Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då dessa stadganden emellertid stå i sammanhang med föreskrifterna om poliskamrarnes rättighet att i vissa fall sjelfva uttaga de af dem ådömda böter, så tilltror jag mig icke att genast yttra mig i denna fråga, utan förenar mig af sådan anledning i Hr von Gegerfelts anhållan om återremiss. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de förslag, dels återremiss deraf och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. Utskrts förslag å sid. 14. Gr. Sparre: Sedan nästföregående punkt blifvit återremitterad, torde det vara lämpligt, att så sker äfven med förev:de punkt, hvarom jag alltså får framställa yrkande. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till förslaget, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. Gr. Mörner, Garl Göran: Jag tager mig friheten att till B. o. Ad. hemställa om en förändring å föredragningslistan till nästa plenum så, att dels Stats-Utsk:ls Utlåt. N:o 54, ang:de anslag till jernvägsbyggnader samt Bevilln.-Utsk:ts Betänkm N:o 4, ang:de stämpelpappersafgiften, N;o 5, N:o 6, ang:de brelportot. måtte uppföras i främsta rummen å föredragningslistan, och dels Beviiln.-Utskits Betänk. N:o 3, angående allmänna bevillningen, samt Banko-Utslcls Betänk. N:o 15, och Mern. N:o 16, uppflyttas i rummen näst efter StatsUtsk:ts Utlåt. N:o 53, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjunde Hufvudtitel. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Gr.
S. D. Efter skedd föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch Ekon om i-utskottets: Betänkande N:o ig} i anledning af väckt motion af stapelstadsrätt för staden Sölvitsborg; Utlåtande N:o 20_, i anledning af väckt motion, om stadseller köpings-rättigheter för Höganäs i Skåne; Prot.-utdrag den 12 Februari 1848. 55 Betänkande N:o 22, i anledning af väckt motion om förbud emot utländska ords begagnande uti svenska skrifna eller tryckta handlingar. Dito N:o 23j i anledning af väckt motion om svenska inskrifter å medaljer m. m.; Dito N:o 2.4j i anledning af väckt motion om bildande af fögderioch länsvis samman!rädande municipal-auktoriteter för behandling af för fögderiet eller länet gemensamma angelägenheter; Dito JV:o '2.5, i anledning af väckt motion 0111 förbud för hästhandlare och sd kallade ”Skojare”, att på deras resor genom landet medföra qvinnor och barn; samt Dito N:o 26j i anledning af väckt motion om förändrad reglering af nämndeoch fjerdingsmans skjuts-skyldighet. Den 12 Februari. Frän HöglofL Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-utskottets den 5 och 9 dennes på bordet lagda memorial N:o 19, med uppgift örn och huruvida någon del af den sedan 1845 års början upplupne bankovinst, erfordras för bankens konsoliderande, fann Ridderskapet och Adeln sagde bankovinst icke erfordras för bankens konsoliderande, och att densamma, beräknad, på sätt uti förenämnde memorial är vordet uppgifvet till 2,862,000 r:dr b:ko, skall för år 1848 genast och derefter vid början af åren 1849 och 1850 med entredjedel eller 954,000 r:dr årligen från banken i och för statens allmänna behof till riksgälds-kontoret aflemnas.
