Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M då malte förhjelpa dem till sin rätt. Jag öfverlemna!- till en och hvar, om R. St. lämpligen kunna till K. M. ingå med en sådan anhållan ; R. St. böra väl först veta 0111 någons rätt blifvit för nära trädd, innan de hos K. M. anhålla om rättelse. Denna allmänna anhållan, alt, om någon lidit orätt, han måtte blifva förhjelpt till sin rätt, är alldeles öfverflödig, så länge vi äga 16 §:n i vår nuvar. Reg Form. Någon särskild ansökning derom i afseende på Hunneoch Halleberg synes mig följaktligen olämplig; hvadan jag yrkar afslag på denna Utskrs framställning. Gr. von Platen, Baltzar: Då hvar och en känner den vigt, som i allmänhet fästes vid de nu redan ingångna knek - Den 23 September f. ni. 569 knektecontrncten, då livar och en vet hvad oro det skulle väcka, om föi ändringar skulle ske uti livad som blifvit stadgadt genom dessa eontracter, så anser jag rätt att låta detta mål gå lill laga domstol; ty jag finner det rätt att, då någon anser sig möjligen hafva lidit orätt i en sådan fråga, låta det gå till laga undersökning, och Kronans rätt blifva beroende af den laga domstolens undersökning, på det att målet en gång måtte blifva slutligen afgjordt. Hvar och en måste väl erkänna, att uttrycken bär ej äro så tydliga, alt icke man å ömse sidor kan anse sig hafva rätt; och jag skulle derföre önska att man ville ingå på hvad Utsk. framställt. Denna undersökning är här begärd i olikhet med hvad sorn uti en annan sak var fråga 0111 för några år sedan, derför att någon rotehållare ej bevakat sin rätt, hvilket llr Ström ganska riktigt anfört. Det är också icke utan exempel, alt rättigheten att u föra sin talan har blifvit medgifven åt den, som försuttit sin rätt. Detta är allt hvad som i denna fråga blifvit begärdt.
Hr Landtm:s uppfattning, varit att propos. å bifall måtte blifva framställd, och att vid sådant förhållande denna propos. nu bordt framställas; men att derest densamma blefve besvarad med nej, derpå följande propos. naturligtvis komme att lyda å återremiss. Propos. å bifall lill Utsk:s i 2:dra punkten gjorda hemställan hlef härefter ånyo framställd, men besvarades med starka nej, blandade med ja. Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot 2:dra punkten gjorde anmärkmr föranleda lill samma punkts återremitterande, ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, alt R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat denna sednare propos. 3 punkten. Utsk:s i denna punkt gjorda tillstyrkande blef af R. o. Ad. bifallet. 378 Den 6 Maj f. m. 4 punkten. Hr Silfverstolpe, Fredr. Otto: Uti förevar, punkt har Utsk. såsom skäl för afslag lill K. M:s framställning i ämnet anfört, att, enligt Utsk:s åsigt, det vore församlingarnes skyldighet att aflöna sina predikanter. Jag erkänner detta såsom grundsats, men det finnes förhållanden, hvarunder den icke kan följas, då nemi. det är Statens intresse, att nya församlingar bildas för alt sprida kultur inom vissa orter, hvilken sedermera än ytterligare må kunna sprida sig. Så är just förhållandet med de här ifrågavar. kapellförsamlingarna. De äro belägna i en vild mark, der ingen kan färdas knappt nog ridande, ännu mindre åkande, der innevånarne hafva ganska ringa näringar, som gifva deras idkare ett ganska tarfligt uppehälle, men icke lemnar öfverskott för aflöning åt clereciet. Dessa omständigheter föranledde K. M:s framställning i ämnet och ehuru jag efter så lång tids förlopp icke kan bestämdt påslå det, tror jag likväl att bland de handlingar, som blifvit till Utsk. öfverlemnade, skola finnas sockenstämmoprot.
