Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att indraga personalen af KammarCollegii embetsoch tjenstemän, utöfver hvad i KammarCollegii und. förslag upptages, kan icke, med möjlighet för ärendernas behöriga gång, verkställas; och det kan med skäl förundra, att Utsk. derom yttrat en så bestämd tanke, utan att hafva tagit en direct kännedom om vidden och beskaffenheten af de till detta embetsverk hörande mål och befattningar. I händelse Utsk., för att erhålla en på verklighet i stället för på oriktiga grunder vunnen öfvertygelse om beskaffenheten af de arbeten, som åligga KammarColhm, skulle vilja genom deputerade bese KammarCollegii registraturer, protocoll och expeditionsböcker, och derefter anställa jemnförelse med dem i öfriga Collegier och K. Statscont., kunde Utsk. ej undgå att erhålla en förändrad öfvertygelse. Af hvad nu anfördt blifvit, torde vara påtagligt, att Utsk. saknat anledning afstyrka det anslag, K. M. begärt för KammarColhm, helst Statscont., icke KammarColhm, fått tillgodonjuta lönerna efter de från KammarColhm indragna tjensterna i Afräkningscont. För att utveckla, huru oriktigt Utsk. yttrar sig, då det uppgifvit, att den närvar, fördelningen af ärenderna beredt en större ordning och ökad controll i uppbördsoch redogörelse verket, må anföras, ehuru ämnet egentligen tillhör kameral-lagstiftningen och icke statsregleringen: att Statscont., till hvilket controllen öfver uppbörden och redogörelseverket är öfverflyttad, då det första gången i och för detta arbete fick sig tillsända landsböckerna från länen, hos K. M. begärde och erhöll den förändring enligt K. Kung. af d. 10 April 1828, att landsböckerna skulle ingå directe till Kammarrätten, hvarigenom den summariska controllen öfver uppbörden derstädes genast vid sjelfva födseln blef omintetgjord, inskränkt, som den nu är, till den simpla förrättningen att addera de från länen inkommande summariska räkningarnas summor och jemnföra dem med sedermera inkommande, overificerade afskrifter af specialräkenskaperna.
med hemställan huruwida de beswär, ' som af Riksgäldssamt General AsiistanceContoirens Betjening m. fl. anföras öfwer Riksgälds -4 - i/o Register. FullmägtigeS Åtgärder, mä af Ut,kottet cmottagas samt pröfwas och afgöras, Jul. 442. 561. — om uppdrag ät wcderborande Cmbetsmän att afgifwa förslag till Finance-Plan, om widtagande mätt och steg till allmänna crcditens underyällande, samt om nödwändiggcten af ctt sammanträde afStats-Utskottcts Ledamöter med Banco-Ut,kottets i afseende pä uppgörandet af en Finance-Plan, Jul. §74- A»g. 6 g. 764. 932. 964. 1001, — med yttrande rörande undersökning om och redogörelse för allmänna medlens förwaltning sedan iZoo ärS Riksdag, Aug 815. rc-oz. ngHliZ?. Ian. 971. — med öfverlemnande af en General - Tableau öfwer StatsWcrkets närwarande tillsiänd, Aug. 102g. — anmälan rörande sammanträdet emellan desi och BancoUtskottcts Ledamöter till förestäcnde af hypothek och ersättning reför Banquens försträckningar m. m. Aug. 1168. Sept. 139. 206. 285. 582. 606. — med Förslag till bestämmande af Kongl. Majus Hofvch Hof-Stall-Stater, Aug. i4oi. med anmälan i anledning af Kongl. Majus nädiga proposition om ctt förstott till StatsWerkst af Riksgälds-Contoircts Werelförräd af Hamburger Banco, Sept. lo. 36. 51. 156. 227. 283.
