Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En autoritet kan väl icke hafva mindre rättighet, än hvarje enskild man. Dertill kommer att, om Herr Thams sats anlages, synes det som man fruktade för anseendet hos Revisorerne. Men, mine Herrar, i ett fritt samhälle får man ej anseende, endast för det man är en autoritet, om man ej genom sitt förhållande D c ii 15 J a b u a r i i f. m. '97 derjemte (orljenar det. Göras orikliga anmärkningar , äro de ej farliga; de återfalla på oell skada dem, som gjort dem, mycket mera än dem, hvilka äro deras föremål. Slutligen då den siste Talaren yrkat återremiss, förenar jag mig med honom deruti, på det skäl, att jag så mycket som möjligt vili aflägsna den stund, då ifrån LandtMarskalksstolen fråga blir om proposition till antagande af förslaget. Jag önskar, att Utskottet, hvars ena Ledamot sagt, att anmärkningarne hvila tungt på Utskottet, vid återremissen må få tillfälle så redigera instructionen, alt LandlMarskalken finnér sig kunna framställa proposition derå. Herr von Hartmansdorff, August: Jag skall ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med något yttrande i sjelfva saken, utan endast åberopa min reservation mot Utskottets Utlåtande, och deras anföranden, hvilka här talat emot bifall derå. Men jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på sättet att uttrycka sitt ogillande. Tvenne Ledamöter hafva yrkat återremiss; Grefve Horn, emedan Utlåtandet destomindre kunde framställas till bifall, som det inncliölle alternatifva förslag, och man ej kunde antaga någotdera, med uteslutande af det andra, när Utlåtandet första gången föreliades, och följagtligen icke kunde med förändringar bifallås; Herr Ribbing, emedan StatsUlskatlets förklaring tarfvades öfver en Den i5 Ja nu ar i i f. m. mängd väsendtliga anmärkningar, sorn blifvit gjorda både öfver dess sätt, att behandla frågan, och öfver de förslag, detafgifvit.
Särskildt förekommer anmärkning fran en Ledamot af Högloflige Ridderskapet och Adeln, dels att Arbetare, sem ei äro lagstadde, skola blifvit Taxerade lägre än tillförene, ehuru de aga bättre tillfälle, än laa"adde Tjenstehjon till förtjenst, dels att afgiftens beräknande af Fogdar och Jnfpectorer i mohn as Egrndomarnes storlek, der de äro antagne, rj stall wara lämpelig, enär sädant ej bewisar Löneförmonernas bestaffenhet, såsom utgörande rätta mattstocken; men emedan lagstadde Tjenstehjon i och för deras personer ei blifwit påförde negon Bcwillning efter denna 2 Artikel, hwilkcn ater drabbar de personer som ej äro i tjenst, jemte den gemensamma Capitalions» afgiften efter i Art., samt nägon annan mera säker Controll för afgift af Fralse,'Vttjening ej gifwes an i mohn af Egendomens bestaffenhet, der de äro antagne, sa kan a berörde amnärkningar något afseende ei gjöras. 2ltt Krogar pä Landet fatt en mindre Taxer na än tillförene, utgör äfwen ett anmarkrknasämne af en Ledamot hos Högloflige Ridderstapct och Adeln. Denna förfaller likwäl wid betraktande deraf, att afgift lör Bränwins - minutering kommer särkildt at' - läggas de Krogar, som en sadan försäljpingsrätt kunna förunnas; hock medgifwcs alt den mine Dev 8 2lUgUstt. L44» minsta graden i afgiften Twa Riksdaler stan förswinna, sa att j ställer den lägsta plifwer z R:dlr. §. 2. Rörande afgiften för Kohlnings-frihet, dels pä Kronans, dels pä Haradsoch Sockne-Mlmänningar, har i Högwördige Presteoch Wällofl.
