Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hastigt mottog jag det af den lilla bevingade brefbäraren, men ack! skriften var på detta språk, hvars ljud jag väl någorlunda förstod, men om hvars bokstäfver och deras besynnerliga sammansättningar jag ännu nästan hade alldeles intet begrepp. För det närvarande kunde jag blott fägna mig åt de prydliga, konstigt i hvarandra flytande dragen, och måste trösta mig, att jag dock snart muntligen skulle få erfara dess innehåll. Jag nedlade brefvet mellertid i en jaspisdosa och begaf mig åter till sjön. Snön på de östliga bergen färgades redan af en bred guldrand, då jag dit ankom. Min båt var verligen borta, ingen fanns på så långt afstånd jag kunde se. Äntligen upptäckte jag en, slet den lös, och störtade häftigt deruti. Mitt hjerta klappade högt af stridiga aningar, då jag beträdde ö-stranden och ilade öfver den gröna ängen till blomstergården. – Fanny sofver länge i dag; men J skolen ej derför, små sol-barn, få vänta på er morgondryck! – sade jag och började att begjuta blommorna med vatten, ofta seende mig omkring, om hon ej skulle komma. Arbetet var slutadt, men ännu var ingen Fanny synlig. Långsamt gick jag mot huset: alla dörrar voro stängda, alla fönster tillslutna. Jag besteg kullen midt emot, ängsligt väntande att gallret skulle öppnas. Solen steg redan med sitt hela klot öfver dalen, men ännu var allt stilla och tyst inuti huset. Omsider förmente jag mig höra ett sakta klagande ljud: jag gick närmare och de sorgliga tonerna fördubblades. Nu kunde jag ej längre styra mig; med en häftig stöt kastade jag upp dörren och de båda dverghjortarne sprungo qvidande emot mig. – Arma djur, hvar är er herrskarinna? ropade jag, genomilande rummen. Allt var tomt och öde: jag ilade ut, genomsökte hvarje vrå af ön, öfverallt ropande Fannys namn, men endast echot upprepade håniskt mina rop. Förtviflad återvände jag till huset, och der slocknade hvarje gnista af hopp, då jag af de utan ordning kringströdda, qvarlemnade sakerna, upptäckte spår till en hastig flykt. Denna flykt var mig helt och hållet en gåta.
Palmstjerna har vidare bland annat yttrat, alt han påyrkade det nu ifrägakomne skatt borde återgå (ill hvad den förut varit, af det skäl, alt han icke ville höra talas om några concessioner som innefatta en medelväg. Då man har ett så högt valspråk, alt man vill hafva allt eller intet, så förundrar det mig att Frih:n, såsom ordf. uti förra riksdags StalsUtsk., dä deltog uti dess tillstyrkade af en medelväg i st. f. att påyrka att skatten antingen skulle alldeles försvinna, eller oek förblifva hvad den förut varit. Hans deltagande i förra riksdagens beslut i denna fråga torde således hafva varit en afvikelse från den åsigt lian nu förfäkta!, .lag yrkar återremiss af denna punkt utaf StatsUtsk:s förevar, betänk., med uttalande af den önskan att StalsUtsk. ville, i enlighet med K. M:s nåd. propos. tillstyrka II. St. att bestämma liondeafgiften för tackjern att intill nästa Statsreglering utgå lill enahanda belopp som vid förra riksdagen fastställdes. Frih. Cederström, Jakob: Det är med verklig förvåning jag hört flere personer här tillstyrka fortfarande efteigift af en ordinarie ränta samt påstå alt den eftergift tackjernstillverkarne nu i 4 är åtnjutit icke skulle varit tillräcklig att betacka de förluster de möjligen af föregule missgynnande konjunkturer lidit. Dess;» personer mätte dä önska att tiggeriet i stort skall blifva ordentligen sladfäsladt. Genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut dömer man numera med frihetens förlust en hungrig medborgare, sorn nödgas anlita andra om hvad han behöfver för dagen. Tiggeriet i stort deremot, det uppmuntrar man. Men då man stadgat sä hårdt straff, som det förstnämnde, för tiggeriet. i smätt, hvad straff skall man då väl kunna påfinna för det tiggeri i stort, sorn välbehällne medborgare tillåta sig i det de söka undandraga sig sina lill stat och samhället åliggande afgifter, hvilka i stället måste af andra medborgare utgöras.
