Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skatten derför synes lämpligen kunna fastställas till det minimi-belopp för dag, hvilket för bränvins tillverkning i större bränneri är bestämdt, och rörelsen böra ställas under ständig tillsyn af kontrollör, till förekommande af oloflig bränvinstill verkning. Till följd af hvad jag sålunda i korthet anfört, får jag vördsamt föreslå följande föreskrifter lör bränvins destillering: § 18 (20), Vill någon under den tid, då han till bränvins tillverkning i större bränneri är berättigad, destillera bränvin med den redskap, han för bränvins-tillverkningen uppgifvit, må det, utan särskild afgift, ske, dock under tillsyn af kontrollör, och endast under de fyra sista dygnen af hvarje månad, hvarför han till bränvins tillverkning sig anmält. Begagnandet af denna destilleringsrätt berättigar icke till återfående af eller nedsättning i den för bränvins-tillverkningen förskottsvis erlagda eller bestämda afgift. % 19- [ mindre bränneri må under tid, hvarför anmälan till bränvins tillverkning skett och tillverknings-afgift blifvit erlagd, bränvins tillverkare, utah Särskild afgift, verkställa destillering med den för bränvins tillverkningen uppgifna redskap. § 20. Bränvins destillering må äfven wider tid, då bränvins-lillverkning icke är tillåtm, kunna i stad, såsom särskild näring, utöfvas med enkel redskap, sådan den i 6 $ (7) besk,rifven är, från 21 till 30 kannors rymd, och mot afgilts erläggande efter samma grund, hvarefter afgiften för enkel redskaps begagnande vid bränvins tillverkning i 44 § (40) bestämd är. Ansökan, om sådan destilleringsrätt göres hos Magistraten, som, då tillstånd dertill meddelas, skall hos Konungens Befallningshafvande derom genast göra anmälan. u Särskilda Utskottets Memorial, N:o -H. Afgift för sådan destillering erlägges förskottsvis och för en half månad i sender till den, som eger kronoutskylder i staden uppbära. § 21.
Sftfcté ©tänber äfmen för betfamma (Tulle funna utfinna mebel.” ”jjroab åter beträffar Sjcrbe Jjufmub-^tteln, för f)roilfcn, inbegripet anflag'et titt SotS* ©åtorp fpringöroäfenbet, 9iifS*©taten nu upptager, 1,212,517 9i:br 7 (T. 4 r:(t., meb inberäfnan* be af 14,778 tunnor fpanmål unbcr penningedönerna, ä 6 3t:br tunnan, od) 9,423 tunnor fpan* mål in natura, lärer .^ongl. SJJajit i STtåbcr finna bepofroen i allmänhet funna meb ofroanftå* enbc ©tatö*anjfag fpttaS. ©ocf förefommer l)ärroib följanbe: ”Snär ^ongl. ®iaj:t, meb affcenbe berå, att bå, efter flottans lipa reglering, fartpgenS antal ocp arbetet roib ©tocfpolms ffatton bctpbligcn tillroäpt, l)milfct allt, jemte härigenom öfabe göromål, mebfört ett motfmaranbe (förre anfmar för 3Öarfé
P. 3. — om RiddarhusUtskottets memorialer angående Instruction för RiddarhusDirectionen och Riddarhusets tjenstemän; angående val af RiddarhusDirectionen inom 4 månader från Riksdagens början; angående stadgande att anmälanden från PåddarhusDirectionen endast må ske genom RiddarhusUtskottet; samt angående stadgande att RiddarhusSecreteraren ej må tillika innehafva något Embete i Staten. P. 22. — om ExpeditionsUtskottets förslag till underdånig Skrifvelse rörande en vidsträcktare tillämpning af stadgandet rörande lagvadda sakers lottning emellan HofRätts Ledamöter. P. 133. — om Allmänna Besvärsoch Oeconomie - 448 Utskottets memorial rörande RiksStåndens särskilte Beslut i frågan om en Köpings anläggande i Fryxände Socken af Wermlands Län. P. 134* — om BancoUtskottets Betänkande rörande BancoDiscont Styrelsens sammansättning, och det Reglementariska för samma DiscontVerks förvaltning. P. 134- — om BancoUtskottets Utlåtande öfver 4 §• uti Riksens Ständers Revisorers Berättelse af år 1822, jemte en och annan‘hos BancoUtskottet särskilt förekommen fråga, rörande Götha CanalVerks angelägenheter. P. 134- — oui PrestSlåndets ProtocollsUtdrag rörande fortskyndande af ExpeditionsUtskottets göromål. P. 135. — om LagUtskottets Betänkande angående föreslagne ändringar uti ConcoursLagen af den 18 Julii 1818. P. 135. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets memorial, angående förslag till jemkning af RiksStåndens olika Beslut i frågan, rörande nödvändigheten af krönta kolskrindor och angående kolmätare.