Jag kan ej dela den tanka, att frågan om fullmagt af Förmyndare bör få utgifvas för pupillen, är den samma, sorn frågan, om Ståndet skall vara talrikt eller ej, och tror icke, att då ättemän får dels sitta tor ätten, dels utgifva fullmagt, någon betydlig minskning af Ridderskapets och Adelns personal, kan komma att äga rum Jag anser det alldeles icke öfverensstämmande med principen för Adelns representation, att en ofrälse man skall kunna tillsätta en adelig representant. Jag raedgifver att den hittills begagnade rättigheten icke varit skadelig, men den är stridande emot principen för adelig representation, ty på samma grund kunde man intaga ofrälse personer inom adeln , emedan många af dem skulle kunna vara ganska nyttige representanter. Deremot insiämmer jag uti sednare delen af Grefve von Schwerins yttrande, att Talmännen skulle äga rätt lemna Fullmagter när de äro hufvudman eller innehafvare af hufvudmannarätt. Jagser ej något hinder af 23 §. Riks - Den n Junti e, m. dagsOrdningert, att ju en Adelsman katt blifva Talman för Borgareelier BondeStånden, och då måtte hm, äfvensom den Adelsman som är Talman elier Ledamot af PresteStåndet, äga rättighet att för sin ätt, i alla fall lemna fullmagt. Han kan ändå ej gilva några instructioner, utan den befullmägtigade är lika sjelfständig representant som hvarje annan. Ett sådant stadgande vore fullkomligen enligt med principen för Ätternes representationsrätt. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 nrmocon. Hällne hos Högloft. Ridderffapet och Adeln Wid Urtima Riksdagen i örebro Är 1812. Lörsta Delen - Stockholm/ Tryckte hos V lof Grahn, i8rz. I 8 I 2.
Drt more öfwerflödigt at anföra, huru mycket allmänna säkerheten härwid annars lede, och at dä eontraöksr icke äro tngängna med Ständer, utan »ned enjkillda, hwarje enstillds samlycke til häfwande more nödigt inhämta, derföre ock icke heller alle äro förluftige sina UomiaÄer, och öfwer Götheborgs Stads Bränneri nag t bcsiut icke är wordet widtaget, innan Staden deröfver blifvit hörd. War NLdige Konung, som jag ust alla affeenden sa uprikligt som underdänigst wördar, lärer ock, om desta omständigheter i Nådigt öfwerwägande kommer, icke lemna dem utan nådigt afseende.' Skulle ock Kongl. Majrt finna för godt, at med Branwins - tilwerkningen annorlunda föranstallta, torde Let bock, efter förr öfiigt bruk, icke förr an LowtraLernÄ til anda supit, warda i werket satt. 887 Dernäst har Högloft. Hemliga Utffottek föreslagit en Bränwmspannerymd, som «r mindre än förut warit Maien, deraf följer, at pannorna nu böra omgöras, hvilket för hela Landet medförer en ansenlig kostnad; ty den kopparen, som aftlippes anses och betalas tom gammal koppar, Kopparslagaren - stall hafva sin arbetslön, och utbrytning och inmnrning aftöper ej utan mgift, allt uti en tid, dä nödiga behof erfordra Allmänhetens ringa förråder. Jag kan således icke tilsiyrka Högloft. Ridderstapek och Adeln at bifalla Högloft. Hemliga Utskottets Betänkande i den del det Landet rörer, sä lange oswanberörda LontraÄ räcker, hwarä g är ännu återstå, dock öswerlenmar jag allt detta til Högloft. RiLderstapets och Adelns högst mogna och L unstiga ompröswande. ftonas von LnZestrLm. Friherre Os 6ser, Larl.
Jencquel i Hamburg löpande läkningar, äfvensom under åren 1840 och 1841 af nyssnämnde anslag för dylika kostnader utgått ett sarnmanräknadt belopp af 1,325 R:dr 18 sk. 10 r:st.; och då Rikets Ständer, för sin del, icke funnit lämpligt, att omförmälde provisionsm. fl. kostnader bestridas af anslaget för ofvannämnde procenter, unön deremot ansett, att större ordning, äfvensom en lättare öfversigt af förvaltningen skulle vinnas, derest alla till ett och samma föremål hörande serskilda utgiftsposter varda på ett ställe bokförda, få Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med denna åsigt, hos E. K. M. i underdånighet anhålla om Nådig befallning till vederbörande, alt de kostnader af provision, postporto och stämpel-afgift, hvilka för inköp och remitterande af vexlar i utländskt mynt hädanefter kunna Stats-verket tillskyndas, böra påföras samma ansfag, hvaraf den utgift hestridts, i och för hvilket,» dylika kostnader egt rum. Exped/tioiis-Utskoltets Förslag Ull und.
