Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla de pannor, som af någon till bränvinsbränning berättigad begagnas, va § io. u. BevillnLarjsomt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, A:o 1. 43 egt rätt, må, om lian sedermera åstundar brännvinsbränning för en del af eller för liela värdet utöfva, antingen under liela den tillåtna tiden, eller under någon af de i § 8 omförmälda terminer, anmäla sig derom hos Konungens Befallningshafvande, sorn eger att det sökta tillståndet meddela, så vida sökanden styrker sig hafva behörigen till krono-uppbördsmanrien erlagt belöpande pannerymds-afgift, beräknad i förhållande till ofvannämnde tid. A de tiilstånds-resolulioner på tillverkning af bränvin, hvilka mellan mantalsskrifningarne sålunda af Konungens Befallningshafvande utfärdas, skola dessa, till rä!telse vid afgifts-debiteringen, låta vid hvart halfårs utgång fögderivis upprätta och till vederbörande häradsskrifvare aflemna fullständiga förteckningar, innehållande alla de uppgifter, sorn för afgifternes debitering äro af nöden. Andra Artikeln. hriinvisislträimiiigs-rcdskapeii. § 12- Med enkel bränvinsbrännings-redskap förstås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en till pannan börande sä kallad hatt och afkylningsredskap för den uppkommande bränvinsimmans afkylande. Pannan får ega hvad form som helst. Hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylnings-redskapen eller mäskvärmaren, får icke, utan med vilkor, som i § IG mom. 2 säges, innehålla mer än trefjerdedelar af pannans rymd. Afkylnings-redskap får bestå af pipor, slang eller kylare.
N:o 110, i anledn. af väckt motion om upphörande af den genom K. general-tullstyrelsens circulär af d. 10 Februari 1838 föreskrifna kontroll vid aflaslning från Norroch Westerbottens län af sallad lax och smör. Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 29 sisth Juli f. m. på bordet lagda betänk. N:o lil, i anledn. af väckt motion om ränteförsäkrings-anstalters inrättande i hvarje län och om husbönders tillförbindande, att uti dessa anstalter insätta ett visst årligt belopp för hvarje tjenare, yttrade sig Gr. ! Den 3 Augusti. 129 Gr. Ridderstolpe, Fredr.: Elium jag ieke kan undgå, alt godkänna Utsk:s betänk., liar jag ansett mig böra lill prot. uttala den önskan, att uti en icke sä aflägsen framlid, denna motion mätte kunna af R. St. behjertas. I en lid, dä socknarna dömas alt föda sina fattiga, är det icke obilligt begärdt, att dessa socknar blifva förmyndare för dem af deras innevånare, som arbeta pä sin egen undergång. Nyligen utkomna författningar hafva visserligen blifvit uppgjorde i den anda, jag önskat måtte blifva allmän; men de hafva likväl icke varit tillfredsställande. Jag har således till prot. velat yttra det hopp, alt icke i en så aflägsen framtid denna motion måtte fä ett mera blidt öde än den nu rönt. Förevaride betänk, blef af R. o. Ad. bifallet. Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 29 sisth Juli f. m. pä bordet lagda utlät. N:o 112, i auledn. af ålerreiniss å betänk. N:o 92, ang:de väckte motioner om revision och reorganisation af Hospitals-anstalterna i Riket; fann R. o. Ad. för godt, att med frånträdande af sitt förut i ämnet fattade beslut, bifalla hvad Ulsk. uti detta utlät, tillstyrkt.
