Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– »Jag tackar,« svarade Beylon torrt. Han och morianen följdes åt till drottningen. ADERTONDE KAPITLET. Så litet buller Sophia Magdalena sjelf gjorde af sig, så stor förändring i afseende både på sakernas yttre skick och deras inre beskaffenhet åstadkom hennes upptagande i det svenska konungahuset. Drottningen fann ett retsamt nöje i att visa sin öfverlägsenhet och göra henne brydd, samt frågade ej stort efter, om några eller hvilka voro vittnen till de små förödmjukelser, hvarmed hon satte sin sonhustrus tålamod på prof. Men äfven detta hade sina gränser, och om kronprinsessan, dels af den vana vid undergifvenhet, i hvilken hon blifvit uppfostrad af en sträng och herrsklysten stjufmoder, drottning Juliana, – den olyckliga Carolina Mathildas och Struensees oblidkeliga förföljerska – dels af skyldig vördnad för sin svärmor och drottning, utan öppet knot och uppstudsighet uthärdade Lovisa Ulrikas nycker, sträfva lynne, stundom rentaf förnärmelser; så grodde likväl missbelåtenhetens frö djupt och outplånligt i Sophia Magdalenas bröst. Den dolda förtrytelsen slog så mycket starkare rötter, som den gjöt olja i elden på hennes hufvudfel: fåfänga öfver sin börd. Emedan hennes hus (det Oldenburgska) burit kunglig krona alltsedan 1448, men svärmoderns (det Brandenburgska) endast från 1701, och hennes gemåls (det Holstein-Gottorpiska) först erhöll diademet vid svärfaderns, Adolf Fredriks, uppstigande på thronen 1751; så tyckte Sophia Magdalena sig äga företräden, som bort bemötas på annat sätt. De höga ätternas furstliga anor, innan de blefvo regerande konungahus, skattade prinsessan så ringa, att hon ej ens tog dem i betraktande, mindre i beräkning. Den brytning, som var oundviklig mellan två personer med sådana lynnen, sådana snillen och sådan herrsklystnad, som Gustaf och Lovisa Ulrika, inträffade nu redan, straxt efter hans förmälning.
Prestgårdarne böra utarrenderas på viss längre tid för Statens räkning, Derifrån undantages en större trädgård, med dertill hörande kålgårdar etc., som brukas af Pastor sjelf. Dock bör arrendatorn, i afräkning å arrendet och såsom inbegripet uti Pastors lön, till dennes hushåll lemna vissa nödiga persedlar in natura, såsom mjölk, smör, ost, säd etc. 13:0 Att Pastorater, med afseende på folkmängd och lokala omständigheter, begränsas efter en flitig och omsorgsfull själavårds fordringar. I Preussen, och åtskilliga andra länder, har man upgjort en plan : att fördela själavården så, att ett antal af 2 å 3000 personer skulle bestämma gränsen för en Pastors 72 Den 3 December f. m. verksamhet. Uti Rhenprovinserna har man redan börjat verkställa detta. Härmed har jag nu framställt de allmänna grunder, hvarpå jag anser en ändamålsenlig organisation af själavården i vårt land böra byggas. Inses vigten häraf och man, med denna för ögonen, på allvar vill saken, så kan den realiseras. Skall den dag en gång komma, då detta har skett, så skall det medföra oberäknelig, välsignerik inflytelse, icke blott på närvarande tid, utan äfven och synnerligen på framtiden. Och — ändock tillhörer den egentliga herrliga skörden deraf — evigheten. Man klagar öfver villfarelsers upkomst och kringspridande i landet. Lekmäns andliga verksamhet ti 1 Iskrifver man detta. Huru härmed förhåller sig, må för tillfället lemnäs. Man har emedlertid förgäfves sökt hämma detta genom Domareoch Polis-myndigheter. Erfarenheten tyckes ändtligen hafva visat, att detta icke hjelper. Det är också säkert att härmed ingenting uträttas. Inom det andliga området duga ej andra, än andliga vapen. Ordet är det tveeggade Svärd, som besegrar villfarelsens stridskämpar och emot deras anfall finnes ej annat värn, än Trones Sköld. Presterskapets ifver att, på detta stridsfält, vilja använda materiella medel, är ett erkännande af deras andliga vanmakt. Vi må dock ej undra härpå. Vi äro sjelfva skulden härtill.
