Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad derefter vidkommer E. K. Mös Nådiga framställning om anvisande af medel till betäckande af den i Arméens Pensions-kassa befintliga brist, för åren 1852—1855, och hvarom vidare förmäles uti 1, 2 och 3 mom. af högstberörda Nådiga proposition; så hafva Rikets Ständer, under nyss anförda förbehåll, funnit sig böra bifalla hvad E. K. M:t så i ena sorn andra hänseendet behagat äska och föreslå, likasom Rikets Stun der, i öfverensstämmelse med E. K. M:ls i 4 mom. gjorda begäran, medgifvit, att för åren 1856 och 1857 en årlig tillökning af 21,000 R:dr B:ko eller 31,500 R:dr Runt må ega rum i det vid förra Riksdagen åt pensions-kassan årligen under Irenne år beviljade kreditiv af 36,000 R:dr B:ko, alt i mån af behof anlitas, nied skyldighet för pensionskassan att till Riksgälds-kontoret afstå det pensions-kassan för hvartdera al dessa år tillkommande förhöjda vederlag lör de till statsverket indragna rusthålls-afgiflerna. Beträffande dernäst E. K. Mils alternativt framställda förslag, alt lör nästa statsreglerings-period, eller åren 1858, 1859 och 1860, antingen ett nytt kreditiv af 57,000 R:dr B:ko, motsvarande 85,500 R:dr Runt måtte å Riksgälds-kontoret anvisas, eller, derest sådant icke funnes lämpligt, det nuvarande statsbidraget, 36,000 R:dr B:kn eller 54,000 R:dr R:mt, biefve oförändradi, med den skillnad likväl, att detsamma skulle erhålla egenskapen af förslags-anslag, hafva Rikets Stander, då, enligt uppgjorda kalkyler, kassans utgifter beräknats komma alt uppgå till förstnämnda belopp, lunnit det först 132 Expeditions-Utskottets Förslog till underd.
Icke igenfinnes den i de för bena rätelse skenbara men o-verksamma bestämmelse as tits och pannerymderne, dä desie likafulltsörblifnit gansta tillräcklige, all lill branwin stwandla all den spannema! som produceras inoMZweriges landämären; alisa, och ju mer författniijen härutinnan förfelat den äsystade rättelsen, deff angelägnare blifwer, att söka den genom de tmngsmedel bestattningen erbjuder, Men härutinnan k<nester min osörgrrpeliga meningdet Högloft. Utstotret pä längt när icke träffat mälet. Bestaktlingstyngden delad mellan jordbruket och winnimslystnaden hak endast för det förstnämde llifivit >ekungande,och progres» stoneN saknar Uppenbrrligen all nerf till hämmande af en öfwerdriswen ståtelig fabriealiondä likwäl, wid en just enot denna wäda, Utskottet äliggande förelagt, oh wid en synbar förlägenhet om titlar för den stori allmänna bewillningen, den för Utskottets uplysniig icke dolda sanningen: att bränwinets flerfaldigt slattbatheter ensamme kunnat draga fanste halfwa beuillningens totalsumma, ritan att betunga andre är mistbruken och lasternebordt blifwa fördelaktigare anwand - Den 3 Augusti. szi Med gansta mycken säkerhet wägar jag intyga: au alla bränwinspannor öfwer 40 kannors rymd äro ägnäde mer ät speculaiionen an äi hus. ^ehofivetoch borde i mdhn dcrefteb taxeras, åtminstone till dubbelt af hwad vkstottet sörestagit.