Uti calculen öfver utgifterna äro ej upptagna: Ersättningar för af Svenska ministrar och consuler i främmande länder ulgifvet postporto circa 8,000: — —• Telegraf-inrättningarnas årliga underhåll, obe räknadt nybyggnads-kostnader i3,ooo: Understöd till diiigence-bolaget N:o 1 8,000: ■—• — Summa r:dr 29,000: Skola dessa 3:ne slags utgifter fortfarande af postmedlen utgå, lärer statsverkets andel af dessa medel icke kunna beräknas till j5o,ooo r:dr om året. Hvad telegraf-inrättningarna beträffar, så, enär desamma äro ställda under en särskild administration, och för öfrigt icke hafva något sammanhang med post-inrättningen i Riket, hemställer jag, om ej ordningen fordrar, att de blifva försedda med sitt särskildta anslag, hvilket lämpligast synes kunna anvisas å någon af liufvud-titlarna för de militära behofven. Vidkommande dernäst understödet till diiigence-bolaget N:o 1 , så är det ej faststäldt att utgå längre än till och med år 1840. Någon fråga om fortfarande af delta eller andra understöd för diligence-inrättningar, är mig veterligen ännu ej väckt; men såvida den skulle vid innevar. riksdag uppslå, har jag trott mig böra upplysa, huru mycket af postmedlen, sedan år i83o, pa dylika inrättningar blifvit uppoffradt. Postverkets förlust på den af detsamma från medlet af Juni månad i83t till 1834 ars utgång underhållna diligenceinrättning emellan Stockholm och Ystad, samt någon tid äfven - Den 7 Mars c. m. ven emellan Ystad och Helsingborg, har ulgjorl en sammanräknad summa af r:dr 4,;029: 20- 9> Understödet till diligence-bolaget N:o r från och med 1833 till och med år iö/fo 60,900: Summa r:dr 101,979: 20. 9. Att sistnämnda bolag för inrättningens underhållande, oaktadt berörde understöd, fått vidkännas förluster, derom är jag fullkomligen öfvertygad.
I anledning häraf vågar jag i underdånighet föreslå följande aflöning, nemligen : för Regements-chefen 4,500 R:dr R:mt, » bste Majoren 3,000 » » » 2:dra Majoren 2.500 » » Bil. M 3 lill Kungl Maj:ls Nåd. Prop, Jt?
Det årliga tillverknings-beloppet af inhemsk salpeter har visserligen betydligt af tagit sedan år 1835, då Kongl. Majit fann för godt nedsätta Kronans, dittills med 7 R:dr 24 sk. per LSf utgående, inlösnings-pris till 6 R:dr 32 sk., 1836 till 6 R:dr och 1837 till 5 R:dr; men efter 1854, då priset åter höjdes till 6 R:dr per LM, har någon egentlig minskning ej inträffat; och då Eders Kongl. Majit genom nådigt bref till Krigs-kollegium af den 13 sistlidne Januari förordnat, att, för Kronans räkning, från och med år 1859 endast behöfligt krigskrut, 2,000 centner årligen, kommer att vid krutbruken i riket tillverkas och hvartill erforderlig salpeter, omkring 10,000 LM. årligen, skall genom Kommittéens försorg bruken tillhandahållas, synes den nuvarande årliga salpeter-tillverkningen, som varierar emellan 14 och 17,000 LM, blifva dertill fullt tillräcklig; hvadan Kommittéen får i underdånighet hemställa, — 267 — huruvida någon ytterligare uppmuntran för denna näring är behöflig, förrän sig visat, att det årliga tillverknings-beloppet synes än vidare aftaga och blifva otillräckligt för det dermed afsedda ändamålet. Vid jemförelse mellan det årliga tillverknings-beloppet i åtskilliga län och den personal, som der i och för salpeter-näringen åtnjuter aflöning, hafva Revisorerne ansett någon minskning, synnerligast i verkmästarnes antal, kunna ega rum; såsom exempel hvarpå anförts, att ehuru inom Wester-Norrlands län år 1853 endast 9 LU. 2 U., men under åren 1852, 1854 och 1855 ingen salpeter tillverkats, på ordinarie stat för detta län likväl äro upptagne en Understyresman med 250 R:dr och 6 verkmästare med tillsammans 153 R:dr 26 sk. i lön.
De anse sig icke heller böra föreslå någon annan förändring i nyssnämnde §., enär den - Den 9 Januari!. samma synes obehöflig, i följd • af Eders Maj:ts visa Beslut. Jag vagar alltså anhålla om Proposition pÅ återremiss, samt ber, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte fråga Pddderskapet och Adeln, huruvida Ståndet i denna min anmärkning instämmer. Jag hoppas, att ConstitutionsUtskottet skall finna, att detta sätt är det lämpligaste,' att behandla en fråga, som, om vi uppriktigt och öppet säga, hvad den är, allenast kan anses såsom en följd af benägenheten till att gifva det utseende åt saken, som om Konungens Rådgifvare under flera Rd<sdagar icke misstagit sig om RiksdagsOrdningens mening; ett misstag, som ju äfven Stånden sjelfve gjort och således numera icke behöfver försvaras. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Jag får tacka den siste värde Talaren för den alltför granna hjelp han vill räcka Konungens Rådgifvare; men jag får tillika förklara, att vi ej ämna begagna oss deraf. —■ För öfrigt torde jag 1 anledning af hvad som förut yttrades, få försäkra, att det ej är blott hos Riksens Ständer, som iakttagandet af Grundlagens ordalydelse yrkas; detta yrkas lika heligt i Konungens StatsRåd. Aldrig uppstår der någon fråga om Grundlagens rätta förstånd, utan att dervid tillika noga iakttages dess ordaly - Den 9 Januarii. delse. Det är en stor olycka, om misstag häri af Regeringen begås ; men det är menskligt att misstaga sig. Emellertid karn jag försäkra, att lika afseende der alltid göres på lielgden af så väl den ena som den andra Statsmagtens rättigheter. Men då Regeringen finnér stridigheter eller tvetydighet i Grundlagen, återstår ej någon annan utväg, än att underställa' äfven den andra Statsmagten, huru härmed bör förhållas. Här har Konungen föreslagit ett förtydligande af Grundlagen, som Konungen ansett nödigt; och då, åtminstone efter min öfvertygelse, det moment af 81 §.
Jag vill ej bestrida, att 16 Fältbatterier ju måhända böra finnas; jag vill till och med medgifva, att iordninghållandet af detta antal med full utredning är det ändamålsenligastc af hela det förslag man afgifvit till oss. Men är det tillfredsställande, är det ens möjligt att man kan begära bifall till detsamma, då raan till Rikets Ständer öfverlemnar en förslagsberäkning i några siffertal, utan att säga, om det är metalleller jernpieser på hvart Batteri m. m., som man väl borde veta, för att kunna bedomina kostnaden. En sådan behandling af saken förefaller mig högst betänklig. Ämnar man kasta ut penningarne till pieser, hvilkas modeller icke ännu äro försökte, och hvilkas försökande möjligtvis kommer att ske, såsom ofta i Artilleriet handt, mera Den 2 November e. n>. 55 med afseende på uppfinnarens önskan att lyckas, än på erfarenhetens redan tillräckligt vitsordade intyg om hvad som i denna väg visat sig säkert lyckas? Jag tror dessutom, att summan kunde ansenligt nedsättas, äfven om 16 batterier borde kompletteras. Jag vill ej taga till grund den uppgift Utskottet säger sig af Regeringen hafva cmottagit, aLt kostnaden för nygjutna pieser blott ökar hela utredningskostnaden med 5 procent. Men jag vill grunda min öfvertygelse derpå, att jag minnes, huru åren 1807 och 1808 GeneralFältTygmästaren Helvig tillvägabringade lika mycket Artilleri lör en ganska obetydlig kostnad emot den, som nu synes erfordras, då man besinnar, luiru allt då måste göras nytt, och att deremot nu ganska betydliga tjvantiteler så väl af utredning, som af öfrige behof böra finnas. Utskottet hämtar väl skäl till anslaget deraf, att Lavetagen är bristfällig; och jag medgifver det, men hvad är skälet dertill? Har Artilleriet varit utan anslag, under dessa sednare åren? Var ej Lavetagen i ordning under sista kriget?
Man inser ej, att man därunder öfvar en oupphörlig nötning på personligbeten; man sträfvar att aftvinga barnen en själf behärskning, omtanke, ordning, måtta, harmoni, rättvisa, som ett helt lif icke kunnat bibringa uppfostrarne själfva — och man liknar därunder i sin moraliska renlighetsifver åldtfrun på Drottningholm, som skurade oljefärgstaflorna med sand. För att taga några af de allra vanligaste utplåningssträfvandena, hur ofta heter det ej, när barnen säga sig tycka illa om någon: » Det är mycket fult; man skall tycka om alla människor » — e l l e r när barnet säger sig afsky något skolämne: » Allt är lika roligt, bara man är flitig ». När barnet nekar att dela ut sina smekningar, får det höra att den, som är snäll, är vänlig mot alla. Till läsvurmen, som tror sig gömd i en vrå med sin bok, ropas det: » Sitt inte och häng jämt öfver boken »; och till den i sitt handarbete fördjupade: » Skall du då aldrig titta i en bok? » Så fortgår det dagen i ända under protester just mot barnens personligaste väsen, känslor och tycken. Deras miner, rörelser, lekar — äfven de, som hvarken äro osköna eller ohälsosamma, blott ovanliga — tillrättavisas, medan barnens ofta ytterst retliga skönhetssinne af de vuxna oupphörligen såras; barnens äckel kallas då » pjåsk », så vida det icke rent af straffas, som det t. ex. skedde med en liten flicka, hvars fint organiserade varelse var bräddfull af den känsligaste skönhetskärlek, och som fick stryk, när hon med ett uttryck af leda kallat en smutsig kamrat — » en liten gris »! Endast den, som behandlar ett barns känslor vilja och rätt med alldeles samma hänsyn som en vuxen människas, och som aldrig iå- ter barnets personlighet k ä D n a andra gränser än naturens egna eller den, på åt barnet gifna skäl grundade hänsynen för dess eget eller andras väl, endast den äger den första förutsättningen att kunna verkligt uppfostra. Uppfostran bör visserligen vara en personlighetens frigörelse äfven ur den egna lidelsens öfvervälde.
