Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag sköt fram läpparna och betraktade med förtjusning min kristalliserade manbarhet i solskenet, men Matti märkte ingenting och tycktes föga njuta af sin egen rimfrost. Härute på isen kändes kölden än skarpare och knep mig bistert i näsan, men jag lät svedan uppvägas af tillfredsställelsen att då och då med tungan öfverfara en formlig mustasch af styfva, små fjun, som jag tyvärr för mörkrets skull icke kunde uppfatta med synen. Mina små samtal med Matti hade småningom löpt ut i idel tankstreck, och dem fylde jag i för mig själf. De snöiga, barrskogmörka stränderna stannade alt längre bakom oss, viken vidgade ut sig, och öfver en oändlig, gråhvit slätt steg månen upp med den ena kanten halfförtärd af nedanet. Det kändes som skulle vi begifvit oss ut i själfva världsrymden, så omätlig och kall och öde låg Saima framför oss i det osäkra halfljuset. Jag ryste och glömde mustascherna för att göra en blixtsnabb, astronomisk färd till världar, som lågo miljarder mil från vår planet. Men världsaltets omätlighet kom mig icke att glömma min litenhet, och jag måste snart med en fråga till Matti förvissa mig om vår säkerhet: – Kan Matti hålla oss på vägen? – Här är den ju alldeles under oss, svarade han. – Hvar då? Jag späjade förgäfves efter ett spår och lugnade mig först om en stund, när jag såg tydliga märken af att en häst passerat här förut. Det kändes så märkvärdigt trösterikt att upptäcka de mörka lämningarna efter den, dragna ut i en flera famnar lång, subbig linje. Vintergatan i all dess renhet lockade mig till irrfärder först, sedan jag märkt den jordiska smutsen under mina fötter ... Midnatten var småningom förbi. Stjärnbilderna hade långsamt svängt sig, och karlavagnen hade rest sig upp på tistelstången, så den stjälpt ut hvar och en, som vågat taga plats där. Månen gick fram med stora, snabba skridt lågt öfver synkretsen. Mina tankar fingo återigen fart, underhjälpta af tystnaden, enformigheten och den gnistrande omätligheten ofvanför och omkring oss. Jag började med att betänka min litenhet inför denna naturens storhet, men blef icke riktigt varm af moralen däri.
Iden ^-2— l28Z Farmen har det icke kommit frän Hans Majtt, och utom Hans samtycke lärer ej pä Riddarhuset detta amne kunna uptagas som Lag-staga; ty hwad en Ledamot härom förut anfört, ar blott. Konungens yttrade tankar, om en utwäg, som kunde möjligtwis tagas. Dä Hans Mätt ansett, för anförda orsaker, en pä wistt ärtal cleterminerack tid redan utsatt, och dä har ej är fräga om någon Bewillning lik Staten, finner ästoen jag, at om denna gängen Bewillning utsattes til nasta Riksdag, ej allenast den wanliga kormulen, utan xrmjuäicat och med reservation af alla wära rättigheter, bör tilläggas, utan äfwen at wi bibehälle det uttryck PrestsStändet nyttjat i sit bestut, hwilket, om jag ratt erinrar mig, war, at Bewillningen oaskorrtadt siulle ulga. Herr 'lsiA-erttjelm, 8 erve c! 6 ull as. Dä xluraliteten as sä warda Medlemmar walt lika warda Ledamöter til Fullmägtiga och Revisorer öfwer Lunonen och Riksgälds - ('ontoiret, kan twist roelsmä! ej hos mig upkomma om sörwaltningen af de medel, som blifwa ät deras omsorg anförtrodda. Hwad Bewillningens storlek angar, tror jag, at stulden äeciäerar summan. Beträffande Ater den frägan, huru länge Bewillningen stall fortfara, wägar jag ej yrka någon bestämd tid, utan förestår derföre allenast, at tiden mätte utsättas til dest ftulden uphbr. Friherre 8taes von Ickollllein, Lorlltx I>uävi§.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att i sådant fall endast vore fråga om bifall eller åtterremiss å Utskis Utlåt., samt hemställde sedermera om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUlsk:s Utlåt. Denna propos. besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkn:ne föranleda till återremiss och, efter denna propos-.ns besvarande med starka Ja, blandade med många Nej, förklarade det han trott sig finna att Ja varit öfvervägande. I anledn. af Gr. Sparres härvid gjorda begäran om votering, blef förslag till voter.-propos. upläst lill justering och godkändt, men innan voteringen hann företagas, anmälde och yttrade sig Gr. Sparre: Jag afstår ifrån den af mig nyss gjorda anhållan om votering: Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om någon annan af R. o. Adis ledamöter yrkade den votering, som af Gr. Sparre blifvit begärd, men hvarifrån han numera afstått, ropades Nej. Föredrogs och bifölls Allm. Besv. o. Ekon.Ulsk:s d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Utlåt. N:o 25 i anledn. af väckt motion derom att hållandet af s. k. Nyckterhets-värdshus må blifva en fri näring. Föredrogs och lades till liandlingarne Allm. Besv. o. Ekon. Utsk. d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Mern. JM 26, med anmälan att Utsk. icke kan taga någon befattning med Hr Doktor Sandbergs motion om bränvinsbränningens inställande under nästk. April månad. Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf och Gr. Mörner, Carl, Allm. Besv. o. Ekon. Utsk:s d. 4 dennes e. m. pä bordet lagda Betänk.
