Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bifölls. • S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedan omlörmäida Betänkanden och Memorial: N:o 74, i anledning af väckt motion om rättighet för den indelta Arméens befäl och manskap att emellan mötestiderna vistas hvar som helst inom riket. Bifölls. N:o 75, i anledning af väckt motion om upphäfvande af stadgandet i Arméens tjenstgörings-reglemente, rörande skyldighet för soldaten att söndagligen bevista den allmänna gudstjensten. N:o 76, i anledning af väckt motion, huru förfaras skall, när prest, som saknar medhjelpare, önskar begå Herrans Nattvard eller vid Nattvardsgång behöfver embetsbiträde. Bifölls. N:o 77, i anledning af väckta motioner om inskränkande eller upphäfvande af den allmogen i sju härader af Elfsborgs län samt städerna Borås och Ulricehamn beviljade serskilda handelsfrihet. Bifölls. N:o 78, i anledning af väckt motion om rättighet för rusthållare alt me delst kronoskjuts få soldatmunderingarne transporterade lill och från möten. Bifölls. N:o 79, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 57. Lades till handlingarne. N:o 80, i anledning af återremiss utaf Belänkandet N:o 59. Lades till handlingarna. N:o 81, i anledning af väckt motion om befrielse för sockne-prester från skyldigheten att åtfölja dödsfångar till afrättsplatsen. Bifölls. N:e 82, i anledning af väckta motioner, dels angående rotehållares skyldighet att inställa sig vid generalmönstring, dels örn rättighet för roteoch rusthållare alt utan all inblandning af officerare, med soldat, hussar eller båtsman afsluta knektekontrakt, m. m. Bifölls. N:o 83, i anledning af väckt motion om uppskof med tillämpandet al Kongl. Kungörelsen den 15 Juli 1859, angående laga skiftens verkställande på Gottland. Bifölls.
På det en motsvarande förändring skall kunna vidtagas vid universitetet i Lund, hvarest likväl, enär antalet af dem, som söka ifrågavarande undervisning, vid detta universitet otvifvelaktigt är vida mindre, en adjunktur i de lefvande språken för närvarande torde vara tillräcklig, måste onekligen en ytterligare anslagstillökning vara af bekofvct påkallad. ■i l)å således genom den nya professionens inrättande för den studerande ungdomen vid begge universiteten blifvit boredt ett förut saknadt tillfälle att inhemta en på vetenskapliga grunder byggd bildning i de moderna språken, men, hvad Lunds universitet angår, för att göra denna undervisning fullt gagnande, erfordras, utom professionen, större lärarekrafter, än som kunna åstadkommas med de alltför otillräckliga anslag af tillsammans 600 R:dr, hvilka nu äro anvisade för tvänne språkmästaro-befattningar, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer, till inrättande vid sistnämnde universitet af en adjunktur i ny-europeisk linguistik, måtte bevilja ett årligt anslag af 2,000 R:dr; dock så att af berörde belopp endast 1,400 R:dr uppföres på ordinarie stat, men återstoden, 600 R:dr, beviljas att utgå blott intill dess nuvarande lönerna för språkmästare-befattningarne vid samma universitet, utgörande sammanlagdt enahanda belopp, blifva lediga och kunna såsom tillgång för den nya lärarebeställningen beräknas; Och torde Rikets Ständer, med anmälan oin detta beslut, i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes förordna, att språklärarebefattningarne vid Lunds universitet hädanefter icke må återbesättas, utan att de dermed förenade löner, i den mån de blifva tillgängliga, användas för den nya adjunkturen i ny europeisk linguistik. 32:o. Samma motionär.
