Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under åberopande af fondens otillräcklighet och med anförande af hufvudsakligen samma skäl, för hvilka sistlidna riksdags Stats-Utskott redogjort i sitt utlåtande N:o 141, sid. 57—59, hafva i en gemensam underdånig framställning Läns-styrelserna i ofvannämnda sex län hos Kongl. Majit anhållit, att nådig Proposition till Rikets Ständer måtte aflåtas om förökning af ifrågavarande fond till 300,000 R:dr om året, hvarförutan, uti sär skilda underdåniga ansökningar, dels Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län begärd, att af det anslag, som, för ifrågavarande ändamål, komme åt de norra länen att anvisas, en summa af 50,000 R:dr måtte särskildt för nämnda läns utdikningsarbeten anslås, dels jemväl Kongl. Majits Befallningshafvande i Wermlands län gjort framställning derom, att, utom Elfdals, Fryksdals och Jösse härader, jemväl Nordmarks härad af sistnämnda län måtte berättigas till erhållande af understöd från denna fond.
Mästerskapet vill jag bibehålla, men så, att det icke blifver vilkor för utöfvande af något yrke. För dem, som tro sig efter mästareprofs alläggande och mästare brefs erhållande kunna påräkna säkrare och flere kunder, pålitligare och flere lärlingar och biträden; för dem, som heldre vilja köpa sina förnödenheter af den, som allagt ett offentligt prof af skicklighet i yrket, synes mig rättvisa och billighet påkalla, att mästareprof och mästerskap bibehållas. När ingen tvingas blifva mästare för att få tillverka någon vara, — när ingen tvingas gå till en mästare för all erhålla en vara, synes mig friheten tillräcklig, ja kanske fullständigare, än om man nu tvärt våldförde deras känslor, som önska blifva mästare eller endast handla hos mästare. Så kallade skicklighets—bevis för vissa yrken, der okunnighet kan medföra vådor för allmänheten, har jag trott böra bibehållas. Öfriga förändringar, som jag tillåtit mig föreslå uti Handelsoch Handtverksordningen, torde icke behöfva motiveras; och jag vågar således nu hemställa att Rikets Ständer för sin del besluta samt hos Kongl. Majit göra underdånig framställning derom, att, med ändring och upphäfvande af 2, 3, 4, 5, 6 och 7 Kapitlen Handels-Balken samt hvad för öfrigt i strid mot nedanstående bestämmelser finnes stadgadt, varder förordnadt, som föijer: § *• Vill någon burskap vinna, ehvad han är Svensk eller ' Norsk man, eller utländsk man, som erhållit Kongl. Majits tillstånd att i riket vistas, söke det hos Magistraten i staden. Ar sökanden enligt Handelseller Handtverks-ordmngen berättigad, att inom staden eller inom en half mil från 230 Motioner kos Ridderskapet och Adeln 1862.
Gitter lian jät”vet med fullt bevis fästa, vare vittnesmå”let ogilldt; häfver han ej fullt bevis, pröf”ve Rätten hvad verkan det ega må.” Efter Högsta Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag funnit godt att bifalla den af Eder sålunda föreslagna Lagförändring, hvarom allmän Kungörelse kommer att utfärdas. Sedan Högsta Domstolen och StatsRådet blifvit hörde, har Jag funnit godt antaga och bifalla följande af Eder, uti Skrifvelse af den 23 sistlidne September, i underdånighet framställda Förslag till förklaring öfver 5 och 6- §§. i 23 Gap. Rättegångs-Balken. Med Lagens rätta förstånd och mening i dessa rum instämmer, att, vid omröstande till dom, alla Rättens Ledamöter, som i i6 Kongl. Maj ds Nådiga Skrifv. N.-o gi. omröstnndet böra taga del, skola, vid samma tillfälle, i den ordning Lagen stadgar, sina meningar yttra, till hvilken ända, så snart läsningen af handlingarne är slutad, och saken så beredd, att den kan till öfverläggning och afgörande företagas, den Ledamot, som anser sig behöfva rådrum att, för sakens vigt, sig nogare betänka, skall, innan omröstning börjas, sådant till Rättens Protocoll anmäla, i hvilket fall omröstningen uppskjutes och handlingarna till honom öfverlemnas. Begäres rådrum af Två eller flere Ledamöter, då öfverlemnas handlingarna först lill den af dem, som ytterst sitter, och derpå, när han till Rätten handlingarna återställer, till den i ordningen närmaste, o. s. v., hvilket hvarje gång i Protocollet antecknas; och bör, sedan alla de Ledamöter, som det äskat, sålunda af handlingarna haft del, samt fått begagna den i Lagen medgifna betänketid, omröstningen genast åter, efter hållen öfverläggning, i föreskrifven ordning för sig gå, utan att ytterligare uppskof dermed till en annan rältegångs-dag för någon Ledamot inå ega ruin.