Den som bifaller, att JustitiasRådet och Cornmendeuren Grefve Hamilton skall blifva Riksens Ständers Justitieombudsman, voterar Ja ; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ny votering att anställas, huruvida den person, hvilken i ordningen, näst efter Just itifflRådet Grefve Hamilton, erhållit de fleste rösterne, skall till Justitieombudsman varda utsedd. Efter voteringssedlarnes öppnande befunnos rösterne hafva utfallit, som följer; Ja 22. Nej __ 25. I följd hvaraf, och som således Nej vuni nit, ny votering anställdes öfver följande voteringsproposition: Den som bifaller , att Lagmannen Ullberg skall blifva Riksens Ständers Justitieombudsman, voterar Jas Den 9 Oclober J, m, itg Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ny votering att anställas, huruvida den person, hvilken i ordningen, näst efter Lagmannen Ullberg, erhållit de fleste röeterne, skall till Justitieombudsman varda utsedd. Efter voteringssedlarnes öppnande, befunno* rösterne hafva utfallit, som föijer; Ja 16. Nej — 31. I följd hvaraf, och som således Nej vunnit , ny votering anställdes öfver följande vote-3 ringsproposition: Den som bifaller att RevisionsSecreterareri Stråle skall blifva Riksens Ständers JustitiseOmr budsman, voterar Ja; Den det ej vill^voterar Neji Vinner Nej, kommer enligt 97 §. RegeringsFormen, ny omröstning att anställas öfver alia dem, som vid fötsta voteringen kommit i fråga. Den 9 Odober f. m, Efter voteringssedlarnes Öppnande befunnos röslerne hafva u t fa 11 i t 9 som föijer: Ja __ II. Nej — 36. DS således ingen af de personer, pi hvilka vid den forsla voteringen blifvit röstadt, genom de förnyade voteringarne erhållit Electoremes kallelse att vara Riksens Ständers JustitiseQmbudsman, företogs, enligt 97 §.
Lag-Utskottet, hvars yttrande öfver dessa framställningar blifvit infordradt, har dock icke funnit fullt skäl att understödja desamma. Väl innehåller Lag-kommittéens, Bih. till Ii. St. U liäft. 2 Lag-TJtskottets Betänkande N:o 69. af den ena motionären åberopade förslag, att förmyndare »ej skall vara skyldig att förr svara för ränta än efter tre månader från den dag, medlen i hans händer kommit eller komma kunnat, der ej vises, att han dem dessförinnan utlånt eller annorledes fruktbara gjort,» och väl gjordes af Högsta Domstolen dervid ej annan anmärkning, än att räntan ej skäligen borde beräknas förmyndaren till last, förr än 6 månader efter hvarje års slut förflutit, till det belopp uppgjord sluträkning utvisade såsom öfverskott utöfver hvad till utgifter för myndlingen erfordrades, med rättighet för förmyndaren att, om tillfälle till dessa medels utlåning ditintills icke yppats, än vidare njuta befrielse ifrån skyldighet att å dem godtgöra ränta, derest han sådant hos Rätten inom viss tid tillkännagaf, — derifrån likväl undantagna vissa fall, såsom då det visades att förmyndaren tidigare utlånt medlen m. m. Men Utskottet anser dock, att för bestämmande af en viss tid i förevarande hänseende alltför stora betänkligheter förefinnas, förnämligast deruti, att en sådan tidsbestämning alltid komme att blifva godtycklig och att den, i följd deraf, säkerligen i de flesta fall komme att förnärma antingen förmyndarens eller myndlingens rätt. Förmyndaren skall »vårda barnagodset sorn sitt eget eller gälda skadan,» — detta är den här tillämpliga, i ‘i2 Kap. 1 § Arfda-Balken uttalade regel, och längre synes den positiva lagen icke kunna komma.
