Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att låta granska fånglistorne är ett åliggande, sorn instruktionen föreskrifver honom såsom ett af hans förnämsta åligganden, och han kan således icke eftersätta det, och, som sagdt är, mäste f. n. Sekret, större delen af sin tid dermed sysselsätta sig. Den ene af Kanslisterne är sysselsatt med diarii föring, som hvarje dag uptager 3 timmar, och har derföre i arfvode 400 R:dr b:ko. Jag hemställer då huruvida det kan vara möjligt att med visshet påräkna det man kan få en pålitlig per son, sorn emot detta arfvode vill med en sådan tjenst sysselsätta sig flera timmar om dagen? F. n. är sådant möjligt endast derigenom att den person, som nu har detta bestyr, tillika innehar en sådan tjenst, som kan skötas på eftermiddagarne, men delta är ett undantagsförhållande; och jag tror det icke vara rätt att R. St:r så ordna aflöningen för sina tjenstemän att det skall bero Den 15 'Mars e. m. 251 på undan lags förhållanden om sådana kunna erhållas. Vill man hafva tjensterna val skötta så måste man äfven rätta afiöningen derefter. Jag tillstyrker återremiss, och uptager såsom mina egna anmärkn:r hvad promemorian innehåller. Hr Bildt, Didrik Gillis: Ingenting torde vara svårare än att bestämma lönevilkoren för tjenstemän, hvars åliggande till en stor del bero af Chefens nit och drift, såsom här är fallet. Vi veta alla med hvilken utmärkt skicklighet och drift nuvande Just.Ombudsm. förvaltar sitt embete, och vi veta derföre äfven att hans arbetsbiträden äro ganska mycket anlitade. Utsk. har derföre ansett det vara sin skyldighet att så vidt det kunnat bifalla hvad Just.Ombudsm:n önskat och Hr Cederschiöld såsom sin egen motion'uptagit, hvilket var, att så vidt på R.
Utom den på denna utställning exponerade, efter kartong af Carl Larson utförda, har föreningen under arbete eller förberedda fem gobeliner för expositionen i Paris nästa år, — Gobelinväfverskorna äro, med några få undantag, kvinnor af folket. Den första i föreningens tjänst anställda var Anna Albrektsdotter från Skåne. Hon hade lärt konsten af sin mormor. Den har satt sig i förbindelse med och sysselsätter knypplerskor både i Dalarna, Skåne och Vadstena med omnejd. Särskildt förtjänar nämnas föreningens arbete på den kyrkliga konstens område. Initiativet till denna verksamhet togs af fru Winge, och den har sedermera under fröken Brantings ledning i hög grad utvecklats. En mängd beställningar å altarkläden, bokdynor, kalkkläden och kormattor hafva utförts, dels till flere af hufvudstadens kyrkor, dels till andra städer och till landsorten. Särskildt anmärkningsvärdt är det af fröken Branting för Chicagoutställningen komponerade antependict. Detta åtnjöt äran a t t afbildas i nämda utställnings illustrerade katalog. Elerfaldiga handarbetskurser ha af föreningen anordnats; och dess väf skola, som på ett mönstergillt sätt förestås af fröken Ann-Margret Hamilton, är i ständig verksamhet. Handarbetets vänners föredöme har i vårt land väckt till lif förut ej anade krafter inom det textila och konstindustriella området, och tsåväl i Stockholm som i landsorten ha uppstått en mängd företag med liknande syfte som denna förening. Att vara ledamot af Handarbetets vänners styrelse är förvisso ingen sinekur. I marknaden utsläppes icke en enda modell, som icke blifvit gillad af konstutskottet. Mången gång kan detta under flere sammanträden diskutera en enda modells stilenlighet, form och färg. Ingen större åtgärd vidtages, utan a t t ha förberedts i ekonomiutskottet. Dessa utskott sammanträda hvar eller hvarannan vecka, och man kan förstå, hur mycken tid och hur mycket arbete deras ledamöter skänka den af dem så varmt omhuldade föreningen.