Maj:ts Befallningshafvande vidare anfört, alt desse omständigheter jemte svårigheten att aflägsna en läkare från sitt distrikt, hvarinom en enda resa kan upptaga hans tid i fjorton dagar, ådagalade behofvet af delning utaf iok» blott det medlersta af Länets Provinsial-läkare-distrikter, eller Råneå, Öfveroch Neder-Calix samt Gellivare Lappmarks-socknar, der innevånarnes antal uppgår till 15,724 personer, ulan äfven det sydligaste, bestående af Piteå och Luleå städer, Pitea, Nederoch Öfver-Luleå samt Jockmocks, Arvidsjaurs och Arjeplougs Lappmarkers socknar 38 Bil. JVs 7 till Kongl. Mny.ls flad. Prop. JW 1, om Statsverket i836. med en befolkning af 31,161 personer; och som bristande kommunikationsanstalter göra Länets indelning i Provinsial-läkare-distrikter efter folkmängden olämplig samt elfdalarne syntes blifva den lämpligaste indelningen i detta afseende, har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagit, att Länet malte fördelas i följande Provinsial-läkare-distrikter, nemligen: Piteå, hvartill borde räknas Piteå stad, Piteå socken samt Arfvidsjaurs och Arjeplougs Lappmarker; Luleå, med Luleå stad, Nederoch Ofver-Luleå socknar samt Jockmocks Lappmark till område; Råneå, som skulle utgöras af Råneå socken och Gellivare Lappmark; Calix, bestående af Ofveroch Neder-Calix socknar; och Haparanda, hvartill Haparanda stad, Neder-Torneå, Carl Gustafs, ÖfverTorneå och Pajala socknar samt Juckasjärfvi och Enontekis Lappmarker skulle höra. Sedan Råneå socknemän uti ingifven ansökning ytterligare framställt behofvet af en särskild
Begrafningsoch öfriga kostnader i anledning af Konung Oscar I:stes dödliga frånfälle För reparationer och öfriga arbeten vid Ulriksdals slott » inredande af celler vid Landskrona fästningsfängelse » inköp af stalloch ladugårdsbyggnad i Luleå, tillhörande f. d. Landshöfdingen A. E Ros Till understöd för en vetenskaplig expedition till Ishafvet » magister N. Wiberg, för en af honom uppfunnen och utförd räknemaskin Understöd till förre pastorn vid Svenska församlingen i Chicago G. Unonius c Ersättning åt skeppstimmermannen Hedströms arfvingar för en uti Buenos Ayres år 1845 till Chefen å sedermera förolyckade korvetten Carlskrona lemnad summa af 1,500 piaster Ytterligare kostnader för byggnadsarbetena vid nya» hospitalsinrättnin gen invid hufvudstaden Ersättning till Kongl. Stats-kontoret för bestridda utgifter till särskilda behof, som af Rikets Ständer icke varit förutsedda eller pröfvade Resekostnadsersättning och traktamente till Rikets Ständers deputerade vid DD. MM. Konungens och Drottningens kröning i Norrige Till inlösen af inom preskriptionstidens slut icke företedde riksgäldssedlar 135,937: 40. 25,000: — 40,000: — 3,008: 70. 8,000: — 8,000: — 3,000: — 5,830: 66. 60,000: — 174,558: 22. 13,500: 233: 75. För folkundervisningens befrämjande anvisade medel: Till inrättande af s. k. småskolor och understöd för examinerade folkskolelärare 78,124: 38. » understöd för inrättande af högre folkskolor 2,958: 34. Till understöd för seminarie-elever 29,200: — » förbättrande och underhållande af undervisningsmaterielen 26,860: 15. Det belopp, hvarmed bristerna i 1858 års statsinkomster öfverstego de å förslagsanslagen för samma år uppkomna besparingar Låneunderstöd :
Då Utskottet emedlertid ej kunnat ingå i undersökning om de förtjenster, Öfverste Klingstedt må hafva ådagalagt under 1808 och 1809 samt 1813 och 1814 årens fälttåg, men föreställer sig, att Kongl. Maj:t ej lärer underlåtit att i Nåder derå fästa det afseende, som Öfversten kunnat haft att förvänta/har Utskottet, sotn deremot varit i tillfälle inhemta, att Öfverste Klingstedt, dels uti Kongl. Stats-Contoret på Staten för lönlöse Officerare uppbär 5oo R:dr, och dels på Kongl. Tullverkets Indragnings-Stat innehar 1,000 R:dr, eller tillsammans r,5oo R:dr årligen, icke funnit skäl tillstyrka det af motionären, såsom national belöning för Öfverste Klingstedt, ifrågasatte anslag. Stockholm den 19 Maj 1840. Ånk. tili Exp. Utsk. den 21 Maj, kl. 9 fm. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å förre IIdradsskrifvarén S. F. Hagelins underdåniga ansökan om förhöjd pension. (U. A.) Uti den 24 sistlidne Mars aflåten Nådig Remiss, har Kongl. Maj:t till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnat en af förre Häradsskrifvaren i Vikbolands Fögderi af Linköpings Län S. F. Hagelin gjord underdånig anhållan, att, sedan han, som år i836" erhållit afsked från sin förenämnde Häradsskrifvare-befattning, i sammanhang dermed, jemväl framställt begäran att, efter då uppnådde 66 lefnadsår, derunder 4^ år * Statens tjenst, med den i Kongl.
Cronhjelms motion; men angående sjelfva beskaffenheten af tolagen har jag ansett, det begreppen behöft redas, till ledning för dem, som komma att behandla denna fråga, med hvilken jag tror, att BorgareSt. sjelf skall finna sig belåtet och inse nyttan af ämnets utredning, blott man aktar sig att bestämma ett visst oföränderligt belopp för tolagen, hvilken tvärtom alltid bör rätta sig efter folkmängden och rörelsen. Ilr von Hohenhausen: Jag vill endast, till hvad jag förut anfört, tillägga några få ord. Man har sagt, att städernas privilegier ej tillhöra borgerskapet och att inga privilegier för BorgareSt. finnas utom representationsrätten; men när privilegier blifvit lemnade åt en stad, äro de gif - 112 Dea i o April c. ra. na till borgerskapet i denna stad, och när detta borgerskap utgör en del af Rikets BorgareSt., måtte val särskilda privilegier för detta Stånd finnas. Jag har för öfrigt ej bestridt nyttan af en reglering, utan endast velat fästa uppmärksamheten på de olika synpunkter, hvarunder frågan kunde ses; och det är således för att bidraga till utredning af förhållandena, som jag ingått i granskning af Gr. Cronhjelms motion. I andra länder behöfva likaledes städerna, åtminstone alla af någon betydenhet, särskilda inkomster för bestridandet af sina municipalutgifter, och i Frankrike erlägges för sådant ändamål en ganska betydlig accis. Äfven de städer, som icke ligga vid hafvet, uppbära vid tullarna en sådan accis, som i verkligheten drabbar consumenterna eller betalas af alla invånarne i staden. Det är kändt, att dessa afgifter ensamt i Paris öfverstiga Sveriges och Norriges samtliga statsinkomster. Det är icke heller tänkbart, att våra städer skulle kunna umbära ett sådant understöd för bekostandet af deras egen jurisdiction och styrelse, publika byggnader, m. m.; och det är derå jag velat fästa uppmärksamheten, ehuru jag medgifver, att motionären icke yrkat fullkomligt borttagande af ifrågavarande afgifter, eller påstått, att de helt och hållet kunna umbäras. Gr. Cronhjelm: Gr. v.