Föredrogs och afslogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets den 14 dennes på bordet lagda betänkande N:o 104, i anledning af väckt motion om förklaring af 9:de punkten i Kongl, kungörelsen den 3 December 1842, angående upphörande af afgift för försegling af kärl, lådor eller omslag, deri varor eller flytlgods transporteras. S. D. Föredrogos och bi föllos Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets den 14 dennes på bordet lagde betänkanden: N:o 105, i anledning af väckt motion, angående förändrad beräknings-grund för åtskilliga kommunala afgifter; och N:o 106, i anledning af väckt motion, angående undersöknings anställande för sänkning af sjön Wenern. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-utskottets nedannämnde den 15 dennes f. m. på bordet lagda memorial och utlåtanden: N:o 246, angående gratifikation åt t. f. Stats-kommissarien A. W, Kock; N:o 250, i anledning af väckta motioner, angående dels reglering af dagsverks-skyldigheten till boställen och kungsgårdar, dels upphörande af hofveri-skyldigheten i Skåne; N:o 251, i anledning af väckt motion, angående försäljning till skatte af utarrenderade militie-boställen i Jemtland; och N:o 252, i anledning af väckt motion, angående lax-taxans upphörande för pastorerne i Norroch Westerbottens län. S. D.
Arthur Young beskrifver Skogarnas tillstånd i denna trakt al Frankrike, alldeles lika med hvad Herr von Hartmansdorff beriittar om Skogarnes tillstånd i Småland. Men han uppger också skälen dertill, att nemligen ingen på den trakten har behof att köpa skog, att ingen är i frestelse att stjäla , och att transporten derifrån, i brist af flottleder, är omöjlig. Jemväl här i Sverige ser man skillnad på Skog och Skog. I Medelpad , till exempel, finner man härliga och väl vårdade Skogar, emedan det lönar mödan att äga Skog; på gränsen emellan Medelpad och Jemtland ser man dem illa vårdade , för det att de icke kunna begagnas, och det således vore ett bortkastadt arbete, att vårda dem. De grunder för hushållning med KronoSkogar, som Utskotten föreslagit till antagande, äro enahanda med dem , som Konung Fredric II följde, då han lörvärfvade Schlesien åt sin Monarki. Alla små Skogar, som lägo på de Kongl, domainema, förstördes ; och lian behöll endast stora Krono-parker, och bland andra en om 200,000 Tunnelands vidd, belägen så att Ridd. o. Ad. Prot. XI. Band. 39 6(0 Den 12 December e. m. flottning kan begagnas. Från denna Park förses Schlesien , Brandenburg Pommern med sina behof; och f i ån Stettin går till och med ved till Köpenhamn, dit vi af idel hushållning icke afyttra en enda famn. Jag tillstyrker bifall å betänkandet.
FÖRSTA SCENEN. SARA och BERTHEL inkomma. Nå, kommer du min gubbe, min rara gubbe? BERTHEL (lastad med dragg, metspön, håf, korg och lykta). SARA. Här är jag med hela kottiljongen, min lilla galanta. 197 SARA (ser sig omkring). Och herr Aron, som inte kommer. BERTHEL. Men hör nu, Sara, hvarför skulle Aron nödvändigt med oss på fisket? Jo, efter han nu ska öfvertaga mitt värdshus, vårt värdshus ville jag säja, så vill han också köpa din båt, och efter som han har en liten usel sump förut, så tyckte han att det vore roligt, att få göra oss sällskap, för att få se hvad fiskelycka vår båt har med sej. Han har begärt afsked från öfversten nu, se'n han lärt känna hans bofstreck. Nå, det var då hederligt gjordt af honom! Ja, min gumma också vi ha ju lefvat som ett par riksdagsmän tillhopa, och jag har ofta misstänkt dig, men nu ä' vi sams igen, min lilla gumma. Men der kommer någon som tycks ha mycket brådtom. Det är herr Aron! SARA (glad). BERTHEL. SARA. ANDRA SCENEN. DE FÖRRA. ARON. ARON (med skrinet doldt af näsduken, under armen). Förlåt mej, om ni fått vänta. Har herr Aron inga fiskredskap med sig, eller ligger alltihop i knytet der? BERTHEL. Jag har allting i ordning der nere i min sump. Här i knytet har jag bara litet förfriskningar, som skola smaka ypperligt på sjön. Aha, en liten perla? BERTHEL (skämtande). ARON. Många perlor! Jag är omtänksam i allt. Ja, det är en dygd hos en kammartjenare. Nu är det slut med kammartjenaren. Jag blir snart herre i eget hus. Jaså, ni tänker lefva ogift då? Fy, Mathias! SARA. BERTHEL. BERTHEL. ARON. BERTHEL. Ja, nu pallrar jag mej ned i sumpen och gör allt i ordning. (vill gå.)
