Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Utskottet sålunda förvissat sig, att tillgångar förefinnas för fastighets-lånefondens förökning, öfvergår Utskottet till besvarande af Herr Prosten Ljths i sådant afseende väckta motion, Då det svårligen lärer kunna bestridas, att Bankens fastighets-belåning utöfvat ett ganska välgörande inflytande på landels modernäring, jordbruket, genom de fördelagliga vilkor, denna belåning erbjuder, bar Utskottet, endast ur denna synpunkt, trott sig ega skäl att, genom tillstyrkande af en större fond för faslighets-belåningen, öka möjligheterne för jordbrukets förkofran. Men då Utskottet derjemte tagit i betraktande, att, i följd af det utaf Rikets Ständer, med anledning af Utskottets U låtanden N:ris 83 och 118, fattade beslut, belåningsrätten af fast egendom på landet och Stadsjord blifvit förhöjd från en tredjedel lill hälften al taxeringsvärdet, har Utskottet, som tillika inhemtat, att det, vid sista Riksdag, för fastighets-belåningen bestämda Circulations-Capital, ehuru belåningsgrunden utgjort endast en tredjedel af taxeringsvärdet, icke varit mer än tillräcklig för sitt ändamål, funnit en förökad fond för fastighets-belåningen vara af behofvet påkallad; och då Utskottet tior, att den af Herr Prosten Lyth föreslagne summa i det närmaste motsvarar detta behof, har Utskottet skolat hos Rikets Ständer tillstyrka, att Circulations-Capitalet uti lånerörelsen mot inteckning i fast egendom, hvilket, genom Rikets Ständers, med anledning af Ulskottets Utlåtanden N:ris 84 och 119, fattade beslut, blifvit bestämdt lill 5 Millioner R:dr, måtte erhålla en tillökning af 500,000 R:dr.
Ad. be 22 H. 3o i34 De» 20 Maj f. m. slöt öfver PresteSt:s inbjudn. i frågan. R. o. Ad. vidblef då sitt förra beslut, ehuru jag, om jag varit närvar., velat biträda PresteSt:s inbjudn., emedan jag anser mig skyldig motsätta mig ett beslut, som genom tvetydighet kan leda till misstydning, och jag derjemte anser oss pligliga att ej vara småaktiga, då den andra Statsmagten fordrar en grannlagenhetspligt. R. o. Ad:s beslut innefattar en mellanmening, som är tvetydig: men PresteSt:s medför, efter min tanka, ingen fara. Det innefattar blott, att Ständerna sjelfva, i stället för R. St:s fullmägtige, böra till K. M. ingå med bicoreglementet, och delta hade varit bättre att antaga. Hr Stuart, Carl Gust.: Angtde sjelfva saken, eller frågan om brcoreglementets öfverlemnande till K. M:s pröfning, har jag redan tillförne, vid flera tillfällen, yttrat min mening. Jag anser det således hvarken behöfligt eller lämpligt att vidare utveckla mina åsigter rörtde detta ämne, helst föremålet för nuvar. öfverläggning synes endast angå formen för denna frågas slutliga behandling. Jag får altså, hvad berörde formfråga beträffar, afgifva den förklaring, att jag, så vidt min förmåga medgifvit, sökt inom BancoTJtsk. bidraga till det beslut, som föranledt de härstädes nu uppstämda bedröfliga klagovisorna. Bevekelsegrunden till detta handlingssätt, hvilken jag anser mig äfven höra öppet tillkännagifva, har icke varit någon annan än den fasta öfvertygelsen, att ett sådant förfarande, som Utsk:s ordförande och minoritet yrkat, varit stridande mot både grundlagarna och den för dylika riksdagsfrågors behandling allmänt antagna, dermed öfverensstämmande praxis. — Gr. Frölich har ganska riktigt erinrat, att den väckta frågan om b:coreglementets öfverlemnande till K. M. af R.
