Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är — som ofvan nämndes — såsom fru Alving i » Gengångare » Hedvig Winterhjelm helt nyligen uppträdt å scenen. V i d denna reproducering af en bland hennes glansroller har hon haft styckets författare själf bland åskådarne. Det bör vara af stort intresse att erfara, att Henrik Ibsen uttryckligen och i de mest afgörande ordalag betonade icke allenast konstnärinnans grunduppfattning af rollen, utan därjämte, och lika mycket, den fullt moderna realistiska framställningen i spel och diktion, fri från de » konstens regler », som i ett så modernt stycke som » Gengångare » icke skulle passa. Angående fru Winterbjelms uppfattning af rollen förklarade skalden uttryckligen, att hon » hade träffat hans egna innersta tankar och känslor » samt återuppväckt hos honom den ursprungliga stämning, hvari han skref stycket, och beträffande den framställningskonst, hvarmed detta skedde, yttrade han, att det var » den lifslefvande fru Alving, han hade hört tala och sett gå omkring » i detta hem, som han velat skildra. » Helt och hållet min fru Alving! » En betydelsefullare triumf kan väl en scenisk konstnärinna knappast fira. Hedvig Charlotta Forsman ingick 1866 äktenskap med den genialiske skådespelaren Frithjof Raa (död 1872 i Helsingfors) samt 1875 med norske skriftställaren Kristian Winterhjelm, och hon är med denne sedan 1883 bosatt i Stockholm. För sitt hem här — detta hem med D E S 3 atmosfer af af ideal lyftning, personlig älskvärdhet och husmoderlig gästvänskap — lef ver den framstående konstnärinnan, delande sin kärlek till och vård orn hemmet med kärleken till och vården om den stora konsten, detta sistnämnda ej minst ådagalagdt genom de elever — Julia Håkansson, Marie Mejländer, Georg Skånberg m. fl. — hon under de senare åren så framgångsrikt och lyckligt invigt i den nämnda konsten — den Torsslo \ v ' ska. Birger Schö / dström.
Jag anhåller vördsamt att få veta. huruvida den K. proposm finnes bilagdt något utlåt, från K. kammar-rätten, kannnar-colhm och Stats-kont. öfver ifrägavar. förslag. Ilr Gr. o. Landtm, lillkännagaf att något sådant utlåt., som Frih. Cederströms förfrågan afsåg, icke var den nåd. proposm bifogadt. Frih. Cederström: l)å öfver comitéens förslag till förenkling af räntepersedlarne och till förändring i uppbördssältet, vederbör, collegiers utlåt, icke blifvit infordrad!, får jag vördsamt begära att Stats-Utsk., om dessa handlingar icke från vederbör. Stats-expedilion kan bekommas såsom icke infordrade, tillstyrka K. St. att hos K. M. i und. anhålla, det mätte öfver ifrågavar. förslag desse embetsverk, kammarcolhm enskildt öfver räntepersedlarnes förenkling, och kammarcolhm, Stats-kont. samt kammarrätten öfver förändringen i uppbördssältet blifva hörde och deras utlåt, infordrade, på det att personer med sakkännedom må blifva i tillfälle att förslaget granska. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: I anledn. af hvad Frih. Cederström anfört, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, huruvida, då comitéens i min tanke mycket fullständiga betänk, finnes tryckt och deruti finnes intaget allt hvad collme under en långvarig lid yttrat uti ifrågavar. ämne, det skulle vara lämpligt, att, sedan K. M. funnit för Sin del saken så utredd, att K. M. afgifvit nåd. propos., hos K. M. begära ytterligare upplysningar i ämnet än de, som redan äro afgifna. Jag kan alltså icke instämma i Frih. Cederströms till Slats-Utsk. gjorda tillstyrkande i afseende på behandlingen af denna fråga. Frih. Cederström:
I kraft av den myndighet, som kejsaren lämnat i hans hand, övertog han befälet över den i Aten varande krigsstyrkan och använde henne med skonslös stränghet. Legionärerna angrepo med fällda lansar de bullrande hoparne och skingrade dem. Blod utgöts på flera punkter av staden. Emot natten var lugnet återställt, och en mängd kristianer, som tillfångatagits under upploppet, inspärrades i fängelserna, för att följande dagen sakföras som upproriska emot den kejserliga makten. Det var under sådana sorgliga förhållanden dagen inbröt, på vilken Krysanteus skulle fira sin dotters bröllop. Karmides och Hermione hade samvetsgrant iakttagit de ärvda bruk och heliga handlingar, med vilka två älskandes lagliga förening firades av fäderna. De hade gemensamt offrat åt de gudomligheter, som voro äktenskapets hägnare, åt allfader Zeus, åt Hera och den jungfruliga Artemis. Hermione hade avskurit sina lockar och nedlagt dem på vishetsgudinnans altar. Dessa ceremonier förrättades, såsom vederbörligt, dagen före bröllopet. På aftonen av bröllopsdagen trängdes väldiga folkskaror på Tripodgatan och torget nedanför Akropolis för att se brudtåget, när det från Krysanteus' hus skulle begiva sig till brudgummens vid ingången till Pirжiska gatan. Båda husen voro sedan morgonen smyckade med löv och blommor av brudparets unga vänner. Slutligen visade sig tåget. Det öppnades av en med vita hästar förspänd vagn, vari bruden åkte vid sidan av nymfagogen eller brudriddaren, en ung, ogift vän till Karmides. Vagnen följdes av en vitklädd, kransad skara, som i händerna bar facklor. Bland de sköna flickor, Hermiones vänner, som tillhörde densamma, sågos Ismene och Berenike. Ynglingarne, som parvis ledsagade flickorna, voro till större delen förnäma främlingar och lärjungar av Akademia eller tillhörde de sådana med Krysanteus eller Karmides närskylda familjer, som, i trots av den allmänna oviljan mot arkonten, av bruket nödgades deltaga i högtidligheten. Hermione var klädd i en dräkt av byssjs och purpurtyg och enligt hävdvunnet bruk slöjad.
Föreställ dig – För några timmar sedan sitter jag och läser, jag gitter ej mer minnas i hvad för bok: ”Qvinnan bör bilda sig för sin bestämmelse och hvad är det annat än att bildas för den tillkommande maken” och hvad tycker du väl, o du för din bestämmelse ej bildade och icke dig bildande Gunla! I ställe för att som rätt varit, springa ner i köket och kasta de der allra impertinentaste orden samt hela boken på köpet i elden, så kommer jag bara helt lugnt att tänka på min gamla goda Äsopus och att le – Du mins väl och i alla fall låta flickorna uppe på sjelfva Sjöröd dig nog icke glömma Fabler, fastän jag icke bestämdt vet om du bryr dig om att de skola läsa sådana – hur den der kloka mannen, som redan på sin tid visste, hur det skulle komma att gå till i verlden, berättar om Lejonet hvilket vid åsynen af en grupp, som föreställde Herkules’s seger öfver den Nemeiske medbrodern, åtnöjde sig med att önska det Lejon också vore Artister – Just på detta beskedliga Lejon kom jag att tänka, måste hämta in min gamla trasiga fabelbok, och betraktade sedan länge det förståndiga djuret, inom mig glad och stolt att äfven en gång haft lejonlika tankar – och på det sättet glömde jag att blifva ond på den tomma, ytliga författaren som helt säkert trott sig säga någonting förträffligt, när han drog fram med sin dumma sentens. – Men nu har vreden kommit efter, och om jag bara visste hvar han funnes och sjelf tillika kunde skrifva tryckbara ting, så hade jag just mycket lust att sända honom en formlig krigsförklaring. Ty den der undergifvenheten, ålagd somliga bristfulla emot andra, ännu vida bristfälligare kan jag alldeles icke tåla, det förklarar jag en gång för alla. Blifva verldens Herrskare och Regenter, de för hvilka vi skola bildas! så – som till ex. min Pappa. Hvem skulle då ej vilja lefva för dem! Nu – dö för dem, för att slippa ifrån dem vore det allra högsta som kunde göras.