Kammar-rätten i sitt underdåniga Utlåtande till Kongl. Maj:t, angående Kommitterades förslag, påpekat, för de fall, då den skattskyldige eller Kronans ombud tror sig kunna visa, att den påförda bevillningen blifvit oriktig derigenom, »alt i öfrigt taxering blifvit verkställd efter sådana beräkningsgrunder, som med Bevillnings-förordningen ej öfverensstämma». Ett stadgande härom borde då i Kommitterades förslag inskjutas ocb § 71 i nya Bevillnings-förordningen således få följande lydelse: Yid de fall, då Pröfnings-kommittéen höjt någon bevillnings—afgift öfver dess af Taxerings-kommittéen bestämda belopp eller ålagt be villning, som sistbemälda Kommitté ansett icke böra utgöras, eger den, som fått förhöjd eller ny bevillnings-afgift sig ålagd, att hos Kongl. Maj:ts och Bikets Kammar-rätt öfverklaga Pröfnings-kommittéens derom meddelade beslut. Samma rätt att besvär anföra, ege alltid rum, då skattskyldig eller Kronans ombud i Pröfningskommitlé tilltror sig kunna visa, att taxering blifvit verkställd efter Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20. 47 sådana beräkningsgrunder, som med Bevillnings-stadgan ej öfverensstämma, eller att taxerad afgift blifvit ålagd, der sådan bevillning icke bordt förekomma. De besvär, hvilka öfver Pröfnings-kommittés beslut anföras, böra, för att varda lill pröfning upptagna, inom fyratiofem dagar, efter det skattskyldig, på sätt i <§ 84 stadgas, af af samma beslut undfått del, till Konungens Befallningshafvande in gifvas. Sedan öfver de af skattskyldig anförda besvären utlåtande blifvit från Kronans ombud vid Pröfnings-kommittéen i n ford råd t, afsänder Konungens Befallningshafvande handlingarne i målet till Kongl. Kammar-rätten, med tillägg af de upplysningar eller erinringar, som besvären anses påkalla; hvarefter samma mål kommer att i laga ordning af Kongl. Kammar-rätten handläggas och afgöras.
R:dr 3a sfe., i följd hvaraf icke allenast Contract med Årsell Lief uppgjordt, ulan äfven Architectens och Sec?eterarens arfvoden blefvo, på sätt förut nämnut är, nedsatte. Uti underdånig skrifvelse den i5 Noven)ber samma år, anmälte Commilterade, att Östra delen af Sjukhusets Corps de Logis, hvilken, enligt Kongl. Muj:ts sistnämnde Nådiga beslut den 3 Februarii, samma år, bordt uppföras under tak, då var fullbordad, besigtigad och godkänd, med ti11- kännagifvande, att Commilterade i afseende på återstoden af det utvändig.) af byggnaden, i händelse Kongl. Maj:l på de af Committerade underdånigst andragne skäl, i Nåder skulle bifalla delsammas fullbordande, innan Corps de Logisbyggnadens inredning borde laga sin början, låtit uppgöra kostnadsförslag, uppgående inalles till rjr),?.5g R:dr 4° sk-> och på EntreprenadcAuction låtit utbjuda uppförande under brädtak af Sjukhusets redan till betydlig höjd uppbyggda svdvesta flygel, att utom ett munteligt anbud på i5,ooo R:dr, som gjordes vid Auctionen, endast ett skriftligt anbud före Auctionen varit inlemnadt af Byggmästaren Årsell på 7,600 R:dr, hvilket han dock sedermera förklarat sig vilja nedsätta till 7,400
I den händelse, alt den fond, som varit afsatt till kassakreditiv åt enskilde personer, skulle jemte de medel, som blifvit föreslagne att dertill öfverflytlas från diskontrörelsen, oförändrad bibehållas, tror jag det vara riktigt och lämpligt, att införa i Bankoreglemenlet en föreskrift, enl. hvilken Fullmäktige berättigas, att åt enskilde bevilja kreditiv, som med 30 proc. öfverstiga den summa af fonden, som bör anses såsom utelöpande sedelstock; dock alt man dervid tillser, att i händelse af det för kreditiver anslagna belopp sä myckel utgifves, att den för ändamålet afsalia fonden öfverskrides, en mot den överskjutande summan svarande del af Diskont-rörelsen deremot indrages. I fall kreditiv ej beviljas lill högre belopp än den för dem afsalia fond, skulle en del af det belopp, som beräknas bland utelöpande sedlar blifva qvarliggande uti kassan, och innehållne från allmänna rörelsen. Så är likväl icke förhållandet med de för Diskontrörelsen anslagna medel. Skulle en mill. eller något dylikt öfverfiyttas derifrån till fonden för kassa-kreditiver, hvilket jag skulle önska, så anser jag att Bankens ansvarighet icke skulle ökas, om Fullmäktige i Banken vore berättigade, att af en millions fond, bevilja 1,300,000 r:dr; hvaremot om 1,000,000 r:dr skulle öfverflyttas från diskoutfonden, utan att Fullmäktige i Banken erhålla ett sådant bemyndigande, skulle en indragning från rörelsen af några 100,000 r:dr i stället äga rum, hvilket f. n. icke är på något sätt lämpligt. Jag anhåller om återremiss af denna punkt. Frih. Raab: Såvida BankoUlsk. skulle tillstyrka, alt till den fond, sora f. n. är anslagen till kassakrediliver, bör läggas endel af fonden för diskont-rörelsen, så erkänner jag till alla delar riktigheten af hvad Frih.
