Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hwar och en mansperson som röker, snusar eller tuggar Tobak betalar Bewillningsafgifl sör denna consumäon, nemligen: Hwarje af Ridderffapet och Adeln, Presserskapet, Borgare och alla SkändSpersoner, öfwer is är, fa i Städernc fom pä Landet 12 ss. Hwar och en af Allmogen, i tjenst warande Skattskrifne Manspersoner, jemte öfrige af arbetande Classen, stall i sadan afgift erlägga 6 tz. 2 Mom. Det enda undantag, som härwid ager rum, ar för Gemenskapen af Kronans Krigsfolk, sa lill Lands ftin sjös, sa länge de äro i werk, lig tjenst. z Mom. Som denna Bewillnings-afgift utgår allenast af Förbrukaren, sa stall ock behörig anmälan wid MantalSstrisningen göras as alla dem, hwilka fran en sadan Förbruknings-afgift wilja fri, tagas: Och kominer den, som Tobaks - förbrukning sig aflagt, »nen ändock dermed beträdes, att wara förfallen till Fem R:drs böter, angifwarcns ensak. Efter Mantaksstrifningarnes stut, bör Mantalsstrifwaren för hwarje Socken upprätta För, teckningar pa alla tein, som förbrukningen af Snus eller Tobak sig assagt, hwilka Förteckningar, efter det de a Sockncstammor blifwit uppläste, i SockneStugan stola ansins. 5 Mom. Wid Mantalsffrifningarne det paföljande aret, uppläser MantalSstriswaren, sör hwarje Sockens narwarande Menighet, Förteckningen pa deen, som förbrukningen af Tobak och SmiS för förra aret sig assagt; Och da twennc för god frägd kan, Den 18 Augusti.») 276; kände Män intyga, att någon, af de pä sadan Förteckning upptagne. Tobak eller Snus likwäl förbrukat, bör han till utgiswandet af här ofwan stadgade
"Lanken; befattningar såsom vexelbank bors körblikvs än vidare inställde;" att, "säsom ende utvägen att detta oaktadt, den möjligaste stadga mätte kunna bereda» st det representativa mintet, det reela kapitalet borde bibebällss ocb möjligen körökas kör att salunda i sjelkva verket allt mer kunna svara kör sedlarnes värde, " samt att "läneoperationerne, sä länge de mäste äga rum, borde bekordrss till den bogsta verkan pä productionen." Uti samma underd. svar körkbirads X. 8t,r, att dävarsnde omständigbeter icke medgäkvo vidtagande ak något sädant beslut, som skulle lemna till resultat ett bestämdt förklarande ak sedelmintets silkvervärde, — att det representativ» m^ntkapitalet skulle till det be - L s t ä n k a n d e n, i. lopp som vid dä skeende reglering ak Xikets penningeväsends bestämdes, okörändradt intill nästa Xiksdag qvarblifva i rörelsen circulersnde, sä att det permanent liva, ken komme att ökas eller minskas under tiden, samt att 8latsVerkets kinanceväsende ej borde i nägon mätto vidare med banken sammanblandas, men liqviderne till statsskulden; akbördande orubbligen fortgå , ekler de beslut, X. 8t:r vid Xiksdag katta t.
Utstottet har, till sölje häraf, företagit en nh utarbetning af denna författning, hwilken fordrar i deh hela, och i deh minsta delar, sä mycken grannlagenhet, om den skall uppfylla sitt ändamäl, utan att gä derutöfwer. Med uppmärksamheten fästad pä Grundlagens föreskrifter och Riksens Högloft. Ständers meddelade anmärkningar har Utskottet önskat kunna uppfylla bägges afsigter, och äfwen i de flesta omständigheter, under bemödandet att möta Riksens Högloft. Ständers liberala tankesätt, ägt den tillfredsställelsen att följa sina egna. Den allmännaste och i samtlige Nespectkve Riks-Ständen förekomna erindran wid Utskottets förslag syftar derhän, att de utsatte härda straffen borde göras mildare, inrättas i ett lämpligare förhällande till tidehwarfwets skick och detza höga Embetens wärdighet. Man har äterkallat minnet af Atheus första lagar, man har i sörbrytelsernes påföljder trott sig nästan öfwerallt röja lagstiftningen stämplad med blod och i answarets stränghet funnit något afskräckande, äfwen för den renaste wilja och 410 Expeditioner till Riks-Ständen. den mest utmärkta skicklighet. Wiherligen kan Utskottet es neka, att en strafflag för personer, ämnade att förtsena och njuta Samhällets aktning och tacksamhet, mäste wid första ögonkastet hastva något owäntadt förfärande, men det gäller här Nationens höga rättigheter och försäkrandet af Stats-Författningens bestånd; och Lagstiftaren bör med den förmodan, att bestraffningen aldrig eller sparsamt skall antvändas, tillika förena ett nödigt förutseende af brottens möjlighet och ett owäldigt bestämmande as deras följder. Denna Lags utfärdande tvär en gang beslutet, deh utarbetande ät Utskottet anförtrodt, och Utskottet wille åtminstone ej ädraga sig den förebråelsen, att hafwa af efterlåtenhet eller af en illa förstadd mensklighet cmvikit frän principen för Criminal-Lagar, brottets förekommande genom Utsättandet af en efter desi bewisliga uppsåt och dess skadliga werkan lämpad bestraffning.