Ofta är det en del af ett landskap, en klippa med några ödsliga halftorra grenar, en koja vid en grind, ett gammalt skjul med sina otrefliga omgifningar, hvilka man under en resa i förbifarten har sett endast några ögonblick, men som likväl hänga sig fast i ens föreställning med en besynnerlig noggrannhet; det förefaller mig då, som om något eget förhållande, någon mystisk, hemsk eller leende händelse passerat der eller vore förenad dermed, jag känner ett intresse för dessa ställen, hvarför jag icke kan göra mig reda, och det faller mig ofta in, att de skola komma att ega ett närmare eller aflägsnare inflytande på mitt eget lif, att jag sjelf skall komma att upplefva någon händelse derstädes. Ett sådant interesse fattade jag för Kranach. Du skall följa mig dit, Alf, du måste lofva mig det, jag vill ännu en gång återse den gamla staden, som ligger i mitt minne på en gång dunkelt och minutiöst, dunkelt derför att jag under den tid, jag vistades der, beständigt såg den omgifven af solrök, och dess gamla kyrka, dess helgonbilder, kanaler, trånga gator och tunga gamla besynnerliga hus framstå derför på minnets tafla med dessa mjuka, försvinnande och likväl säkra konturer, som man ser på några gamla mästares målningar. Besynnerligt, jag skulle vara frestad att tro, att der stod någon i detta ögonblick och ropade mitt namn med en stämma, så lockande och förförisk som hafsfruns, jag skulle vilja resa ännu i detta ögonblick, — sade Malkolm, halft skämtande och halft allvarsamt och steg upp. — Svärmare, du måste beherrska din ohejdade och lifliga inbillning, om du någonsin vill bli fullkomligt frisk och rask igen, — inföll Alf leende. — Är det läkaren, som talar? — Både läkaren och vännen; jag försäkrar dig, att du måste begränsa din vådliga talent att förblanda fantasien och verkligheten. — Ja, du har rätt, ty sanningen att säga är jag i detta ögonblick knappt säker, om denna gamla stad verkligen finnes. Och jag måsto upprepa för mig sjelf: Kranach ligger imellan Hackstadt och Bamberg, det ligger der verkligen, det är icke endast en försvinnande borg i en saga.
Eller meddelande af denna redogörelse angående manialspenningarnes uppkomst, utgörande och belopp, hade Karmnar-rälten vidare anfört, hurusom förhållanden nu vore för handen, att förenkling af de många angående manlalspenningarnes utgörande utfärdade författningar lämpligen skulle kunna tillvägabringas, och i sådant hänseende afgilVit förslag till förordning i änmel, i hufvudsaklig öfverensstämmelse hvarmed E. K. Majit lill Rikets Ständers godkännande aflätit följande förslug till Förordning angående mantalspenningarnes utgörande: § I "Mantalspenningar utgöras med 40 öre R:mt af hvar och en, sorn uppnått 18 års ålder: dock undantagas härifrån: a) i tjenst varande eller med pension afskedade gemenskapen af arméen och flottan, då de ej äro jordegare, tillika med manskapet vid Stockholms stads militärkompani ; b) torpare, gerningsmän, backstugusittare, inhyseshjon, bruksoch fabriks-arbetare å landet, drängar och arbetskarlar, så å landet som i städerna, fiskare på landet, fiskare och sådane torftiga personer i städerna, som ej äro borgare, samt förenämnda personers äfvensom gemenskapens hustrur och enkor: alla dessa, när de hafva lyra barn och derutöfver af ett eller flera giften, under 15 är; c) personer af arbetsklassen, som af egendom eller yrke ej hafva sin utkomst efter fyllda 60 år; d) sjuklige och bräcklige, hvilka äro obemedlade och sakna förmåga att sig försörja; e) krono nybyggare jemte deras hustrur, hemmavarande barn och tjenstefolk under de femton lörsta Iribels-åren; f) innevånare i Särna socken med Idre kapell af Osterdalarne samt allmogen i Lappmarken." § 2. "Angående handlandes, fabrikseller annan näringsidkares äfvensom husbondes ansvarighet för mantalspenningar af de i deras tjenst eller arbete anställde persöner, jemte dessas hustrur och barit, samt af landtbönder och torpare, gäller hvad derom i fråga om be vi 11 ri i ngsu tskylder är stadgadt." § 3.