Ehuru således röstberäkningen vid prestval efter oförmedlade hemmantalet, på ofvan anförde skäl, synes böra bibehållas, anse Rikets Ständer, med konseqvent tillämpning af samma grundsats, det vara med billighet och rättvisa mest öfverensstämmande, att hvarje egare och innehafvare af hemman bör, vid Öfverläggning i sockenstämma, rörande något ämne, utöfva rösträtt i den mån han deltager i de omkostnader, som af frågan blifver en följd; och emedan, om riktigheten af denna grundsats erkännes, förmedling, på sätt förut blifvit ådagalagdt, skett till följd deraf, att ett hemman, i jemförelse med de närbelägna, befunnits vara högre uppskattadt och i följd deraf mera betungadt än vederbordt; samt, enligt åberopade 52 §. af Kongl. Resolutionen på allmogens besvär den 17 Dec. 1734, ”alla förmedlingar skola vid tingen uppläsas, på det att nämnden och tingsallmogen skulle få tillfälle att göra sina påminnelser, lill förekommande deraf, att hvarken Kongl. Maj:t eller allmogen genom olagliga förmedlingar må komma att lida”, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 229. 749 måste, efter Rikets Ständers öfvertygelse, oberäknadt hvad på ett eller annat ställe undantagsvis må ega rum, det förmedlade hemmantalet i allmänhet heldre än det oförmedlade anses såsom den grund, hvarefter bidragen till fattigvården, detta alltmera kännbara onus, böra utgöras; med stöd af hvilket allt och enär den till skäl för en motsatt åsigt anförde uppgift, att fattigvården vore hyggd på religiös grund och att afgifterna dertill således borde utgöras efter samma grund, som öfriga afgifter lill Ecklesiastikverket, saknar, efter den utbildning fattigvården genom sednaste förordning erhållit, all grund, 'helst fattigvården numera icke är någon religiös utan en politisk institution, en statens angelägenhet, ehuru besörjd genom kommunerna, samt densamma redan blifvit och alltmera kommer att varda skiljd från kyrkan; få Rikets Ständer hos E. K.
Troligen kan ingenting bättre än detta, när del. kommer till utförande, befrämja jordbrukets framsteg på Gottland, när en hvar jordbrukare får sina nu spridda jordstycken närmare förenade, det skall ock i en framtid leda till skogsbesparing genom minskning af det oräkneliga antal gärdesgårdar, som hvarje hemmansägare nu måste underhålla. 21 De sockne-depu terade, som (ill följe af Eders Kongl. Maj:ts nådiga förordnande hördes öfver Komiterades förslag, yttrade sig nästan allmänt deremot, hvadan Eders Kongl. Maj:t uti nådigt bref af den 16 Februari 1849 förklarade det få bero på anmälan af jordägare, huruvida större skifteslag skulle kunna bildas. På min i ämnet ytterligare gjorde underdåniga framställning har Eders Kongl. Maj:t uti nådigt bref af den 20 December 1850 täckts förordna, att socknarne inom Länet skola på Statens bekostnad i vissa skifleslag indelas och derefter 2:ne af dem såsom en föresyn, äfven på allmän bekostnad, läggas i laga skifte, hvilka åtgärder nu äro under utarbetning:. ö O Ingen hemmansdel har råkat i ödesmål, och mig veterligt (innes icke heller här på landet något ödehemman. Uppdämningarne vid den mängd af sågar och qvarnar, som finnas på landet, förorsaka endast våroch hösttid vattendiänkning af myrtrakter; åtminstone hafva inga klagomål, som vittna om annat förhållande, inkommit. Uppdämningen om våren får dock icke räcka längre än lill den i lag bestämda tid, för att icke skada växten af myrfodret. Hemmansklvfningen i några socknar, såsom Mästerby, Näs, Nähr och Eskelhem, är allt (or långt drifven; forlsättes den ytterligare, är att befaia jordäga ines obestånd. Uti sistnämnde 2 socknar finnes dessutom äfven en öfverdrift i öfverlåtelse af små jordlotter till arbetsoch inhysesfolk. Om å ena sidan del verkar förmånligt genom den större tillgång på arbetare, som derigenom beredes, så äro å andra sidan olägenheterna deraf så mycket större, genom derifrån härled t armod, sysslolöshet och deras onda följeslagare.
För öfrigt hafva Revisorerne, som ansett sig böra vitsorda, det Postverkets redogörelse vittnar om ordning och noggran het, dock funnit anmärkningsvärdi, alt i HufvudBoken icke förefinnes något InventariiConto, sorn innefattar fullständig redovisning för Postverkets Inventarier och persedlar, utan måste i della hänseende upplysning sökas medelst genomgående af hvarje PostContoirs ingifna serskilda persedel-redogörelse, i anledning hvaraf och då Postverkets fastigheter och fartyg icke finnas uppförde i någon persedelräkning, Revisorerne föreslagit, det Rikets Ständer måtte bos Eder Kongl. Majit i underdånighet anhålla om befallning till vederbörande, att upprätta och HufvudBoken bifoga ett InventariiConto, som fullständigt upptager Verkets alla tillhörigheter, fastigheter och fartyg derunder jemväl inbegripne. I ( 35 ) Hvad nu angar det af Revisorerne ifrågaställde InventariiConto, så får ÖfverPostDirecteursErabetet i underdånighet upplysa, att upprättandet af något sådant Conto hittills icke varit anbefaldt, utan hafva, till följd af Eder Kongl. Maj:ls och Rikets KarainarRätts förordnande af den 16 September i8o3, endast förteckningar öfver Postverkets I11- ven tar i i-persedlar vid hvarje PoslContoir blifvit den contanta redogörelsen hilagde.
I anledning af Rikets Ständers sålunda vidtagna beslut fann Kongl. Majit för godt uppdraga åt en särskild komitté att, efter föregående lokala och statistiska forskningar och beräkningar, afgifva underdånigt utlåtande, huruvida den i samma beslut afsedda vägsträckning vore för en jernvägsanläggning fullt ändamålsenlig och om jernvägen kunde antagas komma att gifva en inkomst, som betäckte underhållskostnaden och löpande utgifter, eller om, i dessa hänseenden, företräde borde tillerkännas en jernbana i mer eller mindre förändrad rigtning. Sagde komitté tillförordnades af Kongl. Majit deri 21 Oktober 1851 och algaf vid slutet af April månad 1852 sitt utaf omständliga beräkningar angående sannolika trafiken å den föreslagna jernvägen samt dess förmodade afkastning m. m. åtföljda betänkande; hvilket betänkande, jemte tillhörande handlingar, den 6 påföljande Maj remitterades till Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, hvarefter Styrelsen den 17 i samma månad, aflemnade sitt underdåniga utlåtande angående ifrågavarande ämne. Genom nådigt bref af den 29 i sistnämnde månad, hvilket finnes infördt i officiella afdelningen af Postoch Inrikes-Tidningar för den 8:de Juni 1852 förklarade Kongl. Majit, att så vida ett bolag bildade sig till utförande af en jernväg mellan Köping, Örebro och Hult i den sträckning, som för vägen mellan Köping och Svartå bruk, uti samma bref bestämdes, och för den öfriga delen af vägen efter närmare upplysningars inhämtande, komme att i nåder fastställas, ville Kongl. Majit intill slutet af derpå följande September lemna ett sådant bolag öppet att hos Kongl. Majit sig i underdånighet anmäla till erhållande af nådig tillåtelse att öfvertaga jernvägsbvggnaden emot de af Rikets Ständer derför beviljade förmåner.
Moderspligten innehaler i sig samma moment som värnepligten och krigstjänsten. " Pk samma g&amp;ngn, &amp; ger förf., " kvinnan varnar om det späda lilla frö till en medborgare som a r henne anförtrodt, s5 värnar hon p&amp; ett alldeles direkt sätt om sitt lands storhet, dess ara, lugn, ja Nar ni s i r de skaror, som i hundratal vimla p&amp; vAra gator, besthd i tusental mötas i v5ra samlingssalar, vAra htirar och v&amp;r industris jattearmber - gripes iii da aldrig af den tanken, att för hvar och en af dem har en kvinna genomgatt en hel serie af smartsamrna förnimmelser? " Med klara siffror kullkastar förf. teorien om mannens egenskap af försörjare och visar tydligt, att hustrun ocks8 har sin andel deruti. Hustrun har riitt att betalas för sitt arbete inom familjen, lika väl som mannen för sitt utomhus, och denna ratt medgifver alldeles icke, att hon p5 ntigot satt ar understödstagare. Det kan naturligtvis invandas, .att icke alla familjekvinnor göra en siidan arbetsinsats, men äfven yti den invändningen har förf. ett fullgiltigt svar. I de aktenskap der kvinnan icke vet af annan uppgift än att vara till för mannens behof 3f ett angenämt och njutningsrikt hem, hvilka aktenskap förf. visst icke gillar, har ' man dock icke ratt att saga., det hon far sitt underhi11 af mannen, utan endast att han betalar henne för att hon skall vara hans - med sin kropp, sin skönhet, ' just s&amp;dan hon är ", d. v. s. en docka, en liten omlnniska. Det ä r f ö r h pti goda grunder stödda öfvertygelse, att m h g a af de. svagheter som nu onekligen vidlhda den kvinliga karaktären och göra den liten just framalstras af denna kvinnornas trAnga materiela stiillning som hindrar .all fri utveckling. " Smil vyer och smA miln, sager hon, " granser och skrankor öfver allt, beskyddare och förmyn-. Dagny. dare till höger och vanster!
