Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Voterings Sedlarne öppnades och funnos 70 Ja och 49 Nej, hvadan Ja alltså vunnit och T ullen för inkommande hvita och Castor Handskar bestämmes till 50 proCent. iy.de Den som vill, att Tull-Bevillning å inkommande hvit, svart, kryddoch läng Peppar skall bestämmas till 3o proCent, voterar Ja; den det ej vill Nej ; Vinner Nej: kommer Tullen att för inkommande hvit, svart, kryddoch lång Peppar, utsåttes till 20 proCent. Denna votering har utfallit med 38 Ja och gi Nej; och emedan Nej vunnit, bestämmes Tullen å nämnde slags Peppar till 20 proCent. 14:de Votering-Frågan: Den som vill, att Tull-Bevillning å inkommande Slipstenar skall bestämmas till 25 proCent, voterar Ja; den det ej vill Nej; 3oa Stats-Utskottets Betänkanden. Vinner Nej: kommer Tullen att å Slipstenar utsåttas till io proCent. Vid omröstning häröfver, hafva befunnits 87 Ja och 32 Nej; hvadan Ja vunnit och Tull-Bevillningen å inkommande Slipstenar alltså kommer att beståmmas till 25 proCent. ij.-de Voterings-Frfigan: Den som vill, att Tull-Bevillning å Såckar , som inkomma med Spannmål och andre varor skall beståmmas till 50 proCent, voterar Ja; den det vill, Nej; Vinner Nej: kommer Tullen att å de såckar, som inkomma med Spannmål och andra varor, utsåttas till 15 proCent. Voterings-sedlarne öppnades och befunnos utgöra 85 Ja 34 Nej; och som Ja således vunnit, beståmmes Tullen för såckar med Spannmål och andra varor inkommande till 50 proCent. i6:de Voterings-Frfigan •
Tankar om FörsvarsVerket och Arméens Organisation. i. §. Hvilka är o de Nationer, på hvilka Skandinavien synnerligast bör fästa sin uppmärksamhet, vid frågan om ett ändamålsenligt uppstäldt För sv ars sy sterne? Denna fråga måste först besvaras och afgöras, såsom utgörande hufvudgrunden för systemet. Visserligen är en krigsförklaring från hvad Nation som helst möjlig; men skall den ingifva någon fruktan, måste också den krigförklarande Nationen genom sitt naturliga läge vara i tillfälle att anfalla, och genom egna öfverlägsna krafter ega medel att med eftertryck utföra ett sådant anfall, hvarvid alltid mångfalldiga hinder och svårigheter uppstå, då större haf och vattendrag mola företaget. Den to Augusti e. m. 93 Skandinaviens gränsor utgöras till f af vatten, och den återstående åttondedelen är genom sitt läge snart sagdt skyddad från hvarje fiendtligt anfall af den natur, att landets frihet och sjelfständighet derigenom kunde hotas. Jag antager således: att Skandinavien endast från sjösidan kan med eftertryck anfallas, hvarföre också England och Ryssland äro de enda magter, på hvilkas krigsförklaring vi höra göra något afseende. Preussen äger väl kuster gent emot våra, men ingen Flotta; Dannemark äger en obetydlig. Båda dessa Riken böra åtminstone dela samma politiska åsigter som Skandinavien, synnerligast Dannemark, hvars politiska tillvaro ofelbart skulle upphöra med Skandinaviens sjelfständighet. Hvad slutligen England och Ryssland angår, så tror jag mig finna i deras politiska förhållanden sig emellan en säker borgen för vår orubbliga sjelfständighet, genom det interesse England dervid måste fästa. Min mening är derföre icke, att vi blindt höra förlita oss på ett sådant förhållande; ty England, denna Håfvens beherrskarinna, tillkännagifver redan under nuvarande Politiska hvälfningar, att dess omätliga penningetillgångar blifvit nog strängt anlitade under Napoleons långa och penninge-ödande krig. Den åskådar passivt, tili Europas stora förundran, hvad som tilldrager sig i Portugal; likaså att Ryska Örnar ne äro färdiga att svinga sig Öfver Balkanska 94 Den io Augusti e. m. Bergen, och troligen uppnå sitt mål, Bosphoren; ty ännu har England icke tagit activ del i kriget.