Ä t a t * - U tskottets der, bestående af i CentralByggnad och 4 Flyglar der äfven företogos samt, sedan Corrections-Inrättningen i Wadstena hunnit upplösas, de å sednare stället använde Byggnader till K. SeraphimerOrdens-Gillets disposition öfverlemnades. Sedan emedlertid tillfälle yppats, att förlägga Corrections-Inrättningarne i Hufvudstaden för bägge Konen pä hvar sin serskildta Local, genom det att den under Stora Barnhusets ägo varande vidsträcktare Tomt med flere äldre Byggnader, som begagnades till SegelduksFabrik, kunde af FångStyrelsen få användas, och då en betydlig besparing i kostnaden, beräknad för hela planens verkställande till 325,ooo R:dr B:co, skulle af en för Corrections-Inrättningarne i det hela uppgjord sednare plan uppkomma tillika med ett hastigare vinnande af de sökte ändamålen, om denna sednare bragtes i verkställighet, beslöt K. M:t d. 26 Maji 1826, att Corrections-Inrättningen för Qvinnokönet skulle å Norrmalm och den för Mankönet å Långholmen förläggas; i anledning hvaraf Byggnads-arbetet med möjligaste skyndsamhet och drift företogs och fortsattes af Fångarne vid Långholmen och af hvilken orsak ett så stort antal deraf från Wadstena till en början blef uppflyttadt, som med utrymmet och säkerheten för deras vårdande fanns förenligt; hvarefter Correctionisterne till livar sin afdelning förflyttades.
Här har äfven blifvit yrkadt en högre tull på jernmanufacturvaror, för alt derigenom hjelpa den inhemska fabrikationen. Ingen kan högre än jag önska, att sådant läte sig göra, men jag fruktar, att det åtminstone icke sker genom högre tullförfattningar. Jag har nemi. sett prof på klensmedsvaror, tillverkade i Rhenländerna, och deraf upplyses, att en enda artikel tillverkad här, såsom jag förmodar med all besparing, kostar ungefär lika mycket, som ett helt dussin af samma artikel i Rhenländerna. Jag hemställer dä till hvar och en alt bedömma, huruvida det är sannolikt, att man med lull skulle kunna afhjelpa ett sådant missförhållande. — Dessutom, då man talar om lurendräjeri och smugling, må man ihågkomma, att det finnes tvä sätt att bedrifva en sådan rörelse. Det ena sättet är det, som vanligen begagnas här och sker med list, det andra sker med våld. Sälta vi sä höga tullafgifter, att det sednare sättet här kan löna sig, så lärer del icke eller Den 11 Januari e. m. uteblifva, och jag leniuar derhän, om del vöre lyckligt att infora det 1 vårt land. Efter hvad jag haft äran anföra, torde jag få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att det nu af åtskilliga ledamöter föreslagna behandlingssätt af detta betänk., punkt för punkt, kostade R. o. Ad. vid förra riksdagen en lid af icke mindre än 24 plena, hvilket torde få lända till svar på den anmärkt)., som blifvit gjord, alt det på detta sätt skulle gå mycket fortare.
