.” Hvad åter angick 2:dra punkten af Utskts förslag, så hade R. o. Ad. samt BondeSt. förklarat, att indragningsmagten må upphöra, och Prestesamt BorgareSttn lemnat förslaget utan anmärkn. och således godkänt detsamma enligt 56 § Reg.F. Förslaget i 2tdra punkten är således af alla 4 Stånden godkändt, i följd hvaraf, såsom ett till nästa riksdag förberedt grundlagsändringsförslag skulle komma att hvila: "att 8 mom. i 4 §> eller stadgandet om indragningsmagten, skall upphäfvas och uteslutas." I afseende på 3:dje punkten i Utsk:s förslag hade R, o. Ad. beslutat, att juryinrättningen må bibehållas; Preste - i66 Den 12 Februari f. m. St., att tryckfrihetsmål icke skola öfverlemnas åt kämnerseller rådstufvurätter, för afdömande i vanlig ordning, utan Constit.Utsk.. anmodas att lill RiksSt:n inkomma medförslag till en förbättrad organisation af juryinrättningen; BorgareSt. att
Till stöd för mitt fortsatta yrkande på återremiss uti den af mig förut angifne större utsträckning, får jag endast erinra, att R. o. Ad. och Bonde-St. äfven vid förra riksdagen förklarade att »skjuts-skyldigheten icke kunde från jordbruket skiljas;» men dock, likasom Med-Stånden, i den underd. skrifvelsen begärde, »att denna skyldighet icke skulle utgöra någon naturaprestation.» Dessutom innefattar det af mig väckta förslag åtskilliga andra, af Utsk:t icke behandlade punkter, såsom att skjutslegan på sådane ställen, der detta för entreprenads underlättande vore af nöden, skulle af Konungens Bfh:de kunna höjas ända till 1 rdr 50 öre, med flere andra frågor. Som diskussionen likväl 382 Den 28 Meri e. m. redan blifvit långvarig, vill jag icke trötta R. o. Ad. med att punkt för punkt genomgå min motion; utan anhåller endast fortfarande att densamma, såsom icke pröfvad, måtte till Utsk:ts behandling återremitteras. Gr. Mörner. Carl Göran: Då R. o. Ad. fattat det beslut, att anslag skulle ställas till K. M:s disposition för skjutsens lättande å de ställen, der denna utgjordes af entreprenörer och befunnes vara särdeles betungande, så innefattar ju detta ett förklarande, att R. o. Ad. ansett skjutsen kunna utgöras både genom entreprenad och genom icke entreprenad. Jag för min del anser således denna fråga vara för denna gång af R. o. Ad. afgjord. Frih. af Ugglas förklarade sig häruti instämma. Frih. Alströmer: Jag kan, för min del, icke finna, att Utsk:ts rättighet att behandla ifrågav:de punkt af Hr von Köchs motion blifvit, genom R. o. Adis på f. m. fattade beslut, afskuren. Bemälde motionär har nemi. föreslagit, att genom skjutslegans förhöjning något jemka kostnaden, så att icke bidragen skola uppgå till alltför högt belopp. Denna del af frågan anser jag kunna, oberoende af R. o. Ad:s förutfattade beslut, tagas af Utsk:t under ompröfning. Efter härmed slutad öfverläggning, blef Utsk:ts ifrågav:de yttrande återremitteradt.