Sedan, i anledning af, inom Bonde-Ståndet väckta, motioner om nedsättning i beloppet af den afgift, hvilken vid åbo-ombyten å kronoskatteoch kronorusthålls-hemman, i stället för den fordna »afträdes-afgiften» till Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitets-krigsmans-kassorna, nu mera utgår i stämpladt papper, Utskottet i Betänkandet N:o 10 förmält sig icke kunna någon sådan nedsättning tillstyrka, så hafva Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden gillat berörde yttrande, men Bonde-Ståndet för sin del beslutat nedsättning af ifrågavarande afgift från 1 procent till 1 per mille af köpeeller transportsumman. För den händelse Bonde-Ståndet vidhåller sitt från de öfriga Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, torde omröstning böra anställas enligt följande proposition: 2:o. Den som anser, att, på sätt Utskottet föreslagit och 3 Stånd beslutat, den med 1 procent af köpeeller transport-summan vid åbo-ombyten å kronoskatteoch krono-rusthåll, i stället för den fordna »afträdes-afgiften» till Wad - 8 Uevillningt-VUhollttt Memorial. A'.o iJ. stena Krigsmanshusoch Amiralitets-krigsinans-kassorna, nu mera i stämpladt papper utgående afgift bör till beloppet förblifva oförändrad, röstar Ja; den. det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna afgift att, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, nedsättas från en procent till en per mille af köpeeller transportsumman. § 10. Eidderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva bifallit Utskottets hemställan, att stämpelafgiften för tidningar måtte vid dess nuvarande belopp oförändradt förblifva, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden beslutat nedsättning af denna afgift till det belopp, som för densamma intill sednaste Riksdag var bestämdt.
Men bland vedträden, som nu voro så uttorkade och glödgade, att de blott behöft denna tändande gnista, flammade en stark och klar låga upp, smög sin eldtunga omkring dem, utbredde sig, delade sig i allt flere lågor — och i ett nu stod hela brasan i brand och flammade så hurtigt, att det dånade. Det var just den där lilla näfverbiten som behöfts för att tända den i full låga; han själf hade slocknat, men dessförinnan hade han hunnit tända en värmande eld. hade fått något husmoderligt i sitt sätt, sedan hon nu blifvit van att vara hemma i flere månader; förut hade de varit borta eller haft främmande de flesta aftnar i veckan. Men nu talade Sofie med motvilja om att börja deltaga i sällskapslifvet igen. Man skulle nog ursäkta henne i vinter. D e skulle bestämdt vara mera hemma hädanefter; både hon och hennes man hade funnit det så trefligt. Det var till och med som om ett mycket varmare förhållande inträdt dem emellan — de hade tid nu att tänka mera på hemmet och hvarandra. Ja, Sofie hade något helt annat än förr i blicken, något djupt och själfullt — just hvad som förut fattades däri! » Jag ser, » sade hon, då hon tog afsked af mig, » att vi ha en sann vän i dig. » Jag kysste henne till svar. Det hade inte heller jag vetat förut — - ty i det huset hade jag i stället kännt mig främmande — men nu kände jag, att så var. Jag brydde mig inte om att säga någonting vidare i ämnet till Matilda. Om människor inte vilja tänka själfva, så kunna de i alla fall vanligen inte bli öfvertygade. Utan jag behöll min tanke för mig — hur skulle jag också kunnat komma och tala om, att den blifvit väckt af en liten näfverbit! — jag hade, som sagdt, härefter min tro för mig, att » så ' na där små » kunna ha en stor och viktig uppgift att utföra här i lifvet. Det var som om denna lilla omständighet åter påminnt mig om Sofie - — jag visste knappt huru.
Underteknads fä likwäl i förwäg tillkän. nagifwa: i:o Att de ej ansett sig kunna förr än närmare Riksdagens stut föreflä den delen af desta wedergällningar, som kommer under namn af Arftvvden, emedan man ej förr än dä, kan med säkerhet hafwa inhämtat kännedom af hlvarje Ljenstemans olika arbetsmsda. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 69 svenska hamn, der, efter fullbordan af den resa, under hvilken fordran uppstått, slutlig lossning verkställes. § 285. Försäkringstagares och försäkringsgifvares anspråk emot hvarandra upphöra, orri de ej genom stämning eller lagsökning göras gällande inom fem år efter den dag, fordran uppstått. * Har fartyg blifvit afträdt derföre, att det under viss tid ej afhörts, löper preskriptionstiden för anställande af talan om betalning eller återbäring från och med den första dagen af den tid, då försäkringstagaren egt att fartyget afstå. § 286 Ar i sjörättssak fordran genom domstols beslut, godkänd räkning eller utgifvet skuldebref bestämd; galle för fordrans utsökande den i allmän lag stadgade preskription. Om brott i tjenstett af befälhafvare eller besättning. § 287. Antager befälhafvare i rederiets tjenst sjöman, hvilken, honom veterligen, ej från sin förra tjenst ledig är; straffes med böter från och med fem till och med femtio riksdaler. § 288. Gör befälhafvare sig skyldig till bristande omsorg vid fartygets utrustning och proviantering eller till vanvård af fartyget och dess tillhörigheter, eller till vårdslöshet vid dess förande eller till grof försummelse af redares, godsegares eller försäkringsgifvares rätt och bästa; straffes med böter från och med tio till och med femhundra riksdaler eller med fängelse från och med en månad till och med två år. § 289. Öfvergifver befälhafvare, under resa, det honom anförtrodda fartyg och sålunda ur tjensten afviker, dömes till straffarbete från och med två till och med fyra år.