Militaire-Staterne och anslaget för försvarsverket till Lands och Sjös, framställt åtskilige derunder förekommande behof och derjemte tillkännagifva: 1:0 Att Kongl. Maj:t, som insett nödvändigheten af Lotsoch Båk-väsendets ändamålsenliga inrättande, efter det nödiga undersökningar föregått och vederbörande Ämbets-verk sig derom i underdånighet utlåtit, verkställt en ny reglering af Lots-och Båk-inrättningen i Riket, lämpad efter behofvets kraf och tidens förändrade skick, samt under den 21 Junii 1820 låtit utfärda, så väl Nådig Förordning derom med tillhörande Lots-Taxor, som reglemente för Styrelsen, Oeconomien och Tjenstgöringen vid Lots-verket, samt Stat för Lotsoch Fyrings-Inrättningen; dervid Kongl. Maj:t tillika i Nåder förordnat, att Lotsoch Båkafgifterne tills vidare skulle ingå till Statsverket, som uti de, genom den ofvannämnde nya regleringen förhöjda Lotsoch Båkumgälderne samt tillkomne ringpenningeafgiften, erhåller ersättning för de i och för Lots-väsendet till följe af samma reglering uppkomne större kostnader, oell hade Båkoch Fyrings-Staten tills vidare formerats af de på 3:dje Hufvud-Titteln för Försvars-verket i allmänhet anslagne medel, men deremot de på Lots-Staterne tillökade Utgifter genom förhöjd aflöning eller andre tillkomne nya kostnader, bestridts af den tillgång, som vinnes genom förhöjningen af Lots-och iStals-Utskottets Betänkanden. i3^5 Båksamt nya ringpenninge-afgiften, hvarefter återstoden af dessa intrader bland StatsVerkets Ordinarie Inkomster influtit.
Man har, som stöd för Utsk:ts förfarande, åberopat så väl denna, som föreg:de riksdagars erfarenhet. Jag är ej i tillfälle att hvarken bestyrka eller bestrida sanningen häraf, men skulle mycket beklaga, om så verkligen vore förhållandet. Emellertid, om man fortgår på denna bana, kan man komma att votera i förstärkt StatsUtsk. öfver hvilken fråga som helst. Sådant har till och med ifrågasatts helt nyligen i afs:de å frågan om anläggande af en telegraflinie från Bottniska viken till Ostersund, ehuru denna var afslagen af 3 Stånd, och det var icke utan stor strid, som man lyckades inom Utsk:t afstyra ett sådant ofog. Denna fråga om skjutsen har, säger man, blifvit en statsregleringsfråga. Men hvarigenom? Jo, på såsätt, att Ekon.Ulsk:t afvikit från K. M:ts Propos. och föreslagit beviljandet af ett anslag, till följd hvaraf detsamma måst sammanträda med StatsUtsk:t. Men på detta sätt skulle nästan hvarenda fråga kunna göras till statsregleringsäreude, och det kari jag för min del åtminstone icke finna vara rätt. Jag förnyar derföre min anhållan om afslag å voteringsproposm, samt om återremiss af frågan om de 70,000 rdr, som skulle anvisas till Postverket. Jag får äfven, som stöd för denna min anhållan, åberopa den vid Betänkit fogade reservation, ehuru en talare påstått, att densamma är upfylld med falska slutsatser, men som jag tror tydligt ådagalägga, att Utsk:t härvid förfarit oriktigt, och hvilken icke kan genom annat än advokatyr vederläggas. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag för min del önskar återremiss af detta Betänk, i dess helhet, och icke blott af frå gan om de 70,000 rdr, som skulle anslås till Postverket, emedan denna fråga så nära sammanhänger med hela skjutsfrågan, att den icke kan derifrån skiljas.
