Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna Rikets Ständers skrifvelse anmäldes i underdånighet den 20 Februari 1863, i sammanhang med Styrelsens för statens jernvägsbvggnader afgifna plan för fortsättning af arbetena å statens jernvägsbyggnader under nämnda år, dervid Kongl. Majit, med arbetsplanernas fastställande, ställande, i nåder förklarade, att, derest Rikets Ständer icke skulle för arbetena å Södra Stambanan under året anvisa större belopp än ofvanberörda 2,000,000 R:dr, Styrelsen bade att tillse, det den inskränkning i nyssnämnda arbeten, som deraf blefve en nödig följd, i tid vidtoges, och att Styrelsen för öfrigt borde så ordna arbetena, att vägsträckan mellan Mullsjö och Jönköping komme att med största kraft bearbetas, på det att, om sådant utan förlust eller alltför stora olägenheter läte sig göra, denna del af Södra Stambanan måtte, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers uttalade önskan, kunna för trafik öppnas redan 1863 eller åtminstone i god tid år 1864; och bemyndigades Stadskontoret att på Styrelsens förStatens jernvägsbyggnader i mån af behof skeende reqvisitioner, i Riksgäldskontoret lyfta, för att Styrelsen tillhandahållas, såväl de derstädes ännu innestående, vid föregående Riksdagen för år 1863 anvisade jernvägsbyggnadsmedel, som ock de af Rikets Ständer för arbetena å Södra Stambanan afräkningsvis beviljade 2,000,000 R:dr. 79:o af den 4 Februari 1863, i anledning af Kongl. Maj:ts nådi ga Proposition, angående en med konungariket Hannover afslutad traktat om upphörande af Stadeeller Rrunshausertullen. (21.) 1863 den 13 Mars i underdånig anmäld; och beslöt Kongl. Maj:t, som efter inhemtande af Konvoy-kommissariatets yttrande i ämnet, ansåg något binder icke möta för Handelsoch Sjöfartsfonden, att med det af Rikets Ständer ifrågaställda bidrag, 90,000 R:dr, deltaga i gäldande af lösningssumman för Stade-tullen, — att föreslå Rikets Ständer, att hela det till denna aflöning erforderliga belopp finge från det af Rikets Ständer å Riksgäldskontoret för ändamålet anvisade anslag utgå, emot det att all fråga om vidare inbetalning å Riksgäldskontorets, enligt förbindelse af den 18 December 1856, till Haudelsoch Sjöfartsfonden egande skuld, till såväl kapital som ränta, komme att förfalla och samma förbindelse blefve till Fullmäktige i Riksgäldskontoret återställd. 80:0 af den 4 Februari 1863, angående begärdt anstånd med föreskrifna kapital-och ränteinbetalningar å de till Norbergs Jernvägsbolag af allmänna medel anvisade lån. (20.) 1863 den 13 Februari i underdånighet anmäld,
De ville på allt sätt ha mig in i moskén, dit den blinde begifvit sig och satt sig på en matta samt ropade åt mig att jag skulle komma in; men de sågo mig något illpariga ut, så att jag fann bäst vara lemna dem. Min gamle moskéns egentliga sheikh fick jag ej heller i dag träffa; troligen var han sysselsatt i moskén, dit jag ej nu ville gå in, då der fanns flere som höllo på att göra sin bön. Det hade regnat åtskilliga skof i dag, men dessemellan brände solen särdeles hett, så att jag för första gången rätt kände Afrikas sol. Dock var vädret behagligt. Till afton åt jag i dag ett litet hvetebröd med en apelsin, som sannerligen var en smaklig qvällsvard. Satt hemma länge på förmiddagen i anseende till uthållande regn, som börjat redan om natten med tätt på hvarandra följande skurar och fortfor hela morgonen på samma sätt. Slutligen sken dock solen fram och jag gick ut att spatsera i middagssolen, som var mycket het. På gatorna, isynnerhet den vid hvilken jag bor, var mycket smutsigt, dock voro de ställen der solen rätt kommit åt, till en del redan upptorkade. På eftermiddagen gick jag åter till min moské och satt der utanföre på stenarne, i sällskap med några dess vanliga besökare. Slutligen kom sheikhen sjelf och gaf sig i samtal med mig, hvarunder han nästan oafbrutet talade gammal grammatikalisk Arabiska. Han frågade huru många bokstäfver man räknade i Franska alfabetet, hvarvid jag tog till på höft 26. Han bad mig räkna upp dem och jag räknade från Svenska alfabetet, så att jag fick 26. Gubben gjorde sina anmärkningar deröfver och kunde isynnerhet ej begripa x, huru ett sammansatt ljud skulle få vara en bokstaf. Slutligen frågade han om jag kände det Arabiska alfabetet och då jag svarade ja, bad han mig äfven räkna upp dess bokstäfver. Det föll mig i sanning svårt och det gick ej klanderfritt. Härvid fick jag åter arbeta med det svåra ljudet 'h (sjette bokstafven i alfabetet), hvilken bokstaf jag tyckte denne sheikh, bland alla jag hört, uttala riktigast efter min tanke, ehuru olika det man vanligen hör i tal.