Stockholm den 26 Augusti 1851. STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri, 1851. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 34. i N:o 43. Ank. tilt Eip.-Utsk. den 28 Aug. 1851, ki. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om ändringar i Expeditions-tax an. Uti ett hos Vällofliga Borgare-Ståndet afgifvet, lill Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens behandling öfverlemnadt memorial, liar Herr B. Hjort framställt den önskan, att, som nu gällande Expeditions-taxa dels vore i flere hänseenden ofullständig och otydlig, dels ock i följd af åtskiilige domstolars indragning innehölle en mängd öfverflödiga bestämmelser, som borde derifrån uteslutas, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla att berörde taxa må varda behörigen genomsedd och förändrad; och har motionären uti en sedermera till Ståndet ingifven serskild skrift föreslagit följande förändringar, dem lian för sin del funne mest nödige och önskvärde, nemligen: l:o att bestämmelserne om lösen vid de domstolar, som nu mera äro indragne må ur taxan utgå; 2:o att vid Rådstufvu-rätt städernes Kollegier eller Magistrat lösen i så måtto ändras, att för ”Resolution, definitiv eller interlokutorie, så ock protokolls-utdrag, som innefattar ett eller tlere beslut, den bestämmes: för första arket till 36 sk. „ andra „ 18 „ „ hvartdera af de öfrige 9 „ att för Fastebref stadgas lika lösen, som för Härads-rätts fastebref finnes bestämd; Bih. till B. St.
Än sade han att han bara «roat sig», när han allra första gången sade sig sett patron ligga död, och att han, Olle, va’ blodig om hand för att han blödt näseblod, och än så’ han att Ringbergskan och alla de andre vittnena lög’, och att det just va’ de sjelfva som talat om för honom att patronen var död. Och den deringe fönsterkroken, som han hade i fickan, och som passar ihop med de andra oppi läderkammarn på herrgåln, den sa’ han sig än funnit på vägen, än tagit te Ringbergs på bänken, så snart han kom in dit, och hade se’n lekt me’en och kommit så oförhappandes att stoppa’n hos sig. Deraf kan’en se hur mycken tro en kan sätta till hans ord. Men vet j, mina vänner, att ibland såg han ändå så sannfärdig ut när han sa’ att han intet hade dräpt’en, att jag alldeles baxnade, och tyckte att jag stod framför sjelfvaste f ... Ja, jag blundade alldeles, för att jag intet skulle bli’ frestad att tro’en. – Kom det inga fler vittnen till? – frågade Lena. – Aldrig ett endaste ett – svarade Bengt – och derför fick han äfven sin dom med ens. – Nå? – sade Gunnar, och blickade häftigt upp. – Jo, det var att mista hufve’t utan allt krus – genmälte Bengt – och när domen lästes opp, så båd’ skrek han och hoppade han och illfänades som en stolle, och det gjorde att ingen, nej slättes ingen hade medömkan med’en. Alla sutto tysta. – Han vill då icke dö! – sade Elin, med ett besynnerligt, i hög grad exalteradt uttryck i sitt talande anlete, väl något litet afmagradt af sjukdomen, men med ögonen strålande af en underbar eld, med kinderna i högsta purpur, och med en panna så elfenbenshvit, att det ljusbruna håret, som något vårdslösare än vanligt, men äfven vackrare än vanligt, nedföll deromkring, nästan tycktes vara svart.