* Enär nuvarande ordalydelse i andra puncten af Regeringsformens 60 §. enligt hvilken Tullen för Spannmål väl af Konungen kan ökas, men ej minskas, innebär en otjenlig, för det allmänna menlig och troligen aldrig åsyftad inskränkning i Konungamagten, får, i afseende på den för Grundlagsfrågor stadgade behandling, Constitutions-Utskottet vördsamligen underställa Riksens Ständer det förslag, att ofvannämnda andra punct måtte sålunda redigeras 5’Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan Riksens Sunders samtycke kunna för - Constitutions-TJtskottets betänkanden. 100 höjas, med undantag af Stora Sjö-Tullen å inkommande och utgående spannemål, hvilken må af Konungen efter omständigheterna bestämmas.'1 Stockholm den 9 Maj 1825. Ankom den 14 Maj 1O23. Memorial, till Riksens Ständer, med förslag att ett helt moment och någon del af ett annani 5 §. Tryckfrihets förordningen måtte uteslutas. Då 7 och 9 momenten af Tryckfrihetsförordningen äro nästan aldeles lika lydande, och då det i begge två befintliga stadgande, att handlingar i Tryckfrihetsmål skola till Hof - Rätten insändas, synes desto mer öfverflödigt som Underdomare i allmänhet åligger att i underställningsfrågor ingifva handlingarna till Öfverdomstol, får, till Riksens Ständer, för Grundlagsenlig behandling, Constitutions-Utskottet med vördsamt tillstyrkande öfverlemna det förslag att ej allenast sednare delen af förenämnda 7:de moment, från och med orden ”men i alla fall”, än äfven he - CoonstitutionsUtskottets betänkandcn. ioi la 9 momentet må nteslutas, samt moment-nummerföljden derefter rättas. Stockholm den jo Ankom d. 28 Jun* 18i3" Memorial till Riksens Ständer, med besvarande af Remissen å Stats-Utskottets anmärkning rörande mindre Creditivets disposition för Militaire utgifter. Riksens Högl.
Hvem skulle ha länstolen, nattrocken och tofflorna i ordning, när han frusen och medtagen kom från något långväga » sockenbud » under vintern? Hvem knyta prästkragarne och den hvita halsduken om hans hals? Hvem skulle hädanefter med tusen små ömma kärleksbevis förljufva hans ålderdom? Dagen hade förut varit vacker, men hu steg ett åskmoln upp och förmörkade luften. Endast på baksidan af prästgården var det ännu strålande solsken och de små flitiga bien flögo där ut och in i sina kupor, likasom om ingenting ovanligt vore på färde. Omkring kyrktornet, som höjde sig öfver lindarna på andra sidan kyrkhagen, kretsade kajorna, utstötande små oroliga skrik. Några af dem kommo ibland ända fram till prästgårdstrappan, där de slogo sig ned i en lång mörk rad på det nedersta trappsteget, med de små glindrande ögonen spejande inåt den mörka törstugan. Men ingen gifmild hand öppnade för dem i dag och ingen uppmärksammade dem. Hvem skulle också göra det hädanefter? Ute vid grinden stod prosten. Kaftanen hängde i slankiga veck efter hans magra kropp, och de tunna grå lockarne rördes oroligt fram och tillbaka af blåsten. Med vänstra armen hade han gripit ett nervöst tag om grindstolpen, som han maktlöst hvilade sig emot — och i den högra handen höll han sin näsduk. Han höjde armen och viftade med den hvita duken. » På half stång » — mumlade han sakta — » endast på half stång. » Bredvid och bakom honom stod en hel skara af gårdens folk, alla i högtidskläder. Rättaren, den gamle drängen, högljudt snyftande, pigorna, rättarens barn med smörgåsar i händerna, gamla Malena, som brukade rensa i trädgården. Och utanför staketet samt efter vä- gen många af församlingsboarne. Prostfar var ju icke ensam. Det hade ej regnat på länge och landsvägen sände skyar af dam efter åkdonet, som rullade fram efter densamma. Men genom det grå molnet kunde man ännu skönja tvänne ansikten, ett sorgset manligt, ett älskligt och förgråtet kvinnligt.
