Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då för krögare m. fl., som hafva rättighet till utskänkning af bränvin, är stadgad en särskild afgift för bränvins-försäljningen, för hvilken äfven borgen skall på förhand ställas, hemställer jag om icke den minimi-afgift, som för dessa personer hiir är stadgad, må med allt skäl få utgå. Detta betyder icke att de äro befriade från all bevillning, men väl att de äro det från afgifter under den form som här afses. Den afgift, som jag sålunda anser böra bortfalla, är äfven högst obetydlig i jemförelse ined den särskilda, som numera erlägges för bränvins-försäljning, hvaremot, enl. hvad jag erfarit af tjenstemän som dermed haft att skaffa, upbörden af den förra afgiften faller sig särdeles besvärlig. Dessutom förekomma under samma rubrik åtskilliga som hålla s. k. »Nykterhetsvärdshus», der icke starka drycker få utminuteras. Dessa inrättningar anses ganska nyttiga, både på moralitetens vägnar och för att skaffa de arbetande klasserna tillfälle att få sin mat nära intill de platser, der de hafva sitt arbete. Det ligger således ett intresse uti att icke motarbeta dessa värdshus, utan tvärtom utbilda dem, att de må blifva så många som låter sig göra; och då dessa värdshus kunna bereda arbete och tillfälle till utkomst för qvinnor och sådana, som till följd af särskilda omständigheter icke kunna sysselsätta sig med annat, så tror jag man bör hafva en särdeles konsideration med dem som drifva denna slags rörelse. På dessa dubbla skäl anhåller jag att den nu ifrågavar.de afgiften under denna rubrik måtte borttagas. Hr Hjärne, Harald: Då R. St:r vid förra Riksdagen be handlade frågan om beskattning för bränvins-utskänkning, väcktes åtskilliga förslag i detta afseende, och bland annat äfven det att en viss del af afgiften skulle gå till Staten, och den andra delen till kommunen. Som E. o. Ad. vet, stannade Utsk. vid det förslag, att hela denna afgift skulle gå till kommunen, ty man ansåg att Staten af denna klass näringsidkare icke borde uttaga annan beskattning än af hvarje annan, ej heller efter andra grunder än som för hvarje annan äro gällande för utgående af skatt till Staten. Så blef likväl icke förhållandet.
De första egarne, hvilka afsiutat ett, i jemförelse med jordens verkliga värde, öfverdrifvet högt skatteköp, skyndade att, genom skogens afverkande och försäljning, bereda sig sjelfva den högsta möjliga vinst, hvarefter de, för att undgå och befria sig från de vid jorden fästade drvga skatte-afgifter, styckade sina lotter uti smärre lägenheter, hvilkas låga pris lockade köpare, hvilka ej fullt för sig sjelfva kunde görareda för den börda, hvilken framgent hvilade på deras, som de föreställde sig, för så godt köp erhållna tillhörigheter. Onekligen har StatsUtsk. fullkomligen rätt uti den allmänna grundsats, att Staten icke bör mellankomma för att afhjelpa de olägenheter och förluster enskilde personer, genom mindre god beräkning sig ådragit; men å andra sidan, torde med skäl kunna framställas den fråga, om det är Staten värdigt och med dess sanna intresse förenligt, att fortfarande upbära en skatt, som måste hafva till följd, att utarma ett icke så alldeles ringa antal medborgare, hvilka ingalunda tro desamma, som, genom begagnande af en utaf Staten framhållen spekulation, skördat frukten af den örigtiga princip, som varit följd vid skattläggningen. Aboerne å dessa, i alltför små lotter styckade lägenheter skulle icke utan svårighet och idog möda, äfven med en efter vanliga grunder lämpad skattläggning, finna sin bergning af den ofruktbara och magra jordens äring, och de säkra följderna af den nuvarande beskattningens fortfarande tillämpning skulle blifva åboernes fortgående utarmande och lägenheternas förfall till skattevrak. Utom nyss anförda, i närvarande fall, enl. min vördsamma förmening, föga tillämpliga motif, har StatsUtsk. ansett, att, genom förmedlings beviljande, ett vådligt prejudikat i likartade frågor skulle upstå. Sådana prejudikater finnas likväl redan åtskilliga, utan att deraf någon våda har försports. Den ena reservanten har åberopat ett sådant. Flera finnas. Vid 1840 års Riksdag anhöllo R. St:r, att räntan å Olands utmark, eller den s. k. Den 25 Januari. 193 s. k.