Då den siste värde talaren velat hänföra mina anmärkningar under egenskap af ny motion, nödgas jag derå svara, att jag blott hållit mig till Utskts yttrande; och då Utsk. sjelf uti slutmeningen omtalat sitt betänk. N:o 115, har jag af denna anledning kommit alt omnämna detsamma. Hvad missbruken angår, härleda de sig från den nuvar. osäkerheten om hvars och ens åliggande; hvadan, och då Utsk. i alla fall rörtde 3:dje punkten tillstyrkt en underd. begäran hos R. M., jag ansett en begäran äfven kunna framställas, att författningarna, rör:de torpsynerna, måtte blifva genomsedda och i så måtto nödtorfteligen förbättrade, att ej rustoch rotehållarne, i blist af säker upplysning om sina åligganden, betungas med obehöriga kostnader, hvilket flera motioner ådagalägga hittills hafva ägt rum. På dessa skäl vidblifver jag min begäran 0111 återremiss. Oecon.Utsk:s betänk. N:o 119 blef af R. o. Ad. bifallet Föredrogs ånyo och bifölls Statso. Oecon.Utskins d. Den 17 September. 207 *3 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 26 i anledning af väckta motioner dels oni upphörande af postföringsskvldigheten, dels om lindring i samma onus. Ånyo föredrogs Oecon.Utsk:s d. i3 dennes på bordet lagda memor. med begäran om bestämdt utlåt, af R. o. Ad. samt PresteSt. i fråga om Utskrs skyldighet att upptaga väckta motioner om riksdagens prorogerande. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att Oecon.Utsk. borde upptaga det till detsammas handläggning remitterade mål. Hr Hjärne, Harald: Då detta ämne första gången för några plenidagar sedan föredrogs, men sedermera bordlädes, yttrade jag mig 0111 formen för behandlingen af detta ärende. Jag har i Utsk. hyst olika tanka med Utsk:s majoritet.
Jag ulbcr mig att få numna, det jag anser detta sätt vara stridande emot grundlagen, alt genom voteringar i förstärkt StatsUlsk. komma till ett slutligt resultat i detta hänseende, likasom jag anser det vara ganska lätt verkställbar! att, såsom Hr Lefrén friimslullt, åstadkomma ett tillfredsställande jemkningsförslag af SlatsUtsk. i vanlig ordning; hvarför jag icke för min del kati godkänna Utsk:s nu gjorda framställning. Hr Frill. o. Landtm, hemställde, om II. o. Ad. behagade antaga den af StatsUlsk. gjorda inbjudning. Ropades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Hr Frih. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade, för det full att de öfriga Stånden icke anloge inbjudningen, i öfrigt gilla de föreslagna voterts-propo$:r, som icke genom R. o. Ad:s nu fattade beslut förfallit. Ropades ja. Hr Rosenblad: Jag får reservera mig emot det tagna beslutet och dervid tillika anmärka, alt det åsyftade ändamålet dock icke är vunnet, emedan voterls-proposlna qvarstå, endast förminskade lill 2 i stället för 3. Frih. Cederström: Äfven jag anmäler till prot. min reservation emot det beslut R. o. Ad. fatlat. Det står i sirid med grundlagens föreskrift om frågors behandling; ty något jemkningsbelänk. är icke af sådant skall enligt grundlagen afgifvas, innan frågan må genom votering i förstärkt Ulsk. afgöras. Hr von Hartmansdorff: Jag reserverar mig också emot beslutet, dels derför att jag anser de ordalag, sorn Utsk. begagnat, vara mindre väl valda, än de, hvilka R. o. Ad. begagnat i sitt beslut, ehuru jag icke heller gillar dem, dels derför alt icke något jemkningsbelänk. blifvit nppgjordt, hvilket, såsom Frih.