Majit måtte hos Rikets Ständer utverka deras medgifvande för sökanden att, efter erhållet afsked från nämnda Chefsbefattning, varda på Rikets allmänna Indragnings-stat uppförd till åtnjutande under sin återstående lifstid af pension svarande mot det aflöningsbelopp, sex tusen Riksdaler Riksmynt, som han nu på Telegraf-verkets stat uppbär; — varande i öfrigt, angående General-löjtnanten Akrells verksamhet meddeladt, att han, som, efter ådagalagda förtjenster både såsom lärare vid fäderneslandets militära läroverk, såsom praktisk Ingeniör-officer och i krigstjenst under 1813 års fälttåg i Tyskland, år 1831 biel' utnämnd till Chef för den då organiserade Topografiska korpsen samt derifrån först år 1856 erhöll nådigt afsked med en genom årliga afgifter förvärfvad rätt till pension från Arméens Pensionskassa, mottog under tiden, bland andra offentliga uppdrag, äfven det år 1852, att utarbeta förslag till elektriska telegrafiinier i riket och förordnades år 1854 till Chef för Elektriska Telegraf-verket, med hvilken Chefsbefattning äfven Styrelsen öfver det äldre Optiska Telegrafverket numera vore förenad. På den civila bana, han sålunda beträdt, fortfore han att med sällsynt nit och en intill sednaste ålderdomen bibehållen själsspänstighet och arbetsförmåga gagna det allmänna, som deraf egde ett obestridligt vedermäle i den inom kort tid anordnade och numera genom hela riket utsträckta Telegrafledningen. För det land, General-löjtnanten Akrell sålunda och på hvarjehanda andra sätt under sin ovanligt långa och verksamma tjenstetid egnat frukterna afsina mångsidiga kunskaper, gin rika erfarenhet och sin outtröttliga arbetsamhet, vore det, enligt Kongl. Maj:ts åsigt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152.
N:o 2 föreslagna lag för enskilde banker, utan annan förändring, än det deri redan intagna tillägg af orden ”med Rikets mynt”, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer, utom förenämnde tillägg, den förändring af sagde § att äga rum, att i stället för orden ”6 r:dr 32 sk. b:co, motsvarande 2 r:dr 24 sk. silfver”, införas orden: ”3 r:dr 16 sk. b:co, motsvarande 1 r:dr 12 sk. silfver.” Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som roijer: Ja — 30. IN ej - 54. § 9. Bifölls. § 10. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Uti Usla mom. af 10 § står: '”Upplåning, vare sig pä creditiv eller genomförsträckning och deposition, må ej eller af banken göras lill högre sammanräknadt belopp, än hälften af hvad ä tecknad grundfond finnes i banken insatt”; d. v. s. alt om £ af det tecknade beloppet insättes, skall icke mer än g få mottagas i deposition, oell således, dä en million tecknas, skullo, icke mer än 125,000 r:dr‘ få deponeras pä uppoch afskrifniugsräkiiing. Utsk:ns mening hr här troligen orätt uttryckt, oell jag förmodar, att meningen varit att uttrycka hvad som förut varit stadgadt, nemi. att upplåningen icke må fä uppgå till mer än hälften af teckningssumman. Eljest skulle deu sä nyttiga rättigheten, att på deposition eller uppoell afskrifningsrakning fä emottaga medel, alltför mycket inskränkas, hvilket förmodligen icke kan vara meningen, helst man genom ett något vidsträcktare medgifvande i detta fall ingenting kan äfventyra. Jag hemställer derföre, att i delta moment måtte, i stället för ”hälften af hvad å tecknad grundfond finnes i Banken insatt”, införas ”hälften af den tecknade grundfonden”, eller ock ”hälften af leekningssumman,” hvilken sednare benämning Utskin förut nyttjat. 68 Den 23 April e. m.