Ingen Adelsman, hvars representationsrätt beror allenast på hans börd, synes mig hafva pligt att motverka denna Konungens och de representerades förklarade vilja, ltätt dertill eger han, efter mitt förmenande, endast så vida han har en på fullt objektiva grunder hvilande öfvertygelse, att samtlige Konungens rådgifvare och folket i sin helhet äroså i grund förvillade, att de önska och begära sin och hela rikets ofärd; att bristerna och ofullkomligheterna, hvilka i någon män ju vidlåda allt menskligt, äro färre och mindre betydande i det närvarande, än i det föreslagna representations-sättet; att den ännu bestående representationen utgör i sannare och fullare bemärkelse en representation af Svenska folket, som skall representeras, än den föreslagna skulle komma att göra; att öfvergången till den representations-form, hvilken han anser såsom den bästa och önskvärdaste, är lättare och sannolikare från den närv:de, än från den föreslagna representationens ståndpunkt; slutligen att farorna för fäderneslandet af det Kongl, representationsförslagets förkastande äro ringare, än af dess antagande. Tore denna min uppfattning af en Adelsmans rätt och pligt i ifrågav:de fall rigtig, och delades den af Riddarhusets samtlige medlemmar, huru stort skulle väl då antalet af dem blifva, som komme att rösta mot det Kongl, förslaget! Nu har Adeln i sin makt att fritt besluta, att gifva sitt otvungna ja eller nej. Men i civilisationens fortgång förekommer alltid en tidpunkt, der, för att tala med en stor häfdatecknare, exclusiva privilegier måste lemnäs eller deras innehafvare med dem gå i qvaf; och hvad en nation på allvar vill, det kan ej på längden förhindras. Skall väl Sveriges Ridderskap och Adel afvakta denna tvingande tidpunkts ankomst och icke heldre nu, med fröjd och utan tveksamhet, fritt återgifva de företrädesrättigheter, hvilka vår tid ej längre vill lemna börden? Skilda tider hafva skilda fordringar och behof. Blott den hopplöse drager i tvifvelsmål, att det sanna och goda skall, om än formerna skifta, bibehålla sceptern.