Dertill fordras vid detta vapen mera än vid något af de andra, att hvarje karl i ledet är väl instruerad, har förtroende till sig sjelf och till sin häst, hvilka tillsammans blott utgöra ett helt. Slut-akten af ett kavalleri-anfall, det misslyckade, så väl som det lyckade, är enskild strid, man och man emellan, eller mellan tillfälligt bildade grupper, i förra fallet för att förebygga ett nederlag, i det sednare för alt skörda frukterne af segren. 1 båda fallen fordras af ryttarne lugn, rådighet och säkerhet, eller att de tillhöra ett godt kavalleri. Lika nödvändigt som ett godt kavalleri är för en armée, lika skadligt är ett dåligt. Det sednare kostar i underhåll mera H. IV. 27 418 Den 20 Maj. iin det förra, emedan det icke förstår att sköta sig under marcher och tåg, hvarföre en stor de! deraf förstöres innan den kommit i fiendens närhet. Icke nog att ett dåligt kavalleri ingenting förmår uträtta i handgemänget med fienden, det försvårar arméens rörelser och blir lör densamma i alla afseenden besvärligt. Vid en armée, som länge haft fred och der således de olika delarne deraf icke kunna åberopa bragder från gårdagen, finnes en, om än icke fullt motsvarande, dock ganska värderik ersättning i de bragder, som fortlefva i traditionen från förra tider, och å hvilka inskriptionerne på våra fanor lemna åt hvarje af våra korpser sin ärorika andel, hvars antydande af ett aktadt och dugligt befäl, i ett afgörande ögonblick, säkerligen icke blifver utan verkan. Alven detta goda blir genom den föreslagna omsadlingen kastadt olver bord. Man kan bemöta detta faktum med erinran om att Westgötha reg:te fordom varit kavalleri. Ja, det är sannt, men sedan den tiden har en generation af reg:tet uppfostrats i den för ett infanteri lofvärda läran: att kavalleri-vapnet icke är så farligt. De gamla traditionerne hafva således omsorgsfullt blifvit begralda, och kunna säkerligen icke under den nu lefvande generationen uppgräfvas och ingifvas den fordna kraften.
Summa ökad balans under dessa år 596. Summa minskning dessa 3 år 325. Under 1863 års embetsresa besöktes delar af Södermanland, Nerike, Vestergötland, Halland, Skåne och Småland. Rörande fängelsernas tillstånd och skötsel, företrädesvis cellfängelsernas, har jag endast alt upprepa de fördelaktiga vitsord, som varit i föregående berättelser uttalade. Alven de gamla straffängelserna äro under de senare åren bragla i ett mer tillfredsställande skick, än de föiut varit, ulan att dock behofvet af ett nytt, efter senare liders fordringar inrättadt, större fängelse kan anses förminskadt. Vid häradshäktenas beskaffenhet kunna deremot åtskilliga anmärkningar med fog göras; men. i följd af de lättade kommunikationerna och det införda bruket, att å cellfängelserna hålla ransakmngar, blifva, efter hvad jag erfarit, många af de i fråga varande häktena sällan begagnade, hvadan olägenheterna af deras förfallna tillstånd äro mindre kännbara. livad deremot angår förvaringsrummen för Häradernas arkif, hafva dessa här och der gifvit anledning till anmärkningar af betänkligare art. Sålunda påträffade jag ett häradsarkif förvaradt i ett vindsrum, dit endast en bräcklig stege ledde, och I *'l • hvilket var omgifvet på sidorna och inunder af upplagdt hö och halm, ailt i en med boningsrummen sammanhängande träbyggnad, belägen i en med trähus hufvudsakligen bebygd stad. I en annan stad befanns ett härads-arkif inlagdt i ett rum i öfra våningen af ett trähus, ofvanpå en tvättstuga och gränsande till andra bebodda rum, hvarest delta arkif således var utsatt ej allenast, såsom i nyssnämnde fall, för eldsfara utan ock för den menliga verkan af de från tvättstugan uppstigande vattenångor, af hvilken inverkan också spår förmärktes å de äldre der förvarade handlingar. 99 andra ställen åter, der arkifven voro förvarade i stenhus, hade, till följd af bristande luftvexling, handlingarne blifvit betydligt skadade af mögel.