Den behållning Landtmannen har qvar till Bevillnings-, Krono-utskylders och öfriga utgifters bestridande, kan alltså lätteligen bringas till samma belopp vid höga, som låga Sädespris. Men den stora riksvinst ett Samhälle tillskyndas deraf, att födoämnen och följaktligen all productions-kostnad kunna till låga pris erhållas, hvilket ovillkorligen skall verka till den inrikes productions förökande, är så påtaglig, att dess sanning icke torde behöfva något bevis. Endast genom ökad production och minskande af utländska varors förbrukning, kan Sverige uppnå den jemnvigt i handeln , som är första villkoret för ett Samhälles ceconomiska bestånd. Likasom grunden för all enskildt hushållning är att rätta^utgifter^efter Den 31 Mart: inkomster, och likasom öfverskottet å de sednare är enda måttstocken på en verklig behåll* ning, är äfven förhållandet med Staten, hvars egentliga rikedom blott består i den vinst, som tillkommit af ett verkligt öfverskott. Dessa klara axiomer, ehuru fattliga och allmänt er* kända af Tänkaren, kunna icke för ofta upprepas; emedan deras tillämpning så ofta åsido* jättes, och hvaraf följderne nu visa sig på ett så ofördelaktigt sätt, att ingen Fäderneslandets vän kan dervid vara likgilltig. Om det lyc» kats mig bevisa, att beständiga låga spannmålspris, långt ifrån att vara hinderliga för jord* brukets uppkomst, äro i alla hänseenden önskliga för ett Samhälles väl, är jag lika så öfver* tygad derom, att säde* prisens hastiga oravex. ling, så väl stegring som fall, äro högst skadliga för det Allmänna, och mången gång till och med förkrossande för Landtmannen. Denna olägenhet tror jag endast kunna förekom, inas genom en Magasins-inrättning, så ställd, att den vid inträffande fruktbara år kan upp. köpa den i landet befintliga öfverflödiga
Det kan ingalunda bestridas, att ju lägre tullafgifter, desto mindre anledning att tullförsnilla, och man skulle, endast utgående från denna sats, lätteligen kunna anse, att låga tullafgifter undanrödja förbrytelser, leda till lydnad och aktning för författningar, och demoralisera ej den vinningslystne. Men om denna verkan genom lagstiftningen för Tullväsendet skulle vinnas, borde också ingen förbudsförfattning mot någon varas införande existera, ty om höga eller så kallade skyddstullar väcka retelse hos en eller annan, ja kanske flere, att välja det olofliga för det lofliga, och uppoffra lagar, heder och medborgerlighet för enskild fördel, så måtte förbudet, att äfven på lof-* Den 19 Junii e, m. ligt sätt, det vill säga att mot tillbörliga avgifter till Staten, få följa en fri och i moraliskt hänseende, laglig viljas önskningar, ännu mera reta till afvikelser, ty ingen lärer neka, att den lagstiftning, som förbjuder, är svårare att åtlyda, än den som tillåter. Men säger man, tullafgifler sorn uppgå till j-:del, eller hälften af en varas värde, äro de facto förbud, och böra således anses i det närmaste åstadkomma samma verkan som totala förbud. Jag medger detta, och har icke framställt skyddstullsprincipen på annat sätt, med afseende på dess allmännare inflytelse i hänseende till den vinningslystnad, som nu uttrycker sig genom lurendrejande; men jag vågar dock tro, att en, äfven dyrköpt, rättvis tillåtelse, innebär ett mindre corruptionsmedel, än ett totalt förnekande, och att skyddstullsprincipen således leder till mindre demoralisation, än förbudsprincipen, enär denna sednare utgör ett obilligt tvång på de oskyldigaste önskningar. Emot den visserligen synbart riktiga sats, att ju lägre tullafgifler, ju mindre tullförsnillning, har erfarenheten likväl franstedt, och framter än i våra dagar, flere exempel som bevisa motsatsen, och som således höra till undantagen från regeln.