Deremot inhämtas as ingifnc Rapporter, akt sällan nägon Skallgäng af Afwcr - Jägmästare blifwit anstäld, hwarwid ej nägon Warg blifwit dödad, andra med fördel widtagne anstalter till Odjurens utrotande oberäknade; och sedan Kongl. Maj:t i Räder fbrklarat, att till Afwer-Jägmästare ej andra mäga förcstäs och antagas, än de som wisa stgäga Thevretista och Prattiska kunskaper i Skogshushällningcn samt bäde hdgrr och lägre Betjening under en jemn och odelad befattr ning med Skvgarne, mäste winna kännedom om deras skötsel; sä torde Kronv-Bcljcningcn hwarken i det ena eller andra afscendct kunna sättas i jemförelse med Afwcr-Jägmästarne och den Betjening, som äger ätlpda deras föreskrifter, hälst berörde Betjening serskilt genom FdrsattNiNgayne är älagd, att ärligen werkstäila Plantering och utgöra trissa Rofdjurs stott. I anseende härtill och dä den besparing och inkomst, som för Stats-Werket uppkommo genom indragning af Jägcri-Statens obetydliga Boställen till en stor del upptagne och odlade af Jnnchafwarne sjelfwe, wisserligen icke swara emot den förlust Kongl. Maj:t och Kronan skulle tillskyndas genom SkogSlägenhetcrs obrhindradr förstöring» som till Flottornas och andra publiPia behof hittils lemnat sä kraftiga understöd, kan jag för min del ej annat, än pä det högsta bestrida en total indragning af Jägerioch Skogs-Staten. I be Orter, der Odjur icke göra stada, och der ingen eller vbetyblig Skog finnes, tror jag deremot, att JägcriBetjcningcn till antalet kunde förminskas eller alldeles fbrswinna , hwaröfwer dock töfwcr-Hof-Jägmästaren och Konungens wederbörande Bcfallningshafwande förut torde
Förordningen den 27 No vember'1854, äro af följande lydelse: 1 §■ “Hvar som söka vill, att Konungen må pröfva Hofrätts dom och utslag, som i hufvudsaken fallit; gifve det skriftligen tillkänna i Hofrätten, innan klockan tolf å tjugonde dagen, den oräknad, då utslaget föll; och sätte der tillika in Tvåhundrade Daler, eller så mycket i guld eller silfver, som deremot svarar. Sedan vederdeloman är deröfver hörd, gifve Hofrätten dem svar, om, och huru det tillåtas kan. Ej må det vägras, der ej annorlunda uttryckligen i denna Balk stadgadt finnes." .6 §. “Säger någon, att han så fattig är, att han ej eger i löst och fast gods, som för gäld ej häftar, Femhundrade Daler, att dermed fullgöra, hvad i 1 och 3 §§ sägs; styrke det strax med ed sin, om vederparten dermed åtnöjes: eljest läte Hofrätten undersökas om gods hans af domaren i orten, och gifve han sedan bevis deröfver. Å landet nämne häradshöfding tvänne af nämnden, eller andra edsvurna män, som i partens hemvist hans egendom uppteckna och värdera: och gifve häradshöfding sedan sjelf vittnesbörd derom. Finnes det, som uppgifvet är, ej stiga till Femhundrade Daler, och fäster parten det med ed sin, inför Hofrätten, eller, med Hofrättens tillstånd inför närmaste domare i orten, der han vistas, att han ej mera eger; då må han saken fullfölja hos Konungen utan penningar: ställe dock för det, som dömdt är, full borgen, i ty fall som sagdt är, så ock för kostnad och skada. Förmår han det ej; sätte borgen för sig sjelf, eller träde i fängelse till sakens slut. Den som vakten underhålla kan, må sitta hemma i hus sitt. Finnes han mera gods ega, än Lag-Utskottets Betänkande N:o 24. 7 föregifvet är; eller gitter han ej eden gånga : håfve ej vidare talan i saken.
