Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den motion Friherre klannskksim i gar gjorde, angär den 6i h. i Regerings Formen som derigenom aldeles nphäfwcS, den lyder som följer. (Herr kvlalmerkslt upr läste derefter nytzber»rdo ; hwarefter han tilläde: Denna motion synes således mig wara twärk stcidan» de emot den §. af Regeringsformen jag nu anfört, och jag wer ej om en sadan tili öswerläggning kan upkagas; Den 8i §. i samma Grundlag säger tydeli, gen, art frågor om förändringar deri, ej kunna genast i Ständers Plena upkagas, och det är i stöd deras jag tror att någon öswerläggning härom nu icke bös kunna äga rum. Friherre karins rosini, Qars ^u^nst, Med förundran blandad med förtrytsamhet hör jag tis, mälcn mig göras, såsom skulle jag haswa förest git Ridderjkapet och Adrln, att fatta ett emot Regerings, formen stridande beslut. Enär jag förleden gärdag gjorde den nu under öswerläggning warande motionen bewisade jag: art bewillning bestar af irenne delar, nemlm summans belopp, desi fördelningsgrnnder och tiden ifrån hwilken dest tillwarelse kunde räknas: att hwar och en as detza delar kunde serskildt och successivt fastställas med bibehällande af 6i §. af Regerings» Kormen i desi fulla helgd, och att da samma §;S klara innehall ej medgaf retroaktivt beräknande af ti» den för bcwillningens början, fordrade Riksens Ställ» ders skyldiga omtanka för Statens uprälchällande, ark innan detta ärs utgäng Statens tilgängar för nästa i22o Dm ro December. är lämpades ester werkeliga behofwen genom fastställande af den i Januarii 1810 såsom epok för den till framdeles ätaganda bewillningens början.
Allmänt har inom Stats-Utskottet, fä ival nu som förra gängen, dä detta amne till öfwcrläggiiing förehades, den ranka warit rädande, att Finsta Ar»men för sitt rappra förhällande och sina o-, sparba mödor till ett gemensamt Fosterlands förswar, gjort sig berättigad sill Samtidgs erkänsla samt Efterkommandes högaktning och tacksamma hugkomst» Utan twifwel är det Swensta Nationens allmänna önskan, att kunna pä sädant sätt belöna Finsta Armeens i mer än ett afseende stora upoff. ringar, att den ätminstone till nägon del kunde ansa fig ersatt för dest stora förluster; och det är bäve of öfwertygelse och böjelse för hwad rätt och billigt är, som Stats-Utskoltets Ledamöter instämma i denVS allmänna önskan. Men det är med ett »verkligt Den 28 Lebruarik. 1459 bekymmer, som Utskottet funnit hinder möta för ett fullkomligt uppfyllande häraf, och Leffe Lro förnäm, kigast: ett utblottadt Stars. Werk, nya af sednare tiders händelser tillkomne Stats-behof, och en för deffe behvfs fyllande redan sä högt päräknad Bewillning att all tillökning deri, stuve i närwarande betryckta omständigheter troligen öfverstiga Nationens krafter och förmåga. Men dä nu Riksens Högloft. Ständer behagat as StakseUtstoltek asta ett förnyadt Förslag i möjli, aaste mätto fä beskaffade, att Finsta Armeen mätte kunna anse sig för sina känbaraste förluster ersatt; sä har Stats. Utskottet ett sädant nu uprättadt, hwilket härhoS till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning wördsammast öfwerlemnas, och deruti blif wit förestagit all den tillökning uti de förut projec. terade Löner, som Utskottet i Slats-Werkets när»varande betryckta tillstånd ansett möjlig att kunna åstadkomma.
Nu deremot äger Konungen med Högsta Domstolen och Rikets Ständer att ändra Lagar, när de för godt finna. — I följd af hvad jag sålunda yttrat, anhåller jag om Proposition till bifall å ConstitutionsUtskottets Utlåtande. Friherre Boije: Då den siste värde Talaren, i frågan om föreslagen ändring af 5 §. RegeringsFormen, förenat sig med mig i samma resultat, kunde det kanske synas likgiltigt, om vi hafva olika skäl dertill. Dock kan jag ej godkänna dem, som Herr Hjerta anfört. Jag tror deremot, att det är just principen man här bör afse. Är det princip, att Konungen bör vara Högste Domaren i Samhället; så bör vår Konung bibehållas vid sine två röster i Högsta Domstolen, annars icke. — Men hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken får jag vördsamt anhålla, att på det personer, hvilka så lätt besväras af misstag, som jag, ej måtte i discussionen förvillas, vi måtte få gå i ordning med frågorne, och discussionen således inskränkas till den nya redaetionen af 5 §. RegeringsFormen, ty det är ej nödvändigt, att på en gång äfven discutera de följande §§:ne i Förslaget.—■ Om det nu tillätes mig, att från denna fråga om formen för discussio - IO Den s3 Februarii f. m. nen öfvergå till sjelfva saken; så får jag förklara, clet jag anser, att Nationens säkerhet, och Domstolens anseende, skulle vinna mycket af Konungens deltagande i Högsta Domstolens beslut; och framför allt skulle det bidraga till ett större lugn för Domstolens Ledamöter. Friherre Cederström , Jacob: Lika med den siste värde Talaren anhåller jag, att discussionen måtte inskränkas till hvarje §. af Förslaget serskildt. I afseende på den föreslagna ändringen af 5 §. RegeringsFormen, är min öfvertygelse, att Konungens rätt, att i Högsta Domstolen deltaga i lagskipningen, är för Nationens väl dyrbar, och af densamma så anses. Följakteligen tillstyrker jag afslag å den nya redactionen. Herr Hjerta:
Jag har i inledningen till denna reseskildring nämnt, att Vega under första delen af sin färd åtföljdes af tre andra fartyg, hvilka jemte expeditionens hufvudfartyg stodo till mitt förfogande och under mina order, och jag har i förbigående yttrat, att äfven deras färder förtjena nämnas i sjöfartens historia. Då vi nu utanför Lenas mynning skilts från det bland dessa fartyg, som längst följde Vega på dess stråt mot öster, kan det vara på sin plats att med några ord redogöra för slutet af Frasers, Express’ och Lenas resor och att gifva skäl för hvad jag yttrat om betydelsen af deras färder. Den 9 aug. kl. 10 f. m., sedan herr Serebrenikoff gått om bord på Express för att såsom Sibiriakoffs ombud öfvertaga högsta befälet öfver de två, för Jenisej-färden afsedda fartygen, afgick Fraser, med Express i släptåg, från Dicksons hamn uppför floden. Resan gick utan några andra äfventyr, än att man, till följd af obekantskap med farvattnet, stundom lindrigt stötte på grund. Den 11 aug. var man vid Korepowskoj, samma ställe der jag 1876 upplade de varor, som Ymer förde med sig. Här togs min gamle vän från 1875 och 1876 års färder, kosacken Feodor, om bord. Han visade sig dock äfven nu vara en lika menlös lots som förut. Oaktadt erfarenheten från 1876, då han flere gånger förde Ymer på grund, hade han ännu ej fått en klar föreställning om skilnaden mellan ett oceanfartygs byggnadssätt och de vanliga plattbottnade Jenisejpråmarnes, och hans begrepp om lotsyrkets ansvar yttrade sig, då han fick råda sig sjelf, på så sätt, att han vid kinkiga ställen sökte i sömnens armar glömma alla faror och besvärligheter. Herr Serebrenikoff och fartygens befälhafvare nödgades derför sjelfva medelst täta lödningar, som vanligen anstäldes från en förutsänd ångslup, söka reda på det rätta farvattnet.
