Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Klinckowström har äfven af ömhet för de bönder, hvilka besörja forslingen, ansett, att ifrågav:de jernväg skulle blifva för dem ofördelaktig, enär den skulle komma att beröfva dem denna inkomstkälla. Enligt min tanke skulle de emedlertid lätt trösta sig öfver denna förlust. Jag minnes, huru jemväl enahanda farhåga uttalades, när jernvägen anlades till Christinehamn; och det gick så långt, att bönderna, som plägat bestrida forslingen, hotade med att förstöra banan. Det förgick dock ej mer än ett år, innan de voro högst belåtna med sin Den 17 Maj e. m. 383 ställning, ty i följd af den nya jernvägen fingo de ännu flere körslor, än de tillförne haft. I min tanke är det en nyttig följd af jernvägarne, att folk och dragare kunna användas till andra ändamål, än att göra körslor, hvilket bland annat har den olägenhet med sig, att spillningen ej kan tillgodogöras, utan stadnar på vägarne. Det är visserligen sannt, att Halland och Småland ej äro rikt lottade med jernvägar, och hvad den sednare provinsen beträffar, så önskar jag, att den med görligaste första måtte erhålla förökade jern vägsförbindelser; men vi böra komma ihåg, att de förslag, som i sådant hänseende blifvit väckta, fordra anslag af flere millioner, då deremot här endast är fråga om ett lån å 743,000 rdr. Jag tror således ej, att denna jemförelse bör inverka på vårt beslut i förev:de fråga. Jag vill dessutom påpeka en omständighet, som jag inhemtat af en karta, som blifvit upprättad af nuv:de General Lovén, nemligen att ifrågav:de trakt är lika rikt bobygd, som de delar af Sverige, hvilka äro tätast befolkade. Af dessa i största korthet anförda skäl får jag yrka bifall till Utsk:ts förev:de hemställan. Hr Leijonancker, Fredrik Wilhelm: Inom Stats-Utsk:t har jag med min röst bidragit till det beslut, hvari Utsk:t i denna fråga stadnat.
N:o 120 i anledn. af Hr Nordenanckars motion, ang:de de till Bankens disposition resprverade vinstmedels användande till uppköp af Riksg cont:s obligationer. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag anser för min Den 21 April c. m. del de nf Utsk. anförda skäl så svaga och orimliga, men deremot deni, som Hr Stuart i dess reservation anfört, så riktiga, att jag på grund deraf anhåller om återremiss. Då sådana skäl kunnat anföras som de, hvarpå Utsk. grundat sitt tillstyrkande, anser jag det icke löna mödan att ingå uti granskning och vederläggning af desamma, utan afbidan jag blott tiden, då betänk, andra gången förekommer, för att jnedverka till beslut, som kunna anses nyttiga. Frih. von Schulzenheim, Dav.: Jag är förekommen af den värde talaren uti anhållan oin propos. till återremiss. Lika med honom linner jag Hr Stuarts uti reservationen anförda skäl så tillräckliga i detta afseende, att jag nu inskränker mig inom anhållan om propos. till återremiss. Hr Stuart, Garl Gust : För att icke upptaga tiden och fördröja återremissen till Utsk., underlåtar äfven jag att ingå uti en lätt verkställbar vederläggning af de skäl, Utsk. till stöd för sitt tillstyrkande begagnat; och jag anser en sådan vederläggning härstädes destomera öfverflödig, som jag i Utsk. kommer i tillfälle att ytterligare framställa mina åsigter rör:de detta ämne, i händelse den begärda återremissen beviljas, uti anhållan hvarom jag derföre nu inskränker mig till att instämma. BancoUtsk:s betänk. N:o 120 återremitterades. Ånyo föredrogs BancoUtsk:s d. i3 dennes på bordet lagda memor. iV:o 121 med öfverlemnande af förslag till sammanjemnkn. af RiksSttns beslut i anledn. af memorin Alris 84 och 88. R. o. Ad. vidblef sina i ämnet fattade beslut samt godkände de föreslagna voter:spropos:na.