Beatrices död och hans egen vilda smärta först och trötta affall från hennes kult sedan bilda nya utgångspunkter för diktaren. Hans återgång till hennes minne, hvilket sammanfaller med redaktionen af Vita Nuova och dess förvandling till en åminnelseskrift öfver hans ungdom, afslutar denna bok med en häntydan på det stora verk, som han egentligen skall ägna sitt »nya lif». I det hela kan en modern läsare knappast föreställa sig, hur mycket själfva det kronologiska ordnandet af dessa ungdomsdikter och framför allt författandet af de prosastycken, i hvilka skalden berättar dikternas tillkomst och sammanhang med de verkliga händelserna, gjort för att gifva Vita Nuova dess originalitet och epokgörande ställning i världslitteraturen. Oordnade och oförklarade skulle dessa poem, hur mycket de ställvis höjde sig öfver de samtidas, dock aldrig blifvit mer än en af många kärlekscyklar från medeltiden, hvilkas halfklara dallring mellan fiktion och verklighet egga och nerstämma. Nu har prosaberättelsen, hvilkens ton har den underliga, spröda vemodsklang, som ligger öfver erinringen om en död, gifvit det hela verklighetens existens. Vändningar och bilder, vid hvilka eljes häftat den konventionella liflöshet, som ej förmår sätta i rörelse våra omedvetna idéassociationers hemlighetsfulla musik, hafva fått realitet och innebörd. Transsubstantiationens under har skett, och texten blifvit kött och blod. Vita Nuova begynner följdriktigt med det första mötet. Dante var då nio år, Beatrice något yngre, »klädd i mildt blodröd färg, ädelt och ärbart med bälte och sådana prydnader, som höfdes hennes barnsliga ålder», och från denna första vårsyn är det han daterar sitt hjärtas och sin själs lif. Hela det darrande anslaget och den bleka bilden under ordens omständlighet visa dock tydligt, att det är ett svagt barndomsminne, som här upptagits och idealiserats. Det är kärleken, som sträcker ut sina armar öfver den tillbedda varelsens hela lefnad från de första medvetna drömmarna, då de båda voro gosse och flicka, bort mot de sista, mot gemensamma stjärnor.
Tullinspektören Henrik Julius Tham måtte af allmänna medel undfå en årlig pension af 400 R:dr B:ko, till stöd för hvilken framställning iir anfördt, att Tham, sorn år 1830 inlrädt i Slutens tjenst och år 1833 utnämndes lill Tullinspektor vid Klintehamn på Gottland, under den för helsan ansträngande tjenstgöringen derstädes vid visilalioner å fartyg, särdeles vid slrandningstillfällen under svårare årstider, ådragit sig gikt, som medfört fullkomlig lamhet i nedre extremitetcrne och nästan likaså i de öfre, i följd hvaraf han, enligt läkares intyg, vore ”helt och hållet urslåndsatl att sjelf kunna bidraga till sitt underhåll samt måste äfven vid de obetydligaste kroppsliga förrättningar ständigt hafva hjelp och tillsyn.” Sedan alla försök lill sjukdomens botande visat sig vara overksamma, hade Tham år 1851 nödgats taga afsked och albrvla sin tjenslemannabana, dervid hatt al tullverkets medel erhållit en årlig pension af 166 Ridr 32 sk. B:ko. Sorn likväl denna inkomst vore alldeles otili - 150 ExpeditionsUtskottets Föi'stag till underd. Skrifvelse N:o 229. räcklin för en person, urståndsatt lill allt verkligt arbete, hade följaktligen Tham, som saknade egna tillgångar, blifvit med sin familj bragt i en högst bekymmersam ekonomisk ställning, hvadan denne tjensteman, sorn under ulöfvandet af sin befattning ådragit sig obotlig skada till helsan, ej borde al Slaten lemnäs ulan allt understöd i sin nödställda belägenhet. Med afseende å hvad sålunda förekommit, och då Rikets Ständer derjemte inhemta!, att bemälde f. d. Tullinspektor icke kan från Tullverket påräkna högre pensionsbelopp, än det han derifrån nu erhåller, hafva Rikets Ständer funnit godt uppföra honom å Allmänna Indragningsslaten till åtnjutande under sin återstående lifstid af 400 R:dr R:ml i årlig pension. 66:o.