Ridderstapet ocb Adelns Prolocoä,' till bedömmande af framtiden: och da lagens helgd warit hela rättesnöret för mine afsigter, följer ock att jag underkastar mig hwad halst Ridderikapet och Adeln behagar om mig lagligen beftuta, men hwad jag sagt kommer akt förbliswa i Prv ocollet. Grefwe körner, ^ciolpla Loran?: det ar med en d>uo könsta af bet granlaga af förewarande öfwerläggning, som jag anhäkler om Ridderska, pct och Adetns tålamod för hwad jag kan komma atr Yttra. Jag känner det nit för Grundlagens helgd, som upplifivar Baron cederström och jag är öfwcriygao, att det warit enda driffjädren för hans förhällande; men jag hyser icke desto mindre den, emot hans, stridande -sweriygelse att Herr Lanbt-Marskalken wid i frägawarande tillfälle, icke kunnat eller bordt handla annorlunda an han gjort. Den 5 Julli. n I afseende pä hwad som för det uarwarande kan blifva ett ämne för ätal, finner jag att enligt lagens föreskrift det är egentligen personliga sörolämpanden, men jag siutar af Baron Loclerkiroms yttrande, att han icke ärnat förolämpa Herr Landt'Marstalicn. Sädan utlätelsen efier Protoeollet fallit, wittna orden inom ett Rik6 Ständ, a,t order advocatur, har afseende pä saken icke pä personen, enär redan flere ledamöter af Ridderskap pet och Adeln under öfwerläggmngen förklarat sig öfwer det onödiga af skillnaden emellan gamla och nya frågor. Jag tror derföre akt
Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets den 26 dennes ander N:o 61 aflåtne, samt följande dagen på bordet lagde, Memorial, med förslag till Voteringspropositioner, i afseende på yppade skiljaktigheter, rörande Fullmagters och Lysnings-sedlars förseende med stämpladt papper; fann Ridderskapet och Adeln för godt, alt, under förblifvande vid dess i berörde ämne förut fattade beslut, samt med godkännande af de utaf Bevillnings-Utskottet föreslagne Voterings - propositioner, öfverlemna dessa frågor till Förstärkta StafsUtskottets afgörande. Den 29 November f, n> 687 Då nu å nyo föredrogs Banco-Utskoltels deri 21 dennes under N:o 82 afgifne, samt den 22 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i; anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående förrättad Revision öfver Banco-Discont-Verkets förvaltning för år 1822, oell någre föreslagne stadganden för framtiden, sorn roed samma Verk ega gemenskap; fann Ridderskapet och Adeln alt, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adelil bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. Företogs till pröfning Stats-Utskottets den 18 dennes under N:o 618 afgifne, samt den 25 derpåföljde e. m, på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt Motion, att den våning Kongl. Allmänna Magazins-Directionen hittills begagnat, måtte upplåtas till Hedervärda Bonde - Ståndets disposition. Friherre Cederström, Jacob: Jag instämmer med Stats-Utskottet uti det nu gjorda afstyrkandet, att icke åt BondeSlåudet upplåta Almänna Magazi ns-Directionens våning, men icke deruti, att Riksens Ständer skulle till Kongl Maj:t öfverlemna, att, i händelse Kongl. Maj:t skulle 1 Nåder finna godt, att de oftanämnde
Directioner må derom i tid kunna underrättas, helst som Vällofl. BorgareStåndet, för sin del, år 1823 beslutat, att dess Revisorer böra afDireclionen å hvardera stället till förrättningarne serskildt inkallas. (Se Borgare-Ståndets Protocoll den io #ch 12 December 1823, §§. 4 och 19). Hvarjemte Utskottet får utbedja sig, att, från hvartdera Riks-Ståndet, vidare erhålla del af hvad beslutadt blifver rörande den ordning, som under Banco-Vtskotlels Memorial N.o 104• 27 mellantiden intill nästa Riksdag, i afseende på val afLedamöter och Suppleanter till dessa årliga Revisioner, skall komma att följas, för att derutinnan kunna lemna BancoStyrelsen behöfliga föreskrifter, i hvad till dess åtgärd hörer. Stockholm den iZ Januarii i83o. Ankom till Exp.-Utsk. elen 28 Jan. i83o. Memorial, med tillstyrkanatt en Medaille måj genom Banco-Styrelsens försorgj präglas och utdelas j, till minne af Hennes Maj:t Drottningens högtidliga Krönings-Fest. Till glad åminnelse af Hennes Maj:t Drottningen Eugenia Bernhardina Desiderias Kröning den 21 Aug. nästlidet år 1829, hvilken högtidliga och vördnasbjudande Act, aS Banco-Utshottets Memorial N.o 104. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Stats-Utskottets Memorial, N:o 323. 9 anslaget för uppförande af kyrkor samt inköp af ett prestboställe inom den, Carl stads stift tillhörande Finnmark, enligt 55 §. dito till förhöjning i postskjutslegan för år 1848, enligt 59 §. Under 1844 och 1845 urs riksdag beril judl anslag till lindring i rustningsoch roteringsskyldigheten inom Jemtland för år 1847, enligt 60 §.
