Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Befälets och underbefälets dagaflöning i 25 dagar, som ej äro liktidiga med stammens regementsmöten R:dr 55,000: — Manskapets underhåll, hvardera årsklassen i 15 dagar, 450,000 portioner efter 49 öre » 220,500: — 275,500: 391,500: Ilärlill lägges för vapenöfning arne i allmänhet: Forselkostnader förslagsvis. R:dr 5,000: — Sjukvårdskostnader » » 10,000: — Andel af förvaltningskostnaderna samt underhållet af sjukhusoch maga sinsinventarie-persedlar förslagsvis » 25,000: — Diverse kostnader, såsom för lägerhalm, kokstänger m. m. » » 8,500: — samt kostnaderne för beväringssoldaters kommendering, efter egen ansökan, till Korpralseller Underofficers-skola; för de till Underofficerare befordrade beväringssoldaternes högre aflöning och för de till rotemästare förordnades högre tobaksskilling, äfvensom för den något dyrare krigsbildning de till eliter antagne beväringssoldaterne borde undergå, allt enligt Kommitterades förslag förslagsvis. Öfverföres: R:dr 807,569: — Ofverfördt: Dessutom erfordras för beväringsmanskapet å Gotland samt för underhållet af mötesplatser och byggnader R:dr 50,000: — Summa R:mt R:dr 857,569 Då anslaget för Beväringsmanskapets vapenöfning nu utgör R:dr 500,000 Fordras alltså en förhöjning deri af R:dr 357,569 AnmUrleningur: Portionsoch rationsprisen äro ofvan upptagna till de belopp, dessa pris i medeltal utgjorde år 1864, Natura-portionerne för Underofficerare äro dem tillagde i utbyte mot den nuvarande mötespassevoLns ersättningen, jemlikt hvad i betänkandet om indelda Arméens lönereglering blifvit föreslaget. Aflöning och underhåll äro beräknade enligt de i Kongl.
Vill man lära sig svensk historia, skall man spara in utgifterna för teaterbiljetter de aftnar då historiska skådespel gifvas och köpa sig Geijers och Fryxell historiska skrifter samt fullständiga dem med Starbäcks och Bäckströms berättelser. Ett sådant tillkännagifvande vore onekligen af stor riytta. Det är Nya teatern som på senare tider åtagit sig att spela svenska historiska stycken, och detta anses mycket förtjenstfullt. Så länge dessa stycken äro af nyss nämda beskaffenhet, torde det dock vara förtjenstfullare att icke spela dem. Men man kan icke ålltid spela “ Boccaccio “, knappt “ Niniche ", ehuru hr Holmqvist kanske finner detta med konstens uppgift mest öfverensstämmande, och hr Josephson låter den innehållslösa operettens klingande vältalighet öfverrösta de estetiska betänkligheterna. Man måste stundom spela något annat, och så gifver man for omvexlings skull “ Mäster Olof14, som också är ett historiskt skådespel, men af helt annat skaplynne än flertalet af våra andra med det namnet. Det är för det första sjelfständigt, helt och hållet ursprungligt, och redan detta väcker ett helt annat intryck än de vanliga “ originalen " som äro tillklipta efter samma mönster och hoptråcklade med samma slags styng. Med förvåning erfar. man, att stycket är skrifvet för många år tillbaka. Man intages af aktning för en författare, hvilken redan vid ett par och tjugu års ålder kunnat åstadkomma ett så märkligt arbete, på samma gång man måste beklaga, att de brister, som finnas i skådespelet och som i detta kunna skrifvas på den ungdomliga oerfarenhetens räkning, icke minskats, utan snarare tillväxt i de arbeten hvilka samma författare vid en mera mogen ålder sammanskrifvit. Men dermed har man icke att göra, då man ser “ MästerÖlof “. Med ett nästan icke under någon enda scen min-skadt intresse följer man skådespelet från början till slut.
