Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riddarhus-Utskottets Betänkande N:o 8. 11 Dör den, som fullmakt utgifvit eller blifver han nämnda rättighet förlustig, lernne fullmäktig det säte, han på grund af samma fullmakt innehaft. §. 15. Upvisas vid en och samma anteckning två eller flera fullMotsv. makter för samma ätt, varde alla, ehuru af behörig man utgifne, 8^14. ogillade. Anmälas sådana fullmakter vid olika anteckningar, galle den, som först upvisad blifvit. §. 16. Den, hvilkens anhållan om pollett icke blifvit beviljad, eller d:o g. 15. som anser sig ega anledning klaga deröfver, att pollet blifvit Rhs-O. obehörigen utlemnad, vare berättigad, om han det äskar, att få förhållandet genom Ordföranden i Riddarhus-Directionen eller Riddarhus-Utskottet anmäldt vid först inträffande sammanträde hos Ridderskapet och Adeln, på hvars afgörande frågan beror. §. 17. Dagen efter andra anteckningen eller, ifall af helgedag, dagen derefter skola Ridderskapet och Adelns ledamöter, som antecknade äro, sammanträda på Riddarhuset för val af Ridderskapet och Adelns Ordförande under Sammankomsten. Vid valet föres ordet af den fiämste närvarande ledamoten af Ridderskapet och Adeln, hvilken äfven vid tillfällen, då den valde Ordföranden är förhindrad, dennes stulle företräder. §. 18.
Dahlgren grundat samma sitt påstående, funnit dem icke vara af den beskaffenhet, att talan om ansvar eller ersättning emot K. M:ts Befihde på dem kunde grundas, hälst 2:ne af Kleman till Nilman utgifne reverser och ett qvittence voro så uppenbarligen enskilde Handlingar, alt tvekan derom omöjligen ägde rum, samt ett senare qvittence äfven tydligen utmärkte, att Kleman, såsom han uppgifvit, emottagit de deri omnämnde medel endast i ändamål, att för Dahlgrens räkning emot qvitto insätta dem i a()8 Stats-U tslottets Länets Ränteri, hvaraf följde, att Kleman, såsom Dahlgrens enskildta Ombud uämnde bestyr sig åtagit, och underskriften ex Officia icke kunnat missleda Dahlgrens omdöme i afseende på qvittencets egenskap af enskild handling, samt den omständigheten att LandsContoirets Sigill blifvit under qvittencet anbragt, istället att förvilla, bordt väcka Dahlgrens uppmärksamhet; hvartill äfven komme, att Dahlgren sjelf nogsamt ådagalaggt, det han icke betraktat det senare qvittencet såsom en af behörig person utfärdad ofiiciel handling, i hvilket fall han icke kunnat anse sig behöfva, såsom nu skedt, för qvittencets innehåll, 3ooo R:dr B:co debitera Kleman i räkning och dera taga qvitto samt för räkningens saldo söka intekniog i Klemans fasta Egendom. — Och har, i följd häraf, Adv.Fiscalen ansett skäl icke vara för handen tili annan Embetstalan i målet än den sorn tilläfventyrs skulle kunna äga rum emot Kleman, för missbruk af underskriften ex Oflicio samt LandsContoirets Sigill; men då det ansvar, hvartill Kleman för detta af honora begagnade konstgrep gjort sig skyldig, icke kunde öka den bestraffning, dertill han redan för underslef och bedrägeri i tjensten blifvit af K. HofRätten dömd, föranläts AdvocatFiscalen att denna talan icke eller fullfölja. Finnande K.
Med erinran om numera aflidne Föreståndaren för Yeterinär-inrättningen i Skara, Ofver-direktören Sven Adolf Norlings förtjenster om veterinärundervisningen, som till hufvudsaklig del hade Norlings rastlösa nit att tacka för de framsteg den under de sistförflutna tio åren gjort, har ofvanbemälde motionär, Herr Silfverstolpe, vidare föreslagit, att Rikets Ständer såsom en gärd af tacksamhet och aktning för den utmärkte mannens minne, måtte tilldela hans i knappa omständigheter efterlemnade oförsörjda dotter, Louise Norling, en årlig pension af 400 R:dr. Då Öfvcr-dircktören Norling genom sin förtjenstfulla verksamhet onekligen förvärfvat sig grundade anspråk på erkänsla från det allmännas sida, desto hellre som hans bemödanden för Yeterinär-läkarekonstens utbildning, enligt hvad de vid Herr Silfverstolpes motion bilagda handlingar gifva vid handen, antagligen för honom sjelf medfört icke obetydliga ekonomiska uppoffringar, har Utskottet funnit billigheten fordra, att hans behöfvande dotter icke lemnäs utan understöd från Statens sida; och får Utskottet, på grund häraf, hemställa, att Öfver-direktören Norlings dotter, Louise Norling, på allmänna Indragnings-staten tillägges en årlig pension å 300 R:dr, att utgå så länge hon ogift förblifver. 76:o.