Hvad skiljaktigheten emellan Utskottens och Herr Lefrens förslag beträffar, så har jag förklarat mig för det förra, eller 46 H. 6 82 Den 19 Octobcr e. m. att enheten göres motsvarande 1 R:dr Banko, eller 18 sk. silfver efter 1664 års myntfot. Enär bland de föreslagne underafdelningarne finnes en, nemligen - R:drs stycket, som i silfver komme att motsvara 1 R:dr Riksgäld, liksom de följande underafdelningarne kommo att motsvara 16 sk. Banko eller 24 Riksgäld, och 8 sk. Banko eller 12 sk. Riksgäld; så bör öfvergången, från ett mynt till ett annat, gå ganska lätt; emedan en hvar af menige man, genom utbytet af den gamla sedeln, hvars värde han känner, mot det nya obekanta silfvermyntet, får bestämd kunskap om dess värde. Man skulle härvid kunna invända, att 1 R:dr Banko hittiis icke funnits, men enligt ett förslag, sorn jag vet, att BancoUtskottet vid denna Riksdag uppgjort, skulle 1 R:dr Bancosedlar komma alt hädanefter finnas, och det synes mig nödvändigt att hafva både sedel och mynt, motsvarande den enhet, som gäller i all Kronouppbörd och alla offentliga räkenskaper. Jag tror icke eller, att någon rubbning i varuvärden derigenom är att befara, alldenstund tillgång kommer alt finnas på 32 sk. Banco, åt hvilka Bonden säkerligen skall gifva det namn, hvarvid han är mest van, nemligen i R:dr Riksgäld, likasom han nu kallar sexton skiIlingar för en tjugufyra skilling och så vidare. Jag tillstyrker derföre bifall å Utskottens Utlåtande i denna del af I2:te punkten. J>en ig Octobcr e. m. 83 Herr Rosenblad_, Bernhard:
Föreslår att utnämna sändebudet de Bregy till kansler, och uppdrager åt honom att värfva tre hundra franska adelsmän till sitt hedersgarde. Hon deltager äfven något i Frondens strider, skänker Mazarin ett krigsskepp och förlänar Richelieus efterträdare fri disposition öfver de svenska trupper, som blifvit försatta i overksamhet efter vestfaliska freden. Genom den berömde Chanut inkallar hon franske lärde, såsom tidehvarfvets störste filosof Descartes, den lärdaste af de lärde Claude Saumaise, jämte de mindre stjernorna Huet, Bochart, Naudé. Mindre lycklig i valet af gunstlingar, råkar hon att till förtrogen välja den något äfventyrlige Bourdelot, som förr varit läkare hos prins Henrik af Condé, och nu i Sverge på ett störande sätt inblandas i rikets angelägenheter, tills han af det allmänna hatet måste lemna landet. Men drottningens rörliga sinne vände sig snart från Frankrike till dess fiende Spanien, hvartill förnämsta drif-fjädern en viss Pimentelli synes ha varit. Försummade och kränkta lemna fransmännen Sverge, hvilket dock ickehindrar, att Kristina efter öfvergången till katolska läran och från sin första Romresa mottages på ett lysande sätt i Paris. Men när hon tröttat sitt höga värdfolk genom opassande uppförande och inblandning i rikets styrelse, visas henne sådan köld, att hon måste resa. Återkommen och förlagd i qvarter i Fontainebleu förbytes kölden i afsky när hon låter verkställa afrättningen af Monaldeschi i slottets salar. Karl X: s sjelfkänsla uppreser sig mot det numera nesliga beroendet af Frankrike, hvilket börjat behandla den i obetydlighet återsjunkna bundsförvandten med sårande öfvermod, begagnande ordet » Frankrikes legosoldat » om svensken, som derigenom erhöll ett rykte och en rang i likhet med Schweizaren hvilken tjenade för sold i alla Europas arméer. Men Karl X: s polska krig invecklade honom i sådana svårigheter, att han måste mottaga 400,000 écus af Frankrike för att kunna rädda armén från total undergång
Ty finnes i Landet möjlighet, att med förmon göra anläggningar, blifver Landet befriadt från penningebrist inom gränsorne, och från handels-undervigt utom gränsorne, som ständigt ökar den förra; då skola också nya näringar och nya odlingar af sig sjelfva uppstå, emedan de icke kunna uteblifva; och den anläggning, som icke kan uteblifva, blir säkrast gjord på sitt rätta ställe. — Hvad premie-systemet angår, så visar Englands, och nästan alla Länders historia, tydligen dess företräde framför det låne-systeme, som här i Landet uppkommit, som härstädes bör bibehållas såsom en nödfallshjelp, men som ock sorgfälligt bör reduceras dit, derigenom att de publiqua Lånen sorgfälligt hindras, att vara föremål för speculationsandan. De Räntor, som enligt denna grundsats, till allmänna arbeten och premier för Näringarne, skulle användas, uppgå enligt Utskottens uppgift för det närvarande till 4^o å 5oo,ooo R:dr, sedan kostnaderne af alla slag till Banco-inrättningens eget underhåll blifvit afdragne. Jag kan väl icke af detta Betänkande tydligen se, om de räntor af Filial - 622 Den i5 4pr il. Disconternns creditiver, som i Betänkandet af den 3 Martil om Discont-Regleringen icke blifvit beräknade, bär äfven blifvit afdragne; men i alla fall uppgår det som af Banquens intrader på nämnde sätt bör användas, för det närvarande till omkring 4oo,ooo R:dr årligen. I det förslog till Filial-Disconternes reglering, jag den 17 Martii ingaf, är räntan af deras nu varande Creditiver inberäknad i utredningsplanen, och lemnar således ej någon ny tillgång. Men framdeles skall för livart år, genom de årligen flere räntebärande Ilypothekerhe, Ränte-inkomsterne ökas, ehuru, genom utbyten emellan hypolheks classen, summan af räntor och afbetalningar bi belialles lika. Redan vid 1823 års slut skall ränte-inkomsten vara så betydlig, alt en stor del af årliga Statsbehofven deraf kan fyllas, och derigenom en ansenlig minskning af be vi 1 In i ligell ske.
