Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R. Spilhammar, den redan då för sina fint mejslade bilder af flydda tiders kulturlif bekante bibliotekarien d:r Richard Bergström, den för sina folklifsskildringar värderade d:r Otto von Feilitzen, novelloch teaterförfattaren Richard Gustafsson, tidningsmannnen Birger Schöldström, folkskalden Pehr Thomasson, teaterförfattaren och teaterdirektören J. F. LundgrénTJller, den fryntlige KaptcnPnff-redaktören C. Et. Rydberg, teaterförfattaren och sedermera äfven teaterhistorikcrn Johan Flodmark, en för sina kvicka tillfällighetsvisor inom olika kretsar mycket känd ung man, sedermera föreläsaren i konsthistoria Thore Ericsson, operasångerskan fröken Ida Basilier och operasångaren Ambrosi, harpvirtuosen Adolf Sjödén, genremålaren Knut Ekvall och landskapsmålaren Oscar Törnå, romanförfattarinnorna Marie Sophie Schwartz, Wilhelmina Stålberg, den blida, älskliga Ulrika Sofia von Strussenfelt (Pilgrimen) och fru Wilhelmina Grravallius (den bekanta » Författarinnan till Högadals prostgård »), novellförfattarinnan fröken Mathilda Tengboni (Mattis), » antecknarinnan » Octavia Carlén, den såsom redaktris för tidskriften » Aret om » och som författarinna till fina, stämningsfulla dikter i folkviscton redan då populära Mathilda Söderén-Langlet och, last hut not hast, den glada, ungdornsfriska, genialiska fru Josefina Wettergrund (Lea). Inom de litterära damernas grupp såg man äfven en fryntlig, godlynt dam, som synbarligen öfverskridit 50-årsåldcrn, men hvars rosiga kinder och mörka hår på allt sätt sökte protestera mot den inbrytande ålderdomen. Det var den skriftställarinna, hvars namn läses här of van, » författarinnan till Handtverkarcn m. fl. », Fredrika Wennberg. I denna krets gjorde jag hennes angenäma bekantskap — en bekantskap, som snart skulle förbytas i vänskap för lifvet. De yttre dragen af Fredrika Wennbergs lif äro enkla och förete icke mycket anmärkningsvärdt.
Det vore ett intet! – ty dö skall man ju i alla fall; men dessa förfärliga plågor, denna smärtans egoism, som bemäktigar sig alla sinnen, och denna årslånga fångenskap, som långsamt marterar en till döds! Då skulle jag icke längre ega någon själsspänstighet att lägga som ett plus till ditt arbete. Ack, då skall jag vara så fattig, att jag icke längre eger mer än ett matt leende för allt, hvad jag ställt högst i verlden! Men denne min skoningslöse fordringsegare kan ju dröja, kanske dröja många år. Hvem vet! Och jag kan helt enkelt tröttna på att skrifva långa bref. Den möjligheten ligger nära till hands. Eller jag kan få något som drager mig åt annat håll. Jag kan slå mig på att arbeta, om jag mot förmodan blefve äregirig. Eller jag kunde känna mig öfverflödig, och då skulle mina intressen utan tvifvel koncentrera sig kring någon ny punkt. Det fins hundra möjligheter. Men ett vet jag, och det är, att hur vi ock må skijjas, och när det än kommer att ske, så skall du icke vara samma menniska, som då vi möttes först. I bådas utveckling skall för alla tider finnas spår af den andres inflytande, spår af samarbetet och af lyckan att ha fått vara utan mask. Och jag kan ej tänka mig möjligheten, att vi någonsin med bitterhet skulle se tillbaka på denna tid. Du säger: »tänkte du ett dugg på om det passade sig, när du läste min anmärkning» (om Selmas bröllop). Nej, jag fann inte alls något märkvärdigt i det. Allt beror på, om man tror, att den andre tänker något »oanständigt» vid det; jag menar: om han säger det i någon dålig afsigt. På den fot, vi stå med hvarandra, skulle du icke kunna säga mig något, som det skulle genera mig att höra. Jag finner det sjelf märkvärdigt. Det är, som hade vi kommit in i ett själens oskyldighetstillstånd, så att fikonalöfven blifvit öfverflödiga, liksom de voro i början. Eller hvad? Du säger, att du aldrig känt ängslan öfver att ha gått för långt. Tacka för det! Det är ju på min sida hela risken ligger. Du äfventyrar ingenting alls; en karl kan i sådana fall göra och säga hvad han vill. Men jag!
