Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning af BancoUtskot* tets den 10 dennes afgifne, samt den 17 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Ut. låtande till upplysning, angående de sedan 1 S 15 års Riksdag vidtagne åtgärder, i anledning af dä väckt fråga om en ny Mynt^ordning, fann Högloflige Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande endast barde läggas till Handlingar^. ______ Föredrogs å nyo Statsutskottets den 4 dennes aflåtne samt den 14 i samma månad på bordet lagde Memorial, innefattande anmälan att Hans Maj t Konungen, genom nådig Skrif, velse till StatsUtskottet af den 23 sistledne Ftbruarji, återtagit dess Högstsalige Herr Faders till Utskottet under den 23 December näst1-edit år aflåtne nådiga Proposition om bestämmande af 600,000 Francs i metalliskt mynt för deri ärliga ersättnings-summa af 200,000 R:dr Svenskt BancoMynt, som vid 1815 års Riksdag blifvit Kongl. Majit och dess Efter, trädare på Svenska Thronet» tillslagen, I sami Den 19 Martil. 297 tnanhang hvarmed upplästes ett från PresteSiåndet ankommit ProtocoIlsUtdrag af den 17 dennes, innehållande att PresteStåndet, sorn, i detta förnyade prof på Kongl. Maj:ts v nådiga välvilja och ömhet, funnit ökade anlednin*’ gar till undersåtlig vördnad och tacksamhet, för sin del besiutit, det måtte Riksens Ständer, ge* nom en underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit, betyga deras underdåniga tacksamhet för Kongl. Maj:ts nådiga åtgärd härutinnan samt ExpeditionsUtskottet anmodas, att med Förslag till en sådan underdånig Tacksägelse Adresse till Rik* sens Ständer inkomma; uti hvilket Beslut de öfrige Respective Stånden blifvit inbjudne att sig med PresteStåndet förena.
Om detta lefnadssätt befordrade betydlig och nyttig arbetsförtjenst åt fattiga medborgare, vore dermed ändå någon vinst; men det är merendels icke så, utan det, hvarmed man egentligen vill tillfredsställa sina sinnliga njutningar, är vanligen främmande länders producter. Våra bemödanden och våra författningar böra således hafva till syftemål, att, jemte förståndets och hjertats förädling, bereda utvägar till en jemn och säker bergning för massan af nationen, hvarigenom fattigdom och brott förekommas, och hvarigenom behofvet af correct.inrättnrr och fängelser för olyckliga fallne medmenniskor i betydlig mån förminskas och i samma förhållande större tillgångar erhållas till befordrande af allmän förkofran. Att bereda tillräcklig och god arbetsförtjenst, lärer väl, enligt de flestas öfvertygelse;, vara rätta utvägen till vinnande af det åsyftade ändamålet; men sättet att anskaffa en sådan , fruktar jag, anses endast vara stående arbetsinrättningar. För min del, anser jag sådana ej komma att uppfylla ändamålet, emedan de för unga och lifliga menniskor mera uppmuntra till lättja och liknöjdhet, än till den önskade motsatsen. Dessutom erfordras härtill stora föriagssuinmor, icke allenast till byggnader, verktyg och lefnadsbehof, utan äfven till rudimaterie)', hvilka, sedan förädlade, oftast sakna afsättning. Erfarenheten vid de smärre enskildta företag i sådan väg vitsordar detta förhållande. Vårt land erbjuder dock andra, lättare utvägar, hvarpå jag önskar få fästa allmänna uppmärksamheten, och dessa äro : våra vidsträckta, odlingsbara mossar och kärr, samt våra malm digra berg. Låtom oss begagna de utrymmen för verksamhet, som naturen sålunda erbjuder, och jag hoppas på goda resultater, så väl i ekonomiskt, som moraliskt hänseende. Med anledn. häraf, så väl som af det olyckliga tillståndet inom våra correcl.hus och fängelser, samt K. M:s nåd. propos. till II. St. om anslag till myrors uppodling på Gottland, får jag vördsamt göra följande förslag:
