Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ingen anledning till anmärkning ägt rum emot förvaltningen , så är det besynnerligt, att man på det andra skälet, att nemligen sätta RiksgäldsContoiret i ställning, att äga mera penningar under sin förvaltning, velat till detsamma öfverlemna denna inkomst, då det lik - Den 17 October /. m val är ganska bejern, art Statens utgifter till bestämda ändamål afgå , och att inkomsterne ej i samma successiva ordning inflyta, utan rester uppkomma, så att ofta de ordinarie räntorne cj inflyta, förrän i Maji och September det påföljande året. Dm då RiksgäldsContoiret genom ett särskildt 3nordnadt Greditif skall fylla bristen i Stats,Contoiret, så uppkommer en mångdubblad räkning och Controllen blir ganska svår. När således RiksgäldsContoiret skall förlägga StatsConloiret, kan det ej få en erida skilling i besparing, förrän alle andra inkomster ingått, och det åsyftade ändamålet att skaffa RiksgäldsContoiret Fon der blifver förfeladt, det enda som blir qvar, är oredan, och i stället för att RiksgäldsContoiret instuckit de influtna medlen uti 3 procents-rörel, sen, måste det anlita sitt creditif i Banken. ■Petta står ej tillsammans med dep vanliga ordningen , och med hvad som blifvit föreslaget, ty creditivet är blott ämnat till inlösen af 3 procents och RiksgälrisSedlarne, ej till att fylla de vanliga och de extra-ordinarie behofven, då brist finnes i StatsContoiret. När man dertill lägger, att StateContoirets Hufvudbok skall upptaga alla i nkoms!_tiiiar, och redovisa allt, sa hemställer jag, huru den åtgärd, som nu är föreslagen, kan gå för sig att, ehuru medlen inflyta till RiksgäldsContoiret, de skola redovisas och bokföra? i StatsContoiret. Kan den, sorn der har bokföringen ansvara , att upphörden är vigtig, pcb att verificauonerne äro k‘ara, då uppbörden ej dar cpntrolleras ? Skal!
Herr Grefve Björnstjerna försvarar i sitt Arbete, rörande en jemnarefördelning af lönerna inom Indelta Arméen, den na varande Armeens organisation pag. 8 och 9, inlemnad till Konungen den 17 Junii 1826, hvarest ett skäl nämnes, som jag synnerligast måste ogilla, det nemligen, att i händelse af återgång till det gamla, skulle samma medföra den största olägenhet för Arméen sjelf, derigenom att allt avancerande i tjenslen skulle på lång tid upphöra; men hör väl Fäderneslandets och Nationens väl uppoffras för något dylikt? Man jemföre delta Ilr GeneralAdjutantens yttrande midt under den djupaste fred, med Franska KrigsMinistern Carnots skrifvelse till General Massena, som en Chef commenderade Italienska Arméen under Republiquens 8:de år; då midt under krigsbullret en sträng reform D e ii ie Augusti c. ni. 133 anbefalltes, för att förminska ett onödigt antal Generaler och Officerare, äfvensom den civila administrationen, en följd af sammanstötande 3:ne ArmeCorpser, och denna reform verkställdes, emedan den var till Republiquens bästa, oaktadt den var stridande mot individuers fördel inom Armeen. Men i motsatts häraf talar den Svenska GeneralAdjutanten. Icke underligt då, om allt måste uppoffras för Arméen, äfven under den djupaste freden. Herr Grefve Björnstjernas ofvannämnde Arbete lemnar en fullkomlig öfversigt af alla Indelningsverkets tillgångar, hvaraf visar sig ett Medium af 25,687 R-'dr B:co för hvarje Regementes befäl, äfvensom att ett Regemente med samma skyldigheter åtnjuter 32,3oo R:dr, då ett annat deremot endast åtnjuter 18,331. Ingenting talar mera tydligt för behofvet af en tolai Reform. Låtom oss derföre använda allt hvad till Indelningsverket hörer, icke Adels fanemedlen undantagna *). Dermed är sjelfständigheten fullkomligt tryggad, och alla sednare anslag kunna således besparas.
