Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Badin faller i talet) – «Hvad i Herrans namn säger du, Olivia!« – «Du hör ju hvad jag säger: att drottningen har fått en älskare; men i all tukt och ära, ty de ha aldrig talats vid, och hon vet till och med i denna stund ingenting om sin nya eröfring.« – «Huru hänger det ihop?« – «Dermed hänger så tillsammans, att en ung magister, vid namn Bethén, notarie vid Hofkonsistoriet, råkat förgapa sig på och förälska sig i vackra drottning. Tokig af kärlek och naturligtvis utan hopp, stryker han ständigt omkring i granskapet af hennes rum, för att åtminstone få se henne, då hon stiger i och ur vagn, eller i portechaise bäres till någon annan del af slottet. Du kan väl begripa, att jag skulle bli förundrad, då jag alltid stötte på samma menniska vid ingången till drottningens rum eller utanför hennes fönster. Slutligen frågade jag honom efter orsaken och gaf mig tillkänna som kammarfru. Han utbad sig då ett samtal i mitt rum. Efter många invändningar måste jag väl en gång samtycka, och jag har fått både hans förtroende och fingerborgen. Han skulle vilja ge allt hvad han äger och har, ja, sitt lif, om jag kunde öfvertalas, att emottaga och till drottningen aflemna en skriftlig, brinnande, dock ganska vördnadsfull och underdånig kärleksförklaring, som han alltid bär på fickan; men jag har ännu icke vågat ens underrätta drottningen om hela hans befängda lidelse, ehuru jag inbillar mig, att den skulle både roa och smickra henne, fastän hon kanske aldrig vill se karlen för sina ögon 61. – «Åh ja, det tror jag nog; ty sådana ären j fruntimmer. Jag råder dig likväl att gå försigtigt till väga i den saken; ty blir kungen stött, så kommer du hals öfver hufvud ur slottet, det kan du bereda dig på.« – «Jag är väl icke så dum heller, att löpa åstad i ogjordt väder. Jag kan nog afpassa min tid; jag är icke din hustru förgäfves.
Babel kan blifva en anledn. till liknelse här, ty det var tungomålet, som der förbistrades, och jag ber Grefven spara oss en sådan förbistring här, i fråga om fäderneslandets försvar. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Efter den discussion ronde gevärsfabrikationen, som inom detta Hus föreföll, och efter de ej så alldeles sparsamt utdelade tillmålen af bristande fosterlandskänsla, af förrädiska afsigter och af mindre rena samveten, hvilka vid det tillfället af majoriteten tilldelades deras svaga motståndare, torde det måhända kunna anses såsom en oefterrättlighet, att äfven nu, vid detta till - •44 Den ao Mars f. ra. fälle, väga uppträda med några betänkligheter emot de opinioner, som här varit yltrade. För mitt omdöme ligger det klart, att vid behandlingen af alla statsanslag bör man i främsta rummet göra sig reda för behofvet af, för ändamålet med dessa anslag. Det torde ej böra förnekas, mine herrar! att åsigterna ej allenast kunna vara delade, utan att de äfven efter sjelfva naturordningen måste vara delade, t. o. m. i sådana fall, som af flertalet anses alldeles obestridliga och ingen tvifvel underkastade. Jag utber mig, mine herrar! att först och främst få förklara min verkliga ledsnad, att jag under den redan långa discussionen så litet bort beröras sjelfva Waxholms befästande, utan i stället så mycket mera tiden för anslagets bestämmande och sjelfva summornas belopp. Jag kan ej vid detta tillfälle återhålla ett uttryck af förundran deröfver, att Waxholms befästning under dessa sednast förflutna 3o åren icke förr kommit i fråga. Jag kan ej göra klart för min uppfattning, att Carlsborgs fästning skulle företrädesvis anses såsom ett angeläget företag och medtaga de medel, hvilkas användande på Waxholms fästning troligen redan bade gjort denna punkt färdig för sitt ändamål.
S3 emil l n i n g ö Utom benna SSemiötting efter egenbomémärbet, fomina nebannäiitnba förut erlagba utffylber, fåfom af grunbffattö JDenua afgift uppför till hälften, bå ruftnittgen uppfätteö, od) eger irfe rum för ©äteös od) Sabitgårbar famt be tid 3)attmifé ejpofpital l)öranbe grälfe^emman. 3)e grälfed)cntutait, font ide utgöra ränta i rufltjenjUperfeblar, cgei{,fe äro i rufttjenjidängben ttppförbe, aitfeä mi b SSemidningeité beräfuanbe lifa meb anbra närntafl belägna grälfedjeiniuait, meb fjmilfa be funna jemförad, men för utfodite grälfedjetitmait betalaö: i ©fane gent Oiifdbaler Sretioett öre, i SBleftnge gent 9iifébaler, famt i ejpallaitb od) S3ol)uö Sätt fyra Oiifébaler åttatiofyra öre 91ifö P) HJetöillniug af 6 cr gruer ken, så ock af särskilda Jllannfakturier, fabriker, iUerk oel) inrättningar samt nrken på Canört. § 24. §lf afla nebait anförba fauit aubra meb bent jemförliga, inett fjär ide upp SJfcfaitiffa Söerffläber, äJicsfutgö Öfriga 38erf od) inrättningar, forn till beffaffenljet, röreffe od) infomjl äro ffiljafttge från be förra, utgöra Seioillning efter följanbe grunber:
Dä, nied de nu nödige ansedde "f^rb^ggnaderne, hela k^rings-anstalten kan anses blifva pä ett ändamäls"enligt sätt inrättad, beniställer jag i underdånighet, att liders Kong!. ">laj:t täektes ak llikets 8tänder äska det ikrägavarande Kostnadsbeloppet "85,675 li:dr banco. r6 ">5.'o c// 6/r //>v//vttz//77l /'/wv oe/z zzz/vzttzzzzz/e a/" czr z <7zrz'/v/.v'ozzzz^ lrvillis inrsttnin^sr Liro :>t lreliokvet ps"1slls<Ie, lreinstslier i-i^, stt Illers Lionel. R:dr lrsnco. l° . "6.'« ^o> 6z6vckr'^/ö>rr/r^/v>rA' krän klintls8 till pvrouS8io»8-antriv<ivinx "snlräller jsA Hkslelle8, stt lt<ler8 XonZl. M,^:t villo Li8lcs ett sn8ls» »k "i 5,ooo ll:<Ir; ntgörsnde erkorilerli^s lrelojrpet kor cle, under 1,Lir u^^rsknsde "6 ^uneter, ints^ne korenrsl till8S,ninsn8 5^<),<)^5 llxlr lrsneo."
Utskottets grunder, hvilka Herr Berg von Linde ej ansett vederlagda af de talare, som redan yttrat sig mot Betänkandet, innehålla, att jemnlikheten i arfsrätt stödde sig i:o på rättvisans och den naturliga billighetens fordringar. Men jag känner ej något allmänt gällande moraleller rältsbud, som föreskrifver jemnlikhet i arf. I sådant fall skulle Engelsmän, Svenskar och Österrikare, som ärfva olika, vara mindre moraliska folk, än Fransmän och vissa andra Tyskar, som ärfva lika. Testamente, hvarigenom både söner och döttrar förlora all arfslott i vissa andelar af föräldrars egendom, skulle vara en ännu värre immoralisk handling, och aldravärst det liberalaste stadgandet, att föräldrar må, utan åtskillnad på deras eget fång, gifva ali slags egendom eller qvarlåtenskap åt hvem de behaga af barn eller oskylda. Tvertom synes klart, att arfsrätt är en politisk inrättning, som hvarje folk, efter sin ställning och sitt omdöme, olika bestämmer. 2g H. 6 8?. Den 11 Jun i i f. m. Den första grunden Utskottet lagt svigtar således genast. 2:0 på den inbördes jemnlikheten mellan makar. Denna jemnlikhet finnes icke; och ehvad bemödanden lagstiftare må använda för att införa den, så är det fåfängt, emedan naturen sjelf sorger för deras olikhet , den ingen lagstiftare kan göra om. Naturen har gjort mannen till qvinnans herre, och ehvad samhället är mer eller mindre utbildadt, så tillhör han bade det offentliga och enskildta lif vet, hon det sednare allena. Efter denna olikhet i bestämmelse och behof, mäste arfsrätten, såväl som andra rättigheter i samhället, ordnas och afmätas. Vill man tilldela qvinnan lika rättigheter med mannen, så bör man äfven af henne göra samma fordringar , som af honom. Hon borde i Samhället äfven vara domare, krigare, Prest, Embetsman, RiksdagsFullmägtig, och inom bus hafva med mannen lika herravälde, eller måhända med honom draga lott derom, för att ytan tvist afgöra, hvilkendera som för dagen borde vara den rådande eller den lydande.
Ull-Diskontfonden, livai igenom någon vidare åtgärd i anledning af Rsvisorerr. es EetirfFande formen för Manufaktur-Dhkoatfondens Räkenskaper, hafva Rikets Ständers Ri visorer, lika med de af Eders Kongl. Maj:t för granskning af Manufakturoch UU-Diskontfondernes förvaltning år i84o ■ Nåder förordnade Revisorer, ansett sig icke böra lemna obemärkt, att å de osäkra fordringarna, den från skuldStdlarnas förfallodagar upplöpanöe. så kallade öfverränta sist lid t år, likasom alltid tillförene, icke blifvit uppd biter.d och till nästpåfö'ja..de års ingående balans örverförd, samt att i så måtto fond ns verklga ställning vid hyr je å*s slut icke vole i Räkenskaperna synlig. Rörande dttta fö: hållande bör Kollegium i underdånighet upplysa, att då Manufaklur-Diskonlfonden, vid skeende utlåningar, äger föiskottsvis afdraga räntan, och således för lån, hvilka bev Ijas under det ena året, m:n icke förr, än under det näbtfö junde, äro till betalning förfallna, redan under ett föregående år godtgöies för räntebelopp, som ej upplöper förr än under det påfö!jmde, så skulle det af R^- visoierr.e uppgifna ändamål, att fon.le.is verkliga ställning vid Lvaije års s'ut måtte — 41 — i räls en sisa perna synas, icke i r.ågon mån befordras, utan tvertom motverkas genom den i berörde afseende föreslagna åtgärd.
St., att, jemte berörde förut "beviljade 5ooo r:dr, ett ytterligare anslag till lika belopp "må för landtbruks-institutet vid Degeberg på denna litel "uppföras, att intill nästa riksdag utgå , mot villkor att vid "institutet kostnadsfritt lemnäs undervisning och uppehälle "åt 3:ne elever och 24 rättarelärlingar, hvaraf företrädesvis "en från hvarje af Rikets län, och att , om det skulle visa "sig, att institutet icke vidare uppfyller sitt ändamål, eller "föreståndaren underlåter att fullgöra de honom föreskrifna "villkor, K. M. må äga att, efter förut skedd pröfning, Den 15 Maj f. m, ”Statens vägnar, uppsäga understödet, med den påföljd, att "institutet 6 månader derefter anses upphört och ej vidare ”vara berättigad! uppbära något af de anslagna medlen.” Häraf inhemtas, att hufvudsakliga skälet, hvarpå Utsk. tillstyrkt anslaget, är det, att erfarenheten visat, att institutet varit af en obestridlig nytta för det allmänna, såsom en central-inrättn., hvarifrån utgått praktiskt bildade landtman. Men huru jäfvas ieke detta skäl af reservanlernes uti Utsk. yttrande, då beslutet genom votering fattades. Riksdagsfullmtn Strindlund från VesterNorrland säger: ”Jag anser, ”att
M:s nåd. skrifvelse den 7 Nov. 1826, att K. M., till bestridande af S:t Barlhelemy-cassans åtskilliga utgifter, uppdragit åt Statsrådet m. m. Hr Gr. G. F. Wirse'n alt för nämnda cassas räkning upptaga ett lån å 5o,ooo r:dr Hamb. b:co, för hvars återgäldande cabinettscassan skulle ingå i borgensförbindelse, den dåvarande Utrikes Statsministern H. Ex. Hr Gr. Wetterstedt jemväl blifvit i nåd. anbefalld att, å denna cassas vägnar, utfärda, än ock. 25 H. 33 ■j58 [De 11 23 Maj f. tn. afen utaf Hr Gr. Wirsen den ii Juli 1827 utgifven handling, hvarigenom lian medgifvit sig hafva i följd af K. M:s ofvanberörda nåd. auctorisation upptagit ofvanberörda lån å 5o,ooo r:dr Hamb. b:co, att dessa medcd, enligt H. Ex. Hr Gr. Wetlerstedts sistnämnda dag derå tecknade qvitto, honom tillhandakomrnit; hvarförutan å denna handling fanns tecknadt, alt för ofvanstående 5o,ooo r:dr blifvit ulgifne 20 st. obligationer, hvardera å 2,5oo r:dr Hamb. b:co.
Deras blickar klarnade småningom med ljuset i deras inre; de sänkte dem väl ännu ofta till jorden suckande: „denna verld är ej god;“ men höjde dem snart strålande till himlen, gladt kännande: “Det gifves en bättre!“ Allt mera ljusnade natten, som en stund omgifvit dem, och härlig var den väg, som öppnade sig för dem, i glansen af ett öfverjordiskt ljus. Ditåt rigtades deras blickar, ditåt alla deras förhoppningar, all deras längtan. Evighetens aningar genombäfvade dem, och blickande på hvarandra med saliga leenden, hviskade de: “vi äro odödliga!“ Efter deras första nattvardsgång, blef allt frid i deras hjertan, och glansen af deras ögon var nu blott ett svagt återsken af deras inres klarhet. Ett bekymmer, blott ett enda återstod dem ännu, och detta yttrade de ofta sagta under ljufva tårar, då de vid solens uppgång knäböjande tillbådo ljusets eviga källa. „O vår Gud, (sade de), när engång din kärleks kraft skall så kringstråla och genomtränga oss, som nu denna härliga bild deraf, – huru – o huru skola vi kunna tacka dig?“ Så förflöt sommaren, under det Englarne, glade och undergifne, dag för dag, blomma efter blomma, nedlade lifvets krona. Hösten nalkades. Tvillingarnes jordiska förvandling äfven. Nätterne gingo för dem förbi utan sömn. Om möjligt var, tillbragte dem ute i fria luften, der deras tryckta bröst lättare kunde andas, och den fuktiga svalkan mildrade febern, som förtärde deras blod. Der, under det Augusti-natten mild och lugn svepte i sorglig skymning den tysta naturen, – brunno i de döende syskonens själar hoppets och glädjens klara facklor. Jag har hört dem, dessa ord, jag har sett dem dessa blickar, fulla af odödlighet, – för hvilka redan ingen natt mer var. – Och sedan fann jag länge allt i lifvet blekt och färglöst. Hösten var inne. Matta sönko tvillingarnes sköna hufvuden mot de kuddar man bäddade, kring dem, på soffan, hvarifran de ej mera förmådde resa sig. De som älskade dem räknade sekunderne.
På grund af här ofvan antydda förhållanden får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte bevilja Stats-Utskottets tjenstemän gratifikationer till följande belopp, nemligen: Sekreteraren 650: — Kamereraren 250: — Notarien å Inkomst-afdelningen ... 500: — Till fördelning mellan Kanslisterne 700: — Summa R:mt R:dr 2,100: —. För fortskyndande af de till Utskottets handläggning hörande ärenden rörande Riksgälds-verket har Utskottet under riksdagens lopp funnit nödigt anlita biträde af StatsUtskottes Memorial Jls 144. 3 en särskild person, att i sekreterare-göromålen å Riksgälds-afdelningen deltaga och Utskottet med upplysningar i dit hörande ämnen tillhandagå; Och då en lämplig vedergällning för dst Utskottet sålunda lemnade biträde torde böra af Rikets Ständer beviljas, får Utskottet nu föreslå, att Rikets Rtänder måtte i sådant hänseende anvisa en gratifikation af 2,000 R:dr. Och torde samtliga dessa belopp till utgående af riksdagskostnadsmedlen anvisas. Stockholm den 16 Juni 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Juni 1866, kl. 1 e. m. Memorial, angående den upprättade nya Riks-staten. Sedan ej mindre de till ordinarie statsregleringen hörande inkomsternas beräkning, än ock utgifterna å Riks-statens Hufvudtitlar blifvit af Rikets Ständer slutligen fastställda, får Stats-Utskottet härmed anmäla, det Riks-stat blifvit upprättad att gälla för år 1867 och intill dess ny statsreglering vidtager; hemställande Utskottet, att nämnda Riks-stat, försedd med Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns underskrifter, måtte till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Juni 1866, kl. 1 e. m. Memorial, angående öfverlemnande till Kongl. Maj:t af det nya reglementet för Riksgälds-kontoret. (R. A.)
Hans vän, gubben från vedboden, sprang först fram, öppnade med en gammal rostig nyckel de stora inkörsportarne, kastade sig, då han fick syn på vagnen, ned i smutsen, böjde hufvudet, tills det tre gånger berörde marken, steg sedan upp och bockade sig framför det långsamt inkörande åkdonet ända till jorden. Så gick han med mössan i handen, alltjemt korsande sig, framför hästarne, under det han med hög, andäktig röst mumlade några slavonska bönefraser, hvilkas mening han icke ens sjelf förstod. Samuli stod och stirrade på hvad han såg. Det var ett slags vagn på fyra hjul med ett litet lusthusformadt tempel på. Vagn, hjul, lusthus och allt var måladt i hvit oljefärg och utsiradt med guld. På toppen af det lilla hvita lusthuset satt ett gyllne kors och inuti på en bänk en i hvita sidenkläder utstyrd vaxdocka i naturlig storlek, med krona på sitt svarta, böljande hår, med röda rosor på vaxkinderna och otaliga rader olika färgade perlor kring hals och armar. En silfverstickad slöja föll ned ifrån kronan på hennes hufvud, och ett grannt, stenbeprydt bälte var knäpt om det veka lifvet. Hon hade en spetsnäsduk i ena handen, i den andra ett krucifix. En mängd folk sprang in på gården efter »den hvita guds moder». Arbetare, käringar, pigor och barn. Det var ett bullersamt sällskap, de talade med hvarandra, korsade sig, jemrade sig och beskrefvo för kusken eller diakonen, som satt bredvid honom, sina lidandens historier. Det slamrades med penningar och mynt, det handlades och prutades, afslogs och ingicks köp om den underliga vara, som kusken, han med näsduken på hufvudet, kallade »Guds moders välsignelse». De allra fattigaste nöjde sig med att kasta sig ned på gårdens smuts för att med händerna omfatta de »heliga» hjulen och på så vis möjligen göra sig helbregda, andra kysste fransen på det smutshvita sammetstäcke madonnan hade öfver fötterna, men detta kostade redan fem kopek.
9 Sami. 107 850 Prot.-Utdrag den 22 April tSfd. de-Ståndets, genom prolocolls-utdrag den 5 dennes, meddelade inbjudning i samma ämne, af Borgare-Stunden fattade beslut, att Rikets Ständer böra i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t, efter vederbörlig utredning af ämnet, läcktes vid nästa Riksdag lill Rikets Ständer göra framställning, dels om oell i hvad inon indragning af Biskops-embelen må kunna verkställas, dels ock huruledes en förändrad disposition af ifrågavarande tillgångar må kunna för framliden bestämmas, vidblcf Ridderskapet och Allein sitt förut i detta ämne tältade beslut, och biel' således BorgareStåndets ofvanberörde inbjudning icke antagen. S. D. Vid föredragning af Högv.
Någon bekantskap i dessa ärenden bör jag likväl ega, då jag haft det förtroende att vara Fullmäktig i Jernkontoret, och sedermera, såsom president i Bergs-Coll., allt sedan 1848 deltagit i behandlingen af frågor rörande vår jernhandtering, och derom, till följd af Kongl, remisser, afgifvit flere underd. utlåtanden. Man har, efter min åsigt, i den ekonomiska lagstiftningen för denna industri gått tillväga likasom i afseende å tull-lagstiItningen i allmänhet, gått från den ena ytterligheten till den andra. I början af detta århundrade voro stångjernstillverkarne begåfvade med mycket stora privilegier, och man gick t. o. m. så långt i välvilja för dem, som sysselsatte sig dermed, att genom ett Kongl, descript, efter hvad jag vill minnas, af år 1803, det vid ett vite af 1,000 rdr specie förbjöds att göra ansökning om anläggande af nya smidesverkstäder, och sedan detta förbud omsider upphäldes, var det förenadt med mångartade omvägar och svårigheter att förskaffa sig tillstånd till utvidgande af denna industri. Sedermera har man beträdt en motsatt väg samt h. o. h. frigjort rätten att anlägga bruk, utan att tänka på att de, som sysselsatte sig med denna näring, hade nedlagt betydliga kapitaler blott för att erhålla privilegier för näringens utöfning. Jag nämner endast dessa förhållanden för att visa till hvilka motsatser i ekonomisk lagstiftningsväg man här i landet gör sig skyldig. För min del fann jag den äldre lagstiftningen onaturlig och fägnade mig öfver att den tog en friare rigtning. Under sednaste åren har lagstiftningen fortgått på denna bana, så att nu här en bruksegare all frihet att kunna ordna sin tillverkning på hvad sätt han behagar, både i afseende på dess beskaffenhet och myckenhet. H. IV. ' 39 010 Den 29 Maj f. m.
Herren Herren, som de fördrefna af Israel församlar, säger: Jag vill ännu mer församla till den hopen, som församlad är. All djur på markene kommer och äter; ja, all djur i skogenom. Alle deras vaktare äro blinde, de veta allesamman intet; tyste hundar äro de, och kunna intet straffa; äro late, ligga och sofva gerna. Men de äro starke hundar till kroppen, så att de aldrig kunna mätte varda. Si, herdarna veta intet förstånd; hvar och en ser uppå sin väg; hvar och en girigas för sig i sitt stånd: Kommer, låter oss hemta vin, och dricka oss druckna, och vara så i morgon som i dag, och ändå mycket mer. Men den rättfärdige förgås, och ingen är som lägger det uppå hjertat, och helgo män varda bortryckte, och ingen aktar deruppå; ty de rättfärdige varda borttagne för olyckone; Och de som redeliga för sig vandrat hafva, komma till frid, och hvilas uti deras kamrar. Kommer härfram, I trollkonobarn, I horkarlars och horors säd. Med hvem viljen I nu hafva edra lust? Öfver hvem viljen I nu gapa med munnenom, och räcka ut tungona? Ären I icke öfverträdelsens barn och en falsk säd? I som så hete ären till afgudar under all grön trä, och slagten barn vid bäckerna under bergen. Ditt väsende är med de släta stenar i bäckenom; de äro din del, dem utgjuter du ditt dryckoffer, då du spisoffer offrar. Skulle jag dertill lust hafva? Du gör dina säng på ett högt resigt berg, och går desslikes sjelf ditupp till att offra. Och bak dörrena och dörrträn sätter du din åminnelse; ty du välter dig ifrå mig, och går upp, och utvidgar dina säng, och förbinder dig med dem; du älskar deras säng, ehvar du ser dem. Du far till Konungen med oljo, och hafver mångahanda krydder, och sänder din bådskap långväga, och äst förnedrad allt intill helvetet.
Så Wrangel, som i sitt ena sorgspel upptog ett af Messenii ämnen ”Torilla, eller Regner och Svanhvita”, och i sitt andra bearbetade sagan om ”Fröken Snöhvit”; så Dalin i sin ”Brynilda”; så Hesselius23, i ”Starkotter och Fröken Ogna”, samt ”Erik den Nionde eller Helige”; så den blifvande Häfdatecknaren Celsius24, i sin ”Ingeborg”, som uppfördes äfven i Upsala (af Studenter); så – dock längre fram – Brander25, eller den äldre Skjöldebrand, i sin ”Habor och Signild”. Anmärkningsvärd under samma tid är vidare, då man öfverskådar samtliga dess theater-författare och således många (till en del namnlösa) som här förbigås, en fortfarande dubbel kamp mellan – mer eller mindre – motsatta smakrigtningar. Man varsnar först en allmän, mellan tycket för de Holbergska skådespelen och tycket för de något så när enligt de förnämare fransyska mönstren inrättade; men tillika en särskild, inom sjelfva detta sistnämnda slag, – hvilken dock mindre var en strid, än ett vacklande i sättet att ansluta sig till förebilderna. Slik anslutning blef nämligen hos några en lösligare, hos andra en strängare; hvarvid, i förra fallet, stundom inmängde sig en återstod af de intryck, hvilka man äfven i Sverige, under Carlarnes dagar, hade mottagit från Gryphii och Lohensteins dramatiska dikter. Det nya hofvet kom – och gjorde slag i saken. Den smak, som derifrån utgick, fördömde den Holbergska Komikens art såsom plump, och de inhemska försöken, både i tragisk och komisk väg, såsom endast ofärdigheter eller halffärdigheter. Den hade ej orätt deri, att de voro det; men väl i det oinskränkta ratande, hvarmed nu alla dessa inhemska bemödanden tvärt förkastades. Innan kort var det för hvarje krets af god ton omöjligt, att tåla dem.
Möre härad samt de skäl för öfrigt, som blifvit uti nästföregående motion af Per Andersson med flere andragna, föreslagit, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta och hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att båtsmansstyrkan inom nämnda härad måtte nedsättas till ett antal, någorlunda motsvarande hvad andra provinser uppställde i nummerstyrka af båtsmän på hemmantalet, emot det att skälig vakans-afgift erlades, efter afdrag för öfverrotering, samt att vakans-afgiften uteslutande användes dels till förhyrning af matroser för sjöförsvaret och dels till skälig aflöning åt båtsmän för så kallad handräckningseller öfvertjenstgöring i fredstid, och att, då en komité skulle tillsättas för undersökning af båtsmanshållet i Blekinge, densammas åtgärder äfven måtte komma att omfatta Södra Möre härad; af Carl Ifvarsson från Hallands län (N:o 258), med hvilken sig förenat Anders Gudmundsson och B. C. Börjesson från samma län, att, enär Kongl. Maj:ts till Rikets nu församlade Ständer aflåtna nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, gåfve vid handen, att en vidtomfattande omorganisation af både landtoch sjöförsvarsväsendet vore förestående, samt att en minskning i personalen vid detta sednare lämpligen kunde ega rum, samt det måste vara med Statens väl och bästa destomera förenligt, att besparingar iakt tages der sådana utan olägenhet kunde ske, som derigenom bereddes utvägar för utgifters bestridande i mera magtpåliggande hänseenden, hvilket ändamål kunde Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande J/s 3. 3 åtminstone i någon mån vinnas, om någi’a af de till flottans station i Carlskrona hörande, derifrån mera aflägse varande båtsmanskompanier ställdes på vakans så länge och intill dess deras återuppsättande kunde blifva af behofvet påkalladt, — Rikets Ständer måtte besluta samt hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att