Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alen de flesta af eder, mine Hrr! lorden väl veta, hvad Hr von Hartmansdorff synes hafva glömt, eller att detta kreditiv icke får lyftas förr än då krig är förklarad!, och riksdags-kallelse utfärdad, hvilket sednare stadgande äfven utvisar alt delta kreditiv endast är beräknadt för de tillfällen, då R. St. icke äro tillsammans. Emellertid äro nu, hvarken det ena eller det andra af dessa fall för handen. Vidare har Hr von Hartmansdorff förespeglat oss de stora vådor och olägenheter i finansielt hänseende, som häraf skulle uppstå. Det är klart att en dylik uppoffring alltid är kännbar och äfven inverkar på ett lands finanser; men ingalunda sker det på del sätt eller till den grad, som den värde ledamoten tyckes föreställa sig. Lyckligtvis är Sveriges finansiella ställning sådan, att dennas bestånd [iå intet sätt rubbas eller äfventyras genom en utgift af 2 millioner r:dr och någon särskilt svårighet i och för sjelfva an skaffandet förefinnes icke heller. Dermed kan så tillgå, alt riksg.kont. ställer sig i förbindelse med banken och mot sina afgifvande obligationer derifrån erhåller medlen. Detta kan banken göra utan svårighet och ulan uppoffring, men fast mera med fördel, ty den äger för närvar., som bekant är, och såsom Hr von Hartmansdorff sjelf bäst vet, flera gånger denna summa liggande, dels i räntelösa beräkningar, dels i privat-obligationer (t. ex. hypoteks-föreningars), hvilka kunna när som helst på utländsk börs realiseras. Alltså möter i delta afseende icke någon särskilt betänklighet. Alen låtom oss öfvergå lill sjelfva hufvudfrågan. Alan har sagt att densamma, likasom alla andra i politiken förekommande fall, mäste bedömas lugnt, och oväldigt enligt klokhetens måttstock, och icke efter känslans. Ingenting kan vara mera sannt och riktigt än detta.
Se der är han redan uppe på gården – han hoppar af, kastar tyglarne om en spjele på stakettet, och styr direkte in i förstugan. Han knäpper upp rocken, tar fram någonting – åh det är ju bara ett bref – ett bref, ett bref till öfversten – sannolikt bara i affärer – råg, potatis, vicker – Gud vet, det är ju så mycket man kan skrifva om. Men Nanna stod uppe i tant Ullas fönster. Hon hade gått in till gumman för att helsa god morgon, och var redan klädd i sin lilla nätta halmhatt, för att gå ned i trädgården och äfven helsa god morgon på sina kära blommor. Det klack väl till i henne, i detsamma hon kastade ögonen ut åt gården, och fick se betjenten från Tunanäs, ty tant Ullas spådom trängde sig på hennes minne, men hon sade dock ej mer än; «ack se, söta tant, en betjent från Tunanäs!» Gumman skakade på hufvudet, och klappade den söta flickan halft vemodigt på kinden, då denna kysste hennes hand, för att sedan springa ned och fortsätta sina morgonvisiter. Det hade varit frost om natten. Auricklarne hängde deras sorgsna hufvuden mot marken, och blickade ej så gladt och frimodigt emot sin vårdarinna, som de annars brukade. «Stackars mina små blommor!» sade Nanna. En tår smög sig i hennes öga, och hon tyckte de svarade: «goda mamma! vi göra dig bara sorg. Du är så öm och huld emot dina små barn, och vi älska dig ju också så innerligt tillbaka, men hvad kunna vi rå för att den stygga nordan kom och blåste sin kalla anda på oss? Och hur gerna skulle vi inte vilja lefva för att göra dig fröjd, men döden sitter redan i våra hjertan, och vi känna att vi snart blifva till jord igen. Men då vi äro borta, så gråt inte öfver oss, ty vi dogo lyckliga. Vi älskade hvarandra inbördes så rent och så varmt; sälla voro vi då vi lefde, och sälla äro vi nu då vi dö, ty vi dö i hvarandras armar, och vi veta att vi vakna tillsammans.»