Att något outredt förefinnes i motionen framstår tydligast af diskussionen. alldenstund åtskillige af de ledamöter, sora understödt densamma, hafva upfattat den så, att en ny inrättning med professio - 34tf Den 25 Juli e. m. ner skulle bildas, andre deremot att redan befintlige krafter skulle kunna användas till föreläsningars hållande för allmänbeten. Det står således icke fullkomligt klart för alla, hvilkendera vägen man bör gå, och hvad som för öfrigt erfordras. Att ingå till K. M. med framställning om inrättande af ett obegränsarit antal professioner tror jag icke vara välbetänkt, utan skall något göras, sedan R. St:r gjort sig reda för, huruvida föreläsningar skola föranstaltas i populära ämnen eller huruvida särskilda professioner skola inrättas, bör en viss summa anslås till K. M.s disposition. Frih. Raab kan dock icke med bestämdhet förklara, att den af honom .föreslagna summan är tillräcklig, och då vore det ej rätt af R. o. Ad. att fatta något beslut i den syftning, Frih. Raab antydt. Och oaktadt mycket skulle möjligen kunna vinnas genom Frih. ltaabs förslag, tror jag dock att en återremiss är nödvändig, på det att Utsk:t måtte inkomma med nytt förslag i den syftning att en viss summa ställdes till K. M:s disposition, för att användas, vare sig i och för nya professioner eller i och för föredrags hållande i en eller annan gren af allmänt vetande. Hr v. Qvanten: En ledamot af detta hus har förebrått mig, att jag skulle hafva fällt ett alltför diktatoriskt yttrande mot Utsk:t, då jag vördsamt anhöll att R. o. Ad. täcktes återremittera denna fråga i den syftning Gr. Anckarsvärd yttrat. Jag vet mig ej hafva yttrat något annat än detta, och har jag omedvetet gjort det, får jag förklara, att min afsigt ingalunda varit sådan, som Hr Skogman upfattat den. Hvad Hr Olivecronäs yttrande beträffar, att min upfattning af Gr. Anckarsvärds motion icke varit riktig, vågar jag dock bestrida detta. Gr.
Detta har förringat det faktiska värdet i hennes betagande bok, Goethes Briefwechsel mit einem Kinde, där man ej obetingadt kan tro hennes meddelanden om vare sig Goethe eller hans mor. Så t. ex. är fallet med den gudomligt roliga skildringen af fru Ajas möte med m:me Staël. Men dessa skildringar äro dock så geniala, så individuellt lefvande, att man svär på deras inre sanning, äfven när forskningen beröfvar en tron på deras objektiva verklighet! Fru Aja behöll sitt glada lifsmod ännu då »femte akten» – som hon kallar det – är inne. Trots smärre krämpor är hennes »lynne alltjämt allegro» och vill hon knota ger hon sig själf en läxa i tacksamhet, för »alla de goda dagar lifvet gifvit henne – och därtill hennes Wolfgang!» Med fullt medvetande och det största lugn mötte hon den 13 september 1808 döden, hvilken stilla och plågfritt släckte hennes sköna lif. Från sonens födelse – då hennes svärmors rop: Elisabeth, han lefver! väckt hennes modershjärta till lif – hade detta »klappat i stigande hänryckning». Sonen hade för henne varit lifvets stora innehåll: »Det lif, som den gången berodde på en fläkt, och som sedan befäst sig i tusentals hjärtan, hade i hennes blifvit det enda i världen.» Så skulle det äfven hafva varit för mången annan mor. Men det, som gör äretiteln Goethes Mutter till den högsta en kvinna burit, det är att denna mor ej blott födde sonen till världen men att hon med lifvet gaf honom sitt egnaste väsen; att hon därför alltjämt lefver i hans personlighet och i hans verk och sålunda medelbart blifvit till evinnerlig näring för mänskligheten! Det hus, i hvilket hon njöt sin moderslyckas fullhet, blef 1863 af en kulturell stiftelse återköpt ur enskild ägo. Och sedan 1884 har man ifrigt samlat tillbaka husets forna tillhörigheter och genom en pietetsfull restaurering gifvit rummen den möjligast trogna likhet med deras utseende under Goethes barndomsoch ungdomstid.
Med den utväg jag föreslagit har jag endast åsyftat möjligheten af ett resultat i denna fråga, jag har trott det vara otacksamt mot Utskottet, om Riksens Ständer skulle förkasta dess Betänkande, utan att kunna med grundlighet bestrida de grunder, hvarifrån Utskottet utgått; då jag för min del an - Den 27 Maji. 353 anser oss lika litet kunna antaga, sorn förkasta dessa grunder, af de skäl jag förut yttrat, finnér jag ej hvad som hindrar, att till en blifvande Conlmitte, öfverlemna granskningen af Betänkandet, som möjligen kan blifva en god vägledning, och innehålla mycket användbart, — vi hafva imellertid icke bundit oss, och Riksens Ständer böra i alla fall besluta öfver antagandet af hvad förslag som hellst i denna del, och jag anser Riksens Ständers deltagande i en sådan Committé öfverflödigt. — Vi böra med skäl af Statens Embetsman fordra den välvilja för Landet, den skicklighet och oväld, att någon ensidig embctsmanna-anda ej kan komma i fråga, vid uppgörandet af ett förslag till ny organisation, och der sådant skulle kunna insmyga sig, blifver det för Riksens Ständer ganska lätt att sådant rätta. Grefve Spens; Jag förenar mig till alla delar med Friherre Anckarsvärd uti det förslag till form för proposition rörande detta ämne, hvilket af honom blifvit framstäldt. Att genom detta öfverlemnande till Kongl. Majrt af Utskottets förslag för att af en Committé' granskas, förslaget ej kan anses antaget, tror jag bli så mycket tydligare, om i propositionen tillägges, att äfven alla emot samma förslag gjorde anmärkningar komma att vid öfverlemnandet åtfölja, äfvensom om ifrån 1815 års beslut rörande detta ämne, den omständighet får i det nu vidtagande beslutet qvarblifRidd. o. Ad. Prot. VI B. II Afd. 45, 46- Den 27 Maji. va, att visse Riksens Ständers Fullmägtige äfven skulle kallas att i Committeens arbeten deltaga.
Doktorn, som försökt alla medel han kände, aflägsnade sig nu för att söka någon hvila; han skulle i morgon konsultera en annan läkare. Bertha hade stannat qvar till natten och var nog lycklig att kunna få tag i sömnen, men Hanna kunde ej förmås att lemna sin plats vid Bellas hufvudgärd, hon kunde icke sluta sina ögon ens för ett ögonblick. Hon satt der timme efter timme, väntande hvarje sekund att få se Bella öppna ögonen och se på henne med en igenkännande blick. Men morgonen kom, och ingen förändring hade inträdt. Då Bellas föräldrar på förmiddagen anlände, fortfor det dvallika tillståndet ännu, och läkarne fruktade det värsta. Hanna tackade Gud, att tant Elin kommit, medan Bella ännu andades. Hon fick tillåtelse att flytta till Palmfelts för att så ofta som möjligt kunna se till den sjuka. På eftermiddagen förändrades tillståndet. En häftig feber instälde sig med yrsel och krampanfall. Läkarne fruktade hjernfeber och möjligen förståndets förlust, ifall hon ginge igenom. Bellas mor satt blek och tårlös vid hennes bädd, det var en lättnad för henne att se Hanna i sin närhet. Efter ett svårt krampanfall på tredje dagen inträdde ymnig svettning, hvilken läkarne ansågo för ett godt tecken. Derefter föll Bella i en stilla sömn, andades djupt och jemnt och fick en svag skiftning af rödt på sina kinder. Hennes mor och Hanna sutto orörliga vid hufvudgärden. Det var, som om de hört de aflägsna vingslagen af hoppets efterlängtade dufva och icke vågat med en hviskning skrämma henne åter på flykten. Efter ett par timmars lugn sömn uppslog Bella ögonen, och blicken var fullkomligt redig. Hon fästade den på modren och hviskade sakta: mamma! Derefter gled den öfver till Hanna med ett matt litet smålöje: Hanna! hviskade hon, och venstra handen famlade på täcket, som om den sökt en annan. Då brusto tårarnes bojor, och Hanna störtade ur rummet, rädd att skrämma Bella med de djupa, våldsamma snyftningar, som skakade hennes kropp. Gud vare lof, Gud vare lof! Det var herligt att få gråta, att känna spänningen gifva efter, och den tryckande, qväfvande känslan af ångest småningom rinna bort med tårarne.
Beswärsoch Oeconomie-Utskottets tillstyrkande, rörande Exclnsiva Privilegier, grg. — angäende en af Borgare-Ständet wid Erpkditions - Utskottets förflag till underdänig skrifwelse rörande Financc-Plancn gjord anmärkning i afseende pä ränteberäkningcn ä de Hbligationcr, hwarmed Lewerantörerne fföla betalas, — med inbjudande till Presteoch Bonde - StändeN att förena sig i Rivderffapets och Adelns samt BorgareStändcts Beflut om tiden, hwarifrän den Nya Författningen om Vränwins-bränningen bör kaga sin början, 915. — angäende Allmänna Beswärsoch Lleconomie - Utskottets utlätande, rörande Gardfarihandeln, y2g. — rörande AllmBeswärsoch ^econoniie-Utflotttts tillstyrkande l afseende pä utwidgan - Rtgisttk. 145 de af Dsterinairc Wctenstapen saint erhällande af en någorlunda, säker Läkare ward för Boskap, 9 ,- 4.— rörande Lag-Utskottets Betänkande om akers läggande k linda, ärlig dikning och hägnad samt om ur wiegandt till andre jordägare af de i 8. 5 4.
Den af honom gjorda anmärkn. har redan af en föreg:de talare, till en del blifvit besvarad, nemi. af Frih. Rehbinder, som bar visat huru det lärer tillgått vid vissa tillfällen, alt förhindra flera sockerbruks uppkomst, nemi. att, då någon sockerbruksidkare dött eller nedlagt sin rörelse, så har de förut varande sockerbruksidkarne öfverenskomma om, att till förminskande af konkurrensen och för att hindra tillverkningens ökande, så mycket, att priserne derigenom kunde nedsättas, hyra det lediga sockerbruket för sin räkning och dela afgiften sinsemellan, för alt hafva så mycket säkrare afsättning för sina egna tillverkningar, att kunna bestämma priset efter behag, då införsel af utlänsk raffinad är förbjuden. För min del anhåller jag, att till dessa skäl få tillägga, att det torde vara ganska svårt för en främmande person att lägga sig i Den 5 Juni f. m. 43) denna näring. Det skulle nemi. ganska väl kunna hända, att om en person, som icke har dess större kapitaler, försökle det, (och de, som hafva mycket stora kapitaler, och egna sig åt näringarna, äro mycket få här i landet), så kunde, för en kort tid, en nedsättning i sockerpriserne göras af förutvarande fabrikanterne, till dess de hade knäckt denna person, hvarefter de återigen kunde uppsätta sina sockerpriser. Jag vill dermed alldeles icke hafva sagt, och påstår icke att sockerbruksidkarne skulle så göra, ulan säger endast, all det är möjligt för dem att göra så. Dessutom är ett sockerbruk icke så hastigt inrättadt, och jag bet alt få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet på ännu en annan omständighet, som underlättar, om jag så får säga, det försvårande, som kunde göras af nya fabrikers anläggande i denna väg, nemi. att Stockholms stads embetsoch byggnadscollegium har förklarat alt några nya sockerbruk icke mera få anläggas inom staden härstädes. Ropen på propos. förnyades. Frih. Rehbinder:
Man har väl hört förespeglas den alltför stora stränghet i bestraffning af embetsfel, som af suspensionsstraffets borttagande skulle blifva en följd, 28 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 93. men denna farhåga torde försvinna, om man besinnar, alt embetets mistning för beständigt i allt fall ej bör komma i fråga, ulan vid de tillfällen, då förbrytelsen förtjenar sådan pålöljd, äfven om suspensionsslraffet funnes qvar. Snarare skulle med skäl kunna anmärkas, alt embetsfelen skola blifva för lindrigt bestraffade, i händelse endast böter blifva ådömda, der suspension hittills egt rum. Men naturligtvis bör bötesstraffet då tillämpas desto allvarsammare; och huruvida dessa båda grundsatser blifvit i Lagförslaget rätteligen följda, kommer man först i tillfälle att pröfva vid granskning af 28 Kap., som handlar om brott af embetsman. Deremot må bär erinras, att då aktning för lagar och tjensteman i allmänhet i så väsendtlig mån inverkar på samhällsinrältningens lif, synes denna aktning jemväl böra af lagstiftaren omsorgsfullt vårdas. Varsamheten bjuder åtminstone, att han sjelf icke utsår elt frö, hvars frukt kan för samhället blifva skadlig. Ett sådant frö skulle dock, efter Utskottets åsigt, ligga i suspensionsslraffet, hvars användande, enligt hvad erfarenheten visar, städse bidrager att inför opinionen nedsätta embetsmannens anseende. I afseende på qvalifikationerna af omförmälda serskilda straffarter, synes deremot Utskottet någon jemkning böra ega rum. Mistning af embete skulle enligt Lagförslaget medföra förlust af ej allenast det embete, hvari embetsmannen sig förbrutil, utan ock annat dylikt embete, om han sådant innehafver.
Motion, om bestämmande huru förhåilas borde, enär förrymd Maka, från hvilken den öfvergifna Makan lagligen blifvit skiljd, återkommer, och om den samma må i nytt Gifte träda, utan att vidare styrka sin rättighet dertill, än att visa att det förra Ägtenskapet blifvit upplöstj deruti Utskottet dels ansett utaf redan gifne Stadganden någon otydlighet icke böra föiefinnas, om hvad af den Prest, hos hvilken en för Horsbrott, eller för egenvilligt öfvergifvande frånsk il jd Maka anmäler sig till Lysnings erhållande för nytt Ägtenskap, bör iagttagas, dels yttrat sig icke äga anledning att understödja Herr Prosten Aspelins Förslag till det förordnande, art en för förlöpande frånskiljd Maka, icke skulle äga att utan Konungens tillstånd ingå nytt Ägtenskap , samt dels förklarat att, enär Lagen uti 2 Cap. 11 §. GiftermålsBalk: n förbjuder dem, hvilka med hvarannan gjordt Hor, att Ägtenskap bygga, Utskorrer ansåge sig icke kunna tillstyrka en så obegränsad utsträckning deraf, som Herr Pro - 302 Den 13 Februarii. sten Aspelin velat åstadkomma, att Ägtenskap ej skulle tillåtas med den Person, hvilken allmänt ansågs hafva stiftat den i Ågteoskapet uppkomne oenighet, hvaraf Ägtenskapets upplösning blifvit cn följd. Upplästes och lades på hordét följande s från Allmänna Besvärsoch Oeconomis-Utskottet inkomne Memorial och Utlåtanden. 1:0 Af den 26 sistledne Januarii, innehål» lande att Utskottet, till hvars handläggning blifvit remitterat ett Memorial af Herr Friherre Henning Wrangel , angående angelägenheten att emellan Riksdagarne förekomma afgörandet af sådana Mål, hvilka tillhöra Riksens Ständers pröfning, funnit sig böra enligt 44. §. Riksdags-Ordningen vördsamligen återlemna nämnde Memorial, såsom dess befatt* ning ej tillhörande. 2:0
Om dessa individer, af hvilka de flesta uppnått 20 års ålder vid deras första inträde vid universitetet och mängden hunnit vida utöfver den lagbestämda myndighetsåldern, kan för öfrigt med allt skäl vitsordas, att desamma mindre än andra medborgare af samma ålder lära i verkligheten behöfva eller vilja tillgodogöra sig någon obehörig befrielse från efterlefnaden af allmän lag och stadgad medborgerlig ordning. Ofvannämnda Kongl. Bref, hvarpå denna disciplinära myndighet sig grundar och hvarifrån äfven motiven för dess bibehållande äro hemtadc, tillkom under förhållanden, lagbestämningar och åsigter för mera än hundrade år sedan, hvilka numera icke förefinnas, hvarjemte detsamma, pä anförda skäl, hufvudsakligen afsåg att beröfva den studerande ungdomen förmånerna af vanlig rättegångsordning; låta de. brottmål, som af studerande vid akademierne. inom de privilegierade distrikten, begås igenom hvarjehanda oljud och andras förolämpande’’ m. m., af Rektor eller akademiska Konsistoriet sumtnario processu afgöras; samt förläna ”Konsistorium frihet att, efter omständigheterna, fälla den brottslige till annat straff, än i allmänna lagen är utsatt.” Skälen för en så vådlig exceptionel rättegångsordning och en så godtycklig lagtillämpning voro, att ”de brottslige skulle beiordras till en Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 118. 237 skyndsam näpst; ej kunna genom besvärs anförande öfver Konsistor» utslag utdraga tiden och undgå deras välförtjenta straff, samt lagens verkan illudera,” hels1 som ock i anseende till den enahanda beskaffenhet, som vore emellan publik och privat uppfostring, de studerande vid akademierna ej mera, än barn och pupiller, som hemma stå under föräldrars och förmyndares inseende, tyckas fä betjena sig af den allmänna processen, till att dermed betacka och undandölja deras fel,”, med hvad mera dylikt, bemälda Kongl. Bref innehåller.