— Visserligen har jag hört sägas, att bataljonsläkare borde företrädesvis användas såsom extra-ord. provincial-läkare, och under medgifvande att på många ställen bataljonsläkareoch extra provincialläkare-befaltningarna möjligen kunna förenas; får jag vördsamt upplysa, att en dylik förening af nämnde platser inom Jönköpings vidsträckta län, der bataljonsläkarne äro jemnt sysselsatte, icke låter på något ändamålsenligt sätt sig verkställa. Äfvenledes tyckes det ligga en ej ringa orättvisa deruti, att 2tne härader, med icke mindre än omkring 40!000 innevånare, och med ett afstånd af till och med 11 mil till ord. provincial-läkarens station, under mötestiden eller vid' comtnenderingar, skulle, ifall bataljonsläkare användes till extra-ord. provincial-läkare-befatlningen i Wernamo, vara alldeles utan läkare, och om vådan af att ej äga tillräckligt antal duglige läkare, hafva vi redan under choleratiden haft en smärtsam, men på samma gång varnande, erfarenhet. Att emedlertid de medlemmar af Svenska samhället, sorn ej äro så lycklige att bo nära hufvudstaden eller länsresidensen, men icke förty bidraga i lika fullt mått till Statens underhåll, yrka, och det med rättmätigt anspråk, alt fä tillgodonjuta, så vidt sig göra låter, lika förmåner af Staten; det torde anses vara billigt. Med anledn. af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt, att R. II. St. måtte anslå vanlig ordinarie lön för en ord. provincial-läkare i Wernamo.' Jag anhåller vördsamligen om remiss af denna min motion till StatsUtskottet. Lades på bordet. Hr Lagergren, Anders, hade ingifvit följande trenne motioner: 1. I vårt land har länge varit en skarp strid i psedagogiskt hänseende, och striden har gällt förbättringen af våra allmänna läroverk, så högre som lägre, skolor och gymnasier, så väl som academier. Ingendera af de stridande partcrne har nekat, det förbättringar behöfdes; men man bar så mycket mer tvistat om sattet för dessa förbättringars verkställande.
vidare, » att om möjligt hinna före de andra eller åtminstone hålla jemna steg med dem. » Men denna täfiingslust är ingalunda lärdomens kärna. Ett barn skall lära sig att läsa för nöjet att lära och ej för att framstå som ett ljus bland mindre lätt fattande kamrater. Jag har sjelf en liten åttaårig flicka, som först för ett halfår sedan började med någon egentlig läsning, men som, ehuru hon blott åtnjuter undervisning i hemmet, läser med lif och lust och i undervisningen finner ett outtömligt nöje, oaktadt den ej åtföljes af några synbara belöningar eller straff. Att beröm och tadel hafva en kraftigare verkan i kamraters närvaro, är intet godt tecken, tvärt o m tyder det blott på hårdhållna karaktärer. Hvilket kärleksfullt barn bevekes ej lättare af en uppmaning till det rätta, gifven enskildt, än af en sådan uppmaning uttalad i bestraffande ton inför en hel klass. Månget ömtåligt och finkänsligt sinne har för hela lifvet emottagit ett obehagligt intryck af de offentliga tillrättavisningarna. Den stolthet, som uppkommer af medvetandet om en uppfyld pligt utan allt pris derför, är den sanna glädjen. Slutligen säger Corinne, att i skolan hålles barnet till ordning, renlighet och uppfyllandet af sina åligganden, och att skolan i främsta rummet skall lära det gudsfruktan, lydnad, ödmjukhet och anständighet. O, huru sorgligt, om ej de här uppräknade egenskaperna lika väl, eller ännu bättre, kunna inläras i hemmet! Huru sorgligt, om föräldrarne nödgades sända sina barn ifrån sig för att genom främmande menniskor inhemta begreppet om gudsfruktan, detta vilkor för sällhet såväl i det närvarande som det tillkommande lifvet. Och lydnad; det barn, som ej lyder sina föräldrar, det skall säkerligen ej heller lyda sina lärare, åtminstone blir då fruktan för straff den enda driffjedern dertill. Och ödmjukhet; icke blir det barn ödmjukt, som antingen framhålles såsom ett lysande exempel för sina kamrater eller som, i motsatt fall, framställes såsom en, den der man omöjligt kan göra någonting utaf. Hvad slutligen anständigheten beträffar, så har jag ty värr mången gång hört mellan skolkamrater afhandlas ämnen, hvilka aldrig i ett bildadt hem nå till barnens öron.