Med denna fråga, likasom med en mängd andra, har det bedröfliga förhållande inträffat, att densamma, ehuru bland de aldra vigtigaste, företagits till behandling först mot slutet af en 12 månaders lång Riksdag, hvilket icke kunnat hafva annan påföljd, än alt frågan blifvit, för alt så säga, på hafs afgjord. Jag vill således visst icke motsätta mig en återremiss af denna punkt, men jag fruktar att Riksdagen redan är så långt avancerad, att denna åtgärd endast tjenar till att för denna gång begrafva frågan. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Den nu under öfverläggning varande punkten är, enligt min öfvertygelse, måhända den nyttigaste i hela Betänk. Den har redan lyckligtvis blifvit af 2:ne Stånd godkänd. Det är således af högsta vigt, att äfven R. o. Ad. bifaller densamma. Visserligen har jag hört Frih. Palmstjerna invända, att då återbesåning af 5 tunland för en stor jordegare endast vore en småsak, detta åliggande deremot vore allt för kärbart för den mindre jordbrukaren. Må Frih:n då föreslå någon lämpligare areal, ty någon måste ju nödvändigt bestämmas, om ändamålet skall upnås. Frihm säger sig icke kunna göra detta. Jag nödgas då anse Utsk:n hafva funnit den rätta siffran. Den motverkar, åtminstone till någon del, skogens sköflaude, utan att ålägga ens den fattigaste åbo annan utgift än ett obetydligt arbete. Må man äfven ihågkomma det Utskm icke ens fordrat, att den afverkade marken genast skall Den 11 November, e. m. 381 med konst ålerbesås, utan lernnat jordegaren ett anstånd af 5 års lid, under hvilken en naturlig frösådd ganska väl kan inträffa. Jag medgifver visserligen, att ullrycket ”erforderlig beteshage” är något obestämdt, men, på sätt Hr Flach redan visat, var införandet af denna bestämmelse nödvändigt för alt förmå BondeSt. alt bilräda förslaget. Att större delen af ståndskogen skulle kunna nedhuggas under föregifvande, att man ville använda marken lill beteshage, låter visserligen säga, men förnuftiglvis, icke verkslälla sig. Jag anser derföre Betänk, antagligt i dess närvar:de skick.
Konungen försummade till och med rådplägningarna i senaten, och skref obesedt och utan anmärkning under allt hvad som beslöts af Rådets flesta röster. På detta sätt hoppades Gustaf insöfva samhällsförfattningens väktare i säkerhet, samt kunna obemärkt och obehindradt förbereda en annan sakernas ordning. Planen sattes genast i verkställighet, utfördes rastlöst och följdriktigt. Den påräknade och efterlängtade frukten uteblef också icke. Äfven drottningen, fastän oinvigd i den stora hemligheten, hade sin roll i det förvillande skådespelet. Hon gaf courer och kräsliga måltider på Stockholms slott, hvilka hennes gemål och svågrar någon gång bevistade, medan de i öfrigt flackade omkring från det ena lustslottet till det andra, och genljudet af deras löjen och bullrande tidsfördrif återskallade ända till riksståndens klubbar. De högre kretsarnes glädjelystna ungdom svärmade, betagen och yr, i konungahusets sällskap och salar; och om det egentligen var den förnämare adelsklassen, hvilken «et par droit de conquête, et par droit de naissance» (enligt Voltaires uttryck i Henriaden) bildade konungahusets dagliga umgängeskrets; om flärd, glitter, ståt, joller, lustbarheter, till och med utsväfningar utgjorde de vanliga sysselsättningarna och samtalsämnena, började Gustaf likväl, liksom förut hans mor, trifvas bäst bland sitt lands snillen, endast med den skillnad, att kring henne flockade sig allt hvad vetenskaperna erbödo grundligast, och kring honom det mest lysande i vitterheten, det mest intagande af de sköna konsterna. Gustaf III stod i detta afseende högre, än någon annan svensk regent, och njöt också i rågadt mått den från ett sådant uppförande oskiljaktiga belöningen, att, under sin lifstid så väl som efter sin död, förevigas i sång, i skrift, i marmorn, i bronzen och på duken.