Töre lastningsplats föreslagna väg måtte på Statens bekostnad upptagas; att tiden för nybyggens skattefrihet måtte förlängas t. ex. till 50 år; att Kronans skogar varda på allmän bekostnad afmätte och i sammanhang dermed nybyggen och odlingslägenheter utsynte samtjunder förbehåll af Bruks och Bergsmanna-yrkets bedrifvande, upplåtne m. m.» att hvarje enskild, sorn, efter erhåiine privi' legiér, uppförerjnya Hyttor, Stångjerns», Knippoch Manufactur-hamrar, m, m., måtte för alla dess egande skattlagde hemman befrias från rotering, samt från alla dem nu åliggande skatter till Kronan på 50 års tid, äfvensom från Bevillning, Hammarskafts och Tiondes utgörande för Tackjerns-blåsningarne under lika lång tid; att alla de skogstrakter, som äro anslagne till stockfångst för de gamla sågverken, afvittras, samt att egarne tillerkännas förmonsrätt till de derå befintlige nybygg s-lägenheter. Då den ifrågavarande Landsorten är af clirnatet serdeles vanlottad, och den Bergshandtering, som der bör kunna drifvas, är af synnerlig vigt, har Stats-Utskottet visserligen ansett utvägar böra till denna närings upphjelpande derstädes vidtagas. Men som några serskilda medel, att till detta ändamål direcie anordnas, icke finnas att af Utskottet 8 2 Stais och Bevilln.-Utsk.
»Nog fordras det fantasi att stå ut med att lefva det lif de lefver, det är då säkert, och att nybyggarna ska ha rättighet att jaga dem från fjäll till fjäll som vilda djur, det är och förblir orättfärdigt, som —» »Kanske när allt kommer omkring, går lapparna däruppe och bevarar lifskraft och märg åt vårt döende släkte —» skrattade Kullen, som nog såg att jag hade litet svårt tas med tårarna. »Eller hvad säger du, kronofogde? Tänk, om lapparna värkligen är vår blifvande kulturinsatts! Intelligenta är de åtminstone!» Ja, så började de att disputera, och vi andra att språka om annat, som väl var, så jag hann lugna mig litet. När nu folk är blinda som mullvadar i fråga om lappar och nybyggare, så är det ju dumt att Men kronofogden har någonting i själfva tonen ibland, någonting så ofelbart, som kan sätta lif i hvarenda bloddroppe man har. På kvällen kom »stora kölden» som en blixt öfver oss: 40 grader! Hela huset knastrade som om en jätte höll på att krama sönder det, och medarna släpade så tungt på snön, att det lättaste fordon lät som det tyngsta lass. Flickorna stannade öfver natten, medan herrarna, i pjäxor och vargskinnstulubber, sprang hemåt som om det gällt lifvet. Utanför var allt nu så bländhvitt och gnistrande, att det rent gjorde ondt i ögonen se ut genom rutorna. Men där ute på isen, midt i månskensfloden, märktes som en stor mörk skugga. Det var renarnas, lapparnas och hundarnas från allt skydd och hygge utstötta hord. Aldrig tyckte jag att de talat så vackert för sig själfva, som de gjorde i det ögonblicket, ensamma med Vår Herre, utan att begära något, utan att fordra något — annat än att få vara till, där ingen ann kan eksistera, med snön till bädd — och den förfärande kölden till sällskap Och ändå kan det finnas människor som tycker, att också de begär för mycket! »O, om någon ville skydda dem! O, om någon ville det», sa jag och knäppte hop händerna, där jag stod. Kanske »Någon» vill det ändå! TJUGOFJÄRDE KAPITLET. Ett högst viktigt kapitel.
— En ledamot af Högsta Domstolen har ansett nyttigt, om lagförklaringar kunde af Högsta Domstolen meddelas ulan föregående förfrågningar, och mig synes jemväl, att skäl dertill är för handen, när Högsta Domstolen finner, att olika begrepp om lagens mening råda hos underdomstolarna; men för att förekomma all våda af en slik rättighet, synes stadgandet i 21 §., att Högsta Domstolens förslag till lagförklaringar skola underställas K. M:s sanction, innefatta ett nyttigt band på Högsta Domstolen. Jag upprepar för öfrigt, att jag icke anser mig böra vidare ingå i denna fråga, hvad sjelfva hufvudsaken angår, och har blott till protoc. velat anföra den åsigt, jag nyss framställt. Hr Cederschjöld: Under åberopande af hvad jag förut yttrat 0111 19 §., skall jag nu öfvergå till några ytterligare anmärkningar emot de öfriga 2:ne §§. Hvad den 21 angår, instämmer jag med Hr Stråle och vill blott tillägga, alt det alltid skall blifva svårt för B. St. att ogilla en lagförklaring, som Konungen i StatsRådet antagit, och att således många lagförklaringar skulle blifva godkända, ehuru de i sjelfva verket bort ogillas. Beträffande åter 88 §, instämmer jag med Frih. Boye deruti, att orden: vid Den 20 Mars. 397 näst p a följande riksdag, innefatta en restriction i R. St:s rättigheter, som kan blifva vådlig; ty det skulle kunna hända, att den embetsman, som hade sig ålagdt att vid en riksdags början meddela R. St. uppgift på de sedan föregående riksdagen utfärdade lagförklaringar, underlät att göra denna uppgift fullständig, och det ansvar, som derför kunde drabba honom, återställde likväl icke R. St:s rätt att vid en annan riksdag pröfva de lagförklaringar, som vid den föregående blifvit förbisedda. Det skulle afven kunna hända, att LagUtskts betänk, i ämnet inkomme så sent till RiksSt., eller att så många hinder lades för pröfningen deraf genom återremiss, bordläggningar och dylikt, att R.