Nyss, när jag kom in i salen, stod hon vid fönstret och läste ett bref. Pass på, tänkte jag, Thore har skrifvit för sig själf. Jo, sådan är kärleken. Den knäcker sönder folks stolthet som glas. Maja flög emot mig med rodnande kinder och blixtrande ögon. »Moster, moster!» ropade hon. »Ja — ja — jag förstår —» sa jag mildt. »Känn så roligt det luktar!» Därvid stack hon brefvet under näsan på mig. »Känn!» »Provisorn!» sa jag matt. »Den historien måtte väl i all världens tider vara utagerad för längesedan?» »Visst inte», sa hon ifrigt. »Inte alls utagerad!» »Jag hade läst, att ju otäckare man var mot en karl ju kärare blef de. Och det är sannt!» tillade hon triumferande. »Fullkomligt sannt!» »Skäms!» sa jag skarpt. »Det är ett friar-bref, moster Lova», sa hon och såg riktigt förolämpad ut. »Så mycket sämre», sa jag. »Friar gör ingen klok karl utan att bli tillräckligt uppmuntrad. Nå, du tänker naturligtvis ta honom?» »Åh, hur kan moster tro det!» »Då skickar du ögonblickligen tillbaka brefvet!» »Mitt friarbref, som jag haft ett sådant förfärligt besvär att skaffa mig!» »Lönar inte att tala om sol med en blind», sa jag kort. »Endera skickar du genast igen brefvet, eller också får du fara hem till mamma, och det i morgon dag.» »Söta älskade moster!» »Tror du, jag vill ha en flicka i huset, som behandlar mäns hjärtan som bollar!» »Men — men — moster har — ju — sjäälf sagt, att män tål allt hvad de får», snyftade hon. »När det är rättvist ja», sa jag mycket bestämdt. »Om inte den här är dålig, så kan han väl hinna bli — han — med som de a-andra!» »Det vet du inte», sa jag strängt. »Det vet du inte alls. För öfrigt ska jag säga dig, att är en man bra, så är han bättre än hundra sådana där flickslinkor som du. — Men det där begriper du inte.
Man märker i hans framställning på hvarenda rad, att han anser att norska folket har ingen rätt till någon annan frihet och sjelfständighet än den Sverige af gunst och nåd kan vilja bevilja ♦ det, att det bör med ödmjukhet och tacksamhet mottaga dessa nådesmulor, att det har ingen rätt att älska och vårda sina nationella minnen, men att Sverige deremot skulle vanära sig sjelf genom att afstå från det öfverherrskap, som• det på grund af eröfringens rätt förmenas ega. Allt detta kan man öfverallt läsa mellan raderna i ' hans artiklar. Dessa artiklar säga sig gå ut på att främja fredliga och ordnade förhållanden de båda folken emellan, men de andas krig. Vill Norge icke gå in på unionens ändrande i den ' riktning författaren antyder, då bör, menar han, unionen hellre upplösas; men då, menar han, har Sverige rättighet att för betryggande af sin och den Skandinaviska halföns säkerhet *, fordra en offensiv och defensiv allians mellan de båda rikena. Att härmed åsyftas, att Norge skulle frånsäga sig rätten att ha en egen utrikespolitik och helt och hållet följa Sveriges, utan hänsyn till i hvilka krigiska förvecklingar detta skulle kunna leda den mindre staten — derför borgar hela andan i författarens framställning, äfven ojn han ej tydligt utsagt det. Äfvenså märker man tydligt hans syfte, att om Norge ej går in på en sådan allians, måste det medelst krig tvingas dertill. Ett krigshot ligger påtagligen i bakgrunden af hela hans framställning, likasom han utgår från att Norge rättsligen beror af Sverige, emedan Sverige genom krig, vunnit en sådan ställning i förhållande till detsamma. Ifrågavarande tidning intresserar sig mycket för värnandet af Sveriges gräns, för ett betryggande försvar för den Skandinaviska halfön. Detta mål anser den kunna vinnas derigenom, att vårt brödrafolk, norrmännen, under den ena eller andra formen tvingas till att sluta sig till oss och deltaga i försvaret! Hvilken beklaglig förblindelse! Hvilken vrångbild af den nordiska enhetstanken! Och sådana fanatiker drista kalla sig fosterländska, drista brännmärka alla, som med dem äro af olika åsigter såsom “ ofosterländska “, såsom “ antisvenska “.
En dylik tolkning ådagalägger emellertid, enligt Utskottens uppfattning, ett missförstånd af ifrågavarande §, som tillförbinder Kyrkoherde ali hålla de till honom af sockneinännen öfverlemnade sju laga husen vid magt med egen kostnad, och först för det fall, att ”husen af ålder och bruk och ej af prestens ranryckl Järfälla'’ bestämmer inträdande af socknemännens byggnads-skyldigbet med följande ord: ”Då skola socknemän dem bygga oell bättra pä deras kostnad.” Del är del här förekommande ordet ”bättra": sorti blifvit vid Domstolarne olika ultydt och legat till grund för en sådan tillämpning, som förut är vorden omnämnd. Men alt med berörde ord alses endast ansenliga förbättringar, d. v. s. sädane som kunna hänföras till ombyggnad, hvartill, enligt andra angående byggnadsoch underhålls-skyldighet utfärdade författningar, äfven bör räknas påläggning af nytt tak samt brädfordring på gammalt hus eller annan beklädnad, hvarigenom dess framtida bestånd befordras, visar sig tydligt, då man jern för merbesagde § med äldre i ämnet utfärdade lagar och författningar. Redan i Uplands-lagens Kyrhobalk, 2:dra flocken, stadgades, att ”Sidan prestens lius äro väl boin, tha skal presleu at busin gonia, at ther ej af vanrökt lor dervins ok boa läka a husum ok dör före göra. Tha än husm tarfva mykin horned with, ilia skullu bönder bonafhin tilföra ok kost föreholda ok busin upbygyioe ’’ Alldeles samma stadgande förefinnes i samma ordalag uti landslagens Kirkiubalk ; och genom Kongl, patentet den 16 Augusti 1607 förordnades, med anledning af de klagomål, sorn försports deröfver, att presterne ville hvälfva underhålls-skyldigheten på församlingarne, alt ”de utan försummelse skulle bvggia låta, eller böta för hvarje hus de ej upbygt 7 mark. Finnes ock att allmogen byggt samma hus, och presterne icke hållit dem vid magt, med dörrar, tak och hvad annat dertill hörer, dä skola ock de böta."
Ån olyckligare för Sverige skulie resultatet blifva, i händelse Bankens metalliska, a6fi Den 7 April / ml fond först medelst actier eller lån blefve förstärkt, då den bortgången, qvarlemnade Sverige med ett till J:del nedsatt RörelseCapital, hvilket då troligen blef alp mi, samt en betydande actie eller utländsk skuld, sorn årligen drog ansenliga räntor ur Landet. Månne för öfrigt vid en tidpunct, då hela Europas Capitalister fått en särdeles lust att spela på fonderne, ej en dylik håg kunde väckas hos de Svenske, som sedan realisa+ionen vore verkståld, hade ett förträffligt tilli alle att snot BancoSedlar uttaga Silfver i Banken, och insätta det i Franska, Engelska och andra fonder. Att detta ej kan ske nu till större belopp, (och till ringare är det af ingen betydelse) hårrör deraf, att om t. ex. Vexlar för En Million R.dr Hamb. B;co för sådant ändamål, uppköptes utöfver hvad vår import kråfver, skulle delta uppköp så betydligen försämra coursen, att våra Capitalister derpå förlorade mer ån de på de utländska fonderna kunde vinna, hvarföre saken nu förbjuder sig sjelf. Oberåknadt att Sverige sjelf 2:ne gånger blifvit tvunget att medelst inställande af Bankens Silfver-utvexling förekomma dess fullkomliga upplösning, har detta öde äfven drabbat långt rikare Länder ån Sverige, hvarpå Amsterdamska Bankens bestormning, samt Engelska Bankens 2:ne gånger instålde betalningar, lemna ett ovedersägligt bevis. År i8i4 nedsatte Engelska Parlamentet eri Den 7 April j. m. Committé, som skulle undersöka om den tidpunkt vore inne, då Banken utan fara kunde börja sina betalningar. Committéen afgjorde, att som coursen ännu vore allt för ofördelaktig för England, och vinsten kunde förleda folket att föra Silfret utur Landet, så vore perioden ej den rätta att börja betalningen i reda pen» ningar. Parlamentet förlängde på grund af denna undersökning
209 20,000 R:dr, för att, jemte beloppet af de derifrån på andra HufvudTitlar öfverflyttade Anslag, uteslutande användas till understöd vid ägoskiften samt till fortskyndande af AfvittringsYerket i Rikets Norra Provinser; så kommer berörde tillökning af 20,000 R:dr att vid StatsRegleringen uppföras å denna HufvudTitel; och som R. II. St:r härtill redan lemnat deras bifall samt derigenom otillräckligheten af Titelns förutvarande Anslag blifvit ådagalagd, lärer ock den af Hr Grefve Gyllenborg, Joli. H.j gjorde framställning förfalla, nemi. att senom uppskof i Anslaget till nästa Riksdag, utgifterne nedsättas, serdeles som Hr Grefven, ehuru medgifvande nyttan af enskiften och allmänna bidrag dertill likväl anser att desamma nu mera kunna betydligen inskränkas, sedan blott för Skåne flere HitndradeTusende R:dr af Statens medel i sådant ändamål redan utgått, och SpannmålsProductionen i Riket så tilltagit att Spannmålsbrist icke vidare synes att befara, då under de sistförflutne åren behofven icke fordrat de ymnigare Spannmåls-tillgångnrne sorn Landtmannen vid saknad afsättning med bekymmer nu måste osållde förvara. 3:o Hos II. BondeStändct har RiksdagsFullmäktigen Casper IVijkman från Upsala Län anmärkt, att då med förevarande Titels Anslag vore förenadt det vilkor, att hvad af tillgångarne kan vara för ett år odisponeradt bör till det påföljande året öfver för as ■> för att vidare användas till förefallande behof, hade Utskottet bordt upplysa, huru mycket af denna Huf - 2^o Stats -Utskottet* vudTitel vöre odisponeradt, samt tillika uppgifva, så beloppet af Titelns räntebärande fordringar från förra åren, som ock huruvida icke genom de utgifne
Företag 'itil ändring, i Grtindlätjärhe. Preste-St. Pro t. d. 26 Julii 1851. Borgare-St. Prot. d. 30 Julii '1851. Bonde-St. Prot. d. 29 Julii 1851. Förslag till ändring i 69 §. Regerings-Formen, angående behandlingen af SlalsUtskotlets Betiinkanden uli de i nämnde §. omförmälda frågor. Regerings-Formcii. Uppsla antingen hos Riksens Sländers Plena gemensamt, eller uti något af RiksStånden, betänkligheter att antaga hvad Stats-Utskottet lillstprkt, uti del, som rörer antingen Statens reglerande, eller Bevillningens derefter lämpade hela belopp, eller hvad till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-Contorets styrelse och förvaltning, då böra de skäl atiföras, på hvilka sådana betänkligheter sig stödja, samt meddelas Stats-Utskottet, sorn derefter tage Ärendet under ytterligare öfvervägande. Anser Stats-Utskottet sig icke kunna afvika ifrån dess redan afgifna yttrande, eller instämma uti Riksens Ständers eller ett serskildt Stånds tankar, utnämne då Utskottet Deputerade, som uti det eller de Stånd, der betänkligheter uppkommit, företräda och närmare upplysa förhållandet. Förblifver något Stånd ändock vid den mening, det förut fattat, afgörés saken efter tre Stånds be - 69. Då Stals-Utskol/els förslag rörande antingen Statens reglerande, eller Bevillningens'derefter lämpade hela belopp, eller hvad till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-Contorets styrelse och . förvaltning, till pröfning hos Riks-Slånden förehafves; skall saken afgöras efter tre Stånds beslut. Förena sig icke minst tre Stånd uti sammanstämmande beslut; då skall Stats-Utskottet förökas med så många Ledamöter — ouppbruten genast förstöras. Förslag till ändring, i Grundlagarne. 9 slut.