Sedan Landskamereraren O. A. Holmgren och Häradshöfdingen Carl Engelblom, å Landshöfdinge-Embetets vägnar, samt Häradshöfdingen, Herr Lagmannen Westerdahl blifvit hörde och förklaringar afgifvit, har Kongl. Hof-Rätten, genom Utslag under den 23 Julii 183o, förklarat, det Holmgren och Engelblom gjort sig skyldige till det embets-fel, Advocat-Fiscalen fört Landshöfdinge-Embetet till last, och derföre, med åberopande af 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, dömt dem, att hvardera böta 10 R:dr B:co, till treskiftes; och vidkommande åtalet emot Herr Lagmannen, Häradshöfdingen Westerdahl, så, emedan de åsigter, Advocat-Fiscals-Embetet på förenämnde sätt framställt, med Lagens bud vore öfverensstämmande, hvaraf följde, att Herr Lagmannen Westerdahl misstagit sig, då han för inställelse vid Ting, på en gång föreskrifvit både vite och hemtnings-påföljd, ville Kongl. IIof-Rätten, med bifall till Advocat-Fiscals-Embetets i den delen gjorda R. St. Just.-Omb. Enil.-Ber. d. iS Januarii iS3/j,. 44 gjorda hemställan, hafva erinrat Herr Lagmannen Westerdahl om origtigheten i denna Domare-åtgärd. Sedan vederbörande i Högsta
Vid förnyad föredragning af Statsoch Bevillnings-Utskottens Utlåtande, N:oi2 5, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande Nio 87 om Curhus-afgiftera m. m., beslöt Preste-Ståndet att, med frånträdande af sitt till afa och gle punkterne uti Betänkandet, N:o 87, kemnade bifall, antaga den redaction, Utskotten uti Utlåtandet N:o 125 föreslagit för den 3ldje punkten, samt den redaction af den %’a punkten, hvilken uti Herr af Billbergs, Utlåtandet bifogade BeseEvation, inriehålles; ut-i hvilket sistnämnda beslut de öfrige respective Stånden skulle vördsamt, och vänligen inbjudas att sig förena, S. D* Föredrogs i nyo och lades till liandlingarne förstärkta Stats.Utskottets Memorial, N:o 3g9, angående veikstalld omröstning i frågan, angående försäljningen af de arne Kronan tillhörige Krigs-skeppen Tapperheten och, af Chapman, Prot.-Utdrag den 15 Februarii 1830 137 S D. Vid skedd föredragning af Bevill* ningsUfskottets Memorial, Nio 69, i anledning af de inom Vällofl. Borgare-Ståndet gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 62, med förslag till reglementariska föreskrifter, i afseende på Brännvinsskatts utgörande efter tillverkningen, blef detsamma till handlingarna lagdt. S. D, Föredrogs och lades till handlin. garna Bevillningssamt Oeconomie-Utskottens Memorial, Nto 35, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut rörande Paket*Post-och Forvagns-Inrättningen. S. D. Antogos att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag ConstitutionsUtskottets Memorial: N:o 64, med föreslående af ett tillägg i a* §- Riksdagsordningen; N:o 65, med förslag till ändring af 68 §.
Otvifvelaktigt lef ver Ernst Alilgrens minne annii friskt och ofördunkladt bland de mhnga, som kände och iilskade henne personligen och de ännu fler, som kände och iilskade henne genoin hennes böcker, men hennes drag, hennes lifshistoria, Iiennes tragiska öde börja inåhanda förblekna, som s&amp; mycket aniiat, livaröfver tiden bredt sin allt öfverskylande slöja. D % vi nu åter liar vilja frammana Victoria Benedictssons bild, sker det i den öfvertygelsen, att vi härigenom bereda hvarje van till diktarinnan och hennes diktkonst ett s a m t om än vemodigt nöje. Det är ej n5gia nya, hittills obeaktade faser af den bortgångna författarinnans Iiistoria vi liar gå att framställa, det är endast henne sjalf vi åter skola låta tala i de bref af hennes egen hand, vi här meddela, bref hittills förvarade som familjeklenoder, men som nu framliiggas i den tanke, att de skola bidraga att sprida ett klarare ljus öfver en personlighet, som, i likhet med hvarje iner franistående man eller kvinna, både under sin lifstid och efter sin död, blifvit så olika bedömd och uppfattad. Som bekant utgafs ett par år efter frii Benedictssons död af liennes, litteräre arftagare, Axel Limdegård, den Sj alfbiografi iir bref och anteckningars livari inaii förnämligast af brefven till utgifvaren kan följa ghngeii af Ernst Ahlgregs utvecklingshistoria. De bref vi nu blifvit ssitta i tillfälle att meddela, återfinnas diireiiiot, som näilints, ej bland de redaii utgifna brefven. De h a h a ' skrifvits till er1 aldre syster, inellan Iivilken och brefskrifverskan det, förefanns denna själarnes friiiidskap, soin ej alltid förekommer bland nara anhöriga och soin mer an blodets band bidrager att sliita tvenne lijartan till livarandra.