För att få den riktigt utmärkt, bör man koka den bra tjock; den får derigenom finare och angenämare smak än vanlig sockersirap. Man kan j u alltid efter slutad kokning tillsätta vatten, så att den blir lagom tjock. Sirapen bör ej användas förr än efter en månad, då den hunnit klarna fullkomligt. Man kan på detta sätt af en tunna potatis få fem kannor god sirap. Teater och musik. Säsongen håller på att komma i gång. Teatrarne hafva börjat sin verksamhet. Kungl. operan, hvilken har förmonen att fortfarande stå under hofkapellmästaren Conrad Nordqoisis erfarna o c h skickliga ledning, öppnade spelaret sistlidne söndag med Webers härliga opera •Oberon », i hvilken den fulltaliga publiken fick tillfälle att med entusiasm återhelsa hrÖdmann så- som fast.engagerad vid den k. operascenen. Så- väl hr Ö. som öfriga rollinnehafvare, fruarna Östberg och Édling samt hr Strandberg, öfverträffade nästan sig sjelfva denna afton. Hela operan gick för öfrigt lika väl, som o m man redan varit midt inne i brinnande termin. Bland nyheter å operascenen under nu påbörjade spelar märkas Verdis » Othello » samt Délibes ' » Lakmé », hvarjemleflere goda repriser förekomma, bland andra Meyerbeers » Nordens stjerna ». Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas. Jag eller du? Berättelse af Marie v o n Olfers. (Forts.) Menniskans hjerta är ett trotssigt och fegt ting. Sigfrid fylde nu sin plats fullständigt. Han var en aktad, företagsam köpman, full af vidtgående planer, gynnad af framgång, på höjden af sitt välstånd; hans förmögenhet fördubblad, framför honom de lyckosammaste utsigter. Hans fartyg hade verldsrykte. Hvarje år företog han sjelf en resa, mången gång åtföljd af Klas, hvilken han gerna för någon tid lockade ut från ett ansträngande arbete. Äfven vännen hade arbetat sig upp, hans yttre var förnämt, han hade lärt, att kläder göra folk. Margaretha, en smärt flicka på tio år, hade förblifvit hans trogna väninna.
Min vän, jag återvänder från ett besök i den nejd, som sett mig födas; jag har hvilat en stund under den låga ås, der jag uppvexte till yngling; jag har igenkänt mossan i dess timmerfogningar, örterna på dess torftak; jag har igenkänt den åker, jag plöjde, de pilar, i hvilkas skugga jag hemtade svalka; jag har åter stått vid den ensamma ek, mot hvilken jag lutade, då jag under mörka höstqvällar betraktade ljusskenet från min älskades fönster; jag har knäböjt vid min fars grafkulle på den lilla kyrkogården ... jag igenkände dess få torfvor bland de nya grafvarne i dess grannskap ... men af mina kära har jag ej funnit ett spår. Ingen visste, hvarthän de flyttat; den gamle presten var död, och kyrkoböckerna gåfvo ingen upplysning ... Men nog härom! sade han med förändrad ton. – Det är tid för mig att bryta upp. Du återvänder till Stockholm och öppnar der dessa papper – (Vanloo räckte honom vid dessa ord några förseglade dokumenter) – de innehålla instruktioner för dig och mitt manskap. Jag förmodar, att den summa, jag sist lemnade dig, är tillräcklig för ännu en månad ... – För två, kapten ... Hvad var detta? Sigurds ord hade afbrutits af ett pistolskott, som aflossades i de samtalandes grannskap. Smällen tycktes kommit från ett närbeläget rum. Ögonblicket derefter hördes tunga steg i trapporna, dörren rycktes upp, gästgifvarens och bakom honom en mängd häpna och nyfikna Östgötaoch Smålandsanleten koxade in, för att sedan åter försvinna. Hela följet med värden i spetsen rusade derefter till den andra dörren ... den till gafvelrummet ... Vanloo och Sigurd följde strömmen. Den sistnämnda dörren befanns inifrån låst, men Klas gästgifvare sparkade den upp, och man skyndade in öfver dess spillror. Värden och bönderna stodo handfallne vid den syn, som här mötte dem. På kammarens enda bord flämtade en ljusdank vid sidan af trenne bränvinsflaskor och ett vattenkrus, och bredvid i sängen låg en karl med ansigtet öfversköljdt af blod.