Detta rummet är ej det, som du menar." Arnold svarade icke. Han hade fallit på knä i ett af de hörn, som vette utåt floden, och om de gamle kunnat upptäcka honom, skulle de fått se honom i sitt anletes svett arbeta invid sjelfva golfvet. Efter en stunds ömsesidig tystnad hördes ändteligen Arnolds stämma: "Jag har alls inte misstagit mig om rummet, endast om det ställe, der hålet ska' finnas. Historien påstår, att det ska' ligga mellan gluggen der uppe och golfvet, men just här i högra vrån, här har jag funnit det. Och vet ni hvem jag har att tacka för den upptäckten?" "Nej", sade båda de gamle med en mun. "Jo, råttorna." "Råttorna! Hur så?" "Helt naturligt, tycker jag. Ni vet att här finnes godt om dylika, och om dessa icke hade någon utgång, så måste de stanna qvar här inne. Derför började jag för en stund sedan en ordentlig jagt i mörkret efter dessa små djur, dem vi sannolikt ha' att tacka för vår räddning. Jag träffade ingen, men hörde i stället just i detta hörn ett ihållande rasslande, liksom när en ödla krälar öfver vissnadt löf. Derpå blef det tyst. Jag undersökte noga hörnet, och jag försäkrar, att jag inte lemnat en enda tum af muren oberörd. Ändtligen i sista ögonblicket sjönk min hand ett godt stycke in i muren, jag krafsade ifrigt och murbruket ordentligt söndersmulade sig under mina fingrar. Jag har funnit utgången. Den leder måhända rakt ned i Odern, men hvad gör det; bättre att i vederlag mot friheten få ett kallt bad, än att marteras af de djefvulske kroaterna. Kom hit, far och 'mäster' Franz; jag har redan lyckats göra hålet så stort, att jag kan sticka in armen ända till armbågen, och ännu har jag inte träffat på en enda sten." De tre fångarne, för hvilka hoppet om frihet nu började randas, lade sig på knä i hörnet och arbetade som flitige mullvadar. Det lösa murbruket föll sönder som mjöl för deras händer och efter nära en timmes oafbrutet arbete kunde de höra det lätta bruset af Oderns böljor. Det var ett spännande ögonblick för våra vänner.