Instinktivt vidhåller han det försvar, han från början anlagt, förnekar ingenting af hvad han tror kunna bevisas, men bestrider alla obevisade slutsatser som möjligen skulle kunna dragas af de synnerligen graverande vittnesmålen. Emellertid känner han själf, att motståndskraften så småningom mattas, och det kommer öfver honom en fruktansvärd ångest och beklämning. Huru skall detta sluta? Hårdare och hårdare ansättes han af rättsadvokatens frågor, och det kostar honom stor tankeansträngning att formulera svaren. Han söker dölja sitt sinnestillstånd bakom en kall och otillgänglig min, men vaxljusens lågor dansa för hans ögon, och han sjunker utmattad ner på stolen, som står bakom honom. Likväl klamrar han sig ännu krampaktigt fast vid sin försäkran, sitt bestridande till trots för all sannolikhet och all skenbart bindande bevisning. När förhöret ändtligen är slut, drager han en djup suck och torkar med afvigsidan af sin hand kallsvetten från pannan. Så är då pinan öfver för i dag. Han är så utsliten till kropp och själ, att han längtar efter fängelsets tystnad och mörker, där han åtminstone är i fred för alla frågor och där det finns hvila för hans stackars utpinade hjärna. Väl reagera hans nerver ännu, när länkarna åter påläggas honom, och skafsåren vid handled och ankel blöda, men han känner ingen smärta, han är alltför trött. Återkommen till fängelset dricker han en kopp te och äter ett par skorpor, sedan sträcker han ut sig på bädden med en välgörande förnimmelse af, att han nu skall få ro. Men sömnen kommer icke. Tankarna börja fladdra rastlöst omkring, så fort han sluter ögonen, och ju mer han i ångest anstränger sig att sofva, dess tröttare vaken blir han. Det är honom till sist som brände alla nerver, han kastar sig af och an på sitt läger, tills han icke förmår vända sig mer, fast länkarnas tyngd tycks växa för hvar sekund. Hans fantasi blir allt mera uppskrämd, alla nattens ljud bli till fantomer och hemska föreställningar. Alla frågor från dagens förhör framställa sig ånyo för hans inbillning, han hör hånskratt hvar gång han förnekar, hvad hela världen vet. Alla tyckas ha vittnat emot honom, och aldrig har han föreställt sig, att de kunde vara så väl underrättade.
Jag gör ali rättvisa åt Judarnes goda sida och, om vi Svenskar icke kunna visa lika lyckliga resultater, så är det derföre att vi icke äro så trogna vår lag som Juden är trogen sin. Detta är det länge anmärkta faktum, alt christna religionen har många bekännare till namnet och med läpparne men få i hjertat och med gcrningarne. Skulle vi christna vara lika måna om våra hus, våra tjenare och våra barn, skulle vi likasom Judarne se efter våra fattiga, så skulle äfven vår befolkning blifva, i förhållande till folkmängden, lika moralisk. Beklagligtvis är icke detta förhållandet; men det är icke det, sorn bör inverka på denna frågan. Här är fråga om att Judarne skola få bosätta sig icke endast på landet, men i de öfriga städerne och att de der skola hafva fri religionsutöfning. Andra hafva funnit svårigheter vid att husbonden vore af en religion, så snörrakt stridande emot folkets; men det är icke detta ensamt, som i mina ögon skulle verka motvilja emot Judens bosättande på landet. Man kan icke neka, äfven med välvilja för Judarne, att de hafva i hög grad fallenhet för schackreri. Mine Hrr, vi hafva vid flere riksdagar hört klagomål anföras i orlerne öfver våra Yestgöthar. Nu skulle Judarne blifva 10 gånger värre. Hvad beträffar Judarnes bosättning i städerna, så vet jag icke hvad dem felas; ty när de hos K. M. göra anhållan derom och skäl finnas att det tillstädja, så har K. M. rättighet att dertill gifva bifall. Jag kommer härvid alltid ihåg, att det nu endast är fråga om de i Sverige bosatta Judar; men diskussionen föres och har förts som om frågan hade varit att öpoa portarne för alla Europas Judar, och det måtte vät icke nu vara fråga om. Om detta nu vore i fråga, så blefve frågan alfvarsammare.