Domstolens underdåniga utlåtande blifvit af Kongl. Maj:t i nåder infordradt; hvarefter Högsta Domstolen beslöt följande underdåniga utlåtande: 5 §• Högsta Domstolens fleste ledamöter ansågo det i denna § meddelade stadgande, att “vexelgifvare är för vexelns godkännande och betalning ansvarig, efter vexelrätt, till alla dem, som af vexeln blifvit innehafvare®, vara något för vidsträckt, enär åtskilliga fall kunna inträffa, der ansvarigheten ej bör blifva så oinskränkt, som förevarande stadgande antyder, t. ex. då öfverlåtelse af vexeln skett emot vexelgifvarens förbud. Tydligare blefve derföre meningen af nämnde stadgande uttryckt, om det affattades i dessa ordalag: Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 69. 39 “Vexelgifvare stånde för vexelns godkännande och betalning i ansvarighet efter vexelrätt, så framt ej annorlunda i denna lag stadgadt är.“ Justitie-rådet Schmidt yttrade, att då ifrågavarande § innehåller den allmänna regeln, och de å serskilda ställen i förslaget sedermera förekommande stadganden, hvilka, i en eller annan mån, härifrån äro afvikande, måste anses såsom undanlag, de der tillämpas endast i de bestämda speciela fallen; ansåg Justitie-rådct sig cj böra instämma i den emot förslaget i denna § gjorda anmärkning. Justitie-rådct Alexandersson lemnade äfven denna § utan anmärkning.
Lydande denna uppmaning, skall jag, för så vidt det under den korta tid jag innehaft den ansvarsfulla plats, till hvilken Eders Kongl. Majits dyrbara förtroende mig kallat, varit mig möjligt att intränga i Landtförsvarets mångartade förhållanden och upptäcka dess brister och behof, samvetsgrann! Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. om Statsverket 1885. 3 och efter bästa öfvertygelse framlägga desamma, under förhoppning att för deras afhjelpande vinna Eders Kongl. Maj:ts nådiga bifall och Rikets Ständers allvarliga behjertande. En framställning af sådan art skiljer sig naturligen uti tvenne hufvudafdelningar efter arméens personella och materiella behof. I afseende på de förstnämnda, eller hvad som tarfvas för P er sonalen, så tror jag mig, innan jag öfvergår till närmare undersökning derom, böra uttala, mina åsigter om Svenska arméens nuvarande organisation, hvars lämplighet man någon gång hört ifrågasättas till och med af en och annan bland nationens ombud, men hvilken jag, för min del, anser i det hela vara så väl lämpad efter Sveriges lokala förhållanden och behof, att jag tror densamma, i och för dess fosterländska egendomlighet, böra vara kär för hvarje Svensk. 1 de flesta af Europas stater uppsättas krigshärarne uteslutande genom beväring eller s. k. konskription; men detta system är genom den långvariga öfning, det unga manskapet, för att blifva krigsdugligt, måste underkastas, särdeles tryckande för folken i dessa stater, och har för öfrigt ingenstädes, icke ens i Preussen, der detsamma eljest strängast tillämpas, kunnat följdriktigt genomföras, då den kännbara bristen af stående stamtrupper öfverallt tvungit till större och mindre afvikelser från detsamma. Englands och Rysslands arméer åter äro grundade, den förra på värfning, oell den sednare på utskrifning.
Det må nemligen ihågkommas att, när minoriteten i Utskottet ville försvara de rättigheter hvilka man fordom tilierkändt jordbrukarne, att ostörde af revolutionära omkastningar i lagstiftningen, få tid på sig att bereda öfvergången till ett förändradt landtbrukssystem och fördenskull emot den föreslagna brådstörtande förändringen anförde, bland sannolika följder deraf, att lurendrejeri med utländskt bränvin kunde upp komma, äfvensom att man hade sitt landtbruk så beräknadt att man behöfde bränningen för att använda sitt större förråd af potatis — genmälte man, att smyghandel med bränvin icke kunde befaras i någon större utsträckning; och åter i afseende på den anordnade stora potatisodlingen, att potäterna kunde begagnas till boskapens utfodring —- nu åter har majoriteten, såsom skäl för sin önskan om utsträckt bränningstid upptagit just dessa, minoritetens, motiver, dem man förut vederläde. Nu kalkylerar man Öfver differenserne i utlandets ocb de inhemska bränvinspriserne och kommer till det resultat att genom införsel priserna å bränvin i landet ”ej skall betydligt höjas öfver det gängse”. För att riktigt verka till förmon för sin åsigt af behofvet att bränna mera, försmår man icke ens begagna den snart utridna käpphästen om ”Bankens Silfvertillgång, som skall anlitas”, — under det våra egna produkter, framför allt potäter, tilläfventyrs saknade afsättning.” Nu duger således icke anvisningen om potäternas användande till utfodring. Ett sådant sätt att kasta motiver, samma motiver för eller emot, allt efter som behofvet för tillfallet gör nödigt, är stötande, antingen det betraktas ifrån förståndssidan eller från hederns fordringar. Utskottets majoritet bemöter också i förhand ett uppstäldt inkast om förbud mot utländska spritdryckers införande, och finner sig ”ingalunda kunna förorda åtgärder som i så hög grad skall kunna föranleda lagöfverträdelser”.