Men frånsedt detta och äfven med stark sympati för tendensen att häfda relativ i tetens lag och att ge ett skarpt hugg åt det uppblåsta, sjelfbelåtna entreprenadskapet af sanning och sedlighet och med erkännande af författarens satiriska talang och andra förtjenster, så är dock styckets storhet reklamens verk. Och det fastän dialogen mångenstädes är kvick och åtskilliga situationer dramatiska och somliga karaktärer intressanta. Ena hufvudpersonen, Ramseth t. ex., med hans halfbildning och sjelf-Ullit och egoism på botten. Något svenskt motstycke ha vi precis inte. Det är, som om vi skulle sätta ihop element lånade från vigtiga skollärareoch bondklockaretyper, frikyrkliga nykterist-och sedlighetstalare och redaktörer eller kvinnosaksmän h la pastor Ekman, hrr v. Koch, v. Bergen o. d., men dertill något af en naiv nordisk Bellac, som genom sitt ordflöde hypnotiserar sig sjelf och sin kvinnopublik. Till full klarhet rörande den kvinliga hufvudpersonen är svårt att kommma. Hennes absoluta uppgående i den döda mannen, hvilket ej harmonierar fullt med hennes icke-obenägenhet för de lefvande herrarnes uppmärksamhet, motiveras eller tecknas ej så öfvertygande klart, att derur framgår som en absolut oundviklighet det slutliga vansinnet. Det blir en olöslig gåta för åskådaren hvarför * Att som korrespondenten C. L. med etisk indignation förinta det, derfor att Björnstjerne Björnson Båsom offentlig person påstås ha &lt;W ?is varit modell för Ramseth, är barnsligt. En så oförbrännelig polemiker som B. B, bör väl snarare vara mindre fredlyst än andra.hon lägger en så alt bestämmande vigt på mannens försäkran på dödsbädden. Det är denna oklarhet som dräper stycket Oklart och tröttande verkar ock flerstädes dialogen just i följd af författarens åtrå att låta den verka naturligt och der-för för ofta komma fram i öfvcrdrifvet korta och af brutna meningar, omtagningar etc. Den ende af svenskarne som satte någon karaktär på sin roll var hr Hillberg; det var kraft och myndighet, så att han blef dominerande.
Hvad jag slutligen härvid vördsamt får förklara, är, att jag, så mycket som i min förmåga står, vill och alltid sökt verka för den tjenande klassens och de sämre lottade samhällsklassernas i allmänhet bästa. Justerades pleni prot. för d. 2!) sisth Nov. Öpnades Hrr Bänkmäns lista å utsedde Elektorer efter nedannämnde Hrr, nemi.: Gr. Hård, Fullm. Frih. Palmstjerna, Carl Otto; — 115. Lagerbjelke, Gustaf; — 140. Björnstjerna, Carl Magnus; — 245. Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam; — 309. Lagerstråle, Fullm. Frih. Cederström, Carl Emanuel. — 381. Hjerta, Fullm. Gr. Sparre, Erik; — 37. Hr Rosenstråle, Fullm. Hr Tornerhjelm, Rudolf; — 778. • , Leijonancker, Fredrik Wilhelm Erik Carl; — 1900.A., Montgommerie, Robert Nils Germund; — 2145.A. , af Nordin, Fullm. Hr Tersmeden, Nils; — 2167. A. „ af Puke, Folke Magnus; — 1560.C. , Celsing, Lars Gustaf; och befanns att till Elektorer blifvit utsedde: N:o 66. Gr. Sparre, Claes Robert; — 68. , Creutz, Fullm. Hr Ulfsparre, Georg; — 100. Stackelberg, Fritz; — 143. Frih. Cedercreutz, Fullm. Hr von Wahrendorff, Henrik; Den 7 December. 31 N:o 177. Frih. von Knorring, Wolrath; — 211. Cederström Rudolf; — 384. Vult von Steijern, Fullm. Hr Reuterskjöld, Adam; — 391. i} Hochschild, Fullm. Gr. Piper, Fritz; — 15. Hr Ribbing, Gustaf; — 189.