Lager bjelke yttrat, att lönerne äro jemt reglerade och förhöjda, så funnes ej ani. att göra anmärkmr, men tager man närmare reda på saken, så finner man förhållandet vara, att mången, som fått förhöjd lön, i sjelfva verket fått mindre än förut, derigenom att arfvoden och andra inkomster gått förlorade. Jag anser således att denna reglering icke alltid verkat så fördelaktigt, och bevis härför har jag hämtat genom konversation med åtskilliga embetsman i Banken. Den härefter till bifall å förev:de punkt framstälda propos:n besvarades med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Ilr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. 2:dra punkten, ang:de aflöningsslaten för Tumba bruk. Denna punkt bifölls utan discussion. Föredrogs ånyo och bifölls BankoDtsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda Mern. N:o 43, med hemställan om personelt, årligt anslag till Bankens Garde de Medailles, RiksAntiqvarien B. E. Hildebrand. Företogs till pröfning LagUtsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 40, i ani. af dels K. M:s Nåd. Propos. med förslag till författn. ang:de ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels enskilde motioner i enahanda syftning. VIII H. 9 130 Den 26 Augusti. Gr. Sparre, Erik: Vid föredrägningen sist].
N:o 43. 13 af Herr Prosten Gellerstedt; af Riksdags-fullmäktigen Olaus Eriksson; » » Hans Pehrsson; ” » Ola Svensson: »Emot Utskottets, genom den förseglade sedelns öppnande tillkomna, beslut att, utan yrkande vid återremissen från något af Riks-Stånden, förändra den antagna enhetens benämning från Riksdaler Riksmynt till blott Riksdaler, får jag reservera mig, med åberopande af samma skäl. som Utskottet sjelf i Utlåtandet N:o 14, för antagande af förstberörde benämning anfört; och föreslår jag således, till förekommande af förbländning, villrådighet eller misstag, att enheten må benämnas Riksdaler Riksmynt.» Uti denna reservation hafva Riksdags-fullmäktige Nils Andersson och Carl Nilsson instämt. Herr Hofpredikanten Hasselrot och v. Talmannen Svartling hafva vid justeringen af detta Utlåtande anmält, att de icke hos Utskottet tillstädesvarit, då ärendet hos Utskottet behandlades. Itiii. lill l{. St. Brot. 1X33 <S 1534. 6 Sami. I Afd. f!) Iläfl \ •> STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1834. Banko-lllthollelt Utlåtande. 50. Ank. till Exp.-Utsk. d. IG Aug. 1854, kl. 2 e. m. Utlåtande, i avledning af ett utaf förre Handlanden N. P. Maurin gjordt ackords-anbud. Förre Handlanden N. P. Maurin, sorn sedan år 1841 hos Banko-Diskont'v erke t häftat, dels för ett i Maurins namn, mot borgen af Handlanderne i Döderhultsvik C. J. Bergström och nu mera aflidne S.
R:dr och de sednare, lydande å tillsammans 10,000 R:dr, för den öfriga skulden. Efter det fabriks-egendomen jemte dervarande machinerier och rudimaterier i September månad 1842 nedbrunnit, söktes och Stats-Utski (tels Utlåtande•, S':o 192. 5 erhölls af kollegii Advokat-fiskal qvarstad å brandskade-ersättnings-medlen för ett belopp, motsvarande Manufaktur-diskontens fordringar mot hypotbek af inteckningar, hvilket belopp, 7,859 R:dr 14 sk. 6 rst., också kom fonden till godo. Genom Kongl. Brefvet den 18 Februari 1843, förklarades emedlertid Kling berättigad, att, så vida han inom 2:ne månader efter delfåendet af Kongl. Maj:ts Nådiga beslut ställde nöjaktig säkerhet för återbetalningen af den summa, 10,000 R:dr, som varit intecknad i den nedbrunna fabriks-egendomen, sjelf disponera den med qvarstad belagde brandskade-ersättningen samt omsätta sina under sistnämnde års belopp förfallna eller förfallande skulder till Manufaktur-diskonten; dock borde Kling, före utgången af Januari månad 1844, styrka, att han uppfört eller innehade nya fabriksoch boningshus i de nedbrunnas ställe, samt att fabriken då vöre i full gång. Till fullgörande af föreskrifterne i Högstberörde Kongl. Bref, inlemnade väl Kling, inom behörig tid, åtskilliga inteckningar jemte dertill hörande säkerhets-handlingar; men dessa ansågos endast kunna godkännas för ett belopp af 3,258 R:dr 42 sk. 8 rst. Härefter beviljade Kongl. Kommers-kollegium Kling omsättning för ett skuldbelopp dels af 2,700 R:dr mot 3:ne såsom säkra ansedda personers reverser och dels af 3,500 R:dr emot hypotbek af nyssnämnde inteckningar, emot hvilka några skuldsedlar, som till betydligaste beloppet voro osäkra, alltså blefvo utbytta.
Skjutsskyldigheten är fästad vid jorden, och detta onus har otvifvelaktig! ingått i beräkningen hos hvar och en, som köpt jorden. Att kalla denna skyldighet orimlig, är intet annat eller icke mer grundad!, än att säga det äfven väghållningsskyIdigheten är orimlig. Begge äro de uödvändige; men, mine herrari Den jy F c b r u a r i f. m. frågan liäv gäller iclje blolt liqviden emellan den sorn skjutsa r oell deri som skjutsas, frågan gäller derjemte en allmän beskattning på hela den Sveriges befolkning, som hvarken skjutsar eller skjutsas. Det är nemi. en obestridlig sats, alt skjutslega!) bestämmer forlegan, denna åter bestämmer frakt? legan, och en förhöjning i skjutslegan, till det belopp man nu föreslagit, skulle således bestämdt inverka till en betydlig förhöjning af priset på alla de varor, som skola hemtas hos köpmännen, hvilka icke lära underlåta att göra sig betalde för sina kostnader. Jag vill icke bestrida, att billigheten fordrar någon förhöjning, men en förhöjning till alterum tanlum synes mig orimlig, och jag hemställer till Utskts eftersinnande, hvad förhöjning detta årligen skulle åstadkomma i utgifterna för Statsverket, sorn skall betala posIförringen , fångtransporten och ersättning för embetsresor. Jag anhåller, att delta yttrande må få åtfölja remissen. Frih. Gederström, Jacob: Jag understödjer motionen i afseende på förhöjning af skjutslegan, af det enkla och naturliga skäl, att skjutsen icke är betald med de 16 sk. btco för milen, som nu erläggas, och att de nu skeende ständiga reclamationerna om förhöjning för vissa städer och stationer i landsorten medföra beslut af Regeringsmakten, hvarigenom partiella förhöjningar beviljas. Hvarje förhöjning i skjutslegan, som icke allmänt kan bestämmas, är en orättvisa mot dem, som hafva samma skyldighet att fortskaffa andra, men icke åtnjuta samma fördel af högre betalning.
Den som vill att Rikets Ständer, med godkännande af de utaf Kongl. Maj:t föreslagna pensions-stater för Arméens befäl och tjenstemän, utom i hvad de afse läkarnes pensionering, anvisa för nästkommande tre år ett kreditiv af 150.000 R:dr R:mt årligen, att, i mån af behof, utbetalas och användas till betäckande af den skillnad, som för Arméens pensions-kassa under berörde år kan uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning, äfvensom att Rikets Ständer antaga de af Stats-Utskottet föreslagna, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet gillade, bestämmelserna och vilkoren i afseende å sättet för medlens utbetalning och verkställigheten af den nya pensioneringen, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej , är berörde framställning af Rikets Ständer afslagen. Som voteringen, vid hvilken en sedel kasserades, utfallit med 74 Ja och 44 Nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med Ja-propositionens lydelse. Fyrationde för sta voteringen (38:de punkten.) Den som anser att den af Kongl. Majit till uppförande af nödiga förrådshus för bevarande af bevärings-manskapets materiel äskade summa, förslagsvis 75.000 R:dr R:mt, icke bör anvisas, röstar Ja; Siats-Utskottets Memorial N;o 172. 15 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är berörde anslag af Rikets Ständer beviljadt. Voteringen, vid hvilken en sedel blifvit kasserad, har utfallit med 56 Ja och 62 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Nejpropositionens innehåll. Fyrationdeandra voteringen (39:de punkten.) Den som vill att aflöningen för Sjöförsvars-Departementets Chef bestämmes till 15,000 R:dr R:mt, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer berörde aflöning attuppföras med 13,500 R:dr samma mynt.
Förslag öfver Provinsens utgifter, utvägarne för deras bestridande samt frågor om låns upptagande; dock kan Rådet bestämma, eller uppdraga åt Ständiga Utskottet att bestämma, vilkoren för lånet, utan att dessa erfordra särskild pröfning, derest Konungen icke uttryckligen gjort förbehåll. 2:o. Stiftande af allmänt nyttiga inrättningar på Provinsens bekostnad. 3:o. Förvärfvande, utbyten och försäljningar af, samt andra afhandlingar om fast elier lös egendom, hvars värde icke öfverstiger 10,000 francs. i:o. Anläggande af vägar och kanaler samt utförande af andra allmänna arbeten, antingen helt och hållet eller till en del på Provinsens bekostnad, när hela kostnads-summan öfverstiger 30,000 francs. 5:o. Inrättande, nedläggande eller förändrande af marknader och torgdagar. G:o. Reglementen för Provinsens inre förvaltning samt Polis-stadganden. Bih. till R. St. Dessa beslut skola, om anledning till deras godkännande finnes, antagas sådana de blifvit af Rådet fattade utan ändringar utom i de fall, som artikeln CVII omnämner. Dock kan Konungen vägra bifall till en eller flere delar af budgeten, men i öfrigt godkänna den. Likaså, om Rådet icke uppför på budgeten hela eller en del af erforderliga anslagssummor för betalning af de omkostnader, som efter lag åligga Provinsen, eger Regeringen, efter Ständiga Utskottets hörande, att uppföra dessa anslag i förhållande till behofven. Om, i sådant fall, Provinsens fonder äro otillräckliga, skall derom bestämmas genom en lag. Rådets beslut i sådana ämnen, som omnämnas uti artikeln LXXXVI, skola anses vara godkända af Konungen, så vida ej, inom 40 dagar efter den, då Rådet fattade beslutet, Konungen antingen vägrar bifall dertill eller, genom särskild resolution, på anförda skäl, bestämmer ytterligare uppskof för ärendets slutliga afgörande. Konungen eger, inom den i artikeln CXXV bestämda tid, upphäfva de Provinsrådets åtgöranden, som stå i strid med eller öfverskrida Rådets befogenhet. Konungen eger att, på obestämd tid, förlänga det uti artikeln CXXV, omförmälda uppehåll med ett ärendes afgörande.
Men det våller att de ha’ byggt ’na så åbäkeligt stor, att alla penga’ tog slut när de halfbyggt ’na, och att ingen går dit om vintern, för då frysa de ihjäl sig, för se hela församlinga kan sitta i en vrå af ’na. Har j hört, apripå om kyrka, att nu börjar de, båd’ töser och små pojka’ att predika der i Holma gäll,4 så nu kommer det snart te’ oss, men det säger jag dig, Elin, att börjar du å predika å väsnas, så slår jag ihjäl dig, för du ser mig just ut att vilja predika. Eller han, Abra’m, nu se’n han kan e’ glosa här och e’ glosa der ur kakesa, kanske han klifver opp och vill «ropa bättring»! Men det ska’ bli’ lagom predika, det; det lofvar jag, utan jag ska’ predika sjelfver så mycke’ som behöfs predikas. – Ja, de’ må Gu’ veta att j båd’ kan och gör – mumlade Abraham, men Lena hörde det ej, eller låtsade ej höra det, utan fortfor: – Rättnu börjar jag å bli hungrig, men guskelof äta och dricka få vi nog i dag, de’ har ingen fara, för se det finns då ingen så högfälig och öfverdådig och spandersam, som Lars Carlsa och Larsa-mora. Gubevars! de’ blir väl alldeles rosenrasande galant, om de nu ska’ ta’ sin siste fyrk, sin siste sågelbit och se’n svälta hela året om, för se det ä’ aldrig något för jemnan med det dera folket. I dag så, i måra så. Än har de och än har de intet, och vånglare ä’ de allihop. Och med om allt nytt och befängdt ska’ alltid Lars Carlsa vara! Skulle han intet, kantänka, vara den allra förste som gick in i det dera nya brandstodsverket, som Gunnar berömde så ofanteligt och nödvändigt skulle vara med om, bara för att Lars narra ’en till ’et, likasom en intet hade skatter och pålagor och elände nog ändå, utan att sjelf påbörda sig mera!