JVs 61, i anledning af motion om ändring i nu gällande föreskrifter, angående anmälan af missnöje emot sådana domstols i invändningsfrågor meddelade beslut, hvaremot klagan icke får annorledes än i sammanhang med hufvudsaken fullföljas. H/f olls. JVs 62, i anledning af motioner om ändring i Kongl Förordningen, angående inteckning i fast egendom, den 13 Juli 1818. Bifölls, JVs 64, i anledning af återremiss af Utskottets Utlåtande, JVs 38, öfver motioner om ändring af 12 Kap. 2 § Rättegångs-balken. Lades lill handlingarne. JVs 63, i anledning af återremiss af Utskottets Utlåtande, JVs 44, öfver motion, angående tillåtelse för enskilde att anställa särskild prestman för gudstjen slens upprätthållande i orter, aflägsna från församlingens kyrka. Lades lill handlingarne. M 66, i anledning af återremiss af Utskottets Utlåtande, JVS 47, öfver motioner, angående dels inrättande af en Hofrätt i Hernösand, dels ock Svea och Göta Hofrätters fördelning i flera mindre Hofrätter. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkanden: JVS 22, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på tiden, hvarifrån utfärdade allmänna författningar skola vara gällande. Bifölls. JVs 23, i anledning af väckta motioner om förändring af föreskrifterna angående tjenstemanna-eder och läkares edsförpligtelse. Bifölls. J/s 24, i anledning af väckta motioner om ordnande af lekmannaverksamheten inom kyrkan. Bifölls. JVs 23, i anledning af väckta motioner om förändrad röstberäkningsgrund vid prestval, samt tillsättande af klockare, orgelnister och folkskolelärare. Bifölls. Prol.-Utdrag den 29 September 1863. 621 JM 26, i anledning af väckt motion om rättighet för församlingen i konsistoriel pastorat och sacellanier att begära fjerde profpredikant. Af slugs.
Ux krotocollc» L. L. 1'rugärclb. Afflrist. Ingifwlt til Bonde - Ständct d. Z Julli 1809. Wördsamt Memorial! Sedan Sweriges Rikes Jordbrukare icke mindre, än de öfrige Ständen, nu mera äro för Banquen answarige, spnes icke wara obilligt eller orättwist, utan snarare för Fäderneslandet en wälgärning, at Jordbrukare, bwars ägendom more rätt sä wäl säkerhet för Banquen, som stängjern och andre Metaller fick til sine äg endo mars odling och förbättrande stäende län ur Banquen mot b procent, sä beräknade, at räntan beräknades til 4 högst 4L procent och2^ij afgick pä Capiialet. Det more just wid närwaraude tidepunct, dä allmänheten ä ena sidan börjat fä ähäga för f örbättringar och upodlingar, men ä andra sidan denna ähäga af medellösheten gwäfwes och afffräckes af drpg ränta ät nägra fä ockrare, sorn kanffe more färdige igenfordra sitt Capital, dä det nedgräfwit i jorden ännu ej hunnit gifwaoNägon frukt. TillstädjandeL af sädane stäende län, sä länge panten förbätrades, och som af sig sjelfwe förswunno, ffulls wara det enda kraftiga medel at uphjelpa Jordbrukare utur deras wanmagt. Jag dristar der - 426 Derr 26 Jfulir. färe utbedja mig Ständets bifall, at Lenna begäran af Ständets Banko ^ Deputerade mätte provomeras. Frän Siende och Tuhundrade Härader i Westmanland. Likheten med Originalet, intpgar Lx Okllcio L. L. IräZZrckb. Afstrift. Ingifwit til Bonde-Ständet d. 15 Julli 180S. -ödmjukaste Memorial!