Ständer icke hunnit om fördelningen deraf blifva ense (109 § Regeringsformen); c) uti Justitie-ombudsmans-embetet genast insätta den man, som Rikets Ständer till efterträdare åt Justitie-ombudsmannen utsett, i fall denne emellan riksdagarne afsäger sig det erhållna förtroendet eller med döden afgår, äfvensom utvälja annan behörig man i stället för Justitie-ombudsmannens utsedde efterträdare, derest han, äfven emellan riksdagarne, afsäger sig förtroendet eller i Justitie-ombudsmans-embetet insättes eller med döden afgår (98 § Regeringsformen); d) för framtida uppsigten och kontrollen öfver Götha kanals vidmakthållande, utse och välja ej mindre en person, för att såsom ledamot, å Bankens och Riksgälds-kontorets vägnar, inträda i Direktionen öfver nämnde kanal, än ock ett ombud att, å samma verks vägnar, deltaga i revisionerna af kanalens räkenskaper; skolande valet af ledamot af direktionen förnyas hvarje år och till ombud vid revisionerna före desammas början; dock må förut härtill utsedde personer kunna återväljas. Vid fullmäktiges i Banken och Riksgälds-kontoret gemensamma sammanträden, böra, så vida beslut skall kunna fattas, två tredjedelar af hvartdera verkets fullmäktige och, bland dessa två tredjedelar, åtminstone en fullmäktig af hvarje Riksstånd vara tillstädes. § 28. Fullmäktige af Preste-, Borgareoch Bonde-stånden skola, för upplysningars afgifvande, vara tillstädes, då fullmakterna för riksdagsmän af det Stånd, som de tillhöra, granskas af Justitie-statsministern eller den person, Konungen i hans ställe förordnat (21 § Riksdagsordningen). § 29.
Ibland alla sätt till utlåning af Banken år den å effecter, som ej åro förskämning underkastade, den rättaste. Jag kan således ej se någon giltig orsak, hvarföre uti ifrågavarande förslag man uteslutit importvaror, når man nemligen bestämt, att de skola vara af den dass, som ej kunna förskåinmas. Enligt Friherre Cederströtns förslag, blir således ej fråga om utlåning på sådane varor, som åro förskämning underkastade. Herr Tham har påmint om nyttan för det allmänna välståndet af belåningen på sådane importvaror år 1812. För att härmed kunna verka på någras åsigter borde Herr Tham ej hafva förbigått att nämna, att myntvärdet då var mycket båttre ån nu. Medelcoursen var då blott några och åttatio skillingar, och sedelmyntet var således vida båttre då ån nu, oaktadt vi hade i rörelsen kanske 8 millioner sedlar mera, ån nu. Uti ett sådant Land, som Sverige der ännu så många tusende tunnelands frugtbär mark åro ouppodlade, och der4 gå mångå och 6,1? Ben 15 September f, m, stora massor af råämnen, tjenliga till d! '•;> ännu obegagnade finnas, uti ett sådant .and b-5* creditsystemet snarare utvidgas, ån in. ?> kas; men på ett förnuftigt sätt, och det af rihern* Cederström föreslagns år ett af de klok, ste, tV det sätter ej Bankens, solidité i fara. Så långå* småaktiga åsigter i dessa ämnen råda, skall* Sverige qvarstå på välståndets lägre trappsteg\ Derföre tillstyrker jag, att första alternativet \ mätte antagas med de förändringar Friherre ( o» \ derström och Herr Tham föreslagit, eller ck att det måtte blifva föremål för en särskilt t. tion, att äfven sådane importvaror, som ej å underkastade förskämning, måtte få belånas. Herr von Hartmansdorff: Jag år af flera Ledamöter redan förekommen i de anmärkningar, jag ämnade göra.