Nu lyfter han viggen och tusende själar draga in i fördömelsen, och de andra kyssa hans fot och sjunga Gloria Deo, och han på stolen vänder sig om och ler. Se nu på den andre. Han har ett svärd och en spira. Böj dig för spiran eljest biter svärdet. Han rynkar sina ögonbryn och allt folket darrar. Då vänder han sig till sin granne på andra stolen och båda le. Det är två Baalsstoder. Men då höres ett gny i luften liksom sorl af folk. Hvem gnyr? ropar påfven och skakar sin vigg. Hvem sorlar, och kejsaren skakar sitt svärd. Ingen svarar. Men det gnyr ändå i luften och det susar och det ropar: "Tänk"! Och påfven far till samman och kejsaren bleknar och frågar: hvem ropade "tänk"! Tag fram honom och jag tager hans lif, och påfven ropar för hit honom och jag tager hans själ! Det var luften som ropade, det var ingen som ropade; men rösten stiger och en stormvind far fram och han går öfver Alperna och han ryter öfver Fichtelgebirge och han väcker upp Österhafvet och det ger eko mot stränderna och tusendubbladt går ropet öfver verlden: frihet! frihet! Och påfven kastar nycklarne i sjön och kejsaren sticker sitt svärd i skidan, ty de förmå intet mot ropet! Olof! du vill slå påfven, men du glömmer kejsaren; kejsaren som mördar sitt folk utan att räkna dem, derför att de våga sucka då man trampar dem på bröstet. Du vill slå påfven i Rom, men du vill som Luther ge dem en ny påfve i den heliga skrift. Hör du! Hör du! Bind icke andarne med någon boja! Glöm icke den stora pingstdagen, glöm icke ditt stora mål: andligt lif och andlig frihet. Lyssna icke till det dödsropet "si det är allt godt!" ty då kommer ej det tusenåriga riket, frihetens rike, stånd, och det är just det som börjar nu! MÄSTER OLOF - OLOF (förblir tyst). GERDT. Hissnar du? OLOF. Du går för långt, Gerdt! GERDT. Det kommer en dag då man skall kalla mig papist!
R:dr, eller för 3 år 6,000 — För uppsökande och nftecknande af i landel befintliga runstenar samt för ritningarnes ulgifvande; under åren 1858, 1859 och 1860 årligen 1,500 R:dr, eller för 3 år . 4,500 — Till inköp af ett visst antal exemplar af en utaf Geschworner!! A. Busch utarbetad och från trycket utkommande handbok, till lättnad vid öfvergången från gamla lill nya systemet för mynt, mått, mål och vigt 4,000 » inköp af den utaf Kyrkoherden H. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 25 Februari 1858. 92 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 222. Tab. N:o 1. Ecklesiastik-Departementets Expedition. Löner och arfvoden. Riksmynt. R:dr. ö. 1 Expeditions-Chef, arfvode 1 Expeditions-Sekreterare, Chef för den af Kongl. Dito 1,239 — Till biträde åt den nya Åfdelnings-Chefen inom Departementet Till befrämjande af göromålens gång inom Kanslistoch Kopist-gra1,800 derne 2.257 50 1 Vaktmästare (OO 1 Dito 500 i Till gratifikationer åt e. o. tjenstemän och vaktbetjenfe 450 1 Summa R:dr R:mt j 42,950: Exp edil io n s - Lits kotte Is Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 222. 93 Tab. N:o 2. Riks-Arkivet. Riks-Arkivaricn 1 Aktuarie , ■ 1 Dito Riksmynt. Skrifvelse, N.-o 222. Tab. N:o 3. Iiongl. Bibliotheket. Löner och arfvoden. Riksmynt. R:dr. ö. 1 Kongl.
