Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emellertid min afsigt icke är, att genom förhöjande af minimi-tarifen för hemmans-värdet på landet, öka Statens inkomster, utan endast att få så stäldt, att fastigheter på landet komma att beskattas någorlunda lika med fastigheter i städerna samt med inkomst af handel och rörelse, äfvensom med ränta, ifall mitt förslag, att beskatta denna sednare, antages, blifver det en gifven följd, att om mitt förslag att förhöja minimi-tarifen för hemmans-värdet på landet antages, och Statens behof ej fordrar, att den summa, som genom bevillning skall utgöras, måste ökas, en motsvarande nedsättning komme att ske, så väl i per mille-afgifteu för fastigheter, som i procenten för inkomst; och då den tillökning i bevillningen för fastigheter på landet, sorn härigenom skulle komma att uppstå, blefve så obetydlig, att den knappast blefve märkbar, hoppas jag, att Rikets Ständer, äfven af detta skäl, skola medgifva den af mig föreslagna jemkningen. De minimi-afgifter och bestämda afgifter, som blifvit af Utskottet fixerade, anser jag, i hvilket fall som helst, böra qvarstå.” Af Herr J. Malmborg: ”Under det man nödgas erkänna, att af alla beskattningsformer, från och med de urgamla natura-preslationerna, småningom öfverllyttade till grundskatter på farligheterna, till och med de nyare, under vexlande former al accis-, tull-, stämpel-, tillverkningsm. 11. mer och mindre indirekta beskattnings—titlar, ingen enda är till principen så rigtig eller i verkställigheten borde kunna blifva så rättvis, som den inkomst-skatt, hvilken med individuel kännedom om hvarje särskild persons ställning, honom af bans närmaste samhälls-medlemmar pålores, torde dock svårligen gifvas någon beskattning, öfver hvars ojemna fördelning klagomålen äro så allmänna och —- man må icke förneka det — så befogade, sorn just denna inkomst-bevillning. Det är öfverflödigt att ingå i någon bevisning för detta påstående. En hvar har förnummit samma klagan och är i tillfälle att vitsorda dess rättmätighet.
?>Igj:l8 lVädigg liekgll ninA nu up^>8gll körslg^ lill iXgdi^ 8!trilvels6 lill kilcels KlgNller, gll«äei>de ^örordngnde kor 8lgls-ligdsl //rcs 5 deir i /z,2 § gl kilcsduAs-Oi dniuZen gkseddg kekgllnin-; med kilcsdggs-^i enden. kon^l. Ngjrl läelcles, enlind 8lgl8-k»ädsls ökri^s kedgmölers nnderduniAg lillslyrlcgnds, i Käder §>llg delkg köislgA, sädgnl del linnes ?rolocoIIel kilgAdl; Oell kekgllle gll, i ökverensslginmelse deimed, 8lciikvei86 slculls Zsnom Ltgls-kLclel 2^/rvrerLv lill Livets ständerökverkemnrrs. lix proloeollo, 6rr«^. ^Vors/r-örrr. ^:o 62. till Lxp. l-ltsll. den ri dun i» ti. ii k. ro. ^k/s/riks ^Vcrr/rAcr ^»/rr/^/ce/ss /r/^ /^r^s/s ^/tt-rc/e-L ^ crrrAcrsrrc/s srr /'srrsrorr^ crrrs/crsrrc/s s-r^crrr s/Zcr/dtt-rr/rc/rrs vres x/mr>cr/err rrr. rrr. 6^rr«?cr/ cr/ L^'rr^/ t^r/vsK <8/os^^o/ms H/o?/ c/srr 26 dl/r/l 1840.
Nådig öfvertygelse, att Fadrens förtjenster skulle säkrast understödja Dottreng bön, i Nåder föreslagit Riksens Ständer, att St Friherrinnan Tornerhjelm, född Liljencrantz, anvisa en årlig Pension till någonmildring af hennes bergn i ngs-bekymmer. Riksens Ständer, som erkänna f, cl. RiksRådet tn. m. Herr Grefve Liljencrantz’s förtjenster och den förbindelse, Staten eger, att icke lemna Dess Dotter bloltstäld för behofven, hafva altså beslutit, att, ehuru Friherrinnan Tornerhjelm, såsom varande gift, icke kan anses ega Bihang till Riks-St. Prot. 10:de Sami. i3i5. 6a6 Underdåniga Skrifvelser'. någon bestämd rättighet till Pension J bemaldd Friherrinna likväl må, i anseende till dess Faders förtjenster, undfå en årlig Pension af a 50 F:dr, hvilken kommer, att å Allmänna Indragnings-Staten uppföras och; räknad från nästa års början, till henne anordnas och utgå, så länge hon befinnes deraf i behof» Detta få, till svar å E. K. M:ts Nådiga Proposition, Riksens Ständer i underdånighet med'- dela; och JRiksens Ständer framhärda etc. [Uppl, oi godk. hos Ridd, o. Ad. di ijj Oct.1 1823J Preste-Ståndet d. 17 — —• Borgare-Ståndet d. 17 Bonde-Ståndet d. 17 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, rörande beviljad Pension för Directeuren J.