Jag vädjar icke, såsom här så ofta skett, till förfädrens minne, jag vädjar till minnet af eder sjelfva, ty det är J, Mina Hrr, som gifvit upphof till frihandelssystemets införande i Sverige, det är J, som understödt detta system, som ilrat för detsamma. Jag yrkar afslag å Revilln.-Utskits Retänk. i alla de punkter, der tull å landtmannaprodukter är föreslagen. Frih. Hermelin, David: Jag kan icke annat än till aila delar instämma i den mörka skildring af vårt jordbruks nuvarande ställning, som åtskilliga talare här lemnat, och måste på det högsta påyrka tulls åsättande å landtmannaprodukter såsom medel till denna vår modernärings upphjelpande. Då de tunga bördor, som hvila på jordbruket, framhållas, invända frihandlarne, att jordvärdet är för högt uppdrifvet och att för jordbrukarne icke återstår annat än att nedsätta detta lör att komma ur den betryckta ställning, hvari de befinna sig. Det torde derföre tillåtas m g att få utveckla, huru det förhåller sig med detta omordade öfverdrifna jordvärde. Jordvärdets stigande började år 1855 och fortgick under 1856 och 1857, då den stora handelskrisen inträffade och åstadkom vingleri. Den jord, Den 21 April e. m. 423 som gick i handel under dessa 3 år, betaltes utan tvifvel för högt, åtminstone om man beräknar efter de sednaste årens pris å jordbruksalster. Dock utgjorde densamma icke stor del af hela Svenska jorden, ty 1855 försåldes jordegendomar till ett värde af 45 millioner, 1856 af 65 millioner och 1857 af 95 millioner, och enligt 1863 års taxering är all Svensk jordegendom upptagen till ett värde af 1,827,000,000 rdr, hvaraf synes, att endast 11 proc. af den Svenska jorden under nämnde 3 år gått i handel. Före 1854 ansågs jorden hafva ett värde af 200 rdr tunlandet, men detta värde nedsjönk 1857 till hvad det nu är. Huru bär sig nu jordbruket efter ett pris af 200 rdr tunlandet?
Då jag i anseende till Ijensteåligganden nödgas afresa från hufvudstaden, får jag härmedelst vörd - 218 Den 30 April. sammast afsäga mig den Eleklors-befaltning, hvarmed jag blifvit hedrad; med anhållan derjemte alt vid min riksdagsmanna-rätt varda bibehållen. Uppå i anledn. häraf framsläld propos. biföll R. o. Ad. att Gr. Taube finge bibehålla sin riksdagsmanna-rätt. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf all plenum komrae att fortsättas kl. 6. e. m. Vid föredragning af StalsUtsk:s d. 16 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 01, i anledn. af väckle motioner, dels om framläggandeför R. St. i ett sammanhang af hela Slats-regleringen, dels om densammas bibehållande oförändrad intill nästa riksdag, beslöt R. o. Ad. att vid detta utlåt, låta bero. Vid föredragning af StatsUtsk:s d. 16 dennes e. m. på bordet lagda meni. N:o 92, med älerlemnande af Hr W;erns inom Vällofl. BorgareSt. väckta motion om utsättande af liden för nästkommande riksdags början, ansåg R. o. Ad. berörde motion tillhöra Exp.Utskis behandling. Föredrogs Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Ulskms d. 16 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 7, i anledn. af väckt motion om ändring af och tillägg uti K. Stadgan om Jagt och Djurfång d. 13 April 1808. Gr. af Ugglas, Ludv.: Det tillägg till 16 § af 5 art. i Jagtstadgan, som Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk.-n tillstyrkt, kan jag icke gilla. Jag tror att ingenting dermed kan vinnas, utan att tvertom möjligen en ännu ringare kontroll öfver Jagten derigenom skall komma att finnas.