I 5 § af den för Fullmägtige i Rikets Ständers Bank gällande Ansvarighetslag stadgas, bland annat, att Fullmägtige, »vid någon fråga af vigt», skola höra Under-styrelsen, hvars skriftliga utlåtande derom bör Fullmägtiges protokoll biläggas; men den häraf föranledda föreskrift i Banko-reglementet innefattar allenast, i 17 §, att, i de Fullmägtiges pröfning tillhörande mål, Under-styrelsens utlåtanden skola infordras, derest Fullmägtige anse sådant för målets utredning nödigt. Motsvarigheten till nämnde § har Utskottet i punkt 2:o af Betänkandet N:o 44 föreslagit till följande lydelse: Hanko-Utskottets Memorial M 55. 7 I de Fullmägtiges pröfning tillhörande mål skola verkställande Direktörernes eller vederbörande Kontors chefers utlåtande infordras, derest sådant för målets utredning nödigt anses Då nu, enligt Utskottets förändrade förslag, tillsynen öfver göromålen inom Verket skulle komma att utöfvas af en bland Fullmägtige, och denne är i tillfälle att vid hvarje ärendes behandling inför Fullmägtige omedelbart derom tillkännagifva sina åsigter, så återstår det alt tillse, huru Fullmägtige, i händelse af Understyrelsens upphörande, skola erhålla nödig ansedd utredning af Fullmägtiges behandling tillhörande mål. Och som Under-styrelsen utgöres af Cheferne för Bankens aldelningar och kontor, hvilka Chefer fortfarande bibehållas, samt Fullmägtige böra vara oförhindrade likasom förpligtade att infordra utlåtanden från en eller flere eller samtlige desse Chefer; så förminskas, genom Under-styrelsens upphörande, ingalunda tillfället för Fullmägtige, att hädanefter från samma källa, som hitintills, erhålla de upplysningar och utredningar, som må anses nödiga.
Vice Talemanncn ck»n ckonsson, sorn yttrat, att de för detta ändamäl anflagne , 00,00» R:dr, om de rätt anmändas, wisserligen äro ganska nyttiga, och att fördelarne äro kände af en lätrad communication orter emellan, och af flottledcrs öppnande, der affattliga producter finnas. Han anför exempel af ett företag i Blekinge, der orten bestod en tredjedel af kostnaden, och redan skördat mycken nytta deraf. Med afseende pä de fördelar, som genom Strömrensningsniedlen ästadkommas för enskilde personer, förestår derföre Motionären, att ej nägra Statsmedel i sadant ändamål mä anflas förr, än ortens innemänare blifvit hörde, och sig utlätit, huruwida de wilja i det tillämnade arbetet deltaga. Wore detta nyttigt, sä skulle ej uteblifva deras beredmillighet, likasom icke heller deras mägran, dä arbetet befunnes icke gagna otten, och till dem, som förklarat sig wilja uti arbetet deltaga, borde företräde lemnäs till crhällande af bidrag utaf nämnde 100,000 R:dr. 6. Wijkman frän Upsala Län, som förenar sig med Kutbel-A i fräga otti föreskrifterne för StrömrensningsmedlenS anwändande, men anser 100,000 R:dr ärligen wa - KXVID Stats-, B:cosamt A. Vcsw. o. Ekon. ra dertill behöflige, och yrkar, att de mätte anwändas efter deras nytta och cgenteliga bestämmelse, samt jemnt fordelas pä alla orter, efter förekommande behof. I hwad "Wijkman sälunda anfort, bafwa förenat sig Kils Insulin, diok kebisson, Larl Lia,lsson, Oustuk laursson och Oustuk l?elusson frän Stockholms Län, samt /lnckers Kilsson frän Wermeland.
Enär, genom hvad ofvan blifvit ur Serafimerordens-gillets underdåniga skrifvelse anfördt angående kospitalsvårdens förhandenvarande behof, nödvändigheten af de för hospitalsväsendet samt en förbättrad och utvidgad hospitalsvård begärda anslagen synes vara tillfyllest ådagalagd, får i följd häraf samt då det till utredning och underhåll för ett förökadt antal sjukpJatser vid hospitalen begärda särskilda anslag å 10,000 R:dr afser samma föremål, för hvilka hospitalsfondens kreditiv är anvisadt, och således lämpligast bör med detta kreditiv sammanföras, Utskottet tillstyrka, a) att Rikets Ständer till hospitalsfondens förstärkning å Riksgälds-kontoret för år 1867 anvisa ett kreditiv af 100,000 Riks daler; och b) att till betäckande af den i hospitalsfonden uppkomna brist må anvisas, för en gång, en summa af 50,000 Riksdaler. 123:o. Kongl. Maj:t har vidare begärt: för utvidgning och förbättring af hospitalet i Wexiö, för en gång, 3,500 R:dr, med rättighet för hospitalets öfverstyrelse att för hospitalet använda öfverskottet, omkring 7,400 R:dr, å det vid sistlidna riksdag för hospitalet beviljade byggnadsanslag; för utvidgning och förbättring af hospitalet i Upsala, för en gång, 6,900 R:dr; och för tillbyggnad och utvidgning af hospitalet i Nyköping 20,000 R:dr, hvaraf år 1867 skulle utgå 10,000 R:dr. I fråga om dessa särskilda anslagsbehof får Utskottet, för undvikande af vidlyftighet, hänvisa till Serafimerordens-gillets, i Statsråds-protokollet intagna, underdåniga framställning i ämnet; och då de deri meddelade upplysningar i afseende på de ifrågavarande byggnadsföretagens ändamålsenlighet och nödvändighet synts Utskottet nöjaktiga, tillstyrker Utskottet, att Kongl, Maj:ts ifrågav; rande nådiga framställningar må af Rikets Ständer bifallas. 124:o.
Och efter att vidare hafva uttalat sin mening med särskildt afseende på tvenne då föreslagna mindre jernvägar, säger författaren, att ”inom provinsen Helsingland naturen anvisar enahanda utvägar att bereda kommunikations-anstalter, nämligen sammanbindning medelst kanaler och jernvägar af de djupt in i landet liggande sjöar och delvis segelbara floder, hvaraf Wermlands företagsamma inbyggare, till oberäknelig nytta för deras ort, redan förstått att sig begagna, och det lider intet tvifvel, att dessa utvägar äfven inom Helsingland komma att tillgodogöras, i den mån erfarenhet om medlens ändamålsenlighet vinnes och stegrad industriel verksamhet påkallar samma medels användande.” Dessa yttranden anvisa sättet, på hvilket de Norrländska provinserna kunna tillgodogöra sig de källor till förkofran och välmakt, af hvilka de äro i besittning. Men innan de på denna väg hunnit närma sig det stora framtidsmålet, kunna de icke sägas hafva något egentligt behof af jernvägsförbindelse med det inre och söder örn dem belägna landet. Dalarne deremot är, till följd af sitt läge, utestängdt från det stora vatten, som kan sägas vara en väsendtlig del af Norrlands rikedom, och Dalarnes behof af förbättrade kommunikationer i den eller de rigtningar, odlingen derstädes redan framgått, äro af ganska hög ålder, hvarföre, vid jemförelse af de nya anspråken från de Norrländska provinsernas sida med de gamla som Dalarne hafva att uppställa, de senare rättvisligen synas böra få företräde. Ett sådant företräde kan äfven ur allmän ekonomisk synpunkt sägas vara så mycket mer berättigadt, som alla de beräkningar, hvilka i dylika fall både ur teoriens och erfarenhetens synpunkt pläga tillerkännas giltighet, tala för det antagande, att en jernbana, utlagd i den 80 af kommitterade föreslagna sträckning, utom det att hon tillfredsställer det närvarandes fordringar, vida bättre än någondera af de öfriga föreslagna linierna skall återgälda kostnaden för sin anläggning. Den del af de Norrländska provinsernas trafik, som begagnar landväg, är icke så betydlig, att en kostsam jernväg, hufvudsakligast till fördel för denna trafik, bör anläggas.
Grefve Klingsporr, Friherre Knorring, Friherre af Schmidt och Komminister Beckman hafva häri instämt. af Herr Cederschiöld, Robert Theofron: G § sista momentet. ”Den, som med uppmärksamhet genomläser de föregående paragraferne, synes mig böra finna, att lagstiftaren med stadgandet i detta moment, att ”bränvins”brännings-rättighet må ej 0 annor man öfverlätas utom i sammanhang med jor”den” — endast velat uttrycka, att bränvinsbrännings-rättighetens utöfning, med de nyss förut bestämda undantagen, aldrig skulle fä ifrån ett till annat ställe förflyttas, men ingalunda velat förbjuda bränneri-egaren, att sitt bränneri utarrendera. Sä bar ock detta lagstadgande af domstolarnes pluralitet blifvit tillämpadt; men då denna utgång, åtminstone uti ett fidi, i Högsta Domstolen varit beroende af en enda röst och således en motsatt åsigt en annan gång lätteligen kan göra sig gällande, så svnes det mig vara nödigt att, till förekommande af olika til - 20 Bevilln.-,Lagsamt sillin. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. lärapningar af ifrågavarande lagstadgande, detsamma förtydliga; och föreslår jag derföre, att detta moment måtte erhålla följande lydelse: Bränvinsbränniugs-rältigheten må, med de uti denna och nästföregående §§ stadgade undanlag, aldrig utöfvas annorstädes än å den jord, som till Bränvins b ränningen berättigar. 28 §.