Det antal alnar eller famnar ifrån stranden, som lämpligen må stadgas som gräns för strand-egarens enskilda fiske-rätt, äfvensom det djup, hvarifrån afståndet bör mätas, anse Utskotten sig icke kunna föreslå, utan bör sådant efter sakkunnige perso - Lagsamt Allm. Bese.- och Elon.-Utnlcottens Betänkande, N:o 67. 11 ners hörande och sig företeende förhållanden, bestämmas; och då CommerceCollegium, på sätt omförmäldt är, i underdånighet hemställt, alt någon sakkunnig naturforskare måtte, efter Wetenskaps-Academiens förslag, förordnas till undersökande af laxoch strömmingsfisket, samt alltså är att förmoda, det en sådan undersökning varder anbefalld och företagen, finna Utskotten sig af anförde skäl böra tillstyrka, att Rikets Ständer på det sätt bifalla den af Herr Norin gjorda framställning, alt Rikets Ständer besluta den underdåniga anhållan hos Kongl. Maj:t, det Kongl. Maj:t täcktes icke allenast, så fort möjligen ske kan, utfärda en sådan förklaring öfver 8 §. i 2 Capitlet af 1766 års Fiskeri-stadga, som öfverensstämmer med den mera tydliga och lättfattliga, fastän till sitt hufvudsakliga innehåll lika beskaffade, redaclionen af \ momentet i 23 §. af Commerce-Collegii ofvanomförmälde förslag till förnyad Fiskeri-stadga, utan ock i sammanhang med den af Commerce-Collegium tillstyrkta vetenskapliga undersökningen af laxoch strömmings-fisket, låta bestämma begreppen om skärgård, hafs-j skogs-j bergsoch sten-strander samt landgrundsrätt, och, på sätt Utskotten antydt, i den förväntade, lill sin angelägenhet erkände, förnyade Fiskeri-stadgan nödige förordnanden i öfverensstämmelse dermed i Nåder meddela.
Med iakttagande allenast af den härmed antydda skiljaktigheten mellan de egendomar, sorn tillröra Kronan och de, sorn tillhöra allmänna inrättningar, men eljest i öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut vid riksdagen 1856—1858, få Rikets Ständer alltså i fråga om förvaltningen och användandet af de skogar, som tillhöra utarrenderade publika egendomar, nu härmed uttala den åsigt: ali skogar å kungsgårdar, kungsladugårdar, lill Kronan indragna boställen samt andra hemman och lägenheter, hvilka förvaltas eller liro utarrenderade för Kronans räkning, höra så vidt de ej ligga i samfällighet med enskild egendom eller annat hinder möter, lill regelhunden hushållning indelas, samt, der de äro af större betydenhet, ställas under särskild värd och förvaltning af Skogsstyrelsen., och der de icke ega sådan betydenhet, men deras indelning lill regelbunden hushållning dock pr ii/oas höra ske, std under uppsigt af Skogsstyrelsen, i hvilket, sednare fall vid hemmanens ularrendering hör stadgas förbindelse för arrendatorn ali, der indelning blifvit eller varder verkställd, ställa sig vederbörligen uppgjord plan i afseende på skogens behandling och vård till efterlefnad, mot rättighet för honom ail få disponera hvad af skogens årliga afkastning icke åtgår till hemmanets behof; samt att skogar å allmänna in: ätt »ingars hemman och lägenheter skola, såridl cj sådana hinder, sorn härofvan om förmälas, möta, lill regelbunden hushållning indelas och s/å under Skogsstyrelsens uppsigt. I åtskilliga delar härifrån skiljaktigt företer sig förhållandet med skogarne å de boställen, sorn fortfarande äro till sådant ändamål använda, ej mindre om man tager i betraktande den gällande lagstiftningen än med afseende på de redan af Kongl. Majrt och Rikets Ständer uttalade åsigter, som kunna på den ifrågaställa regleringen i delta afseende inverka. Äfvenledes förekommer härvid den omständighet, alt en del af de hit hörande ecklesiastika boställena äro anskaffade af kommunerna, hvadan tvifvelsmål kunde uppslå om Statens rätt att angående åtnjutandet af deras afkastning förordna.
Då man bestridi Ridd.Sekret, åliggande alt sig yttra i fråga om tillsättandet af Fiskalsoch Kamererare-befaltningarne inom Riddarhuset, så vill jag foga mig derefter; men i afseende på de begge kanslist-beställningarne, anser jag vid tillsättningen af desamma bans yttrande nödvändigt er 11 * 164 Den 26 Maj. fordras, och hemställer derföre, alt sista meningen i detta l:sta mom. af §:n må qvarstå, endast med den förändring att ordet sysslornas förbytes till sysslors och att framför detta sednare ord sättes ordet dessa så att punkten skulle lyda sålunda: ”1 sammanhang härmed tillhör det Sekret, att vid dessa sysslors tillsättande etc. Frih. Toll: Då jag, rör:de l:sta mom. varit af olika mening med Utsk. och i anledn. deraf vidfogal en reservation, anhåller jag att densamma må blifva upläst. Sedan den sålunda begärda upläsningen försiggått yttrade Frih. Toll: Som af den uplästa reservationen synes, att den nära öfverensstämmer med den af Frih. Palmstjerna yttrade åsigt, så anser jag mig böra förklara att jag förenar mig med honom. Jag har blott velat antyda detta, för det alt Frih. Cederström serskildt apostroferat Utsk. såsom det der, hvilket visat benägenhet att cajolera kansliet och Ridd.Sekret. (jfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde att i afseende på första mom. af 42 § blifvit yrkadt, af Frih. Palmstjerna, att dels första perioden måtte erhålla följande lydelse: ”Ridd.Sekret, skall, när Direkt, det fordrar, yttra sin mening öfver förekommande ämnen, dock utan att deltaga i besluten” och dels uti sista perioden ordet ”sysslornas” måtte utbytes emot orden ”dessa sysslors;” af Gr. Lagerbjelke att såväl första som sisla perioden måtte borttagas, hvarefter dock Gr. Lagerbjelke, såvida II. Ex. icke bade misstagit sig, medgifvit att Frih.
Riks-banken icke vidtagit någon annan utväg för penningerörelsens lättande, än att bilda Lånekontor i Götheborg och Malmö, Svenska folket tvingats till inrättande af Privat-banker, hvilka nu måste röra sig i inskränktare skala, men skulle, öm de utvecklades i samma mån som folkmängd och affärer stiga, samt nödgades att uppfylla behofvet af förlagskapitaler, icke allenast undanskymma Rikets Ständers Bank, utan äfven hota realisationens bestånd eller åstadkomma de svåraste strypningar; att Privat-bankerne äro öfverklagade och hatade, men att intet göres för deras ersättande och ordnande af penningeväsendet på bättre ock solidare grunder; samt att, i fall, genom afdelningar af Riks-banken, kunde vinnas fördelen af ett enda sedelmynt i riket och att lånefonderna hållas något jemna, eller mera rättas efter ortens och rörelsens behof, än efter Privat - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 48. 5 hanks vexelkassa, under det att räntevinsten lillfölle Riksbanken eller det stora liela, sta ten; så vore saken förtjent af uppmärksamhet. Efter dessa premisser, föreslår motionären, att
•— med försl, till ytterligare tillägg i 98, §. af Constia Utskottens gill. af Presteståndet, lil s. 184. af Borgareståndet, III. s. 188. af Bondeståndet, lil. s. 193- — med förslag till tillägg i 102. §. af; Constit.Ut. skottets Memorial, gill. af Adeln, s. n77- af af Presteståndet, s. 1181. af Bondeståndet, s. 1188. af Borgareståndet, s. 1193. — och Riksdagsordningen rörande Särsk. Utskottets förslag till ändring af flere §§. i; Constit.Utskottets Memorial, gill. af Bondeståndet, III. s. a74. återrem. af Presteståndet, III. s. 2o4. af Adeln, lil. s. 321. af Borgareståndet,III. s. 256. Borgareståndet instämt i Adelns inbjudning lil. $. 333- IX Sami. Tredje B:d. 17 130, Bondeståndet lagdt Adelns inbjudning till Handlingar ne, III. s. 382. Ytterligare Utlåtande bif. af Presteståndet, III. s. 4ig. gill. af Borgareståndet, III. s. 4a6. Reglering, orri enjemnare, vid de indelade Regementerne, Statsoch Hjelprotarne emel[an, -Ekonomi. Utskottets betackande, afslag. af Presteståndet, s. 3015. bif. af Bondeståndet, s. 1021. af Borgareståndet, s. 102 g. Benner, om en propriebalance hos i Magazinsförvaltaren, i .Lidköping; StatsUtskottets betänkande bif. af Presteståndet, s. 347. af Borgareståndet, s. 352. af Adeln, s. 367.