beskaffade strider angtde riksdagsmannavalen. Hvad blir följden deraf? Jo! alt redan vid valen uppträda Regeringens och oppositionens anhängare i strid mot hvarandra, och att det icke finnes något medlande element af personer, som hvarken hafva det ena, eller andra partiet att tacka för deras riksdagsmannarätt. Fördelen af sjelfskrifna representanter består väsendtligen deruti, att man uppträder och yttrar sin mening, utan alt vara tillsatt, hvarken af Regering eller opposition. Då man således icke har någon förbindelse att gälda till någondera sidan, kan en opartiskhet, frihet och sjelfständighet i yttranderättens begagnande af den sjelfskrifne representanten äga runi, hvilken icke tillhör den valde riksdagsmannen. Häremot invändes måhända , alt den valde riksdagsmannen icke behöfver taga några instructioner, utan blott följa sin öfvertygelse. Men kommen ihåg, mina Hrr! att man i Frankrike, såsom vilkor för representanternas utväljande, förelagt dem att rösta så och så uti de och de ämnen, så att representanterna komma till riksförsamlingarna, bundna till deras yttranden och blifvande omröstningar. Man kunde då lika såväl skriftligen insända sin mening, som skicka en lefvande organ, på hvilken man lagt orden i munnen. Ehuru vigtig för allm. öfverläggningar, som den sjelfskrifne representanten således mäste vara, är den dock vigtigast, hvilkens sjelfskrifvenhet icke härleder sig från något visst embete, utan från hans medfödda rättighet att uppträda såsom riksdagsman. Han tackar ingen af den lefvande generationen derför, ingen af dem, med hvilka han kommer i strid under utöfningen af denna sin rättighet. Dernäst är till märkande, att val, när de skola äga rum, göras under mindre inflytande, vare sig från Regeringens eller oppositionens sida, i den händelse de, såsom hos oss, förrättas af corporationer; ty de fråga icke så mycket efter hvad ena eller andra partiet vill hafva fram, som de fast mera söka att vårda egna interessen. Äro nu de valberättigade corporationerna bildade efter de stora allm., ständigt bestående interessena i samhället, så kan man vänta, att valen i samma mån afse dessa interessens vård.
Allmänna opinionen bär utdömt de senare straffen, såsom oförenliga med våra tiders mildare tänkesätt; men den nyare lagstiftningen i vårt land har, med undantag af det såsom allmän straffart förkastliga och till sin verkan på gröfre brottslingar tvetydiga isoleringsfängelset, icke något enda straff, som kan ersätta de ur nu gällande lag utmönstrade. Likväl är det min öfvertygelse, att denna brist mindre ligger i sakens natur, än i den ensidighet, med hvilken den nya strafflagen blifvit bearbetad. Utskottet har visserligen tagit ett vigtigt steg, genom införandet i lagen af straffarbete, såsom motsvarande det nuvarande fästningsarbetet, men Utskottets urval af straff och deras bestämningar sakna i allmänhet, vid jemförelse med nyare kriminallagar, t. ex. de Tyska, ibland hvilka den Braunschweigska intager första rummet, nödig fullständighet och noggrannhet. Det är likväl endast genom en sådan det blir möjligt att gifva straffen, så väl i sig sjelfva, som i allmänna tänkesättet, en karakter, motsvarande brottens. Det är denna vigtiga omständighet Lagberedningen förbisett, då den nästan endast antagit qvantitativa olikheter i straffen, utmätande samma fängelsestraff (isoleringsfängelset) i portioner från 30 dagar till 8 år, för de flesta lagöfverträdelser, för förseelse emot påbud af offentlig myndighet rörande landets allmänna hushållning (LB. 11: 28) ända till rån och stöld. I nyare tyska lagar antagas trenne särskilda slag af straffarbete, karakteriserade genom lindrigare eller svårare arbete, samt andra skärpningar i straffet. I den svåraste graden arbetar fången i kedjor, inneslutes hvar sjette månad i cell och under denna månad hvarannan dag vid vatten och bröd. Enligt Utskottets förslag bestämmer domaren, om och i hvad mån straffarbetet skall verkställas i ensamhetseller gemensamhetsfängelse (2: 7). Lagen bör i 84 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 08. bestämmandet af straffets art vara klar och tydlig och i detta afseende kan valet icke utan strid emot rättsprinciper åt domaren öfverlemnas.
Det är säkerligen icke fl. Ex. obekant, att i England upplänas sådana companiers penningar af Staten till högre ränta än enskildes medel, just till befrämjande af deras vigliga ändamål. Jag vill icke längre upptaga tiden, och hoppas, att IL o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad de liesta lalarne tillstyrkt, bifaller betänk. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag finnér alldeles nödvändigt alt i Gisles tillstyrkan afskilja den förra hälften från den sednare. Uti den förra instämmer jag alldeles, men icke så uti den sednare. Sä litet som någon af dem, som förut yttrat sig, anser jag den ringaste våda vara vid att. antaga äfven denna hälft, men jag vet likväl icke hvarföre man skall uttrycka sig annorlunda än man menar, eller på ett sätt, som möjligen kan gifva auledn. till en misstydning. Genom tillstyrkandet i denna sednare hälft, sä lydande: ”och derefter nädigst vidtaga de åtgärder, som för dylika anstalters befordrande kunna anses mest ändamålsenliga,” synas ju R. St. gifva tillkänna, all äfven genom ett statsanslag dessa anstalter skulle kunna befordras. Delta är likväl emot andra länders praxis och emot sjelfva grundsatsen, ty derest dessa anstalter icke kunna göra sig sjelfva, så höra de icke äga rum. Allt hvad af staten kan begäras, är, att verkställa en sådan undersökning, som bär är föreslagen, och äfven detta skulle icke behöfvas i ett land, der kännedom om dessa ämnen vore mera spridd än här. Dä emedlertid Regeringen så skulle kunna förslå Sländernas mening med delta tillstyrkande, att något, om än eli måttligt anslag dertill skulle kunna beviljas, utöfver de kostnader, som undersökningen fordrar, så afstyrker jag den sednare hälften af Utsk:s förslag, och skulle i stället blott vilja tillägga följande ord: hvartill kostnaderne ina af öfverskotlen å statsverkets inkomster bestridas. Dymedelst kunde denna undersökning visserligen vara fullbordad lill nästa riksdag, och de vidare åtgärder, som ändamålet kunde kräfva, dä af K. M. och R. Sl. i samråd vidtagas. II. Ex. Hr Gr.