Af henne fingo de adresser ocli myisningar och med henne till hjiilp, började de ändtligeri sitt arbete, smått, men säkert. S&amp; ltoin sHemmet » til.1 stknd, det ' ar nu två &amp; r sedan. För iiarvarande vistas där 8 flickor niellan 1 4 och 18 ar, de sysselsattas nied husliållsgöron~ål, söinnad ocli läsning .. Med tiden ar det ineningen att inrätta en ordnad liusli~llqskola, inen ännu liar inan för små medel att förfoga öfver. Hela wHeininetw ar, tror jag, beroende af några enskilda pers oners offervilligliet, föreståndarinnan själf liar - som hon säger - endast sitt intresse och sitt arbete att understödja d e t med. Hennes högsta önskan Br att kiinna flytta det till landet, e - dar flickorna kunna f % sysselsatta sig med jordarbete, hvilket enligt hennes utsago, lär vara bhde uppfostrande och hälsosamt, särskildt f ö r moralisk t fallna kvinnor. Med liemniet a r nu förenad en aftonskola, dar, utom de fasta eleverna, omkring 50 andra flickor undervisas. Lektionerna söker man göra så lättfattliga och roande som möjligt. E n aftoii lases det högt, två gånger i veckan a r det syskola och en gång skngöfningar, i hvilkn eleverna äro förtjusta a t t f i deltaga. Och en g i n g i veckan är det barnbjudning. Smhttingar mellan 7 och 12 &amp; r fran de uslaste, råaste liein, flickornas bekanta och andra, som piitraffas i grKnder och kyffen, inbjudas för a t t nigon gang f&amp; ett litet nöje, litet varm mat och omvhrdnad. M %nga af dem äro sh frilla af sniiits och ohyra, a t t de först niiste badas. Sedan få de leka, sjunga, se på tafvelböcker och höra sagor. Det ar hemmets flickor, soin f&amp; l a d a och sköta dem, leka ined Cem och lära dem sjnnga.
Huru och på hvad sätt undsättnings-spannmål bör utdelas, samt huru lång anstånds-tid böra lemnäs de som Lösen ej magta genast betala, hörer val till den reglementariska delen af ämnet, dock anser Stats-Utskottet att ett kraftigt medel till förekommande af obelu riga undsättnings lfeqvisitioner äges äfven derigenom att Credit icke lemnäs åt andre, än de sorn bevisligen äro oförmögne att Spannmåls - Lånen liqvidera då de undfås, emedan den nästan i allmänhet beviljade anståndstiden med betalningen varit för de mindre behöfvande en för* 1542 Förslag till Allmänna Magazinsr ledande orsak, att begagna fördelen af dessa Lån, änskönt de deraf icke varit f något trängande behof. Uppte Vederbörande Landshöfdingars an^ svar m* dl fördenskull bero, att icke utan i, yttersta nödfall hos Magazlns-Directionen gjöra hemställan örn undsättnings-spannmåls utlemnande pä Credit; och så vida de för en sådan, hemställan uppgifne skäl och orsaker föranleda D irectionen att tili den föreslagne utborgningerr lemna tillstånd, bpr det äfven blifva en Landshöfdinges omsorg att söka så vidt möjligt är vid Utlåningarne affordra någon del Contant af dem som kunna åstadkomma en sådan afbeta!* ning. I afseende åter på utdelande af Frö-säd från de upplag sorn i sådant ändatnål blifvit lill inrättande föreslagne, synes yäl en vidsträck-, tare rättighet dertill böra lemnäs, dock likväl altid under vilkor att den erhållande Säden till detta behof användes, hvaröfver äfvenledes en, Xandshöfdinge i möjligaste måtto bör hålla hand,; att inga missbruk äga rum vid utlefvereringen.
Kgl, Proposition om, rem. till Ekonomiutskottet, s. i3oo, i3oi, 13o2, i3o4, , i3o6, Roterings-afgiften, om Extra; Motion, rem, till Statsoch Ekonomi-Utskotten, s. 1289* — afgiftens, nya, upphörande eller nedsättning i Jönköpingsoch Elfsborgs Län; Stnts-Utskottets Utlåtande, rem, tili Bevillnings-Utskottet, s. 1348- Roteringsskyldige, om rättighet för Extraatt få af Bevärings-Manskapet sig begagna; Motioner, rem. till Ålim. Besvärsoch Ekonomi - Utskottet, s. 1192, 1822. •—. skyldigheter, om nya grunder för, i Upland; Motiön, rem. till Statsoch Ekonomi-Utskotten, s. 1289. Runstycken af gamla Pregeln, brist på, s. 725. Rust - \iZg Rusthållare, om rättighet för Nerikes, att betala samma Yacance-afgift, som de i Östergötliland, m. m.; Motion, rem. till Statsoch Ekonomi-Utskotten, s. 1216. — om böter för, som underlåta att inom bestämd tid, erlägga Wadstena Krigsmanshus-afgift; Motion, återsänd från Lagoch rem. till Ekonomi-Utskottet, s. 12,07. •— afgifternes betalning, angående, med Spannmål; Motion, rem.j till Stats - Utskottet, s. 1186, •—< ningsskyldigheterne, om beredande af jemnlikhet i; Motion, rem. till Statsoch Ekonomi-Utskotten, s. 1245. Rydaholm, örn en fri - Marknad i; Motion, rem. till Ekonomi - Utskottet, s. 1210. Rådmäns och Kämnerers befrielse, om, från deltagande i ansvar för försummelse vid Domböckers m. m. insändande; Motion, rem. till Lag-Utskottet, s. n5o.