genom laga kraftvunnen dom, blifvit afgjord, — I anledning häraf täcktes Kongl iViaj:t i Nåder förklara, "att om än, å ena sidan, den tillökning i rörelseCapilalet, som af löpande assignationers utgifvande Liefve en följd, icke kunde ega menlig verkan på allmänna Crediten eller myntets värde, och fördelarne af en fri assignationsrätt uppvägde de olägenheter och de missbruk, som derigenom kunde uppstå, förekomnie likväl, å andra sidan, vid granskning af de utaf Likets Ständer föreslagne reglementariske stadganden, att påföljden af bysättning för utgifvare eller godkännare af invisning, som å förfaliotiden ej inlöses, icke syntes fären - LagUtskoltels Betänkande jf:o ' jj förenlig med den utöfver Lag sträckta ränta af 12 procent, som funnes föreslagen för, till betalning förfallen, meri icke inlöst invisning, helst en försumlig gäldenär, hvilken blifvit ådömd bysättning, genom förlusten af sin personliga frihet, som deraf blefve en följd, vore tillräckligt straffad, utan att bans olyckliga belägenhet borde förvärras genom erläggande af dryga räntor, som skulle medtaga hans och hans familles återstående tillgångar. Ifrågavarande lagförslag vöredessutom icke instämmande med den af Rikets Ständer anmälda nedsättning af räntan å förfallne Discontlån; äfvensom det icke und folie Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, att föreskriften i 10 §. af den föreslagna Stadgan, att, utan afseende å jäf, utmätning borde för sig gå, samt godset antingen sättas i taka händer, eller under utmätningsmännens vård, syntes nog sträng, 1 det fall, då invändning kunde göras, alt assignationen vore falsk, eller bedrägligt förhållande egde rum, emedan, om sådant verkligen inträffade, den förmente gäldenären, under utsökningstiden icke borde vara sin egendom förlustig, och fordringsegares säkerhet dessutom kunde förvaras genom laga qvarstad å så stor del af gäldenärs egendom, som i värde funnes emot krafvet svarande. Kongl.
Med anledning af Rikets Ständers vid sistlidne riksdag gjorda framställning i afseende å beredandet af tillfälle till en allmännare undervisning för döfstumma, är af E. K. M:t föreslaget, alt, för uppförande af byggnader till ett institut för döfstumma i någon af Rikets landsorter samt detsammas bringande i verksamhet och underhållande under år 1857, en summa af 20,000 R:dr mätte till E. K. M:ts disposition anvisas; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer till pröfning (örehaft dels en af E. E. M:t under den 17 nästlidne Mars till Rikets Ständer aflåten särskild Nådig Proposition om ett anslag af 22,000 R:dr till nybyggnad vid det nuvarande allmänna Institutet för Döfstumma och Blinda, dels ock en inom Riks-Stånden väckt fråga om anslag af 25,000 R:dr för en dylik nybyggnad, äfvensom af 5,000 R:dr till anskaffande af en ny uppsättning utaf Institutets inventarier. Hvad först angår det af E. K. M:t äskade anslag till uppförande af ett Institut för Döfstumma i någon af landsorterne• så och då, enligt Rikets Ständers tanka, ett enda sådant Institut, i ändamålsenligt och väl vårdadt skick, är att föredraga framför flere dylika, ofullständigt ordnade, Instituler, för hvilkas tillvägabringande, utom den betydliga kostnaden, ett väsendtligt hinder för öfrigt möler genom bristen på lärare med de många speciella undervisnings-kunskaper, som för ändamålet erfordras, samt Rikets Ständer derföre anse, att de medel, < hvilka komma att anslås, heldre må användas till förbättrande och utvidgande af det Institut, som finnes, hafva Rikets Ständer icke trott sig böra lemna bilail lill E. K. Mits Nådiga framställning om anslag till inrättande af ett nytt Institut för döfstumma i landsorten.