Jacob, yrkat, att då, sedan samina för Byggnadens underhåll bestämde Anslag beslöts, förändrade omständigheter inträffat så val medelst den Dramatiska Theatrens uppbrinnande, hvarigenom de begge i HufvudStaden varande Theatrarne blifvit sammanslagne och större utrymme vunnits för den Dramatiska Scenen, med en Anslaget troligen fullt motsvarande ersättning, som ock att några sådane Dramatiska Producter af stort värde och mycken omkostnad, att de behöfva genom serskilt anslag uppmuntras, sedan den tiden icke blifvit gifne , så borde ock hela Anslaget Statsverket besparas; hvaremot H. Esc. Hr Grefve af Wetterstedt j Gustafa tillstyrkt Anslagets fortfarande, såsom ledande sitt ursprung från annan orsak än blotta byggnadens underhållande; hvarförutan inom H. BondcStåndct blifvit anmärkt: af Hans Jansson från Elfsborgs Län, att anslaget borde nedsättas, enär det vore tungt för den fattiga Allmogen, som ofta sjelf vore i saknad af lifvets nödvändiga uppehälle, att ändå nödgas contribuera för ett ändamål, som endast tjenade Hufvudstadens Publik och de bäst lottade medborgare till tidsfördrif och nöje, särdeles som Staten bekostat sjelfva Inrättningen och densamma, såsom ägande en betydlig och daglig inkomst, borde kunna äga bestånd, ulan det stora årliga bidraget af 206 Stats -Utskottets det allmänna; tilläggande Hans Jansson, alt det mäst intressanta Skådespel vore den sköna naturen; det nyttigaste tidsfördrif: Flit oell arbetsamhet; den sannaste moral: Religonens, dygdens och menniskokärlekens förenade bud; af Nils Mänsson från Malmöhus Län, att då serskildt Hus för Dramatiska Spectaklet nu mera ej funnes, utan Operahuset dertill begagnades och någre kostnader fö I ja k te I ige n numera icke beliöfde användas till reparationer derå, borde Anslaget i mohn derefter eller till hälften nedsättas; och hafva Anders Danielsson frän Elfsborgs Lån, Anders Johansson Brisman frän Skaraborgs Lån och Lars Ericsson från Gefleborgs Län , af den anledning bestridt ifrågavarande Anslag, att 0111 Inrättningen icke bure sig sjelf, Stockholms Stad borde bekosta denna , likasom dess andra, lustbarheter.
Ty hvad den omständigheten angår, att straffet för förfalskning af Bankens sedlar står i sammanhang med flere straff-gradationer för delagtighet i brottet, om hvilkas omjemnkning motion ej blifvit vackt; så anser jag Lag-Utskottet oförhindradt att, med anledning af Friherre Thure Cederströins vid motionen gjorda tillägg, taga ofvannämnde straff-bestämmelser under förnyad pröfning, på det att öfverensstämmelse mellan den nu Bancooch Lag-Utskottens Ullålande, IV.-o 3. 7 åsyftade lag förändringenoch alla dermed sammanhängande lagrnm må åsladkommas. Denna min olika åsigt underställer jag vördsamt de Höglofhga Riks-Ståudens mogna beprötvande.” Uti denna reservation förenade sig Riksdags-Fullmägtigen Zetterberg. Af Borgmästaren Ekholm: ”Emot de sammansatta Utskottens förslag att, med afstyrkande af bifall till Friherre Cederströms motion, Bibehålla det i 1747 års Förordning stadgade stränga straff af lifvets förlust medelst hängning, för efterapande af Bankens sedlar, föranlåles jag reservera mig på följande skäl. För det första anser jag för min del denna fråga endast hafva bordt af Lag-Utskottet behandlas, emedan den åsyftar förändring i en gällande Civii-Lag, hvarutinnan, likasom i alla likartade frågor, jag förmenar Baneo-Utskottet, om det kan an!ag,as vid behandlingen böra hafva uteslutande afseende på Bankens fördel, icke mer än andra parter böra hafva rätt att sig utlåta. Beträffande dernäst sjelfva hufvudsaken, så lärer ingen kunna bestrida, det straffet för förfalskning, efterapande och utprångling af Bankens sedlar, icke slår i något afpassadt förhållande till straffet för de icke mindre eftertänkliga och till allmän våda ledande förfalskningar, som kunna ega rum med Privat-Bankers och enskildes invisningar eller reverser, hvilka i mångå provinser nästan hafva utträngt Bancosedlarne och för hvilka förbrytelser det är ännu svårare att taga sig till vara.