Man stall ocksä funnit en tilltagande täflan, i anseende till ullens godhet och skötsel: men denna förmän för Landtmanncn, denne till allmänt wäl ländande anstalt fick icke oförändrad fortfara längre än till är 1781, dä likmätigt Kongl. Commerce. Collegii Kungörelse af d. za Maji, grundad pä Konungens Nädiga strifwelse af d. 19 i samma mänad, prcmierne blefwo minskade, frän 26 till is procent, hwilken indragning gjorde ett synbart äterhäll uti Swensta Ull-tillförselns förut märkbara tilltagande. — Och icke nog härmed, uran prr« mierne nedsatteän widare till 12 procent, enligt Kongl. Commerce - Collegii Kungörelse, af d. 19 April i?86, samt blefwo stutcligcn, till underdänigst följe af Konungens, pä Kongl. Commerce - Collegii underdäniga tillstp'kande, derom till wälbemäldte Collegium aflätna Nädiga strjfwelse af d. is Juli, 1794 genom Kongl. Collegii Kungörelse af den iZ Aug. samma är, tillS widare alldeles indragne och instälde. Hwad Den 12 October. 4117 Hwad jrg för mill dcl dä befarade inträffade dcklageljzvn, och wcrkan deraf är synbar, dä jog blott uppgifwet-, att U l - tillförseln pä Stockholms Ull - Mag zin är 1795 war 88,464 skälp. — Att den sainma derefter ärligen minskades, samt är 1802 icke utajorde mera än 57,148 ffälp., eller en minskad tillförsel emot Ä- i?9Z af 51,516 skälp., som Utgör i dcl närmaste -Adelar.
Vid förnyad föredragning bifölls Bancor Utskottets den 26 sistledne Januarii afgifne samt den 27 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af erhållen Remiss om präglande af en Skådepenning till åminnelse af den dag, då Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen uppnådde myndige År; hvarom de öfrige Respective Riks-Stånden skulle vänligen underrättas. Ut supra. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard.- Sedan Högloflige Ridderskapet och Adeln redan den 2 dennes funnit godt förordna ett serskildt Utskott , bestående af det minsta möjliga antal Ledamöter af hvarje Riks-Stånd, för att utarbeta de allmänna grunderne, icke allenast lör indragning och sammnnslående af öfverflödiga Embeten och Tjenster, utan ock för en förbättrad Arbets-methode, samt jag har anledning till den förmodan, att redan 2:ne RiksStånd jemväl beslutat ofvannämnde Utskott och tillika bestämdt Ledamöternes antal till Tolf; så får jag hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade, för sin del äfven bestämma det må r frågavarande Utskott bestå af 3;ne Ledamöter af hvarje Riks-Stånd, eller af tillsammans Tolf Ledamöter, Herr Grefven och EandlMarskalken föreslog att den af Herr Munck af Rosenschöld gjorde hemställan, mätte af Ridderskapet och Adeta gillas. Hvilket Bifölls, Justerades följande:
Ståndet meddelade sitt till - Den 4 April. 15 stånd och bifall till ett med Grundlagen en. ligt förhållande, kunde i ett ämne af vigt tvekan uppkomma , ej mindre hos ConstitutionsUtskottets Ledamöter, än öfrige Ståndets Medlemmar, och det är derföre jag hos Eders Excellence, Högvälborna Herr Grefven och LandtMarskalken, vördsamligen anhåller, att Eders Excellence ville framställa den fråga, ”om icke Ridderskapet och Adeln instämmer ”i öfvertygelse, att ConstitutionsUtskottets ”Ledamöter, enligt RegeringsFormens klara föreskrift, kunna och böra på det der stadgade ”sätt, i sina respective Stånd, utur dem fö”relagde StatsRådets Protocoll tillkännagifva allt, som till nödvändig upplysning är ”ländande.” En af Riksens Ständer i Grundlagen tillerkända rättigheter skulle i annat fall förfelas. Till de vigtiga motiver, som Herr HofCanzleren Baron JVetterstedt så värdigt anfört, beder jag att få tillägga 2.ne, nemligen: angelägenheten för Konungen att känna det större eller mindre förtroende Dess närmaste constitutionele Rådgifvare af Nationen äga: och den tillfredsställelse, som