Stats-Contoiret anser sig, vid detta tillfälle,’ böra ånyo erinra, hvad i flere Dess föregående Berättelser äfven blifvit anmärkt, att den slutliga utredningen emellan beräkningarne i Staten,' så af Inkomster som Utgifter, och dessas Utslag till Öfverskott eller Brist å de förra och till Besparing å de sednare, intages uti det andra året efter det år, för hvilket beräkningen skett; eller alla udda år i nästpåföljande udda år, och alla jemna år likaså. Efter denna erinran om Stats-Slutets allmänna form och beskaffenhet, går Stats-Contoiret nu att utreda de speciella ämnen, som härvid förekomma, nemligen: §. Om Öfverskotterne från och med 1816 till och med 1820. Stats-Contoiret har först skolat i sammandrag framlägga Utslaget af Stats-Beräkningarne för åren 1Ö16, 1817, 1818 , 1819, och i8aoj, hvil - Prnpnsition om Statsverkets tillstånd och behof. 817 hvilka ingått O ti Riks-Stateme för åren 1818, 1819, 1820, 1821 och »822, innefattande alltså redovisningen för en liderymd af fulla fem år. Bilagan Litt. A utvisar, specialiter för hvart år, livad, antigen omedelbarligen, såsom öfverskott på Stats Inkomst.Titlarne tillkommit, eller, i följd af Riksens Ständers vid sednaste Riksdagen tagne beslut, af andre tillgångar bordt bland sådane Öfverskott uppföras. Men utslaget på det hela är följande: totala Öfverskotts - Summan, för nämnde fem år, utgör 3,324, *92 R:dr 11 sk. 7 r:st.: Af denna Summa här, enligt Riksens Ständeis Beslut vid 1815 och 1818 årens Riksdagar, till Försvars-Verket utgått 1,066,660: 32. —* Vid den sednare af förenämnde bagge Riksdagar, disponerade Riksens Ständer på samma Öfverskotter, dels till Kongl.
Men det är ej nog, att modern visar lugn och fasthet, att hon lär sitt barn att lyda, hon bör ock äga någon färdighet att vårda detsamma. Denna färdighet läres bäst, om hon själf sköter sitt friska barn, själf behandlar små tillfälliga obehag, tidigt vänjer barnet vid kalla afrifningar, varma bad, dagliga gurglingar, om hon vid en tillfällig förstoppning gifver lavemang i stället för det bekvä- mare afföringsmedlet och öfvar sig att rätt anlägga de ofta så välgörande kalla omslagen. Härigenom förberedes ej blott modern för en blifvande sjukvård, utan äfven barnet får vana att utan rädsla underkasta sig en sådan behandling och försvårar ej sedermera en gång räddningsarbetet genom ovana och motsträfvighet. Hur ofta förordnas ej bad, kalla tvättningar, lavemang m. m., men barnet är ej vant att bada, har aldrig gurglat, har fruktan för detta okända, och den svaga modern har » ej bjärta » att tvinga sitt gensträfviga barn, utan låter det hållas — - och dö. Vore det bär ej bättre, att hjärtat tegat och förståndet talat. Kanske mången moder menar, att godhet och ömhet bättre än lugn bestämdhet äro på sin plats vid sjukbädden, men henne vilja vi svara, att det ena goda ej behöfver undanskjuta det andra. Ty jämte en nödig fasthet, som konsekvent genomför det nyttiga och förvägrar det skadliga, fordras en aldrig svikande ömhet, en aldrig tröttnande vaksamhet. Det sjuka barnet skall känna sig liksom omsvept af denna hulda ömhet, skall känna sig tryggt under vården af denna lena, men fasta hand. Och äfven om moderns hjärta svider vid tvånget att för barnets eget bästa behöfva möjligen öka dess plågor, äfven om hon bäfvar vid tanken, att kanske, oaktadt all omsorg, all möda, det älskade barnet ändå glider ifrån henne, då måste hon ändock beherska sig, måste kväfva sin ångest, tränga tillbaka tårarne och söka på allt sätt undvika att oroa den sjuke. Ju lugnare hon kan vara, dess större utsikt har hon att rädda sitt barn. Så länge det ännu finnes en gnista af lif kvar, så länge kan hon ännu hoppas, och detta hopp skall gifva henne kraft att försöka det skenbart omöjliga och att vinna seger.