Presterskapets och ordningsmännens inom communerne nilfulla och verksamma bemödanden för införande allestädes af gudsfrugtan, ordentlighet och sedlighet.” Af Gustaf Pettersson från Östergöthlands Län: ”Emot det af Utskottens majoritet fattade beslut i bränvinsbrännings-frågan får jag härmedelst nedlägga min reservation och till stöd för densamma åberopa hvad jag i afseende på grunderna för en. ny bränvinsbrännings-förordning anfört uti min i Bonde-Ståndet väckta motion i ämnet. Jag får tillägga att jag för min del anser det af Utskotten fattade beslut till sina följder komma att blifva stridande mot alla sunda så väl stats-ekonomiska som moraliska grundsatser, och att della beslut saknar någon consecjvenl utförd idee, då 46 Ben.-, Lag-, samt Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, tf:o i. del deremot, sökande alt tillfredsställa flera olikartade interesse», vacklar einellan fabrikssystemet, husbeliofsbränningen och nykterhetsideerna (eller dryckenskapslastens förekommande), utan alt på ett rationell sätt uppfylla någonderas fordringar. Det bögre fabriks-inlresset synes likväl framför de andra och på deras bekostnad hafva inom Utskotten gjort sin rätt gällande. Men huru nyttigt fabrikssystemet också är inom alla andra näringar, tror jag likväl, att det, tillämpadt på bränvinsbränningen, medför melin och ogagn, så väl i moraliskt som stats-ekonomiskt hänseende. Effecten af delta system eller bränvinets qvantilaliva förökande i oändlig mängd, jemte prisernas nedsättande till en obetydlighet, bar gjort denna för de lägre obildade, olyckligare lottade classerua så begärliga, men tillika vådliga, vara lättare tillgänglig än någonsin förr. Bränvins-consumtionen är likväl något, som icke bör uppmuntras, utan snarare motsatsen.
Ii., landshöfding, d: o Iiiiigiiis. Charlotte, fröken, &amp; ialiiiö. Tlioiiiander, Eiiiiriii., fröken, Lund. - I3obsaliiii, Ty clio, iiigeuiör, Stocklioliii. Tliorburii, B., grosshai~dlare, Uddevnlln. Hoclhe, Kvti., friikqn, Göteborg. Thulin, C. G., Skeppsklarerare, StockIxoos, Aiiua, fröken, Stocklioliii. a Tjernberg, Augiista, frökeii, Stocklioliii. 12oos, Mathildn., frökeii Roos af Irljeliiisiiter, 13nuri: i, frökcri, Toiining, A., fru, HBstkerg, Fnliiii. Stockliolill. rL ' rniichell, Ellen, frii, Landskrona. fröken, Göteborg. Iioseuqvist, nf Akersliult, E., friiken, Uliii, Cariii, f r u, Elfvik, Bergvik. Gefle. Unger, Hedvig, fru, Hitorp, Norn. lZudebeck, Agiles, friiken, Stookholiii. R~indberg, Alma, frökeu, Pilipstnd. Wtcrii, Lrotitin, fru, ~Valilaliolin, Hofv: ~. JinndBei: g, Anilrea, frii, Joiisbol, BjörWahrolin, C: ~roliiio. fröken, Djursliolin. ueborgs station. Wallenberg, A n m, f rn, Stockholm. Kydiug, Karin, fru, Veuersborg. w W a p b e r g, Seliiia. frn; RiiKf, Hilda, frii, Jhihlsjö, ydre. Waiiuqvist, Axel, gsosskaiidlare, Söclerhamn. JCöhss. ilngiist, grosshandl Göteborg. Xiihss, 1Gwii.1, frii, w Warenius, Sofie, frökeii, Karlstad.