Jag tror således icke, att någon betänklighet skulle i detta hänseende upstå emot mitt förslag. Också har jag talat vid mången redbar köpman, som i det fallet delat min åsigt. Skulle åter någon betänklighet upstå deraf, att någon Handlandes affärslif vore af sådan beskaffenhet att han, på grund deraf, icke vågade förete sina böcker, så får jag säga, att om på det af mig afsedda sättet, böckerna icke desto mindre framtvingades, vore det väl moraliskt rätt, enär derigenom blefve omöj ligt för honom att förhemliga sina böcker, intill dess de lades inför konkursdomaren, möjligen med det resultat, att, efter verkställd granskning af desamma, påföljden för näringsidkaren blefve fästning och schavott, derest icke K. M:s nåd komme emellan. På denna grund inser jag således icke, alt det äfven i detta hänseende finnes någonbetänklighet emot mitt förslag, utan tror tvertom, att en moralisk vinst af detta bevisningssätt skulle härflyta. Jag fäster mig likväl icke uteslutande vid detta förslag. Må Bevilin.Utsk. gerna upfinna ett annat sätt att åstadkomma lämpligare kontroll än hittills, och jag skall derföre vara tacksam; men må man åtminstone icke helt simpelt svara, att man har sysselsatt sig med att fundera på ett sådant förslag, utan att dervid ens upgifva hvarutinnan det respektiva funderandet bestått. Jag yrkar återremiss. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Jag finnér det vara för mycket begärdt, att Bevilin.Utsk. skulle antingen hafva antagit Hr Flachs förslag eller utarbetat ett annat förslag, eller också lagt i dager alla sina funderingar i detta ämne. Om man skulle lagt i dagen alla funderingarne, det vill väl säga discussionerne, så torde vi väl hafva fått ett Betänk, här, som varit temligen svårsmält, ty detta ämne föranledde inom Utsk. ganska vidlyftiga och långtrådiga debatter.
Hr von Hartmansdorff har nemi. sagt, att frågan icke är afgjord dermed, att Konungen å Sin sida förklarat, alt rättvisa och billighet fordrade den här ifrågasatta eftergiften å Statens sida, emedan det är ett beskattningsärende, uti hvilket 11. St. ega att sig yttra. Betraktar man frågan ur dess rätta synpunkt, måste medgi fvas, att den ingalunda i dess närvar:de form är en beskattningsfråga. Det nuvar:de beräkningssättet för salpeterhjelpen har tillkommit genom en origtig tillämpning af äldre författningar, men ingen lärer väl vilja bestrida Konungen Dess rätt ali förklara, huruledes de K. bref och författningar, som i förevande ämne utfärdats, skola rätteligen förstås. Jag kan visserligen icke finna annat, än att i det K. brefvet af 1766 ligger en tydlig föreskrift om sättet, hvarpå de dittills utkomna författningarne, ronde salpeterhjelpen skola tillämpas. Men auktoriteterne i Småland hafva ej sett eller velat se saken lika klar. K. M. har nu i Sin nåd. propos. förklarat huru ifrågavar. K. bref rätteligen skall förstås. Här är således endast en lagförklaring i fråga. Hr von Hartmansdorff har sagt, att det gör honom onell hvarje gång han förnimmer, att Konungens rådgifvare tillstyrkt uphörandet af någon Statens ordinarie inkomst, emedan Konungamakten derigenom försvagas. Jag har en alldeles motsatt åsigt, emedan jag är innerligen öfvertygad derom, att konungamakten vinner i styrka, då Konungen "på Sina rådgifvares tillstyrkan, uphäfver de beskattningar, som ej äro i laga ordning tillkomne, utan orättvist trycka en eller annan ort, der folket icke egt urskillning att göra sin rätt gällande. Konungens förklaring, alt folket blifvit Orättvist beskattadt, måste göra konungamakten stark, emedan folket deraf ser, att konungamakten har ett högre mål, än att utpressa skatter, det nemi. att vårda allas lika rätt.
