Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då deremot Läns-nämnders verksamhet skulle frambringa resultater, förmånligt inverkande ej endast på länets allmänna, utan i och med detsamma på de enskildta individernas ekonomiska ställning, tror jag att en plats i dessa nämnder snarare komme att eftersträfvas än undvikas, ty den mäktigaste häfslången för individen att använda sina krafter i det allmännas tjenst, har altid varit och kommer att förblifva utsigten att med det allmännas gagn förena enskild fördel och nytta. Samme värde talare har jemväl yttrat, att de nu inom de flesta Län befintliga Hushållnings-Sällskaper skulle hufvudsakligen motsvara det med Läns-nämnderne åsyftade ändamål. Detta yttrande har redan blifvit till vederläggning af en annan talare uptaget, men jag anser mig äfven, med fara att beskyllas för återuprepande, böra fästa 100 Den 24 December. Hr Gi-.ns uppmärksamhet deruppå, att en sådan motsvarighet icke äger ram, af 2:ne skäl, nemi. l:o att deltagarne i HushållningsSällskaperne icke äro af menighelerna valda och utsedda att föra deras talan, utan endast upträda såsom en samling af enskilta personer, hvar och en talande blott i sitt eget namn, hvarutaf följer, att en sådan samling icke äger behörighet att rör:de länets ekonomiska angelägenheter fatta något beslut, utan endast har sig öppet att uttrycka sällskapets enskildta åsigter i förekommande frågor, samt 2:o gtt dessa sällskapet-, lill följd af deras nyssnämnda sammansättning icke kunna besluta öfver någon från länets innevånare utgående afgift för tillvägabringande af något för länets ekonomiska förkofran förmånligt förelag m. m. d. Ulan att en sådan rättighet finnes, skall hvarje försök alt framkalla en lefvande kommunal-anda stranda, enär sjelfva medlet för befordrandet af denna andas utveckling, sjelfva nervus rerum felas. En annan talare, Hr Ribbing, har funnit ett hinder för de ifrägakomne kommunala institutionernas införande ligga deruti, att någon ersättning för det updragna bestyret ej vore anslagen.
Contoiret bora, åtminjione fMlfåråmiå, ingå i fjelfroa ^ufmubbofen, fummarifPt för (hvarje Conto. §. 31. tO?eb affeenbe å nobtvånbigljeten att ffabga tvifla grunber, för att, tviö framtiba regleringar af $offlatå#penfioner, tjena till lehning och efterfoljb, fjafme 2Bi, forn icfe tvarit i tillfålle att fånna be ferfFilba forhållattben, font tvib benna frågaå behanbling möjligen bora bomma i oftvertvåganbe, genom ffriftvelfe af ben ? i benna månab, f)Q$ ^ottgl. S9?aj:t i unberbånighet an# hållit, att, på bet någon lehning må finnas för Oiifetå ©tånber, i be fall, bå betviljanbet af penfion för afgångne Stongl. ^erfonerå 4bof|fatå perfonal fan ifrågaFomma, forflag, font upptager be till .tong', ^)ofmen Ijoranbe Cmbetå# och ^jenjiemånå famt ^offrunttmmerå och 33etjeningå ferjbilba befattningar, jemte be penfionå#belopp, forn anfeå lämplige, måtte tvarba uppråttabt och till SliFetå ©tåtiberå granfbning, roib näfta JKiFåbag, 6ftver'emnabt; ^moref# ter, tvib tillämpningen beraf, uppå DviFetå ©tånber (Tulle anbomma att, efter fig foreteenbe ferjTilba omfianbigheter, proftva och reglera, ^rt>iiFa af be perfoner, forn bertill bunna forefiål, må å Qfllmanna 3nbragningå#©taten till penfion uppforaå. §. 41 §.