Krsemers uppgift, finnas i Upsala 60 till 70 arrestanter oell en fångvaktmästare med 160 ridrs lön, fria husrum och 4 tonni, donat jonsåker. 1 Calmar finnas merendels 100 till 120 fångar. Der har fångvaktmästaren i lön 182 r:dr, men ingen jord. Han är således sämre lönad än fångvaktmästaren i Upsala, ehuru han har flera arrestanter att vårda. Hvad fångknektärne beträffar, så äro de 4 ' Upsala, likasom i Calmar; men de sednare hafva nästan dubbelt sä mångå arrestanter att vårda, som de förre. Dessutom äger det förhållande rum, att. då fångarne i Upsala sitta i samma slott, der cancelli-rummen äro belägna, hafva fängknektarne ej långt att föra dem. I Calmar deremot är afståndet stort från slottet, der fängelserna finnas, till landshödingeresidenset, som är beläget inuti staden. I Upsala hafva fångknektarne, enligt Frih. von Kraemers uppgift, n6r:dr32 sk. i lön; i Calmar hafva de 117 r:dr 32 sk., så att lönerna äro lika, der besväret är olika. Jag önskar, att StatsUtsk., när motionen kommer dit, måtte taga i öfvervägande dessa betjenters aflöning för hela Riket, så att de allestädes erhålla löner, som svara mot deras göromål och ansvar. Remitterades till StatsUtskoltet. Ånyo föredrogs H. Ex. Hr Gr. Löwehbjelms, Gustaf, den 26 dennes e. 111. på bordet lagda motion, om afhjelpande af långsamheten i vår criminal-lagskipning. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande : Det skulle visserligen kunna anses, att andraganden i detta och likartade ämnen lämpligast uppskjötes till Ståndets handläggning af det förslag till ny criminal-lag, hvilket Regeringen föranstaltat.
— N:o 220. angående särskilda gratifikationer till åtskilliga af Stats Utskottets tjenstemän, och för lemnadt biträde vid behandlingen af Utskottet tillhörande ärenden: B, XI. 337, 355, A. 355. — N:o 222. angående den upprättade nya Riks-Staten: B. XI. 378, 379, A. 379. E. 383. — N:o 223. med förslag till stadganden i Riksgälds-Kontorets reglemente, angående detta verks inkomster och upplåning m. m., samt angående uppbörden och redovisningen af dit ingående - — S — de bevillningsjemte andra medel: B. XI. 378, 379. Å. 379. Stats-Utskottets Memorialer, Betänkande» och Utlåtanden: •— N:o 224. med förslag till de 2me sista afdelningarna af det Reglemente, som före denna Riksdags slut skall för RiksgäldsKontoret utfärdas: B. XI. 378, 379, A. 379. — N:o 225. med förslag till reglementariska stadganden, angående några, vid uppgörandet af förslaget till Riksgälds-Kontorets reglemente, af Rikets Ständer icke slutligen behandlade ämnen: B. XI. 378, 379, A. 379. — N:o 226. med förslag til! pensions-stat vid Riksgälds-Kontoret, äfvensom expektans-stat vid f. d. — N:o 227. angående öfverlemnande till Kongl. Maj:t af det nya Reglementet för Riksgälds-Kontoret: B. XI. 378, 380, A. 380, E. 383.
Nämnda Boställs-ordnings 38 § stadgar: att med boställets skog skall boställsinnehafvaren sparsamt hushålla, på allt sätt vinnlägga sig om befordrande af skogens återvext, alltid först använda för hand varande vindfällen och förtorkade träd, samt i öfrigt skogen ej annorlunda, än här nedan säges, begagna; att vid den laga syn, som efter författningen först hålles å bostället, skall jägerieller Bih. till B. St. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Eicon.- Utslc.
Häradsrätten hvarken ägt eller utöfvat domsrätt i de förevarande ärendena, och frågorne om den ena eller andra partens skyldighet att gälda sanunanträdeskostnaderna påtagligen vore beroende af målens utgång, Häradsrätten ändock beiattat sig med nämnde frågors afgörande; i anseende till hvilket allt jag om laga åtal emot Häradshöfdingen Ärling inför Hofrätten förordnat. Under detta åtals utförande har förklaring blifvit af Häradshöfdingen Ärling ingifven, af innehåll: att då det af Kongl. Hofrätten för honom utfärdade förordnande tillkommit i anledning af ordinarie Domhafvandens anmälan, att han af andra embetsförrättningar vore hindrad att med i fråga varande ärenden taga befattning, deraf icke borde kunna dragas annan slutsats, än att dessa ärenden fordrade skyndsam behandling och ej tålde anstånd intilldess ordinarie