Den 19 Juli e. m. 527 hvilken form hiuills varit den vanliga då ett Utsk. haft någon framslällning att göra till elt RiksStånd, utan det är Ordf:den i ett Utsk. som företagit sig att tala på Utskis^vägnar. Men icke nog dermed; Ordf:den har icke skrifvit till R. o. Ad. utan lill Hr Frih. o. Landtm, och ytterligare, ej nog dermed, förhemfilte Ordf:de har ingenting föreslagit, utan anhållit att Hr Frih. o. Landtm, skulle göra den framställning hvartill han kunde finna sig befogad. Efter alla dessa begångna oformligheter kan jag icke inse att denna skrifvelse förtjenar någon annan åtgärd än att helt enkelt läggas lill handlme; hvarom jag vördsamt anhåller om propos. Frih. Cederström, Rud.: Det är myckel att beklaga att Gr. von Stedingk, vid det tillfälle dä hans promemoria skall behandlas, icke finnes tillstädes, för alt inför R. o. Ad. redogöra för de omständigheter, som kunnat föranleda en så besynnerlig procedur, som den härvid följda. Efter hvad föreg:de talare ronde besagde procedur yttrat och hvaruti jag i allo instämmer, är det öfverflödigt att för tillkännagifvande af min enskilda mening, uprepa dessa reflexioner öfver denna speciella forrafråga. Hvad sjelfva innehållet af ärendet beträffar, har jag i sanning ej kunnat finna någon tvetydighet i R. o. Ad:s mening; hvadan det således synes hafva varit af Ridd.Utsk. alldeles onödigt att framställa några allernativer för utförande af ett bestämdt beslut, sådant som R. o. Ad. i denna fråga fattat. Det förefaller likaledes nog förvånande, att Utsk. ifrågasätter, det Riddarhusets tjenstemän skulle ega någon oplions-rätt i sådant fall. Att de nya pensions-vilkoren endast angå de Riddarhusets tjenstemän, hvilka hädanefter antagas, anser jag för min del vara den enda rätta upfattningen af R. o. Ad:s beslut.
stegen skola sluta sig till musiken som de moderna danserna likasom folkdrägterna så handsken till handen, atc den ena turen måste småningom vandra den ene efter den andre in glida in i den andra, lugnt och behagligt gifi Hazelii museum och ersättas med stadsbons vande ett klart uttryck af tonernas inbördes uniform. harmoni. 1 Detta är icke dans — det är hoppsasa, interfolieradt af musik. Man saknar uppfattning, förstånd af dansen, Man förbiser, att hvarje dans har sin egendomliga karaktär, som måste återgifvas. Man försöker icke ens att spåra den. Man blott går på. Derför blir dansen, sådan den vanligen dansas på våra baler, för den betraktande och reflekterande ful och banal, i stället för att den kunde vara vacker och tilltalande. Och det är blott medvetandet af den innerliga glädje, som dansen trots detta skänker ungdomen, äfvensom att det i sjelfva verket icke är ungdomens fel, som gör, att vi kunna försona oss med den sådan den är, fast vi innerligt önska att reformen kunde göras. Hvad är då skulden till att den sällskapliga dansen i våra dagar och hos oss fullständigt förlorat det konstnärliga underlaget? Svaret är trefaldigt: Föräldrarne förbise vid de ungas uppfostran vigten af att låta dem få en verkligt grundlig och solid undervisning i dansens sköna konst. Ungdomen sjelf saknar ofta lust till ett allvarligare studium af dansen. Kunna de blott de första stegen, tro de att det andra » går af sig sjelf. » Och till sist ligger orsaken i brist på lärare med verklig entusiasm för sin uppgift, med tillräcklig kunskap om kroppsutbildningen, med allvar och nit, af lärare, som förstå uppfatta dansen som ett estetiskt bildningsmedel och som förstå att lära bort mera än blott de mekaniska rörelserna och hoppen. Kort sagdt af lärare och lärarinnor, som förstå att ingiuta själ i den konst de lära bort. Specielt hos oss ha de flesta dansskolor urartat till, hvad jag skulle vilja kalla » billiga dansfabriker. » Men detta är mindre danslärarnes skuld, än publikens, som icke uppskattat dessa skolors vigt, utan i stället genom att negligera dem bragt ner deras nivå och dermed äfven i allmänhet dansens. Till sättet att råda bot på detta skall jag i nästa artikel återkomma. Teater och musik. Kungl. operan.