Ta”bellen likväl derjemte bedröfliga bevis på den osedlighet, lättsinnighet och allt mer ökade pauperisme, som under dessa 75 år i ”beständig tillväxt, omsider så tagit öfver hand att lika snara som ”allvarsamma botemedel, i den mån de ännu äro möjliga synes ”vara oundgänligen af nöden för rikets framtida bästa, i hvil”ken afsigt följande lika periodiskt författade summariska samman”drag som det föregående, nu i underdånighet här intages;” Och hvad visar då delta sammandrag? jo, hvad som i texten efter detsamma lyder sålunda. ”Häraf följer beklagligen, att under dessa 75 år de oäkta emot ”de äkta födde barnens antal, så ansenligen ökats, att nära nog i ”hela riket hvart 12:te, (säger hvart 12:te) men i Stockholm ”hvart annat är oäkta, då vid början af 1770-talet endast i hela ”riket hvart 35:te och i Stockholm hvart 6:te födt barn så räknades. och detta oansedt att ingångne äktenskaperne, (änskönt i Stock - 184 Den 14 December. ”holm med 600 förminskade) i liela liket under tiden befinnas ”fördubblade”. Men märkvärdigast liksom fruktansvärdast förefaller dock att sjelfva tillökningen med hvarje är skett i progression och tilltagit så ansenligen att på blott de sista 5 åren livart 16:de barn blifvit oäkta då under de näst föreg-.de 5 åren det stadnade vid hvart 20:de allt pä landsbygden ensamt räknadt (pag. 16). Så visar ett exempel huru det står till bland Svenska folket hvad angar dem som födas till verlden, hit oss taga ett annat inom den flock, som öfvergifva henne: det heter då, pag. 66 och 67, bland annat om sjelfmördarena att deras antal i hela riket mer än fyrdubbla! sig och i Slockholm ensamt till tiodubbelt ökat sig emot beloppet för 75 år tillbaka. Ar det dä af svält som man ledsnar vid lifvet eller behöfver röfva det frän andra, ty på samma sida står ock att andra mord finnes 3-dabblade?
1897 I D U N och lifliga landshöfdingsfrun — som inom parantes sagdt är en framstående husmoder, som med förkärlek ägnar sig åt sitt vackra välordnade hem • — • kan man icke ens ana, att hon är moder till en 26-årig dotter — gift med löjtnant Viktor Renström — och en 21-årig son, som är volontär vid Norrlands dragoner. Anna Kockum. * Till drömmarnas ö. B öljande säf, sorlande sjö, kransa vår julle och vagga den sakta, sakta emot drömmarnas ö, gömd uti skuggan, där alarna vakta! Värmande sol, gyllene sken blänker därinne bland lutande stammar — gungad utaf stingande gren nysprungen vildros doftar och flammar. Målet vi efter vår Hälft af jag skall nått. Här är vår hamn färd öfver skimrande djupen. min själ, kom i min famn, dig bära från sviktande slupen! Här på min arm bjuder jag dig hvila och värn vid mitt klappande hjärta, allt hvad ett lif gömmer hos sig: kärlekens hel » och kärlekens smärta! Darrande barn, lyssna ej på hånet från mängden, som hväsande krälar! Stort är dess hat, större ändå älskogens makt öfver människosjälar! Här skapas dröm, här glittrar ljos, som outtömligt från himmelen faller, stormande vind dämpar sitt brus, blir till en hymn i björkarnas galler. Hydda i sol, häckar i doft, tassande tomtar, som feja och smycka tröskel och härd, skuggande loft, dem jag har timrat i bäfvan och lycka! Hvila din fot, luta din kind, ondskan ej nyckel till drömlandet äger! Dagen blir all, stängd är vår grind, strålande stjärnor vakta vårt läger. Ernst Högman. Yilj ekraft et är icke nog med att förskaffa de unge goda kunskaper oeh rena seder, man måste äfven gifva dem det, som skall göra kunskaperna fruktbärande, ge stadga åt sederna — viljekraft. Viljekraft är något i människonaturen nedlagdt, men på uppfostran beror det i väsentlig grad, om den skall stärkas och utvecklas eller undertryckas och förkväfvas.
