Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utaf do för ofvannämnde förcmill af Rikets sednast församlade Ständer anslagna och i Riksgälds-kontoret vid nästlidne Augusti månads utgång inneståendo medel, böra följande summor fortfarande tillhandahållas och i föreskrifven ordning utbetalas, nemligen: l:o Fvratiofyra tusen femhundra R:dr utaf det utan återbetalnings-skyldighet beviljade statsanslag 244,500 R:dr för en ny kommunikationsled från de inre delarne af Jemtland till lämplig hamnplats vid Nordsjön; 2:o Åttiofem tusen femhundra femtiotre R:dr 68 öre utaf den till Kongl. Maj:ts disposition för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindro goda vägar, anvisade anslagssumma, 450,000 R:dr; 3:o Två tusen femhundra Ridr utaf det för anläggning af väg mellan Vesteroch Östei'-Dalarne genom den till Öjc kapellförsamling hörande del af Wenjans socken beviljade särskilda anslag å Femton tusen Ridr: 4:o Sju tusen femhundra R:dr utaf den för anläggning af väg mellan OfverTorneå och Pajala socknar i Norrbottens län anslagne summa, 67,500 R:dr; 5:o Sjuttontusen femhundra R:dr utaf det belopp, Sextio tusen R:dr, som likaledes i egenskap af anslag utan återbetalnings-skyldighet anvisades till Kongl. Majits disposition för mindre hamnbyggnaders och årensningars understödjande; 6:o Tre tusen tvåhundra tolf Ridr 50 öre utaf det för hamnbyggnad vid Färjestaden i T/wrslunda socken på Öland utan återbetalnings-skyldighet beviljade särskilda statsbidrag af 12,850 R:dr; 7:o Tio tusen R:dr utaf det för hamnbyggnad vid staden Falkenberg anvisade enahanda statsbidrag af 20,000 Ridr; S:o Fyratiofyra tusen etthundra sextionie
Genom dessa, under N:ris g, 10 och 11 anförde åtgärder, skulle RörelseCapitalet intill slutet af år 1820 ökas med allt det Silfver, som Banken hade under denna lid kunnat få tillfälle att utmynta och sätta i omlopp. Men från och med år 1821 skulle mynlstocken 213 6 Jimii f. m. förblifva oförändrad; likväl på det sätt att Sedelstocken minskades i samma förhållande Silfver ur Banken uttoges; och tvärtom ökades i samma mån Silfver insattes i Banken. Hvarefter Herr Cederskjöld munteligen tilläde: Jag har sorgfälligt utur ofvanberörde förslag uteslutit allt hvad som har sammanhang med Lånerörelsen, samt endast talat om myntvärdet, under fullkomlig öfvertygelse, att Crediten icke kan återkomma, förr än Långifvare varda försäkrade, att återfå hvad de verkeligen försträckt. Man kan både utgifva mynt, och utlåna, så mycket man behagar, blott värdet af myntet blifver behörigen betryggadt. Jag anhåller hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken om proposition på hvad afseende Ridderskapet och Adeln täckes fästa å mitt förslag. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, med gillande af i och 2 puncterne i Utskottens Betänkande, Bankens utväxling af Silfver måtte komma att förblifva vid hvad Riksens Ständer redan derom förordnat, och Kongl. Kungörelsen i detta ämne föreskrifver. Bifölls. Herr Cederskjöld: Jag får ödmjukast fråga, om den af Ridderskapet och Adeln nyss Den 6 Junii f, m. 219 bifallne proposition kan anses innefatta ett uteslutande af mitt förslag, eller om icke berörde förslag, må antagas, för att stå bredvid nyssnämnde beslut. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, enligt den bifallne Propositionen, skulle alla Förslag, som syftade till bestämmande af Sedelmyntets Silfvervärde, blifva intill nästa Riksdag hvilande. Herr Cederskjöld:
Olägenheter för boställshavare och avträdande sterbhus uppstår, då gärdsgårdarna vid synen är endast 2 alnar höga, som tidigare varit föreskrivet. De skulle enligt ny förordningen som utkom 31 januari i år byggas på till 2 ½ aln. Ständerna anser dock, att de gärdsgårdar av kullersten som är väl lagda och ger en säker och tillräcklig hägnad, men endast är 2 alnar höga får vara tillåtna. Stockholm den 17 oktober 1815. O E LAGERHEIM Kungörelse angående förändring i den pastorerna ålagda skyldigheten, att till mantalsskrivningen avlämna förteckning på dem, som fylla femton år. Stockholm den 23 oktober 1815. Prästeståndet har anhållit om befrielse från förordningen om att vid mantalsskrivningarna upprätta en förteckning på alla socknens eller pastoratets innevånare som inom årets slut fyller femton år eller är äldre. Genom ständernas beslut har denna åtgärd blivit inskränkt till endast prästernas närvaro vid mantalsskrivningen, varför Kongl Maj: t inte funnit anledning till någon ändring. Stockholm den 23 oktober 1815. O E LAGERHEIM Kungörelse om tiden, inom vilken godsägare bör uppgiva kvantiteten av förtullad rhum. Stockholm den 23 oktober 1815. Det åligger godsägare att inom detta år meddela tullkammaren, hur stor kvantitet förtullad rom han innehar. Skulle tiden utsträckas längre, finns risk för missbruk. Stockholm den 23 oktober 1815. A N EDELCRANTZ Kungörelse angående vad iakttagas bör i avseende på extra ordförande i Sjö- eller Gränstullrätter, då ordinarie ordföranden har laga förfall. Stockholm den 24 oktober 1815. Då dröjsmål medför kostnader för kronan och parter om särskild ordförande skall förordnas, då den ordinarie är förhindrad genom laga förfall, skall borgmästaren träda in. Stockholm den 24 oktober 1815 A N EDELCRANTZ Kungörelse angående stämplade pappersavgiftens beräkning och utgörande ifrån och med nästkommande år 1816 Stockholms slott den 8 november 1815. Riksens ständer har beslutat om en ny Charta Sigillata Förordningen från och med 1816. Den gäller Stämplade Pappersavgiftens utgörande och hur den skall uppbäras och kontrolleras. Förordningen lyder.
Inte heller får kungen för sin egen, kronans eller enskilda personers vinning fastställa monopol. § 62 Ständerna prövar och beslutar hur stor bevillningen skall bli och hur medlen skall fördelas. § 63 För oförutsedda händelser skall två summor avsättas och anslås, den ena till landets försvar eller andra viktiga och angelägna ändamål och den andra att ur Ständernas Bank vid krig av konungen lyftas. I båda fallen skall ständerna ge sitt samtycke och summorna får inte lyftas förrän riksdagskallelsen blivit kungjord i kyrkorna. § 66 Riksens ständers riksgäldskontor blir som hittills under ständernas styrelse, inseende och förvaltning. § 67 Konungens ombud i riksgäldskontoret bevistar inte fullmäktiges sammankomster oftare än då fullmäktige så vill. § 68 De medel som tillhör riksgäldsverket får inte under någon förevändning ryckas därifrån eller användas till annat än vad ständerna bestämt. § 69 Om betänkligheter uppstår hos ständerna eller riksstånden om vad statsutskottet tillstyrkt, skall utskottet ännu en gång överväga ärendet. Förblir något stånd missnöjt röstas så att tre stånd avgör. Blir rösterna två mot två skall statsutskottet ökas med trettio personer av varje stånd. De rösta sedan samfällt med slutna sedlar. En sedel tas undan innan rösträkningen börjar. Skulle resultatet bli lika avgör den borttagna rösten. § 71 Skulle skiljaktligheter uppstå om bevillningens grunder och fördelning, skall det stånd som vill ha ändring uppge skäl och förlag till förändring. Bifaller tre stånd bevillningsutskottets förslag förkastas det andra förslaget. Blir resultatet två mot två åtskiljs man på samma sätt som i § 69. § 72 Ständerna blir som hittills under egen vård och garanti. De äger allena rätt att genom banken utge sedlar och mynt. § 73 Inga nya pålagor, utskrivningar av manskap eller pengar och varor må hädanefter utan ständernas fria vilja och samtycke påbjudas, uppbäras eller fordras. § 74 Kungen äger ej makt att fordra någon annan gärd till utförande av ett uppkommet krig, än det sammanskott av födande varor som från varje landsort kan behövas till krigsfolkets underhåll under transporter. Denna gärd skall dock genast ersättas med pengar av statsmedel efter fastställt markegångspris med en förhöjning av halva beloppet.
Och smakte det äfven China och rhabarber ... Hvad Anna Hebe skänker i Skall allt för Axel nektar bli. Anna till Axel. Hafversoppa har jag ganska svårt att svälja, och ölost är nu engång för alla min aversion. Axel till Anna. Den som föraktar, att med mig dela en spilkum hafversoppa, föraktar helt säkert äfven (och det har jag nog från begynnelsen märkt) det lilla jag eljest kan bjuda ... mitt hjerta, min hand Det är sannt, att det är så ganska litet. Jag dåraktige, som kunde vara så oerhördt dristig som kunde tro ... men jag börjar inse min förvillelse! Anna till Axel. Om jag just ej äter gerna hafversoppa och ölost, så hindrar det icke, att jag ju kan nöja mig med litet kall mjölk mornar och aftnar, i stället för caffe och the. Ja, en skål kall mjölk och ett stycke spisbröd, skall smaka mig förträffligt. Det är allt hvad jag behöfver. Anna till Axel. Det lilla, nätta huset, och trädgården (som blir) finner jag förträffligt trefliga; men nog har du, bästa Axel, i din ömma partiskhet, trott mig om en nog vidsträckt verksamhets-förmåga. Jag genomser, bäfvande, alla mina tillkommande åligganden. Vara hvitklädd alltid och gräfva i trädgården, städa, sopa, spinna, väfva, koka i sällskap med en piga, spela på harpa och sjunga, ordna och sköta allting inomhus, och ständigt vara med dig, då du är hemma, (hvilket jag ville hoppas, blir den större delen af dagen), mata hönsen, fara på spektaklet, läsa romaner med dig, med ett ord, vara på engång sex eller sju personer. Min goda Axel, du och många andra med dig, som fordra för mycket af sina hustrur, få väl ha tålamod med dem i framtiden. Anna till Axel, en dag sednare. Jag fruktar, att du är missnöjd, Axel. Men denna gång, min goda vän, har du väl litet orätt. Dela ljuft och ledt med dig i lifvet, är min innerligaste önskan, det vet du.
— Under iakttagande af dessa allmänna föreskrifter och vilkor, samt hvad gällande Reglementen i öfrigt innehålla, anse Rikets Ständer Borgmästare, utan Civil-Statens förnärmande, kunna och äfven skäligen böra vinna inträde i Civil-Statens Pensions-Inrättning; och få Rikets Ständer alltså hos E. K. M. i underdånighet anhålla om vidtagande af de åtgärder, hvarigenom bemälde Tjenstemän må för sig sjelfve samt enkor och barn beredas delaktighet i mera nämnde PensionsInrättning. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 7 November 1834- Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.-o igz. 349 N:o 192. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 10 Nov. 1834. Preste-Sländet den 10 Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den 10 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om åkooch besittnings-rätten af Kyrkohemmanen i Halland (Stalsoch Oeconomie-Utsk.
Jag skulle dock hafva trott, att vid en riksdag, då så många reformer äro på tapeten, kunde man gerna hafva väntat med denna, synnerligast som man till följd af jernvägsanläggningarna icke kan så noga veta,- hvar nya vägar kunna behöfva anläggas. Frih. Alströmer, Oscar: Jag är Gr. Sparre tacksam, som haft mod att bryta stafven öfver det gamla systemet. Visserligen synes det nya något djerft, men det finnes ej någon annan utväg än att slå inpå denna bana. Man åberopar som ett väsendtligt hinder, att vi hafva en felaktig bevillnings-författn., som fordrar ändring i flera afseende!); men innan reformen hinner utföras, är nog också denna förändrad. Efter min tanka är det egentligen embetsmannaklassen, som utgör ett hinden mot Gr. Sparres förslag, ty för denna skulle det medföra obilliga följder; men häri ligger också det enda hindret. Man säger, att det är en så stor mängd personer, som ej hafva någon nytta af vägarne, och som dock skulle nödgas bidraga till deras underhåll; men dessa bidrag blefve väl då icke heller så betydliga. Man har också sagt det vara en skriande orättvisa, att tjenare skulle deltaga i denna afgift, men det återfaller ju på jordegaren, som då måste gifva dem större lön. Jag vill visserligen ej kasta en börda ifrån dem, som af ålder burit densamma, på andra som dermed hafva ingenting att skaffa; men i ett civiliseradt land fordras goda kommunikationsanstalter, och efter min tanka är det omöjligt att få ett ordnadt vägsvstem förr, än det blir skildt från jorden. Man kan visserligen äfven nu ålägga de väghåilningsskyldige att hålla vägarne i så pass skick, att man kan komma fram på dem, men man kan ej åläg ga dem att hålla dem i så godt skick, som de borde vara, isynnerhet sedan vi nu fått jernvägar. Då de sistnämnda byggas på statens bekostnad, hvarföre skall då den enskilde jordbrukaren bekosta landsvägarne? Då man emedlertid icke vill att staten skall öfvertaga detta bestyr, så finnes ingen annan än kommunen att öfverlåta det på. Jag yrkar derföre bifall till Gr. Sparres förslag. Gr. Sparre:
Författaren til lVlsmorialLt nämner endast, ak denna InstruAion borde anga Beskattnings - grunderna, men dessa aro ju allmänt kända; ingen lärer derom wara i okunnighet, at principen til ali Beskattning har sin grund uti den säkerhet til lif och egendom hwarje medlem i Samhället ager rätt at fordra, och ak fördelningen af Skattens utgörande bör mätaS efter hwars och ens förmögenhet, flera dylika principer uti Ibeorisn om Beflattningen at förbigå, hwilka äro utförligen afhandlade och kunna således icke inflyta utj en InstruAion, utan at wisa et stötande misstroende til deras kundskapcr, som blifwit walde til Ledamöter uti BewillningsUrskottet. Skulle ater denna kr flruAion kil nägon del innefatta spplicnion af Be» skattnings-grunderna, da fruktar jag ak den sammar det närmaste komme at likna en Bewillnings-Förordning, och at således antagandet af InsiruLUonsn utk Ridderskapets och Ädelt,6 klena tor handa fordrade bade flera och langwarigare öfwerläggningar an da fraga gr at antaga Uiskottets krojeLk til en ny Bewillnkng, I anledning häraf och dä fragan angående en InstrnQ on för Bewillnings - Utskottet blifwit Höglofligs Ridderskapets och Adelns ompröfwande underställd, laugt efter sedan wallistan til samma Utskott blifwit brulen, hwilket strider emot all antagen kormslirsr, hemställer jag i ödmjukhet til Ridderskapet och Adeln, huruwlda den wäckta fragan NN mera kan blifwa et öswcrlägguiugb ämne för Ridderskapet och Adeln och tilsit, eker at dennq ftagas fluteliga afgörande matte hwilq til nästa Riksdag. Hag får fluteligen hen äran tillägga, at de af flem 149 Herrar uti nu uplasta vilming anförda skäl för nödwändigheren af en InflrukHon, hafwa ej werkak någon ändring i min tanka.
N:o 87. skjuta det största teckningsbeloppet, på sednaste tider blifvit svårt hemsökt, först men en förhärjande vådeld, och sedan af en icke mindre förödande koleraepidemi, efter hvilka båda olyckor den knappt ännu hunnit fullständigt repa sig; att den, utom länsresidens, Hofrätt och militärstation, äfven har ett högre elementarläroverk, som alltmera freqventeras,noch icke obetydlig handel; och att den kanalanläggning derifrån till hafvet vid Åhus, hvilken nu synes med all visshet kunna påräknas blifva inom ett decennium fullbordad och detta utan en skillings uppoffring från det allmännas sida, skulle komma att blifva för landet och dess framåtskridande än mera välgörande, om kanalen sattes i förbindelse med landets stora pulsåder, jernvägsstambanan, medelst ifrågavarande bibana; hvarigenom den fördelen, ibland många andra, vunnes, att de varor, som ifrån vestra kusten och vestliga delar af landet böra söka hamnar vid Östersjön, lättare och med mindre fara kunde öfver bibanan och genom kanalen föras till Östersjöhamnen vid Åhus, än att nu passera den svårare och långsammare farleden rundtomkring Skånes södra kuster, der höst och vår så många fartyg gått förlorade och så många menniskolif blifvit spillda. Det är nästan med en känsla af förlägenhet jag påkallar Rikets Höglofliga Ständers behjertande af denna magtpåliggande angelägenhet, då jag vet, från huru många båll och i hvilka olika rigtningar Statens medel tagas i anspråk. Men sakens egen vigt, erhållet uppdrag och min enskilda öfvertygelse om denna bibanas nödvändighet och nytta förestafva likväl den vördsamma begäran jag går att framställa. Vore det blott ett enskildt eller lokalt intresse, så skulle jag med mindre värma lägga mig ut derför, med mindre fruktan afbida utgången och med mindro oro se att det tillbakavisades.
kerna till det vidtutbredda kvinliga celibatet - iir a t t många Irvinnor stå etiskt och iritellektuelt nog högt för att icke kiiimi nöja sig med nkgot mindre an 6enna fullständiga lycka, och a t t det t1Hïecnot finnes ganska ' f &amp; man, som icke kvarstannat pil den lägre statidpunkten. haft a t t saga Det basta af allt som fröken Key denna oss, och som utan tvifvel verkligen a r ett ord i sinoin tid, lir hennes hjärtliga och gripande vädjan till modern att ägpa sig helt bt hemmet och barnen samt a t t dari se en uppgift s&amp; stor, att den fyller hela hennes v&amp;ksamlietsbeliof. alen om mödrarna sklnnda försaka alla de väckande introck och impulser, som en verksamhet litat sknile skäuka dem, sh mkste de å andra sidan begära, a t t mannen tar dem med i sitt lif, att han blir det öga, hvarigenom de blicka lit i vä.rlden. Oiti så sker, konima de icke att kanna sig &gt;inburade », meii i annat fall torde det val handa, att barnkainiiiarens och hvai; dagsrummets vaggas förefalla dem stängande. Fröken Key tyckes &amp; ut från samma besynnerliga antagande, som nästan alla andra, hvilka yttra sig i kvinnofrågan, att det ar kvinnorna, som skola förändra världen och vrida den, än hit, au dit. J a, sedan fröken Key plundrat den stackars kvinnan på nästan all skapande kraft och all energi, fordrar. hon plötsligt, att hon i Irra f t af sin moderlighet skall omdana politik och sainhälle ocli skola, utom det att iion liksom i förbigående skall uppfostra sin man att vara en ratt ' fader. Det ar and %, när allt kommer till allt, » Iion, som skall g ö r a ' t ~. Men det är för mycket begardt; den: samtida mannen i lians egenskap af fader, make, broder och son utgor val dock - lindrigast sagdt .- en liten modifikation i kvinnans väsende och verksamhet.
Andan af alla 1809 års Grundlagar har jag alltid ansett såsom en helgjuten enhet, oaktadt alla de ojemnheter i detaillerna, hvarvid klyftigheten fästat sig. J a n u a r i i f. m. 255 TryckfrihetsCommitleens hörande före dom i tryckfrihetsmål föreskrefs vid lagens stiftning, och upphörde såsom en följd af Juryns införande. Om Juryn afskaffas, synes mig klart, att TryckfrihetsCommilteen bör återkomma till sin ursprungliga bestämmelse, dock med den inskränkning Utskottet föreslagit. Hvarföre synes man så rädd för ali låta eö folk-elementets organ, vald dertill af national-representationen, uttrycka en tanka om ämnen, som röra folkupplysningens frihet? Är det icke folk-elementet man sökt uti Juryn? Hvi skulle det vara skadligare såsom blott upplysande, än såsom dömande utan appell? Om man vill tänka sig tider, då någon allmän sinnenas förvirring skulle inverka på Domaremagtens lugn, kan man ock deremot tänka sig lider, då en frihetshämmande Regering skulle kunna inverka med perspectivet af sysslor och nådebevis. Då vore folk-elementets organ af vigt, genom den tanka den har rätt och pligt att offentligen uttrycka. Hvad vinnes egentligen genom dess icke hörande före dom, enär den i alla fall, enligt den nu gällande Lagen, skall ovilkorligen höras öfver alla qvarstadsfrågor? Fråga om någon ändring härutinnan är icke ens väckt. Är icke principen för detta hörande alldeles densamma, och enhet i princip måtte man väl vilja hafva? Huru många äro de tryckfrihetsmål, der ej qvarstad föregått? Högst få. Hvarom är då striden? Det vet jag sannerligen icke. Den 25 Januarii f. m. de iner och mindre välljudande skäl emot Tryckfrihels-Commitleens hörande, hvilka kommit till min kännedom, synas mig icke hafva någon annan kärna, än hela TryckfrihetsCommitteens slutliga afskafFande, såsom en utväxt i vår lagstiftning. Månne icke slutligen hela Tryckfrihetslagen kunde såsom utväxt benämnas, i den nion man hunnit maka undan dess stöder?
Du kan ställa till ett Arbetsbi för hennes räkning hemma hos dig. Vi ska stoppa och laga allt hvad tygen hålla, och hon får betalningen som vanligt. Det där kommer hvarken änkan eller hennes kassa att må illa af. » » Ja, men. » » Se så, inget m u c k! För litet se ' n voro vi hos fröken Svanlund och hjälpte en stackars flicka att kläda öfver styfningsfjädrar till militärmössor. Och på fattiga tre timmar hade vi satt pli på hela svenska armén — i det närmaste åtminstone. Naturligtvis är det alltid bäst med sådant där enkelt arbete, som begrips af sig själft och som man inte behöfver resonnera om, för det tar tid. Och till och med det tråkigaste arbete går lätt i trefligt sällskap. Nymodiga påhitt, sad u? Misstag, lilla vän! Arbetsbina ha gamla anor. Skillnaden är bara den, att förr i tiden bjöds man på korfstoppning och täckstickning och. En liten påtår, fru " Wester? » Efter kaffet placerade sig sällskapet under skämt och glam kring det aflångt fyrkantiga salsbordet. Och nu började en debatt om fördelningen af arbetet, som för de oinvigde — Gulli Öster och ingeniör Tollander — tycktes visa afgjorda tendenser att mynna ut i ett storartadt fiasko. Ingeniören, som af sin lilla modiga fru i uppenbart trots mot Arbetsbi-stadgarna blifvit insmugglad vid kaffebordet, fann sig i sin egenskap af man och tekniskt bildad sådan föranlåten att blanda sig i saken samt söka göra gällande en förnuftig indelningsgrund och reda ut den trassliga härfvan af röda tofsar, gula tofsar och blå tofsar jämte omläggning, uppklippning, omvirning, fästning, och nästning. Men han fick, som han i tamburen snart missmodigt anförtrodde sin äkta hälft, ej en syl i vädret för allt fruntimmerskacklet och aflägsnade sig med den dräpande anmärkningen, att » fruntimmer ä ' fruntimmer », och i den smärtsamma förvissningen, att på fredagen ej den minsta lilla franstofs skulle genom fönstret vifta välkommen till vännen Olai.
Tersmeden yrkat, och icke heller invänder jag något emot hvad Hr af Uhr framställt i detta afseende, men. anhåller att, roed anledn. deraf, få uppläsa följande korta strofer ur Bergs-commissionens til! K. Commerce-colhm afgifna berättelse. Deu ena strofen lyder salunda: ”Bergs - D en 28 A p r i I f. m. ”Bergsmannen i alla Rikets tackjernblåsande bergslager liafva inför Bergs-commissionen yrkat på billigheten att medgifva samma rätt åt den ena, sora åt den andra classen af en och samma näringsidkare, och förklarat sig utur stånd att under närvar, priser och afsättnings-tillfällen bestå i deras röselse, en klagan, som, efter hvad comilerade funnit, i flera orter är grundad och således i allmänhet icke med skäl kan lemnäs utan allt afseende.” Straxt nedanför på samina sida står följande: ”Tackjernets ökade förbrukning inom landet utgör deremot, enligt comiterades tanke, ett medel att mildra bergsmannens belägenhet.” Jag anser detta såsom ett ytterligare bevis på tillvaron af detta anspråk, som i min tanke har en både billig och laglig grund. Frih. Hamilton: Jag beklagar, att jag ännu en gång nödgas uppträda i denna fråga; men då här är ett förslag inlemnadt, hvilket jag ej kan biträda, så nödgas jag deremot yttra några ord. Frih. Tersmeden har nemi. förenat sig med IJr Lagerhjelm och Hr Rosenblad deruti, att såsom contrapropos. emot Utskts förslag måtte antagas hvad 1835 års Ständer yrkat, nemi. att oinskränkt smidesrält måtte beviljas, så väl bruksägare, som bergsmän, hvilka medgifva härdantalets inskränkning i den mån, att gamla smidesrätten på härdarna motsvarar 4o° eller 35o Sk®”. Detta förslag är, såsom här blifvit nämndt, redan 6 år gammalt. Det har i Jöljd deraf af K. M. blifvit uppdraget åt Bergs-colhm att utarbeta ett nytt förslag, hvilket blifvit meddeladt bruks-societeten och der mycket noga öfvervägadt.