Också känner hon sina flickors vanor, arbeten och lidanden och tager detta med i beräkningen. D e t blir därför till dem hon talar, de känna, h u r nära hon står dem, och lyssna andaktsfullt till afslöjanden af naturens stora hemlighet. Folkhögskolorna ha bland annat också gjort till sin uppgift att göra väggen mellan salen och köket låg. I de Sveriges, Norges och D a n m a r k s folkhögskolor vi k ä n n a till är förhållandet mellan husbönder och tjänare mycket godt. Under arbetet stannar tjänarinnan naturligtvis på sitt område, men vid högtidsstunderna och då tjänsten är slut, är hon sin matmoders gäst och äter vid hennes bord. Mycket ofta, isynnerhet är detta händelsen på Grebbestad, stannar husmodern uppe i h e m m e t och låter tjänarinnan deltaga i folkhögskolans fester och möten eller lyssna till ett och annat lärorikt föredrag. » Följden af d e t t a? » frågar ni. F r u a r n a på våra folkhögskolor ha i allmänhet erfarenhet af förträffliga tjänarinnor, och platserna där äro så eftersökta, att om en går undan, står genast en lika duglig redo att fylla hennes plats. Besynnerligt nog för utomstå- ende ske ombyten ganska ofta, men orsakerna äro, att flickorna själfva anse en tjänst i föreståndarens h u s som ett profår för lifvets arbete, och a t t matmodern ej i tjänarinnan ser cn varelse, som är till för hennes hems skull, utan en, hvilken hon är skyldig att utveckla och föra framåt. Och så gå från hemmen i folkhögskolan och från hennes lärosalar årligen omkring ett par hundratal kvinnor åter till de låga hemmen, dc hårda verksamhetsområdena, och hvarhclst de komma, borde stugan bli ljusare och luften renare. Men i Bohuslän är marken på många ställen ännu obruten, där resa sig klippor af fördomar äfven mot det kärleksfullaste och mest praktiska arbete. D e nedärfda sedvänjorna väga så tungt i h e m m e n s vågskålar, att det alltid blir tvifvel om hvilket som skall segra, det gamla, uttjänta, eller det nya, friska.
Man liar genom förbud till införsel af sådane utomlands förfärdigade varor och skärpte Lurendrägeri-förordningar sökt uppmuntra dylika tillverkningar inom Landet, men begäret ännu mer retaclt af förbuden och äfven af en icke alltid af verkligheten motsagd förmodan, att de utomlands förfärdigade luxe-varor skola vara bättre än de härstä-des tiilverkade, har alltid kullkastat det välgörande ändamålet som med de prohibitiva författningar i denna väg åsyftats, och hvilka endast lemnat till resultat Nationens demoralisering, en viss lättsinnighet i sättet att anse och behandla sådane författningar som strida emot det nationela luxebegäret och enskiltes interesse. Dessutom ha dessa omständigheter verkat ett menligt inflytande på Rikets penningar, en förlust i StatsCassan så väl genom undandragne tullafgifter som ock genom de högst betydlige kostnader hvilka blifvit använde till en bevakning af författningarnes verkställighet, men som är och alltid blir förfelad och onyttig. Medlemrnarne af en Stat äro icke danade till hvarandras spioner och fiscaler; ett sådant förhållande är oskiljaktigt från de författningar hvarom jag talar, och i synnerhet olämpligt i Ärans gamla Fosterland Sverige, för dess inbyggare förhatligt, samt måste aldrig kunna gifva andra frukter, än de mest otillfredsställande för den Autoritet eller Inrättning som mäste påkalla dem. Uti ett Land som med en ringa concurrence Den 5 Martti, 2i 5 förenar en temmeligen allmän fattigdom, der jordbruket med sina närmaste anförvandter, handeln oell näringarne, sucka under åtskilliga tvångslagar, oell tillfälliga betryck, följer helt naturligt, att mängden af medborgare skall anse allt det som hindrar deras närings omsorgers fria utöfvande hvarhelst någon utväg dertill förmodas, såsom fiendtligt, och att intet verkligt ondt linnes deruti, att tvärtemot alla förbud söka tillfredsställa det hos hvarje menniska af både natur och skyldighet nedlagda närings-be gäret.
— Men äfven inom vårt eget land hafva speculalioner uppstått, alt draga föimån af den stora allmänhetens spelsjuka och oförmåga att sjelf beräkna förhållandena, hvilka spcculationer icke så sällan både lill deras omfång och sältet för deras bringande å bane, antagit en ganska betänklig karakter. Sålunda t. ex. haiman sett personer, stående under concurs och utan alt erbjuda någon garanti, framträda med hitteriplaner i stor senia ; vidare har man sett det kanske sämsta ångfartyg, som någonsin i Sverige varit bygdt, bortspelas efter en plan, som, på sätt det ovederlagdt offentligen upplystes, vid en försäljning af alla lotter skulle inbringat omkring i,100,000 r:dr; vidare har man för (vänne dagar sedan i en allmän tidning last, huru en man, sora haft försäljning sig anförtrodd af lotter af en förening, smyckad med Svenska industriens vackra namn, uppgifvit, huru denna förening, dels alldeles icke, dels på ett bedrägligt sätt uppfyllt sina emot spelande ingångna förbindelser, hvarföre ifrågavar. ombud afsade sig delta uppdrag; — mångfalldiga andra exempel alt förliga. Jag tror sålunda det vara nödigt att återupplifva det före i8a3 befintliga förbudet emot utbjudning och försäljning af lotter å utländska lotterier äfvensom å enskilda Svenska, och bör nämna, alt Commerce-collrm uti ett år 183q till K. M. afgifvet und. utlåtande tillstyrkt ett dylikt förbud. I öfverensstämmelse med hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt tillstyrka: att R. St. måtte hos K. M. i und. anhålla om förbuds stadgande, vid lämpliga betydliga vitén, emot all offentlig utbjudning och försäljning af lotter, så val å utländska lotterier, som å något enskildt Svenskt lolleriföretag.