Och tusen lida såsom vi, Tills en gång verlden blifver fri. B Å D A (förskräckte). Hvem är ni? B Ä C K . En fattig s yndig menniska liksom ni, det syns väl på mig? Ja väl, men f å de tag i dig, så är du dödens. B Ä C K . Jag skall väl ak ta mig... Men gift dig med henne. Jog är blott ofrälse ... mig väntar sedan döden, då allt blir upptäckt. Jag borde fly, men j ag står h är ändå. B Ä C K . Det v ar fasligt... jag har lust att gifta min son med en adelsdam ... och tag mig hin om 47 han hvarken skall beh öfva rymma eller låta döda sig. (Sorl ock ro p från gatan, ett starkt rödt skimmer inströmmar genom fönstren). Hvad är detta? se fl ammorna från bålen, der de arma brinna, de stiga mot himlen och ropa om upplysningens sken åt jordens barn... Ve ve de arma offren vrida sig i förtviflan och likväl är det nu sexton hundra sjuttiofyra år sedan Christus, v erldens ljus, föddes! (eld från facklan vid dörren fattar i väggarn e.) S I G R I D . Eld! Kom min brud! (sluter henne i sina armar.) B Ä C K . Verlden förgås! Verlden förgås! (eldskenet utifrån och f lammorna inom tilltaga under musik.) _______ Femte Akten. (Samma rum som i andra akten. So lljuset bryter in. På bordet, vid hvilket Knorr sitter sofvan de, stå ljusen n edbrunna. Bäck ligger sofvande på go lfvet ett stycke fram på scen en.) Första Scenen . Bäck . Knorr (båda sofvande). Anna (inkommer tyst och utbreder en duk på ett bord till venster.) Och jag vågar inte väcka f ar, ehuru han li gger på golfvet...
Föredrogos ånyo Kongl. Maj:ts den 15 dennes bordlagda, till Rikers Ständer aflåtna följande nådiga skrifvelse och proposition: l-o med förslag till förnyad tulltaxa, 2:o angående den s. k. kurhus-afgiften: Remitterades till Bevi/lnings-utskottet jemte ett i anledning af den förstnämnda nådiga skrifvelsen af Doktor Sandberg i dag afgifvet yttrande. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, angående beviljande af kreditiv-rätt å Rikets Ständers hank för Stockholms stads drätsel-kommission till ett belopp af högst 200,000 riksdaler banko: Remitterades till Bcmko-utskottet. S. D. Föredrogos ånyo Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelser till Rikets Ständer: l:o I anledning af deras vid sednaste riksdagen gjorda underdåniga framställning i fråga om national-representationens ombildhing: Lacles till handlingarna; och 2:o angående väckt fråga om förändringar uti nu gällande bestämmelser i afseende på handelsoch sjöfarts-förhållandena emellan Sverige och Norrige: Lades till handlingarna. S. D. Föredrogs och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet följande motioner: l:o af Doktor Grafström, om Piteå och Luleå lärdoms-skolors utvidgning; 2:o af kontrakts Prosten Forssell, om reglering af gästgifveriernas rätt att utminutera bränvin; 52 Prot.-utdrag den 18 December 18i7 3:o af Prosten Gellerstedt; om förändring af den nu bestämda flyttnings-tiden för tjenstehjon; 4:o af Prosten Cnattingius, om säkerhet för ersättning åt boställsinnehafvare vid delaktighet i sjösänkningsoch vatten-aftappnings-företag; 5:o af Doktor Björkman, om utvidgning af ändamålet med Centralhospitalerna och en ny instruktion för deras öfver-styrelse.
Till svar härå ankom Larsdshöfdinge-Embetets Memorial af den 3 näst påföljande Februari, innefattande Lands-Contoirets utlåtande öfver sjelfva anmärkningarne, men i anseende till svaren, som andra gången blifvit äskade å de uti Commissariernes Memorial af den 16 November 1815 serskilt uppgifne frågor förmältes, att dessa svar skulle aflemnas så fort de från Redogörare i Länet infordrade upplysningar inkommit. Sedan Herrar Fullmäktige länge, men förgäfves införväntat nyssnämnde svar, funno Herrar Fullmäktige sig föranlåtne, att uti skrifvelse den 6ue Junii härom ytterligare påminna; trien då någon verkställighet häraf icke heller följde, afgick från Herrar Fullmäktige till Konungens Befallningshafvande förnyad Skrifvelse under den nite Julii, med tillkännagifvande, att, derest de äskade svaren icke kommo Herrar