Kammar-Rättens Inslruction, enligt hvilken det på Styrelsen beror, att i vissa fall bevilja eller vägra talan till vinnande af yrkadt ansvar mot Kronans redogörare, vara af beli ofve t så mycket mera påkallad, sorn härigenom nödig Controll öfver Statsmedlens vigtiga användande undandroges folket och en sådan inskränkningi Kammar-Rättens pröfningsrätt, hvilken eldigt detta Verks äldre Instructioner ej fanns, lemnade rum för godtycke. Och har cinders Danielsson, lika med hvad Herr Hjerta här ofvan anfört, vidare ?ökt ådagalägga, att genom Stadgandet, det anmärkningsmålen böra öfverlemna? till Justitiae-Cancelleren, för att handläggas, man ingalunda, på sätt Utskotten antagit, egdy Lagsamt Allm, Btsv. o. Otc. UisL Uti, Nio 45- 9 säkerhet, att åtal i anledning deraf anställes, enär, utom det att denne Embetsman ej vore ofelbar i sitt omdöme om den handläggning, sorn borde eg a ruin, han vore fri från ansvar för de åtgärder, han underlåter vidtaga och endast bunde tilltalas för den orätt, som genom oskäliga anklagelser blifvit någon tillfogad. Efter And. Danielssons omdöme skulle således ett, från KammarRätten till Justitias-Cancelieren öfverlemnadt -anmärkningsmål f hvilket af honom icke handlägges, komma alt begrafvas i glömska, och Kammar-Rätten dymedelst försättas ur verksamhet. Jemte det And. Danielsson på grund häraf yrkat, att, nied bifall till Motionairens förslag, Betänkandet i denna del mätte återremitteras, huv And. Danielsson förklarat sig godkänna senare delen deraf, som angår det genom Kongl, Brefvet af den 16 October 1816 föreskrifne sätt för anmärkningars fullföljande mot menigheter; Och hafva uti delta anförande inom BondeStåndet Anders Andersson och Anders Persson från Östergöthland, Lars Andersson från Skaraborgs Län, Lars Olsson från Jemtland, Anders Nilsson från Wermland, med flere sig förenat, i© Lagsamt Allm. Etsv.o.Oec. Utsk.
Han kunde fordra, att ett familjepaktum blefve upprättadt, hvilket gåfve utsigt att den danska kronan öfverflyt-tades på Bernadotternes hufvud, kort sagdt, allt hvad som med säkerhet kunde leda till enhetens förverkligande. N: o 5. Till konung Karl XV från E. v. Qvanten. Köpenhamn d. Med E. Mig: ts tillåtelse går jag att redogöra för den uppfattning, som är rådande i de kretsar, som representera danska nationens intelligens och hvilka kretsar alltså utöfva det betydelsefullaste inflytande på folkets stämning och handlingssätt. Man medgifver att händelsernas oväntade och häftiga utveckling kunnat i mera än ett afseende öfverraska Sverige, och att häruti ligger en förklaring, hvarför det icke hittills varit be-redt att aktivt ingripa. Men å andra sidan anser man, att stunden för Sverige att uppträda na, om nägonsin, är inne. Missstämning mot Sverige är redan allmänt utbredd hos danska folket. Det ligger i sakens natur, att den nya regimen i Danmark skall söka finna en sjelfständig politisk bana, alltså önska skilja sig vid den politik, som följdes på konung Fredrik VII: s tid. Som denna var skandinavisk till sina tendenser, följer häraf, att den nya regimens politik böjer sig i en annan riktning. Fortfara misstämning ooh misstänksamhet hos det danska folket att råda mot Sverige och Norge, måste ock den nya regimens politik vinna dess större insteg. Ett dröjsmål af Sverige kunde ha till följd förspillandet af allt det arbete, som under de sista tjugufem åren utförtB i skandinavisk anda och riktning. Man kan ej tala om en skandinavisk politik, så länge allt inskräuker sig till sympatier och goda ord. En verklig politik består i ett politiskt tillstånd, i praktisk handling. Det vore i hög grad olyckligt för det efter-sträfvade Skandinavien, om Sverige droge sig tillbaka i närvarande för Norden afgörande ögonblick. Excellensen Hall, med hvilken jag haft tvänne samtal, har uttalat sig i hufvudsakligen samma anda. Han yttrade upprepade gånger, att det vore på sista tiden för Sverige att kunna rädda möjligheten af en framtida fortsättning på de förhållanden, som utvecklade sig mellan Sverige-Norge och Danmark under Fredrik VII: s regeringstid.