Jag tror mig göra den värde talaren rnidtöfver all rättvisa, då jag anser orsaken, hvarföre han så ifrigt yrkar ansia - Den 26 Februari i f. m. 219 gets förökande, vara härledd af attacbement för Canaler i allmänhet, men Götha Canal i synnerhet. Jag vill för öfrigt icke uppehålla tiden längre, ulan anhåller blott att Grefve von Schwerins reservation må blifva uppläst och att proposition derefter må framställas till bifall på Utskottens senare Betänkande, enär jag är öfvertygad, att de, som hafva lika åsigt med mig, af den åberopade reservationen, skola vinna tillräcklig ledning för sitt omdöme. Herr von Hartmansdorff", August: En reservant inom Utskotten har, liksom en talare här, anmärkt, att Utskotten icke ens låtit sig föreläsas de emot förra Betänkandet gjorde anmärkningar. Jag får, i anledning häraf, upplysa, att det vanligen brukas inom Utskotten, särdeles då vidlyftiga handlingar förekomma, att Prolocolls-föranden uppsätter ett sammandrag af innehållet, på det Utskotten må slippa att 3, 4 gänger omläsa samma anmärkning. Så har äfven tillgått i denna fråga, och det var orsaken, hvarföre man vid föredragningen icke uppläste hvarje särskildt yttrande. En sådan läsning hade ock till ingenting tjenat, ty Utskotten befunno sig här i samma belägenhet, som den, hvilken man förebrådde att icke hafva skjutit, och derpå svarade, att han derföre kunde anföra 18 ursäkter, bland hvilka den första var, att han saknade krut. Skillnaden är endast den, att då ifrågava - 220 D en 26 F e b t* u a r i i f. n>. rande person befriades ifrån alt uppräkna de öfriga 17 skälen, emedan det i:sta befanns tillräckligt: så åtnöjer man sig icke med Slatsoch BancoUtskotlens förklaring att penningar fattas, ulan fordrar att Utskotten icke destomindre skulle hafva ingått i en lika omständelig vederläggning af anspråken, som örn penningar funnits.
Lyshållning för Kronans publike hus i Stockholm Accordsförsko tter och 4,000 4,000 ersättningar 6,000 6,000 Fångars skjuts och underhåll 160,000. Spinnhuset i Stockholm 8,000. Spinnhusen i Landsor terne . i5,ooo. i83,oop , 245,38o — 62,38o — • 3,5oo 3,5 00 Observationsoch Uppbörds-procénter 10,000 — 10,000 —. — Mantalsskrifnings-proviio,5oo io,5oo 4,000 Restitutioner 4,000 Byggnader och Reparationer i Stockholm D:o i Landsorterne Städernas friheter Förhöjning. Minskning. Transport Län: Hvar lill kommer: :Indelta Räntor, kronovärde 5,545: 2.4- hvaraf 275. ulan förvandling 27^: 5,o6o: 9.4 nied d:o å 5R:<lr 20,302:24 — aio d:o från q St. Ankom till Exped.-Utsk. d, 7 Maji kl. 2 c. m. Utlåtande, angående regleringen af Riks-Statens Nionde HuJv ud-Titel. (U. A.) Hos Ridderskapet och Adeln har Herr Gyllenhaalx C., uli afgifven motion, anfört: att, redan vid sislförflulne Riksdag, Rikets Ständer erkänt hehofvet och nyttan af ett Landtbruksinstitut, och att endast brist pä tillgångar föranledde till afslag å den i ämnet då väckta motion, att, ehuru han icke förbisåg, det samma hinder äfven vid denna Riksdag möter, han likväl trodde sig desto mindre böra underlåta att härom göra förnyadframställning, som frågan nu befunne sig i ett mera utveckladt skick och ögonblicket vore inne, då Statens biträde, icke utan det allmännas verkliga skada, kan vägras att, då ett. sådant Institut nu mera blifvit af en enskild man, Herr Ed v.
Ar det lagbrott att begära en almosa; skulle det då icke vara lagbrott att efterkomma denna begäran och uppmuntra den? Är det' icke denna sjel(stridighet i lagen, som förlamar och gör den alldeles overksam? Den II. st. Jast. Ombudsm. Emb.-Berättdse för år 1853. 7 — 50 — éne deltagaren i handlingen skall stralTas, under det den andre gör sig en dygd af sitt deltagande deri. Att ådraga uslingen straff, kan icke vara frikostighetens syftemål. Således är ju klart, att man icke vill hafva lagen efterlefvad; och den blir det också icke förr, än den innehåller ansvar så väl å almosors gifvande till tiggare, som å sjelfva tiggeriet. Oin i fattigvårdslagen införes ett sådant stadgande; så skall deraf troligen hända, att många, som hittills börjat med tiggeri och slutat med stöld, komma att genast börja med stöld, och stundom sluta med lifstidsfängelse, men också någon gång med förbättring! och det tilläfventyrs mindre sällan, än som nu sker. Häraf uppstår icke genast någon nedsättning i fattigvårdseller fångförplägningskostnaden. Snarare föröka sig beggedera. Men deras framtida tillväxt skall förebyggas; och den som eftersinnar, hvad detta vill säga, skall blifva nöjd. Ett steg skall vara taget till det vigtiga ändamålet, att sätta en gräns för det ondas oberäkneliga tillväxt; och detta betyder något för den, som vet, att sanna reformer i samhället icke mätas efter svärmares inbillningar, och att optimistiska drömar om afhjelpande af alla möjliga brister måste utbytas mot klokheten att afväga den mindre svårigheten mot den större, och välja den förra heldre än den senare, om någon förbättring i samhället skall komma till fullbordan. Men detta första steg är hvarken det enda eller det svåraste. Det andra är i förväg beredt, när ensamhetsfängelserna äro färdiga. Det återstår då att rätt använda dem på nybegynnarna i brott, och slutligen det svåraste, att gifva de omvända brottslingarna nödig uppfostran och möjlighet att utan brott förvärfva sin utkomst.