Detta resonnement kan ■visserligen vara riktigt i hvad det rörer den 56 §, hvilken, jag kan icke neka dertill, är ett önskningsmål; men den gäller alldeles icke sjelfva hufvudfrågan, som förekommer i den 57 §. Privatbanksfrågan har alltid, såväl vid denna som vid föregående riksdagar, blifvit behandlad af BancoUtsk. Frågan är bestämdt en bankfråga; så mycket mera som den 57 § afhandlar huruledes Banken skall ersätta privatbankerne genom inrättande af iiliaicontor. Den kan således icke förfalla för den händelse, att två Stånd skulle stanna emot två, utan går då till förstärkt BancoUtsk., såvida icke genom inbjudning något af Stånden skulle vilja frånträda sitt beslut. 1 allmänhet tror jag, att de ledamöter, hvilka tala emot privatbankerne och tro sig dermed göra 11. Sits Bank en tjenst, hafva tagit oändligt miste i sitt omdöme. Om privatbankerne skulle upphöra i slutet af år 1847, dä deras nu gällande octrojer löpa till ända, är jag öfvertygad om, att en indragning af de 5 millioner privatbankssedlar, hvilka nu äro i omlopp, skulle åstadkomma en reaction i tänkesätten, hvilken troligen vid nästa riksdag skulle föranleda beslutet, att Riksbanken skulle med sina sedlar emottaga de nu i omlopp varande 5 millioner privatbankssedlar, Bankens soliditet till mycken skada. Om privatbankerne hafva felat i vissa afseenden, såsom t. ex. derutinnan, att den disconlrö rclse, som de hafva drifvit, har förledt många att göra skulder, (hvilket likväl i min tanka är någonting som aldrig kan förekommas, enär den som icke vill hushålla med sina penningar icke kan dertill tvingas); så hafva de dock gjort mycken nytta, äfven derigenom att de öppnat uppoch afskrifningsräkningar, en sak hvars stora nytta, bevist af de Skottska privatbankerne, nu är allmänt erkänd. Så har t. ex. Östgötha banken, om jag icke missminner mig, disponerat mera än 200,000 r:dr i och för detta ändamål.
Det gälde för honom ej att ombilda den fula yttre verlden efter det skönhetsideal, som hos honom förverkligats. Idealtypen för det skaplynnet är » människosonen », som uttalade lösensordet: » Jag hafver gifvit eder en föresyn, att såsom jag var, sådana skolen ock I vara ». Antikens Narcissus fann verlden blott vara en vattenspegel och sin egen bestämmelse blott vara att däri spegla sig. Det var ett dådlöst skönhetslif, som slöts vegetativt — i själfförintelse. Vi hafva haft Narcissus * filosofer. I grundstämningen sådan var J. Fichte, för hvilken den verkliga tillvaron sammanfattades i » jaget », som i verlden, » icke-jaget » hade sin väsen-lösa vattenspegel; men » jaget » nöjde sig här visserligen icke med själf betraktelse, det sökte också själfutvidgning. I grunden mera Narcissusartad är Schopenhauer, hvars själföskådning däremot mynnar ut i sjelfförintolse. Vi hafva Narcissusgestalter i historieskrifningen, för hvilka tidehvarfvens olika skaplynnen endast funnits till i de drag, som mer eller mindre omedelbart referera sig till deras eget; det är de herrars egen ande blott, hvari en gången tid är speglad. Vi hafva hafva haft Narcisser i sjelfva naturforskningen, åtminstone på den tid, då » den spekulativa naturfilosofien » var på modet, och då » anden i naturen » väl i grunden var endast herrar Schellings eller Örsteds egen ande. Så hafva vi välock haft konstnärer, for hvilka sjelfporträttet varit det i konsten högsta, liksom herr Fredriksson är en stor skådespelare just på det sättet, att han i alla roler så ypperligt » spelar sig själf ». Men rikligast har Narcissernas slägte företett sig i skön-literaturen; ty den har erbjudit det vigaste tekniska hjelpmedlet för framställandet af sjelf beskådningens mångskiftande intryck. De äro här tvifvelutan på sin rätta plats och kunna framträda som den estetiska växtverldeos högst (om än ej alltid bäst) utvecklade exemplar.