Den ohäcklade hampan är en råvara, hvars förädling till häcklad, lemnar tillfälle till arbetsförtjenst åt månget fattigt folk och lemnar råämnet till segelduksfabrikationen. Jag tror då att den icke bör påläggas en alltför hög tull, isynnerhet då hampan icke inom riket till erforderlig mängd odlas och det är af vigt för den Svenska sjöfarten att priset på segel icke blifver för högt. Af dessa skäl godkänner jag hvad Utsk. föreslagit. Frih. Raab: Lika med Hr von Hohenhausen tror jag att Utsk. i detta fall förfarit välbetänkt då det tillstyrkt nedsättning i tullen å hampa. Införseln af denna vara, i så väl häcklad som ohäcklad form, har i medeltal utgjort 10,000 SkS". Den är onekligen en råvara för våra segelduksfabriker och således af stor vigt för våra skeppshvarf. Jag hemställer huruvida icke den förmån vår skeppsfart skulle vinna genom en lättad tillförsel ochettminskadt pris fullt uppväger den minskning i inkomst Staten möjligen kan lida genom den föreslagna nedsältningen. Detta är den enda synpunkt ur hvilken jag vill betrakta denna fråga, ty ordnandet om den förlust jordbruket skulle kunna lida, fäster jag mig icke vid. Hvar och en vet nemi. att hampa i ringa skala odlas i Sverige, att derom icke är värdt att tala. För min del kän - Den 31 Maj e. m. 257 kanner jag åtminstone icke någon jordbrukare, som odlat denna produkt. Jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. malle bifalla den nedsättning i tullen Utsk. föreslagit för den ohäcklade hampan. Hr von Troil', Emil: Lika med de tvenne föreg:de talarne anser jag hampa vara ett ganska vigtigt råämne för åtskilliga af våra fabriker. Jag skulle således gerna medgifva att all tull på hampa nedsattes till 24 sk. och jag tror icke, att en sådan nedsättning skulle i väsendtlig mohn inverka på den inhemska produklionen. Tullvärdet pä denna vara har hittills varit 50 r:dr pr Skf?.
Carlstad skulle blifva, visar sig deraf, att, vid den närmast Orebro inom en vida mera befolkad och odlad landsbygd belägna stationen Mosås, persontrafiken år 1864 lemnat en inkomst af endast 2,900 Rdr. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med anförande af flera sifTror; men jag anser mig dock böra tillägga att, enligt en officiel uppgift, som jag nyligen erhållit, statens jernbanor under sistlidna år lemnat en behållen eller nettoinkomst af 2t90 proc. utaf anläggningskapitalet, — en behållning af rörelsen, hvilken under närvarande förhållanden måste betraktas såsom ett särdeles vackert resultat, helst då, såsom den siste värde talaren nämnt, materielen för godstrafiken under sagde år varit särdeles otillräcklig samt dessutom bibanor ännu endast till ett ganska ringa antal förefinnas och stambanorna sål. icke från dem kunnat erhålla någon betydande tillförsel. Det förefaller mig obestridligt, att den norra sträckningen måste komma att gifva en vida större inkomst än den södra, hvars lokaltrafik, i min tanke, icke skulle komma att ens betala underhållsoch driftskostnaden. Man må icke säga, att det endast är bruksegareintresset som uttalar sig för den norra sträckningen, ty det är i första rummet afseendet å det allmännas mångfaldiga fördelar af en utaf landets lokala förhållanden högt påkallad transportled, som talar för denna bana. Det har invändts att erbjudandet af kostnadsfri mark för jernvägsanläggningen varit något allmännare vid det södra alternativet än vid det norra. Härvid ber jag likväl att få erinra, att orsaken hvarföre sådana anbud icke varit frikostigare inom bruksoch bergslagsorterna troligen varit den, att man ansåg denna sak eller frågan om expropriationskostnadens belopp icke komma att inverka på R. St:rs beslut. Hade man kunnat antaga, att denna bana skulle egt större utsigt till framgång, om kommunerna mera allmänt erbjudit sig att sjelfva bekosta expropriationen, är jag öfvertygad, att de utan ersättningsanspråk gerna lemnat all den mark som erfordrats.