Ständer om beviljande af motsvarande anslag å statsmedlen med 10,000 r:dr årligen, hvarigenom staden kunde från denna utgift befrias. 6:0 Då direktionen öfver Serafimerlazarettet, uti afgifvet yttrande öfver Drätselkommisionens underdåniga förslag till åstadkommande af det för lazarettet beviljade bidraget, i underdånighet anfört, att denna inrättnings inkomster, som till en väsendtlig del bestode af räntor å enskilde donationer, skulle, enär inrättningen icke åtnjöte någon sjukvårds ersättning af Stockholms stad, hvilken dock af denna inrättning egde den största fördel, genom förlusten af det årliga bidrag, 10,000 r:dr, som inrättningen, jemlikt Kongl, brefvet den 3 December 1828, hittills åtnjutit af finska tolagsmedlen, blifva otillräckliga och göra det till nöd vändighet att antingen minska sjuksängarnas antal, hvilket snarare behöfde ökas, eller ock för fattiga sjuka, hvilka nu vore från all afgift fria, äska betalning af de församlingar de tillhörde, äfvensom i någon mon öka afgiften för betalande patienter, hvilken nu erlades med 8 sk. om dagen, men kollegierna om förhållandet med administrationen af berörde inrättning samt om dess inkomster och utgifter icke hade vidare kännedom, än att till detta lazarett vore på riksstatens 8:de hufvudtitel anslagna årligen 5,300 r:dr, hvaremot kostnaderna vid samtliga länslazaretten i riket, likasom öfrige sjukvården, utan bidrag af statsmedlen måste besörjas af länens innevånare, hade kollegierna ej annat att i denna fråga yttra, än att i underdånighet öfverlemna till Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande, antingen det måtte finnas åligga Stockholms stads innevånare att fylla den brist i behofvet för Serafimerlazarettets utgifters bestridande, som genom bidragets från finska tolagsmedlen upphörande kunde, efter föregången undersökning om förhållandet, verkligen förefinnas, eller nådig framställning till Rikets Ständer om bristens fyllande med statsanslag må göras, elier ock
De af hans landsmän, som vistades i Paris, skyndade att uppsöka honom och inbjuda honom i sina hem. Med den största otvungenhet umgicks han hos furstarne Czartoryski, Lubowirski, grefvinnorna Pläter och Potocka, baronessan Bronicka och andra förnäma damer. Där spelade han sina sköna nocturner och polonäser, där dansade de graciösa fruarna och deras döttrar efter hans valser och mazurkor, och där * konverserade han på sitt egendomliga, snillrika sätt. De aristokratiska damerna täflade om att bli hans lärjungar och betraktade hans spel som något öfvernaturligt. Det berättas, att furstinnan Czartoryska en gång knäföll för honom under intrycket af hans hjärtgripande spel, att grefvinnan Pläter vid ett tillfälle gjorde honom sin kärleksförklaring, och att en af hans lärjungar dog för hans skull. Ml Den vackra grefvinnan Delphine Potockas röst och behagfulla väsen utöfvade en oemotståndlig tjusning på den lätt hänförde konstnären; han tillägnade henne sin andra f-mollkonsert, hvars adagio tillhör hans poesirikaste skapelser. Han greps nu af en allvarlig böjelse för den unga grefvinnan Maria Wodzinska, hvilken han redan känt som barn. Hennes brö- der hade uppfostrats i hans faders pensionat, och under ferierna blef den unge Chopin ofta bjuden till Wodzinskis gods. Nu återsåg han den till en underskön kvinna uppvuxna Maria hos hennes onkel i Dresden. Alla hennes samtida ägde ej ord nog för att uttrycka sin beundran öfver hennes ädelt formade anletsdrag med den matta hyn, det mörka håret och de strålande svarta ögonen. På Chopin gjorde hon ett outplånligt intryck, och hon kom hjärtligt sin barndomsvän till mötes. (Forts.) m A. B l o m b e r g foto. n c u DE SVENSKA HEMMEN LA FÖRSKÖNAS.