Sedan den enda vid nämnde Expedition anställde person, hvilken under sednare tiden egde rätt till ersättning för den under lönerna tillförene beräknade spanmål, med döden afgått, Ilar stadgandet i sista punkten af nu gällande Reglements-g förfallit. - 156 g, angående kostnaderna för Justitie-Ombudsmannens embefsresor, samt anslaget till expenser vid haris Expedition, äfvensom trycknings-kosfnadefna för hans embets-berättelscr, innehåller samma stadgande sorn nuvarande SfafsVfskol fels Memorial, jV. :o 357. 3 Reglementes 135 g, med tillägg af det under denna riksdag, genom bifallandet af Utskottets Utlåtande N:o 02, fattade beslut rörande resekostnaderncs godtgörande. 157 §, angående aflöningen för Sekreteraren hos Bonde-ståndets Kanslidirektion, är lika lydande med 13G g, af .1851 års Reglemente. 158 g, angående utbetalningen af återstoden utaf den vid sednaste riksdag, enligt 138 § af det då utfärdade Reglementet, till stats-behofvens fyllande för nu tilländagäcnde stats-reglerings-period, anvisade årliga summa, svarar emot samma Reglementes 137 g. 159 §, angående ersättningen af bristerna i stats-inkomsternes, enligt Riksstaten, beräknade belopp, har samma lydelse, som meranämnde reglementes 139 g. 160 §, angående bristerna i de så kallade förslags-anslagcn, innefattar det i nu gällande Reglementes 140 § intagna stadgande, rörande Eiksgälds-kontorets ersättnings-skyldigliet för dessa brister; hvarjemte tillagts en nödig ansedd föreskrift, derigenom Kongl. Stats-kontoret berättigas, att, utan afbidan af den tidpunkt, då liqviden för bristerna och besparingarne å Riks-stafens alla förslags-anslag samt öfverskotten å stats-inkomsterna kan uppgöras, erhålla ersättning lör de å en eller annan hufvudtitels förslags-anslag uppkomna brister.
Hvad beträffar Friherre Palmstjernas motbevisning, att jag skulle hafva misstagit mig, då jag påstod, att Utskottet ej ägt kännedom om SkoIStatens lönevilkor, så linner jag mig ej vederlagd deraf, emedan orden uti Utskottets förevarande Utlåtande intyga, att Utskottet ansett sig vara i sådan brist på kännedom af förhållandet, att Utskottet föreslagit Rikets Ständer en underdånig anhållan hos Kongl. Majit om upplysning af LärareStatens lönevilkor och boställs-värden. Herr Ribbing: Då denna discussion fores i elt redan afgjordt ämne, kan resultatet af densamma blott blifva några Ledamöters reservation mot ett redan fattad t beslut. Hvad det föreslagne tillägget beträffar, så kan det väl icke bifallas, enär det inverkar på ett redan vidtagit beslut. Jag anhåller således, all Herr Grefven oell LandlMarskalken täcktes fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att saken redan är afgjord. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Då Statsoch EkonomiUtskottens första Betänkande förevar, anmärkte jag emot detsamma, att af ifrågavarande anslag äfven någon del borde användas åt Adjunkterna vid Lunds Akademi, emedan Professorerne der äro bättre lönta, men Adjunkterne deremot vida sämre lönte än de i Upsala. Då Utskottens sednare Utlåtande i detta ämne bär förekom, förnyade jag nämnde anmärkning, men utan verkan på beslutet. Jag anhåller derföre, att nu i Protocollet få reservera mig deremot, att Utskotten ej behagat göra afseende på min anmärkning, hvilket var så mycket mera oväntad t, som i Ekonomiutskottet fanns en Representant för Lunds Akademi. Ej blott Professorer, utan äfven Adjunkter, böra så länge sådane anses behöflige, och hafva öfvervägande meriter till professionen, vara väl lönte, tv annars söka Adjunkterna att blifva Kyrkoherdar, hvarigenom brist på skicklige ef - 376
Genom denna reglering hafva åtskillige, i tjenst varande personer blifvit öfverflödige, och deras löner emedlertid förflyttade å 2:dra HufvudTitelns besparingar, nemligen: CommerceRådet m. m. Zenius Assessoren Örnberg v. Adv. Fiscalen m. m. Peresvetoff Mc Notarien Hägg Actuarien Hultin Bokhållaren Hjorth, lönefyllnad Copisten Psilander 17: a a CommerceDrängen Span mai linPenningar. der lönen 120: — 1,260: — - . 82: — 869: 3a. - h 57: —* 595: 2,-j. - . 55: — 450: 46. 5 o5: ■ 550: 46. 5. 9: —i 97: 8. — . 17: — 179: 24. - . 11: — 121: 24. - Summa 542: — 5,725: 12.10. hvarjemte vice Presidenten och Riddaren Qviding åtnjuter, enligt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 9 Mars 1824, utaf nämnde Besparingar, en Extra Lön af 2,000 R:dr; och synas desse löner böra å Allmänna Indragnings-staten uppföras. 5:o För KammarRätten har jemväl, i enlighet med Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den i5 October 1831, en ny reglering blifvit faststäld, sålunda, att Penningar. 48,250: 55,174: 19. 3. Nya Staten upptager Gamla D:o D:o Spanraal under löncrne. 4,487: — 5,154: — 15,075: 28. 9. Skillnaden 1,555: - torde böra å Stat uppföras.