Hr v. Hartmansdorff har yttrat, att' tvenne riksdagars sammanstämmande beslut fordras för antagande af ett grundlagsändringsförslag; men han har härvid förbisett, hvad som nyss i afseende på K. proposrr blifvit utredjt, att nemi. de kunna blifva hvilande, om än samtliga RiksSUn ogilla dem vid första riksdagen. Hr Cederschjöld har fortfarande fästat sig vid en skillnad emellan orden afgöra och besluta, hvartill jag icke trott, att man skulle återkomma, enär grundlagen öfverallt nyttjar dessa ord såsom synonyma. Slutligen har Hr v. Hartmansdorff citerat ett exempel om upphäfvande af BorgareStts hela representationsrätt. Det är icke heller omöjligt, att ett sådant förslag från ett Constit.Utsk. kan inkomma, och det måste då hvila till påföljande riksdagen; men som BorgareSt. naturligtvis är emot förslaget, följer af sig sjelft, att detta Stånd vägrar sitt samtycke dertill vid denna påföljande riksdag, och frågan är dermed förfallen. Jag vill för öfrigt ej yttra mig vidare för närvar.; det är tids nog dertill, då frågan återkommer till Utsk., sedan BorgareSt., efter hvad upplyst blifvit, återremitterat den. Hr Lefre'n: Det är anmärkningsvärdt, att vid i8i5 års riksdag antogs sednare inom. i 56 § just för att hindra Constit.Utsk. från den magt, som det förut hade och nu söker att ånyo tillvälla sig. Jag hade ämnat att till bevis härom uppläsa motiverna för det ifrågavar. tillägget ur dåvar. Constit.Utskis betänk:n; men jag finner mig uturståndsatt dertill, emedan boken för närvarande lärer vara utlå - Den ii December f. m. nåd. Jag hoppas dock, att, sedan detta sednare morn. i 56 § blifvit antaget, vingarna på Constit.Utsk. skola vara så stäckta, att det förnyade försöket skall misslyckas. Constit.Utskrs memor. N:o återremitterades. Vid förnyad föredragning af Constit.TJtskrs d. 4 dennes på bordet lagda memor. N:o 58 i anledn. af återremisserna på memor.
Adelsfane-regementet hörande indelade räntor, hvilka Kongl. Maj:t, enligt afgifvet nådigt förslag till reglering af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel, ansett böra till Statsverket indragas, utgörande beloppet, hvarmed nyssberörda räntor på de sednare åren i medeltal utgått, i rund summa 10,500: — tillsammans 16,132:30. Och som Utskottet, under förutsättning att Kongl. Maj ts ofvanberörda nådiga framställning i fråga om indragning af de till chefslönen vid f. d. Adelsfane-regementet hörande indelade räntor, och i sammanhang dermed beviljande af motsvarande anslag för de ändamål, hvartill berörda räntor förut varit disponerade, vid behandling af utgifterna under Riks-statens Fjerde Hufvudtitel, framdeles vinner Rikets Ständers bifall, icke funnit något att erinra vid förestående beräkning, så utföres här den indelade ordinarie räntan, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, med ett jemnadt belopp af ’ 2,693,200: - Den till Statsverket inflytande eller Kronan behållna andelen af ordinarie räntan, som vid 1860 års statsreglering beräknades till R:dr 1,990,000: — och vid 1863 års dito till » 1,957,000: — har uppgått, 1861 till » 2,127,060: — 1862 » » 2,163.372: — 1863 » » 2,166,864: — eller i medeltal för dessa tre år till • » 2,152,432: — hvadan, med tillägg af nyssberörda till chefslönen vid f. d. Adelsfaneregementet hörande räntor, denna inkomst i enlighet med Kongl. Statskontorets hemställan af Kongl. Majit föreslagits att beräknas till 2,160,500 R:dr.