Sa har det ock tllgatt med Osäll-Sedlarna. De hafwa beständigt ombytt ägare och uti frosta JnnehaswarenS händer, besinnas de öfwer en fjerdedel mindre warda an deras innehåll. Riksens Ständers kaacjus är et Eget Werk, och således äfwe» at' anse för en tredje Person. Den mäste styras estcr oföränderliga föreskrifter, af Stander fastställda och lanAiunsraäs, lil alla Rikets Inbyggares trygghet. De kunna icke pa något sätt uplöjas, utan kränkning as löften, utan wada för Samhällets bestånd Lch säkerhet. Ständernas Luarsnsts af llLnguso är fälldes lika lolsnne, lika helig, som deras skulders li^mäeriwäs. Såsom cnstilld Person betraktad, äger j«u; ju, at kil sörmänligaste pris c il by t a mjg (lreäir - Sedlar? Såsom utgörande en del af hela Riket, kilhöree mig äter at betala fullt ut den allmänna ätagns Gällsen. Sä. sörhäller der sig äfwen ined Lsayuen. Den «r bdldig at ansmara hela Marionrn för dest utgifna Sedlars inlösen pä dagen,< ined mokswarandr bstsais-, warde; deruti beMr dch rnMdra förr^tliM DM ?7Z kunde icke upfyllas, om Riksgälds-Sedlarna, som icke äro af samma nacur, icke dest, uran Rikets löpande OlliIAL!joner, skulle med full vslurs betalas. Således da 8 irsens Ständer, icke utan deras löstes brytande cmot Rilet och öLn^uen, aga, under brist af egen förmäga, at upvraga den et betalnings-answar, som med dest bestånd ej ar förenligt; sä följer ock, at stsu^uen ej kan aläggas eller bär i annan egenskap, än en särfkilld tredje-part, pä ct sätt, som haller den skadeslös, werkställa lissi iisriorien.
Hvad Mjölqvarnar angår, skall Kronan hafva sin fjerdedel och mjölnaren vanligen 7o Den 8 December f. m. en fjerdedel af tullen; då återstår hälften, af hvilken inkomst qvarnägaren skall erlägga bevillning, inköpa stenar och underhålla verk och byggnader, hvarigenom i å 2 procent af Capital och byggnadsvärdet skulle tillfalla ägaren, ehuruväl största delen gamla Qvarnar, skattlagde på 16 och i^oortalet, i allmänhet äga en högst obetydlig grundskatt. Jag lemnar till hvar och en sakkunnig att bedöma, om ej denna Lag bör afskaffas af en upplyst Lagstiftning, och om den ej borde föranleda till någon åtgärd af Rikets Ständer, synnerligast när denna förändrade Lag träder i verksamhet, då endast fråga är om nybyggnad af nedruttna men redan skattlagd» Qvarnar. RegeringsFormens 57 §. bjuder: ”Svenska Folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af Rikets Ständer allena vid allmän Riksdag.” Denna §. inskränker ej Rikets Ständer inom rättigheten att endast uppgöra bevillningssumman, ty det står att sig beskatta: hvilket positiva Lagbud innefattar all beskattning, och tillkommer det således, efter min tanka, Collegier och Embetsverk, att i förening med Rikets Ständer utreda dylika frågor, öfver hvilka Rikets Ständer ensamt äga rätt att besluta. Jag beder derföre Höglofl. Rikets Ständer med uppmärksamhet följa denna fråga, hvilken jag anser Den 8 December f. m. SlatsUlskottet, i förening med BesvärsUtskottet böra afgöra. Ur denna synpunkt går jag nu att afhandla ämnet, i hopp att det hos nuvarande Ständer erhåller ett blidare öde. Kongl.
Stat anslagne Lön, och äfwen wid 1805 ärs Rewision föranledt til! deras bibehällande wid denna tillökning; samma stal som dä bidragit lill deras ätgärd, genom sedermera an mera ökade gjöromäl annu wore för handen, hwilken sistnämnde omständighet, i förening med närwarande riders dyrhet och beswarligheten wid Tjensterne wid Assistance-Comoiret, Herrar Fullmägrige äfrven, i anseende till Commissarierne och Betjeningen, aberopat såsom anledningar för dem kil! upmuntrau med någon deremot swarande förmän. Herr Radmannen 8anZberZ har deremot i serstildt dictamen, med åberopande af ,807 ärs Herrar Rewiforers yttrande, anmärkt, att Ofwer-Lommisarierne och Ovnbsr»', den sörre är 180K och den sednare förledit är sökt och erhållit deras syflor med den Lön och de förmäner som derföre i Staren äxo anstagne; Och att hlands asia penningelöntagande Embetsman, »ned hwilka Ofwer-Commisfarierne kunna fattas i nägon jemnförelse, de ofelbart wore bäst löwe: Att Qtwer-Commissarien Lk annu och tills widare sätt behälla hwad han frän början mera haft, hade man twifwel kommit deras att man ej obilligt ansell för mera betankeligr, att fränlaga en sticklig och nirist Embersman Hwad han re - Deri 2i Zebruarri. 1255 redan af en tillfällighet fäck för mycket, än förneka hans Embets-Kamrater e» lika tillökning urås hwad de borde hafwa; Och Herr NäLmanneil san fälcdes icke skäl att för täe^llorich och UönborZ tillstyrka någon Lönförbättring; Äf-vensom icke helier för Länoch Inlösnings-Commisarierne, hwilka redan genom erhallne tillökningar hade pä Stat 500 R:d.