Att 5 Mom. uti Betänkandet, rörande förbud för Gårdfarihand landen, att pä credit utlemna någon vara, måtte utgå, och i stället föreskrifvas, att Gårdfarihandlande icke bor till något tjenstehjon utlemna mer eller mindre varor på credit, utan husbondens vetskap och samtycke; och detta vid äfventyr, att eljest icke kunna for varan fordra betalning. I öfrigt har Utskottet för sin del ej funnit någon rättelse uti Betänkandet nödig, och tror sig således kunna lemna alia anmärkningar emot de oförändrade delarna deraf utan vidare ^var; dock varder detta allt, jemte en Ledamots särskilta mening, till Riksens Höglofl. Ständers afgörande vördsatnligen öfverletnnadt. Stockholm den 15 Juli 1815. På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Stån och Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar Eric af Wetterstedt. Bryn. Hesselgren. Pa Vällofl. Borgarepå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar And. fredin. Jvils Hersson. M. M. Rosbeck. Utdrag Den 17 Juli. 164I Utdrag af Protocollct, hållet i Riksens Högloft. Ständers Allmänna Bes vårsoch Oeconomie-Utskotts Plenum, d. 12 Juli IS! 5. S D. Upplästes det af Utskottets fö-va Beredning författade Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, rörande Gårdfari-handeln. Riksdagsmannen Olof Håkansson anfö de, det han, med åberopande af hvad så väl han liar i Utskottet anfört, rotan e detta ämne, sorn af de skäl Riksdagsmannen Anders Danielsson, såsom grund för de af honom hos Hedervärda BondeStåndet gjor a anmärkningar, emot Utskottets redan afgifna, men återremitterade Betänkande , andragit, bestridde inskränkning uti den Allmogen i Elfsborgs
Att priset på bränvin fallit under sednare tiden mot hvad det var i början, då den nya lagstiftningen infördes, anser jag icke halva härflutit deraf, att den nuv-.de skatten är för lag, utan deraf att tullsatsen å det utländska bränvinet icke är så hög, som den borde vara; ty det är påtagligt att, så snart främmande sädesbränvin kan införas i Sverige, varans pris icke längre bestämmes af landets egen produktion eller konsumtion inbördes, utan af priset på verldsmarknaden, med afdrag af den drawback eller restitution af skatten, som kommit importen tillgodo. Att likväl det oaktadt så mycket bränvin tillverkas inom landet har sin orsak deri, att mången jordbrukare endast på detta sätt kan tillgodogöra sig sina produkter, synnerligen af rotfrukter, hvilka ingå med mer än 60 proc. i tillverkningen, och hvilka icke äro afsättliga på längre håll och under alla årstider. Qvantiteten af främmande bränvin, som införes, må vara större eller mindre, så verkar den i alla fall på samma sätt, eller som en taxa, hvaröfver den inhemska varans pris icke får eller kan stiga, men härigenom uppstår ett förhållande, sorn icke blott är ogynnsamt för producenten och med detsamma för vårt jordbruk, som frambringar rudimaterierna, utan derjemte står i uppenbar strid med det moraliska ändamålet att fördyra varan, och med statsintresset att genom en stigande skatt på denna artikel kunna föröka statens inkomster på ett oskadligt sätt. Skattens natur förvandlas äfven härigenom till en skatt på råämnet, eller med andra ord på jordbruket, från att vara, hvad den borde vara, en skatt på konsumtionen. Man bör derföre sätta så hög tull på bränvin, alt all införsel göres omöjlig, alldenstund det anses för riksskadligt att stadga förbud mot införsel, som, eldigt min tanke, vore det rätta. Hvad beträffar frågan om drawback för utförsel af bränvin, så anser jag att en sådan bör ur såväl statsekonomisk som billighets synpunkt beviljas. Den Svenska jordbrukaren, som i många fall nödgas med underlägsna krafter täfla med utländningen vid afsättningen på egna marknader af sina produkter, borde icke förmenas möjligheten att åtminstone, i hvilken form som helst, kunna bringa dem på verldsmarknaden.
