Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nedsätta anslaget in natura, då det förut varit otillräckligt, torde väl ej vara meningen; och det contanta anslaget, som upplager veden lill 7 r:dr och kolen till 5 r:dr, hvarunder transport oell arbetskostnader äro inbegripna, kan icke anses för högt beräknadt, då det genom erfarenheten är bestyrkt, atl årligen, någon tid under sommaren, priset å björkved uppgår (ill 9 å 10 r:dr, och då prisen å de öfriga vedsorterna i samma mån ökas, samt att allmännaste priset å kol hvarje år är 5-y r:dr b:co per läst. Vidkommande anslaget för K. slottets polis-, lysoch renhållning, hvarföre staten upptager r:dr 16,100 h:co, så utgår deraf till löner och arfvoden m. m., hvilket samma stat närmare bestämmer, oafkortadt 6,973 r:dr 24 sk.; och bestridas dermed, så vidt tillgångarne medgifva, alla utgifter för renhållningen, fönstrens kittning och rengöring, sotning, snös sammanskoltning och bortföring, pumparnes underhållande, 36 Den 16 Maj e. m. takens rensning, brandredskapens underhållande, materialier för golfboningen, lyshållning inom och utomkring K. sloltet, jemte beklädnad för slottsbetjeningen m. 111.
Då del af motionären åberopade kostnads-förslag icke, så vidt handlingarne visa, undergått granskning af vederbörlig embetsmyndighet, och då detsamma, vid sådant förhållande, icke torde kunna tillerkännas den tillförlitlighet, som erfordras för alt, på grund deraf, bestämma det belopp, hvarmed Staten skäligen bör bidraga till ett så kostsamt arbets-företag, som det motionären förordat, så och enär, Statsutskottet veterligen, något bolag ännu icke bildat sig för den föreslagna jernvägsanläggningens utförande, får Utskottet, sorn anser sig härvid böra erinra, alt arbetena å ofvannämnda stambana för närvarande just bedrifvas i granskapet af den trakt, der den nu ifrågaställa jernvägen skulle förena sig med samma bana, hemställa, att den of Herr Rooth väckta motion angående stats-bidrag för den af honom förordade jernvägs-anläggningen icke måtte föranleda någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 19 Januari 1858. Reservationer: Slals-lftskollets Ullålande M 253. 53 Reservationer; af Herr G. Bildt: »Då jag för min tiel ej kan godkänna det beslut, Utskot tet fattat, rörande det vid innevarande Riksdag väckta förslaget om låne-understöd för anläggande af en bibana från Borås till vestra jernvägs-sfambanan, anser jag mig i korthet böra redogöra för de skäl, som föranledt mig att hysa en från majoritetens i denna fråga afvikande åsigt.
Den 22 September. Till Kammar - Coll. angäende ätikilligeCollegii Betjening tillagde fbrmäner. Rätteligen transumeradt, intygar Lotv. ÖgterberZ, Kongl. Kammar-Coll. Actuarie. b. / ven Cantjli-afgift af Serion Skillingar, som likmätigt Kongl. Maj:ts nädiga Dref af den 26 Januari! 1808» blifwit upburen i Kongl. Kammar - Collegio , har för berörde är uppgätt till en Summa af R:dr 216: Z2 och för innewarande är till och med denna dag iso: 82 eller tillsammans R:dr Z67: 16 Ätt detta är rätteligen utdraget af den öfwer Cantzli-afgiften förde Annotations - Bok, betygar, Stockholm den 11 September 1809. Kl. Luren. Sccrek. uti Kongl. Ma):ks och Rikets Kammar-Coll. Herr Iloräen8toIxe, snäsig, anmälte sig att tala. Herr Grefwen och Lan dt-Marskalken yttrade stg hoppas, akt Ridderssapet och Adeln nu behagade afstä ifrän all widare discusston dfwer De» 22 September. 747 öfwer detta ämne, och att andra angelägnare mäl mätt te fä företagas. Men Herr >Ior6k;n8toIpe anmälte sig ytt tcrligare, och dä han erhöll ordet, anförde: Om märt Protocoll för ten utte rätteligen granskas, har ingens än mindre Ridderffapets och AdelnS tanka warit, att upphäfwa sig till Domare. Anledningen till dek Beslut Ridderskapet och Adelil (sch Medes icke en, skiidte) dä fattade, härleda sig frän de skrifter, som redan i Junii och sedermera utkommit, uti hwilka 2:ne af wära Medlemmar, Hans Excellence m. m. Grefwe sk och Under-Skäthällaren Isiijemspzrrs wörö till hedern mycket lcderade.