När jag förra gången yttrade mig> förmodade jag icke att så många talare skulle förena sig uti yrkandet om återremiss, som nu har skett; men då det nu synes som skulle ifrågav:de punkt komma att blifva till Utsk:t återremitteradt, anhåller jag att till mitt förra anförande få foga ytterligare några ord. Mitt då framställda förslag åsyftade, att undanrödja den ojemnhet och orättvisa, som för närv:de finnes uti denna beskattning. Jag föreslog i detta afs:de att hyreskontrakterna skulle karteras årligen, samt icke blott af husegaren, utan äfven af hyresgästen. Derigenom kunde en betydlig nedsättning ske uti den nu bestämda afgiften, utan att staten förlorade något af sin påräknade inkomst. Skatten blefve äfven för den skattskyldige mindre betungande såsom Don 26 Maj f. ra. 476 utgående i smärre poster. Äfvenledes torde större säkerhet i kontrollen kunna påräknas, enär det ena årets inkomst någorlunda borde motsvara det föreg:de årets. Då man yttrat så stor farhåga att kontroll icke skulle vara möjlig, vill jag i detta häns:de endast antyda en utväg, som torde leda till det önskade målet. För vederb:de mantalsskrifvare borde icke blott husegarens, utan äfven hyresgästens exemplar af kontraktet uppvisas. Dervid skulle det åligga mantalsskrifvaren att tillse det en icke makulerad karta vidfästades kontraktet, hvilken karta derefter makulerades af mantalsskrifvaren med en stamp, hvari det löpande årets siffra vore utsatt. På detta sätt skulle, enligt min tanka, erforderlig kontroll uppkomma, och ehuru åtgärden är högst enkel, torde den likväl böra komma under Utslcts ompröfning vid behandlingen af den återremiss, som jag nu ytterligare påyrkar. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af TJtsk:ts förev:de hemställan, framställde H. Exc. först propos. å bifall till densamma, dervid svarades nej; hvarefter propos. på återremiss deraf gjordes och besvarades med ja. Härefter föredrogs: texten till § 6.
Om denna kunde umbäras lör vetenskaperna, för vitterheten, för politik och lagstiftning och för det s. k. allmänna tänkesättets utbildning eller den fria behandlingen af allt, hvad som kail blifva föremål för mensklig kunskap; om det kunde betviflas, huruvida de, ofta brådstörtade och omogna framsteg, tryckfriheten i allt detta bereder, äro värda att köpas för all den villfarelse, de framkalla, all den ungdomens och de enfaldiges förvillelse och otålighet som deraf uppkommer, och den sedernes. lössläppning, hvartill alltsammans ofelbart mycket bidrager; om således den sanna upplysningen tvekade att erkänna det gagn pressens ohämmade bruk i alla dessa afseenden stiftar; i en punkt'synes dock all tvekan vara ogrundad, det är i frågan om gagnet af den offentlighet, som statens tjenare för deras einbetsförvaltning äro underkastade, den offentlighet sorn blottar maktens missbruk och hindrar maktens innehafvare att sätta sig öfver lagen. För denna offentlighet borde tryckfrihet enkom införas om hon ock i alla andra ämnen vore umbärlig. All den skada, hon härutinnan kunde vålla, vore för ingen del att jemföra med vigten af den för allas rätt och hela samhällets \äl oundgängliga kontroll, som utan sådan offentlighet ej kan utöfvas. Med detta föreställningssätt har jag icke kunnat lemna opåtalt den företeelse, l^vilken härnedan afhandlas och för hvars behandling jag nu måste redovisa, fastän utvicklingen deraf •) Ett exempel från en Hofrätt kan sättas emot, hvad jag här anförer. Meri allmänt bifall belönte den Ledamots sjelfständighet, sorn ensam vidblef sin vägrande mening. Svårligen skall pluralitetens efterdöme lin mera följas. It. SI. Just. Ornbudsm Emb.-Berättelse för år 1854 7 — 50 — ännu icke långt framskridit. Tiden för min verksamhet lärer troligen icke räcka till afbidande af utgången i denna vidlyftiga sak. Jag bör då nyttja den dag jag äger, för att lägga mitt förfarande under allmänhetens ögon, och sätta dem som kunna och vilja, i tillfälle att deröfver döma.