Då nu Utskottet, efter hvad mig synes, icke kommit till fullkomlig klarhet öfver detta ämne, derom Betänkandet sjelft må tjena mig till vittnesbörd, och sålunda icke kunnat beräkna, huru besluten skulle inverka på samhällets trefnad och bestånd, tillåter jag mig att inför de respective Stånden vördsamt uttala min öfvertygelse, på det frågan der må komma till ett bestämdt och slutligt afgörande, och icke som hittills igenfinnas på hvarje nytt Biksdags-program. Ingenting håller näringarne så tillbaka, sorn dessa ständigt återkommande strider, de varsko näringsidkaren vi^ 3o Bil. till Bevillnings-Utslxottets Utlåtande., JV:o 3o, hvarje nytt företag, de undanhålla capitalen för [industrien, de återhålla nationens techniska utbildning och, än mer, de göra lagarne lama och dess upprätthållare liknöjde, eller något ännu sämre. En större gåfva kan nationen af sina församlade Representanter näppeligen erhålla, än en öppen och klart uttalad öfvertygelse i denna fråga, grundad på mogen öfverläggning och full sakkännedom. Frågan, som skulle besvaras, var denna: kan ett land, som Sverige, i längden bestå med sjelfständighet och belåtenhet om dess näringar undertryckas och uppolFras? — Man afgör den icke med några abstracta tbeorier. — Det är nödigt att än en gång se lill, huru andra länder tänkt och handlat, huru de tänka och handla nu, om det också blifvit gjordt ett tusen gånger förut. Englands ord och Englands handlingssätt äro tvänne skiljde läror. Dess ord predika den ytterligaste frihet, dess handlingssätt den strängaste prohibition. Men dessa läror hade dock alltid en förenings-punkt, friheten, den me6t egoistiska frihet för sigj, och så lockade först och tvingade sedan detta England de lättrogne nationerna att gifva sig skatt, och dessa förenade skatter utgöra nu Englands colassala rikedom.
Ståndet godkände Utskottets förslag till voterings-proposition; Utlåtande JV:o 2,35j i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 174, angående dels alla bevillnings-medels inlevererande till Riksgälds-kontoret och dels allmänna bevillningens ingående till Statskontoret. I fråga om Irsta momentet lät Ståndet bero vid hvad Utskottet yttrat. 2:dra momentet ansågs ej föranleda till någon åtgärd; Utlåtande N:o 2,36j, i anledning af väckt motion om upphörande af afgiften till underhåll och reparation af Götha Hof-rätts hus. Bifölls; samt Dito N:o 23y, i anledning af väckt fråga angående förändrad disposition af, inom Skåne anvisad, kronotionde spanmål för stora barnhuset i Stockholm. Bifölls. S. D. Efter skedd föredragning bifölls Bevillnings-utskottets den 8 dennes bordlagde utlåtande N:o 25., i anledning af väckt motion om Prot.-utdrag den 43 Juli 1848. 535 åtgärders vidtagande tili beredande af rättelser i bevillnings-taxeringen för fastigheter. S. D. Föredrogs och bifölls Statsoch Lag-utskottens den 8 dennes bordlagda utlåtande N:o 38, angående åtskilliga frågor, som med fängelse-regleringen ega sammanhang. S. D. Föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 10 dennes bordlagda: Betänkande N:o 22_, i anledning af väckt motion om tillägg och förklaring uti Kongl, förordningen den 20 Januari 1824-, angående ändring eller utrifning af vattenverk. Bifölls-, Dito N:o 23, i anledning af väckt fråga om bestämmande af ersättning åt bostäils-innehafvare för deltagande i vattenaftappningsoch sjösänknings-företag. Bifölls i dess helhet; Memorial N:o zrf, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 2, i fråga om afskafifande af husaga.