I tankens verld – han lefde der så gerna – gick skalden då försänkt, och snart han såg Guds finger slunga fram en enslig stjerna, hvars ljusa eld sköt ned mot dimmig våg det var hans – lefnadsstjernas sista tåg. »Jag är ej än beredd för dödens smärta!» han ofta sagt. Men herren såg hans hjerta att nog det luttradt var i lifvets strid, och värdigt segern öfver rum och tid ... Framåt gick tankens flygt. Han måste följa. Och – dödens frid han fann i stormig bölja. Med stannad »oro» uret visar än den stund, som från oss tog vår ädle vän. Men liket sällsamt vaggades i dagen intill den konungs bild, med milda dragen, som hellre här en himmel än en graf åt sången och dess söner gaf. Och nu de fyra bräder sluta inne, vår bleke bror till sist i eget bo. Så lugnt det tjället är: ej verldens minne gör hemgång der, i djupet af hans ro. Men här begrafnings-klockans stämma talar ett höjdens språk utöfver berg och dalar: att ofvan stjernorna fins högre frid för evig tid. Med vemod dock – ack, så det var ej förr! – vi lemna hans för alltid stängda dörr. Blanche lemnar Stockholm och vännerne. Den afton, som utgör inledningen till denna skizz, var en af de förtroliga, der antalet gäster kunde vara blott 3 à 4, men aldrig i allmänhet öfversteg 8 à 10, och hvilka små anspråkslösa samqväm Sturzen-Becker behagar hedra med ett vänligt minne i sina »Grupper och Personager». Men vi hade också, emedan det den tiden fans få gifta litteratörer, så kallade små »tillställningar» der gifta och ogifta författare, publicister och resande besökare kunde sammanträffa. Dessa aftonsällskap borde i sin tur icke få öfverstiga trettio personer. Men dagarna förut hade min man alltid den turen (jag kallade det oturen) att träffa än en, än en annan bekant, som han, just för att låta mig undslippa en visit, hvarmed jag midt under manuskriptbrådskan blifvit hotad, funnit bäst inbjuda till den bestämda aftonen.
Förteckning å Motioner i B onde-Ståndet. o N:o 63. Af Car/ Anders Larsson från Östergötlands län, om ändring af 7 § i Kongl. Förordningen den 26 April 1861, angående en allmän hypoteksbank för riket. „ Carl Anders Larsson från Östergötlands län, om sammanförande af Riksbankens särskilda fonder till allmänna fonden för utlåning med omsättningsrätt, m. m. N:o 65. „ Josef Smedberg från Elfsborgs län, om ändring af Kongl. Förord ningen den 4 December 1863, i hvad den angår kartering af skuldebref och godkända räkningar. „ Josef Smedberg från Elfsborgs län, angående ändring af gällande stad ganden i fråga om utmätning. „ Carl Isak Bengtsson från Kronobergs län, om anslag för väganlägg ning emellan sjön Bolmen och Wieslanda station i Sunnerbo härad. „ Erik Johan Rudberg från Calmar län, om förhöjning af postskjuts legan på Öland. „ Erik Johan Rudberg från Calmar län, om statsanslag för inrättande af en landtbruksskola på Öland. „ Carl Rydström från Calmar län, om antagande af de 20 första ka pitlen i Lagberedningens förslag till Rättegångs-Balk. „ Anders August Andersson från Östergötlands län, angående vissa än dringar i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, om vilkoren för bränvinstillverkning. „ Svante Bergström från Östergötlands län, om vissa ändringar af Kongl. Förordningen den 18 December 1863, om vilkoren för bränvinstillverkning. „ Jonas Andersson från Östergötlands län, angående förändrade grun der för skjutshållningens bestridande. „ Gustaf Hedström från Westerbottens län, angående förändrad grund för väghållningsskyldighetens utgörande. „ Gustaf Hedström från Westerbottens län, angående ändring af § 16 i Kongl. Reglementet för barnmorskor den 28 November 1856. „ Gustaf Hedström från Westerbottens län, angående ändring af Kongl. Förordningen den 13 Juni 1800, rörande lagfart och börd. „ Gustaf Hedström från Westerbottens län, om nämndemäns rätt till viss andel af expeditionslösen.
Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern har nemligen afstyrkt ett påtänkt stadgande om de ifrågavarande äktenskapens besegling genom vigsel och såsom skäl till detta afstyrkande anfört, att »äktenskap emellan kristna och judar kunna möta betänkligheter /rån kyrklig sida», samt att »den lagstiftande magten, som icke kan ålägga främmande bekännares presterskap att fullgöra en vigsel, som de anse af religionen förbjuden, icke heller synes böra föreskrifva en sådan tvångsåtgärd emot den Svenska kyrkans presterskap.» Erkännes nu här, såsom ock onekligen visst är, att ett påbud om äktenskapsvigsel mellan en judisk och en kristen kontrahent skulle i förhållande till Svenska presterskapat innebära en otillbörlig »foårc^såtgärd»; så synes väl med detsamma vara medgifvet, att de religiösa åsigter, som ogilla äktenskaps ingående mellan jude och kristen, icke bero blott på några enskilda, tillfälliga tycken och infall, utan verkligen äro, ur svenska kyrkans synpunkt sedde, fullt giltiga och välgrundade. Ty vore de ej detta, så förtjenade de väl icke, att lagstiftningen för kyrkans presterskap fogade sig efter dem. Aro åter nämnde åsigter välgrundade, och kunna alltså, enligt kyrkans lära, de omberörda äktenskapen icke godkännas; så är saken tydligen icke hulpen dermed, att presterskapet befrias från skyldigheten att i ty fall vara vigselförrättare. Ty den »tvångsåtgärd», som icke särskildt tillämpas på presterskapet, qvarstår i en allmännare form icke desto mindre i förhållande till kyrkan, till församlingen sjelf. Församlingen blifver nemligen icke desto mindre genom lagen »tvingad» att alldeles oanmärkt och oklandrad låta en förbindelse fortgå, hvilken inför henne är och förblifver högligen förargelseväckande; och på samma gång som hennes egna grundsatser bjuda henne att med de medel, som stå henne till buds, offentligen i en eller annan måtto beifra den väckta förargelsen, blifver hon af lagens arm hindrad att taga ett enda steg, som på fullgörandet af denna skyldighet syftar. I sanning — hafva någonsin de äfven bland oss ofta höjda klagomålen öfver det tvång, hvarmed statens lagar hämma den kyrkliga friheten, varit berättigade, så blifva de det i fäll, sådana som det ifrågavarande.
Raab framställda anmärkn:r åsyfta icke att motarbeta sjelfva förslaget, utan endast att modifiera den af Utsk. föreslagna redaktion; men då jag, för egen del, icke inser något sådant vara behöfligt, samt dä det synes mig, som om det af Frih. Raab framställda redaktionsförslag eger företräde framför Utsk:s, endast uti korthet, men icke i tydlighet, så kan jag icke instämma med honom i förordandet af besagda amendement. Jag utbeder mig, att få vidröra några af den värde ledamotens argumenter. Frilen har klandrat Utsk:s uttryck: ”har Konungen låtit Riksdag fortfara utöfver den tid, af tillsammans 4 månader, som sålunda är R. S(:r för ärendernas afgörande förbehållen:” förmenandes Frilen, att det vore tillräckligt, att här endast nämna 4 månader. Månne icke dervid möjligen kunde upstå en liten ovisshet, huruvida det ej tilläfventyrs vore fråga om en sammanvaro af 8 månader, nemi. 4 månader enl. Riksd.Ordn., och 4 månader, af K. M. derutöfver förunnade? Genom den föreslagna ordställningen, har Utsk. undanröjt all tvekan i detta hänseende. Jag medgifver visserligen, att med afseende å K. M:s nuvande befogenhet, att, uppå R. St:s äskande, förordna om Riksdagens fortsatta verksamhet en månad utöfver de bestämda trenue, bör Frih. Raabs redaktion äfven kunna tolkas på enahanda sätt; men en rad mer eller mindre må ej afgöra företrädet, när några tillagda ord gifva åt meningen en fullständig het, som i grundlagarne är alt synnerligen värdera, hälst de måste efter ordalydelsen tolkas. Vidare har Frih:n yttrat, att den följande meningen, som börjar med: ”på R. St:r ankomme, att förordna,” kunde antagas stå såsom motsats till orden: ”om 3 RiksStånd det begära, eller derlill samtycka.” Men, om sådan motsättning varit åsyftad, hade Utsk. följaktligen sagt: ”på samtlige RiksStånden ankomme;” och då så icke skett, inses klarligen, att pluraliteten af R. St., 356
BondeStåndets i denna fråga fattade beslut mera närmar sig intill Utskottets, af 2tne RiksStånd gillade, tillstyrkande, än H. B. o. A.-Sj har Utskottet ansett sig böra Betänk anden, N:o 3o4- 517 inbjuda Flögl. B. o. A. alt med H. BondeStändet förena sig, att Anslaget, som skall på Stat uppföras, bestämmes till 626,000 R:dr och att skillnaden, emellan denna Summa och de beviljade 696,000 R:dr, må, i enlighet med Hederv. BondeSländcts beslut utgå från RiksgäldsContoiret af hädanefter, eller för åren från och med i83o, dit ingående Öfverskotter på StatsVerkets inkomster, i fall de dertill lemna tillgång. Antages af H. B. o. A. denna inbjudning, och följakteligen 2 Stånd stanna emot 2 i frågan huru och på hvad sätt skillnadssumman 70,000 R:dr skall utgå, då torde af Förstärkta StatsUtskottet komma att voteras efter följande proposition: i3:e Den, som bifaller alt anslaget för KrigsCollegii Departementer, med deruti inräknade medel för Kruttillverkningen, 34000 Rtdr, fastställes i enlighet med II. Prästeoch V. BorgareStåndets beslut till 626,000 R:dr, voterar Ja, Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; komma att för bemälte Collegii Departementer på Stat uppföras 626,000 Rtdr, hvarjemte vidare och för Krut-lillverknings-kostnadernes bestridande jemlikt II. R. o. A:s samt 11. BondeStåndets beslut från RiksgäldsContoiret utbetalas, af Öfverskotten på StatsVerkets inkomster, så vidt de dertill lemna tillgång, 70,000 R:dr årligen för åren från och med i83o.
Det synes, att denna tanka foresväfvat Redacteurerne af en gällande Riddarhus-Ordliing, emedan 5a §. stadgar att derest Ridderskapet och Adeln skulle finna någon ändring eller tilläggning nödig, så skulle beslutet derom anmälas för Konungen, och Dess stadfästelse derå sökas, då förändringen, i händelse stadfästelse]! vunnes, vid nästföljande Riksdag blefve gällande; . samt att i händelse någon sådan ändring i Grundlagarne komme att göras, som, för uppfyllandet af föreskriften uti 12 §. af Riksdagsordningen, gjorde en derefter lämpad än - Den 31 December J. m. dring 1 vissa delar af Riddarhus-Ordningen nödvändig, så borde en sådan lindring af Riddarhus-TJtskottet skyndsamligen föreslås, och af Ridderskapet och Adeln godkänd, till Konungens stadfästelse Öfverlennias. Ilär svnes ju tydligen, huru felagtigt Rid-* dårhus Ordningen är construerad; en ändring i Grundlagen, som icke kail äga rum utan Ständernas och Konungens sammanstämmande bifall, bestämmer ju en motsvarande ändring 1 Ridderskapets och Adelns Ståndsordning, och denna af Grundlagen påkallade ändring hör icke för andra gången komma under Konungens pröfning, eller för andra gången behöfva Dess stadfästelse, Riddarhus-TJtskottet liar också i sina tvenne Så Väsentligen skiljagtiga delar, fördelat sitt Förslag till en ny Riddarhus-Ordning, lnen man har underlåtit att uti den underdåniga skrifvelse, seni beledsagade Förslaget, fästa Konungens uppmärksamhet på det egentliga skälet, som föranledt Ridderskapet och Adeln att önska en alman Riddarhus-Ordning, Jag vill minnas, att under discUssionen öfver detta ämne, jag äfven nämde, att uti skrifvelse!! till Konungen motiverna för föi*- ändringen borde uppgifvas. Hade detta skett, så hade Konungen funnit
Ridderskapet och Adeln ingifwit, och dcrifrän till Stats - Utskottet remitteradt, Memorial, har Herr Kammar - Iunkarcn och Wessoren ^xel OinäerlleöIU hcmstäldt, alt det län as ZOO0 R:d. hwilkct af Manufactur-Fonds-anedlcn blifrvit bewiljadt Herr Bergs-Rädet Friherre kermelin, enligt Kongl. Maj:ts Nädiga Bref as d. 2O Maji I808, till understöd wid utgifwandet as deh Chartä, samling öfwer Swerige mätte fä afskrifwas, och Friherre kermelin för desi äterbetalande frikallas. Säsom skäl till denna hemställan har Herr OinäerlkuIU anfört: att sedan för längre tider tillbakars man insett nyttan och bchosiret af Geographiste Chartor, och Riksens Hbglofl. Ständer redan pä 1790 och 1740 talen härtill anflagit