Deremot måste just saknaden af sund och kraftig föda i allmänhet - Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk. Betänkande M 4. 25 mänhet föranleda, förökadt missbruk af spritdrycker och det så mycket skadligare, som detsamma måste enbart tillgripas. En stor allmänhet skulle genom ett dylikt stadgande betagas nästan de enda tillfällen, sorn nu mångenstädes finnas, att erhålla mat utan särskild hushållning. Någon sådan förändring af det gamla lagstadgandet härutinnan, hvilken Utskottet föreslagit, torde derföre ock så mycket mindre kunna förordas, som kändt är, att bristen på sund och kraftig mat att spisas portionsvis å stället för billigt pris flerestädes väckt allvarliga bekymmer och påkallat utomordentliga åtgärder för behofvets afhjelpande, utan att desamma hittills lyckats och svårligen kunna lyckas utan särskilda bidrag af kommunerna. Skulle ifrågavarande 4 § underkastas någon förändring, borde den göras i alldeles motsatt syfte, så att sund, kraftig och vällagad husmanskost alltid funnes att tillgå å utskänkningsställen. Den minsta fordran blifver således det yrkandet, att nuvarande lagstadgandet måtte bibehållas oförändradt. Emot 5 §. Att, på sätt Utskottet föreslagit, förmena landthandlare, hvilkas antal hädanefter förmodligen blifver större än tillförene, en rättighet, som tillkommer alla rikets öfrige medborgare, synes icke kunna från någon synpunkt försvaras. Ett sådant förbud är rättskränkande och kan endast leda till ökade ansträngningar för förbudets kringgående. Det är mot den orimliga lagen som man får bevittna de flesta och mest förslagna öfverträdelserna Sällan, om någonsin, lärer väl ock öfverträdelsen eller kringgåendet af ett lagstadgande hafva förekommits medelst ett absolut förbud af det missbrukade. All erfarenhet visar motsatsen. Och ett nära liggande sätt och tillfälle att för landthandlare kringgå äfven det förbud mot partihandel af bränvin, hvilket Utskottet förordar, vore ju att bedrifva dylik handel genom närmaste granne, vare sig torpare eller backstugusittare, bland hvilka alltid någon skall finnas dertill beredvillig.
Den osäkerhet och våda för rättstillståndet, som häraf kan uppstå, är äfven lätt all inse, då man besinnar svårigheten att under en längre tid hålla tillgänglig den bevisning, hvaraf ogillandet af ett anställd! kraf beror. Dessa olägenheter föranledde ock Rikets Ständer vid 1853—1854 års riksdag alt för sin del besluta en ny författning om tioårig preskription, hvilken hufvudsakligen var hemtad frän 17 Kap. i Lag-Beredningens förslag till Handels-Balk. Åtskilliga afvikelse!' derifrån voro dock gjorda, och, sedan inom E. K. Maj:ts Högste Domstol, vid granskning af författningen, åtskilliga ledamöter deremot framställt anmärkningar, fann Ii. K. Majit sig icke kunna derå meddela stadfästelse. — Beträffande åter årsstämningen, har mot derom gällande stadganden hufvudsakligen blifvit erinradt, dels att, ehuru det för en testamentstagare, lika väl som för efterlefvande make eller arfvingar, kunde vara af vigt att erhålla den Expeditions-11 tsholtels Förslag lill underd. Skrifvelse N:o i64. M derigenom åsyftade säkerhet, att ej okända fordringar skulle framdeles vppas, testamentstagare likväl ej vore medgifvet att begära utfärdande af årsstämning å testators borgenärer, dels ock att, ehuru ändamålet med denna stämning endast vore, att erhålla säker kännedom om dem som hade fordringsanspråk emot boet. kände borgenärer likväl, för bevarande af sin furdringsrätl, hade sig ålagdt besväret alt å den i stämnin gen utsatta inställelsedag sina fordringar anmäla. Dessutom har man stundom rönt olägenheterna af en annan brist, gemensam för lagstiftningen om den tioåriga preskriptionen oell den ettåriga, som genom årsslämning vinnes, nemligen saknaden af ett medgifvande för gäldenär att genom rättegång drifva en person, hvilken tillkännagifva! sig såsom borgenär, att sitt fordringsanspråk styrka, eller ock lå detta anspråk ogilladI.