Af hvad jag nu haft äran anföra, har R. o. Ad. inhemtat, att äfven jag är af den tanke, alt motionen hade förtjent ett bättre bemötande af LagUtsk., än den rönt; men sedan vi erhållit uplysning derom, att Betänk, redan är af tvenne Stånd bifallet, vid hvilket förhållande frågan för denna gång förfallit, förenar jag mig i den propos. Ilr Carleson begärt. Frih. Raab: Sedan jag begärt ordet, har det blifvit uplyst, att frågan vid denna Riksdag redan fallit. Det är således förgäfves att söka utverka bifall lill motionärens väl grundade förslag, men det återstår oss likväl utvägen att uttrycka vårt ogillande af Utsk:s Betänk., hvarföre äfven jag instämmer med Hr Carleson. Hr Bildt, Didrik Gillis: För att icke uppehålla tiden, då frågan redan är för denna gång fallen, inskränker jag mig till att, i likhet med föreg:de talare, yrka, det Betänk, mätte med ogillande läggas till liandlingarne. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: I motsats till alla de talare, som här yttrat sig, tager jag mig friheten anhålla om bifall till Betänk. Ett sådant förfarande, som af motionären blifvit föreslaget, skulle, i min tanke, föranleda till en ganska ledsam och skadlig penningeliandel, i synnerhet för den mindre bemedlade. Hr Carleson har sagt, att det endast skulle blifva en obetydlig del af affärsverlden, som skulle komma in i den frigifna räntans krets; men jag tror, att förhållandet ej blefve sådant. Det finnes en mängd menniskor, som måste låna penningar, utan att hafva någon egendom att pantsätta, t. ex. arrendatorer af landtegendomar. De äro mindre affärsmän, men utan tvifvel vida talrikare än de, som skola komma att med förmån begagna sig af detta förslag.
Detsamma må3te säga som Donna Elvira, för hvilket frk. Karlsohn alltjemt uppoffras. Kunde ej frk. Javette här med större fördel användas, ifall icke frk. Ek ville återtaga partiet, hvilket för operan utan fråga vore allra bäst. Debutanterna ha denna gång fått sig anförtrodda baspartierna. Af dessa utföres Mazettos onekligen bäst, och hr J. (ktmgren har deruli visat spirande gåfvor att med tiden blifva en angenäm buffa * sångare. Åt det komiska facket lutar nog också den nye Leporello, hr Söderman, som dock har åtskilligt att kämpa emot innan han kan göra någon mera nämnvärd nytta deruti. De anmärkningar, vi framstälde rörande hr S: s Plumkett i Martha, gälla nämligen ännu i hela deras utsträckning, som det vill synas. Vi beklaga detta och finna helt förklarligt att mtisikvännen tills vidare föredrager den gamle Leporello, hr Janxon, trots tidens härjningar. 1 afseende på guvernörens korta, men imponerande parti, tillåta vi oss den anmärkningen, att hr Sellergren, som framställer en den bäste guvernör, operascenen på länge egt, icke annat än för sjukdomsfalls skull borde ersättas af hr Strömberg. Don Ottavios parti, med hvilket hr Bröderman fått företaga ett litet temligen äfventyrligt experiment, har sedan dess — tyvärr — icke återtagits af hr Odman, hvars krafter man ansett sig böra bespara en Mozartsk opera, som ju alltid i alla fall drar folk, för att helgas sådana nutidens öfversvinne-liga snilleverk som Massés i Wien och flerstädes förolyckade * Paul och Virginie » m. m. Hr Lundmark, som nu fått rolen till sist, eger ej nödig mjukhet i timbre och sångsätt för det genomgående dolce, sångrolen fordrar; roler af mer heroisk natur synas komma att ligga j) ättre för karaktären i hr L: s röst, när denna hunnit blifva mera odlad och utvidgad än hvad för närvarande är fallet. Som det tarfvas en skådespelare med mer än vanlig finess och rutin för att göra Don Ottavios ledsamma rol intressant, bör man ej förevita en nybörjare som hr L. att det ej lyckades honom.