\ stäp, v. i tråd förtullas såsom koppartråd. andra slag, gjuten, smidd eller pressad, oäkta lahn derunder inbegripen 1 sk alp. 12 alla andra slag: oarbetad : f 1 skepp:d p 33 16 arbetad: (. stäp. v. y förgyld 1 sk alp. 36 andra slag i skalp. 24 skrot, samt gammal och brukad metall, sammansatt, alla slag ( 1 skepp:d p \ stäp. v. } 16 32 — Metwurst 1 skålp. 4 I\Jj 0(1 .. .*4..*.. 1 kanna —-— 12 Mjölj, ej specificeradt, af vegetabilier, som ej kunna inbegripas under spanmål eller hänföras till Apoteksvaror 1 skålp. 2 Munlack 1 skålp. 12 Muskot, torr 1 skålp. 8 — | Muskotblomma 1 skålp. 12 — Mercurius; se Qvicksilfver. Merinos; se Väfnader, ylle-. Messing; se Metaller, sammansatt». Messingstråd; se Metaller, sammansatta, messing. Mikroskop; se Instrumenter, optiska. Mineralier för naturaliesamlingar ; tullfria såsom malmstuffer. Mjöl af spanmål; se Spanmål. Modeller; sc tulltaxeunderrättclserna,f§. 13. Moll; se Väfnader, bomulls-. Morinos; se Väfnader, ylle-. Mos, enbärsock flädersaint mullbärssaft, häuföres under Apoteksvaror. j Mosaikarbeten; se Sten, all annan, ej specificerad. Muddar; se Vantar. Muffar, se Kläder. Mursten; se Tegel. Musikaliska inslrumentcr; se Instrumenter. Muskot, insyltad; se Confilurer. Mussliu; se Väfnader, bomulls-. Musslor, insyltade eller insaltade; se Varor, som ej kunna hänföras under någon af de i iuförselstarifen upptagna bestämmelser. Myntkoppar; se Koppar. Myrrha, hänföres under Apoteksvaror. 21 Qvantitet för tullberäkningen.
M. täcktes närmare föreskrifva; hvar - Expeditions-Vtskotlets Förslag till und. Skrifvelse j N;o 194. 43g jemte Rikets Ständer ansett sig böra till E. K. M. i underdånighet öfverlåta att ej allenast bestämma, hvilka fisken, enligt ofvannämnde grunder, böra försäljas, och meddela de närmare föreskrifter, som, i afseende å försäljningen, kunna finnas af nöden, utan ock pröfva de skeende anbudens antaglighet eller stadga, huru dermed förhållas bör. Då åtskilliga af de ifrågavarande fiskena lära vara belägna vid enskildes liemmans-stränder, hafva Rikets Ständer ansett det vilkor vid försäljningen billigtvis böra fästas, att ägare till sådant hemman, vid hvars stränder Kronofiske är beläget, må äga optionsrätt att fisket inlösa för hvad vid auetionen derför bjudes; dock att, i de fall, då fiske är beläget vid stränderna af sådant hemman, som ligger i byalag, optionsrätten att fisket inlösa må tillkomma hela byalaget, och endast i händelse detsamma sig deraf icke vill begagna, omförmälde hemmansägare. Vid förehafvande af detta ärende, har det tillika icke undfallit Rikets Ständers uppmärksamhet; att, örn sådane Kronofisken, hvilka äro belägne inom de åt Lapparne upplåtne så kallade skattefjäll, blefve till skatte försålde, det troligen skulle inträffa, att Lapparne, i anseende till deras lefnadssätt, saknade kännedom om försäljningen och blefve urståndsatte alt förvärfva sig besittningsrätten till ifrågavarande fisken, för hvilkas begagnande de derefter säkerligen nödgades underkasta sig prejerier af dem, som fiskena inropat; med anledning hvaraf och enär Kronans inkomst af dessa fisken skall vara högst obetydlig, Rikets Ständer godlfunnit, för deras del, medgifva, att de Kronofisken, som äro belägna inom de åt Lapparne upplåtne så kallade skattefjäll, må, vid den ifrågaställa försäljningen af de mindre Kronofiskena, undantagas samt, i den nion nuvarande arrenden upphöra, upplåtas till fritt begagnande af dem, som innehafva den kringliggande marken.