nägre, ehuru otillräckelige, medel, samt äfwcn i följd deraf nägre Province - Chartor blifwit ukgifnc, är bet dock först i senare tider som, genom Herr Bergs - Rädet Friherre Ikernmlirm allmänt kända, och i mänga afsecnden ädagalagde, patriotiske nit, omsorg och möda fortsättningen deraf bliswit bragdt till wärkställjghet. Herr Friherre lfleem-lin har redan utgiftvit, utom en General-Charta öfwer Swerige, 25 stycken Province - Chartor, sä att nu blott fkola äterstä 2:ne hwilka innan korrt stola för all. mänheten framläggas. För att med den noggranhct som därtill fordrats, kunna wnkställa sitt nyttiga före. tag, stall Herr Friherre kkormeun icke blott genom sticke. 4643 Den 25 Gctober. skickclige Personer lätit äfwcn i dt mäst aflägsna ProSiucier anställa
Då Utskottet fortfarande beti aktar saken ur denna synpunkt, får Utskottet nu, till besvarande af de gjorde anmärkningarne, endast åberopa dess; i ämnet förut afgifne, utaf tvänne Riks-Stånd gillade Utlåtande. Stockholm den 4 No v. i834* N:o 3o6. Ank. lill Exp.-Utsk. den 4 STöV.- Utlåtande, i anledning af väckt fråga om rättighet för de Laftds höfdingar, hvilka, sedan bor fatt af år i83o, tagit afsked, att komma i åtnjutande af pension,■ till beloppet motsvarande den, sorn hädanefter afskedstagande, pensionsder ätli gade Landshöfdingar ega uppbära. (TT. A.) I detta ämne har, inom Ridderskapet och Adeln, Friherre Boije, Ludvig, med den rätt 56 §. Riksdags-Ordningen medgifver, väckt en till Stats-Utsko.ttets handläggning remitterad motion, innehållande, att då 1818 års Författning, rörande Landshöfdingars pensions-rätt, blifvit, ej mindre af Kongl. Majit, än af Rikets Ständer befunnen så otydlig, alt en föi klaring deröfver vid denna Riksdag måst meddelas, samt det icke lärer vara hvarken billigt eller rättvist, att de Landshöfdingar, hvilka möjligen, med förutsättande af en annan tydning utaf samma Författning, än den, som deråt nu gifvits, skola blifva lidandeså fordrade icke allenast rättvisan >> >4 S'ats-Vrskoneis Utlåtande N’.a 3oy. Ulan äfven Rikets Ständers egen värdighet, att ett dylikt, pä god tro iiåkadt lidande blefve unilanröjdt; och har, på grund häraf, Motionairen föreslagit, att de Landshöfdingar, hvilka sedan början af år i83o tagit afsked, må tillgodonjuta lika stor pension, som nu blifvit bestämd för hädanefter afskedstagande Landshöfdingar, eller 3,ooo R:dr.
N:o 104. vid Guds namn, måste anses olofiiga, och hvarje edgång, för att vara loflig, måste vara af nöden, eller, med andra ord, af samhällets eller den enskildes väl ovilkorligen påkallad, samt häraf följde, att hvarje af en enskild person, efter eget godtycke, aflagd ed innefattade ett missbruk af Guds namn, — Staten sjelf gjorde sig icke mindre skyldig till ett sådant missbruk, om den, genom lagstiftningstvång, nödgade den enskilde att aflägga ed, der icke någon ed behöfdes. Vid riksdagen, som börjades den 15 Oktober 1856, väckte jag ånyo motion i ämnet, intagen under N:o 248 bland Bilagorna till Borgare-Ståndets Protokoll, och efter att hafva, med anledning af Ständernes ofvanberörda skrifvelse, erinrat, bland annat, att åtskilliga föreskrifna eder vore lika obehöfliga, der samvetet rådde, som, i annat fall, otillräckliga, och således onyttiga, yrkade på flera anförda skäl, att för burbrefs erhållande icke måtte erfordras tro-, huldhetseller borgar-ed, och att alltså lista § 3 Kap. Handels-Balken måtte i detta hänseende ändras. Men som Justitie-kanslers-embetet då erhållit nådigt uppdrag, att, i anledning af Ständernes ofvanberörda skrifvelse, inkomma med underdånigt yttrande och förslag i ämnet; så blef af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, i Betänkande af den 13 Februari 1857 (N:o 4), hemstäldt, att motionen icke måtte till någon särskild åtgärd föranleda. Och denna hemställning blef af Ständerne bifallen. På grund af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande af den 3 Februari 1857, N:o 33, rörande en af Biskop Björck i ämnet väckt motion, fattade Ständerne derom enahanda beslut.