Hvad nu angår de tvänne efter min tanke vigtigaste materiella behof, sorn jag anfört, nemi. alt hafva full beväpning och beklädnad för en blifvande conscription; så är det egentligen dessa tvänne saker, som jag ansett, att Utsk. icke nog afsett vid anslagen till Krigs-collegii depart., och jag tror, att Utsk. hvarken uti den ordinarie reglertn eller den extra bör pruta på detta, som likväl utgör sjelfva villkoret för att kunna uppsätta landtvärnet, hvilket åter måste vara det ankare, hvarvid man i farans stund kan trygga sina förhoppningar om framgång. Gr. Lewenhaupt, Mauritz: Jag anhåller till en början att få förena mig med hvad som af Gr. Liljencrantz och Gr. Löwenhjelm blifvit yttradt, till fördel för Gottlands National-beväring, samt att det tillskott, som af K. M. blifvit hegardt, måtte blifva sagde beväring tilldeladt. Jag gör detta så mycket hellre, som, ehuru jag i allmänhet föresatt mig att icke orda om annat än hvad som ligger inom milt fack, jag derifrån nu icke gör någon deviation, enär detta rörer bevärts-systemet i allmänhet. För det andra anhåller jag, alt Gr. Löwenhjelm måtte ursägta mig, i händelse jag missförstått honom; men mig föreföll det, som han i sitt förordande för öfrigt af Krigsliofrättens bibehållande, hade mot densamma anmärkt, att den icke uti mål, som rörde sjömannaskap, vore behörig domstol. I denna anmärkn. skulle 11. Ex. hafva fullkomligt lätt, såvida Krigs-hofi ätten, så sammansatt, som den vanligtvis är, skulle afdömma mål, sorn röra sjömanskapet; men då sådana mål förekomma, förändras alltid Hofrätten, lill följe af sin instrnction, sålunda, att arne officerare af landtarmcen utgå och ersättas af 2:ne utaf flottans officerare, Den g Maj f. ro. hvarigenom domrarne af sjöstaten förhålla sig till dem af landtarmcen såsom 4 till 3.
Det är nu vi göra anspråk på läsarens tålamod, vid skildringen af händelsernas gång i vår fordom så lugna prostgård; det är ju derom man i allmänhet brukar tala och dömma, ty få äro de, som intränga i själens djupa schackter. En dag hade Walter icke varit synlig för sin familj, utan begärt frukosten upp till sitt rum. Då middagsbordet var dukadt, föll det Lovisa in, för första gången på mycket lång tid, att sjelf gå upp, för att de sin man komma ned att äta, men dörren var tillreglad innanföre, hvarföre hon knackade på, och sade att maten var färdig. Fördjupad i sina tankar och göromål, gaf Walter ej akt på ropen, utan trodde förmodligen att det var huspigan, och svarade tvärt: Jag vill vara ostörd ännu en stund, sedan kommer jag. Den som är hungrig kan äta, utan att vänta på mig. Denna i sig sjelf obetydliga och i alla hus vanliga tilldragelse förtretade Lovisa, som i dag var vid retligt lynne och utan ny lektyr; den som fanns, var genomläst, och hon, som många andra, läste icke en och samma bok tvenne gånger. Prostinnan, som hyste aktning för sin måg, föreställde också Lovisa denna gång hennes orättvisa, och väntade med maten; efter en half timma kom också Walter. Lovisa, ännu mera retad af modrens tilltal, satt på en soffa, med sin lilla flicka i knät, och låtsade alldeles icke blifva sin man varse. Fru Bryller underrättade honom då skämtande, huru hans fru velat göra honom ett besök och huru snöpligt hon blifvit affärdad. Walter närmade sig då Lovisa, som ännu allt icke såg upp; barnet sträckte armarna mot fadren, som tog flickan, och kysste henne hjertligt. Lovisa steg upp, utan att säga något. Jag tror du blef ond, Lovisa, sade han allvarsamt, och tillade sedan, med tonvigt: Också jag hat göromål, som ej få hindras eller försummas. Denna ursäkt, om den var en sådan, var ingalunda lämplig att återställa hennes humör, likväl svarade hon ingenting, kanske emedan modren var närvarande. Prostinnan, som önskade förströ sin måg, berättade alla de nyheter hon visste.