Jag tror icke »vara nödigt, att i afseende pä Första Kammaren föreflä 40 ärs alder säsom »vilkor för att blifwa Ledamot derstädes. Cn stadgad alder är lika nödig i den Andra som i den Första Kammaren, och den jemnare gang i ärendernes behandlande, svin man bör önska i denna afdelning, anser jag förnämligast skulle stä att »vänta utaf Ledamöternes pcrmananee i deras befattning. Jag tror till och med, att det icke skulle wara nödigt att förcskrifwa någon wif; alder för de Ledamöter, som af Konungen borde utnämnas, emedan det förmodligen ganska sällan inträffade, att någon under 35 ärs alder dertill blefwe utsedd, och en eller annan yngre Ledamots deltagande sä mycket mindre lunde anses skadligt, som det Embetömanna-answar, Bilaga till Mern. N:o 36. 623 wart nuwarande Regeringssätt etablerat, nödwändigt skall i en framtid bilda en kunnig och aktningswärd Embetsmanna-Corps, wida stilsd ifrån hwad under en despotisk styrelse merendels utmärker deh wcrktyg genom wald, egennytta, vsticklighec eller lagstridig myndighet. Men hwad jag anser mig, innan jag slutar detza aninärkniiigar, böra närmare bestämma, är orsaken, hwarföre jag projecterat Bistoparnes intagande i Första Kammaren. Det har stett niindre i afsigt att derigenom befordra Regeringens inflytelse uppå denna afdelning, ehuru jag äfwen anser detta såsom en gagnande omständighet, an för att gifwa ät sjelfwa Ståndet ^ en sa mycket kraftigare eonsistence i Staten; ty jag anser för lika wigtigt, att Prest-Embetet som att Domare-Embetet äger en säkerhet för sitt sjelfbestånd, som hwarken beror af en Regerings nycker eller af Folkets och tänkesättens ombytlighet.
Ja, i den konsten öfverträffade hon till och med Rosa.” Hilda, när han talar så, vet jag att det icke erfordras mycket, att förmå honom till att befästa min lycka, blott du icke vore så grym och obeveklig. Söta, dyra, älskade Hilda! säg att du vill förlåta mig, och jag flyger till detta gamla, otäcka Lindfors, att bjuda er alla frid och försoning, emedan jag känner med mig, att jag då skulle ega kraft att utverka den. Under den mest qvalfulla oro afbidar jag ditt svar, ditt sista utslag i denna sak; ty det svär jag, Hilda, heligt och dyrt, att jag aldrig mera besvärar dig med mina böner, om du äfven nu har hjerta att afslå dem! – Men du är icke så hård! O, var god och förlåtande, min Hilda; huld, vänlig och god, såsom du fordom var det! Derom ber din ångerfulle Ferdinand. ”Nej, min kära kusin,” sade Hilda, då hon, efter läsningen af Rosas bref, ännu en gång genomögnade Ferdinands, ”nej, det är allt förgäfves, och nu mera än någonsin!” – Hildas tankar svärmade öfver till Neckens holme. – ”Ferdinand tröstar sig nog framdeles,” tillade hon halfhögt; ”jag fruktar icke derföre. Värre, mycket värre är det med min goda, arma Rosa! O, huru mången qvalfull strid skall ej hennes hjerta utstå under dessa dagar! Ja, hon lider gränslöst! Jag känner henne, vet huru djupt hennes kärlek lefver och glöder. Att försaka den, vore numera hennes död; och att förbittra sina stackars föräldrars enda glädje och tröst, att förstöra deras enda hopp, det blir ej lätt för en sådan själ som hennes. Och otacksamheten mot Garben! Hvart jag vänder min blick, ser jag icke ljus; det är så mörkt, så dystert. Jag bäfvar att hennes varmaste känsla får ge vika för pligtens och tacksamhetens.” Hilda suckade djupt; hon kände innerligt Rosas qval, och tackade Gud, att hon aldrig utstått sådana strider.