Men det är besynnerligt stt höra desammu Herrar, sorn jag förut hort yrka, att Götha Canal ej skall lemna någon inkomst, och att cj en skilling skall bli öfver till utdelning åt Actie-ägarne , nu på en gång hysa så mycken farhåga, att Actie-ägarnes Capital skall förstoras, och den tid derigenom uppskjutas, då det Allmänna kan få sitt tillbaka. Åtminstone hafva de en gång misstagit sig i sina slutsattser. För min del måste jag säga , att huru än Actie-ägarne göra sin insättning , kan jag ej finna annat, än att den ar en i laglig form gjord insättning. Herr Rosenblad, Bernhard: I händelse från de andra Stånden något ProtocollsUidrag ankommit rörande deras beslut i denna sak , anhåller jag att det mätte blifva uppläst. Herr Tham , Wollrath : Den farhågan , att, nkr Canalen £lir färdig, en Rättegång skall upps »ti Den 15 O t löher t. m. it5 emellan Bolaget och Staten , delar jag ej. Jag vet ej hvarom de skulle tvista. Isynnerhet ser jag ingen dager, huru en sidan skulle kunna uppstå i händelse det förslag , som af Directionen blifvit framlagdt, rörande Ränte-beräkningen , blef bifallit, ty i samma stund vore ju den enda fråga afgjord, om hvilken nu dispute kan uppkomma. Om ock detta förslag afslås tror jag ej, att Bolaget derom börjar någon rättegång; åtminstone skulle det strida emot min känsla. Men skulle något sådant befaras, så vore all fruktan undanröjd, örn man bifaller Directionena framställning. Det är med verklig förnöjelse, som jag här hör, att det allmänna har något att påräkna i framtiden, och sora jag hör det åberopas, att Directionens förslag skulla aflägsna möjligheten för Staten att återfå hvad den tillskjutit. Detta bör i sanning gifva mycken tillfredsställelse åt Actie-ägarne. Jag delar till en del Grefve von Plåtens mening, att Actie-ägarne kunna få någon vinst, och det allmänna äfvert något, men jag finner ej anledning, at( derföre betaga Actie-ägarne någon rättighet.
Ett sådant är t. ex. oden ”Till Bacchus och Kärleken”, som, i all sin onekliga form-fullkomlighet, föranleder, vid åtankan på den Bellmanska lyriken, en både i poetisk och moralisk hänsigt oförmånlig jemförelse; ett sådant är det redan af oss ihågkomna qvädet ”Vid Mamsell Dubois’ död”, der det vidriga ligger, icke så mycket i företaget att besjunga en dylik mamsell, som i utförandets förvändt moraliserande anspråk och vändning; ett sådant är ”Samtal med Förnuftet”, der, emot alla både den offentliga och den enskilda mensklighetens heligaste pligter, såsom lifvets enda sanna pligt uppställes en kärlek, hvars art, om ock nu en smula mindre ohöljd än i detta qvädes första upplaga, dock äfven i den nuvarande lätt igenkännes119. Sjelfva versens musik, eljest en af Kellgrens allramest utmärkande egenskaper, är, i dessa och dylika stycken, ännu icke utvecklad till någon egentligt poetisk; den är der mera, dels en blott oratorisk, dels en blott lyftning af det allmänna sällskapslifvets konversations-ton till det högsta för den möjliga välljud. De undantag, der någonting innerligare, gedignare och klangrikare uppenbarar sig, äro sparsamma, och hafva blott genom en sednare åtgärd blifvit fullt, hvad de nu äro. Så t. ex. den redan engång omnämnda Vårvisan: nu lika oskyldig, som ljuf; men i sin första gestalt behäftad med ett par numera utplånade drag af mindre fullständig oskuld. Å andra sidan äro ock, under de sednare åren, återfall i det tidigare maneret högst sällsynta. Ett sådant är den uppmaning ”Till Rosalie”, som, i kraft af sin sjelfsvåldiga ingifvelses läckra uttryck, är värdig en Catullus eller Ovidius; men i StockholmsPosten, då den befinnes vara ställd i spetsen för årgången 1789, väcker en billig undran hos enhvar, som känner Sveriges belägenhet vid det årets början.