Och då han sedan tillägger; ”Hvilken (nemligen ensidiga bildning) icke ”blott enskildt olyckliga utan äfven för Staten ”vådliga följder deraf ägt och äger rum, är ”lätt insett och behöfver icke en kanske smär"tande, om icke sårande bevisning;” så vågar jag tro att Höglofl. Ridderskapet och Adeln ej skall anse en förklaring i eget och vapenbröders namn vid detta tillfälle otillbörlig. Mine Herrar! Äfven jagar uppfostrad vid det ifrågavarande läroverket och känner mig derföre i detta ögonblick ganska brydd. Men det gifves vissa tillfällen i lifvet då det är en 634 Den i Martu. skyldighet att gifva sina känslor fritt utrymme, och jag känner att ett sådant för mig nu är för handen. Nära |:dels århundrade är förflutit sedan jag ifrån en aflägsen, nu för Sverige förlorad Provins, inträdde i den glada ynglingakretsen sorn jemte mig delade det allmännas omvårdnad. Jag förstod då ej hvad ordet Fädernesland betydde, men jag lärde det. Våra rum voro prydde med bilderne af Gyllenhjelmar, Banérer, Engelbrechtar, Oxenstjernor, Dahlbergar, Torstensöner, Wranglarj, Helmfeldtar, Homar Stenbockar, Königsmarkar, våra lärare tydde deras bedrifter och värmde våra bröst, och sannerligen! vi fingo en ensidig uppfostran, men Fäderneslandet var föremålet för denna ensidighet. Många af mina fosterbröder hafva stupat på ärans bana, de efterlefvande skola anse sig lyckliga att i fall det gäller, följa dem och denna anda, den må vara ensidig eller ej, har icke utslocknat, och skall icke utslockna så länge nationen förstår att värdera sina förfäders bedrifter och ej med vanvördnad för deras stoft med isade sinnen trampar deras grafyari Min Konungs förtroende som lemnat mig närmaste vården öfver det ynglingalag i hvilket jag fordom deltog, min bestämda öfvertyg Den 7 Martil.
M:s nya förordning i denna fråga af den 4 April 1852, universiteternas domsrätt till betydlig del eller snart sagdt alldeles upphört, har äfven det vid förra Riksdagen anförda skälet emot förslaget förfallit. Frågan står således icke nu på samma ståndpunkt, som vid förra Riksdagen, hvarföre icke heller jag, oansedt att densamma vid förra Riksdagen föll, tvekade att inom Utsk. tillstyrka bifall, hvarom jag äfven nu vördsamligen fortfar alt anhålla. Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att, såsom gemensamma tankar i fråga om förevande Meni., blifvit föreslaget, dels af Hr von Hartmansdorff, att 28:de §:n Reg.F. bör erhålla den i Frih. Stjernstedts vid Ulsk:s Mern. fogade reservation föreslagna lydelse, och dels af Hr von Knorring, att i Utsk:s förslag ordet ''vetenskap'1 borde uteslutas; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade antaga Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke. Denna propos. besvarades med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. I följd af detta beslut fann R. o. Ad. Hr von Knorrings förslag till gemensam tanke hafva förfallit, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade att, till följe af 56 §:n Reg.F., den af R. o. Ad. antagna gemensamma tanke komme att till Konst.Utsk. hänvisas. Hr Munck, Claes Joh.: Hrr Elektorer hafva uti sitt i dag hållna sammanträde behagat utse mig till Suppleant i Stats.- Utsk., hvilken plats jag likväl, i anseende till en förestående resa, måste afsäga mig. I ani. häraf blefvo Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade att utse en suppleant i StatsUtsk. i st. f. Hr Munck. Föredrogs ånyo Konst.Utsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda Mein.