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N-.o 40. sammanhang kan regleras. Dock motsätter jag mig för ingen del nya diligensens inrättande på de sträckor, der de rimligtvis kunna tänkas medföra gagn och fördel. Men hufvudändamålet hvarföre föregående Ständer beviljat de 70,000 Riksdalerne, synes af Utskottet vara alldeles förbisett. Det var att lindra det hårda onus, som hvilar på posthemmanen. Enligt Kongl. Cirkuläret den 19 November 18ö8 betalas för postskjutsen :■ 40 öre per mil för enkel postföring, 312 mil på mantal; 45 » » » dubbel » n ” » 80 ’> » v för skjuts utöfver 312 mil. Häraf är klart, att, om skjutsens verkliga värde måste i närvarande tid uppskattas till 1 R:dr R:mt pr mil, så beröfvas den postbonde, som för 312 mil endast får 40 öre per mil, årligen 187 R:dr 20 öre på mantalet af den betalning, som hans arbete varit värdt. Och dervid anser Utskottet saken böra förblifva intill dess postdiligenserna komma med hjelpen, hvilket dock i aflägsnare bygder sent, om än någonsin, är verkställbar^ Man invänder att postbönderna äro fria från rotering, hästgångledsdagsverken och hållskjuts. Men om dessa förmåner öfverhufvud och under vanliga förhållanden omöjligen kunna öfverstiga 87 R:dr, så tryckes ju i alla fall posthemmanet med ett onus af 100 R:dr mera än öfriga mantal. Man invänder vidare att några postbönder alls icke vilja mista denna skjuts och dermed förenade privilegier. Ofvanstående ovedersägliga siffror visa dock att sådana postbönder alldeles icke närmare tänkt på saken, eller att arbetsförtjensten å sådane trakter måste vara öfver all höfva nedtryckt. Då den föreslagna summan icke förslår att på en gång lyfta postskjutsen från jordbruket, så synes väl Ingenting vara lämpligare, än att skjutslegan höjes.
Men tyvärr skyddade henne icke den senare för efterhängsna artigheter, och då det nu icke var en tid att förvärfva uppehället genom väfnad och spånad, hade hon med tacksamhet emottagit den ifrågavarande hushållerskeplatsen. Det var alltså på patron Smiths holme som Jörgen Kox sett den 24-åriga Guri i sin fullmogna blomstring; och det anseende, hennes stadiga väsende och utmärkta ärbarhet förvärfvat henne, verkade lika mycket på herr Jörgen, som just hade ett synnerligt sinne för dessa då så sällsynta behag. Dessutom måste hans känslor stegras äfven deraf, att en sådan flock af friare ansåg henne lika önskvärd som han sjelf. Hon var utan all fråga drottningen för alla stränder vidt omkring, och Jörgen frågade sig enkelt om det fanns en vadkung till sådan som han – ett vädjande, hvilket hans kungliga sjelftillit besvarade med ett tydligt nej. Nog af: Guri var värdig att dela både hans samhällsställning och hans rikedom, hvilken ej vidare hade värde, om den icke kunde få användas i grannlåt åt den anspråkslöst klädda qvinnan. Guri syntes likväl, åtminstone i början af sin bekantskap med Jörgen, icke vara angelägen om hvarken friare eller grannlåt. Men efter hand blef det någon rörelse i hennes hjerta, då hon såg Jörgen Kox i sin pittoreska kostym, en sällsam sammansättning från åtskilliga af hans uppgifna nationaliteter, och såg huru innerligt grant och konstigt han hvälfde sina mörka ögon öfver hela hennes varelse. ”Akta sig, madam Guri”, rådde bägge bokhållarne i ärligaste välmening, ”akta sig för Koxen! Fan vete hvad det är för en gök – ingen känner om det är fågel eller fisk.” Och Diedrichsen tillade: ”Vet hon, madam Guri, jag tror att man kommer sanningen närmast, om man tar honom för en äkta skojare, sedan han klädt af sig de lånta fjädrarna.” ”Jag vet icke af andra fjädrar än den örnfjäder han har i sin svarta sammetsmössa, och den kan herrn vara viss om att jag ej tycker missklär honom.” ”Aj aj, Guri – jag ser henne redan i andanom sväljas af en stor hvalfisk.”