Tid Kronofordran ; vid öfvervägande hvaraf StatsUtskottet ansett någon åtgärd i detta arn. fte för närvarande icke äga rum, enär frågan Otn godtgörande! af ofvannämnde fordran, på sätt Friherre Fock upplyst, ännu beror på KammarCollegii utlåtande och Kongl. Majits Rådiga pröfning, 8 0 Af den 5 dennes, angående Riksdagsmannen Johan Olsson Longbergs M morial , om rättighet att få betala Osmundsjernet efter Kronovärdi, utan någon förvandling efter Markegång; hvarå StarsUtskottet väl ansett fig icke kunna tillstyrka bifall, men dock fö. reslagit, att Osmundsjernet, utan skilnad emellan valdt eller ovaldt, borde vid de allmänna Markegångs-sättningarna bestämmas och upp. tagas till det pris, sorn uti MarkegångsTaxor«a uppföres för Tackjernet, samt i de Län , d.er någon Markegång å Tackjern icke finnes , efter den af Kongl. KammarCollegium, StatsContoiiet och Bergscollegium årligen fastställa da T«xi för Tionde Tackjernet innom sam* «iä Bergslag; hemställandes StatsUtskottet jern* Dea 17 Martil, e. nu 247 väl, att, i händelse denna grund för priset å Osmundsji rnet gillas , underdånig Skrifvelse derom måtte afgå, med anhållan, dpt Kongl. Maj:i täcktes om ett sådant beslut låta föreständiga Dess och Rikets KammarCollegium till behörigt iagttagande. 9:0
Angående Räkenskaperna för Höxeröds Kyrk», Inför Eders Kongl. Majit får, i afseende på transumtet af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om den år 184? förrättade Stats-fievi»ion, i djupaste underdånighet undertecknad afgifva följande Utlåtandet Sorn intet, rörande Höxeröds Kyrkas Räkenskaper, något annat t förutskrifna transumt förefinnes, hvarpå de gjorda anmärkningarna kuru** syfta, än Jordegummans lön, En Tunna korn af Kyrkans behållna tionde, så må i djupaste underdånighet, såsom skäl för sagde Jöns utgående, få åberopas ett sockenstämmoprotokoll af den 1a Maj 1822 bland Höxeröds Kyrkas handlingar, hvilket är grundadt på Kongl. Ma j;U allernådigste vilja och befallning, enligt Kongl. Maj;ts Höga Befalluiugshafvandes Kungörelse af den ti April .1822, angående examisujeride Jurdegumnmrs antagande och afiönande j Förband inga/ne. Angående Räkenskaperna för Östra Espinge Kyrka. Med anledning af de anmärkningar, som af Rikets Ständers Revisorer, vid den år iS41 förrättade Stats-Revision, blifvit gjorda vid Landtkyrkornas Räkenskaper i Skåne, Halland och Blekinge, få inför Eders Kongl. Maj:t undertecknade, Östra Espinge Kyrkas nuvarande Kuratorer i djupaste underdånighet afgifva följande Utlåtande; 1:0 Har, under nuvarande Pastors och Kyrko värdars tid, aldrig, med undantag af år 1840, hos dem innestått större behållning af Kyrkans medel, än den som medgifves i Kyrko-Instruktionen af den 1a Apiil s8i5, § 16. Under numera aflidne Företrädarens tid simt dåvarande, äfvenledes nu aflidne, Kyrkovärdars, har visserligen ett sådantförbållande inträffat, utan att undertecknade kunna uppgifva orsaken dertill; men Räkningarne upplysa, att de innestående medlen blefvo lagligen förräntade af Kuratorerne, så att ingen förlust för Kyrkan derigenom uppkommit.