Om man emellertid det oaktadt, deråt vill gifva den tydning, att berörde anslag icke finge till nyssnämnda ändamål användas, borde således någon serkild omständighet förefinnas, som åt en dylik tydning kunde gifva stöd. Något annat anslag för besagde behofs fyllande finnes åtminstone icke att tillgå, ty för detta ändamål kunde icke användas hvarken det särskilda anslag Den 7 Maj e. m. som till nya Cell-fängelser blifvit af R. St. anvisadt, eller det sorn å Riksstalen är nppfördt, till Läns-fängelsers underhåll. För Konungen återstod således icke annan utväg, såvida medel skulle kunna anvisas, än att begagna det omförmälda anslaget till fångars vård och underhåll. Att delta anslag skäligen kunde anses disponibel^ för i frågavar. ändamål synes äfven vara bevisadt af den omständigheten, att så beskaffade anvisningar under loppet af en lång förfluten tid, alltid derå egt rum utan att föranleda någon Const. Utsk:s anmärka, deröfver. Bland de många sådane anvisningar, som på detta anslag blifvit gjorda, ber jag att, som exempel få antora följande, nemi. enligt K. Brefvet d. 8 Äng. 1842 lill en kasernbyggnad å Carlsborg för 300 man af Kronoarbets-korpsen 9000 r:dr; till kaserner för kronoarbets-kompagnierne å Waxholm och Rindö, enligt K. Brefvet d. 22 Aug. 1843, 18,801 r:dr; enligt K. bréfvet d. 19 Juni 1845, till ett tvätthus vid Straff-och arbelsInrättijingen å Norrmalm, 2,500 r:dr; och lill utredning af StraiToch aibels-Fängelset i Norrköping, enligt K. Brefvet den 26 Jan. 1847, — 20,000 r:dr.
Af kolerafarsoten hemsöktes 1853 års höst städerna Carlstad och Christinehamn samt åtskilliga orter i närheten af dessa städer och af sjön Wenern, samt 1855 års höst några gårdar i Kihls, Grums och Wisnums härader, och under åren 1854 och 1855 var rödsot tidtals gängse uti Länets norra del; men ehuru på åtskilliga ställen icke få aflidit i dessa sjukdomar, af hvilka rödsoten visat sig ganska elakartad, hafva de, såsom mindre spridda, likväl icke i någon märkbar mån motverkat folkmängdens tillväxt. Ett mera hämmande inflytande derpå hade otvifvelaktigt det missöde, som 1851 drabbade en vidsträckt del af Länet, dess norra socknar, då grödan derstädes dels betydligt skadades, dels förstördes af regn och frost. Genom det att de tvänne föregående årens skördar varit svaga hade redan många af dessa socknars mindre bemedlade invånare råkat i fattigdom, och efter 1851 års missväxt yppade sig der ock irjycken 6 nöd. Till densammas aftyelpande täcktes Eders Kongl. Maj:t, uppå Dess Befallningshafvandes underdåniga hemställan, i nåder anvisa under den 17 December 1851 och den 3 Mars 1852 dels uti tvänne särskilde poster tillsammans 28,000 R:dr, att utlemnas i räntefria lån tili Östmarks, Lekvattnets, Fryksände och Hvitsands församlingar i Fryksdals öfre tingslag, Gräsmarks församling i Fryksdals nedra tingslag, Bogens och Gunnarskogs församlingar i Jösse härad, samt Ny, Dahlby och Södra Finnskoga församlingar i Elfdals öfre tingslag, med återbetalning å vissa tider under åren 1853, 1854 och 1855 med en tredjedel hvardera året, dels ock 3,500 R;dr B:ko att utan återbetalningsskyldighet användas till understöd åt behöfvande inom Östmarks och Lekvattnets, Ny, Dahlby, Södra Finnskoga och Gunnarskogs församlingar, dock företrädesvis genom att bereda dem sysselsättning och arbetsförtjenst.