— » » Och det var hon som bodde i tornrummet? » » Ja, för på äldre år blef hon så folkskygg, och trodde sig ha fiender öfverallt, så att hon inte ansåg sig säker annat än däruppe. » » Och hvartill har det egendomliga rummet sedan begagnats? » frågade grefvinnan, då hon under några minuter förgäfves väntat någon fortsättning. » Sedan användes det ibland till gästrum, har jag hört, men på senare tider har det stått obebodt — åtminstone så länge jag minns tillbaka. För det är ingen, som velat bo där! — » (Forts.) ' Skrifva bref. Jag skulle ha skrifvit långt förut till Faster och tackat för Fasters stora vänlighet och allt roligt, som jag hade hos Faster, om inte ... » J a h a, om inte j a, men h v a d s k u l l e ni hitta på? Men ä n d å. A b, dettah e m s k a, som k a l l a s a t t skrifva bref till v ä n n e r och b e k a n t a, som ni måste skrifva till och — som ni egentligen ingenting h a r a t t säga, men som skulle bli så ledsna, om ni glömde bort d e m oeh inte skrefve. D e t t a slags bref, d e m, som m a n skrifver nödd och tvungen, borde m a n aldrig skrifva. Större ting än så h a visat sig genomförliga. Och icke ä r det svårt a t t skrifva så. D e t fordras j u endast en ringa ting. » Nåväl, en tid efteråt h a d e hon begärt sina bref tillb a k a och ville s l u t a skrifva. H v a r f ö r? N ä r m a n t ä n k e r så, d å b l i brefven l i k a opersonliga och stela som tidningarnas notisafdelningar, då kunde man likaså gärna begagna tryckta formulär eller skrifva efter brefställare, det skulle ej göra brefven mera färglösa, mera ytligt flacka. Lennart Hennings. F r å n Iduns läsekrets. När håren gråna. Några allvarsord med anledning frågan n:r 274 i Idun.
Slutligen får jag erinra, att sedan det i BankoNämnden numera blifvit beslutadt, att insättning a vista i Bartlén ej får äga rum, blifyer det ej möjligt för RiksgäldsContoret att insätta någon del af de ifrågavarande extra anslagen till förräntning utan Konungens tillstånd, och då synes billigheten fordra, att de räntemedel, som endast kunna beredas genom Konungens omtanka och förutseende vid dispositionen af sjelfva capitalet, äfven öfverlemnas till en friare disposition åt Konungen. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Frågan synes nu inskränka sig dertill, om återremiss bör beviljas eller icke. Det måtte ej vara farligt att bifalla den, då derigenom intet definilift beslut nu fattas. Grefve Den ii Mars f. m. Brahes skäl synes åtminstone förtjena alt tagas i betraktande, och då Grefve Horn samt Herr Cederschjöld medgifvit, att de sväfva i ovisshet om saken, får Utskottet utreda ämnet i fall målet återremitteras, hvilket jag altså tillstyrker. Herr Tham: Till hvad den siste talaren anfört, får jag blott lägga, att om, i följd af Grefve Brahes framställning, en återremiss beslutes, är derföre intet definitivt beslut fattadt, oell det är således så mycket större skäl att låta Utskottet först utlåta sig öfver anmärkningen, innan saken slutligen afgöres. Jag förnyar på denna grund min begäran om proposition på återremiss. Grefve Brahe: Med de tvenne siste värde talarne instämmer jag i den erinran, att fråga nu endast är om återremiss, och att, då saken återkommer, det i alla fall är Ståndet öppet lemnadt, att taga livad beslut som helst. — Hvad åter beträffar det af mig framställda förbehåll, att medlen icke skulle få användas till löner, pensioner eller gralificalioner, så har denna framställning blott bärrört från min önskan att komma till öfverensstämmelse med de tvänne Stånd, sorn redan förut återremitterat den ifrågavarande §:n med detta förbehåll.
» Ja, din pappa är vacker, » sade den främmande gossen, » men din mamma är vådligt ful. » Hon stod som slagen af åskan. Till och med barnen. Men då hände något, som hon aldrig väntat. Hennes gosse rusade upp, grep den andre och började efter bästa förmåga bearbeta honom med knytnäfvarna. » Ä r min mamma ful? » skrek han. » Skäms du inte. Min mamma är vacker, den allra vaokraste. Det säger pappa också. Mamma är den vackraste, för hon är den snällaste, säger han. Min — mamma — är • — den vackraste — hör du? » Och han ordentligt bultade in de sista orden i kamratens hufvud. » Säg på stund, att min mamma är den vackraste. » Och så hamrade de små knytnäfvarne åter på offret. » A j! A j! Lufva mig inte, » skrek den andre! » Ja, din mamma är den vackraste. A j. Släpp mig nu! » Modren stod där, upprörd, skakad i hjärtats innersta gömmer. Det var som en uppenbarelse, detta. O, huru dåraktig hon varit! A f fåfänga, af usel afundsjuka öfver andras beundrade fördelar hade hon nära nog offrat sina kärastes hjärtan. Och dessa — huru trofasta hade de ej varit. D e hade bevarat sin kärlek till henne, trots hennes ovänlighet, hennes köld och bitterhet — och hon. Hon hade vändt sitt hjärta ifrån dem, fastän de så ömt älskat henne. Hvilka rika skatter hade hon ej skjutit ifrån sig. Men gudskelof, ännu var det ej för sent att återvinna dem. Blixtsnabbt jagade dessa tankar och känslor genom hennes hufvud, genom hela hennes varelse. Och så störtade hon fram till sin gosse, kastade sig ned bredvid honom, drog honom till sig, omfamnade och kysste honom i stormande fröjd, och så började hon gråta, som om hjärtat ville brista. Gossen såg på henne, först glad, sedan ytterligt förundrad. Men så gick det upp ett ljus för honom.
Vår framlidne Konung Cati XIII, Glorvördigst i åminnelse, erhöll genom tractaten i Åbo år 1812, tillika med Dess då varande Höge Herr Son, vår nu regerande Allernådigste Konung, af Hans Maj:t Kejsaren i Ryssland ett Lån af i§- Million Rubel. Detta Lån var egentligen afsedt att upptagas, för att under det svåra missväxtoch krigs-året 1812 förse landet med bristande oundgänglige förnödenheter af spannmål och proviant. Men sorn detsamma icke emot 76 $• Regerings-For - Siats-Utskottet t Beänkanden. 447 men kunde för Statens räkning upptagas och behofven voro gifne, negocierades Un-afhandlingen' för Hans Kongl. Maj:ts och Hans KonglHöghet Kron-Prinsens enskilda räkning och lånet utgick hufvudsakligen i spannmål och proviant-artikJar; samt hampa till Flottornes behof femte Ryska Hingstar för Stuterierne. När ^e. dan fråga uppstod om lånets liqvidation eller betalning för de eiliållne varorne, afstod Kejsaren i Ryssland, af enskild tillgifvenhet för de Höga Personeme, ifrån allt anspråk derå, utan öfverlemna de hela skuldsumman till Hans Majtts och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens enskilda fria disposition Af hela r et Sverige såmedelst lillgodokomne beloppet återfordrades af Hans Maj:t Konungen ej mer än den andel, sorn utgjorde liqvid för de i bebofvets stund, till Kongl. Allmänna Magazins-Directionen öfverlemnade proviant-persedlar, uppgående till ett värde af något öfver 600,000 Ed. B:o ; Det öfriga eller valutan för hampan och hingstarne tillät Hans Maj:t i Nåder att få anses som en enskild gåfva af honom till Fäderneslandet. Nu frågar jag hvarföre icke en så tillfredsställande utredning af ämnethar kunnat af Utskottet gifvas åt Eikc-ts Ständer?