Han skrifver att han i könssaker ständigt varit mera återhållsam än de flesta, men att han aldrig varit mer återhållsam än just under den sista termin han var i Lund, då olyckan var framme. Aldrig heller hade han arbetat flitigare än den terminen. Han säger – med en viss förebråelse åt fadern – att det var träget stillasittande vid boken jemte den sedan tillkomna själsoron och dysterheten, som ”utmärglat” honom, alldeles icke utsväfningar, som fadern menade. Det är en brist hos Ida att hon icke har sjelfkritik nog att i sällskap dölja den naivetet, som på tu man hand kan medföra en viss hvila för sinnet, men som, då den exponeras för främmande, lätt föder en ringaktning för detta gråhåriga barn. Denna brist på sjelfkritik visar sig i tusen små obetydligheter, som det icke fins något ondt i, men som göra henne obehaglig. Så t.ex. när hon skall se på ett fotografialbum så handskas hon hårdhändt med det som ett illa uppfostradt barn, och då hon skall betrakta porträtterna, gnider hon dem ogeneradt rundt i synen med sin stora mjuka pekfinger, alldeles som barn göra när de skola se på något. Och ändå har hon ganska skarp blick för allt hvad bakvändt andra kunna taga sig till. Äfven i detta lik ett barn. Ett präktigt och karakteristiskt drag hos Hilda är att hon skall gömma allting i sina fickor och alltid har hål på dem. Ljungbergska anhanget i Helsingborg anslår min Stockholms-vistelse till 3000 kr., och naturligtvis skall det heta att penningarne utgått från mitt hem här.292 Vi sutto vid middagsbordet. ”Jag tycker mamma har riktigt tagit sig på denhär månaden,” sade Knut, som just kommit hem ifrån Helsingborg. ”Det tror jag!” utbrast pater familias med vresig förtrytsamhet, ”när hon tagit en sådan här burk maltextrakt hvarenda vecka!” Skarstedt sade att just derför att Axel är så ovan vid att vara artig slår han öfver när han någon gång vill vara det och blir krypande i sitt sätt. Som exempel anförde han det besök de tillsamman gjort hos Esman.
Riksgälds-kontoret böra kortfabrikanterne mot den stadgade afgiften tillhandahållas, skola förfärdigas af tunnt, utan hampa beredt papper med vattenmärken, samt vara försedda med ett cirkelrundt hål, inom hvars omkrets manufakturstämpel, motsvarande den fordna hallstämpeln, bör, efter det korten blifvit i konvoluten genom fabrikantens försorg inlagde, å manufaktur-kontoret anbringas; att gravyren å dessa konvolut bör i öfverensstämmelse med den beslutade förändringen i stämplingssättet anordnas, hvarom Rikets Ständers Fullmäktige i Riksgäldskontoret ega närmare bestämma; samt att det så kallade hallstämpel-papperet, hvilket, likasom kortkonvoluten, bör förfärdigas af tunnt, utan hampa beredt papper och genom manufaktur-kontorets betjening å korlkonvoluten påklistras, skall i trycket innehålla, i stället för ordet »Korthallstämpel», ordet »Manufakturstämpel». Och få Rikets Ständer, med underdånig anmälan härom, till E. K. M:ts Nådiga bepröfvande öfverlemna att bestämma den tid för den blifvande författningens inträdande i verksamhet och hvarinom redan stämplade kort böra omstämplas, som E. K. M:t kan finna vara erforderlig. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 Augusti 1854. Bill. till B. St. Skrifvelse, N:o 93. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 1854. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 29 Bonde-Ståndet den i Aug. — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förhöjd vagnslega m. m. vid skjutsningar. (Allm. Besv. och Ekon.-Utsk:s Bet:de N:o 89 och Mern. N:o 108.) S. A. K.