ar en far eller mor insatt penningar för sina barn på en bank i afsikt att därmed bereda dem trygghet i ekonomiskt afseende för framtiden, så händer det ofta, att, sedan föräldrarne dött och barnen vid myndiga år på en gång fått ut sin förmögenhet, denna genom deras eller andras förvållanden forskingras. Lättheten att ur en bankinrättning få ut de insatta medlen frestar också ofta att vid minsta behof uttaga och förbruka dem. Annorlunda blir förhållandet, då medel insättas i lifränteanstalterna. Då lifräuteboken erhålles, måste redan vid första insatsen en bestämmelse göras angående de vilkor, hvarunder medlen till anstalten öfverlämnas. Denna bestämmelse gäller sedan som ett kontrakt, hvilket hvarken af ränteanstalten, delägarne eller någon annan får ändras. Föräldrar kunna sålunda därigenom på förhand bestämma, när och i hvad form de insatta penningarna få uttagas: antingen såsom en bestämd summa vid viss ålder, såsom utdelning under vissa år eller såsom pension för ålderdomen, och de kunna vara förvissade om, att ingen ändring kommer att göras i deras bestämmelser. De kunna sålunda lätteligen utan nämnvärda uppoffringar lägga en säker grund för sina barns ekonomiska oberoende genom att så tidigt som möjligt göra insättningar för dem i någon lifränteanstalt. Fortsättas dessa, tills barnen vid mognare ålder kunna taga vid, så växa beloppen i förvånansvärd grad. Om t. ex. för en person endast 20 kr. under hvartdera af hans 30 första lefnadsår insättas i en lifränteanstalt, som ger 6 % ränta, så har han ändå, om medlen få stå orubbade till hans 55:te lefnadsår, att lyfta antingen en behållning af 10,878 kr. eller också årligen så länge han lefver 1,087 kr. Hvarje omtänksam moder borde icke underlåta att efter råd och lägenhet söka bereda sina barn lifräntor. Har man gods och rikedomar, bör man likväl icke så förlita sig på dessa, att man förgäter att med de medel, som stå till buds, trygga de sinas framtidsexistens. Det är ett sorgligt faktum, att många, som blifvit uppfödda i rikemans hem, fått sluta sitt lif i fattigdom.
Pä Höglofl/ Ridderffapet och Adelns Ledamöters wägnar: säuäv. Ickanllerström. Pä Högtärade BorgarcStändets Ledamöters magnar: k/lst. Oro vestn ustl. PL Högwördige PresteStändets Ledamöters wägnar: Olok kllambräus. Pä Hederwärda BondeStåndets Ledamöters wägnar: Lric Olokskon. ,fo!n HolmborAskon, Den 4 November. 233 Oswanstaende irenne Betänkande!! kades pä Bordet. Upplästes följande: Utdrag af Riksens Höglofliga Ständers 8agUtskotts Protocoll hällit i Stockholm den 24 October 1829.
Majit måtte af Rikets Ständer äska nödigt anslag till fortsatt inrättande af nya Stamholländerier samt underhållande och förädling af de redan varande, i hvilket afseende Styrelsen ansett en summa af 30,000 R:dr om året under nästa stalsregleringsperiod vara erforderlig, för alt under samma tid kunna årligen uppställa vid pass två sådane Holländerier, sorn motsvarade nutidens fordringar pä lulli ädla kreatursstammar, har E. K. Maj:t, — som väl funnit underhållandet af Kronans Holländerier vara för landtbruket af särdeles angelägenhet; men, i anseende till den betydliga kostnad, som med inrättandet af nya Stamholländerier vore förenad, ansett åtgärderna höra under närvarande förhållanden hufvudsakligen afse att, genom inköp af utländska race-djur, förädla de vid Kronans Holländerier redan befintliga stammarne — föreslagit, att för delta ändamål samt lill inrättande af nya Stamholländerier, i den mån sådant kunde verkställas, Rikets Ständer mätte för nästa anslags-period bevilja ett årligt belopp af 10.000 R:dr, eller för tre år tillhopa 30,000 R:dr; och dä Rikets Ständer lika med E. K. Majit funnit skäl icke vara för handen alt härvid tillvägagå med den lill alltför betydliga kostnader ledande skyndsamhet, som Slamholländeri-styrelsen åsyftat, utan för sin del ansett mera ändamålsenligt att, i närmare öfverensstämmelse med den ursprungligen antagna planen, nya Holländerier inrättas endast i den mån sådant, ulan alltför stora uppoffringar frän Statens sida, kan verkställas, så hafva, i anledning häraf, och dä, enligt hvad upplyst är, Stamholländeri-fondens tillgångar äro så medtagna, all en förstärkning af densamma erfordras, Rikets Ständer, till underhållande och förädling af Kronans redan inrättade Stamholländerier samt till uppställande af nya, i den mån sådant kan lämpligen verkställas, för nästa statsreglerings-period beviljat ett årligt anslag till det af E. K. Maj:t föreslagna belopp, 10,000 R:dr, eller för tre år tillhopa 30.000 R:dr. 26:o.