Cancellist i Const.Utsk..’’ Den ti Mars blef det ånyo inom Const.Utsk. företaget till pröfning, på sätt följande transsumt utvisar: "Transsumt af prot., hållet hos II. Sl:s Högh Const.- Ulsk. den 11 Mars 184 * - Föredrogs StatsU(sk:s prot.utdr. för den 23 i sistförflutne månad, af innehåll, att sedan ifrån K. M. till bemälde Utsk. ankommit 2:ne nåd. skrifvelse!’ af den 3 i samma månad, den ena (N:o 100) ang:de beviljande å extra-statsregleringen af särskildt anslag af 36oo r:dr årligen till aflöning för ökad embetsoch tjenstemannapersonal uti K. Statscont. och den andia (N:o 101) om anvisande å nämnda statsreglering af anslag för K. theatern, motsvarande de för dramatiska spektaklet förut å 5 hufvudliteln uppförda men vid denna riksdag afslagna anslag, dels af 4^00 r:dr i contant, dels till ved; så hade StatsUtsk., vid det förhållande, att enahanda anslagsfrågor förut under denna riksdag vid ordinarie slatsregleringen varit pröfvade och afslagne, ansett sig böra härå fästa Const.Utskis uppmärksamhet för den åtgärd, hvartill Const.Utsk. kunde finna sådant föranleda, äfvensom på detUlsk måtte komma i tillfälle alt taga i öfvervägande, huruvida, till förekommande deraf, att redan afgjorda frågor skulle på dylikt sätt åter kunna upptagas, något förändradt grundlagsstadgande vore att anse af behofvet påkalladt. Enär detta StatsUtsk:s meddelande, ifall detsamma borde anses innefatta en anmärkt).anledn., icke kommit Const.- Den ai Maj f. m.
Orsaken, hvarföre Wexiö stift har så få läroverk, nemligen blott 2:ne fullständiga, och Grenna pedagogi är väl ensamt att söka i den tillfälliga omständighet, att inom stiftet ej finnas flere än 3 städer, der läroverk hittills kunnat inrättas. Hvad Grenna pedagogi angår, så ligger den lilla staden i nordligaste hörnet af stiftet på gränsen till Linköpings stift och icke fullt 4 mils afstånd från Jönköping; läroverket derstädes synes således just till följd af stadens läge ej kunna blifva annat än en obetydlig stadsskola. Af de 2:ne öfriga städerna med fullständiga läroverk, ligger Wexiö i den sydöstra och Jönköping i den norra delen af stiftet, hvadan hela den vestra delen är allt för aflägse från läroverk. Nu har genom Kongl. Maj:ts nådiga beslut i början af år 1860 en fri och oberoende köping blifvit anlagd i Wernamo, hvilken köping, belägen öfver 7 mil från städerna Wexiö och Jönköping, redan räknar nära 700 innevånare. Här svncs mig vara en fullt lämplig plats för ett läroverk. Det har icke kunnat falla mig in att väcka detta förslag för den nybildade köpingens skull, ty dertill är den ännu alltför obetydlig, ehuru den redan torde kunna fullt jemföras med en och annan af rikets småstäder, utan förslaget framställes hufvudsakligen till förmån för de kringliggande orterna af Westbo, Sunnerbo och Östho härader, hvilka långt före detta kunnat hafva billiga anspråk på ett läroverk inom sig, om blott lämplig plats för ett sådant hade förefunnits. Af de nämnda häraderna är Westbo, bestående af 27 församlingar, så beläget, att de aldra flesta studerande derifrån måste färdas genom Wernamo för att komma till läroverken i Jönköping eller Wexiö, dit de hafva från 13 till 9 mils väg. Om till en början ett lägre 2- eller helst 3-klassigt läroverk förlädes i Wernamo, kunde ungdomen från den kringliggande trakten der få inhemta förberedande kunskaper, och de ynglingar, som visa större fallenhet och lust för studier, derifrån förflyttas till de fullständiga, mera aflägsna läroverken.