tillskyndas välbemälte Statens högre Embetsmän, igenom Medborgares högaktning och erkänsla för sådana deras nitfulla och riksgagneliga tillstyrkanden, som blygsamheten, och må hända Embetsmanna-pligten, hindra dem att sjelfve till allmänhetens kännedom öfverlemna. Jag vågar smickra mig, att af Höglofl. Ridderskapet och Adeln vara så känd, att mitt l6 Den 4 April. anförande icke möjligen kan misStydas till nå* gon missfirmlig afsigt. Grundlagens rätta förstånd och tillämpa ning är icke allenast af vigt för närvarande lyckliga tidpunkt, utan ock fastmer för kommande generationer.
Få anade då, hvad den unga tjuguåriga opröfvade landsortslärarinnan inom en föga aflägsen framtid skulle blifva för vårt folkskoleväsen, och huru hon särskildt, genom sin vakna intelligens och ovanliga energi, skulle binda sitt namn vid en reform, öfver hvilken vi nu med rätta känna oss stolta — vi mena den kvinliga slöjdundervisningen vid Stockholms folkskolor. Det europeiska land, där kvinnoslöjden för något öfver ett årtionde sedan stod högst, var Tyskland, där den s. k. Sehallenfeltska metoden med genomgripande verkningar då införts vid skolorna. Denna metods grundsats, scm skilde den från den af gammalt brukliga handarbetsundervisningen, gick ut på att alla barnen i hvarje klass samtidigt undervisades i samma arbete. Fröken Hulda Lundin, hvilken genom sin framstående duglighet gjort 5:te årg. Utgifningstid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerspris I S öre. (vid Boktr.-Aktieb. kompletteringar). Utländska a n n o n s. 70 öre pr n o n p. - r a d. Lundin. sig bemärkt inom sin kår, var den, som främst ansågs kompetent, när stiftelsen » Lars Hiertas minne » år 1881 anslog medel till en studieresa, för att lämplig person på ort oeh ställe måtte taga så grundlig kännedom som möjligt om den Sehallenfeltska metoden. Det förtroende, som bevisades henne, kom visserligen ej heller på skam. Den nya metoden pröfvades efter hennes återkomst först i tvänne af hufvudstadens folkskolor, samtidigt med att kurser för utbildande af lä- rarinnor under hennes ledning anordnades. Och de första resultatens lyckliga utgång manade alltjämt framåt. Den för vår folkskoleutveekling så nitiske folkskoleinspektören C. J. Meijerberg vanns snart med sin blick för det verkligt praktiska för den unga idéen, och i samråd med öfverstyrelsen för Stockholms stads folkskolor gaf han år 1884 Hulda Lundin i uppdrag att i utlandet taga kännedom om en ny metod för undervisning i mått-tagning och mönstertillklippning. I Karlsruhe inhämtade hon denna kännedom, livil
Föredrogs ånyo StalsUtsk:s den 17 och 19 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 38, ang-.de regleringen af utgifterne under riksslatens 5:te hufvudtitel. Della utlät, företogs punktvis till afgörande. Härvid förekom först den uti ingressen till Utsk:s utlät, gjorde framställning derom, att R. St. mätte hos K. M. i lind. anhålla, alt de under ifrågavar. hufvudtitel anvisade medel icke må användas lill nybyggnad, förbyggnad eller svårare reparation af linieskepp i vidsträcktare män, än alt de redan under byggnad eller reparation varande skepp fullbordas. Hr Virgin, Christian Adolph: Jag anhåller att få hänvisa till den reservation af mig, som är bifogad detta betänk., och hvilken torde blifva uppläst. Jag anser mig pä samma gång böra tillkännagifva, alt min mening endast dermed är, sä framt icke Ståndet genast skulle finna för godt att bevilja en återremiss, alt fä en reservation nedlagd till prot. från min sida emot de åsigter, som gjort sig gällande i StatsUtsk:s ingress. I anledning häraf blef den del af Hr Virgins vid StatsUtsk:s utlåt, fogade reservation, som afsåg ifrågavar. ingress, nu uppläst. 