Den 23 November f. m. antal, hvilka lika nied Hr Gripenstedt anse, alt räkne-enheten hör bestämmas till 24 sk. rgs. Frågan arsa fullständigt utredd, att det vore öfverflödigt att ingå uti någon vidare utveckling deraf. Jag tror likväl, att om man betänker, att enheten på detta sätt blefve precis 100:del af en mark silfver, hundra gånger så stor som en styfver r:gs och tillika motsvarande ^dels r:dr silfver, eller 3 daler silfvermynt, eller nio daler kopparmynt, så ligga i alla dessa omständigheter så många skäl att antaga ifrågavar. förslag, att jag icke kan annat än på det högsta tillstyrka detsamma. Hr Gripenstedt har anfört, och jag instämmer i delta afseende fullkomligt med honom, ali man, vid ett nytt myntsystems uppgörande för bestämmande af myntenhelen, bör utgå nerifrån, och jag tror då, alt slyfvern är så mycket mera det mynt, som är mest inpregladt i det lägre folkets begrepp, som man aldrig hör det lägre folket säga ^ sk. eller 1 sk. b:co, utan alltid två styfver elier 6 styfver. Detta tyckes bevisa, alt det just är slyfvern, som i folkets begrepp anses vara den vanliga räkne-enheten. Jag anhåller således blott att få förena mig med Hr Gripenstedt och öfrige talare, som yttrat samma åsigt. Hr von Hartmansdorff: Det må val vara, på sätt Frih. Cederström yttrat, att 11. o. Ad:s beslut ang:de dccimalsyslemet icke är tydligt, men jag, som vid dess fattande hlef öfverröslad, anser pluraliletens mening bestämdt vara den alt antaga decimalsystemet. Under denna förutsättning tror jag det vara min skyldighet att icke lemna derhän huru tillämpningen göres, utan tillse alt verkställigheten blir så riktig som möjligt. Under denna förutsättning, anser jag Frih. Wredes förslag, hvilket Hr Gripenstedt försvarat, nemi. att antaga 24 sk. r:gs till enhet, vara det lämpligaste.
Dom af Högsta Domstolen fastställd, ”må den sålunda dömde Fullmägtigen (Di”recteurenj icke kunna uti befattningen åter ”insättas, utan genom nytt val af veder"börande HiksStånd.’’ Tryggad vid vissheten derom, att Kgl. Maj:t, såsom den Nådiga Propositionen jemväl innehåller, icke i minsta måtto åsyftar någon inskränkning uti den rätt 66 och 67 §§. Riksdagsordningen tillägga Rikets Ständer, att meddela föreskrifter i afseende å deras Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, må det tillåtas mig erinra, hurusom de ifrågavarande Lagarne icke afse det förhållande, hvaruti Fullmägtige och DiscontDirecteurerne sig befinna relativt till ett sådant handlingssätt å deras sida, hvilket möjligen skulle komma att pröfvas och dömas efter Allmänna Lagens föreskrifter, och hvarvid de följaktligen, lika med hvarje annan medborgare i samhället, äro berättigade tillgodonjuta de rättegångs-förmåner, som i Lagskipningen redan äro införde, och hvaruti ingen rubbning, genom de serskildte Ansvarighets-Lagarne, blifvit gjord eller 31 H. 7 9* Den 21 April e. m. kunnat göras, emedan sådant skulle hafva varit detsamma, som alt till någon del sätta alla de medborgare utom Lagen, hvilka hedras med det stora och utmärkta förtroende, att i egenskap af Svenska Folkets Fullmägtige uti Banken och RiksgäldsContoret, samt Directeurer vid LåneContoren, äga högsta inseendet och styrelsen öfver Rikets Penningeskick och största redbarheter. — Betraktade ifrån denna synpunkt och inskränkte inom den gräns, hvarföre endast folkets förtroende ligger till grund, äro Ansvarighets-Lagarne således på intet sätt i beröring med formerne för den vanliga Lagskipningen. Berörde Lagar äro, i anseende till Folkets rättigheter, alldeles detsamma, som 35 §. uti RegeringsFormen är i anseende till Konungens; dock med den märkbara skillnad, att Fullmäktige och Directeurerne icke annorlunda, än efter föregången ransakning och dom, kunna skiljas från sina förtroende-poster, hvilket deremot icke äger rum med de flere i nyssnämnde §. upptagne Embetsoch Tjenstemän.