Jag anser således den närvarande silfverfonden verkligen tillräcklig för vexlingens början, omförtroendet vore återställt; men att komma till delta mål, fordras måhända några föregående åtgärder. Om man nu genast ägde en fond, svarande mot sedelstocken såsom 5 till 8, tror jag ändå, att i den Den 6 J u 1 i i f. m. stund Banken öppnades, mänga skulle misstro beståndet af Realisationen, och skynda sig att ultaga sitt qvantum silfver, samt gömma det för att vinna derpå. Först efter en längre tids förlopp, sedan man funnit, alt dessa operationer voro öfverflödiga, skulle således silfret komma i omlopp. Det var denna farhåga, som vid sisla Riksdag ledde mig på den tanka, att utvexling af silfver skulle föregå utvexlingen, derigenom att man tillät silfvers insättande efter den fastställda vexlingsgrunden, och att detsamma sedermera ånyo finge uttagas emot sedelns inlemnande. Härigenom skulle penningestocken ökas, och samma förhållande till en stor del inträda, som äger rum, sedan allmän vexling i Banken börjat, och enahanda fördelar i afseende på relationerne till utländningen vara vundne, som genom realisationen åsyftas. En hvar hade då, genom utvägen att insätta silfver i Banken, medel att sjelf förskaffa sig garanti, att icke lida genom myntförsämring. Så föreställde jag mig, att öfvergången skulle ske, och förtroendet småningom återställas. Då man såg Banken årligen öka sin silfverfond, kunde detta snart uträtta, att icke något tvifvel mera existerade om dess förmåga att realisera, och Realisationen vore då gjord utan alla anstallter af kostnader till räntor och andra utgifter. Man invänder häremot, att detta icke medför några garantier, att )u * Den 6 J u 1 i i f. m. ju förhållandet framdeles han blifva sämre. Jag medgifver detta, emedan jag nogsamt finnér, att den egentliga garantien hvilan på Statshushållningen och egentligen på hushållningen med Statens medel; ty frågan är i sjelfva verket icke, huru inycket kan Banken betala, utan huru mycket mäktar Svenska Nationen betala till Banken.
Händernas rörelse och hållning kan göra oss motbjudande och olidliga, men äfven angenäma och intagande. Såsom något otillständigt, vidrigt och löjligt böra följande oskick betecknas: I sidan stuckna armar. En i hvarje hänsigt förkastlig vana. Man får derigenom utseende af en med grepar försedd kruka, af en trätlysten qvinna, eller en skrytsam tölp, som på söndagen visar sig för folk, utstyrd i en ny jacka. Händernas ständiga gnidning. Det ges menniskor, som icke veta, hvar de skola göra af sina händer, och derföre råka på det infall att alltjemnt gnida dem emot hvarandra. Detta röjer nog liten hyfsning, och att man föga umgåtts med personer af stånd, utan blott med sina likar. Äfven den skadelystne, den hämndgirige och spelaren, när han vunnit, gnider händerna; ett par ytterligare skäl att förvara sig mot denna osed. Rakt nedhängande armar. Man ser ofta personer stå temligen länge i sällskaper, hvilka icke veta att flytta sina händer, särdeles när förnäma personer tala med dem. De låta begge armarne hänga, liksom drogos de ned af tunga vigter. Hela menniskan får derigenom något stelt och tafatt; kroppen förlorar all värdig hållning. Man närmar sig derigenom apan, hvars armar räcka ända till knäna. Det ligger något vidrigt i denna ställning; människogestaltens skönhet går dervid alldeles förlorad. Tuggning på naglarne. Vi torde blott behöfva nämna denna ovana, äfvensom några andra dermed beslägtade sorter, nemligen: Vrickning med fingrarne. Tummandet eller snurrandet med dem. Fäktning i luften med händerna &c. för att visa oanständigheten af dem alla. Snarlik med de nyssnämnda är ovanan att slita och rycka, i bästa fallet att trefva och känna på kringstående personer. Herr N. N. berättar oss en händelse för dagen; men knappt är början gjord, så har han bläckhornet i handen, utan att veta det, och spiller en dryg portion derur. Nu tar han sin näsduk, slår knutar derpå, och fortfar dermed i sin berättelse, utan att låta störa sig.