Som förpjäs gafs vid premieren en tämligen obetydlig enaktskomedi, » Pappas åsikter » af E. Gondinet, hvilken dock icke saknade lustiga pointer, som hade gjort sig bättre, om spelet ej varit väl tungt. H r Hamrin nedlade bär den bästa förtjänsten som en fransk bondmaire, » pappa Grenoux », af hvilken genom hans tolkning blef en riktigt rolig typ, som kanske dock snarare modellerats af uplandslera än af någon gallisk jordart. Hr Ragnar Grevillius hade på sin matiné i Berns ' salong förliden söndag glädjen att finna, det det omsorgsfullt valda programmet lockat en både talrik och animerad publik. Aulinska kvartetten föredrog med ypperligt samspel andantet ur Tschaikowskys stråkkvartett och hr Aulin ensam, ackompagnerad af kompositören, Sjögrens violinsonat och spanska Oaprice. De vokala prestationerna voro, äfven de, gedigna och omväxlande; konsertgifvaren dokumenterade sig ännu en gång såsom specielt en god romanssångare; fru Sterkys Kjerulfsvisor hyllades med jublande bifall, och för O. D.-kvartettens prestationer var framgången gifven i de varma sympatier för studentsång, som alltid utmärkt hufvudstadspubliken. Den Berättelse från af rätta. landsbygden Fanny Chrysander. Prisbelönad vid Iduns stora täfling. (Forts. o. slut.) J # å aftonen sedan husbonden och, som han trodde, i båda döttrarna gått bort samt Lina och Per höllo sig i drängstugan, där ungdomen åler församlat sig till lek, ville han äfven denna sista afton gå in och spraka med mormor; kanske skulle han ännu en gång få höra något om henne, som var honom så kär. Just som han lade handen på låset för att öppna dörren, öfverraskades han af ett klagande ljud därinnanför. Sakta steg han in, men stod därvid en stund helt förstummad af det han såg och hörde. I länstolen satt mormor med hufvudet lutadt mot ryggstödet o c h med dödens blekhet utbredd öfver det gamla fårade anletet samt med slappt nedhängande armar.
Nu kunde då Eva tala om, ena året anskaffat sig en del dyrare saker samt ett annat enklare eller rent af endast ändrat os postmästarns gick man och såg hematt säkert blef det förlofning af här hos morsina klädningar. Men det är också något ovanlighetsfull ut. Det hade glunkats så brors och det för ingen annan än den kära ligt att, då mannens iukomster stigit så betydlänge i stan om, att äldsta dottern, fröken Thea, » och inte får du bli ledsen för det, ligt, ej hustruns fordringar hvad klädpenningarne angår också stigit. Det är nog något enastående Thea, skulle förlofva sig. Det hade j u varit Emil, ty din kunde hon i alla fall inte bli, » och allt beröm värdt. tal om redan förra vintern, när det hade skref hon i brefvet. Så lade hon bort penTill signaturen M. S. vill jag, och troligen varit så präktig skridskois och fröken Thea nan med en suck och lutade sitt bufvud i många med mig, framställa en bön, för att få händerna. veta, hur en hvit ylleklädning kan anskaffas för och den unge häradshöfdingen så ofta varit Det var så tyst öfverallt, sömnigt och 5 kr. Som jag själf använder mycket hvita klädtillsammans och ritat runor i isens famn. Stora sisters förlofning. K dåsigt, t. o. m. flugorna hade somnat. Det var allt underligt ändå, tyckte Eva, att hon, tösen, lilla Thea, skulle gå förut in i det förlofvade landet. Jag får vara utan, jag, tänkte Eva och drog en suck. Inte för det fattades friare: den där nye handelsmannen med de röda händerna och blå glasögonen hade ju så godt som friat, och moster Stafva menade, att Eva vore dum, som inte ville säga ja. Han var j u förmögna karlen, hade köpt huset med handelsboden, och treflig våning hade han också. Men Eva var bra barnslig, som inte ville ta sitt förnuft till fånga. Allt det där tänkte Eva på, där hon satt och skref till bror Emil. Men det var något annat, som var i vägen för vår hederlige handelsman, menade morbror Lars. Och det var nog så.