Nu katt alltid af den större förmågan aldra lättast de bästa och vackraste resultat åstadkommas, om densamma blott så mycket som möjligt fritt får röra sig och verka; och deraf följer, att det länder till det helas båtnad, att låta denna större förmåga vid alla tillfällen med dess fulla tyngd trycka på vågen. På denna grund tror jag, att då man gifvet* alla medborgare inom ett samhälle rösträtt vid folkombudsval, så bör man dock dervid fastställa en gradation i valrätten dem emellan, hvarigenom den förmögne och upplyste erhåller ett visst företräde framför den fattige och obildade. — Jag behåller så mycket hellre min öfvertygelse om äfven det rationella i denna af mig antagna graderade valcensus, som genom dess införande valrätten emellan medborgarne af ett samhälle kommer att fördelas alldeles i samma förhållande, som alla andra jordiska förmåner blifvit utdelade de menskliga individerna emellan. En högre rättsskipande makt, emot hvars domslut något jäf ej finnes, gor denna olika utdelning; och ingen orättvisa ligger i den derigenom uppkomna för handen varande stora olikheten emellan personligheterna; ty i samma mån som personligheten blifvit med utmärkta gåfvor och rika förmåner af naturen utrustad, i samma mån stiger ock dess förbindelse att allt detta goda väl använda; med ali erhållen kraft skall hvarje menniska arbeta att uppfylla hvar och en sin bestämmelse. Och emedan menniskan lefver på en gång för ett högre och för ett lägre lif, är hennes jordiska verksamhet dubbel; ar - Den i\ O c t o b c r f. m. i63 betet är allisa af tvåfalldig art, kroppens och själens, och har tvåfaldigt syftemål, att samla materiella och att samla immateriella skatter. Det samlade materiella capitalet kallar jag förmögenhet, och det samlade immateriella capitalet kallar jag bildning. Då nu med olika rikedom, så af bildning som af förmögenhet, personlighetens förmåga stiger, och med denna större förmåga en större pligt bIifver ålagd, så, för att uppfylla denna sednare, måste äfven större rättigheter blifva tillerkända. Det är derföre som jag vill basera valrätten val på ett erkännande af personlighetens rätt; men det är den af bildning och förmögenhet modifierade personligheten, hvarom då skall vara frågan.
M. konung Oscar I1 fredsalla spirn, och vordnadsfullt frambiir sin hyllning och sitt tack till konungaparet, hafva de bland Stockholms lwinnor, hvilka agnat sig iit en ordnad social eller filalltropislr verksamhet kaat en oemotstiindlig inre running a t t f&amp; siirslzildt for Eders Ms-jestit uttrycka de lrtlslor sf beundran och tacksmnhet, som g r i p dein vid tanken p i hvad Sveriges drottning inom deras arbetsomriden pi % dessa iir &amp; stadkommit. Man har sagt, stt v i r t folks historia iir dess konungars, men det iir i lika hog grad dess drottaingzrs, sB visst som ett folks lcviiznor aro af vikt for det helas utveckling liks vB1 som dess miin. Att viir drottning stadse med vaket, diidkraftigt in.- tresse, trots ajukdom och kroppslig svsghet, omfattnt allt som kunn.at hoja lrvinnan och oka hennes formBga a t t gagna; att frill cle rum, diir landets moder under l i n g a tider nodgats lefva osynlig for sitt folk, utgiitt ett tyst men onflitligt strafvande att hjalpa de lidande, stodja de svaga och vacklxnde, upprBttn de fnllna och va1 rusta de unga for lifvets knmp, cletta hnr for Sveriges kvinnor varit sf omiitlig betydelse. Mot hojderna riktas inedvetet eller omedvetet allas blicknr, och skBda de dar ett flardfritt, ofortrottadt arbete for andras val, s t verkar den anblicken tiindande och eggande och en hvar forsoker i sin rings m8n folja fiiredomet. Det ar for dlt detts, som vi bedja att S deras viignar, som arbeta inom vira foreningar, f i till Eders Ma-jestjit hen~biira vhrt innerliga tack.