Hans Excellence Herr Grefven .och LandtMarskalkm yttrade, att då förevarande mål flere gångor tillförene, fastän under en annan form, varit under Ridderskapets och Adelns pröfning, och beskaffenheten deraf således vo. re fullkomligen bekant, hade Hans Excellence, med afseende å Riksdagens annalkande och af alla efterlängtade snara slut, ansett sig äga anledning hemställa, om icke målet kunde nu genast till pröfning företagas. Herr Cederschöld, Pehr Gustaft Jag får vördsammast anhålla, att målet må, enligt Grundlagens ovilkorliga föreskrift, hvila på bordet till nästa plenum. Denna anhållan bör synas så mycket billigare, sorn det nu mera lärer vara otvifvelaktigt, att vi, innan Riksdagen upplöses, kunna erhålla åtminstone ännu ett Plenum. Jag vågar för min del göra mig förvissad , att Höglofl. Ridderskapet och Adeln ej vill genom uppenbar öfverträdelse tillintetgöra vår Grundlag. Hans Excellence, Herr Grefven och Landtmarskalk en tillkännagaf, att, i anseende tilli Herrar Mannerstams och Cederschölds yttrade önskan, Stats-Utskottets Utlåtande borde hvila på bordet till nästa Plenum, som komme att klockan 5 i eftermiddag äga rum. Hans Excellence Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Till följd af hvad jag sistlidne gårdag, Den 18 Juliu 357 i anledning af Herr Påhlmans Motion angående en närmare föreskrift, för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, 1 händelse Kongl. Majit icke skulle finna för godt i nåder sanctionera Riksens Ständers, rörande FilialDisconternas utreda ring, fattade beslut, hade äran yttra, får jag nu dertill af Kongl. Maj:£ berättigad tillkännagifva, att Kongl. Majus nådiga svar uppå Riksens Ständers nyssnämnde beslut, skall blifva nästkommande Måndag Högloflige Ridderskapet och Adeln meddeladt, hvarvid jag får tillägga, att anledningen hvarföre Kongl.
Såsom sådant skulle Utskottet betrakta ett förbud för manskapet vid Arbets-compagnien att, efter ultjenad arbetstid, få begifva sig lill den trakt, der de genom anförvanters eller vänners bemedling kunna hoppas att på ärligt sätt förvärfva sitt lifs uppehälle, hvilken ej alltid torde vara den socken, der de sednast voro skattskrifne, och får Utskottet på dessa skäl hemställa, att denna motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Slockholm den 21 October 1844. STOCKHOLM, Ecksteinska. boktryckeriet, 1844. Allm. Bcsv. och Ekon. Vtsk■ Meni. N.o 60, Bet. N.o 61. I N:o 60. Ank. till Exp.-Utsk. d. 3i Oct., Ll. 6 e. ra. Memorial, angående rättelse af Utskottets Betänkande N:o 3i , i anledning af väckt motion om ändring af 16 § uti i836 års Militice-Boställs-Ordning. Uli nämnde Betänkande liar Utskottet föreslagit, att Rikets Ständer måtte lios Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att den dagspenning af 6 sk. Banco, sorn är bestämd för de handtlangnings-arbeten, hvilka gemenskapen af den indelda armeen, enligt ofvannämnde §. af Militias-BoställsOrdningen, bör utgöra vid omeller nybyggnad af caractershus å Regementernes Chefselier Regements-Officers-boställen, måtte hädanefter komma att beräknas till i3 sk. 6 rist B:co; men, som stadgandena rörande denna dagspenning äfven omfatta Compagni-Chefs-boställen, torde ett tillägg af orden ”jemte Compagni-Cliefs-boställen,’’ hvilka, uti den af Utskottet gjorda framställningen af motionärens förslag i ämnet äfven upptagits, få inflyta vid de ställen uti Betänkandet, der, med uteglömmande af dessa, Regements-Chefsoch Regements-Officers-boställen blifvit omnämnda.