För hamnbyggnaden vid Götheborg, samt till godtgörelse af staten för de medel, sorn af Götheborgs sfod blifvit använde för upprensning af Götha eif. Utskottets afstyrkande af anslag till omförmäldta ändamål godkändes. 26:o Till upprensning af Nordre eif. Utskottets yttranden godkändes. Östra Districtet. 27:o a) Till amortering af ett för Linköpings hamnbyggnad och uppmuddring af Stångån upptaget lån. Det af Utskottet i Utlåtandet, N:o 354, Litt. C. meddelade och i Utlåtandet, N:o 435, Litt. C. vidhållna yttrande bifölls. b) Angående lån af staten till Linköpings hamnbyggnad, i hvilket ämne motioner blifvit väckta af Herr Biskopen m, m. Doctor Hedrén samt Herr Nordvall. Återremitterades. 28:o Till hamn-anläggning vid Wadstena. Denna punkt af Utlåtandet, N:o 435, Litt. C. afslogs. 29:o Till hamnbyggnad vid Lidköping, 30:o till hamnbyggnad vid Hjo, 31» till utvidgning af Wärbergs hamn, och 32:o för flygsandens hämmande å Mellby sandfält vid Laga-ån. Utskottets yttranden i dessa frågor godkändes. 2 afl? Prot. Uldr. d. 20 Mars t84f• ogIi 33:o Till en hamn vid Höganäs och en vågbrytare vid Svineboda. Utskottets tillstykanden i Utlåtandet, J\:r 435, Litt. C. af anslag lör dessa ändamål afslogos. ... > Från Hede rv. Bonde-Ståndet. S. D* Vid förnyad föredragning biföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden: N:o 46, i anledning af vackt motion, att Soldat och Hussar, som endast begått första resan enkel stöld eller andra mindre svåra brott, må fortfarande vid Regementet qvarblifva; och N:o 53, i anledning af väckt motion om öfverseende af Instruction och Taxa för justering af mått och vigter. S. D.
Är det endast på tre Stånds beslut, så hemställer jag till mina Medbroder, huruvida det kan vara öfverensstämmande med Regerings-Formens 73 §. Nyssnämnde § stadgar, att inga pålagor, utskrifningar af manskap eller af penningar och varor må hädanefter utan Riksens Ständers fria vilja och samtycke. Mina hemmavarandes ömma och täta påminnelser förpligta mig att, så vidt i min förmåga står, påminna och anhålla om mina Medbröders uppmärksamhet. Tänk hvad svårighet och mångfaldiga sorgesmärtor skulle kunna hos föräldrar uppstiga under deras barns uppfostring. De kunde ju aldrig annat tänka, än att i deras blomstrande ungdom skola öfverlemnas såsom offer för andra menniskor. Här må för mig framställas hvad förblomerande smicker som hälst, så ser jag likväl de vådeliga följder, som i framtiden kunna utbreda sig. Låtom oss ock äfven tänka på den tid, som snart nog skulle kunna inträffa, då kärliga makar, ömma föräldrar, älskade harn, såta syskon och vänner med våta kinder och nedslaget mod, den ena efter den andra, få åtskiljas och till slagtfältet utfösas, och ibland alla de svåra och ömma ynkligheter, så skulle ju ock kunna vid sådane tillfällen upphöjas många förbannelsens suckar öfver vårt stoft. Det säges, att vi skall lita på vår Nådiga Konung; och ehuruväl jag anser för en stor nåd af Herren, att detta Land nu äger en mild och Nådig Regent, så är jag' likväl icke förvissad, huru Nådiga efterkommande Konungar kan blifva; och således anser jag det vara till Allmogens frioch säkerhet nyttigast, om 33 § i Riksdags-Beslutet blifver upphäfven. Regerings-Formens 114 § förklarar, att hvar och en skall varda bibehållen vid sina frioch rättigheter; men, hvad är friheten, då KrigsArtiklar blifver vår Lag? Hvad kan vara mera orimligt, än att borttaga den enda friheten, som hos Sveriges Allmoge finnes, nemligen att vara ett fritt folk; och de andre Med-Ständerne skall sitta fullstoppade med privilegier.