De religiösa institutioner, som n u skola förvarfva sig popularitet, måste vara halft världsliga och sysselsatta sig med barmhärtighetsverk och uppfostran. Bland sådana institutioner må anföras den nyligen stiftade Las Hermanitas de los Pobres. Betriffande undervisning har Frankrike tagits till mönster. Våra nunnor, som icke kunna stallas högre an andra kvinnor i vårt land, hafva börjat inse att för att kunna lära andra, måste m a n börja med att lära sig sjalf och det ar att hoppas, att inom några år den andliga nivin inom våra kloster skall vara höjd, ett oundgängligt villkor - för deras bestånd och utveckling. Bättre an nigon annan klass i Spanien bevarar det egentliga folket den nationela kararlaeren och de idéer och l&lt;anslor, som traditionen helgat. Jag tror, att detta är förhållandet i alla land och att den oförfalskade nationela typen, moraliskt saviil som fysiskt, ar att finna hos det egentliga folket och företrädesvis hos kvinnan. En stor skillnad förefinnes emellertid mellan kvinnan af folket i staden och på landsbygden, och man kan i Spanien rakna anda till tio eller tolf olika kvinnotyper bland folket. Hvar finnes val en mera slående kontrast an mellan de stora stadernas arbeterska och Madrids)) chulan! Catalanskan är redan i besittning af de egenskaper, som tillhöra en arbetsam ras stadd i utveckling och säkert ar att parisiskan, huru verksam och affärsmässig hon an ar, icke står framför kvinnan i Barcelona hvarken i skicklighet eller flit eller i högre grad än den senare är besjälad af öfvertygelsen o m att arbete 2 e n skyldighet och en heder. Hon skiljer sig fran parisiskan däruti, att hon ar mindre slug, mindre bjader sig för med kunder, om hon ar placerad innanför en disk, eller mindre min o m belöning för minsta tjänst. haen ordning, enkelhet och .smak i klädsel, praktiskt sinne, sträfvan efter en viss komfort och oberoende ställning genom arbetet i anletets svett äro utmärkande drag hos denna kvinna, som ar en typ för vår tids arbeterska i dess bästa betydelse.
Jag får nu tillägga, att till förekommande af all tvetydighet i detta afseende, har af Utsk. i sednare betunk:n blifvit upprepadt, alt de och de §§ oförändrade föreslås alt qvarstå. För öfrigt gjordes en särskild anmärkn, i afseende på stereotypföreståndarens och conducteurens tillsättande, som enligt nu gällande stadgande hör ske på constitutorial; det frågades hvarföre detta blifvit förändradt i det nya förslaget. Anledn. dertill är den, att den nuvar. stereotypföreståndaren äger fullmakt å tjensten, och ehuru Utsk. hade ansett i allmänhet vara tjenligast att desse tjenstemän tillsattes med constitulorialer, så har Utsk. likväl velat lemna bancofullmäktige fria händer i denna del, så alt bancostyrelsen kan antaga dessa tjenstemän antingen på fullmakt eller constitutorial, allt efter hvad som styrelsen vid hvarje förekommande fall pröfvar vara lämpligast. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller, att Ridd.Secretm måtte få upplysa, om det är bekant huru de öfriga Stånden afgjort betänk. N:o 17G och alt jag derefter måtte få yttra mig. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att endast från BondeSt. underrättelse ankommit rör:de della måls behandling, och hade nämnda Stånd bifallit mera. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle hafva önskat, att den muntliga förklaring, som Hr von Hohenhausen nu afgifvit, äfven hade blifvit intagen i BancoUtskts betänkande. I sådant fall hade bancofullmäktige varit ifrån all tvekan och kunnat vid inträffande ledighet välja antingen det ena eller det andra sättet att an taga ifråga var. tjenstemän. Men när man nu jemför den gamla §:n och den föreslagna nya redactionen, och i den förra finner orden — ”dock höra å dessa befattningar, ehuru på stat uppförda, allenast constitutorial utfärdas,”— men ser dem uteslutna i det nya reglementet, så skall ofelbart deraf dragas den slutsatsen, att som R.