I fråga om Hypolheksförcningar instämmer jag hufvudsakligen uti del af General-Direktören v. Troil afgifna yttrande och anser, att, såvida sådana föreningar hädanefter ifrågakomma, deras obligationer mätte ställas alt lyda i Svenskt mynt, med ränta betalbar uti Sverige. Derigenom blifva dessa obligationer, så att säga, hit domicilierade och i många afseende!) mera ändamålsenliga för landets behof. 3:o. Då jag är af den mening, att privatbanksedlar verka på silfverutvexlingen hardt nära lika med Riks-Bankens; så är jag ock af den tanken, alt Filial-Banker äro gagneligare än Privat-Banker, dels emedan de många och med skäl öfverklagade olägenheterna af Privat-Bankernas hal (officiella mynt derigenom afjijelpas, dels emedan Riks-Banken genom sitt direkta inflytande på Filial-Bankerna lättare kan förhindra eller återställa ett rubbadt förhållande emellan metallisk valuta och myntrepresentation. 4:o. Beträffande frågan om framtida säkerhet för myntvärdets upprätthållande, anser jag, att Komitén med alltför lätt hand förbigått en högst väsendtlig punkt, den af håda Slatsmaglernas gemensamma garanti. Van att i alla jordiska värf se den verkliga sanna styrkan ligga i endrägt och inbördes förtroende, finner jag den nu gällande lagstiftningen lemna alltför mycket öfrigt att önska i denna riktning. Utaf denna delning af Slatsmaglernas inflytande på Banken befarar jag, att den icke eger förmåga att vid en inträffande kalamitet utveckla hela sin kraft: och att, vid en tidpunkt af allmän penningförlägenhet, en röstpluralilet inom den andra Statsmagten skall kunna upp - 124 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 10. stå, sorn beslutar en, realisationen undergräfvande, sedel-emission, utan att medel gifvas att omintetgöra verkningarna af ett förhastadt beslut. 5:o. Slutligen anser jag mig böra förklara, att i den plan till kredit-lagstiftningens förbättring, hvilken jag haft äran inför Komitén framlägga, ingår äfven, ehuru nu icke vidrörda, öfriga delar af Fransyska haudelslagen.
Det af Rikets sednast församlade Ständer till understöd för trädgårdsföreningens i Stockholm elevskola samt till spridande af fruktträd och andra nyttiga växter beviljade årliga anslag intill nästa riksdag af 1,333 ridr 16 sk. är af Kongl. Majit nu föreslaget till fortsatt utgående, dock med den förändring, att anslaget, till oförminskadt belopp, skulle af trädgårdsföreningen få uppbäras till understöd för elevskolan med förbindelse att, så vidt ske kan, verkställa utdelning af fruktträd och plantor till mindre bemedlade jordbrukare och att, jemte behörig redovisning för medlen, till Landtbruksakademien afgifva berättelse om antalet af elever, hvilka vid inrättningen njuta undervisning samt om den utdelning af fruktträd, som kunnat verkställas, med det mera, som utgjort föremål för föreningens verksamhet. Enligt hvad styrelsens för nämnde trädgårds-förening den 30 Oktober sistlidet år till Kongl. Majit i underdånighet atlåtne och i ett vid den Kongl. Stats-Uts k o Itets Utlåtande, N:o 90. 13 Propositionen bilagdt Statsrådsprotokoll öfver civil-ärenden åberopade skrifvelse omförmäler, hade redan från berörde elevskola 15 elever och trädgårdsdrängar, med vitsord om skicklighet, utgått såsom trädgårdsmästare; och utgjorde vid ofvannämnde tid skolans elever ett antal af 10, hvilka uti de till yrket hörande ämnen erhöllo theoretisk och praktisk undervisning.