I »i»^3 v»es l»ll!i0lr>nsn>le sleistäi' lilivid iinn» m^eliet, men IIoss,tsls-londe»s tilltzättZsv medZisvs ielie stt vevliställs toi'8ätt> inAsvns snnovluinls, iin este v !>s»d., I)e liostorolev, 8evidimei-0vdens-6illet velis» snviindt s,ä »vdyi(<;n3<Iev vol, ve^nvstionev vid Wsdstens, Nslmö» Hassis oell ^Vi>l>v llosnitsl, ilslvs ,l^>j>^3!t till <len liöt-st s>etvdli»s 8»i»i»3» :d' ösve, l<)/s,ooo d:dv L:»l00. l>^3 »tr;iltev tillliomms älven de,'igenom, litt l!o8^>ll3Iel! »», me,3 ä» sui l , lililvu snlitlide, liv-ivst soliden vsi it <Ie», stt lios^itsls-l,jontus snis!, svin Lv >820 vid ssmtli^s Kospitslew utsjnvils 63", llevemvt vill , 83^ :» s slut ns,s,r>ieli till 86.t> , —sälelles ei» tillolilliiiLi sl niels ä» 200 slevsouei' lindel' »vssliei öl de 6d>^'md, oel, svlw Fl7, nV /i Ze /äve !8itt1 t S /^,/v. t lkfir/.-iks zV:« 24. ävli^a unäerkällskostnaäen käviAenorn natuvIiAtvis ket^rlli^en ökats, samt ne utAiltsr, kvilkg ännuätevstä, innan Ilos^itals-invättninAgvne kunnit fullkomnas, utan tvifvel klifva ganska äv^Aa; sk, tov<le liäevs Xon»l. ^^a^:t i Mclev finna, äet näZot viclsre unäsvstöä till lka^aretten i lliket kvarnen
Län, hvilka, genom laga kraftvunne beslut, i senare lider fått en del Capellans-boställens rotering på sig flyttad, utan att denna rotering befinnes kunna af arn ra oroterade hemman öfvertagas, må, med förbindelse att roterings-skydi heten nu och framgent fullgöra, undfå en roteringskostnaden motsva"ande ersättning eller vederlag af vacance-afgilten för jord, som, ehuru ordinarie rotering underkastad, likväl icke presterar rotering in natura, samt att för ali sådan jord denna afgift må, i stället för den hittills bestämda bevillningen för rotefriheten, erläggas till Rikets Försvars-Verk med en vacance-afgift, som är roterings-besväret fullt motsvarande, och vid markegångs-sättningarne, efter i hvarje Län gällande roteringsgrunder, specificeras och i Taxorne årligen utsättas. Hvilket Rikets Ständer, såsom svar å E. K. Mts högstberörde Nådiga Proposition, få härmed i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 10 November 1834* Expeditions-Utskottcls Förslag till und. Skrifvelse N.o 355 N:o ip4- Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adelö den 10 Nor. 1834- Presle-Ståndet de<n io Borgare-Slåndet den 10 Bonde-Ståndet den io Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående beviljandet af ett Creditiv för bestridandet af de kostnader, som. genom Chöler a far soten föranledas. fStats-Utsk. N:ris 266 & 294> S. A. K.
” Jag ser i detta stadgande Bankens lånerörelse klyfd i 2:ne delar, den ena tillhörande Riksg.Cont. och den andra Banken. Jag har i de uppgifna motiverna för denna §. sökt förklaring af den inconsequens, denna klyfning innebär; och då jag kommer till dessa motiver, lyder förklaringen så här: ”Nuvar. s. k. discontrörelse på namn, emot borgen och med omsättning, är icke föremål för en väl ordnad bank” etc. etc. I stället för grund visar sig i detta motiv endast ett omdöme, och om detta funnits beledsagadt med något skäl, hade jag måhända kunnat blifva klokare; men nu begriper jag ej annat, än att samma orsaker, som gälla i afseende på discontrörelsen, äfven gälla i afseende på den öfriga lånerörelsen. Jag vill ej tro, att någon särskild orsak kan ligga deruti, att den del af lånerörelsen, som skulle Banken förbehållas, angår egentligen brukspatronerna; ty jag vet ej, hvarföre de skulle vara mera Bankens skötebarn, än andra Jag yrkar den ändring i §., att, för iakttagande af consequens, all Bankens lånerörelse må afskiljas derifrån och öfverflyttas på Riksg.Cont. Men när jag nu fortfar vidare med läsningen af det omnämnda motivet, kommer jag oförmodadt till följande ordaförstånd: ”Genom hypotheksföreningar och privatbanker torde behofvet af sådana försträckningar från Banken upphöra eller åtminstone småningom nedsättas. Bancodiscontrörelsens öfverflyttning till Riksg.- Cont. bör kunna verkställas på vilkor, som äro för Banken förmånliga, utan att förorsaka olägenheter för gäldenärerna. Men om öfvcrflyltningen ej antages, skulle naturligtvis fråga kunna uppstå om discontrörelsens successiva indragning, i den mån som andra utvägar till låns erhållande på längre tid varda öppnade.” Den klagan, som vid flera Riksdagar låtit höra sig öfver rörelsecapitalets otillräcklighet; denna klagan, stödd på de naturliga och för hvar och en öfvertygande skäl, att under det rörelsecapitalet finnes nedbragttill