De fall voro för få, då ett skogegande hemman kunde inträda i rättigheten till utsynings erhållande, att några ersättnings-anspråk ur denna rätt ej kunde härledas. I afseende på Sockne-Allmänningarnes delning hade Författningarne ej bestämdt sagt annat, än att de må Socknemännen emellan lagligen fördelas, hvaraf ej följde, att de borde delas på alla hemman i Socknen, och att, om delta förhållande oftast egt rum, sådant bärrört deraf, att deras närbelägenhet till samtlige hemmanens områden vållat, att de vanligen blifvit samfäldt begagnade; att förhållandet vore motsatt med de större sanifälligheterne; att för öfrigt Allmänningar finnas, deri blott några Socknar hafva del genom domar och resolutioner, men att genom Utskottens förslag skulle en ny rätt uppkomma för sådana Socknar, sorn lagligen varit uteslutne. Herr Danckwardt har derjemte, Lagwint Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N. o /fQ. i3 i afseende på nyttan och billigheten af det förslag, som Utskotten framställt, under upprepande af de skäl, som af Kongl. Kammar-Collegium, emot en sådan åtgärd, blifvit anförde, och hvilka uti Utskottens förra Betänkande blifvit upptagne, yttrat sin tanka vara den, att Utskottens förslag egentligen åsyftade att, på en indirect väg, förekomma all delning, hvilken också lill den grad derigenom skulle försvåras, alt den troligen aldrig skulle komma till stånd, såvida detta förslag antages. Herr Danckwardt har sålunda yrkat afslag å Utskottens framställning samt bifall till Kongl. Kammar-Collegii förslag, med det tillägg, att det må bero på Kongl. Majus pröfning att deri göra den jemkning, hvartill ett eller annat serskildt förhållande kunde föranleda.
Symfonikonsertens första nummer, en festuvertyr, hade förklingat, och nu spelades några nummer af Griegs härliga suite ur musiken till Per Gynt. Ingrids klagan, Pers hemfärd i ovädret — medan stormen tjuter och vågorna slå med illusoriskt ängslande styrka — den arabiska dansen med sina snillrika öfvergångar, Solveigs sång — som lockade tårar i alla ögon. D e t var tyst i salongen, så att man kunde höra en knappnål falla; men på tredje raden, där platserna voro onumrerade och man redan satt trångt, trefvade en halfblind åldrig kvinna sig fram. Vaktmästaren, gammal och böjd han också, försökte af alla krafter att väcka uppmärksamhet genom viftningar och ett upprepadt » var god maka åt sig », m e n i n g e n hörde därpå, förrän hviskningarna blefvo högIjuddare, då ett enhälligt » hysch » var enda svaret. Efter upprepade viftningar, hviskningar och hyschanden fick den gamla emellertid plats och började ordna sina tillhörigheter, näsduken, handskarna, som hon höll i handen, ridikyleu, själen, hon hade på, samt den, som var med i reserv, med mera. På musiken tycktes hon ej stort gifva akt. D e t låg något oroligt, nervöst öfver henne som hos den, hvilken ej kan lita på sig själf och i följd däraf känner sig fullkomligt hjälplös bland främlingar. Lite hvar gaf också akt på henne med nyfikenhet och medlidande. Efter en paus ljödo de första tonerna till Beethovens Sinfonia Eroica, och den gamla rätade upp sig som nummerhästen vid trumpetsignalen. Smått ruskande med hufvudet och omedvetet angifvande takten med fingrarna, följde hon med hvarje ton, medan det gamla skrumpna ansiktet öfvergöts af ett leende liksom vid återseendet af en kär, länge saknad vän. Stundom syntes hon rent af öfverväldigad och knäppte sina händer, medan hon vaggade med öfverkroppen, och vid andra satsen — Marcia funebre — störtade tårarna ur de matta, fördunklade ögonen.