Vestra Göinge, i omkring i af Albo härad saint i de delar, som äro belägne längs kusten i Ingelstads och Jerrestads härader. Allmänna brukning ssättet är vexelbruk och tredings. Säker uppgift om det ena eller andra brukningssättets förhållande till åkerjordens hela vidd kan icke meddelas, men tredingsbruket förekommer mest i Gerds, Willands, Albo, Östra och Vestra Göinge samt Norra Asbo härader. Tab. n-.o 2. Rörande utsädet på tunnland, länets årliga behof till utsäde, tunnland åkerjord använde till odling af hvarje sädesslag, skördebelopp och förbrukning på person lemnar tab. N:o 2 upplysning. För vinnande af dessa uppgifter angående årliga utsädet på tunnland, angående tunnlandtal som användts till odling af de särskilda sädesslagen och angående årliga utsädesbehofvet, hafva upplysningar blifvit infordrade dels från länets Hushållnings-sällskap och dels från Kronobetjeningen. Hushållnings-sällskapet har åter infordrat uppgifter från socknarne, och samma utväg har af Kronobetjeningen blifvit begagnad, men under det en stor del socknar med beredvillighet gått önskningarne till mötes, hafva deremot andra dels icke lemnat uppgifter och dels lemnat sådana ofullständiga. Under sådana förhållanden hafva tabellens siffertal icke kunnat erhållas utan proportionerlig beräkning och under jemförelse med de till Finans-Komitén förut lemnade uppgifterna. De kunna således icke anses tillförlitliga. Odling af bönor förekommer på få ställen och icke till någon betydenhet. Utsädet af vicker torde kunna antagas till högre belopp än det utförda, då i betraktande tages den mängd som till grönhöstnad användes. Under åren 1857 och 1858 slog den så kallade trindsäden fel på de flesta ställen, så att der endast erhölls en skörd motsvarande utsädet. Sädesproduktionen är i allmänhet tillräcklig för länets behof. Afven är den i allmänhet tillräcklig inom de särskilda häraderne, med undantag af Gerds samt östra och Vestra Göinge härader, der bränvinstillverkningen är högt uppdrifven.
Det är ock alldeles emot sakeus natur att mästa lydnad för en Författning, som ware nog inconscquent för att säga det en förbuden wara är conffck bel i Sk PP eller Farkost; men bor i Bod eller Magozm wara fri för ätal: att mmr är ssy^a läka visitera det förra, men icke det jedngrr, vch alt insvrgndet as förbudlt gods är tor, Den ro Jamraru. 565 hudik, men bruket deraf tillätit; ty wänne det kan införas j annat ändamäl än alt till förbrukande körs fäljas? En sädan Författning ware er för tvär Ur p ysta tid; och om RlkctS fiällning ej wvre !ä bekymmersam som dcn är, !ä skulle man med mera skäl tillstyrka att all stillnad mellan förbudit och tillällt gods mä upphöra. 6:0 Det kan ock pä goda grunder sögas att denna stillnad liksom of sig hels sörswmner, sä snart Förordningen emot det sörbudna godset icke kan handhafwae; och dä uppstär l naturligt lö.hällande härmed den sars att om unär.ning-n skall äga fri cvncurrcnce uii warornes killwerkninZ, sa mäste honom nödwändigt medgifwas enehanda frihet i anseende till wuiornes transport och lörsästmng; emedan i ann.k fall det allmänna interehet skulle utan samkolldigt ändamäl kör mycket äsidolättas. Dm här i Niket förbrukas Manukucrur-waror till ett warde af en Million Riksdaler om äret 06) , häraf tillwerkas innom Landet, sä kan Jnporkeuren icke hämta Kopmanna-mmst pä mera än en tredjedel ak denna summa, dä deremot, om intet här förfärdigas, hans Rörelse-Capiral Tredubblas, och med der samma hans Köpmanna-winst, ehuru man nogsamt inser att Riker pä denna operation märke» ligen lappar.