Men Ut skottet anser, att det skulle för ändamålet vara tillfyllest, om de väghållningsskyldige sjelfva endast finge tillstånd att nedtaga den hägnad, som vållar dem olägenheter vid snöfall, emot skyldighet att återupprätta densamma efter vintrens slut. Kostnaden härför måste otvifvelaktigt vida understiga den, som snöskottningen i de af drifvor uppfyllda gatorna medförer, helst denna sednare kan under en vinter ifrågakomma tidt och ofta, då deremot uppförandet af hägnad utmed samma vägstycke genom hela ploglagets förenade bemödande icke kan erfordra lång tid. Någon skada synes ej heller kunna tillskyndas de hägnadsskyldige, då de i tillräcklig tid få sin stängsel å nyo uppförd i laggildt skick. Och får Utskottet alltså, med föranledande af motionens innehåll, vördsamt tillstyrka, att Bikels Ständer mätte i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj.t anhålla, att Kongl. Majit täcktes utfärda en föt ordning, hvarigenom stadgas, att det må vara väghållningsskyldige öppet att vid vintrens början nedtaga Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 34. 15 hägnad, som befinnes uppförd utmed väg, med skyldighet likväl för dem att nästföljande vår i laga tid hafva hägnaden i laggildt stack å nyo upprättad. Nds Jansson från Östergötland har yrkat antagande af den grundsatts, att »der så händer, att någon af de stängselskyldige får sin egolott invid vatten, som utgör fullt laglig stängsel, då skall han till de grannar, som af sådan förmån icke äro delaktige, erlägga en skälig ersättning i penningar efter gode mäns värdering.»
Vi äro naturligtvis mycket oroliga, icke blott för sjelfva den tyska krigsfarans skull, utan äfven för de ryska intalningarna, hvilkas bästa motvigt blefve Sveriges öppna uppträdande ». Efter att hafva antydt, attredan då planer uppgjorts om giftermål mellan Kristian IX: s andra dotter, Dagmar, och ryske tronföljaren, fortsätter Rosenberg: » Hvad säger nu konung Karl om ställningen? Jag antager, att du stundom hör honom uttala sig ». — » Kunde icke kung Karl sjelf göra slag i saken, genom en sammankomst med Kristian IX? » (Bil. Den 13 febr. 1864, då Monradska miuistéren kommit till styret, kriget redan var i full gång och Dannevirke utrymdt, skrifver Rosenberg: » Ännu är kungen, efter allt hvad man vågar antaga, af fri vilja och öfvertygelse konstitutionel, ännu är han besluten att föra krig till det yttersta och, om det är möjligt, befria Slesvig; låt honom få hjelp att vidmakthålla denna politik, låt honom få det på ett sätt, som öfvertygar det danska folket om, att det under alla förhållanden kan lita på att icke svikas af det svenska och norska, och den Glucksburgska dynastien skall oemotståndligt föras in i en nordisk politik; en union, kanske äfven en dynastisk, skall kunna förberedas och genomföras, utan brott mot den lagliga ordningen, utan att någon dynastisk eller politisk rätt kränkes. » (Bil. Tio dagar senare, den 23 febr., återkommer Rosenberg till samma ämne, samma förslag i ändå mera bestämd form. Han skrifver: » Det skulle ju stå eder konung fritt att uppställa hvilka vilkor han behagade. Han kund$ ju fordra icke blott löften om en framtida eiderdansk och skandinavisk politik, utan också, t. ex., att han erhölle högsta befälet öfver de förenade nordiska härarne i striden mot tyskarne, att Danmark ingår en union med Sverige-Norge, med ett unionsparlament så snart den svensk-norska representationen samtyckt dertill, med förenadt om än icke gemensamt försvarsväsen och dito diplomati.