308 Den 24 O c t o b e r. Gr. Horn, Claes Fredr.: Det var alt vänta, då SlalsUlsk. äger inora sitt sköte en sjöofficer, att en reservation i dessa ordalag skulle åtfölja betänk. Jag kan icke annat än med honora instämma i reservationen emot det uttryck i ingressen till StatsUlsk:s betänk., att Sveriges sjöförsvar skulle hufvudsakligen bero på en väl ordnad skärgårdsflotta. Med en ringa kännedom af vår kust, och man behöfver icke aflägsna sig långt ifrån hufvudstaden, sä linner man sträckor af flera mil, dem ingen skärgårdsflotta skulle kunna vara tillräcklig att skydda för ett fiendtligt angrepp. Det finnes ibland annat en punkt, som på samma gång den attackeras afskär all communication emellan norra och medlersta Sverige. Det vore en stor oförsigtighet om R. o
Vid förnyad föredragning af Stats-utskotlets den 22 och 28 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 207, i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 124, angående regleringen af utgifterna under riks-statens åttonde hufvudtitel, fann Ridderskapet och Adeln lör godt att i fråga om de uti 4, 7, 18, 57 och 61 punkterna af betänkandet N:o 124, omförmälde anslag, bifalla Kongl. Maj:ts nådiga proposition, och i afseende på l:sta momentet och litt. a) af andra momentet i 21 punkten samt 32 och 45 punkterne i samma betänkande, vidblifva sina förut fattade beslut, samt att, beträffande litt b) af förenämnda 21 punkt, dels bifalla så väl ingressen samt 4, 8 och 9 momenterne, som de i afseende på 1, 2 och 3 momenterne af Utskottet i utlåtandet N:o 207 gjorde hemställande!), dels afslå 5:te momentet, dels i stället för 6:te momentet, som jemväl afslogs, antaga ett så lydande stadgande: J’ifrån och med den dag, då den nya aflönings-staten träder i verkställighet, skall vid hvart serskildt elementar-läroverk meddelas så fullständig undervisning i de lill allmän medborgerlig bildning hörande ämnen, som läroverkets omfång medgifver”, dels inskränka 7:de momentet till följande lydelse: ”i mån af blifvande ledigheter skola, efter vederbörandes hörande, de indragningar eller andra förändringar vidtagas, hvilka erfordras för läroverkens ordnande”; dels, med ogillande af 10 och 11 momenterne, besluta: ”Rikets Ständer skola bos Kongl.
Directionen fann för godt att, oagladt Fiillmägtiges tanka, förblifva vid sin inför Bolaget yttrade mening, framställa de behofvandes belägenhet och således verka till beslutet. Jag erkänner, att jag varit en bland de talande och således* äfven en bland de, som ansets felande, och om della är att fela, så blyges jag icke för min förseelse. Också slår här i Bolags Reglornas 7tde Arlickel sättet, huru den felaktige å min plats skall bedömrtias! Men emedlertid fann Bolaget, att äfven då borde utbetalas 310 R:dr. Detta har slagit så ut, att dessa 3io R:dr redan blifvit Bolaget besparde, med undantag af 10 R:dr, på sätt jag anfört. Men det torde redan vara nog taladt om denna punkten; jag ber Ridderskapet och Adeln om förlåtelse för min vidlyftighet; men den som vill höra mig till slut, skall rättvisa mig, att det ej varit enskilta afsigter, som ledi mina steg. Jag vet likväl, att jag äfven är pligtig alt svara i den punkt, sorn angår mig sjelf. Det har varit fråga om min aflöning och ersättning för Reskostnader, hvilka Bolaget bestämde till 6000 R:dr, och hvilken fråga be - 54 Den 17 November f. m. synnerligt nog i 5 Sr liar vandrat från den ena instancen till den andra, ehuru det år Bolagets litti vckeliga rättighet, att sluta Accorder om aflöningarne fran den minsta till den största, utan annan skyldighet, ärt att dess beslut skola granskas af Revisorerne. I Bolagets Privilegier 22 §. står det i hvad nion Banken äger att deruti deltaga, nemligen: att B a n c o -F u 11 m ä g t ig e må välja en Directe ur i Directionen för C a 11 a 1 v e r k e t, hvilken lika med de öfriga Direbteurerna af Bolaget lönas, samt vid de årliga Revisionerne äfven en Ful m äg ti g. Men jag vill icke orda mycket i sjelfva saken, ty det passar icke:
Om man anser, hvilket jag vågar tro att man skall göra, förändringen vara nödig, så måste man också icke motarbeta att den, så snart sorn möjligt, kan sättas i verket. Hr Bråkenhjelm: Det har blifvit anmärkt emot nu gällande författning angtde ordför. i R. St:s Utsk., att R. o. Ad:s electorer finna sig i förlägenhet vid utseende af utsk:s-Iedamöter, derföre alt de någon gång förhindras att välja någon som innehar en högre nummer på Riddarhuset, i anseende dertill att Iian möjligen blefve ordförande. Jag tager mig friheten erinra derom, alt detta icke beror af Riksd.Ordnts 3g §, om hvars redaetion nu är fråga, utan af Ridd.Ordn., emedan berörde 3g § innehåller, att ordför. i Utsk. blir den, som enligt Ridd.Ordn. är dertill berättigad. Det synes mig alldeles icke lämpligt att rätta Riksd.Ordn. efter Ridd.Ordn., utan snarare tvertom , hvilket äfven sjelfva Riksd.Ordn. föreskrifver. Att nu vidtaga en ändring i grundlagen, derföre att en önskan om förändring i Piidd.- Ordn. ej gått igenom, kan jag ej finna vara rätta vägen, utan anser jag förhållandet böra vara tveitom, eller att Ridd.Ordn. må lämpas efter grundlagen, men alldeles icke grundlagen jemkas efter Ridd.Ordn. Jag får således ytterligare anhålla om Hr Frih. o. Landtnäs propos. derå, huruvida R. o. Ad. anser den föreslagna förändringen icke behöflig. 118 Den 5 Augusti e. m. Erih. Cederström, Anders: Utom det alt jag anhåller att få förena mig i hvad af Hr von Troil blifvit yltradt, anhåller jag blott att få tillägga några ord rörtde olämpligheten för R. o. Ad. att vara sjelfskrifne ordför. i Utsk. R. o. Ad. har icke samma åliggande, som de öfriga Stundens ledamöter, att under hela riksdagen vara tillstädes. R. o. Ad:s ledamöter kunna, när de behaga, resa ifrån riksdagen.
Derföre trodde Achis David, och tänkte: Han hafver gjort sig illa luktandes för sitt folk Israel; ty blifver han väl min tjenare till evig tid. Och det begaf sig på den tiden, att de Philisteer församlade sin här, till att draga ut i strid emot Israel. Och Achis sade till David: Du skall veta, att du och dine män skolen draga ut med mig i hären. David sade till Achis: Nu väl, du skall se hvad din tjenare göra skall. Achis sade till David: Derföre skall jag sätta dig till mins hufvuds väktare, i mina lifsdagar. Så var nu Samuel död, och hele Israel hade begråtit honom, och begrafvit honom i hans stad Rama. Så hade Saul bortdrifvit utu landet spåmän och tecknatydare. Som nu de Philisteer församlade sig, och kommo och lägrade sig i Sunem, församlade ock Saul hela Israel, och lagrade sig i Gilboa. Då Saul såg de Philisteers här, fruktade han sig, och hans hjerta var mycket försoffadt; Och han frågade Herran, och Herren svarade honom intet, hvarken i drömmar eller genom ljus, eller genom Propheter. Då sade Saul till sina tjenare: Söker mig ena qvinno, som en spådomsanda hafver, att jag må gå till henne, och fråga henne. Hans tjenare sade till honom: Si, i EnDor är en qvinna, som hafver en spådomsanda. Och Saul omskifte sin kläder, och tog annor uppå, och gick dit, och två män med honom, och kommo om nattena till qvinnona, och sade: Kära, spå mig genom spådomsanda, och res mig upp den jag säger dig. Qvinnan sade till honom: Si, du vetst väl hvad Saul gjort hafver, huru han hafver förödt de spåmän och tecknatydare utu landet; hvi vill du då komma min själ i nätet, att jag skulle blifva dödad? Då svor Saul henne vid Herran, och sade: Så visst som Herren lefver, skall detta icke varda dig räknadt till missgerning. Då sade qvinnan: Hvem skall jag uppresa dig? Han sade: Res mig Samuel upp.