i fråga om riksgäldssedlarnes inlösen; N:o 328, med förslag till 3:ne särskilda §§ i det nya reglementet för Riksg.cont.; N:o 331, med förslag till samman jemkning eller voter.- propos., i anledn. af skiljaktiga beslut uti frågan om afyttrande utaf den s. k. Fatebursegendomen; Bevillningssamt Lag-Utskotten: N:o 10, i anledn. af vackt motion om befrielse för revisionssökande parter från skyldigheten att till hofrätt ingifva stämpladt papper till handlingarne i saken; Lag-Utskottet: N:o 126, i anledn. af vackt motion om upphäfvande af K. förordn. d. 24 April 1754, ang:de revisionssökandes skyldighet att i hofrätten erlägga lösen för handlingarne i målet ra. m. Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 18 och 19 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 47, med anledning af 2:ne Stånds beslut i afseende pä utlåt. Hr Lagerhjelm, Pehr, anförde skriftligen: Den sammanjemkning till ett helt utlåt., som 56 § 2 mom. Reg.F. föreskrifver, är ännu ogjord. Genom denna uraktlåtenhet å Const.Utsk:s sida har R. o. Ad., som hvarken bifallit Utsk:s utlåt. N:o 26 eller N:o 36, blifvit urståndsatt att nu antaga något fullständigt lagförslag, med deraf härflytande förändringar i Reg.F. och Riksd.Ordn. R. o. Ad. kan följaktligen icke efterkomma Utsk:s hemställan att ett sådant meddela, helst tiden icke medgifver R. o. Ad. att sjelf uppgöra det. Uti sådant sakens - Den 2f Maj.
Stockholm den i4 September i84,oJ Reservation af Prosten Berlin: ”Då hvar och en måste inse vigten deraf, att de’ zifferuppställningar blifva fullkomligen tillförlitliga, hvilka inom Banco-Fullmägtiges Expedition böra upprättas till ledning för Fullmägtige, i afseende på förändringarne med Bankens reela fond och lånerörelsen i dess serskilda grenar, samt af återremiss-handlingarne inhemtas, att en af Herrar Fullr mägtige inför Höglofl, Ridderskapet och Adeln tillkännagifva, ätt, om en speciellare granskning af de till Fullmägtiges Expedition ingångna rapporter tillförne egt rum, hade också det vid Malmö Discont senast upptäckta bedrägliga förhållande genast blifvit för Fullmägtige synligt, samt att BancoSecreteraren förut är så sysselsatt, att en sådan detalj-granskning icke kan honom åläggas;, så och då det med en sådan närmare granskning afsedda ändamål kan vinnas genom ett ringa anslag af 3oo R:dr Bico, kan jag så mycket mindre fatta, hvarföre detsamma skulle från Aflönings-Staten utgå, sorn, derest endast rättighet gifves Banco-Fullmägtige att få på obestämda Supplementar-Staten, om de så för godt finna, disponera nämnde belopp, Fullmägtige skulle göra sig sjelfve ansvarige förde misstag, som hädanefter kunde komma att begås, i händelse de icke begagnade den erhållna rättig heten, att samma arfvode disponera, hvarföre jag, sorn icke kan frångå de 6 Banco-Utskottets Utlåtande , N;0 7Q. vid organisationen af Banco-Verket och regleringen af lönevilkoren fördess tjenstemanna-personal följde grundsats, att, så vidt möjligt ske kan, serskiide arfvoden på omkostnads-räkningen icke må utgå, yrkar bifall i sin helhet till Utskottets under N:o 36 afgifne Betänkande, hvilket redan af t vänne Riks-Slånd blifvit bifallet.” N:o 19. Ank. till Exp. Utsk. den 10 September, kl. 2 e. m.