Dessa definitioner hafva, på uttryckligt yrkande af sakkunnige män, blifvit i förslaget intagne, såsom nödvändige till förekommande af de tvister, som annars alltid uppkomma emellan försäkringsgifvare och försäkringstagare, angående såväl tillvaron som omfånget af skadan i dessa fall. Också innehålla främmande länders försäkringslagar i detta ämne utförliga bestämmelser, hvilka äfven legat til 136 grund för de i förslaget intagna, hvarföre jag ansett att stadganden härom i en svensk försäkringslag ej borde saknas och att dessa stadganden borde stå i öfverensstämmelse med hvad det europeiska bruket i dessa punkter infört. Ehuru Rikets sednast församlade Ständer, i deras till Eders Kongl. Maj:t i förevarande ämne aflätna skrifvelse, anhöllo att få emottaga förslag ej blott till ny Sjölag utan äfven till Stadgar i dermed sammanhang egande ämnen, åtföljes närvarande Förslag till Sjölag icke af något Reglemente för handelssjöfarten. Skälet dertill är att, efter de grunder som vid utarbetandet af förevarande Förslag blifvit följda, allt hvad som i de äldre Reglementena finnes angående sjömäns förhållande till redare och befälhafvare, blifvit i Lagen upptaget, så att af dessa Reglementens innehåll återstår endast hvad som rörer Sjömanshusen, i hvilkas organisation och förvaltning Eders Kongl. Maj:t eger, enligt den i Grundlagen Eders Kongl. Maj:t tillagda lagstiftningsrätt, att vidtaga de förändringar, som kunna finnas nödiga. Jag hemställer i underdånighet att Eders Kongl. Maj:t täckes godkänna ifrågavarande lagförslag, sådant det nu blifvit Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning understäldt och besluta att medelst proposition framställa detsamma till Rikets Ständers antagande. Justitierådet Cramér åberopade hvad han vid förslagets granskning i Högste Domstolen yttrat i de delar, hvari det reviderade förslaget afvek från de af Justitierådet uttalade åsigter.
Hans hårda natur veknade i den oändligt älskades närvaro, och med en moders ljufva omsorg var han uppmärksam på och uppfyllde hvarje hennes önskan, innan den ännu funnit ord att uttrycka sig. Han läste timtals för henne och försåg hvarje dag den lilla stugan med de herrligaste blommor, och var outtröttlig i sina omsorger och sin innerliga kärlek, som uppenbarade sig i hvarje blick och i sjelfva röstens veka, melodiska klang. Leonhard kom också att besöka henne, men mera sällan. Visst var han öm och kärleksfull mot sin maka, nu som alltid, men en dysterhet och oro i hans väsen, som ej kunde döljas, spred en viss köld i sjelfva hans ömhet, en köld som Elisabeth aldrig förr varseblifvit hos honom, och det just nu, då han hade bordt vara mera kärleksfull än någonsin, för att derigenom söka återkalla sin makas flyende kärlek. Den onda genius, som stundom så fiendtligt inblandar sig i menniskornas öden, hade äfven här sin hand med i spelet, denna hand, som så afgörande ingriper i alla tragiska händelser. Med smärta, men också med ett slags tillfredsställelse, varseblef Elisabeth denna sin makes inbillade köld, den sårade, på samma gång den erbjöd ett sken-försvar för hennes egen svaghet. Ack! hade Elisabeth vetat, att han just då älskade henne högre än någonsin, att den lifliga oro, som ofta sväfvade på hans panna, uppstod för hennes skuld, vid tanken på hennes och barnens framtid; — då hade hon gråtit bittra tårar och med ånger vändt om till sin pligt, som hon stod i begrepp att öfvergifva. Med mera uppmärksamhet lyssnade Elisabeth således till de tröstegrunder, Rudolph framställde, och allt som hon tillfrisknade, blef hon lugnare, men ack, det var en bedräglig frid! den rätta hade hon förverkat, den hade flytt, då hon afvek från sin pligt. Med djup smärta kände hon, att hon ej mera var skuldfri, och denna känsla spred ett stilla vemod öfver hela hennes väsen och gjorde henne mycket ödmjuk. Genom mildhet och godhet ville hon försona, hvad hon brutit. Och Rudolph, var han lycklig?