Sker ändring af resan eller faran annorledes förändras eller förökas, sedan försäkringsgifvarens äfventyr börjat, upphör hans ansvar för hvarje efter förändringen inträffad olyckshändelse, såvida ej farans förändring eller förökande egt rum utan försäkringstagarens vållande eller begifvande, eller varit utan inflytande på den sednare inträffade olyckhändelsen, eller skett af nödfall, föranledt af en fara, för hvilken försäkringsgifvaren ansvarar. § 220. Ombyte af befälhafvare å fartyg verkar icke till försäkrings återgång; dock bör sådant ombyte, vid det äfventyr § 215 bestämmer, för försäkringsgifvaren kungöras. § 221. Vid första tidning försäkringstagare erhåller om sjöskada eller annan olycka, som träffat försäkrad t föremål, kungöre han det försäkringsgifvaren och öfverenskomme med honom om nödiga åtgärder till de försäkrade föremålens bergning, vård eller försäljning; besörje ock sjelf, till dess försäkringsgifvarens svar ankommit, hvad som i dessa hänseenden nödigt vara kan. Underlåter försäkringstagare, utan laga förfall, att oförtöfvadt underrätta försäkringsgifvaren om olyckan och att under tiden bevaka hans rätt, vare förlustig sin rätt till ersättning för hvad som genom hans försumlighet blifvit skadadt eller gått förloradt. § 222. Premien skall, såvida ej annorledes öfverenskommet är, erläggas genast efter aftalets afslutande och emot policens utlemnande. Den, som försäkringen afslutit, är förbunden att premien betala. Är försäkring afsluten för annans räkning, och den, som försäkringen afslöt, råkar på obestånd, då är den, för hvars räkning försäkringen blifvit tagen, för - pligtad att premien betala, såvida han ej redan erlagt den till honom, som försäkringen afslöt. För säkring sgifvarens förbindelser. % 223. Försäkringsgifvaren vare skyldig att, såvidt icke annorledes är aftaladt, vidkännas följden af all den fara, för hvilken fartyg eller last, under det försäkringen räcker, äro utsatta.
Af giften, hvilken i sådant fall skulle upphöra, har det förekommit Utskottet, att en sådan allmännare beräkning af blott berörde ränta skulle, om, såsom K. KammarCollegium samt K. StatsContoret tillstyrkt, SterbhusAfgiften i Städerne komme att upphöra, och i dess ställe Lagmans-och Häradshöfdinge-räntan afven derstädes inforas, icke allenast för StatsVerket föranleda en minskning i de, genom desse bägge särskilde afgifter, hittills påräknade inkomster, enär SterbhusProcenten, som nu både i Städerne och på Landet utgöres ensamt al behållning, gifver, i förhållande till den större förmögenhet, hvaraf den utgår, en ökad inkomst, utan ock till en betydlig del öfverflytta utgörandet af denna afgift ifrån den rikare till den fattigare delen af Landets innevånare. Af sådan anledning, tillstyrker Utskottet: alt den redan stadgade SterbhusAfgiften må bibehållas ej mindre å Landet än i Städerne och fortfarande som hittills utgå; men då Utskottet funnit böra utredas orsakerne, hvarföre Städerne Stockholm och Götheborg blifvit ifrån denna Allmänna afgift befriade och deremot icke erlägga till StatsVerket mera, än den ofvan omförmäldta MatlagsAfgiften af 1 § sk:r, hemställer till R. St:r Utskottet härjemte, att hos K. M:t underd. anhållan göres, det undersökning i detta afseende må i Nåder verkställas, 188 Stats-Utskottets samt, efter det nämnde Städer hörde blifvit, de derutinnan erhållne upplysningar R. St:r vid nästkommande Sammankomst meddelas.