Med afseende på husdjuren, har hälsovården blifvit under detta qvinqvennium någorlunda reglerad, på så sätt, att Husbållnings-Sällskapets begge afdelningar anskaffat, på Sällskapets bekostnad, tjenliga hus och byggnader för Veterinär-inrättningar både i Wenersborg och Borås, dervid särskilde djurläkare blifvit anställde och lönas, den i Wenersborg till en del, samt den i Borås helt och hållet af Hushållnings-Sällskapets medel. Fattigförsörjnings-anstalter äro öfverallt vidtagna, med anledning af derom gällande författningar, så att tiggeri just icke behöfver tålas vid vanliga förhållanden med årsväxt och nä ringstillfälle, fastän det äfven då ej alltid kan förekommas; men efter svårare missväxter bjuder nödvändigheten att medgifva sådane fattiga personer och hushåll, som icke njuta allmän fattigvård, att för lifsbergning begära allmosor, åtminstone inom egna församlingar. Sättet för antagna fattighjons underhållande är skiljaktigt emellan församlingarne, och vanligast äro på landet alla hemmansinnehafvare indelade rotevis, att föda ett eller flera fattighjon, hvaremot på andra ställen åt fattighjon utdelas understöd i spannemål eller penningar eller ock beggedera, hvartill fond samlas genom öfverenskomna bidrag. I allmänhet hafva öfverenskommelserna om fattigförsörjningen det fel, att afvika från primitiva beskattningsgrunden, stadgande, att en hvar, som icke sjelf är i 38 behof af andras hjelp, bör bidraga till församlingens gemensamma fattigvård, och att deremot hafva tillämpat beskattningen endast på hemman och näringar samt synlige tillgångar och ofta allenast på hemman, hvarigenom handt, att den talrika klassen af torpare, fördelsoch förpantningsinnehafvare, backstugesittare, bruksarbetare, inhyseshjon och daglönare med flere, hvilken klass de individer oftast tillhöra, som belasta allmänna fattigvården, merendels undgå att bidraga till fattigförsörjningen under deras ungdoms-, hälsooch välmagtstid.
Utskottet, som, i anledning häraf, blott har att yttra sig, huruvida de mindre löneförbättringar och nya löner, hvilka Utskottet för LandsStaterne föreslagit, icke kunna eller böra tills vidare uppskjutas, och förekomma i sammanhang med en reglering af det hela, får i detta afseende vördsamt anmäla, att Utskottet ansett, hvad äfven vid närmare pröfning af dess förslag torde visa sig, att likasom de framställdle löneförbättringarne för någre visse LandsStatsTjenstemän och Betjente äro af behofvet högst påkallade och derföre icke böra uppskjutas, de i öfrigt tillstyrkta nya utgifter funnits dels för görornålens behöriga gång vid LandsCancellierne och LandsContoiren oundviklige, dels ock nödvändige för beredandet af de fördelar som åsyftats genom en lämpligare redan verkställd förändrad Fögderi-indelning inom någre Län. Vid bestämmandet af de nya lönerne torde Utskottet destohäldre böra anses hafva iakttagit all möjlig varsamhet, då Utskottet föreslagit desamma till ett vida lägre belopp än hvad K. M:t ansett samma Tjenstemän böra tillerkännas; Och då Utskottet således icke gifvit anledning till några vidsträckta anspråk SQ Stats-. Utskottets i dessa fall, äfven om vid nästkommande Riksdag frågan om en allmän lönereglering för LandsStaterne skulle till hufvudsaklig pröfning förekomma, hvartill Utskottet tydeligen inser ett serskildt tillskott blifva (nödvändigt, tror Utskottet äfven, att R, St:r nu böra, utan afseende på uppskofvet med regleriugen af det hela, taga i öfvervägande de serskildta tillstyrkanden Utskottet rörande LandsStafernes reglering framställt, I Andra Classen förekomma: a) vid de för LandsKamererarne i Blekinge, Gottlands, Jemtlands, /-Vesterbottens och Norrbottens
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående den till undsättning i missvext-år anslagne Creditiv - Fonden samt f. d. Allmänna Magasins - Inrättningens slutliga utredning, med flere dermed sammanhang egande ämnen; Gifven Stockholms Slott den iG Januarii 1829. ''Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet: Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående ytterligare åtgärder till Fårskötselns och Ull-Productionens befrämjande i Riket; Gifven Stockholms Slott den 16 Januari! 1829. S. D. Då nu foredrogs Expediti otts-Utskotjtets Mentorp!, angående falsningen och häfta rji Vrot. TJtdr. d. 26 Jan ig2g. ningen af de exemplar-utaf Rihanget till RiksStåndens Protocoll, som i Slånden successive utdelas, blef detsamma, såsom innefattande hinder för verkställigheten af Rikets Ständers i förevarande mål redan fattade beslut, afs la get. S. D. Då nu å nyo föredrogs Lag-Utskottets Utlåtande N:o27, * anledning af Herr Gustaf Grönhagens Motion om ändring i, In^ stmctionen för Rikets Ständers Justitia - Ombudsman , blef densamma, i enlighet med Preste-Ståndets Beslut den t3 dennes, till förenämnde Utskott återremitterad. S. D. Uti ett' sammanhang föredrogos u tnyo Höglofl. Ridderskapets och Adelns genom Protocolls - Lhdrag af den i?