Enligt sista mom. af denna § skall, om konnossementet innehåller en från öfverenskommelserna vid fraktaftalet afvikande bestämmelse, konnossementet, såsom den sednare handlingen, i afseende å befälhafvarens och befraktarens rättigheter och skyldigheter ega vitsord, hvilket väl ännu mer måste böra blifva förhållandet emelian befälhafvare och lastemottagare och äfven när denne sednare är samme person som befraktaren. Följaktligen kan det nog icke vara meningen, att beträffande lastemottagare fraktaftalet skulle gälla emot konnossementet, utan, på sätt af motiverna synes, endast »såsom ett supplement till konnossementet», såvidt det finnes deruti åberopadt. Jag har derföre ansett, att den motsägelse, som väl vid närmare granskning torde förefinnas eller kunna uppkomma emellan första och andra 40 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. momenterna, borde undanrödjas derigenom, att uti l:sta mom. antingen ordet »emot» framför konnossementet utbyttes till »jemte» eller något dylikt eller ock att i stället för »konnossementet» efter »emot» införes: »lastemottagare» (i enlighet med lydelsen af 652 art. i Tyska Sjölagen). § *81. På grund af hufvudsakligen de utaf Herrar Justitieråden Qviding och Cramér härutinnan anförda skäl har jag ansett, att domstols åtgärd i fråga om jemkning af bestämmelserna vid öfverenskommelse om bergarelön ej borde få påkallas af den, hvilken sjelf öfverenskommelsen ingått, utan endast af annan, å hvars vägnar befälhafvaren handlat eller hvars rätt öfverenskommelsen rörde, helst det ändamål, som afses med ifrågavarande stadgande, synes derigenom kunna i allmänhet vinnas; och borde derföre, enligt min åsigt, uti l:sta mom. af denna § göras sådan ändring, att på andra raden orden: »godsegare, redare eller» utgå samt på fjerde raden »befälhafvare» uteslutes. § 234. Att närmare bestämma betydelsen af det i denna § omnämnda, vid försäkring brukliga förbehåll: »fri från skada utom i strandningsfall», motsvarande i Tyska Sjölagen art.
och nämns dock den störste! I hungrande alle på stenarna kalle, kom, skåder er förste! Medan han ännu sjöng glänste helt plötsligt ett rödt sken mellan fingrarna, som han höll öfver sina ögon. Han reste sig. Var det ändtligen soluppgången? Men den röda strålen flyttade sig oroligt fram och åter på muren och allt närmare hördes steg och röster. Så blef det åter mörkt, och en nyckelknippa slamrade länge vid låset. Två slafvar inträdde med facklor, och framför honom på marken lade de ett hopknutet bylte. Den ena slafven höjde därefter facklan och tilltalade honom. – Padisjan hälsar dig och säger: Så stor är hans vördnad för de svenske och deras konung, att han hellre önskat se dig som sin gäst än som fånge. Din skrift vill han begrunda. Påtag nu den klädsel, som tillkommer dig, och gack i fred till ditt hus! Celsing knäböjde och öppnade byltet och där återfann han sina svenska kläder. Han lyfte rocken upp mot facklan för att se att det verkligen var den riktiga. När han igenkände sabelhugget på ärmen och moderns sömnad på det gula fodret, afdrog han i slafvarnas åsyn den turkiska sammetsklädseln och påknäppte åter sin nötta hedersdräkt. Med hatten framför sig steg han ut i månljuset, men när han vid Höghetens Port kom till de sofvande tiggarna under trädet, fattade han den närmaste gubben om skuldrorna och kysste honom. – Du känner mig inte, – sade han. – Men om du rätt gjorde det, skulle du följa mig till mitt folk, och det skulle lära dig vägen till upphöjelse. Ofta såg jag min konung sofva liksom du med en sten under sitt hufvud. DUMMA SVENSKAN. Det var en gång en vintermorgon, då dimmorna lågo på Marmarasjön som snöiga klippöar, men alla det gula Stambuls minaret glödde redan ända ned till understa balkongen. En evnuk, som tillhörde sultanens moder, hade begifvit sig till sin förste herres graf för att bedja. Under hemvägen köpte han på torget en hvit slafvinna, som med sin höga växt ådragit sig hans uppmärksamhet.
Hr Stjernsvärd 2:ne motioner, så lydande : 1:0. Redan vid Riksdagen år 1847 väckte jag motion om anslag till stipendier åt Officerare af landtarméen, som önska erhålla och kunna beredas tillfälle att ingå i utländsk krigstjenst. Denna motion blef derefter af mig förnyad, först vid 1850 års Riksdag, då den ingick uti mitt då afgifna Förslag till förändrad organisation af Landtförsvaret, och sedan vid 1853 års Riksdag, utan att det likväl lyckades mig förmå R. St:r fästa benäget afseende vid denna, till sina påföljder vigtiga angelägenhet. Då StatsUtsk., vid 1853 års Riksdag, genom Betänk:t N:o 31, besvarade motionen, yttrade sig likväl Utsk. sålunda : »Ehuru Utsk. erkänner det gagn för arméebefälets »praktiska bildning, som beredandet af tillfälle för det»samma att inträda i utländsk krigstjenst sannolikt »skulle medföra, anser likväl Utsk., att under närv:de »tidpunkt, då, med anledn. af de politiska förvecklin - Den 3 December f. m. 87 »gar uti Europa och utsigterna för ett krig emellan »de stora sjömakterne, K. M. beslutat, att, i händelse »sådant skulle utbryta, de förenade rikena skola iakt»taga en fullständig neutralitet, det voro mindre lämp»ligt, att för ifrågav:de ändamål anslå medel, helst »Statsverkets tillgångar tagas i anspråk för mångfal»diga andra maktpåliggande föremål; hvadan Utsk. fun»nit sig böra »afstyrka R. Stms bifall till hvad uti förev:de mo»tion blifvit föreslaget.» Utsk. erkände således nyttan af hvad jag föreslagit, men af styrkte dess verkställighet, dels på grund af de politiska förveck lingarna i Europa, dels på grund deraf, att Statsverkets tillgångar toges i anspråk för mångfaldiga andra maktpåliggande föremål.
Vid Engelska bankens crisis 1825 fortfor styrelsen alltjemnt att hemta guld från andra länder, och 400,000 £ St., som sålunda blifvit inköpta i Frankrike, gungade redan på cananalen, dä bancoluckan var nära att tillslutas i London. Händelser kunna inträffa, då Bankens säkerhet ovilkorligen fordrar uppoffring vid silfverköpen af' icke blott 4 sk:r, utan äfven derutöfver, och jag finnér då Utsk:s förslag för mycket begränsande; ty om Bankens säkerhet ovilkorligen påkallar silfverköp, och silfver erbjudes mot 5, 6, ja, ända till 8 skirs uppoffring, så lärer det väl icke vara någons mening, att man, för att vinna en ringa besparing, skall blottställa icke allenast Bankens säkerhet, ulan jemväl hela myntväsendet och allmänna rörelsen. Jag tror derföre, att Bancofullmägtige bör lemnäs mera latitud, och skulle vilja tillstyrka antagande af Hr Stråles redactionsförslag med den förändring, att i stället för orden: "när sådant ut ätt förlust för Banken kan ske,” sättes: ”när sådant för Bankens eller allmänna rörelsens säkerhet nödigt är.” Hr Tham: Frih. Rantzou har, örn jag rätt begrep hans framställning, yrkat förbud mot silfverköp;] ty då man säger, att silfverköp icke får existera vid andra tillfällen, än då silfret kan med transportkostnaden och allt erhållas möt 128 sk:r, är det detsamma som att förbjuda silfverköp, emedan, om coursen faller ända till 123 sk:r, silfret går in i Banken utan Bankens omsorg. Hr Stråle yrkar väl icke bestämdt förbud mot silfverköp; mett effecten af hans förslag skall blifva detsamma, som om silfverköp förbjöds. Jag skulle för min del afstyrka alla garantier för realisationens bestånd, om man kunde vara säker, att vid utvexlingen ingen fara för Banken skulle uppstå; men så har icke BancotJtsk. trott, och så hafva icke heller de talande trott, sorn vid riksdagens början yrkat de kraftigaste garantier för realisationens bibehållande.
I anseende till numereringen af RegeringsFormens §§ och den i enlighet med nu föreslagne tillägg och förändringar nödiga omarbetning af visse §§ i Riksdags-Ordningen tror Utskottet, att båda delarne bäst kunna göras, då vid en kommande Riksdag Riksens Ständer i anseende till sjelfva hufvudfrågorne stadgat sina beslut. Örebro den 14 Augusti 1812. På Constitutions-Utskottets vägnar A. G. Mörner. J. A. Tingstadius. J. P. Sandberg. And. Andsson Aberg. G. A. Silverstolpe. (Härmed följa 7 bilagor A—G). 496 Riksdagen 1812. Bilaga A till Mern. Utskottets Förslagtill ändringar i Regerings-Formen. 2 §. Konungen eller den Regeringen förer skall alltid vara af den rena Evangeliska Läran, sådan som den uti den oförändrade Augsburgiska Bekännelsen samt Upsala Mötes Beslut af år 1593 antagen och förklarad är. 4 §. Konungen äger att allena styra Riket, på sätt denna Regerings-Form föreskrifver; inhämte dock i de fall, här nedanföre stadgas, underrättelse och råd af ett Stats-Råd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade, infödde Svenske, Frälse eller Ofrälse Män af den rena Evangeliska Läran. 5 §. Stats-Rådet skall bestå af Nio Ledamöter, hvilka äga rätt att alla der förekommande mål öfvervara, nemligen: En Justitise-Stats-Minister, som tillika alltid skall vara Ledamot af Konungens Högsta Domstol; En Stats-Minister för Utrikes Arend erne; En för KrigsÄrenderne; Fem Stats-Råd, hvaraf minst Tre böra hafva tjent uti Civila Beställningar, samt Hof-Canzleren. Konungen äger rättighet att åt en eller Hera Ledamöter af Stats-Rådet i egenskap af Stats-Minister uppdraga inseendet öfver den gren af Stats-Förvaltningen, som Konungen finner tjenligt honom anförtro. Den en sådan befattning erhållit, äge samma ansvar och skyldigheter som Stats-Secreterare.
R:dr sagde mynt, deraf 300 R:dr årligen under nu ingående statsregleringsperiod må kunna, på sätt Kongl. Majit finner lämpligt, tilldelas bemälde Sandberg, emot det att han fortfarande bidrager lill dessa samlingars förökande, samt, under behörig kontroll, ordnar och vårdar det bela. Ank. till Exp-Utsk. d. L Febr. 1838, kl. 4 e. m. Utlåtande, angående afskrifning utaf återstoden af länet för eli utdiknings-arbele vid hemmanet Elmhult i Stenbrohults socken af Kronobergs lån. (R:gs Afd.) Uli en inom Bonde-Ståndet väckt motion, som blifvit till Siats-Utskottet remitterad, har Riksdags-fullmäktigen Anders Medin från Kronobergs län föreslagit, att det återstående i Riksgälds-kontorets räkenskaper ännu balancerade beloppet utaf ett till myr-utdikning vid hemmanet Elmhult inom Stenbrohults socken af nämnde län beviljade och från Riksgälds-kontoret utbekomna lån måtte få afskrifvas, samt att löftesmännen för samma lån således måtte varda frikände från det betalnings-ansvar, som de i framtiden möjligen skulle kunna åläggas; varande dels i denna motion, dels i det deröfver af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret afgifnn yttrande hufvudsakligen anfördi: att omförmälda lån blifvit den 9 Maj 1846 från Riksgälds-kontoret ulbetaldt, mot en af dåvarande egaren till hemmanet Elmhult, Gästgifvaren Anders Gabrielsson, den 16 Oktober 1846 utfärdad skuldförbindelse, enligt hvilken efter fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder medlen blifvit utbetalda, åtta procent af primitiva lånesumman, 1,592 R:dr Banko, borde årligen under 14'/> års tid till Riksgälds-kontoret inbetalas, hvarigenom lånet så till kapital som ränta, denna sednare beräknad efter 2 procent å det efter hvarje afbetalning återstående kapital-belopp, skulle anses vara till fullo godlgjordt.