Utskottet icke frånginge sitt ifrågavarande nya förslag till beskattning af Grufvu-Disponenter, Hisättas en 5:te dass med io arbetare till 2 R:dr och alla derunder vara fria; men som Utskottet icke funnit skäl att frånträda hvad det samma i i berörde afseende föreslagit, så hemställer Utskottet, att ofvannämnde anmärkningar må lemnäs ulan afseende. pag. 38- Skälvestgöthar, Inom Borgare-Ståndet bar blifvit yllradt, dels att benämningen Skålveslgölhar borde förändras lill; Gårdfai i-handlande, och dels att den sista classen borde försvinna och 10 R:dr utgöra den minsta afgiflen för dylike handlande, som drifva en vidsträckt rörelse; äfvensom inom Bonde-Ståndet är anmärkt: att afgiften för resor lill Norrige vöre obillig, likasom den af Ulskoltet föreslagne förändrade classification;. alt benämningen ”Skälvcstgöthar” borde utbytas emot den af "Gårdfarihanätande Allmoge/’ såsom mera passande och anständig, samt alt orden: "så framt denna handel kommer att fortfara" borde uteslutas.
Bele mig, smäda mig, förebrå mig, banna mig – gör allt – bara du skrifver; jag behöfver ett bref från dig för att återkomma till sans, ty nu går jag som i ett töcken, och det tvång jag måste ålägga mig ökar ännu mer min besynnerliga sinnesstämning som, det oaktadt, väcker allas uppmarksamhet. Jag är ganska olycklig. Ludvig R. Magister D. till Häradshöfding R. Upsala d. 21 Febr. 1831. Min beklagansvärda vän! Skulle jag tro mig behöfva helsa dig med en sådan tittel? Dig, som jag trodde omgifven af idel gaudium och jubileum. Så är det dock med den jordiska lyckan, den har blott ephemerens varaktighet. Att du så hastigt blifvit nedstörtad från den svindlande sällhetshöjd på hvilken du i några veckor stod, seende hela jorden utbreda sig som ett paradis omkring dig, seende en molnfri himmel hvälfva öfver dig, och i framtidens perspectiv en oändlighet af lyckliga dagar, se det kan jag icke annorlunda förklara, än att det var för mycket åt dig, Bror! att du haft för många som afundats dig, och att deras onda böner blifvit hörda. Jag har dock icke på mitt samvete att jag varit bland dessa afundsmän: väl tyckte jag att något sämre hade gått an åt dig; men icke dess mindre unnade jag dig så hjertligt gerna att bli lycklig. Din belägenhet är brydsam och fatal. Förlofvad med ena systren, på vippen att mot henne bli otrogen emedan du förälskat dig i den andra. I sanning! man kan icke vara värre i sina affärer. Stackars Ludvig! Men hvarföre är du då icke vek? hvarföre är då ditt hjerta så tillgängligt för alla intryck? Du skulle göra som jag – dyrka alla utan att fästa dig vid någon; eller, om du fäste dig, först väl undersöka om din älskade, jemte sina lysande talanger äfven har de egenskaper som fordras för att lycliggöra en man. Så ämnar jag göra när jag en gång skall gifta mig.
St:s beslut ”och Reg.F., länder till efterrättelse, vid deras årliga sam”manträden, medelst höjning eller nedsättning, till jemförelse med rätta egendomsvärdet jemka detsamma till närma”ste inbördes likhet, dock alltid med noga iakttagande der”af, alt den för hvarje län*} tabellen fastställda roinimi-sum’’man icke understiges.” Dessa föreskrifter äro efter min öfvertygelse så tillräckliga, att jag förmodar ingen ledamot af Taxerts-comitéeroa kunna vara tveksam, huru han skall värdera, på det Kronan och den skattskyldige må åtnjuta lika rätt. Nu har likväl i 66 §:n influtit ett moment, som i sednare tider blifvit kalladt en ledning, men som jag alltid ansett för en missledning från de rätta grunderna för taxeringen, nemi. stadgandet: ”och böra, i afseende på den nyt”ta och rättelse, som vid vissa tillfällen derigenom kunde ”bernias, de i orten gångbara pris, äfvensom sista köpesum”man, der taxertsmännen finna det kunna blifva förhållan”det , få , till vinnande af en rättvis taxering, tjena dem till ”en vägledning och jemförelse vid värdets bestämmande;” äfvensom 64 §:n innehåller: ”Häradshöfdingarne skola för ”detta ändamål vid hvarje års början till häradsskrifvarne ”insända förteckningar öfver de hemman och lägenheter, ”sorn det föregående året blifvit uppbudna, med utsättande ”af den köpeskilling, som för hvarje egendom blifvit utfäst. Den 7 Mars e. m. >47 ”Ägande Berednrs-comiteen, att, i afseende pä ännu ej uppbuden fastighet, affordra köparen behörigen styrkt afskrift ^ ”af köpe-afhandlingen, sora jemväl, enär det fordras, skall ”i hufvud skrift företes.” Jag önskar således, att hela 64 §:n samt det nyst upplästa mom. af 66 §:n måtte ur den tiya bevillnts-forordn. utgå.
Detta är verkligen oväntadt mäst af den, som gjort stränga granskningspåståenden i afseende å irsta IIufvudTiteln eller Ilofhåll - Den 19 Junii f. m. a63 ningen. Om Ständerne, såsom jag nu befarar, ej alllid äro så conseqventa, att de anvisa medel till alla de utgifter, söm beslutas; tror jag dock, att det vore bättre anlita Creditivet till beslutade, än lill andra af Styrelsen sjelf uppfunna, ofta af mindre vigt varande, utgifter. Jag finner visserligen, att StatsUtskottet har mycket ogjordt i denna fråga, och beklagar blott, att 3:ne Stånds redan fattade beslut hindrar Utskottet från anmärkningarnas upptagande och besvarande. Jag anser dock Ridderskap 3ts och Adelns värdighet fordra återremiss, så mycket mera, sorn jag instämmer uti det af en värd Ledamot fäida yttrande, att lioggranhet är en pligt. Friherre Anckar swärd: Som stora och vigtiga principfrågor här äro å bane, nödgas jag ännu trötta Ridderskapet och Adeln med några anmärkningar. Grefve von Schwerin har åter uppträdt för att påstå, det Revisorernes anmärkningar lågo till grund för StatsUtskottet, och exempelvis åberopat förhållandet med utgifterne till GränseRegleringen. Jag, som icke är StatsUtskotts Ledamot, känner dock, att räkningarne rörande desse utgifter icke passerat någon annan revision än StatsUlskottets, och då måtte det vara dess ovilkorliga pligt att tillse, det lägligt tillgått härmed. Då det äfven är StatsUtskottets pligt, att tillse, örn Revisorernes anmärkningar äro grundade på verk - 264 Den ig Junii f. m. liga förhållandet, och, såsom jag nyligen hade äran nämna, tid icke saknats att till ogillande framställa äfven Revisorernes mäst grundade anmärkningar, måtte väl Utskottet äfven hafva tid att efterse, om Revisorerne förfelat och åsidosatt sina åligganden i granskningsväg.