Föröfrigt har D:r Lagberg begått ett stort misstag, då han velat tillskrifva vaccinationen menniskoslägtets närvarande fysiska svaghet. Det finnes intet land i verlden, som har så noggranna statistiska upgifter om vaccinationens följder, som Sverige, hvilka upgifter till väsendtlig del bestämde utlåtandet af den Kommission, som nedsattes i London, för denna frågas utredande, och hvaraf uplystes, att vaccinationen verkligen skyddar för smittkoppor, eller ål minstone förmildrar dem, och att intet skäl förefinnes till det antagandet, att andra sjukdomar skulle vara följder af vaccinationen. Det synes mig derföre vara sällsamt, att en Svensk läkare kan offentliggöra sådana, emot sanna förhållandet stridande, satser, och att dessa, utan att underkastas närmare granskning, skola läggas till grund för en motion, med sådant syftemål, som den ifrågavarande. Jag anhåller att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk. Efter härmed afslutad öfverläggning remitterades motionen och yttranderne till StatsUtsk:t. Föredrogs Hr Sfjernefelts, Claes Ferdinand, d. 23 d:s bordlagda motion om nedsättning af Elektriska telegrammportot m. m. Ilr von Ehrenheim', Per Jakob: Då K. M:s Förordn. om ett enformigt telegrafporto ännu icke är ett år gammal, synes det 378 Den 26 November f. m. vara för tidigt, att nu vilja förändra densamma. Endast en stadgad ofördelaktig erfarenhet af Förordms resultater borde kunna föranleda dertill, heldst Förorda, af en stor del af allmänheten otvifvelaktig! blifvit rned mycken belåtenhet emottagen Det resultat, som hittills är kändt, upgifves vara en ej obetydligt ökad inkomst af Telegrafverket, under det sednaste qvartalet, emot en lika tidrymd före medelportots införande, och måste detta resultat, då Telegrafverket genom många små nyinrättade telegraf-stationer, som ej bära sig sjelfva, var i behof af ökade inkomster, anses önskvärdt. Hr Stjernefelt:
Bland de satser, som blifvit framställde af de få, som stridt mot privalbankerne, kan jag ej underlåta att något fästa mig vid hvad Hr von Hohenhausen anfört, att ingen fara vore det ju privatbankerne skulle fortsätta sin rörelse. Jag åberopar i afseende derå hvad sorn i motsatt syftning blifvit ytträdt, och tror ej att några sådane varda inrättade, om de 2me villkor, som i den nya privatbanklagen finnas införde, skulle af Ständerne godkännas, nemi. directionens solidariska ansvarighet, — i anledn. hvaraf jag icke tror, att mången skall linnas hugad att för en sådan inrättning vara directeur, — samt stadgandet om sedelvaleuren af 6 r:dr 32 sk. såsom den minsta, hvilken får utgifvas. Väl har jag hört yttras, att flere personer skola hafva sagt sig vara hugade att fortsätta privalbanksrörelsen utan afseende på egen vinst, blott för att tjena det allmänna; men ehuru jag ej vill betvifla möjligheten af en slik oegennytta, tror jag dock icke att någon skall vilja åtaga sig alt vara privatbanksdirecteur, såvida direct solidarisk ansvarighet dermed följer. Jag har också hört, att det kan vara beroende af Konungens Bef:h:de att i detta fall göra någon lindring ; men om det t. ex. funnes en landshöfding, som till den grad ifrade emot privatbanker, att han kunde anses som en förklarad hatare af desamma, hurudant blef då resultatet vid ansvarighetens ulkräfvande. Det andra förhållandet ronde sedelutgifningen, är så ulredt under discussionen, alt någon ytterligare bevisning derom icke erfordras. Beträffande assignerandet på Banken och averterandet derom, så förekommer en otydlighet i det hänseendet om hvem som skall avertera, antingen assignationsinnehafvaren eller lånecont., som assignationen utfärdat.