Tillsammans R:dr B:ko 980,400: De vid förflutna Riksmöten sålunda anvisade medel hafva, på sätt inom alla landsorter, der dessa medel erhållits och för afsedda ändamål blifvit vederbörligen använda, erkännes och vitsordas, framkallat och befrämjat verkställigheten af en mängd arbets-företag, hvilkas gagn i både allmänt och enskildt hänseende samt inverkan på den ekonomiska ställningen i sagde orter dagliga erfarenheten bekräftar. Detta förhållande och de flerfaldiga förberedande åtgärder, som redan inom Rikets flesta provinser blifvit vidtagna i förmodan, alt äfven vid denria Riksdag ytterligare tillgångar skola beredas för utförande af andra likartade och för vederbörande menigheter gagnande arbeten, synas Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 158. 65 synas utgöra tillräckliga skäl för Rikets Ständer att bevilja och anvisa den i Kongl. Majds ofta åberopade nådiga proposition föreslagna summa. Beträffande åter den i ofvan anförda motioner yrkade dels förhöjning i denna summa, dels anvisning af särskilda medel för myrutdikningar och andra valtenaftappnings-arbeten inom vissa delar af riket, så anser sig Utskottet icke kunna förorda de härom framställda förslagen. Under förutsättning, att Rikets Ständer komma att bevilja särskilda statsbidrag för de större och kostsammare företag, sorn Rikets Ständer, med hänsigt tili desammas allmännare vigt, och svårigheten för vederbörande jordegare att utan Statens medverkan kunna dem utföra, anse från det allmännas sida böra med betydligare bidrag understödjas, förmodar Utskottet, alt det lill Kongl. Maj:Is disposition föreslagna belopp skall lemna erforderlig tillgång för de understöd, hvilka under nästkommande 3:ne år beliöfva meddelas för andra sådana sjösänkningsoch myrutdiknings-företag, som, med afseende a deras betydenhet och angelägenhet för kringliggande ort, af Kongl. Majit pröfvas förtjena att genom dylikt understöd befordras till verkställighet.
STOCKHOLM, P. A. Norstedt & Ankom till Expcd. Utskottet d. 6 Maji 1829. Förnyadt Utlåtande, i anledning af väckta Motioner om vederbörandeS befrielse från hjelpedagsverksoell stängsel-skyldiglietens utgörande till nedannämnde boställen. Sedan Utskottet uti detta ämne afgifvit Betänkandet N:o 25, hafva Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeSlåndet detsamma återremitterat, på grund, af dervid gjorde anmärkningar, nemligen: inom Riclderskapet och Adeln af Friherre Anckarsvärd C. H.j som fästat uppmärksamhet derpå, att, oaktadt den af Utskottet uti Betänkandet åberopade Kongl. Resolutionen af den 10 December sistlidet år, — med afseende å hvilken Utskottet, för sin del, funnit Riksdagsfullmägtigen Lars Larssons från Skaraborgs Län Motion, angående Allmogens i Gudhems Härad befriande från stängseloch dagsverks-skyldighet till Majors-Bostället Bihang till R. St. Prot. 1828 och 1829, S:c/e Sami. I ig:e Haft. 2 Besv. och Oecon. Utsk.
3:o för Stats-Kontoret, att öfvertaliga Notarien derstädes Johan Adam Jaedren, som lider af svår bröstsjukdom och hvars afgång, enligt Rikets Ständers beslut i skrifvelse den 16 Februari 1858, utgör ett vilkor för genomförande af den då bestämda arbetsoch lönereglering i Stats-kontoret, måtte på Allmänna Indragnings-staten förflyttas, med bibehållen aflöning enligt Stats-kontorets äldre stat . R:dr 1,344: — hvilket belopp, tillika med redan besparade 650: — för f. d. Ombudsmannen och Redogöraren vid Direktionen öfver Lappmarks Ecklesiastikverk, eller tillsammans R:mt R:dr 1,994: — följaktligen komme att afgå från Stats-kontorets nu provisoriskt bestämda allöningssumma; men att deraf återstående 85,100 R:dr måtte på ordinarie stat uppföras; 4:o för Kammar-Rätten, dels att de medel, som uti dess nu gällande stal finnas upptagna med tillsammans 4,727 R:dr 50 öre för Kanslist-graden och 572 R:dr 50 öre för biträde vid Registratorsoch Aktuarie-göromålen, således tillhopa 5,300 R:dr, måtte i den blifvande definitiva staten sålunda fördelas: en Kanslist, tjenstgörande på Registratorsock Aktuarie-kontoret . R:dr 1,000: — tre Kanslister i Kammar-Rättens Kansli, å 1,000 R:dr » 3,000: — en Kanslist på Advokat-Fiskals-kontoret » 1,000: — samt arfvode för biträde vid Registratorsoch Aktuarie-göromålen » 300: — dels ock att för ytterligare en Kammarskrifvare i Öfver-Revisions-Departementet måtte beviljas lön 1,000 R:dr; hvaremot Kammar-Rättens utgifts-stat minskas med derå nu uppförda, men icke Kongl. Maj:(s Nåd.