På detta sätt blifva de brister af* hulpne, som nu vidlåda vårt beskattnings system och den dyrbara rättigheten, att beskatta sig sjelf noga vårdad, — Att ali slags Lösegendom varit till större delen i alla tider befriad från bidrag till Staten, har kostat Svenska jordbruks och fastig' fcetsegare millioner Jhdr i Beskattning oah des» Bevillnings-Vtskotttts Betilnkandm, 41 före tyckes tiden vara inne för upphörandet af denna befrielse. — Det har blifvit upplyst att 60 Millioner ära intecknade fordringar, 30 Milioner utgöra Statens rörelse Capital; till ej obetydligt belopp lära ointecknade fordringar uppgå, och till hvilken ännu större summa lära ej alla i Sverige befinteliga förlager, varor, Inventarier, Skepp, Fabrikseller Slögde-inrättningar, Meubler, Equipager, husgeråder och all annan lös egendorn uppgå, som allt hittills till större delen varit skattfritt. Det kan ej förenas med rättvisa, att en egare af en fastighet eller jordtorfva, af några hundrade Riksdalers värde, skall derföre betala skatt eller skyddsafgift till Staten, då den som i lösegendom synlig eller osynlig eger flera Tunnor guld, är befriad från en slik utgift. Denna enda jemförelse synes mig tillräcklig för vederläggningen af det förslaget, att endast beskatta synbar förmögenhet. Hvad åter angår projectet att Beskattningen borde hvila på behållen inkomst, •å anser jag detta, af alla förslag, vara det minst användbara, emedan det, utom oräkneliga andra brister, har den ofullkomligheten, att derest, sorn är ganska möjligt, den olyckan skulle inträffa, att Riket blef hemsökt med missväxt, och hinder mötte vår handel och Sjöfart, så att våra Bruks och Skogseffecter ej kunde säljas, så blef hvarje Skattdragare satt i den beklageliga belägenhet, att ej ega någon behållen inkomst, och således vöre skattfri, men Staten blef i sådant fall utan gärd till dess behofver, ty då ingen eller högst obetydlig behållen inkomst fanns, kunde derå ej eller utgå någon erforderlig skatt.
Då priset och värdet af Fartygen å ena sidan var uppgifvit, och anbudet å den andra, ankom allt det öfriga på en arithmetisk beräkning, der vinst och förlust igenom zifFror bestämdes. Om denna handel nått till alla delar sin fullbordan, hade StatsCassan, utom värdet af de försålda Fartygen, deruppå vunnit omkring en half million, och nya Skepp hade ersatt de gamla och Förråderne hade blifvit ökte med en betydlig materiel. Nu, för det ett hinder inträffat, hvilket så mycket mindre borde förutses, som, enligt hvad en af de strängaste granskare medgifvit, saken ej var i minsta motsägelse med de antagna stadgade begreppen om enskilt s om allmän och om folkrätt„ (se Friherre C. II. Anckarswärds yttrande); nu för det utgången 168 Den 19 Maji f. m. blifvit ofördelaktig, vill man icke göra någon rättvisa åt uppsåtet. Men om deruti ligger något misstag, så hafva Konungens Rådgifvare åtminstone den lyckan, alt dela detsamma med Sveriges, och kanske Europas, största Statsman, RiksCancelleren Grefve Axel Oxenstjerna, hvilken uti ett Memorial till Riksens Råd, jemte flera andra föreskrifter, yttrar följande: Allenast att Jag dette ihugkommer_, och efter till äfventyr s någre Skepp erit hen kunna vara odugse eller ock eljest gå af och fördenskull det blifver observerat och åhrligen Tu nya örlogsskepp blifva upps lagrie i deras ställe som afgå och de gamle eller obekväme Skeppen blefve bortsålde förr än de alldeles afginge.” Detta Memorial är af den 8 Junii i633. Således under brinnande krig. Men den erfarne Statsmannen visste, att det är bättre hafva nya än gamla Skepp, och att om dessa skola kunna försäljas, böra de ännu vara tjenstbara. — Den sednast verkställde försäljning har bevittnat, att de Skepp, som från Carlskrona afgingo, icke hade någon lång varaktighet, och att de i Amerika icke kunde föryttras, utan till vida lägre pris än det, sorn härför dem erhållits.
Ty om än den inwänd, ning stulle aga något fannt warde, lämpad till enstilte, att en näring, som icke bär sig smis, ej heller bör af det allmänna upprätthållas, uppkommer dock ett helt annat förhållande genom desi tillämpning till en Stat, för hwilken Export af 4Zi,ooo Skepp-d Stångjerns ärlig tillwerkning utgör nästan den enda reela tillgång för betalningen af dest behöfliga importwaror, helst dertill kommer, art det torde wara grundadt twiswelsmai underkastadt, huruwida emellan z a 4 Millioner Riksdalers Handelswinst af denna Rikets andra Hufwudnäring, samt hwad Tullafgifter och frakter i sammanhang med densamma in, brin - zoo Den 22 Majk. bringa, någonsin i annan wäg kan ästadkommas. Det ar wäl onekeligt, att hafwens periodistt hämmade frihet jörhindrar cn jemn afsättning. Men det av en wäsendteiig stillnad emellan den ställning, alt med tillverkning kan fortsattas, oaktadt llppsiof nied försäljning, och den, svin uppkommer genom Smideks nedläggning, hwarigenom Bergshandte! ingen närmar sig till förstöring, hwars ffadliga följder ej kunna wara smara att förutse. Ester ett oafbrutet bemödande under loppet af nara lwenne Secler, har Bergshandteringcn, börjad genom mförfkrifne Valkmer och Tvstar, uppnatt den utsträckning i tillwerkning, den fullkomlighet i effccterncs qvalitet, ästad, komne genom inhemska arbetare, som den nu äger. Bergens vch skogarnes skatter äro pä det mäst winstgifwande sätt begagnade; Skogsprovincer äro genem Jnwanari.es ning, forslande och allden arbetsförtjenst, som med Bergshanteringen star i sammanhang, försedde med en Folkstock, wida öswerstigande den, hwilken Landt, bruk af ol-ändig mark kunnat åstadkomma och underhålla.