Hvad Utskottet genom detta förslag åsyftat, att beskattning å den inkomst arbetet gifver, bättre skulle kontrolleras, äfvensom att större säkerhet i de statistiska uppgifterna dermed skulle vinnas, kan lika lätt uppnås, om en sådan anmälan göres bos kommunalnämnden, hvilken lättare kan meddela Bevillningsberedningen nödiga upplysningar, och, om så erfordras, till Konungens Befallningshafvande lemna uppgift på dylika handtverksoch näringsidkare, utan att betunga den obemedlade med onödiga omgångar och utgifter. Ehuru denna sak kan vara af mindi e betydenhet, och det är sannolikt, att om. förslaget blefve lag, en stor del af dessa mindre handtverkare underlät att på föreskrifvet sätt anmäla sig; synes det dock vara mindre lämpligt att föreslå en lagbestämmelse, som, i sig sjelf öfverflödig, torde föga blifva tillämpad. På grund häraf får jag vördsamt hemställa: att i 13:de punkten orden: Konungens Befallningshafvande utbytas mot: Kommunalnämnds Emot 17:de punkten af sistnämnda förslag: af Kontraktsprosten Palmlund. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JV$ 120. Ank. till Exp.-Utsk. den 11 Juni 1863, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af vackt motion om fullständigt omarbetande af taxan å afgifler för transporter å Statens jernvägar, äfvensom af reglementet för trafiken å desamma. Motionen härom är väckt af Friherre Fock, A. J., som, med uttalande af den mening, att taxan å berörda afgifter vore för hög och att systemet för vården af jernvägstrafiken för mycket liknade det för en embetsmannaförvaltning, hemställt, att Rikets Ständer ”mätte medverka till åtgärders vidtagande för en fullständig omarbetning af nu gällande taxa och fraktsatsernas nedsättning så lågt som
O r hälst de föranledt ett öfverhand tagande Lurendregeri, hvilket tillvägabragt öfverflöd af Utländskt Den 23 October e. m. gods på det för Ilandet mäst stadeliga sätt, dl det föranledt moraliskt förderf, förbrytelser och förakt för gällande lagar, och tillskyndat Lurendrägaren en betydelig vinst, som genom mera lämpeliga Stadgar kunnat tillflyta Staten, samt den redlige Köpmannen; och då Lagbunden frihet är det enda villkor för tillväxt och förkofran uti hvad yrke som hälst, har man dessutom trot, att friare införsel emot lämpelig Tull, under en val organiserad vaksam Tullbevakning, skulle mera, än förbud, öfverensstämma med så väl Näringarnes, som Handelns förkofran. Då alla dess* utom förenat sig i den tanka, att förbud emot bruk och nyttjande af vissa articklar aldrig kunna till efterlefnad handhafvas, samt att Hans Maj:t Konungen bäst är i tillfälle, att urskilja, hvad som i dessa Oeconomiska ärender befordrar Fäderneslandets väl, så hafva Beredningens Ledamöter beslutat föreslå: ”Att Riksens Höglofl. Ständer skulle hos Hans Maj:t Konungen yttra den underdåniga önskan att de nu gällande allmänna Förbud af införsel emot Tull af mångfalldiga utländska varor antingen måtte upphäfvas, med afseende på af Utländska Makter medgifven reciprocitet, eller ock inskränkas till minsta möjliga antal articlar vid sådane tillfällen, di Hans Maj:t Konungen finner dessa Förbud af allmänt väl nödvändigt påkallade.
Arsvåxterne 1814 och 1815» synnerligen i det sednare årets, voro mera gynnande, så att under dessa åren en betydlig del af undsåttningsskulden blef liqviderad; men under de påföljande åren 1816, i8i7i 1818 och 1819* hvilka årens skördar i mer och mindre mån icke svarade emot Landets behof, utlemnades från Magazins-Inråttningens förråd till undsättning uppå vederbörlige reqvisitioner, Spannemål, Mjöl och Bröd till följande värdes belopp, nemligen: Från alla Rikets Provinser inkommo reqvisitioner på undsåtiningsSpannemål; och befanns behofven så trängande, att ännu innan året lupit till ända, omkring 46,800 Tunnor Spannemål, Mjöl och Bröd måste till undsättning utdelas. Tidiga och skyndsamma upphandlings-åtgårder blefvo fördenskull ♦ Revisorers Berättelse. 307 af Directionen vidtagne, hvarjemte ett särskildt Ombnd till Skåne härifrån afsåndes, för att derstädes uppköpa Säd till de angelägne behofvens afhjelpande. Genom dessa anstalter, fortsatte äfven under Vintern och Våren påföljande året 1817» erhölls yål så mycket inländsk Spannemål att dermed och med hvad som uti Inrättningens Förråd fanns i behåll, Direction blef i tillfälle att tillhanda hålla de qvantiteter Säd, som af Eders Kongl Maj:ts Befallningshafvande reqvirerades; Men oaktadt år 1816 upphandlades inom Riket 75,613 Tunnor 20 Kappar Spannemål och år 1817, 79)333 Tunnor 25 Kappar, var dock sistnämnde eller 1817 års skord så missfördelaktig, att med Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd detta år 36,203 Tunnor 12 Kappar Utländsk Spannemål blefvo dels införskrifne från Petersburg, dels genom Contract med åtskilliga Handlande uppköpte.