För åtskilliga artiklar har visserligen den halfva tullen blifvit borttagen, men deremot har hel tullafgift blifvit bestämd för andra ganska vigtiga artiklar, såsom socker och tobak. Det är emedlertid en § i förslaget, vid hvilken jag egent ligen vill fästa mig, nemi. det? l’2:dje, som åt Norrmännen inrymmer rättighet att, med samma förmåner som vi sjelfva, deltaga i vår inrikes sjöfart. Denna rättighet anser jag vara ganska betänklig, enär den är bortgifven utan någon motsvarande skyldighet. Allt från Föreningens början hafva Norrmännen haft rättighet att deltaga i den Svenska utrikes skeppsfarten, men förhållandet har äfven blifvit, att då under de 25 åren från Föreningens ingående vår stapeIstadsflotta ej ökades med en enda läst och minskades till fartygens antal, har deremot den Norska andelen i den Svenska Pen 1 April e. m. 41 utrikes sjöfarten, som Sr 1820 endast utgjorde tVdel, år 1854 stigit till |:delar. Under samma tid hafva de Norska fartygen ökat sig med 174 proc., i förhållande till deras förra antal, under det att den Svenska stapelstadsflottan på samma tid endast ökat sig med 64 proc. På den korta tiden af ett år, nemi. 1854, ökade sig den Norska handelsflottan med 18,000 läster, och den Svenska endast med 2,700. Detta torde vara tillräckligt för att ådagalägga, hvilket intrång den Norska utrikes sjöfarten gjort på den Svenska. Vi äga i närvartde ögonblick endast den inrikes sjöfarten, som är oss förbehållen, och från 1830 till 1854 har vår inrikes sjöfarlsflotta ökat sig med 132 proc. Om man nu gifver Norrmännen rättighet att deltaga äfven i vår inrikes sjöfart, så kan jag ej förslå annat, än att den Olifver helt och hållet ruinerad. Jag har för min del ej något emot att afstå från en rättighet, så vida man får en annan i stället, men då så ej är fallet, torde man höra hålla på sina rättigheter.
För att åt den utefter gränsbandet emot Norrige boende Finn-allmoge, som mäst var lidande genom i83o års missväxt, bereda arbetsförtjenst i dess hembygd under 1831 års sommar, samt såmedelst lemna denna ali» moge tillfälle att då förvärfva sig födan utan tiggeri och utvandringar, täcktes Eders Kongl. Majit, uppå min derom gjorde underdåniga anhållan, i Maji månad sistnämnde år, anslå till min disposition 5,ooo R:dr Banco af Allmänna medel, för att, sorn jag i underdånighet föreslagit, användas dels till mossars utdikande på Finnskogen, dels till öppnande af en communicationsväg emellan de inom Elfvedahls Härads Finnb}7ggd inrättade 2:ne nya Capelfförsamlingar och dels till Tjärubränningens befrämjande i dessa trakter. Ehuru anstalter vidtogos, att på stället under arbetet tillhandahålla arbetarne säd och sill efter de billigaste priser, hvarföre sådana nödvändighetsvaror kunde der i orten anskaffas, och oagtadt Finnbyggdens innevånare bordt kunna inse, att resultaterne af de ifrågavarande arbetsföretagen skulle direct falla dem sjelfve till godo, begagnade de sig dock vida mindre af det sålunda dem erbjudna arbetet, än man kunnat förvänta. Innan årstiden medgaf, att omförmälte arbeten börjades, var redan från annat håll för de Länets innebyggare som lidit af missväxten, den allmänna välgörenheten anropad om bistånd, och sedan Finnallmogen erfaiit att sådant icke skedt förgäfves, fann mången sig bättre vid att utvandra och klaga sin nöd, samt af medlidandet taga rundeligen hvad de Lehöfde, än att hemma arbeta sig till ett knappt bröd; och att menniskor som snart sagt lefva för dagen, skulle afse fördelen sorn åtminstone mossdikningsarbetet i en framlid kunde för dem sjelfve medföra, var icke att begära.