Då Konungen ensam eger att bestämma militära fördelarne af Regementernes organisation på t. ex. 8 i stället för 10 Com 4* - 5a Den a i Maji (. m. pagnier, sä är derom nu ej nägot annat att yttra, än att uti en Hufvudstad, med en, i förhållande till Stadens omfång, så ringa garnison, måste man ej allenast proportionera Befälets antal efter hvad tjenstgöringen inom Regementet och Compagnierne fordrar, utan äfven efter hvad som behöfves till vakter och andra tillfälliga comruenderingar inom Hufvudstaden; skulle nu n:ne Compagniers befäl indragas, så blefve SubalternOfficerarnes antal efter 8 Compagnier och 2 Officerare på hvarje Compagnie endast 16; en tredjedel af dessa är berättigad till semestre; till tjenstgöringen återstodo då ej mer än 10 å 11; antages vidare alt genom sjuke, beständiga veckhafvande, och commenderade ytterligare afgå 3 å 4, så skulle till den vanliga vaktgöringen jemte tjenstgöringen inom Compagnierne återstå ej mer än 6 å 7 SubalternOfficerare. På vakt äro hvarannan dag commenderade af hvardera Regementet 3 SubalternOfficerare, och skulle sålunda Officerarne komma att gå på vakt med endast 3 nätters frihet — det orimliga deri lärer förmodligen en hvar lätt inse, och svårligen någon underkasta sig det besvärliga af en sådan tjenstgöring. Med Underofficerare och Corporaler skulle genom indragningen uppstå i det närmaste enahanda förhållande; och då i händelse af Compagniernes förminskande till 8, 4 Den 21 Maji f. fn. 53 samma numeraire af detta Befäl, i och för vaktgöringens bestridande, ändå måste bibehållas, skulle någon besparing deraf icke uppkomma.
Men då , oberäknadt öfrige omständigheter, ofvannämnde Utredningsmän på sätt ConcoursStadgan likväl förmår , icke uppgifvit ersättnings-krafvet till vederbörande Domstol , sorn då bordt lemna Kronans ombud serskild notification om Proclaman , utan genom sin förtigenhet synas ådagalagdt en öfverlagd plan tili Kongl, Maj:ts och Kronans skada , hafva Deputerade tillstyrkt ss:dra RevisionsAfdelningen, a,tt Riks. St. Remsor ers Berättelser. igi uti detta betydeliga och efter utseende välgrundade AnmärkningsMål i underdånighet ingifva ResningsAnsökning, i hvilket ämne, sedan Sysslomannens underdåniga Förklaringar inkommit, Deputerade äfven haft tillfälle den 6:te Februarii l SI 5 afgifva dess underdåniga yltrari' de , hvilket, jemte KammarRättens underdåniga utlåtande , som likaledes understödjer Ansökningen, den 31 Augusti samma år 1815 till Kongl. Majus JustiiiaeRevision ingått. Då likväl till den 15 Martii I817 någon åtgärd till slut uti denna Kongl. Majus och Kronans rätt så nära rörande fråga icke följt , hafva Deputerade uti underdånig Skrifvelse berörde dag anhållit om Nådig befallning till vederbörande att samma underdåniga Resningsfråga hos Kongl. Majit med första föredraga samt örn Nådig Remiss till Dess JustititeCanceller att derå fästa uppmärksamhet; I anledning hvaraf, och sedan befunnit är , det Handlingarne fötkommit , Kongl, Maj.-ts Nedre JustiiiasRevision för* ständigat vederbörande Tjenstemän uti f, d. Andra RevisionsAfdelningen , att i detta ResningsMål förnya Handlingarne, hvilka sedermera blifvit genom Kongl. KammarRätten å nyo utställde till Möllers Sterbhus-delägares Förklaring, efter inbekomrnande hvaraf Deputerade ytterligare haft tillfälle att uti underdånigt Betänkande af den ig:de Aug. understödja ResningsAnsökningen, hvarefter Kongl.