En strof i dikt 2 lyder: Jag vet ej hvem poeten är, jag gissat hit och dit, ditt namn [Hilda] i prent dock vittne bär att han har gjort sin flit; ja, stilen den är bra min tös, så stursk, så rak, så bred, men sången – den är anspråkslös, månn’ sångarn är så med? Axel Lundegårds far hade 1881 tillträtt posten som kyrkoherde i Hörby. Sannolikt åsyftas med kyrkoherde Eberstein, prästen i Hov och V. Karup (1794–1858) som upphovsman till denna historia. sul Ordet ”Använd” är tillskrivet snett ovanför stycket. Historien tryckt i Svensk folktidning 12 jan. 1883, tillsammans med en silhuett föreställande bonden, gumman och grisen, samt i Svenskt skämtlynne, V, sid. 34. Den här återgivna silhuetten är hämtad ur VBs klippbok på LUB. Tryckt i SS 7, sid. 90 ff. Illustrationen till denna skämtsägen är hämtad från sid. 18 i Silhuettalbumet, LUB. tillia krava tjartjeklud knäppa kaffen sin menskelyv Long slau väss vässhaulning Tryckt i Svensk Folktidning, 5 jan. 1883 med rubriken ”Huruledes Karna fick igen sin syn” tillsammans med en silhuett, utan angivande av upphovsman. Även i Svenskt Skämtlynne, VI, sid. 37 f. En variant till den tidigare tryckta illustrationen finns i VBs silhuettalbum, där blomrankorna fått en annan utformning. Denna variant är återgiven här. En kortare version på riksmål av denna folksaga återfinns längre fram i Stora boken, sid. 71. Den kortare versionen trycktes i SS 7, sid. 47 f. Illustration i silhuettalbumet, sid. 18. Skovsnuepaugen yse tål aur Tryckt i SS 7, sid 94 ff, med rubriken ”Dommer-Jins.” I VBs silhuettalbum finns en illustration till sagan under vilken står: ”Den late pojken.” Folksaga. auen ärtasö tilli galen rantaföj säl
;>-£ rst. banko, äfvensom bevis af denne sednare, alt han, för sitt obehöriga lidande, af häradshöfdingen undfått godtgörelse, dels ock anmält, att något yttrande ifrån Björk, hvars vistelseort vore okänd, icke kunnat införskaffas; är saken vidare och slutligen utförd af Advokalfiskals-embetel, som erinrat, alt, vid jemförelse emellan stadgandet i 2 Kap. 3 § Rättegångsbalken och föreskriften i de af Advokalfiskals-embetet förut åberopade författningar, det syntes uppenbart, att brottmål angående häktade personer, ehvad dessa mål vid lagtima eller urtima ling lörekomme, borde med ali skyndsamhet fullföljas, äfven om handläggning af mindre angelägna mål derunder mäste hvila, vid hvilket förhållande och då häradshöfdingen icke ens uppgifvit, att de mål, hvilka han ansett sig böra utarbeta framför utslaget angående Lidman och Björk, varit angelägnare än detta mål, det följaktligen läge häradshöfdingen till last såsom embetsfel af ansvarig beskaffenhet, att han icke genast efter afslutad ransakning meddelat utslag angående Lidman och Björk, utan dermed dröjt tre veckor längre än behofvet kraft, hvarförutan, emot tydlig lag, Lidman, Björk och Magnus Andersson blifvit dömde att undergå, de två förstnämnde hvardera sex och den sednare fem dagars fängelse vid vatten och bröd, mera än vederbort; yrkande Advokatfiskals-embetet, att häradshöfdingen, för sålunda vid domare-embetets utöfning ådagalagdt sjelfsvåld, i ena, och grof vårdslöshet, ! andra hänseendet, mätte fällas till det ansvar, Kongl. HofRätten pröf vade rättvist bestämma, samt derjemte förpligtas att godtgöra Kongl. Majit och Kronan kostnaden för Lidmans och Björks underhåll i häkte, under den lid dröjsmål ägt rum.