Den kontroll öfver lagskipningen, som allmän upplysning med skäl utöfvar och hvars välgörande verkan ej kan erhållas utan frihet att i allmänt tryck granska domares åtgärder, får derföre icke öfvergå i hela folkmassans händer, att utöfvas genom meningsyttringar inför domstolarna under sjelfva ärendernes handläggning. I ett land, der allmän tryckfrihet finnes, berättigad att fritt yttra sig öfver allt hvad som är eller kan blifva föremål för mensklig kunskap, dömer den offentliga granskningen med full rätt öfver domares och alla embetsmäns offentliga handlingar, utan annat förbehåll, än att icke förnärma personerna eller handlingsgrundernes moralitet och sanningen i förhållandena. Men till verkställande af granskningens domar får ej anlitas annan handräckning, än den som meddelas af allmänna omdömet sjelft. Man må ej befara, alt denna verkställande makt är för svag. Hon behöfver intet understöd från styrkan. Men hon får ej heller emottaga något sådant understöd. Det är icke genom antal eller armstyrka, som sanningens kraft skall röja sig. Denna kraft följer egna lagar, skilda fränden materiella naturens, och icke, såsom dessa, oemotståndliga för ögonblicket, men dock ulan alltför långt dröjsmål oemotståndliga. Offentlighet vid rättegång är hvarken förkastlig eller onödig, utan tvertom nödvändig. Den bör dock hafva en gräns, för att icke blifva skadlig; oell för bestämmande af denna gräns bör väl tagas i betraktande det ändamål, som skall genom offentligheten befrämjas. Jag har föreställt mig detta ändamål vunnet genom det tillträde för allmänheten, som från rättegångsförhandlingarna utestänger all hemlighet, så vidt rättsökandes fördel och säkerhet deraf bero *). Med denna mening Öfverensstämmer nu äfven lagförslaget, ehuru grunderne till den förändring, förslaget i denna del undergått, icke finnas i motifverna upptagne. *) Betraktelser och Handlingar hörande till Reformen i Nät. repres.' och Allm. Lagen. 2 haft. s. 126 o. följ. 72 Äfven i frågan om den muntliga eller skriftliga rättegångens företräde har jag trott mig finna sjelfva begreppet om tvistämnet icke vara bragt till nöjaktig klarhet.
Lag icke bestämdt omnämnda brott, att bortföra och undanhålla annans barn, nu mera understundom blifvit utöfvadt; och E. K. M., af omtanka för bevarande af helgden af det emellan föräldrar och barn befintliga ömmare förhållande, ansett nödigt, att, till förekommande af de olyckliga följder, ej mindre för det bortförda barnet, än för dess föräldrar och vårdare, som dylika brott oftast medföra, desamma böra i Straff-Lagarne serskildt upptagas och i nion af omständigheterne med ansvar beläggas; har E. K. M:t, uti Nådig Proposition, till R. St;s antagande framställt ett 1 7 serskil - Exp. Utsk, Förslag till und. Skri/v. 219 . / da §§. afFattadt Förslag till Förordning, angående ansvar för den, sorn bortförer eller undanhåller annans minderåriga barn; men som, vid öfvervägande häraf, R. St. stannat uti olika beslut, Tvänne Stånd emot Två, och frågan således, jemlikt Stadgandena i 87 och 89 §§. R.F. samt 75 §. R. O., kommer att anses hafva förfallit, xå R. St. ett sådant förhållande hos E. K. M:t underdånigst anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 17 Febr, i83o. Preste-Slåndet d. 19 Borgare-Ståndet d. 19 — ■— Bonde-Ständet d. 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af förslag till Tull-Taxa. S. A. K. I ill E. K. M;ts Nådiga pröfning och fastställelse få R. St. i underdånighet öfverlemna närlagd e förslag till Taxa för Tull afgifterne ä inkommande och utgående varor samt Transito af giften, uti hvilket förslag de förändringar i nu gällande Tull Taxa blifvit iakttagne, hvilka R. St, för deras del, ansett nyttiga och af behofvet påkallade.