S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets ytterligare betänkande N:o 120, i anledning af Kongl. Maj;ts xVådiga Propositioner, angående antagande af dels ny Strafflag, dels ock Lag om verkställighet af fängelsestraff; Ståndet lät vid detta betänkande bero och lade detsamma till hand (ingarne. S. D. Föredrogs ånyo Lag-Utskottets utlåtande N:o 109, i anled - \ Prot.-tdrag, den 14 Maj 1845- 923 ning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 82 öfver väckta motioner om förändring af Lagens stadgande, rörande testamentsfriiieten och gåfva med varm band: Ståndet, som afslagit betänkandet N:o 82, afslog äfven ofvannämnde utlåtande N:o 109. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Lag-TJIskottets memorial : N:o lil, i anledning af skedd återremiss af Utskottets betänkande N:o 54, öfver väckta motioner om dels upphäfvande af Lagens stadgande, angående summa appellabilis, dels ock nedsättning af det belopp, hvartill densamma är bestämd vid Rådstufvu-Rätten i staden Fahlun; N:o 112, i anledning af återremiss af Utskottets betänkande N:o 94, (ifver väckt motion om förändring af sättet för utmätt fastighets försäljning; N:o 116, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-Stånden fattade skil jagtiga beslut vid förehafvande af Utskottets utlåtande N:o 95, 1 anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 60, öfver väckt motion, angående upphäfvande af 3 och 4 §§ i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, rörande bysättning. S. D. Föredrogos å nyo och bi föllos Stats-Utskottets utlåtanden:
Nej han är alldeles ljus, och blå ögon har han precis som monsieur. Och han är mycket stor för att bara vara tre år. Han räcker mig dit. Och han är också ganska stark. — Hvad sade monsieur mer till dig? — Han frågade om jag inte ville gå in och äta kakor. Det ville jag visst. — Och så gingo vi uppför den stora trappan och kommo in i ett så fint rum. Och där satt — Nå, René — Var inte rädd, det är bara venstra förhästen, som bråkar, men den får jag nog bukt på. Så, Anette, sakta, sakta, min tös! Barnets joller, som förut roat henne, irriterade henne nu. Hon skälfde af otålighet. Hon förstod, att hvad gossen berättade om villan var verklighet, ej fantasi. — Bry dig inte om hästarna! Tala om villan, om monsieur, om barnet. — Hvem satt i det där fina rummet? — Hon naturligtvis, madame. Men hon såg inte oss. Hon satt med ryggen åt dörren och gaf bébé mat. Gjorde jag madame illa med piskan? — Nej. — Har madame någon liten bébé henma i sitt land? — Nej. — Inte heller någon stor gosse som jag? — Nej, nej. — Det är synd om madame. — Ja, det är synd om mig. Det blef ett ögonblicks djup tystnad, endast afbruten af de klatschande pisksmällarna, då René tuktade den bråkige förhästen. — Tala om mer! — Är hon mycket vacker? — Ja, det är hon. Han såg upp i sin följeslagerskas ansikte med ett troskyldigt uttryck: Men inte på långt när så vacker som madame. — Åh Nå, när monsieur och du kommo in i rummet? — Monsieur Sten också. — Ja visst. — Nå? — Han var så lustig, monsieur, menar jag. Han gjorde tecken åt mig och monsieur Sten, att vi skulle vara alldeles tysta, och det voro vi. Och så gick han på tåspetsarna fram till madame, och hon hörde honom inte — och då, kan madame tänka sig, — då kyste han henne, för att hon skulle se, att vi voro där. Och hon blef så förskräckt, att hon skrek till.