Vi erkänna villigt, att ett folkdrama endast af folket kan uppbäras, att hofsmaken sällan fördelaktigt inverkat på litteraturen, och att man tvertom genom mer än ett exempel kan visa, att denna smak beröfvat poesien dess sanna höghet så väl genom att nedsätta henne till ett medel jemte andra för höjande af hoffesternas glans, som ock genom den lätt uppkommande föreställningen att i sånggudinnan se endast en lofsjungande tärna. Men vi tänka oss här hofvet endast som en förmedlande länk; och under dåvarande tidsomständigheter var det endast i hofvets skugga, som en svensk dramatik skulle kunnat förvärfva nog styrka för att sedan tryggt lita på sig sjelf och vinna folkets gunst. Men en sådan uppmuntran från thronen uteblef alldeles; föregående kapitel har upplyst oss om beskaffenheten af de dramatiska förlustelser, hvilka under Christinas tid ensamt kunde påräkna hofvets ynnest och bifall. Vi vilja icke häröfver dömma för strängt. Det kan sägas, att det svenska skoldramat vid Christinas anträde till regeringen icke var mycket förtjent af att tagas under armarna, synnerligast då hos oss liksom i Tyskland trettioåriga kriget afbrutit dess utveckling, så att vi under 15 år blott känna ett enda. Det måste vidare bemärkas, att vid denna tid nästan öfverallt i Europa pågick en kamp emellan det efter klassiskt mönster bildade s. k. regelbundna dramat och det vid medeltidstraditionen ännu fasthållande, samt att det var helt naturligt, att Christina, som innehade sin tids hela bildning, snarast skulle taga parti för det förra, hvaremot det sednare, konstoch smaklöst, som det var, med dess råa form och torra moral svårligen kunde vinna nåd inför hennes ögon. Det inhemska dramat, som under andra decenniet af detta århundrade vunnit bifall både vid hofvet och i hufvudstaden, blef nu återförvisadt till skolorna, Messenius hade försökt att göra skoldramat till ett folkdrama; nu sjönk det åter ned till en blott och bart pedagogisk öfning. Äfven i universitetsstaden synes man efter Prytz’ afresa hafva förlorat intresset för skådespel; och det är hufvudsakligast vid skolorna i de mindre städerna, som man finner dramatiska öfningar bibehållna.
Med anmälan hvarom Rikets Ständer få tillika underdånigst tillkännagifva, att rörande de under denna Hufvud-Titel i Högslberorde Nådiga Proposition föreslagne anslag för en gång, eller för viss bestämd lid, komma Rikets Ständer alt serskildt i underdånighet sig yttra. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 Januari 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Fehr. i845. Preste-Siåndet den 5 Borgare-Slåndet den 8 Ronde-Slåndet den 8 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen aj utgifterne under liiks-Statens Sjunde Hufvud-Titel. (Stats.-Utsk. Uti., N:is 40 och 74.) S. A. K. I afseende å de under Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel för Finance-De» partementet vid sistlidne Riksdag anvisade anslag, har E. K. M„ i Dess Nådiga Proposition angående Stats-Verkets tillstånd och behof, föreslagit följande iagttagelser och förändringar: 1:o Kammar-Collégium. Det vid nämnde Riksdag beviljade anslag af 7,532 R:dr 16 sk. 1 rst., att intill nu innevarande Riksdag utgå såsom arfvoden till förbättring af Collegii Embetsoch Tjenstemäns inkomster, har E. K. M. i Nåder föreslagit må fortfarande anvisas såsom fyllriuds-anslag till den för Collegium ad interim fastslälda aflöningsstat, med tillägg af 15 sk. 10 rst., till betäckande af en genom missräkning hittills vållad brist i stats-summan, äfvensom att på Allmänna Indragnings-staten måtte öfverflyttas de till tvänne indragna Tjenstemän, Referendarie!! J. Sundius och Registratorn C. G. Kinnander, i66 Expeditions-TJtskollets Förslag till und.