Maj:t i underdånighet anhålla, det de, enligt Kongl. Brefven den 13 Februari 1838 ocb 25 Februari 1843, påbjudna avgifter för varor, sorn sjöledes införas till Stockholm, måtte hädanefter nedsättas till deras halfva belopp, eller till allenast 12 skillingar B:co per fat om 00 kannor, och i proportion derefter för fat af större eller mindre kannerymd, samt att, när tillgångarne sådant medgifva., Kongl. Maj:t måtte i Nåder anbefalla dessa afgifters upphörande. Stockholm den 8 October 1844. Häremot anförde Herr Doctor Wallin: ”1 anledning af hvad Äldeimän» nen Boström och Lundelius under discussionen om detta ärende yttrat, anser jag mig ej kunna biträda Utskottets utlåtande, utan får deremot afgifva följande reservation: Visserligen lemnar hufvudstadens tolag icke obetydligt årligt öfverskott ; och illa om så icke vore. Men detta oagtadt är det ett kändt förhållande, att Stadens Drätsel-Commission, som verkställer de för handelstrafiken behöfliga quaioch brobyggnader, årligen befinner sig i penningeförlägenhet och för sina åtgöranden nödsakas upptaga betydliga lån. Jag anser de hittills utgående afgifterna böra oförminskade bibehållas äfven af det skäl, att det i min tanka långt ifrån att vara skadligt, .tvärtom vore gagnelig!, om bränvinet och andra ifrån främmande länder inkommande spirituosa fördyrades : hvarigenom det både för stad och land förderfliga bruket af dessa varor möjligen kunde i någon mon förminskas.” Häruti instämde Herr Munck och Herr Kröningsvärd samt Åldermannen Boström och Lundelius. Alin. Besv.- och Ekotu-Ultkotlels Betänkande, N.o 46. 7 N:o 46. ArA. till Exp.-Utsk. A 12 Oct., kl. 2 e. ra. Betänkande, i anledning af vackt motion, o/n undersökning rörande Technologiska Institutets förvaltning, m. m. Från Vällofl. Borgare-Ståndet har till Högloft.
CommerceCollegium blifvit till HofRätterne i allmänhet, och alla ifrän K. Bergscollegium till Svea HofRätt förviste; att, på sätt den upprättade Statistiska Tabellen utvisar, är ock Svea HofRätts Jurisdiction, både i anseende till areal och folkmängd, större än de andre HofRätternes, hvarföre det ock blifvit nödvändigt att fördela HofRättens göromål på flere Divisioner, äfvensom en tillökning i Ledamotsoch Tjenstemanna-Personalen redan är af K. M:t i Nåder beviljad, och nytt löneanslag för denna personal af Utskottet föreslaget; i anledning hvarafochdå, utom det mödosammare af denne Presidents* Embetsmannakall, han, såsom bosatt i Stockholm, måste vidkännas en högre lefnadskostnad, än de öfrige Presidenterne, och den representation, ifrån hvilken lian, såsom Chef, äfven med den största enskilda anspråkslöshet, icke kan skilja sig, alltid skall medföra större utgifter uti flere till hushållsbehofven hörande delar än i Landsorterne, H:r Lagmannen icke funne någon anledning, att denne President, som ifrån 1810 intill 1826, då K. M:t tilläde de 2tne öfrige Presidenterne hvardera 1000 R:dr såsom taffelpenningar, alltid njutit en denna summa motsvarande högre löneinkomst, nu skulle blifva i en lika löneställning med desse, och således sakna medel att uppfylla de större behof, som för honom nödvändigt måste uppkomma ; hvartill äfven komme, att den högre löningsförmånen för Svea HofRättsPresident vid fyra Riksdagar blifvit antagen och gillad, serdeles som göromålen blifvit ökade mera för K, Svea HofRätt än de öfrige HofRätterne och Betänkan den, N:o 337. 85 obilligt vore att göra en förändring i dessa lönförhållanden, enär mödorne och arbetet alltid skola kännas tunga för den Embetsman, sorn saknar nödig bergning och denna tyngd ännu mera vore tryckande folden , hvars förtjenster beredt honom ett högre kall.