För det svenska geologiska karteverket, som mera i detalj än något annat, emedan markens egendomliga beskaffenhet gör denna arbetsplan nödvändig, redovisar för hithörande förhållanden, nemligen, utom för de fasta bergformationerna, äfven för de lösa jordbildningarne, har det isynnerhet varit af vigt, att skalan icke blifvit vald allt för liten, en omständighet här så mycket angelägnare, som, utom de geologiska färgerna och tecknen, derå äfven upptagas åtskilliga andra främmande beteckningar, såsom för landets särskilda fornminnen, för källor, höjdpunkter, o. s. v. En jemnförande öfverblick på de för hand färglagda kartor i och i hvilka såsom alternativer framlades till ledning vid denna frågas bestämmande vid 1859—1800 årens riksdag, gaf också Rikets Ständer anledning att föredraga och 39 — 306 — anslå medel till karteverkets ntgifvande i den större skalan, och denna i deras underdåniga hemställan härom föreslagna åtgärd vann också snart derefter Eders Kongl. Majestäts nådiga sanktion. Det är på dessa grunder som jag, i karteverkets intresse, vågar i underdånighet uttrycka den förhoppning, att någon förändring af den för detsamma en gång antagna skalan icke matte af Eders Kongl. Majestät anbefallas. Afven hvad det ekonomiska karteverket angår, torde någon reduktion af skalan icke kunna ifrågakomma, emedan detta karteverk å sin sida likaledes har att redovisa för en hel mängd detaljer, som fordra tillräckligt utrymme, för att med lätthet och tydlighet kunna uppfattas och öfverskådas. Det skulle tvertom till och med kunna ifrågasättas, om icke denna skala här i sjelfva verket är nog liten, då man erinrar sig, att man i andra länder funnit sig nödsakad utarbeta sådana för ekonomiskt ändamål afsedda karteverk i skalor från 2,stro till ^ af naturliga storleken. Visserligen kunde i ett annat afseende någon förändring vidtagas i den nu följda planen vid utgifvandet, och jag föreställer mig också, att det äfven är på denna omständighet. som Revisorerne syftat, då de framställt sin underdåniga anmärkning om den till en del olika planen för karteverkens utgifvande.
Creutz befarat, öka presterskapets antal, hvilket blifvit af Frih. Alströmer föreslaget, men af StatsUtskit afstyrkt; utan frågan är helt enkelt att sätta K. M:t i tillfälle att å de orter, der sådant kan blifva nödigt, använda biträde af prester från annat håll, hvilket icke nu låter sig göra, då man icke har några medel till ersättning folden dermed förenade kostnad. Jag skall söka genom ett exempel visa nödvändigheten af att åtminstone någon gång en prest kan behöfva användas utom det område der han upbär sin lön. I ett af rikets största pastorater afled kyrkoherden, och i hans ställe sattes en vice pastor, en ung man, hvars skicklighet jag icke drager i tvifvel, men som icke hade tillräcklig erfarenhet för att vårda ett så stort pastorat, särdeles som inom detsamma söndringar hade inträffat. Pastoratet var så stort, att der funnos tvenne komministrar, af hvilka den ene var 7 0 år gammal; och kort efter kyrkoherdeledigheten dog den andre komministern, hvars plats måste fyllas genom en vikarie. I detta stora pastorat funnos således endast en 7U:årig komminister och 2 yngre prestman. Samtidigt dermed hade äfven åtskilliga bekymmersamma söndringar yppat sig derinom. En värd talare har visserligen ansett sådana söndringar bevisa lif, — ja! detta är också sannt, på samma sätt som man endast genom sjukdom kan få begrepp om helsa; ty om aldrig sjukdom inträffade, skulle man anse helsan som ett normaltillstånd, på hvilket hvar och en kunde göra anspråk. Det är blott genom söndring man kommer i erfarenhet af hvad enhet vill säga, och den förra skulle säkerligen icke finnas, om ej den högste styresmannen af dessa, som af alla andra angelägenheter, ansåge den verka till vår förkofran och vårt sanna väl. Men härmed må vara huru som helst, så torde det väl, när dessa söndringar framkalla allmän oro, vara en pligt, visserligen icke att med våld tillintetgöra dem, men att tillse, huruvida icke genom ett bättre meddelande af de gudomliga sanningarna, man må kunna sätta en gräns för denna oro. Sådant försöktes också i det pastorat, som jag förut omnämnt.
»När man har blifvit så gammal som jag, tror man inte på lyckan mer, — man håller sig till pligten», svarade han. »Pytt!» sade Julia och spärrade ut fingrarna i luften. »Ni vill inbilla mig, att ni är en förståndig embetsman, som afstått från ungdomens drömmar?» Hon vände sig om och såg honom rakt i ögonen. »Från det första ögonblick jag såg er, hade jag er klar för mig!» »Och törs man fråga, hvad som var resultatet af edra upptäckter?» Julia gick och smålog. Man visste aldrig hvad hennes leende betydde. Var det ironi? Var det ett öfverlägset hån deri, eller var det endast en öfverflödande munterhet? »Jo, jag skall säga er», sade hon efter en paus, »ni har inte mer stadga i er än det der!» Hon pekade upp mot en genomskinlig, hvit sommarsky, som flöt fram öfver skogstopparna. »Skall den bli till regn eller solsken? — Hvart flyger den hän? Och hvad blir det af den?» Hon ryckte på axlarna. »Men det är just det förtjusande med den! Hvem bryr sig om, hvad man kan förutse!» Hon gick ett litet stycke ifrån honom och såg ned på marken, som om hon alldeles icke ville, att han skulle använda hennes liknelse på sig sjelf, men han förstod allt för väl, att det var till honom, som de svärmiska orden voro sagda. »En sak förvånar mig bara», sade hon efter en paus. »Och det är?» frågade han. »Jo, det är just, hur ni kan trifvas med en hustru, som är den personifierade fullkomligheten. Jag tycker — ja, jag vet inte —, men jag tycker, att ni skulle ha en liten smula tråkigt hos henne.» »Och, hvem säger, att jag inte har det?» svarade han häftigt. Han kände i det samma han hade uttalat orden, att det var ett förräderi mot henne, som älskade honom så högt, men nu var det sagdt, och han tillade hastigt: »Det är inte hennes skull, men ingen vet ju förrän man har försökt lifvet, hur man passar tillsammans.» »Det var just hvad jag trodde», sade Julia mildt.
Eftersom herr von Qvantens besök å danska legationen egde rum just den 14 maj, då den svenska munkorgslagen debatterades på riksdagen, hafva vi skäl att tillse, i hvad sammanhang denna lag står med vårt inqvisitionsmål. Att Sverge nu seglar i kölvattnet af den hohenzollern-bismarckska politiken — detta fatala faktum, till hvilket ofvanstående redogörelse är en så slående illustration — visar sig äfven på mångfaldiga sätt i våra inre förhållanden och särskildt i den nyss i riksdagens sista stund med en nästan andlös brådska framlagda och af kamrarne delvis antagna » munkorgslagen ». Hade denna lag i sin helhet blifvit antagen, så skulle vi ock för en längre tid ha kunnat säga farväl åt yttrandefriheten inom Sverige. Ty nog hade vederbörande lätt nog i hvaije obehaglig meningsyttring kunnat spåra ett försök att förleda till en åtgärd, som innebar » hot mot samhällsordningen eller fara for dess bestånd ». Och vid hvarje tillfälle, der man kunnat finna sig föranlåten till en sådan tolkning, skulle polismyndigheten kunnat ingripa, upplösa en förening, förbjuda ett möte eller ett föredrag, hindra en talareatt fortsätta, då han redan böijat tala, och skulle en domstol lika lätt och beqvämt kunnat döma till böter eller fängelse — allt på grund af denna sannskyldiga » kautschukparagraf », som i intet stod efter sin tyska förebild. Om ifrågavarande bestämmelse om lockelse till åtgärd, som innebär hot mot den bestående samhällsordningen är ett uttryck för, hvad vår nuvarande regering och majoriteten i vår Första kammare velat, men ej kunnat, så äro deremot de andra bestämmelserna i hennes förslag — om straff för uppmaning » till andra brott » (än våld mot person och egendom) för hvilka strafflagen stadgar ansvar, och om straff för försök att » förleda till ohörsamhet mot lag eller laga myndighet » — uttryck för huru långt den nuvarande majoriteten i vår Andra kammare kan gå med i repressiva åtgärder. Och äfven detta är icke så litet. De antagna förändringarna äro ingalunda så oskyldiga, som mången synes tro.
— O« 6eer, Larl Ouliot, ^.'losor. 2y2. —'Z,rika.'i«:, Fr.Ilwätzkig H.rr 6)'IIcrirsm, L-are i^reäric, Oieilfsoer'.». Ziz. — Orade-werZ, FMmugtig . Herr I^oräsn iioivT, ^noe.-x, L^-siikLio?. e) Z17. — Sq!,«ifck, Fi>r?n,.'g:;g Grefwe bärner ^ tlampns Lr^iraioeOrsurcnanr, R. S. O. Z28. ^—i>u!L»lc>)6!ö, . ^Vx^i, Oicnrenonr. ZZo. — Ilu'esLtt. Fuiimäglig Hörr iio^c, ^odgn ^.n6ci!', 0 ^ir^ine. z;r. — Os O V/u!i, .sodan, IvOsor. Z77. -—- 8i! iveras, Fuiimägttg Hrrr 6i-insn>vz!är, (rörön, Oiwerps,OlSurLnanr, 9e. S. O. «k) zF8. — QyläcrrLk-^, F..'!rnägiiz Herr iluylenttjerns, Orlo ^Vildclm, I.ieutcnsnr. 428- Oi!!)cltcom Oancs>vär6r , ^saccb 418. — 6)'!!ciit)u?!:I, Fulimägtiq Friherre
Och härmed slog Bengt upp en stor sup, som Gunnar tanklöst tog och sväljde ned, samt lade sig derefter ned på bänken der han satt, och insomnade inom några ögonblick. Ungdom, trötthet, helsa och rent samvete togo ut sin rätt öfver ynglingen, som efter en hel mödosam dag tillbringat en fullkomligt sömnlös natt, icke smakat en bit mat, bara bränvin, och vandrat en half mil i detta tillstånd. Han sof, och goda englar gladde sig säkert deråt. Imellertid gick mor Ingrid med långsamma steg upp till Lena, samt inträdde tyst och allvarlig till henne. Lena låg visst, men var alldeles frisk, och allena i rummet. En mörk rodnad betäckte hennes något blekare än vanligt vordna anlete, och hon förmådde ej låta bli att nedslå ögonen för den gamlas stränga och allvarliga blickar. Mor Ingrid gick fram till sängen, och satte sig der. Inget ord vexlades. Efter en lång ängslig tystnad sade Lena, med en blandning af fräckhet och förlägenhet: – Kanske j vill se pojken, farmora? – Åh, de’ ä’ jag lika nöjd om – sade mor Ingrid sträft – ty om jag, till min stackars Gunnars olycka, har blifvit din svärmor, så lär jag ändå intet vara någon farmora åt pojken der. Lena teg. – Tvi Lena! – sade mor Ingrid, efter åter en tryckande tystnad. – Tvi, det skulle jag aldrig, nej aldrig trott dig om! Jag trodde tvärtom, att du hade min Gunnar obegripligt kär, annars hade jag minsann intet lagt mig så mycket ut för att han skulle ta’ dig, så mycket som det bar gossen emot. Jag trodde du älska’n öfver allt annat på jo’la, för så bar du dig te’. – Ja, det må Gud och min Fader veta, att jag båd’ gjorde och gör än – sade Lena, utbristande i en ström af tårar. – Nå men hur kunde du då narra’n så förfasligt? – frågade mor Ingrid. – Narra’n! – upprepade Lena, bortvändande blicken, och med ögonen redan förtorkade af lögnen. – Narra’n! intet har jag narrat ’en. Det va’ väl han som höll på att narra mig, när han intet ville ta’ mig, vet jag.
Jag medgifver alt i samma § står: ”K. M:s samtycke jemte 3 Stånds mening”. Här kan icke komma i fråga alt inhemta K. M:s samtycke i förenämnde fall utan 3 Stånds mening måste väl vara ett gällande beslut, och då de hafva sagt att de icke vilja befatta sig med dessa frågor, kan jag icke begripa huru ny motion kan väckas. Jag yrkar att motionen icke mätte fä remitteras. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har emot remiss af motionen yttrat att frågan vore förfallen derföre att 2 Stånd stannat emot två. Jag vill besvara denna anmärkning med den erinran att R. o. Ad. och PresleSt. alldeles icke lagt sjelfva saken till handlingarne utan ansett att den olagligen förekommit och således aldrig företagit frågan, så att sjelfva saken icke af dem är lagd lill handlingarne. Hvad åter beträffar den talare, som först yttrat sig i ämnet och sedermera åter utvecklat sina satser, så har han väl förklarat att man på förhand kunde veta, att den nu inträffade händelsen skulle inträffa och att den således icke kunde vara afsedd i 56 § Riksd.Ordn.; men det är mig, sådant oaktadt, omöjligt nu som förut, att förslå huru den värde talaren kunde på förhand veta alt Consl.Utsk. skulle komma att lemna dessa uplysningar. Hvad åter beträffar det anförande, som Hr von Hartmansdorff afgifvit, så har den värde talaren sagt, alt om man upgålt till CivilDeparl-.t, så hade man der kunnat få veta allt detsamma som Const.Utsk. här upgifvil. Jag vågar likväl derutinnan vara af helt olika tanka med den värde talaren. Jag tror till och med att man uti CivilDepart:t hade fått veta just rätt och jemt ingenting, emedan sådane frågor icke expedieras genom detta departement utan genom JustitiaeDeparl:t. Då den värde talaren sålunda begått ett misstag i afseende på Depart:lerne, så befarar jag alt han begått ett lika misstag angående hvad man får veta om man vänder sig äfven till det rälta Depart:tel.
Raab har yttrat den åsigt, att Utsk. borde åläggas att inkomma med ett totalomdöme om huru Konungens Rådgifvare hafva upfyllt sitt kall, men icke kan det väl gerna vara Frihrns mening, att Utsk. skulle göra om granskningen af StatsRåds-prot:n, hvilket vore så mycket mera orimligt, som Utsk. vid en sådan förnyad granskning möjligen skulle komma att denna gång ogilla en eller annan anmärkn., enär de fleste af dem blifvit vid votering genom den förseglade sedeln framställde. Följden skulle dessutom i detta fall blifva den, alf tankarne'blifva i detta hänseende 90 Den 5 Juli f. m. delade likasom de förut i de flesta andra hafva varit. Vi se utaf Hr Brincks framställda reservation hvad Borgareoch Bondesen i denna del velat; de syfta nemi. åt samma håll som Frih. Raab. Deremot tror jag att de tvenne andra Stånden enhälligt ansett Konungens Rådgifvare hafva motsvarat nationens förtroende. Skulle då desse vara tvnngne att öfvergå (ill de andras mening, eller skulle Betänk, komma att innehålla 2:ne delar af alldeles motsatt syftning? Hvad vore detta för krångel? Jag anhåller derföre ytterligare alt, såsom förut varit brukadt, Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. om Betänkis läggande till handlingarne helt enkelt, utan något gillande eller ogillande. Frih. Rehbinder, Fredrik Wilhelm: Det är endast Hr Cederschiölds yttrande i afseende på den ll:te punkten, som upkallat mig alt begära ordet. Hr Cederschiöld har nemi. icke allenast förklarat, att Const.Utsk:s majoritet här haft full befogenhet för sin an märk n., utan han har derjemte i synnerhet fästat sig vid denna punkt och förklarat att Konungens Rådgifvares förfarande derutinnan varit högst betänkligt. Jag hyser alldeles motsatta åsigter i detta fall, och hembär dem serskildt min tacksamhet för att de handlat såsom de hafva gjort.
Att till undanrödjande af tillfället för Uppbördsmannen, att, genom en senare Uppbörd, betacka balance för ett föregående år, första Uppbördsståmmau skulle flyttas eller uppskjutas till Januarii månad året efter, vore icke eller tjenligt, då sådant medförde att förråttningarne sammanhopades, till svårighet för Redögörarne och tillskyndade Håradsskrifvarne ännu Riksens Ständers en tidspillande resa, enär de vid UppbördsStåmmorne måste vara närvarande och nu kunna vid den forsta af dem förrätta Mantalsskrifningen; hvarförutan terminen, som nu år fastställd för denna Uppbördsstämma, borde bibehållas i afseende på formånen för de Skattdragande, att då få afbörda sig en del af årets Utskylder, samt äfven derföre att Stats-Verkets behof af medel denne tid sådant fordrade. 5) Att förskotternes skiljande från Rånteriernes contante medel, vål kunde medföra sin nytta, men att desamma endast skulle redovisas af Lands-Contoiret och försvinna utur Ränteri-Råk ningen, vore ej lämpligt, utan borde Anticipationerne deruti redovisas, åtminstone Summariter, med hänvisning till Lands-Contoirets räkning deröfver, på det att vid tillfällen af återbetalning eller afskrifning, desamma måga kunna debiteras och sedan under AnordningsTittel afföras, når afskrifning tillätes, samt 6) Att, hvad för öfrigt beträffade det för projectet till förändring i Råkenskaps-methoden nyttjade skål, att Landsoch Militise-Böckerne, i deras nu varande skick, icke öfverensståmde med Kongl.
Och som vid denna frågas framställning och sedan herr byggmästare Åkerlund i sockne stämman närvarande, förklarat, att arbetet, nästan med samma drift hedanefter kunde fortsättas med ungefär hälften af de handtlangnings dagsverken, som hittills begagnats, eller med 30 man om dagen, såvida takstolarna nu äro färdiga och större delen af bjelkarna äro tälgda och i betraktande deraf, att man egde godt hopp, att af Liths socknemän erhålla betydligt biträde, om arbetet fortsattes, samt slutligen att kyrkomurens och fensterbågarnas täckning skulle medtaga många dagsverken, äfvensom derigenom mycket brädor och spik skulle förstöras, äfvensom man, genom detta uppskof eller upphörande med arbetet, nödvändigt skulle påkalla skjuts och dagtraktamente för byggmästare och gesäller 3 gånger, i stället för 2:ne; det oaktadt mycken skiljaktig i tänkesetten vid denna frågas afgörande yttrade sig, så anställdes votering, till utrörande af pluralitetens tanke, hvarvid befanns att 54 hemmansegare med Ja yttrade den önskan, att kyrkobyggnadena skulle oafbrutet fortsättas till dess takstolar och rotbräder voro pålagda, men blott 22 med Nej besvarade frågan, eller önskade att arbetet med denna dag skulle upphöra för detta år. I följe häraf blef således afgjort och beslutat, att arbetet skulle fortsättas med 30 handtlangare om dagen, hvilket gör icke fullt 1½ dagsverke på röken för hvarje vecka. § 3. Som flere af socknemännen ansågo det besvärligt, att under första veckorna af höanden kosthålla snickare och smeden, blef, efter någon öfverläggning, så öfverens kommit och beslutat, att snickrarna skulle ifrån denna dag med sitt arbete vid kyrkan upphöra, 3 eller 4 veckor; hvarefter de, på skedd tillsägelse, borde sig här åter infinna. På tillfrågan medgaf församlingen, att de, under tiden fingo uppehålla sig hvarest de ville, allenast de gåfvo kyrko värden sin vistelseort tillkänna, för att kunna med säkerhet påkallas, när deras närvaro här blefve nödvändig.
Vi må icke glömma eller åsidosätta tanken derpå; ty om de Mosaiske trosbekännare, som finnas i riket, erhålla fullt medborgerliga rättigheter i den mening, som jag nyss nämnde, så kan det föranleda andra af samma tro, att begära naturalisation och alt inflytta, beroende det af Regeringen vid hvarje tillfälle att bedöma, huruvida sådan inflyttning kan komma riket till nytta eller ej. Jag önskar att i det fallet, om sådan rättighet beviljas, Regeringen må vara icke alltför liberal, utan tvättom ganska nogräknad; men ock att Regeringen och vi alla må komma iltåg, att de Mosaiske trosbekännarne ega mycket af de två krafterna: kapitaler och intelligens, hvilka i betydlig mån saknas i vårt fädernesland. Dessa tvenne krafter anser jag samhället, behöfva i långt större mån, än som de f. n. finnas; ty insigter i hvad som rörer bildandet af kapitaler, insigter i lagar, i alla financ.iella förhållanden, saknas mycket och införskrifning af sådant tror jag vara gagneligt. Industrien uti vårt land står på ganska låg ståndpunkt; men om fremmande industri, fremmande kapitaler och intelligens kunna gifva lif åt de industriella krafter, åt de sofvande rikedomar, som finnas i vårt land, så är det för fäderneslandet gagneligt och nyttigt. Vi böra icke utestänga möjligheten deraf. Vi se i andra länder med hvilka jättesteg industrien fortgår. Hvar sträcka sig vära jernvägar? Hvar finnes en industri i större skala i vårt land? Vi kunna likväl icke isolera oss från verlden, icke böra vi det heller. Vi måste väl, om vi vilja bibehålla vår plats ibland nationerna, följa med tiden och icke lemna den långt efter oss, Den 19 Mars e. m. 87 Dessa betraktelser kunna långt uttänjas; men R. o. Ad. är trött att höra något vidare i detta ämne, hvarom talats hela dagen. Jag vill derföre nu sluta, sedan jag haft glädjen uttala en åsigt, som jag länge hyst. Många ledamöter höides härtill yttra bifall. Gr. Horn, Claes Fredr.: