Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, af Riksdags-FullmägkigenS för Nora Stad gjorde anhällan, om Banco-Läns bewiljande pä Tackjern: har betta ämne hos Högloft. Banco-Utstottet under öfwcrwägande förewarit. Med afseende ä Jern BergSlagerneS träkade och än fortfarande swärn belägcnhcter, dels genom saknad af nödigt sörlag till samma närings bedrifwandc, dels genom bristande afsättning ä dcn wara, som med mycken möda och kostnad kunnat frambringas: wore för Banco-Utskottet särdeles fägnesamt, att den sökte utläninge', jcniwäl pä Tackjern , nu genast kunna med tilstyrkande understödja: men dä Banqucns för Rikets trängande behof redan meddelte och än fortfarande opäräknadc biträden, för det närwarande ej mcdgifwa nägon, utöfwer förut meddelte föreskrifter, utwidgad privat utläning, af hwad egenskap dcn ock wara mä: men deremot all omtanka dcrä blifwcr nödwändig, att för dcn undsättning, som näringarne j stöd af samma föreskrifter, dels redan undfätt, dels äro berättigade att päräkna, en för deras beställd nu högst äflventy-llig inskränkning ej mätte blifwa vumgängelig; fant Högloft. Banco-Utskottet för det närwarande, sig ej i tilständ till mera bestämdt utlätande i denna delen, än att, till de respcctive S'ändens gunstbenägna ompröfning wördsammcligen hemställa, det mä, wld dcn tid, dä Banquens omständigheter mcdgifwa werkställigbct af den utläning, svin wid 1800 ärs Riksdag är faststäld, pä hwarjehanda Rudimaterier m. m. Zfwen Län pä Tackjern, i ben män sädant med Banqucns nödiga säkerhet stäk att fören -S, fä cga rum. Hwarföre Utdrag af Protocoltet till de respcctive Ständen expedieras skulle.
Hon hörde hastiga steg i trapporna och kände liksom en jernhand klämma hennes bröst; hon anade att någonting händt, ilade uppför trapporna och var i nästa ögonblick inne uti salen, der fru Rush mötte henne med en förfärad mine. Hvad har händt? frågade Lucy häftigt. Lilla Robert har illa skadat sig med en knif och man har skickat efter läkaren. Hvar finnes han? I sin faders rum. VII NEMESIS DIVINA Utan att svara, ilade Lucy till det anvista rummet, der hon fann gossen liggande på en soffa, badande uti sitt blod. Lord Suffridge stod der bredvid, stum, blek, orörlig, med blicken fästad på såret; mrs Johns sökte att hämma blodet, men utan att lyckas. Hastigt, utan att yttra ett ord, och med ett beundransvärdt lugn, närmade sig Lucy barnet, såg på såret och förenande sina ansträngningar med mrs Johns', bemödade hon sig att få blodet att stanna. Knifven hade träffat i sidan och barnet låg blekt och kraftlöst, utan att kunna öppna ögonen. Slutligen anlände läkaren och lyckades förbinda det blodkäril som blifvit afskuret. Då fattade Lucy sin faders arm, och förde honom, utan att yttra ett ord, till ett annat rum, der hon förmådde honom att slå sig ner i en hvilstol. Den gamle lydde som en automat, sade ej ett ord utan stirrade endast framför sig. Plötsligt grep han med begge händerna om sitt hufvud och utropade med en dof, nästan graflik röst: Blod! blod! på samma ställe, med samma knif Åh Lucy! det är ohyggligt ... Hämden hämden Guds straff ...! Min far, lugna er, sade Lucy, som förskräcktes öfver fadrens ord och de hemska blickar han riktade mot rummet der barnet låg. Lugna er, kanske blir det ingenting! Ingenting, upprepade lorden, ingenting? nej, han dör, jag vet det, ty det var på samma sätt, med samma knif! Det är Guds straff, afgrundsandars lek! Ha ha ha! Det är hämden ja, du vet det icke, men det är hämden. I detsamma inträdde Black och kallade Lucy till läkaren samt lofvade att under tiden stanna inne hos lorden.
Om detta var formenlig!, huru kan del nu vara forinvidrigt alt begära endast sådana åtgärder, som för eli blifvande Consl.Utsk. skulle göra del möjligare att utarbeta ett lagförslag. Enligt min tanka, är det icke omvårdnad örn grundlagarues helgd, och del kan icke vara omvårdnad om R. St:s rättighet, som dicterar en sådan framställning, utan det måste vara fruktan derför, att en sådan åtgärd ä R. St:s sida möjligen kunde föranleda dertill, all vi vid nästa riksdag finge ett förslag, som blefve hvilande oell slutligen vunne K. M:s och R. St:s bifall. Jag tillåter mig icke atl bedomina andras motiver och tillåter mig minst att bedomina dem bardt. Hvad jag dock bär icke kan undertrycka, är, alt. det synes mig vara en särdeles förblindelse att tro, att den vigtiga frågan om en förändring i nationalrepresentationen, pä detta sätt förbalad ifrån denna riksdag lill den nästa och möjligen till den derpå följande, slutligen skulle kunna helt och hållet förqväfvas. Följden synes mig blifva, alt under det man säger sig vilja afbida alt sinnena lugna sig, man i stället irriterar dem genom afslag å den aIdrabiIligaste, den mest modesta fordran, den alt bereda upplysningar, som kunna lända till ledning vid beredande af ett nytt förslag. Härmed vare också frågan om febern behandlad; till svar ä Hr von Hartmausdortfs framställning. En annan värd ledamot, Or Cederschjöld, gammal practicus, har föreslagit den utvägen, att låta saken sjelfdö. Den kuren är radiea!, men bar blott det emot sig, att idéer i allmänhet icke dö, och ali särdeles ideer af denna beskaffenhet bestämdt icke dö. Nationen, en gång vaknad till medvetenhet af behofvet utaf en förändring i sin nationalrepresentation, låter icke denna fråga förfalla.
Banken vore hjertat, hvarifrån den ulginge, och likasom det finnes i den organiska kroppen tvenne kretslopp för circulationen, så skulle det äfven inom statskroppen vara tvenne stora utgreningar, hvarigenom rörelsen underhölles, nemi. Slatscont., som ombesörjde de årliga inkomsterna och utgifterne för Statens drätsel, och Riksg.cont., som deremot bestridde den circulation, som hlefve en följd, dels af dess nya befattning med vissa länegrenar, dels af utgifter för verkställigheten af Statens större företag, och dels för att fylla bristen i stats-inlraderna, om sådant inträffade, samt slutligen vid åtskilliga särdeles vigtiga tillfällen, såsom krig, missväxler, m. ra. vore Statens sto ra reservcassa. Detta hör dock nu egentligen icke till saken, och jag har blott velat i korthet antyda detsamma såsom en förklaring af min mening, att, fastän all bevillning, så väl som ordinarie statsinkomst, borde ingå till Slatscont., Riksg.cont. derföre ingalunda borde försvinna. Den föreslagna omflyttningen är dessutom i min tanka ett fullkomligt misstag i afseende på principen. Della har redan af en talare här blifvit så fullständigt utveckladt, att jag för min del har föga att dertill lägga. Jag vill blott nämna såsom en generel grundsats, alt, enligt mitt begrepp om ett constitutionelt statsskick, det är alldeles grundfalskt att på något vis sammanblanda statsmakternas göromål och låta dem ingripa i hvarandras func tioner. Styrelsen skall styra och förvalta, och representationen eller dess delegerade controllera och utkräfva ansvar, ifall makten blifvit missbrukad. Detta är andan af systemet. 392 Den 14 December e. m. Då sålunda den föreslagna åtgärden i alla afseenden, enligt min tanka, vore olämplig, såsom principvidrig, såsom stridande emot grundlagens både ord
Då jag alltså gifver äfven Herr Ribbing rätt, så vidt han instämt häruti, kan jag deremot icke fatta, huru han uti den ifrågavarande upplånings-anstalten kunnat finna ett undergräfvande af realisationens grunder; ty realisationen är grundad på ett visst belopp sedlar i förhållande till Bankens reela fond, och då, med undantag af BancoObligationernes be - IQ2 D en 3o November f. m. läning, sedelstocken icke genom uppoch utlåningen hvarken ökas eller minskas med en enda 12 sk., vet jag sannerligen icke, hvad verkan anstalten kan hafva på realisationen. Herr Ribbing har ock framställt en sann satts, hvarifrån jag kommer till en motsatt slutsatts. Herr Ribbing har nemligen sagt, att BancoObligationerne skulle minska behofvet af Bancosedlar och delta är rigtigt; men då Herr Ribbing deri sett ett ondt, måste jag bestrida honom. Ty jag kan icke fatta, hvad ondt det ligger deri, att öka rörelse-capitalet, då det kan ske utan att öka sedelstocken. — Jag begifver mig nu till mina egna anmärkningar. Vid den destination för den nya anstalten, som är antydd uti rubriken till Utskottets förslag, får jag anmärka, att jag icke anser det vara rigtigt, att på förhand bestämma dess ändamål tili en HandelsDiscont. Jag tror det vara bättre, att öfverlåta till BancoStyrelsen rättighet att använda de upplånte summorne i de låneafdelningar, der de bäst behöfvas; ty det är icke rätt, att bereda en ny tillgång för den ena näringen, under det de andra måhända komma att lida brist, och det är behofvet ensamt, som bör bestämma lånerätten.
Rampfebern kommer med åren, jag känner nu, hvad det gäller. » Ett rollhäfte låg på bordet, nyss utskrifvet. H o n räckte mig det. Det var » Musotte », titelrollen i de Maupassants » Musotte », Dramatiska teaterns nästa stora trumf, som just i dagarne kollationerats! » Ni kan inte tänka er, hur utom mig glad jag blef, då jag i går kom upp i min klädloge och fann denna på bordet. » Hennes ögon lyste af entusiasm. » Jag hade aldrig vågat hoppas på den. Jag måste genast rusa opp och tacka den snälle Predrikson! Ni må tro, att det är en något till förtjusande roll! Jag såg den i Paris, många gånger. » » Jag gratulerar. Detta blir således det nästa? » » Ja, det nästa ... » Hon blickade tankfull framför sig. — » Och ert porträtt, » vi hade just rest oss för att taga afsked, » vi ha sökt att leta ut det bästa möjliga nu naturligtvis, när det gäller att presentera er for Iduns tiotusentals läsarinnor. Er fotograf sade, att ni själf höll mest på detta. » » Ja, ja, det är ur Clemenceau, det går aD. Men jag kan aldrig bli lyckad på kort. » (Aj, aj, den vanliga Evas klagan! Damerna förneka sig aldrig I) » Säg dem, att jag har icke lugg i hvardagslag, fast jag hade det där i rollen. » V i sågo upp i det ungdomliga, intelligenta ansiktet framför oss. Nej, hon har icke lugg, Lotten Seelig. Håret ligger tillbakastruket från den hvita, höga, ovanligt vackra pannan. D e klara, grå uttrycksfulla ögonen därunder lysa af lifsmod och intelligens. Det är en glädje att se in i ett par sådana ögon. Så frimodigt kan man blicka emot sin framtid, när den breder sig som för henne i lockande ljus. Alla önska vi henne lång framgång. Hon har själf visat oss, att hon fattat, det den endast varaktigt följer ett träget och troget arbete. Johan Nord / ing. Några tankar från sommarnöjet. Tataren är ett museum af de mest fullJ I ändade konstskatter, och intet af mäny niskohand frambragt förmår mäta sig med dem.
Skrifvelse N:o CO. 5 rande tjenstemän till 10,577 Rör 61 öre riksmynt, blifvit af Öfver-direktören till Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontors pröfningöfverlemnade, tillika med åtskilliga af förslagen föranledda anmärkningar, i enlighet hvarmed den för aflönings—tillökningarne beräknade summan borde med 500 Rdr förhöjas och således rätteligen uppgå till 11,077 Rdr 61 öre; men Stats-kontoret till svar härå meddelat, alt då, enligt Kongl, brefvet den 27 Mars 1858, angående den Statens embetsoch tjenstemän med flere för år 1857 beviljade löneförhöjning, Rikets Ständer förklarat, att dylik löneförhöjning finge tilldelas dem, åt hvilka Rikets Ständer, för de år den nya Statsregleringen omfattade, beviljat lönetiilökning, och att förhöjningen skulle utbetalas sålunda, att bemälde löntagare erhölle femtio procent af den tillökning utöfver förut innehafvande aflöningsförmåner, som vid den nya Statsregleringen blifvit dem tillagd, men någon sådan tillökning uti nu ifrågavarande tjenstemäns lönevilkor icke, Statskontoret veterligen, blifvit vid sednaste riksdag anvisad, i följd hvaraf desse tjenstemän ej heller voro omförmälde i de beräkningar, hvilka legat till grund för bestämmandet af den till 1857 års löneförhöjning anslagna summa, Stats-kontoret funne sig häraf förhindradt att några medel till förevarande ändamål anordna, — hade från de vid Storskiftesoch Afvittringsverken inom ofvannämnda fyra län anställde tjenstemän till Öfver-direktören inkommit särskilda, till Kongl. Majit ställda, vid Öfver-direktörens ofvanberörde memorial fogade skrifter, innefattande underdånig anhållan, att då de åt Storskiftesoch Afvittrings-landtmätarne anslagne arfvoden icke kunde betraktas såsom blott ersättning för tillfälligt arbetsbiträde, utan måste anses såsom verklig aflöning, samt berörde arfvoden blifvit vid dispositionen af det utaf Rikets sednast församlade Ständer till Storskiftesoch Afvittrings-förrättningarnes fortskyndande beviljade anslag af Kongl. Majit tili beloppen förhöjde, hvadan Stats-kontorets antagande, att någon förbättring i bemälde tjenstemäns aflöningsviikor ej egt rum, icke vore med verkliga förhållandet öfverensstämmande, Kongl.
Det är detta jag kallar hemlighetsfullt, i synnerhet som vi i Lübeck intet visste. MAGISTER O. Det erkänner jag vara mystiskt, ty eljes brukar vägen till Hamburg gå öfver Lübeck. HERMAN I. tiger. MAGISTER O. Tillika gick ett rykte att Marcus Meyer och Jürgen Wollenweber icke voro främmande för anstiftelsen. HERMAN I. Det har jag aldrig hört, och det tror jag inte! Paus. HERMAN I pekar på rockarne. Skola de där plaggen blifva här? MAGISTER O. Tillsvidare, ja. HERMAN I. Det går dock något blodigt till häruppe vid kungabesöken. FÖRSTA AKTEN MAGISTER O. Jag tillåter mig icke döma min konungs handlingar, både därför att jag icke är vuxen det värfvet och därför jag vet att han har sina domare öfver sig som leder hans öden. HERMAN I. Det är vackert taladt och tänkt. Har I alltid varit så klok? MAGISTER O. Nej. Man blir så ofta det man icke varit. Paus. HERMAN I. Måtro de inte söker flykta därinne? MAGISTER O. Fallet är förutsedt, liksom deras rådplägning är uträknad. Vet I hvarom de tala? HERMAN I. Nej, min sann. MAGISTER O. Jo, de hysa ännu den tron att Kristian tyrannen är lös och de ämna söka hjälp hos honom. HERMAN I. Hvilken hufvudlös tanke! GUSTAV VASA MAGISTER O. Så mycket mer som Kristian är infångad! HERMAN I. Det låter galet, men då man hör huru de gode bergsmännen äro kungatrogna förvånas man ej att de kunna tänka på den ed, som binder dem vid deras ende laglige herre... MAGISTER O. Tillåt mig förvånas... HERMAN I. Bevars! Jag ställer mig endast på deras stånd punkt. MAGISTER O. Det är farligt ställa sig på förrädares ståndpunkt! Paus. BARBRO i högra dörren, åtföljd af barnen. Är far här? ser sig omkring; finner Herman I. i konungsstolen. Faller på knä; de andra barnen likaså. Åh Gud; det är kungen!
Genom tro och trostark bön införlifvad med honom, i hvilken » all gudomens fullhet bodde lekamligen », blef hon — » Edelweiss » — ett redskap att låta för många uppgå ett klarare, fylligare ljus öfver » den väg, som leder till lifvet. » Välsignelser från de af henne vägledde följde henne i spåren. Då hon en vårdag sistlidna år nödgades slita sig lös från sitt älskade Siena, där hon uppehållit sig ett par månader under en resa i Italien, skildes en from klosterförestånderska i Katharinas stad frän henne med dessa afskedsord: » Jag skall bedja Gud, att han måtte göra er till en ny Katharina. » Stora hyllningsord; men — huru fatta deras egentliga mening? Hon, till hvilka de ställdes, tolkade dem så: äfven den minste ibland oss kan — är han blott trogen i det lilla, det särskildt åt honom anförtrodda — komma åstad hvad oförgängligt är i gudsrikets tjänst, lika väl som hon, öfver hvars husdörr i hennes födelsestad den inskriften står ristad: » Här bodde Katharina, Kristi brud. » Katharinas lif kan och bör — skrifver » Edelweiss » i fängslande skildringar från Siena (införda i » Nya Dagligt Allehanda ») — för oss alla varda till » en påminnelse om hvad en människa, hängifven Gud, förmår uträtta i hans kraft. Denna kraft, denna nåd har ej dött med något helgon, som lämnat det jordiska. Lef du i Gud, och du skall se, hvad därigenom kan uträttas! Äfven du kan hjälpa till att frälsa tusentals själar. » Huru lifligt stå ej för min hågkomst några sköna sommardagar under året 1888, hvilka jag hade förmånen få tillbringa på ett aristokratiskt herresäte i södra England, dit inbjuden att hålla föredrag! En lysande skara gäster — bortåt ett hundratal — var samlad därstädes, alla af hög bildning, de flesta af framskjuten samhällsställning. Där fanns ej brist på snille och lärdom, ej på berömda namn och klingande titlar. Men hvem var väl dessa festliga dagars » great attraction », den, kring hvilken intresset synbarligen samlade sig med stigande styrka?
— Jag får härvid vördsammast på» minna, att ett så vidsträckt Arbete, tili så betydlig del framskridit på en större Scaia, ej kan utan stora förluster reduceras till en mindre, an den sjelfva Arbetetsgångett föreskrifver. Hus, Vattenbyggnader, äfvensom alla Byggnader för tillfället blifva antingen helt, eller till en del onyttige, Tjenstemän och Arbetare öfverflödige, Inventarier äfvenså, och tiden för Inkomster aflägsnas, under det att tidell för löpande Ränta förlänges; att förtiga det Människor af vigt för Arbetet, föråldra, utnötas och afgå ! Dessa skäl, af högsta vigt för hela företaget, äro i proportion lika vigtiga för den ena Provincen , som för den andra; men skulle detta sednare absolut yrkas; Sa har Öfver-t)irecteuren Hagström tydcligen bevisat genom Calcul, Sorn med första utkommer af trycket och redan är Riksens Högloflige Ständers Banco*Utskott meddelt, att om en sådan indragning är oundvikelig; så bör Arbetet i Westergöthland, ej i Östergöthland afstadna. För öfrigt är det ej utan bekymmer Direciionen, genom nuvarande förhållandet, ser sig utur stånd att behörigen föibereda nästa Sommars Arbete efter Plan*5 en omständighet, som vållar stora förluster, om ej Riksens Högloflige Ständer finna för godt, att genom ett provisionelt mindre anslag häfva denna förlägenhet. Jag har sökt i möjligaste måtto och enligt min pligt upplysa förhållandet om Götha Canalen, då Allmänheten med rätta kan fordra Deri 9 Februarii. de mästa upplysningar af mig. Af hvad jag anfört, torde klarligen synis , att Lagstiftningen står på puncteo att föra ett till två tredjedelar utfört, för Rikets bestånd vigtigt Nationalföretag till sin fullbordan med samma bidrag , som redan en gång varit beviljade, eller åtminstone föga mer; eller ock, att för bristande Medel låta det fada, då det redan utförda bilt af föga eller ingen nytta, och fullkomnandet af det bela skall i en framtid kosta ojemnförligt och mångdubbelt mer än nu.
Kartor Kastanier Kautschuk; se Guttapcrcha. Kaviar Kedjor till innanverk i ur; se Ur, delar deraf. Kemiskt-tekniska preparater, ej specilicerade Kimrök; hänföres under Färger och Färgningsämnen, andra slag. ej specificerade. Kinabark och Kinarot; hänföras under Apoteksvaror. Kitt; hänföres till Blyhvitt under art. Färger och Färgningsämnen. Kli, alla slag Klinker; hänföras under Tegel. Itlorkalk Kläder, ej specificerade: nya gångkläder, eller delar deraf, samt nya färdigsydda duktyg, handdukar, lakan, örngott m. fl. dylika hushållspersedlar, äfven då sådana klädeseller hushållspersedlar, eller delar deraf, äro märkta eller försedda med broderier, saloner. > O ' fransar, spetsar eller blonder, förtullas med 20 procents förhöjning i den tull, som är bestämd för tyget eller det ämne, hvaraf klädeseller hushållspersedeln hufvudsakligen består. Anm. För gångkläder tages öfvertyget till grund för tullberäkningen; men uppstår svårighet att bestämma hufvudbeståndsdelen, tages till beräkningsgrund det material, som drager högsta tullafgift. för resfiltar äfvensom oljade eller fernissade kläder, derunder ej inbegripna sådana, sorn äro öfverdragna med kautschuk eller guttapercha, beräknas tullafgiften efter hvad för tyget är bestämdt, utan förhöjning. Anm. Möter i något fall hinder för utrönande af hvad slags tyg oljade eller fernissade kläder äro tillverkade, hänföras de till Väfnader, vaxade, andra slag. Qvantitet för Tullberäkningen. 1 skålp. 1 skålp. 1867. Införsels tull. Införsels tull. Riksmynt. Tullberäk InförselsInförselsningen. tull. Riksmynt. tull. Riksmynt. Kläder, ej specificerade: R:dr. öre.
T April månad 1841 lät jag i Länet utfärda nya gästgifveri-dagböcker, vid hvilka fogades ett tryckt sammandrag af de stadganden, som Allmänna Lagen och derefter ulkomne Kongl. Författningar innehålla angående gästgifverioch skjuts-väsendet, tillika med de serskilda föreskrifter, som jag funnit nödigt att meddela i afseende på ordningen å gästgifverierna. Hvad emedlertid i hög grad försvårat mitt bemödande att förbättra gästgifverierne i Länet, är det egna förhållande, att de fleste af gästgifvaregårdarne äro genom hemmansklyfning fördelade mellan flera åboar, hvilka, efter öfverenskommen ordning, hvar efter annan bestrida gästgifveri-håll - 45 ningen. På Länets 96 gästgifvaregården]*, till hvilka äro anslagne 70^ Hemman, finnas 3i2 serskilde åboer. Endast på 28 stationer är gästgifveriet odeladt bibehållet i en persons hand. På alla de andra finnas två eller flera gästgifvare, hvilkas antal på några ställen uppgår ända till 8 kg. Härigenom uppkomma flera olägenheter. — Den rättighet till bränvinsminutering, som enligt Författningarne tillkommer gästgifverierne får väl lagligen icke ulöfvas af flera än den åbo, som för tillfället innehar gästgifve1 irörelsen; men kontrollen härå är ytterst svår, om icke omöjlig i en landsort, der, på en omkrets af flera mil, den närmaste egenteliga polistillsynen bestrides af en enda Länsman. Det torde derföre kunna antagas, att i stället för 96 i Länet tillåtna gästgifverikrogar, finnas der nu i det närmaste 31 2 sådane, hvilka samtidigt äro i verksamhet, samt hvar och en i sin mån bidraga till bränvinssupandets förökande och dryckenskapslastens utspridande.
Men att detta anslag, såsom nu skett, skulle indragas, »torde ingen kunnat i förväg föreställa sig, helst någon antydan derom icke i »det första beslutet förekom. Den åtgärd, som å navigationsskoie-direktionens sida »kunnat vidtagas, för erhållande af de Rydbergska donationsmedlen, har ägt rum, »men, på sätt Kongl, Maj:ts nådiga proposition angående statsverkets tillstånd och »behof utvisar, har försöket åcke lyckats; och, att genom rättegångs anställande, »något skulle vinnas, är alldeles osannolikt, då Kongl. Maj:t, efter Kommers-kollegii »och Justitiekanslers-embetets hörande, funnit någon åtgärd i sådant hänseende »icke kunna, eller böra, vidtagas. Vid detta förhållande anser jag Stats-utskottet, »både ur rättvisans och billighetens synpunkt, hafva bort tillstyrka Rikets Ständer »att, under hela den tid nu förestående statsreglering omfattar, bevilja fortfarandet »af anslaget till Stockholms navigationsskola, med 2,800 R:dr Banko årligen; »hvadan jag emot Utskottets nu afgifne förslag mig reserverar.» Vid 20:de punkten, angående förhöjning i arfvodet för lärarne vid navigationsskolorna i Götheborg, Gefle, Malmö och Hernösand: af Herrar Fåhraus, Grape och Norin. Vid 21 :a punkten, angående navigationsskolas inrättande i Westervik : Af Lektor Wallman. Af Herr Warn, som ansåg Rikets Ständer böra till en navigationsskola i Westervik bevilja ett anslag af 700 R:dr årligen, emot vilkor, att staden bekostar de för skolan erforderlige hus och byggnader, samt att, om staden ej inom viss föreskrifven tid denna skyldighet fullgör, frågan om anslag må förfalla.