Utskottet, som funnit den af Kongl. Majit föreslagna aflöningsförhöjning för samtlige elementarläroverkens Gymnastiklärare vara af behof och billighet påkallad, anser deremot det af ofvanbemäide motionär väckta förslag i afseende å aflöningen för sådane öfningslärare vid de högre läroverken icke böra understödjas, enär de med dessa lärarebefattningar förenade göromål ingalunda äro af beskaffenhet att, på sätt med Läroverks' adjunkterne är fallet, taga en persons hela tid och verksamhet i anspråk; och får Utskottet alltså, med iakttagande af den tillökning, som för en del af nästa statsregleringsperiod kan blifva en följd af den hår ofvan tillstyrkta utvidgningen af skolorna i Norrtelje, Carl Johans församling och Lidköping till femklassiga läroverk, tillstyrka, att Rikets Ständer, med afslag å Friherre von Vegesachs ifrågavarande motion, måtte Kongl. Maj:ts i ämnet gjorda nådiga framställningar på det sätt bifalla, att på stat uppföres a) till löneförbättring och extra arfvode för Gymnastiklärare vid de fullständiga läroverken 13,266 R:dr 67 öre; b) lill löneförbättring för Gymnastiklärare vid de på real—linien fullständiga läroverken 1,000 R:dr; och c) till Gymnastiklärares aflöning vid de lägre läroverken 16,000 Riksdaler. 46:o. Uti en hos Borgare-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion (N:o 116) har Herr C. F. Ridderstad, föreslagit, att, då det, i motionärens tanke, vore obilligt att Gymnastiklärare, som tjenslgjorde på grund af förordnande, icke åtnjöte samma aflöning, som ordinarie Gymnastiklärare, Rikets Ständer måtte besluta att löneanslagen skulle utgå till Gymnasliklärarne såväl vid elementarläroverken, som vid Rikets öfriga allmänna skolor till lika belopp och under samma vilkor såväl 52 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. till dem, som blott vore förordnade, som till dem, hvilka vore på ordinarie stat uppförde.
Om det sednare tillätes, anhåller jag att vidare fö yttra mig i saken, men om det förra alternativet vidtages, vill jag upskjuta dermed, till 5g §. förekommer. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att med pröfningen af den förevarande nya redactionen af 24 §• finge anstå, till dess redactionsförändringen uti 59 §. Riksdagsordningen förekomme till öfverläggning. Ropades Ja. 3i §. BevillningsUtskottet skall bestå af Trett^oSex Ledamöter Herr Rosenquist_, Fredrik Leonhard: Som, efter min öfvertygelse, 48 personer nödvändigt skola se mer, och bedömma sakerna bättre, än 36, så vida man ej vill antaga den sophism, att de 12 ej skola genera sig med att tänka, eller att göra sina tankar bekanta; och BevillningsUtskottet dessutom har så mycket arbete, att det måste sitta på flere afdelningar, hvartill ett större antal Ledamöter behöfves, anhåller jag om proposition tillafslag å den nya redactionen af 3i §. Riksdagsordningen. Den 26 Fe bruan'i f. m. 155 Friherre Boije, Fredrik: Jag har begärt ordet endast för att hemställa, om icke llidderskapet och Adeln skulle finna lämpligt, att de nya redactionerne af 3i och 34 §§■ Riksdagsordningen företogos till pröfning i ett sammanhang, enär båda §§:ne röra samma fråga. Herr Tham, Wolrath: Jag kan ej dela Herr Rosenqvists mening, att 48 Ledamöter nödvändigt skola se mer, än 36. Jag tror, att det större antalet stundom till och med snarare bidrager att förvilla, än att uplysa. Men jag har en annan anledning, hvarföre jag önskar, att den nya redactionen af 3i §. måtte afslus. Om RevillningsUtskottet skulle bestå af endast 36 Ledamöter, blef antalet från hvar je Stånd ej mer än g. Jag tror likväl för min del, att det gamla antalet bör bibehållas, för att så mycket som möjligt bereda tillfälle, att personer från alla Län må inkomma i detta Utskott.