Ordföranden upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af förevarande Betänk., framställde Hr Gr:n o. Ordföranden propos. på bifall till detsamma och, då dervid svarades starka ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 31 sistl. Januari och 7 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 53, i ani. af väckt motion om ändring i K. Kungörelsen den 18 Mars 1843, i fråga om ersättning åt särskildt tillförordnad domare för syn å militie-boställen. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 31 sistl. Jan. och 7 dennes bordlagde Betänk. N:o 54, i ani. af väckt motion om en ny lag rörande vattenrätten. Frih. Sprengtporten, Jak. Wilh.: Emot Utsk:ts tillstyrkande, »att R. St:r måtte i und. skrifvelse till K. M. anhålla, att K. M. täcktes åt sakkunnige män uppdraga att utarbeta förslag till en ny lag, så väl för afledande, som tilledande af vatten, och hvaruti bestämmas jordegares rättigheter i förhållande H. 11. 23 354 Den 11 Februari e. m. så val till hvarandra, som till egare af vattenverk,» har jag ingenting att anmärka. Ty lika med Utsk:t anser jag en sådan lag vara nödvändig, enär den nuvarande, äfven med de tillägg, som sednare tillkommit, är ofullständig. Men detta oaktadt tror jag likväl, att Utsk:t alltför mycket begränsat föremålet för den ifrågaställa lagen. Ty man misstager sig, då man tror att dessa frågor icke röra andra rättsförhållanden än jordegares sins emellan, äfvensom egares af vattenverk. Det finnes nemligen en mängd stora och vigtiga omständigheter, som kunna vara häraf beroende, men hvilka icke torde vara af den egenskap, att de rätteligen kunna innefattas inom de uttryck, som Utsk:t begagnat.
Den enda verkliga, ehuru fromt tillbakahållna, betänkligheten är utan allt tvifvel den ställning, hvari löntagarne försättas, att få med Staten att göra, i stället att kunna maniera och, i händelse af underlåtenhet, panta sina räntegifvare, o. s. v. Men besinnas det, att detta i högst få fall för rantetagarne kan tjena till verklig fördel, hvilken egentligen öfverflyttas på corn missionärer, regtts-skrifvare, fogdar m. fl., så torde det lätt inses, att denna betänklighet borde försvinna. Det är otänkbart, att Staten skulle upphöra att omsorgsfullt besörja sina embetsmäns löning; och ett tillstånd, der detta kunde komma i fråga, förutsätter en sådan upplösning i samhället, att den enskilde räntegifvaren äfven då lärer undandraga sig sina förbindelsers fullgörande, och räntetagaren föxgäfves söka executiva maktens handräckning. I sådant fall måste hela samhället vara i fara, och löntagaren måtte då vara skyldig att dela ljuft och ledt med alla öfriga medborgare. Samhällsbanden äro nu på helt annat sätt tillknutna, än under enväldets sorgliga dagar; och medlen att afhjelpa tillfälliga behof, ögonblickliga svårigheter, äro nu vida större för Staten än då, och vida säkrare än de tillgångar den enskilde skattdragaren kan erbjuda. Jag kan således icke inse annat, än att det med löntagarens eget intresse vore förenligt, att få denna angelägenhet på ett bättre sätt reglerad , helst om Staten kunde åtaga sig — hvilket icke synes böra mola lunder —- att qvartal vis utbetala de hittills indelta lönerna. Då jag dessutom nu föreslagit, att ett R. Stts verk skulle öfvertaga befattningen med all Statens uppbörd, samt D e n 7 Mars f. m. bestämdt till Stats-contoret utbetala alla å Riksstaten fastställda utgifter, synes mig, ehuru denna åtgärd icke har direct sammanhang och i alla fall skulle kunna afgöras, likväl äfven detta medföra en ökad säkerhet för löntagareintresset. Jag vågar alltså föreslå, att alla till militäroch civilstaterna samt till skolstaterna och andra allmänna ändamål indelta räntor och kronotiondeanslag matte directe, ifrån och med Ar 1842, ingå till R.