Ingen af eder torde vara villigare lin jag alt gifva all uppmärksamhet åt den mans yttrande, som nu är Konungens I3ef:h:de derstädes; men jag frågar, om någon af eder vore landshöfding på Gottland, oell der föresloges ett lördag, sorn möjligen kunde lyckas fastän äfven misslyckas; hvad skulle landshöfdingen göra, då hans yttrande erfordrades? Skulle han blott se på möjligheten att misslyckas? Ligger det ej naturligare i hans ställning att snarare se på möjligheten all lyckas? Så tror jag alt mitt aktningsvärde vän derstädes sett frågan, då han yttrade sig. Ilvad General-tullstyrelsen och Commerce-colhm beträIFar, så skulle det varit en alltför stor motsägelse af dessa begge frisinnade myndigheter, om de i denna fråga, som åsyltar den friaste handel, icke hade tillstyrkt af alla krafter. Ilade de afslyikt der, Innu skulle de då kunnat någorledes försvara dem af sina å(gärder, som vid denna riksdag varit så mycket klandrade. Jag anser följaktligen nämnda utlåtanden vara bundna yttranden, på hvilka föga afseende är alt göra. Man har sagt att välmågan på Gottland skulle okas. Ja, men det skulle ske på samma sätt som under medeltiden, då hansestädernes och andra främmande köpmän loniiuo dit för att samla penningar och skicka dem hem till sina contor. Ifrån det ögonblick Waldemar Atterdag sköflat Wisby, tog det slut med dess välmåga. Det kom sig deråt, att hon icke var grundad på öns egna tillgångar, utan på yttre tillfälliga omständigheter, som förändrades. På samma sä tt föi höll det sig med Götheborgs välmåga under den handel och de upplag, som der ägde runi under det Napoleon och Kliglund stridde om herraväldet, då Götheborg var en nederlagsort för lurendrejeri på fasta landet. Dessutom, mine herrar! lönade det val mödanatt för en välmåga, som vore så tillfällig oell så läll flyttbar, äfventyra krig och vanära för fäderneslandet? En talare liar sagt, att här finnas nog capitaler i Riket, blott inan får tillfälle att begagna dem. Det var fägnesamt att sådant erkännes.
Inventarier icke blifvit för Kongl. Majrts och Kronans räkning inköpte eller anskaffade, utan under vissa vilkor af framlidne Jungfru E. J. Fahlström afstådde, för att efter hennes död tillfalla berörde Kungsgårdar, såsom ett evärdeligt Inventarium, hvilket förordnande blifvit genom Kongl. Brefvet den 3o September gilladt och faststäldt samt Inventarierne i följd deraf, till de sedermera blefne Arrendatorerne aflemnade; i anseende hvartill Kongl. Maj:t ock funnit föreskriften i ofvanåberopade Kongl. Författning, rörande försäljning af de Kungsgårdarne tillhörige Inventarier, icke lägga hinder i vägen för Kongl. Maj:t, att om de nu ifrågavarande Inventarierne på det sätt förut skedt förordna, samt enär tillika Kongl. Maj:ts och Kronans förmån vore mera förvarad, derigenom, att Inventarierne blefve Arrendatorn lemnade, mot den erbjudne årliga afgiften, än om de på Auction försåldes, velat dertill såsom ofvanberördt är bifalla, med vilkor för öfrigt att desse Inventarier vid Arrendets slut, jemlikt 7 §• i Kongl. Kungörelsen den 17 December 17gg, återställas i lika samt snarare yngre och bättre stånd, än de emottogos; hvilka särskildte förhållanden äfven synas Revisorerne hafva skäligen föranledt ett sådant undantag från Författningens stadgande. Genom Revisorers Berättelse. 5i3 Genom Skrifvelse till Kong], Stats-Contoiret af den a3 Januarii 1819, har Kongl, Maj:t i Nåder, med afseende å framlidne En af Piikets Iierrar, Generalen m. m.