Presteoch BorgareSt:n. Ang:de Hr Flachs yttrande i sjelfva saken, eller huruvida det vore nyttigt för Banken eller ej att deltaga i ifrågavide statslån, s& är det en fråga, som vi f. n. icke hafva ätt behandla. Frågan är, om vi vilja sätta BankoUtsk. i tillfälle att inkomma till R. St. med yttrande i ani. af den K. M:s Propos., som rörer Bankens öfvertagande af en andel af Statslånet. Det är formen och ingenting annat. Att nu, hvilket jag anser att R. o. Ad. icke kan göra, genom ett afslag eller återremiss af detta Betänk, bidraga dertill att den K. Propos. i denna del icke kan behandlas så tidigt för att skyndsamt erhålla det utländska lånet, när vi veta att StatsUtsk:t redan fattat beslut i denna fråga och vi hafva att förvänta dess Betänk. nästinst:de Lördag, så är det väl af vigt, för alt R. St. skola kunna bedöma och behandla frågan i sin helhet, att BankoUtsk:t inkommer med sitt yttrande i den del, som rörer densamma. Alla de vådor och mörka taflor, som Hr Flach updragit, kunna således möjligen vara på sin plats, när Betänk, rörande Bankovinstens användande förekommer till behandling, men icke vid detta tillfälle, och jag tror icke att de kunna inverka på R. o. Ad:s beslut i förev:de (all. Gr. Anckarsvärd: Ordf-.den i BankoUtskrt, Frih. Tersmeden, synes mig hafva lemnat en klar och tydlig anvisning, att man borde hålla sig till den fråga, som är föremål för öfverläggning, och jag tror att detta är ett oafvisligt vilkor för alla rådslående församlingar. Finge man breda ut sig utom ämnet, skulle det medföra en alldeles oberäknelig och derjemte högst menlig tidsutdrägt. Frågan är här så enkel, att den för sin upfattning knappast synes tarfva någon öfverläggning. BankoUtsk. har förklarat sig, på grund af sin instruktion, obefogadt att handlägga den fråga, som blifvit till detsamma hänskjuten. Det har nu begärt R.
1 fråga om dessa provinsers företrädesrätt, har Kalmar län nära lika antal innevånare, och torde icke stå efter i industrielt hänseende, men saknar fördelen af den kommunikation, som Wettern och kanalen erbjuda Östergötland. iMen så länge konjunkturerna äro dåliga, yrkar jag just icke att man ökar upplåningen med det kapital, som erfordras för denna bana. Jag hemställer derföre, om det icke vore klokast, att uppskjuta med alla andra banor, än den nordvestra, till nästa riksdag, då penningar möjligen kunna upplånas på billigare vilkor och vi sjelfva hunnit förvärfva oss den erfarenhet, som erfordras för att inom landet tillverka nödig materiel. Jag anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja motionen till StatsUtsk:f. Frih. af Ugglas: Då nu föredragna motion genast begärdes på bordet, ville jag då icke besvara de anmärkningar, som af Hr Danckwardt gjordes mot densamma, men ber nu att till besva rande få upptaga såväl hans, som de af Frih. Raab framställda anmärkningarne. Den värde talaren, som jag först nämnde, yttrade i början af sitt anföraade att de af mig uppgjorda kalkyler voro fullkomligt origtiga. I anledning deraf ber jag få nämna att hvarje siffra i min motion, med undantag af en beräkning rörande trafiken på sista milen, är hemtad ur Sveriges officiella statistik, hvarföre beskyllningen att uppgifterna skulle vara oriktiga, återfaller på detta verk. Hr Dankwardt yttrade .äfven att det såge ut som hela landet nu skulle beskattas för Östergötlands räkning, — detta Östergötland, på hvilket allt skulle blifvit hopadt. Jag vill visserligen icke vara målsman för provinciella intressen och tillhör ingalun da deras antal, som vilja utmäta allt tum för tum, men jag måste dock., framställa en fråga till den värde talaren nemi.: »Hvad har då Östergötland fått af staten?» Götha kanal, som byggdes hufvudsakligen genom enskilda bidrag, vidare 2—3 mils jernväg, och vid sista riksdagen anslag till en kanal. Detta är allt hvad Östergötland erhållit i kommunikations-väg. Vid jemförelse med Skåne, Westergötland och Smålaad är detta i sanning icke mycket! Jag vill nu endast fästa mig vid Småland.