Den, som vill att, i öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adelns samt 1'reste-Ståndets beslut, afgiften för minuthandel med bränvin skall, så i stad som på landet, utgöras med 8 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, hvilket Be villnings-taxerings-kommilté beräknar blifva genom minuthandeln försåldt, eiler för hvilket afgift vid auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, antages (l:a alternativet) Borgare-Ståndets beslut; (2:a alternativet) Bonde-Ståndets beslut. 2:o) om afgiften för utskänkning af bränvin: A) om kontrapropositionen: M 3. Den, som vill till kontraproposition vid slutliga omröstningen i förevarande ämne antaga Borgare-Ståndets beslut, att afgiften för utskänkning af bränvin skall, så i stad som på landet, utgöras med 8 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, hvilket Bevillnings-taxerings-kommilté beräknar blifva genom utskänkningen försåldt, eller för hvilket afgift vid auktion, eller af bolag utan auktion, varder åtagen, röstar Ja; 12 Särskilda Ulskollels Memorial, J\i 25. den, som det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, ontages till kontraproposition Bonde-Ståndets beslut, alt för utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller på landet, Rikets Ständer icke skola, »utom den vanliga bevillningen», ålägga annan afgift, än den som, enligt Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, Taxerings-kommilté bestämmer. B) i hufvudsaken: JM 4.
Kyrkan har sofvit, men det har likväl behagat Herren att derunder nådeligen begagna en och annan af hennes tjenare, ehuru hufvudsakligen lekmän, hvilka Han Sjelf omedelbarligen kallat och sandt. Häraf kunna vi finna, att, ehuru nöden varit stor och straffet rättvist måste drabba kyrkan, har Herren ingalunda gifvit Svenska folket derföre till spillo; tvärt om: Han blåser, i Sin outsägliga Nåd, dagligen på de döda benen, de upstå till nytt lif, och kuuna med nya tungor prisa Gud och tala om Hans dråpliga verk. Att dessa nyfödda audeliga barnen icke skola lemnäs utan andelig vård och näring, derom kunna vi vara öfvertygade, huru underligt det än må se ut för våra ögon. — Men, då nu Kyrkan allt mer och mer lider af brist på prester: hvad kan då vara Herrens Vilja? — Jo, Gud känner oss: vi måste alltid erfara nöden rätt svår, förr än vi vilja, af Hans förbarmande Faderskärlek och Nåd, emottaga hjelpen, och låta Honom gifva oss den efter Sin och icke efter vår vilja. — Vi skola lära oss inse, att dugligheten och antagligheten hos en Herrans tjenare icke är beroende af de attributer, hvarmed menniskor, glömmande, åsidosättande eller missaktande de sanna och rätta kännetecknena och egenskaperna, fordra, att de skola vara utrustade, som må anses värdiga att inträda i det heliga predikoembetet.
På de skäl, som dels merberörde protokoll och dels de deri åberopade utredningar, och förslag upptaga, finner Kongl. Maj:t sig föranlåten att vidare för försvarsverket till lands af Rikets Ständer äska beviljandet af följande till ständiga behof icke hänförliga anslag, hvilka äro beräknade att utgå under tre år med en tredjedel årligen: till anskaffning af redskaps-, rid-, stalloch anspanns-persedlar, för 12S£diga och 24£Xdiga Fält-batterierne, för hvilka sådane persedlar ännu saknas, afräknings - hvarifrån dock afgå tillsammans rdr 88,800: — 3,000: — vis „ bestyckning af strandverken vid Carlstens fästning „ anskaffning af nya infanterigevär „ anskaffning af nya pistoler Rdr 48,000: — 50,000: — 200,000: — 12,000: såsom fyllnad i hvad för anskaffande af 1000 par pistoler utöf - ver dertill redan beviljadt anslag erfordras: Transport Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 39 Transport Rdr 310,000: * äldre gevärs-förändring för slagkrutsantändning . „ 50,000: „ anskaffning af fänghålstappar, samt rengöringsoch söndertagnings verktyg för nya gevär „ 12,000: anskaffning af slagkrutshufvar „ 27,000: — —• „ fortsättande af Carlsborgs fästningsbyggnad „ 150,000: y, till fortsättande af fästnings-byggnads-arbetena vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona, att af Kongl. Majit efter omständigheterna fördelas 315,000: