Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hå emedlertid det ifrågavarande momentet, på grund hvaraf den omförmälda bevillningen skall blifvit påförd, endast afser sådan inkomst, som af Tjenstemän, i följd af enskilda uppdrag åtnjutes, men förmynderskap icke kunna såsom enskilda uppdrag anses, äfvensom andre än tjenstemän kunna till förmyndare förordnas, anser Utskoltet något förtydligande i berörde afseende, med anledning af hvad motionären anfört, icke erfordras. § 8 m. fl. Vid 8:de och följande §§:ne, som angå bevillning af städerne, förekommer den härofvan förut omnämnda, af Nils Strindlund från Wester-Norrlands län väckta motion, hvaruti, under åberopande af det, enligt motionärens förmenande, obilliga förhållande mellan städernas och landets beskattning, som från längre tider tillbaka, till förmån för de förra, men till det sednares betungande, skall egt rum, och hvilket förhållande lian sökt medelst ett vidlyftigt anförande samt åtskilliga företedda tabeller och räkenskaper ådagalägga, motionären, i ändamål att omsider tillvägabringa en rättelse i berörde förhållande, dels hemställt: A), att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om tillsättandet af en kommitté, med uppdrag att undersöka och utreda alla 8 Bevillnings-Utshottets Betänkande, N'.o 4. de förhållanden, som böra läggas till grund för en riktig beskattning af städernas industri-idkande invånare, deras egendom och den af dem idkande bandel eller annan rörelse, samt afgifva utlåtande öfver sättet att bringa städernas beskattning tili ett jemförligt förhållande med landets; äfvensom att Kongl. Maj:t derefter måtte täckas lill Rikets Ständer aflåta nådig proposition i detta ämne; dels ock, till antagande redan vid innevarande riksdag, föreslagit följande bestämmelser i afseende på grunden och sättet för den borgerliga rörelsens beskattning, nemligen : B), att, vid uppgift å inkomst af handel, skeppsvarf, fabrik, bandtverk eller annan rörelse, endast aflöning för verklige arbetare och arbetskostnad samt bevisliga förluster i och för sjelfva rörelsen och bandteringen, men icke näringsidkarens egen lefnadskostnad eller andre utgifter måtte få å inkomsten afräknas; C), att den, som idkar utrikes bandel, ej måtte få taxeras till bevillning för lägre inkomst af sin rörelse än sex procent af värdet å de af honom nästföregående år till riket ineller derifrån utförda varor, hvaröfver beris från vederbörande Tullkammare borde bans uppgift till Taxeringskommittén bifogas;
Den II October e. m. 2:o Angående Expedifionssättet af Kongl. Maj:ts Nådiga Resolutioner i besvärsmål. fann Ridderskapet och Adeln., att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till Handlingarne. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 26 sistledne September under N.'o 191 afgifne, £ samt den 9 dennes eftermiddagen på bordet lagde , Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande öfver väckt fråga örn mildring i straffet för Vaktkarl, som af försummelse eller vangömmo släpper fånge lös. Ut supra. Högl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart lill 11 om aftonen. In fidem Protocolli 0. J. Lagerheim. 332 &*» 15 Oclober /. n. Onsdagen den 15 October. Plenum kl. 9 förmiddagen. Uppläste* till Justering Ridderskapets och Adelns ProtocoIlsUtdrag för den u dennes förmiddagen , i anledning af BevillningsUtskottets under N:o 42 afgifne Utlåtande, angående PostVerket, och de deraf inflytande Bevillningsmedel. Herr Treffenberg, Curry Gabriel: Jag får anhålla, att redactionen af en perriod uti andra Punkten i ProtocollsUtdraget må förändras på följande sätt: hvilka Chartor borde förse» med ställets äldste Magistratsperson namntekning, utan densammes vidare ansvarighet därvid, än att han med omgående Post öfversände dem, under Stadens insegel, till GeneralPoStContoretj etq. Herr Hjerta, Gustaf: Jag tror det vore bäst, att Redactionen blott sålunda förändrades: ”hvila ka Chartor därefter borde genom Magistraten öf* versändas till Hufvud PostContoret.” Det uteglömdes vid beslutets fattande, att uppsändningen borde ske genom försorg^af annan authorite, an Postmästarne.
l [1352] Hönseriet [al förtjänst kan erhållas genom att samla begagnade frimärken. Jag betalar för 100 st. tjänstefrim. (blandade) kr. Olsson, 1865] Persg. GUSTAF Vulkan, 1 Wexiö, säljer prima, racerena rufägg (3 kr. pr 12 st.). Utvalda, kraftfulla värpare. Pl. Eock, hv. Leghorn, Minorka och Houdan. Pris och ampla vitsord från utställningar. [1874] hålles öppen från den I juni till den I september, fördeladt i två lika terminer. Belägen vid stranden af Östersjön, 2 mil norr om Vestervik, i Norra Tjust, uti en på barrskog rik trakt, skyddad för häftiga vindar, med ett jämnt och mildt klimat samt omgifven af en särdeles vacker skärgårdsnatur, erbjuder anstalten de förenade fördelarne af helsobrunn och hafsbad, jämte det den uppfyller fordringarna på en kurort för bröstsjuka. Anstalten, nu nyrestaurerad, erbjuder billigare lefnadskostnader och billigare afgifter, än hvad förhållandet är vid de stora brunnsoch badorterna. Idun Stockholm, Prenumerationspris pr är: I d u n ensam kr. 5: — Iduns M o d e t. fjortondagsuppl. &gt; 5: — Iduns Modetidn., månadsuppl. &gt; 3: — Barngarderoben » 3: — Byrå: Klara Södra K y r k o g. 1 6, 1 tr. A l l m. telef. Redaktör och FRITHIOF Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : Johanna e flesta nutida fackföreningsrörelser afse juliufvudsakligen • att främja f öreningsmedlemmarnes förkofran i ekonomiskt och intellektuelt afscende. Många bland dem hafva d o c k väckt en på flere håll obehaglig uppmärksamhet genom det sätt, hvarpå de samtidigt sökt att spela en roll i de sociala o c h politiska förhållandena. Det hör icke hit att närmare skärskåda detta uppträdande, som d o c k har sin förklaring däri, att de allra flesta föreningarna bestå af män, o c h att det manliga könet är det styrande, så väl i stat som k o m m u n.
Öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Nio 645 Hr Möllersvärd, Carl Henrik; och belans dertill hafva blifvit utsedd: Frih. Reuterskjöld, Axel Adam. Öppnades jemväl Hrr Electorers listor lill val af ledamöter i Coust.- och Bevilln.Utskiu, under permitterade ledamöters frånvaro; och befuuuos dertill hafva blifvit utsedde, uti Conslitutions-Utskottet: under den ledamoten i nämnde Utsk. Frih. Berzelius, Fullm. Hr Tersmeden, Nils, medgifua ledighet frän d. 18 till och med d. 26 dennes räknad, Nio 2093i A. Hr af Wetterstedt, Niclas? Gr. Hakunge, Polycarpus Erik, medgifna 3:nc veckors ledighet, från och ined d. 22 dennes beräknad, N:o 1378. Hr Lagerbjelcke, Carl Oscar. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 12, arig-.de tu 11 lie vi 11 n ingen. Härvid förekom: Garn : Linne ■■ ofärgadt oell färgadt. -Uti Utsk:s förslag, hvarå en ledamot tillstyrkte bifall, yrkades dels den förändring, att tullvärdet, malte bestämmas lill 2 r:dr och införselstullen lill 32 sk. per få, dels ock den förändring, att å ofärgadt linnegarn ett tullvärde af 1 r:dr 1(5 sk. samt en införselstull af 16 sk. samt ft färgadt linnegarn l r:dr 32 sk. tullvärde och 20 sk. införselstull per få skulle utsättas. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde först, om K. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag. Ropades nej.
Till underhäll och Beklädnad för hwart Barn är upptagit 135 Riksdaler, i6 si Banco ärligen. Dä fräga här ej kan wara, att med en knapp föda framdraga Elevernes lif, eller att med en enda omhöljning skyla dem, utan dä ändamälet nödwändigt fordrar, att Barnen hällas friska, nöj. da med sm stallning, glada och muntra till sitt arbete, samt snygga, renliga och förfedde med nödigt omby'e, synes i besia dyra tider izg Riksdaler i6si Banco för hwar Individ», icke wara för högt beräknadt. Till aflöning för E>fwer-Läraren, som tillika har befattning med hela werkets bade Occonomiska och Litteraira Styrelse 6oo Riksdaler. Om man jamnförelfewis kastar en blick pä andra Lärowerk, der en Lärare för mindre arbete ofta räknar 150 L 200 Tunnor Spanmäls ärlig Lön, sä synes, i Utskottets tanka, denna föreslagna summa icke wara för högt uppdrifwen. Och om man eftersinnar de oupphörliga göromål och de mångdubblade befattningar, som tillkomma Ofwer-Läraren wid detta werk; om man betraktar den jämna tillsyn och noggranna wärd. Den 2 November. 6z wärd, som erfordras, samt den mödosamma underwisning, som han med ett outtröttligt tålamod mäste lemna, torde hans aflöning böra anses wara sadan, att han utan husligt bekymmer om sin utkomst kan förrätta sitt kall och till desi uppfyllande förena alla sina omsorger. I synnerhet hoppas Utstottet, att Riksens Högloflig» Ständer icke sinna denna aflöning för dryg för en man hvilken, efter mänga ars Lönlös tjenstgöring och under dehan endast genom sina Talander i Musiquen mödosamt förmärswadt uppehälle ät sig, maka och sami e —, företagit ett arbete som fordrade sä mycken id, sä myller mod och sä mänga försakelser.
Hvarken han eller hon låtsade om den saken, men däremot gjorde hon sig till fru på Ekeby. Såsom en god och duglig kvinna alltid måste göra, sökte hon med brinnande nit afhjälpa det slöseri och den vårdslöshet, som rådde på gården. Och hon blef lydd. Folket erfor ett visst välbehag af att åter hafva en matmoder öfver sig. Men hvad hjälpte det nu, att hon låtit fylla kökstaket med bröd, att hon låtit ysta och tjärna och brygga under denna september månad, som hon varit där? Hvad hjälpte det? Ut till folket med allt som finnes, så att det ej må bränna Ekeby och slå ihjäl kavaljererna! Ut med bröd, smör, ost! Ut med dricktunnorna och ölfaten, ut med skinkorna ur boden, ut med brännvinskaggarna, ut med äpplena! Hur kan all Ekeby rikedom förslå att mildra folkets vrede? Få vi det härifrån, utan att något svart dåd skett, så böra vi vara glada. Allt, som sker, är dock ytterst för hennes skull, som nu är fru på Ekeby. Kavaljererna äro modige och vapenduglige män; de skulle hafva försvarat sig, om de följt sitt eget tycke. De skulle hellre hafva drifvit bort dessa rofgiriga hopar med några skarpa skott, om det ej varit för hennes skull, som är mild och vek och ber för folket. Allt eftersom natten skrider framåt, blifva skarorna blidare. Värmen och hvilan och maten och brännvinet mildra deras förskräckliga upphetsning. De börja skämta och skratta. De äro på Nygårdsflickans graföl. »Skam den, som sviker i dryckjom och skämt på ett graföl; det är där de behöfvas!» Barnen kasta sig öfver dessa massor af frukt, som bringas till dem. Fattiga torparbarn, som hålla tranbär och lingon för läckerheter, kasta sig öfver klara astrakaner, som smälta i munnen, aflånga, söta paradisäpplen, gulhvita citronäpplen, päron med röda kinder och plommon af alla slag, gula, röda och blå. Åh, intet är godt nog för folket, då det behagar visa sin makt. Då det lider mot midnatt, ser det ut, som om skarorna skulle bereda sig till uppbrott.
Han hade varit borta när strejken utbröt, och hon hade ej träffat honom, sedan han kommit hem; hon förstod, att han genast efter hemkomsten insändt sin artikel i den tro att han uppträdde till försvar just för hennes intressen. Det var en underbar dag, denna första arbetsdag efter strejkens officiella upphörande. Det hade varit en tyst öfverenskommelse mellan Elin och hennes vän, att han väntade henne utanför byrån vid tjänstgö- ringstidens slut och sedan följde henne till hennes hem. Och de hade kommit att älska dessa vandringar genom folkfyllda gators vimmel, som tillät obemärkt v ä x - lande af mången förtrolig blick och månget ömt ord. Skulle han komma i dag? Det blefve en egendomlig syn, de strejkandes bålde riddare och en strejkbryterska! Han kom e j. Elin fick gå ensam den långa vägen hem, och när kvällen kom, grät hon sig till sömns liksom ett barn, som man först sagt: » du är en snäll flicka » och sedan fråntagit dess käraste leksak. Men dagen därpå fick hon ett bref från honom, ett underligt bref, för långt för att vara ett afskedsbref, men fyldt af ord, bittra som skriken från en slagen. Han förebrådde henne, att hon svikit sina kamrater, och kallade henne f e g; i slutet af bref vet kom det dock som ett ödmjukt » förlåt », några rader o m att, ifall han vetat att hon skiljt sig från de andra, skulle han trots allt ej skrifvit gårdagsartikeln. E j ett ord, som tydde på att han förstod, hvarför hon blifvit otrogen sina kamraters sak! När Elin läst hans bref, blef hennes första tanke den, att hon måste förklara sitt handlingssätt för honom. Hon fick en tydlig föreställning om, att sedan skulle allt bli godt igen. Han hade i sitt bref ej sagt något om, att de skulle mötas, men det var som någon intalat henne, att han den dagen som vanligt skulle vänta henne utanför byrån. Och han kom. Hur snabbt glömde icke Elin vännens alla beskyllningar för feghet och svek, när hon såg honom komma sig till mötes, en smula förlägen och med ett frågande uttryck i de mörka ögonen! Hon fann genast, att han var osäker om, hur hon upptagit hans bref.
Likväl saknar han de egenskaper, som göra en skurk dräglig i ett konstverk; han är en lekdocka i Karichs hand, och hans handlingar äro lika mycket, om icke mera, ett verk af denne, än af hans egen sjelfbestämning; Saken är enkelt den, att Judas icke synes oss som en menniska, gripen ur lifvet, den der under vissa gifna omständigheter måste på grund af sin karakter handla på detta bestämda sätt; han är en abstraktion, ett uppfunnet afskräckande exempel för framställandet af en moralisk sanning, en logikens Cajus eller Titus. Derföre lemnar hans öde oss kalla, ja till och med hans ogerningar uppfylla oss ej med den fasa, som vi skulle erfara, om vi haft för oss en med psykologisk sanning tecknad karakter. Det moraliska ändamålet har förstört tragiken i detta stycke. Vi förbise visserligen icke, att den anmärkta bristen vid karakteristiken af Judas kan hafva sin orsak i bristande skaparekraft hos författaren, men vi tro dock, att äfven sjelfva den dramatiska verldsuppfattningen förde det med sig, att skalden ej kunde genomföra teckningen af en verklig karakter, som med full frihet handlade ur sitt eget inre. I sådana figurer, der icke en karaktersutveckling kommer i fråga, utan hvilka endast skizzeras, lyckas deremot författaren ganska bra, och om det än i några mera är arten än individen, som skildras, så visar sig dock hos andra en kraftigare individualisering. Det kan synas underligt, att den här ofvan skildrade medeltidsuppfattningen skall återfinnas i ett protestantiskt drama från 17:de seklet, synnerligast som reformationen principiellt förkunnade viljans frihet och i den såg den nödvändiga förutsättningen för en sann sedlighet. Men i historien som i naturen gifvas inga språng; det gamla fortlefver länge i det nya, och endast steg för steg arbetar sig en sanning fram, endast så småningom förmår den ombildande genomtränga de olika områdena för andens verksamhet. Vår dramatik och icke minst detta drama kan derpå tjena som bevis. — Medeltidstraditionen visar sig likväl icke blott uti den allmänna verldsåskådningen; äfven af enskiltheter påträffar man i de protestantiska andligas dramer en så äkta katolsk uppfattning, att man med skäl deröfver må förvånas.
Herr Mannerstam uppläste utur den Ut skottets Betänkande åtföljande taxa för Kongl. Majus och Rikets Canzli följande: ’’För Re* J’visionsDomar, DesertionsDomar, Confirma”tioner på Förlikningar, Resolutioner af tooo 3,R:drS värde, betalar then sorn saken vinner , ,5the fattige undantagna, 8 Daler Silfvermynt. 3> å 2000 R:drs värde 16 Daler Silfvermynt, 99 6ooo __ „ 24 IOOOO — 30 __ 99 20000 . 60 ”och vidare 30 Daler Silfvermynt för hvarje 74 Den 3 Juni. t. m. *’r 0,000 R:drs värds. Men för alla andra Re* ”visionsDomar, hvarest intet qvantum utnäm5, nas kan, betalas 12 Daler Silfvermynt; sam”maledes för justitieRevisions Resolutioner 12 ”Daler Silfvermynt, och gifves ingen vidare ”Canzlie-gebuhr;, samt utur Utskottets Memorial följande : ”Utskottet finnér sig böra ”tillstyrka, att, i likhet med hvad uti Kongl. ”Förordningen den 3o:de Januari 1778, för ”UnderDorastolarna är föreskrifvet, lösens belopp alltid må å de Handlingar, som från ”Högsta Domstolen och CanzliExpeditionerna ”till Parter uilemnas, varda tecknadt.” Friherre Cederström: Det förundrar mig att finna motstånd, i afseende på alla afgifters åtecknande å Domen. Om alltid Parten sjelf förde Rättegången, vore saken af ringa betydenhet; men då den vanligen föres genom ombud, kan parten af densamma blifva efter behag taxerad, om icke någon controll , genom afgifternes antecknande å Domen, inrättas. Herr Mcmnerstam:
Medium af årstillverkningen under nästföregående quinquennium utgjorde 1,574 Skepp:d 8 lisp:d 3f skålp:d, och en större likhet i resultater af en till beloppet obegränsad närings bedrifvande under tvänne olika tidrymder torde högst sällan förekomma. Ägaren af Andersfors bruk i Bergsjö socken har den 27 Mars 1843 erhållit tillstånd att vid bruket uppföra en Knipphammare med en Ässja samt tvänne Spikhamrar vid särskild Stock och Ässja. Manufaktur-smedjor för tillverkning af hvarjehanda svartsmiden för eget och ortens behof hafva likaledes blifvit den 13 September 1847 tillåtne att uppföras på tvänne särskilda ställen inom Enångers socken, det ena beläget vid Grängsjön och det andra å ägorne till hemmanet N:o 11 i Vester-Bölan. Tillverkning af gröfre Gjutgods har åstadkommits vid de fleste masugnar, men då detsamma ingår i den här ofvan uppgifne tackjerns-produktionen, kan beloppet deraf icke närmare bestämmas. Vid Forsbacka jerngjuteri, som är förenadt med mekanisk verkstad, har tillverkningen af diverse sorter gjutgods utgjort tillsammans 4,646 Skepp:d Bergsvigt eller per medium om året 929^ Skepp:d. §• 4. Mtinäringar. Jagt och djurfångst idkas uti alla länets socknar, men icke till någon betydligare försäljning. Denna näring synes vara i årligt aftagande, till följd af ej mindre 14 odlingarnes fortgång och bosättningar i de större skogarne, än minskad håg för yrket. Strömmingsfiske idkas uti alla invid hafskusten belägne socknar. Beloppet af fångsten kan dock icke uppgifvas, emedan större delen deraf försäljes af fiskarena uti mindre partier direkte till konsumenterne. 1 Helsingland anses den dock lemna icke allenast tillräckligt af strömming för provinsens eget behof, utan äfven till försäljning på andra orter; hvaremot i Gestrikland behofvet af denna vara måste till stor del fyllas från andra orter.
— Ja, det var min lilla jubileumshistoria i all dess enkelhet. Men jag tyckte att den kunde vara väl värd att förtäljas. Adi. Fru Lovisa Petterkvist skrifver: Utmärkta fru — e — / Nog är det rysligt säga något så fasligt som att jag slungat ut en » hatets bannstråle »! Det har jag visst inte gjort, och hur min näsa ser ut efter att ha varit i ett gråtande tillstånd allt sedan posten kom i går, vill jag inte ens tala o m! Visst borde jag ha vetat, att folkköket inte alls är någon » barmhärtighetsinrättn i n g », men värre saker än sel har händt bättre reporters än mig. För öfrigt: om också folk, som betalar helt, inte har lika djupa och fina rättigheter som de som bara har råd att betala till hälften, så har de väl ändå vissa rättigheter, bland annat den att ha det lika bra hos herrskapet som på andra ställen, där de betala samma pris!? Men inte bryr jag mig om dem, jag brydde mig bara om de andra, j a g! Ett erkänner j a g: jag borde ha förstått, att de där upphällda backarna innehöll någonting mycket ädlare och djupare än bara mat, efter som människorna på utställningen ju hvarken jäktades af brådska eller behöfde passa tid. Men hvem kan 1897 också föreställa sig, att Stockholmarna rent af älskar kall m a t! Annat är det hos oss. Där ska arbetaren ha sin föda varm så den ryker. Men det kommer sig väl af klimatet, kan jag tro; hos er fryser nog aldrig folk! Sa jag verkligen, att den snälla fru, som skar^ upp brödet om morgnarna, var smutsig om fingrarna? Sa jag det, så var det riktigt gement af mig, efter som jag menade helt andra fingrar! Om nu folkköket var en barmhärtighetsinrättning, så skulle jag föreslå inrättandet af en skrubb, där, * synnerhet om vintern, den arbetare, som ville, kunde få tvätta bort sot och smuts; ty hur det är, så smakar nog en middag med rena händer bättre än en med smutsiga. Att lära folk litet hyggliga bordsseder är också en insats i kulturarbetet — om också en af de minsta! Men när nu folkköket bara vill » ta betaldt », så.
– Du kan tro det var kärt att se henne kunna trifvas så der alldeles ensam. Det kunde hon aldrig förr. Det var stört omöjligt. – Nu tycker du allt om Tomtö, du! sa’ jag. – Ja nu tycker jag om det, sa’ hon. Och så såg hon så rar ut ... Hm. Du kan inte tro hurudan hon kan vara när hon vill. Det är så att man inte vet hvad man skall ta sig till, bara så snäll hon ser ut ... Men det är för resten bara dumt att tala om. Sådant ser ingen mer än man sjelf ... Och kan du så tänka dig! Det var alldeles som om jag vändt en hand. Hon var förändrad med det samma. Hon såg så fundersam ut, som om hon skulle tyda allting, ända ned till jordens medelpunkt. Jag frågade henne hvad det var. Det var ingenting, sade hon. Jag trodde att hon hade fått ledsamma bref från hemmet. Men hon påstod att hon icke fått något. Jag tänkte: det är väl dåligt humör och det skall väl gå öfver igen. Men det blef värre, icke bättre. Jag såg på hennes ögon att hon gick och grät om dagarne; men tror du jag kunde klämma ur henne hvad det var för! Och inte heller blef hon gladare när hon fick veta att du skulle komma hem, så att det var inte som hon leddes. Jag erbjöd henne att resa in till staden för att roa sig. Men nehej, det ville hon inte.» Han såg vädjande på Pål. »Om man går och är hängsjuk, så kan man bli vid sådant miserabelt humör», svarade denne. »Ja men hon säger att hon inte är sjuk, och nu kan jag inte låta bli att tänka att det är jag, som gjort henne ledsen med något. Och jag vet sannerligen inte det ringaste.» »Det går nog öfver igen.» »Ja, det skall väl det. Och sådana äro väl fruntimmerna. Men inte är det godt att förstå.» Han började se sig omkring, i fall det skulle finnas mera att packa ned. Pål reste sig och började gå omkring i rummet. Inpackningens stök var nu förbi, och allt stod der åter i sin orubbade, utsökta elegans. »Börje», sade Pål och lade sin hand på barndomsvännens axel, »låt nu bli att bråka med allt det der.
St., öfvertygade om nyttan att, i afseende på ej mindre rikets mynt, än mått, mål och vigt införa ett enklare system, grundadt på decimal-indelningens konseqventa och vetenskapliga tillämpning, anhålla, det K. Al. täcktes låta utarbeta och vid nästa riksdag i nåder förelägga R. St. ett fullständigt förslag i berörde afseende. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: R. o. Ad:s förra beslut i denna fråga var, såsom R. o. Ad. torde påminna sig bifall till Ulsk:s förslag att jemte en sådan underd. skrifvelse till K. AL, sora BorgareSt. har beslutat, jemväl bifoga en upsats på de grunder, som R. St. skulle anse böra iakttagas vid upgörande af decimal-systemet för såväl mynt som mått, mål och vigt. Vid den öfverläggningen var jag af motsatt mening emot den, som blef R.; o. Ad:ns beslut och min mening öfverensstämde i det alldra närmaste med den ordställning, som BorgareSt. begagnat för att uttrycka sitt beslut i ämnet. Naturligtvis är jag således af den lanken att det vore lämpligast att nu instämma i BorgareSl:s beslut, hvilket äfven lärer öfverensstämma med ett annat Stånds beslut och derigenom kunde blifva R. St:s, då K. AL hade fria händer att låta upgöra det förslag till decimal-system, som kunde linnas vara lämpligt, ulan att bestämdt för detta system lägga de grunder, som i Utsk:s utlåt, voro framställda. Jag vågar således vördsamt hemställa till R. o. Ad. huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att instämma i BorgareSt:s beslut, med frångående af den del af R. o. Ad:s fattade beslut, som är skiljaktigt ifrån BorgareSt:s. Då härefter H. Ex. Hr Frih. o.