BevitlnLago. Öec. ULik. Bec. N:o iB. 21 44 §. blifver 43. “Har behörig nian gjort sadan undersökning, “sorn (39) 38 §• medgifver, utan att olofligen “infördt gods dervid upptäckt blifvit, uppgåena “de till 100 Rdrs värde, bote ifrän 50 till 200 “JRdr; ertappas vid sadan undersökning icke nå“got gods, bote som sagdt är och miste derjemte tjensten, samt sitte 6 mänader på Fästning. Upptäckes dervid sådant gods till högre “belopp, än 100 R:dr, men Beslagnren etc., (Enligt redactionen i Författningen.) 45 §• b lif ver 44. “Gör obehörig person undersökning efter “olofligen infördt gods, och varorne, som anträffas, uppgå till ett värde öfver 100 R:dr, “vare de förbrutne, på sätt (41) 40 §. stad“gar, men utan vidare påföljd för innehaf“varen. “ “Lag samma vare om beslagaren försummat “att medtaga vittnen, på sätt 36 (37) §. fö“reskrifver. Detta stadgande gälle äfven vid “de tillfällen, som 38 (39) §• ornförmäler, “enär Beslagaren icke gitter i bevis leda, att “godset i huset inkommit inom de beslags“förrättningen näst föregående 48 timmar:11 46 §. blifver 45. Bibehålles utan någon annan förändring, än att 43 och 44 §. §. blifva 42 och 43. 47 §. blifver 46. “De Embetsoch Tjenstemän samt Betjente, sorn, på sätt här ofvan i detta Capitel ii Sevillu.- Lago. Oec.Utsh. Set.
(Göta kanal-diskonlverk var genom sina privilegier befriadt från bevillningsafgifts erläggande) Dykerikompaniet och Jernkontoret borde betala 3,000 rdr bvartdera samt Sjöassuranskonloret 4 procent af utdelningssumman derstädes. För nummerlotterivinster af 50 rdr och derutöfver skulle afdragas 10 procents bevillning. De vid 1809 och 1810 års riksdag stadgade bevillnmgsafgifter för gåfvor och testamenten samt fideikommisser, äfvensom för arfvingar i fjermare skyidskapsgrad, skulle fortfarande utgå; och blefvo, i afseende på dessa afgifters utgörande, några närmare, sedermera bibehållna stadganden meddelade. Utom de i 2:dra artikeln stadgade afgifter, skulle, enligt 3:dje artikeln af 1812 års bevillningsförordning, ytterligare utgöras »progressiv bevillning», i förhållande till hvar och ens synbara förmögenhet samt inkomst af tjenst, handel eller annan rörelse och näring, vid de fall då skattskyldigs efter 2:dra artikeln utgående bevillning utgjorde 52 eller öfversteg 50 rdr. Denna progressiva bevillning skulle dock ej utgå för de lill viss årlig summa bestämda bevillnmgsafgiflerna för rustljenslmarker, postoch loishemman, rotefrihet, krutoch svafveltiilverkmngar, utdelningar å aktier samt arf och testamenten m. m.
Utsk:ts yttrande om öfriga innehållet af punkterna 2 och 3. II. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att sedan R. o. Ad. numera godkänt Utsk:ts förslag till dessa punkters lydelse, torde Deri 22 Augusti e. m 215 ifrågav:de yttrande ej föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarue. ltopades ja. § 8. Utskits hemställan om lista momits lydelse. Gr. Lagerbjelke: I afside på denna § torde skäligen kunna anmärkas, att ett bifall till densamma skulle alltför mycket inveckla taxerings-förrättningarne. Det kan nemligen tagas för afgjordt, att om man samvetsgrannt upptager en persons inkomster, så upgå de äfven för dagakarlen till åtminstone 300 rdr om året. Man skulle således genom att antaga g.-n göra nödvändigt, att verkställa särskild taxering och debitering för nästan hvar och ew medlem af samhället. Deremot hade komiterade, såsom mig synes med rätta, föreställt sig, att någon taxering icke borde komma i fråga förr än inkomsten öfverstege 400 rdr. Jag medgifver att äfven detta belopp är ganska lågt, och att detsamma i många fall öfverskrides af personer, som knappast beliöft komma under debitering. Men det vore en upoffring för statsverket, sedan alla fixa afgifter blifvit afskaflfade. Sätter man deremot det skattfria beloppet högre än 400 rdr, så vore det nästan att inbegripa allt för många under denna kategori. Deremot synes det mindre nödigt, att ett afdrag från inkomsten af 50 rdr för hvarje hemmavarande minderårigt barn eger rum; ty ett sådant afdrag skulle för mången icke utgöra mer än 50 öre, och jag tror att det är onödigt att för en sådan obetydlighet inveckla förhållanderna.