Allt detta, som han visar oss, » häntyder på de skadade ställena, på pestbölderna i våra seder och lagar och blottar dem skoningslöst, och en förf., som är i stånd att framlägga en fullständig bild af alla samhällets sjukdomar, som har mod att utan vämjelse skildra den förborgade och i mörkret smygande lasten, det utaf lagen själf fram-bragta eländet i dess gräslighet, — en sådan förf. bör med rätta kallas moralisk och skall åstadkomma en i högsta grad moralisk verkan, ty han måste tvinga samhället att reformera sig och nödsaka lagen att straffa, icke efter en abstrakt morals bekväma rättesnöre, utan efter mildare, mer mänskliga och mer sedliga grundsatser. » Påminner icke detta, om Zola och hans principer, då han söker bevisa ' naturalismens moralitet.? Sä nära kan en lärjunge af den franska romantismen stundom komma Zola och de moderna teorierna. Och dock torde man med skäl kunna tvifla på, att Blanche, äfven om han upplefvat denna nya literatur, skulle hafva gillat eller ens hafva förstått den. Sue var för honom demokraten, folkvännen, mänsklighetens välgörare, småfolkets beskyddare, despotismens gissel, filantropen, reformatorn. Sue skänkte sina bilder romantismens konstform och ringde i stormklockan 1848. Sue var det ideal, August Blanche åtrådde, medan han ännu drömde om literära triumfer, innan han blifvit kallad att träda upp som politiker, d. v. s. att praktiskt söka utföra sina skaldedrömmar. Dessa mer sociala än literära intressen var det äfven, som uppväckte hans beundran för Schiller. Vid Schillers sekularfest 1859 säges han representera det ungdomliga hos mänskligheten. Han är ungdomens skald, skrifver August Blanche; » hos mången sammanfaller första gryningen af hans idélif, af hans kärlek till frihet och hög mänsklig adel med hans första bekantskap med den stofe tyske skalden. Hvem har ej stått med Posa inför tyrannen, med Wilhelm Tell kämpat för sitt fosterlands frihet, med Carl Moor rest sig mot usla och eländiga samhällsformer! En sådan makt öfver mänskligheten har aldrig Göthe eller Shakspeare utöfvat. »
Jag finnér derföre att en rättelse häri år högst nödvändig, och anser för min del, att rätts grunden för denna säkerhetslag ej bör sökas vid ytterlighetens grånsor. Det närvarande förhållandet år en ytterlig gråns, och Utskottets förslag år, som mig synes, hardt nära den motsatta. I anledning häraf har jag gjordt de erinringar, jag nu upplåst. Det skulle kanske synas som innefattade dessa mina anmärkningar ett nytt förslag. Jag har härvid mött åtskilliga betänkligheter, hvilka jag hämtat ur 56 § RegeringsFormen. Deruti bjudes, att öfver ConstitutionsUfskottets förslag ej får beslutas vid samma Riksdag då det blifvit framstålldt, men att, om anmärkningar dervid göras, hvilka hvarje RiksStånd förklarar utgöra dess gemensamma tankar, skola de till ConstitutionsUtskottet öf. verlemnas, hvilket åger att föreslå de jemkningar och rättelser, som af Ståndens anmärkningar kunna föranledas till uppgörande af ett väl beredt och moget förslag åt blifvande Ständer. Om ConstitutionsUtskottet således hade föreslagit en förändrad redaction, synes tydligt, att man genom anmärkningar hade ågt rått att deruti Den 21 Maji f. m. 373 erhålla rättelse; inen om Utskottet föreslår borttagande af en paragraph eller ett moment, eller må hända af större och betydligare del af Grundlag.trne, så skulle anmårkningsråtten vara Stånden betagen, emedan öfver förslaget intet får beslutas. Detta hänförande ef föreskriften i 56 §.