Ständers egen upplysta pröfning uhderställdt. Stockholm den i3 Junii 1834- Heservation t Af Herr Leffler: Som jag icke kunnat instämma uti Utskottets tillstyrkande, att de af Herrar Halling och Norman väckta motioner må förfalla, får jag mig deremot reservera. Jag vågar tro, att desamma lörtjenat mera uppmärksamhet, enär den utsträckta seglations-frihet, som genom Kongl. Förordningen af den ii Februarii i83a blifvit landtinän förunnad, onekeligen måste medföra menlig inverkan uti de rättigheter, som blifvit Stapelstäderna inom Riket tillförsäkrade, då personer, som hvarken äro Borgare eller såsom sådane deltaga uti alla de onera, hvilka Stadsborgaren utgör, likväl med dem dela de förmoner, som endast dermed borde vara förenade. Erfarenheten har ock tillräckligen ådagalagt, hurusom genom dessa tillåtna större friheter, skeppsrörelsen under de senare ao åren uti stapelstäderna betydligen aftagit, med deras egna fartyg, hvilket beklagliga förhållande kan inhemtas deraf, hvad Götheborgs Stad angår, att, då före denna tid derstädes funnos 260 a 270 fartyg om 18 a 19,000 lästers drägtighet, finnas der nu blott ^3 om 6,700 läster. Om således seglations-friheten än ytterligare kommer att fortfara på samma sätt som hittills, är fara värdt# 32 Allm. Besvärsoch Oeconomie-Ulsloftets Utlåtande JST:o 86. att Sverige äfven i denna del kommer att ensamt bero, dels af utländningen, dels af en i många afseenden icke controlbar kustfart för exporten af sina producter och importen af sina beliofver. Att detta icke i något afseende kan vara gagneligt, inses lätt.
Summan af de annu utevarande Assignationerne år i det hela obetydlig, men mistningen deraf då den sträcker sig till och egenteligen drabbar den fattigare classen, år för mången ganska kånnbar. Det ser ut, som man snarare skulle unna utlåndningen en opåråknad vinst, ån egne inhemske Medborgare en billig rättighet, ty man kånner, att äldre Förbindelser af Riksgålds-Contoiret, för hvillka praescriptionstiden långesedan varit förbi, men kommit i utländske händer, på den grund blifvit infriade, att praescriptionstiden icke varit kungjord i utländska Tidningarne. Då något sådant kungörande äfven nu icke egt runi, måste man ju, för att icke förneka sig sjelf, åfven inlösa Discont-Assignationerne , sedan de för en spottpenning eller intet blifvit transporterade på 1732 Stat s~Ut skottets Betänkanden. utåndningen. Månne det icke vore skål att unna Svenska Medborgare hvad annars fremmande Judar och utländska mån skola taga? Jag tror derföre, att billighet, rått visa och ett skyldigt afseende å den dass af Medborgare, hvilkas lidande hår år i fråga , ovilkorligen fordrar, att en ny praescriptionstid blifver bestämd och genom Inoch Utrikes Tidningarne, så vål som från Predikstolarne, till allas efterråttelse kungjord. Skulle Hoglofl. Utskottet icke i denna min tanka instämma, anhåller jag, att detta mitt yttrande måtte åtfölja Hoglofl. Utskottets blifvande Betänkande i ämnet.” Stockholm den 26 Junii 1823. Anders Nilsson. frän Carlstads Län och Nordmarks Harad," Äfvensom Herr Commerce-Rådet Santesson yttrade sig, på sått dess sedermera aflemnade skrifteliga anförande innehåller och hvilket han begjårde måtte få Betänkandet till Riksens Hoglofl. Ständer åtfölja, så lydande: ”Jag nödgas reservera mig från Hoglofl. Stats-Ufskottets Beslut i frågan om inlösen af de få Götha-Canal och Götheborgs f. d.
Af Styrelsens öfver statens jernvägsbyggnader den 25 Juli innevarande år till Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelse angående jernvägsarbetenas fortgång vid de särskilda stambanorna under år 1863 inhemtas, bland annat, följande: »Westra stambanan: Ehuru denna bana till hela sin längd uppläts till allmän trafik redan under November månad 1862, återstodo dock, hufvudsakligast å de delar af banan, som under nämnde år blifvit färdigterrasserade, skenlagde och för trafik öppnade, högst väsendtliga kompletteringsarbeten att utföra, bestående uti fullbordande af åtskilliga terrasseringsoch beklädnadsarbeten-, ballastningen samt vägöfvergångar, uppförande af stängsel på långa sträckor utefter banlinien, komplettering och tillökning af stationsbyggnaderna, fullbordande af redan påbörjade och anläggning af nya banvaktarestugor, nedläggning af spår och vändskifvor vid några stationer, komplettering af banans telegrafinrättning äfvensom anskaffande af nya lokomotiv jemte personoch godsvagnar till förstärkande af rörelsematerielen, hvarjemte liqviderandet af en betydlig del under år 1862 erhållna räler och rörlig materiel återstod att verkställa. I enlighet med den af Eders Kongl. Majit under den 20 Februari 1863 nådigst fastställda arbetsplan för samma år, skulle samtliga dessa återstående arbeten verkställas. — 118 - och sedan kostnaden för dem blifvit bestridd och stambanans från år 1862 obetalda utgiftsposter till fullo liqviderade, skulle det å banans anslag uppkomna öfverskott äfvensom den tillgång, som genom realisering af behållningen af banans från arbetet öfverblifna materialier och inventarier kunde uppkomma, användas till rörelsematerielens förstärkning. Arbetsstyrkan vid dessa arbeten, som till det mesta utfördes under årets tre första qvartal, utgjorde i medeltal omkring 400 man. Samtlige från arbetet öfverblifna materialier och inventarier hafva realiserats dels genom försäljning och dels genom deras öfverflyttande på de nya stambanorna.
St, i underdånighet anmäla, att som, enligt Sökandens egen uppgift, uppbringningen egt rum efter sistförflulne Riksdag, och således icke ens tillhör dem, hvilka varit föremål för 1823 års Ständers ofvan åberopade beslut, R. St. icke kunnat den sökta ersättningen bevilja; helst de i allmänhet anse förluster genom Skeppsuppbringningar lika litet, som förluster i andra närings vägar, böra af Staten godtgöras. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk, hos Ridd. och Adeln d. 1 Sept. 1829. Preste-Ståndet d. 7 Borgare-Ståndet d. 7 Bonde-Ståndet d. 10 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse med förslag till ändrad redaction af 8 §. 1J Gap. Rättegångs-Balken. S, A, K. Rikets Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad derå, att Lagen i 8 §. af 17 Gap. Rättegångs-Balken tillåter, att vittne, emot hvilket anföres jäf, som ej genast kan fulltygas, icke dess mindre må, vid Domstol på landet, under förbehåll af jäfsrätt, för dödsfall skull, edeli - Exp. Utsi. Förslag till uncl. Skrif v. N:o 142- 335 gen afhöras, men deremot Ljuder, att, om en sadan jäfs-anmärkning göres vid Domstol i Stad, Domaren skall förelägga viss dag till jäfvets bestyrkande; oell då den grundsatts, hvilken i omförmälde lagrum är antagen för den händelse, att mot vittne vid Domstol å landet gores jäf, sorn ej straxt kan bevisas, efter Rikets Ständei’s tanka, bör följas äfven vid Domstol i stad, så alt, då omständigheter, sorn kunna utesluta en person ifrån vittnesmål, icke genast ledas i bevis, Domstolen, så väl i stad som på landet, skall, på sätt Lagen nu tillåter, endast vid Domstol å landet, anställa vittnesförhöret, med öppen rätt att pröfva verkan af vittnets berättelse, sedan tid till den anmärkta omständighetens bestyrkande blifvit lemnad, hafva R.
"Att Veterinärinrättningen i Stockholm, " säger Collegium, ”med de lägenheter, hvilka åt densamma nu äro upp”lålne, någonsin skulle kunna uppnå den "fullkomlighet en sådan Inrättning bör äga, "anser Collegium omöjligt, emedan den"samma, utom boningsrum för Förestånda"ren och den andra Läraren, tvenne sjuk"stall och smedjan, hvilka svara emot behofvet, ej äger lill boningsrum för tredje ”Läraren och för Eleverne, samt rum för "Auditorium och AnatomieSal andra lägenheter, än de för det närvarande dertill "provisoriskt upplåtne, hvilka för dessa än"damål äro högst olämpliga, och för öfrigt "saknar alldeles utrymme till förvarande ”af Bibliothek och Samlingar, samt till in"rättande af ett Apothek med dertill hö”rande förvaringsrum, hvilka vid Inrätthingen borde finnas, så väl i afseende på 3ia Den 19 Maji e. ra. "sjelfva undervisningen, som emedan Inrättningens inkomster dymedelst ej obe"tydeligen skulle kunna förökas; samt ytterligare till inrättande af ett Marketenteri, hvilket, då det skulle förekomma ”nödvändigheten för Eleverne, att besöka ”Spisqvarter, näst ändamålsenliga boningsrum för dem, der de kunde vara under ”ständig tillsyn, i synnerhet skulle bidraga att bibehålla sedligheten ibland dem." "Det är således, enligt Collegii under"dåniga tanka, endast af anförda skäl oum”gängeligen nödvändigt, att förenämnde britter afhjelpas; men detta torde visa sig ännu "mera af behofvet påkalladt, enär afseende tillika fästes på den verkan, ett längre fortfarande af dessa brister förr eller "senare ej kan undgå att hafva på Lärar”ne vid Inrättningen. Att erhålla skicke”lige Lärare för denna Inrättning, hvilka, "enligt Eders Kongl.
Om anslag till anläggning af väg dels från Örträsk till Åsele kyrka genom Fredrika socken och dels emellan Åsele och Wilhelmina kyrkor i Vesterbottens län. Då den fullkomliga saknaden af kommunikationer inom Vesterbottens läns Lappmarker utgör ett väsendtligt hinder för denna landsorts uppkomst och förkofran, hafva i sednare tider åtgärder vidtagits, för att i någon mån söka afhjelpa denna brist. Sålunda hafva, efter föregångna lokalundersökningar, planer och kostnadsförslag blifvit upprättade till anläggning af väg dels „emellan Örträsk till Åsele kyrka genom Fredrika socken, dels ock vidare emellan Åsele och Wilhelmina kyrkor. Varande kostnaden förslagsvis beräknad för den förra vägen, innehållande i längd 339,554 fot, till 134,930 R:dr R:mt. och för den sednare, 241,600 fot, till 66.950 R:dr. Med afseende å de vigtiga fördelar, som genom ofvanberörde väganläggningar skulle beredas ifrågavarande landsort, hvars innevånare sålunda erhölle nu saknadt tillfälle att till nedra landet framforsla och derstädes afsätta sina produkter samt i utbyte mot desamma anskaffa och hemföra sina lefnadsförnödenheter, vore särdeles önskligt, om dessa väganläggningar inom en icke alltför aflägsen framtid kunde komma till fullbordan; och som Lappmarksboerna icke äro i ständ Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 49. 91 att sjelfve bekosta nämnde arbeten, eller dertill i någon betydligare man bidraga, så får jag, enligt uppdrag från mina kommittenter i Umeå, yördsammast anhålla, att, sedan de v äggby ggnadsskyl digo åtagit sig att emot erhållande af ett statsanslag utaf 100,000 R:dr, utföra väganläggningar emellan Orträsk och Åsele kyrka, Rikets Ständer ville, till bestridande af utgifterna för ofvanomförmälde 2:ne väganläggningar, anvisa ett. belopp af tillhopa 166,950 R:dr R:mt, under vilkor, att, sedan vägarne blifvit fullbordade, desamma skola af vederbörande kommuner för framtiden underhållas.
LagUtsholtets Betänkande N:o 83* 35 afgiften innehåller, atf ”allt underslef med stämpladt papper, uppbärande ai högre betalning än utsatt är, förfalskning eller annan grof förbrytelse skall straffas efter allmän Lag,” men det ingalunda vore bestämdt t om förbrytaren bör anses och straffas såsom Uppbördsman eller bedräglig Gäldenär, har Herr Friherre Fredric Ridderstolpe hos Högloflige Ridderskapet och Adeln yrkat , "att någonting härom matte stadgas Då Lagutskottet, som öfvervägat denna till dess åtgärd hänvisade motion , icke funnit Kongl. Kungörelsen den 8 Januarii 1824, angående stämplade Pappers-afgiften , eller någon annan nu gällande Författning, gifva anledning till den mening, som skulle Chartoe.Sigillatas-Försäljningsmän för närvarande kunna betraktas såsom Upphördsmän , och skäl icke är förhanden alt en sådan e~ genskap hädanefter dem tillägga, hvilket ej eller Motionairen yrkat, får Utskottet endast förklara , att Utskottet anser något stadgande i detta ämne ej vara af nöden. Stockholm den a3 Julii 1839. Biht till Riki-St. Prat. 18^8 och l8*9« 7 Sami, t $ 6:te H-.t. a dra Hulet. 54 ZagUtf hotteli Betänkande N:d 84* N:o 84. Ankom till Exped. Utskottet den 29 Julii 1819J Betänkande, i anledning af Riksdags -Fullmägtigen Herr C. Fr. Lundmans Motion, om rättighet för for äring se g are att hos Konungens Befallningshafvande erhålla så kalladt Promotorial i lagsökningsmul. Till Lagutskottet har Välloflige BorgareStåndet öfverlemnat ett af Riksdags-Fullmägtigen Herr C. Fr.
Sålunda uppstegras de små heminansdelarnes försäljningspris, och de vid hvarje köp förnyade utomordentligt dryga krigsmanshus-afgifterna bidraga i sin mån till allmogens utarmande i dessa orter. Frågar man efter orsaken hvarföre denna besynnerliga skattebörda här skall vara tio gånger större än vid köp och salu af all annan jord, så skola väl dessa Båtsmansrotehålls-hemman vara tio gånger bättre och fördelaktigare än andra. Att sådant icke är förhållandet, utan att verkligen motsatsen eger rum, är lätt att inse. Uti en enda socken innehafvas omkring 90 hemman af 510 jordegare, och dessa äro belastade med 132 Båtsmän. En sådan rotering är vida mera betungande än alla grundskatter. Det är ej nog med karlens anskaffande och underhåll, utan under hans bortovaro på tjenstgöring mäste rolebönderna draga omsorg om hans hustru och barn. Om han dör, eller förbryler sig, eller blir äldre, eller får ett litet kroppsfel, och blir afskedad vanligen utan och i bästa fall med en pension af 6 högst 8 B:dr om året, så måste ny karl anskaffas. Icke många år derefter går det med honom på samma sätt. Den svåraste följden af allt detta är, att församlingen, det vill säga rotehållarne, blifvit betungade med en vexande mängd afskedade båtsmän med deras hustrur och barn, jemte enkor och barn efter aflidne båtsmän, och alla dessa befinna sig vanligen i den ytterligaste fattigdom. Derföre yttrades vid ett allmänt sammanträde, kort före riksdagens början, den öfvertygelse, att den utomordentligt starka båtsmans-roteringen i södra Möre vore en af hufvudorsakerna till den öfverhandtagande fattigdomen och fattigvårds-tungan, som derstädes trycker jordens innehafvare.