Under Riksmötets lopp hafva Rikets Ständer, med en vördad Konung och ett älskadt Konungahus undersålligen delande sorgen och saknaden, beledsagat till sitt sista hvilorum, hvad förgängelsen tillhörde af en under skiftande öden bepröfvad och genom Furstliga dygder allmänt älskad Prinsessa, en värdig Afkomling och Syster af store framfarne Konungar. Under samma tidpunkt hafva ock Rikets Ständer haft den Nåden att, såsom vittnen, öfvervara den högtidliga religieusa handling, då en späd ArfFurste frambars och helgades Herranom, och sålunda till gemensam glädje för Konungahus och Folk se cn älskad och vördad Dynastie ytterligare försäkrad. Äfven var det en varmt önskad, vid della Riksmöte förunnad glädje, alt se Sveriges krona högtidligen fästad på den dyra Drottnings hufvud, hvilken af en mild Försyn skickades att genom Konungsliga dygder och ömhetens behag Den ig Mars e. m. skingra de moln, som, icke sällan samlade omkring thronen, skulle försvåra Regeringsbördan och göra mindre lugn Hans Maj:ts vår Allernådigste Konungs, gifve Gud! långsamt inbrytande lefnadsafton. Och då Rikets Ständer, i trogna böner nedkallande himmelens skydd och välsignelse öfver ett vördadt Konungahus och ett älskadt Fädernesland, nu åtskiljas, för att återse ett länge saknadt hem, och återtaga, hvar och en sina egentligare och lugnare värf, vare målet för alla Svenske män, inbördes täflan, att sprida sällhet och frid, att frukta Gud, ära Konungen och älska Bröderne, Under tolkandet af dessa tänkesätt, anhåller PresteSlåndet, som uppriktigt värderar Häglof], Ridderskapets och Adelns kraftiga medverkan till alla goda ändamål, att uti Eders Excellences så och Höglofl. Ridderskapets och Adelns ynnest, förtroende och vänskap alltid få vara inneslutet. Detta tal besvarades af Hans Excellence Herr Grejven och Landt Mar skalken sålunda:
Jag sade i allmänhet; ty denna regel får naturligtvis icke blifva ett band på särskilda anlag hos hustrun, och undantag, betingade af hustruns större förmaga än mannen att underhålla familjen, böra tvärtom allt talrikare förekomma, ju friare qvinnan kan röra sig på arbetets fält. Sa fattad tror jag icke, att denna af Mill förordade arbetsfördelning skall möta motstånd hos någon af de » moderna slafvinnorna », som de af Strindberg hånfullt kallas. I sammanhang härmed vill jag erinra om, att socialisterna, hvilkas konseqventa radikalism i qvinno-frågan torde vara höjd öfver allt tvifvel, just i familjens intresse motsätta sig det öfverhandtagande långvariga qvinno-arbetet, och fordra lagstiftningens skydd häremotDe se sålunda alls icke, som Strindberg synes föreställa sig att moderna qvinnoemancipatörer göra, idealet deruti, att mannen och hustrun på livar sitt håll arbeta dagen i ända, och under tiden lemna barnen att missvårdas af någon granne eller * på en bamkrubba. Det är fastmer just den bestående samhällsordningens och moralens pelare, hvilka i sina fabriker för dess prisbillighets skull allt mer utsträcka det qvinliga arbetet, utan att fråga efter att de derigenom i grund förstöra arbetarnes familjelif. Blott i en mening kan jag gå in på, att i rörelsen för höjandet af qvinnans ställning ingår en fordran på emancipation från barnaföderi. Det kan nämligen icke råda något tvifvel om, att allt för täta barnsängar inverka i hög grad menligt, på det hem, der de förekomma. Alldeles oafsedt de nationalekonomiska synpunkter, ur hvilka en stark nativitet kan uppvisas vara olycksbringande för samhället, oafsedt vidare uppfostringspligten mot de • varelser, som sättas in i verlden, och hvilken pligts uppfyllande försväras eller omöjliggöres, om den gode guden ger allt för många barn, så blir äfven modern härigenom både så fysiskt försvagad och så öfverhopad med arbete, att hvarken krafter eller tid bli henne öfriga för sin utveckling.