Blekinge och Södra Möre, vill jag säga att jag endast känner förhållandet i Blekinge och att hvad nian sagt härom är enligt med verkliga förhållandet. Nu, tyvärr! kan lidandet ej afhjel pas för denna provins, ty Utskil har ansett att denna fråga bör behandlas i sammanhang ined landtförsvarets ordnande på grund af kommitterades derför uppgjorda plan. Det är denna plan som verkat så uppskrämmande på Bonde-St:t, emedan deraf synes att båtsmännen skola fördelas både på skärgårds-artilleriet och (lottan, hvarförutan de öfverblifne skola användas för armén. Blekinge hade hoppats att dessa sednare nummer skulle få indragas. Men enligt planen blir tvärtom tjenstgöringen ändå strängare för Blekinge båtsmän. Då två Stånd redan bifallit Betänkit, är icke värdt derom mycket säga, men då två ledamöter från Kalmar län yttrat några ord, vill jag äfven tillägga ett par. Den ene värde talaren har sagt att uppgifterne angående Södra Möre äro vilseledande, emedan kronoräntan derstädes utgår efter markegången, under det man för Blekinge räknat efter kronovärdi. Detta är sannt. Skillnaden emellan Blekinge och Södra Möre är eller var vid indelningsverkets upprättande icke annan än den, att, då indelningsverket uppgjordes, beräknades 24 dalers ränta i Södra Möre för hvarje båtsman, oell i Blekinge deremot från 18—22, eller i medeltal, 20 daler för hvarje. Tyngden för Blekinke var således då endast J större än i Södra Möre. Men som en värd talare antydt, vill ingendera provinsen nu undandraga sig att betala kostnaden för båtsmannen; de vilja endast genom vakansafgifts erläggande åstadkomma en lindring i fattigvården. I Blekinge, der nära nog hvar 8:de person tillhör en båtsmans familj, tynga dessa familjer alldeles odrägligt på fattigvården. Den uppgår till 8 gånger bevillningen, och jag tror att vi här i Stockholm skulle blekna för en sådan fattigskatt. Det är detta lidande man vill undslippa, och jag har endast ansett mig böra påminna härom till dess den stora frågan kommer före. Hr Mannerskantz: Jag önskar blott att något närmare få formulera det yttrande jag afgifvit, och anhåller att den propos.
Pä glund af hvad sålunda blifvit andraget, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse till Kongl. Majit anhålla, att Svenska ångfartyg, sout enligt på förhand upprättade reseturer, göra rCguliera resor, måtte befrias frän skyldigheten att taga kronolots. Uppgiften att lotstaxan, genom Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1858, för ångfartyg blifvit med mer än femtio procent förhöjd är, såvidt dermed menas att den Uti nämnde Kungörelse påbjudna förhöjning endast skulle drabba ångfartyg, icke med sanna förhållandet öfverensstämmande, enär denna förhöjning gäller likaväl för seglande fartyg sorn för ångbåtär. Hvad beträffar den anmärkta förtidiga indragningen af det på östra FinngrundS-banken i Bottniska viken stationerade fyrskeppet, lärer denna åtgärd icke kunna eller böra blifva föremål för klander, då samtidigt dermed ångfartyget Svea. tillhörigt Götheborg, uti Calmar sund lärer råkat så illa ut för drifis att det sprang läck. Och när detta kunde ske i Calmar sund, var sådant ähhu iner att befara långt Upp i Bottniska viken. Tages härtill 1 betraktande fyrskeppets dyrbarhet och vådorna för dess åtta man starka besättning, såmt att detsåmihas intagande, om det längre fått ligga ute, lätt kunnat försväras att icke säga tillintetgöras af häftigå och långvariga stormar, så lärer det fä anses öfverensstämmande med loflig försigtighet och klok omsorg om kronans egendom, att icke genonl fyrskeppets längre uteliggande äfventyra dess förlust, hvilket än mera styrkes deraf, att Stockholms hamn och skärgård hågra dagar efter fyrskeppets intagning sä starkt tillfrös, att sjöfarten för året upphörde.