a. böra sålunda förändras: att inför Rådstufvu-rätten blifvit i hufvudskrift förevisade och uti intecknings-protokollet ordagrannt intagna de af Konungen sanktionerade bolags-reglorna, Uti § 19 är föreskrifvet att, om enskild Bank råkar i konkurs, dess kredit-sedlar skola draga »ränta efter åtta för hundradet om året.» Dét torde böra erkännas, att enskild Ranks iråkade obestånd redan i och för sig sjelf är en så stor olvcka, att ingen straffbestämmelse behöfs för alt söka förmå sådan enskild Banks' styrelse söka undvika konkurs, hvadan jag för min del vördsammast föreslår: att denna ränta mätte i stället bestämmas till sex procent laga ränta. 3:o. Uti § 23 mom. 2 föreslå Utskotten, att preskriptions-tiden å upphörd enskild Banks kredit-sedlar skulle sättas till fern år. Det torde kunna förutsättas, att, så länge enskilde Bankers kredit-sedlar endast utgöra ett konventionelt betalningsmedel, hvilket det ankommer på enhvar att emottaga eller ej, dessa sedlar icke blifva såsom mynt ansedda och i följd deraf ej heller såsom sådant skrinlaggda för oförutsedda behof och möjligen någon gång bortglömda. Deremot är det alldeles klart, att det kommer att medföra stora olägenheter, om under fem år efter Bankens upphörande intet sterbhus Bankooch Lag-Utskottens Betänkande, i\:o i. 29 kan utredas eller ingen konkurs afslutas, för det alt bland tillgångarne funnits en Bankaktie. Handels-bolag, som fortgått genom generationer, kunna erhålla årsstämning å sina borgenärer, men ett bank-bolag, hvars hela verksamhet och tillvaro i lag blifvit begränsad till tio år, skulle uti ytterligare hälften så lång lid vara utsatt för möjligheterna af sedel-förfalskning och dermed förknippade förluster, derföre att någon, som icke på två år hunnit presentera en innehafvande kredit-sedel, möjligen skulle medhinna sådant på fem år. Sammansatta afdelningen hade föreslagit denna preskriptions-lid lill tvä år, och i enlighet dermed torde Utskottens förslag förändras.
Länge har hon svårt, att göra saken begriplig för sin döfva mor, hvilken ständigt hör fel och förvrider hvad flickan säger; men då modren får klart för sig hvad frågan gäller, tillstyrker hon dottern att antaga ett så hederligt anbud. Men dottren säger sig vilja hafva något ”bättre upp” och fortsätter att gå till den ena efter den andra af karlarna; de göra henne anbud, modren tillstyrker att antaga,men jungfrun vill hvarje gång hafva något bättre upp. Slutligen återstår blott en enda, men denne är något mycket simpelt, och honom måste hon taga till man, emedan hon gifvit alla de andra korgen. Gråtande beklagar hon sig för modren, men denna bannar och slår henne, görande henne förebråelser för hennes högmod. Sådana små improviserade scener hafva bland folket varit mycket allmänna och älskade; mängden af dem hafva ej blifvit upptecknade; de hafva varit ögonblickets barn, födda af dess glädje, glömda minuten efter. En af de älsta folklekar vi hört omtalas hörer till denna klass. Det berättas, att en isländare, Brand Thorkelson, påfann i början af 11:te århundradet en lek, som kallades ”Syrputhing” och bestod i ett slags narrspel, hvarigenom hela lagstiftningsväsendet och tingsordningen på ett löjligt sätt efterhärmades. Denna lek blef med sådant bifall upptagen i nabolaget omkring den gård, der Brand höll till, att alla unga män strömmade dit hvar afton för att hålla Syrputhing, till stor olägenhet för husbonden, som för denna leks skull icke under lång tid hade någon nytta af sitt tjenstefolk43. Så har mången folklek bildats. I äldre tider var det ofta de offentliga angelägenheterna, som gjordes till ämnen för satiriska dramer i folklekens form; i sednare tider mera tilldragelser inom umgängeskretsen.