Man fäste härjemte uppmärksamhe”ten på antalet af de Verk och Tjenster, hvil”ka ännu äro öfverhopadt sysselsatte i och ”med göromål, som härflyta af jordens närvarande beskattningssält; och om man, vid ”föreställningen om deras framgena obehöf”lighet för Stalsjaestyret, äfven lemnar å sido 9 "afsecndet på elen tillfälliga vinsten af löners och skrifmaterialiers besparingar! samt en betydlig personals återgång till enskild llit och förkofran inom samhällets industriella yrken, hvilken ädlare och högre vinst af ledig rörlighet uti förvaltningens gång bör icke uppkomma, då Kronan icke längre ^ hehöfde tvista med enskilde om sila rätt till räntor, då de frågor af snart sagdt oräkneliga slag förföllo, de embetsåtgärder af ycke färre upphörde, hvilka nu, för contralien af Statens inkomster af jorden, årli3 gen upptaga och sysselsätta pluraliteten af Statens Emhets-och Tjenstemän, att räkna nedifrån Kronans Länsmän till och med Konungens StatsRåds Ledamöter och Föredragande? Man vet ju hvad ett försvåradt och intrassladt Beskattningsoch Administratious-sätt i alla Länder under alla lider verkat; tröghet och lamhet vid alllmänna ärenders utförande, osäkerhet och ”ohåg i medborgarens ställning och bemödanden. När nu det onda stämmer sjelf”va moderkällan till Rikets välstånd, dess ”dyrbara jord, hvad kan då ett än så idogt ”och ädelt Folk, en än så vis och kraftig ”Regering, uträtta tili ömsesidig lycka och ”ära? I sanning obegripligt, att alla inse och ”erkänna det onda, och ingen försöker ett ”steg, för att häfva det! Regeringen och dess ”organer, folket och dess representanter, ”sjelfve den oupplyste individen bland Rikets jordägare, alla måste sammanstämma IO ”uti-de gemensamma olägenheterna af en Inrättning, hvilken orubbad fortgår under ”det Nationens allmänna öfvertygelse för”dömmer dess skadlighet. Nog stor är fårhå”gan för det nya, när sjelfva det gamlas plå— ”gobild ej förmår uttränga den.
Slipade kupor bli rena o c h klara, o m de bestrykas m e d i vatten upplöst målen krita, s o m får intorka, o c h sedermera rengöras kuporna på vanligt sätt. Brännarne rengöras m e d sodalut; vill man taga vara på vekarne, kunna de rengöras m e d ättika o c h torkas. Alla d e särskilda delarne o c h glasen inlindas i papper o c h ställas på högsta hyllor i skåp eller garderober eller hvar helst för dem kan beredas plats under den tiden dagsljuset gör deras bruk öfverflödigt. Så småningom, allt eftersom våren framskrider o c h sommaren nalkas, kan man ställa undan af rummens prydnadsföremål. På så sätt får man litet hvila från damning o c h utrymme för Floras vackra barn, s o m glada oss i sommartid, o c h det blir mera som en särskild vintertrefnad sedan att plocka fram ur skåpen de små prydnadssakerna igen o c h göra våra rum så behagliga vi kunna för den långa mörka tiden, då vi ha att söka trefnaden uteslutande inom hus o c h att öka den g e n o m konstlade medel. Bell. * Sekelslutets pingst. Då vardt plötsligt ett dån från himlen såsom af ett framfarande häftigt väder. Och dem syntes såsom tungor af eld, hvilka fördelade sig. A-postlagä rnbigariia. Hvilken tung och kvalmig dag l Jorden suckar, mänskan lider Under brödbekymrens strider Och materiens Inmpna lag. Gatubuller, marknadsvimmel, Säljarns rop och köparns prui, Krämarstrid, som ej lar slut. Ångmaskiner, plumpt robusta, Stampa, gnissla, fräsa, pusta; Knappt en flik af vårljus himmel Skönjes mellan murars rader, Mellan svartnade fasader. Redan töcknig atmosfär Tjock af stenkolsröken är. 189Ö Men en hop, som i Jerusalem, Där brutalt man korsfäst idealen, Vilsekommen är och utan hem, Samlas nu i stillhet uti salen I det fjärrbelägna, tysta hus Långt från industrialismens brus, Där de hoppfullt vid hvarandras sida På Messiasrikeis ankomst bida. Att blifva sjuksköterska.