Chefen för Finans-Departementet, Stats—rådet Sandströmer anhöll i underdånighet, att få underställa Kongl. Maj:ts Nådiga ompröfvande de Finans-Departementets underdåniga föredragning tillhörande frågor, som anginge regleringen af utgifterna å riksstatens Förslå, Sjunde och Nionde Hufvudtitlar; i hvilket afseende sålunda först förekom beräkningen af anslagen å Forsta Hufvudtiteln, omfattande Kongl. Hofoch Slotts-staterne. Departements-chefen hemställde härvid i underdånighet, att då, vid scdnaste statsreglering, anslaget till Hans Kongl. Höghet Kronprinsens hofhållning blifvit af Rikets Ständer fastställdt till 25,000 r:dr, men Rikets Ständer dervid tillika förklarat, att från och med början af det år, då Hans Kongl. Höghets förmälning komme att ega rum, nämnde hofhållningssumma skulle förhöjas till 100,000 r:dr och förhöjningen intill nästföljande statsreglering af Riksgälds-kontoret utbetalas, Kongl. Maj:t nu ville i Nåder föreslå Rikets Ständer, att ifrågavarande anslag måtte varda i riksstaten upptaget till sistnämnde belopp. Jemte bifall till denna, af Stats-rådets öfrige ledamöter biträdda, underdåniga hemställan, behagade Kongl. Maj:t i sammanhang dermed, Nådigst förklara, att, i anledning af det emellan Hans Kongl. Höghet Kronprinsen och Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan afslutade giftermålskontrakt, ville Kongl. Maj:t äfven i Nåder föreslå Rikets Ständer att, i enlighet med hvad förut i lika fall iakttagits, såsom handpenningar för Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan anvisa Aderton Tusen Riksdaler Banko.
Flottan, jemte de troppar den öfverförde, återtog Gottland, hvilket onekligen äfven hade kunnat med samma framgång verkställas af Fregatter och Transportfartyg; men hvad angår blokaden af den Ryska flottan, månne den varit lika verksam utan den Engelska under Hood, hvilken tog och brände det enda Ryska skepp, som eröfrades? Derefter kom affären med 2:ne Ryska Hemmemeroch Svenska flottans småfartyg vid Jungfrusund. Detaljerne häraf behöfva ej återkallas; men nog vittnar denna affär mera för nödvändigheten och nyttan af en Skärgårdsflotta, 20 Den 19 Mars f. m. än af en stor flotta i Skärgård. Som sagdt är, skall jag gerna medge mitt uttryck ej vara det bästa; men med hvad rätt tillskrifver man det de värsta motiver? Berättiga möjliga misstag, mensklighetens vanliga lott, till den aldra värsta uttydning? 1809 blef en ganska betydlig Skärgårdsflotta qvar vid Gislinge, då Puken gick till Ratan; ett par mindre segelfartyg stationerades på Alands haf. Om dessa eller Skärgårdsflottan mäst betäckte Svenska skären och bufvudstaden , på sommardagen, för den på Aland stationerade Ryska Skärgårdsflottan, torde bero af Ryssarnes och vårt individuella omdöme om förhållanderna. Men sjelfva expeditionen till Ratan är det, som bar bevisat mig, och jag tror skall bevisa för alla fördomsfria vigten och afgjorda företrädet vid en sådan expedition, som ångfartyget måste lia framför alla andra transportmedel; ty om Skärgårdsflottan omöjligen så hastigt bade kunnat komma fram till Ratan, utan de då af vinden gynnade Linieskeppens och Fregatternes åtgärd, så finnér man ock lätt företrädet af ett medel för samma ändamål, som oberoende af vind, och i följd af sitt mindre djupgående, kan oförryckt gå fram i skärgård, eller då vädret är vackert, på öppen kust med sitt släp och (en ej ovigtig omständighet) moderera sin fart efter behof och Den 19 Mars f. m. 21 de släpades förmåga att uthärda med den. Hvad Skärgårdsfartygen, som kunde gå in på det grundare vattnet, åter voro under sista acten vid Ratan, är bekant.
Enligt dessa upplysningar hafva under året 1827, blott inom 17 af Rikets län, blifvit af rofdjuren fällda: hästar och föl 4^5 stoxar, kor och qvigor 3,108 „ får och getter 19,ro4 „ och svinkreatur ... 2,5o4 „ tillsammans 20,181 st. Från de öfriga 7 länen hade de begärda upplysningarna ej inkommit, men då de flesta af dessa län just äro bland dem, som mest besväras af rofdjuren, och då det uppgifna antalet fällda kreatur väl kan vara mindre, men icke större, än det i verkligheten utgjort; så torde förödelsen öfver hela Riket under ett enda år kunna med säkerhet uppskattas hafva uppgått till närmare 40,000 st. kreatur af ofvannämnda beskaffenhet, och förlusten hafva utgjort åtminstone omkring 200,000 r:dr b:CO, — en förlust så mycket mera kännbar, som den säkerligen till det mesta drabbat de fattigare bland landets innevånare, emedan desse icke förmå vårda sina kreatur så, som de mera bemedlade. Nu är likväl här icke räknadt det stora antal renar, gäss, höns o. s. v., som årligen äfven af rofdjuren annammas, och än mindre den mängd nyttigt vildbråd de förstöra, och som annars skulle kunna komma landtmannen till godo. En hvar torde derföre inse, att frågan om rofdjurens förminskande här i landet verkligen ännu förtjenar den största uppmärksamhet, ehuru dessas antal, och följaktligen äfven den skada de föröfvat, i äldre tider mäste varit ändock betydligare. — Rikets lagstiftare hafva också, åtminstone fordom, sett saken från en allvarsam sida. 1734 års Jag föreskref, bland annat, att hvarje helt hemman i Röket skulle Dun 26 Februari e. ni. 433:3 slutille hålla elt vargnät af 12 alnars längd och 5 alnars höjd, samt att i hvarje socken skulle af socknemännen hyggås, underhållas, med bete förses och vaktas en varggård eller varggrop.
Lindblom. Herr Biskopen m. m. 'Tingstadius. H err Doctor Stenhammar. Herr Borgmästaren m. m. Sandberg. Herr Den 8 Mars i Herr Assessoren m. m. de Mare\ Herr Borgmästaren Ekstrand. Och af Bonde Ståndet? Per Jonsson. 'Bengt Svenssån och Jon Jonsson. Efter foitsatt läsning a,f Kongl. Allmänna >1 agazins-Directionens Protocol'1, ifrån och nied den 7 Juni till ochi med den 19 Juli 1810, anmalte Hof-Marskalken Herr friherre Föök-, så-, sorn deputerad från Herrar Revisorers Rakenskaps-fördelning, att Herrar Revisorer på denna fördelning hade af nöden mera biträde, fbl? nödiga upplysningars meddelande vid Revisionsveiket, än hvad Kamereraren lagervall, sorn Herrar Revisorer derstädes tillhandagår, möjligen Iean hinna lemna; hvarföre Herr Baron öéh HofMaskalken anhöll, det någon person ju förr desto hellre matte utses, som i fråga varande behof kunde afhjelpa. Herr Grefven och Ordföranden underrättade Herr Baron och Hof-Marskalken, att Herr Grefven och Ordföranden genom undertecknad hade hos Kongl. Hirectionen låtit anmäla Herrar Revisorers önskan, att Kongl, Hirectionen ville inom sig utse någon af dess Ledamöter, sorn kunde meddela Herrar Revisorer sådana speciella upplysningar eller förklaringar, hvilka Herrar Revisorer kunde hafva af nöden ; och hade Herr Grefven och Ordföranden derefter erhållit underrättelse, att Kongl. Hirectionen derom anmodat dess adjungerade Ledamot Kamereraren Holm - Den 8 Mars, 361 Holmblad, hvilken, såsom hvarje dag i Kongl. Di rectionen närvarande, kunde, när Herrar Revisorer vid förekommande fall sådant önskade, påkallas. H err Hof-Marskalken Baron Fock bortgick. Sedan läsningen af Protocollen för denna dag blifvit slutad, lato Herrar Revisoier anmoda Kamereraren Holmblad inkomma, sorn afgaf svar och upplysning öfver åtskilliga under läsningen af Protocollen antecknade hagor 111. tn.