Sedelstocken^ Hypothekmassan och Silf verf onden j böra sedermera bibehållas orubbade. Silfverfonden bör, genom en stadgad föresalts hos Nationen, till dess tid blifver„ lika noga förvaras emot hvar Riksdagsman, som vill öka den, som samma Silfverfond genom säkra lås och tjocka murar, förvarades emot Den i5 April. 6li dera, som skulle vilja minska den. Jag sade: till dess tid blifver; då blifver tiden, när kloka oeconomiska Författningar i flere år har verkat en öfvervigt i Productionen, utöfver hvad vi årligen consumera, har flyttat oss från den ställning, hvari vi nu äro, att vara skyldiga, kanske nära 2 års export, till den att hafva fordran af ett års import. Då blifver tiden, när våra Näringar, eller rättare frön till Näringar, hafva hunnit slå djupa rötter, när den nya Hushålls-methoden, de nya Rörelser, som i flere af våra provinser, såsom cn följd af ökadt Rörelse-Capital, infördes, fullständigt har hunnit utveckla de välgörande följder de skola medföra, så snart principerna consequent följas, och allt har hunnit stadga sig. Då blifver tiden, när årligen vår sjelfständighet i Finance-väg ökes, då blifver det tid, att med lika mycket låta Banquen inköpa Silfver till den äskade Fondens tillväxt; då kan man med detta medel på en gång förebygga en för hastigt fallande cours, och tillika närma sina efterkommande till en Silfverperiod. Mera härom längre fram. Att denna lyckliga ställning ännu icke har blifvit Sveriges, att decennier fordras, och orubbade Författningar under decennier, för att föra oss dit, det må ingen, hvarken af Regeringen eller af Ständerna, försöka att dölja för sig sjelf; det lyckas honom intet länge, och det kan hända, att ett allmänneligen utarmadt Fädernesland snart erinrar honom derom. Sedan jag yttrat denna min tanka om alla dessa, större och mindre, Realisations-försöks Cl2 Ben i5 April. nu varande olämplighet, utber jag mig vidare» att inför Ridderskapet och Adeln få utveckla den plan, som i det föregående blifvit i korrthet angifven.
Äfven jag är i denna fråga af samma tanke som hr Cederschiöld, nemi. att det af Hr Just.-Ombudsm. föreslagna tillägget till 1 kap. 12 § Bätteg:s-B:n är af behofvet påkalladt. Det finnes f. n. icke någon författn. eller något lagrum, som stadgar bestämdt ansvar för tjenstefel, som begås af domare, K. Befhrde eller någon annan Statens tjensteman, hvarföre det icke sällan inträffat, alt då jag, i de fiskaliska aktioner, jag sett mig nödsakad anställa, yrkat ansvar enl. den ifrågavar:de §:n, den till talade tjenstemannen invändt, att densamma endast handlar om det fall, då domare fäller orätt dom, och således ej är på andra tjenstemäns förseelser tillämplig. Just till följd af bristen på bestämd lag i dessa fall, har man sett sig tvungen att i de flesta fall, då ansvar för tjenstefel ådömas, åberopa 1 kap. 12 §:n, Rätteg:s-Balken, men han har dervid ej vågat använda de vanliga ■uttrycken: »jemlikt» eller »i förmågo af» den eller den §:n, utan man har måst begagna uttrycket »enligt grunderne i 1 kap. 12 § Rätteg:s-B:n»; hvarmed man tydligen gifvit tillkänna, att man Don 7 Februari. 345 medgifver närande § ej vara på det ifrågavande fallet fullt tillämpas, ehuru man mäste använda densamma, derest ej en tjensteman skulle undgå ansvar för tjensteförseelser. Följaktligen är jag af den tanke, att en författn. i den af hr Just.-Omhudsm. angilna syftning verkligen är af hehofvet påkallad, ehuru jag för min del anser densamma höra erhålla den utsträckning, att den Liefve tillämplig, ej allenast på domare och Landshrr, utan äfven på andra Rikets embetsoch tjenstemän. Denna åsigt har jag icke velat underlåta att till R. o. Ad:s prot. uttrycka, ehuru jag, lika med hr Cederschiöld, vid nu mera uplysta förhållande ej anser det vara tjenligt att yrka återremiss.
Den, som gillar Utskottets af två Stånd godkända förslag, att den för Jern-kontoret i 35 § 4 mom. af nu gällande Bevillnings-förordning stadgade bevillning skall upphöra, och nämnde moment följaktligen ur Bevillnings-förordningen utgå, äfvensom att i 145 § skall intagas ett sä lydande stadgande om bemälde kontors bevillnings-frihet: »Jern-kontoret, sd lunge dess vinstmedel användas till allmän-nyttiga ändamål,» röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Ucvillnings-UlshoUels Memorial, N:<> ~S. 13 vinner Nej, antages (Irsta alternativet) Ridderskapet och Adelns beslut, (2:dra alternativet) Bonde-Ståndets beslut. §§ 37 och 38. Borgareoch Bonde-Stånden hafva godkänt Utskottets förslag, att bibehålla nu gällande, stadganden i dessa §§, angående afgift för karakters-fullmakter, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slandet beslutat, att lii Artikeln skall ur Bevillnings-förordningen helt och hållet utgå. I anledning häraf får Utskottet inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Rreste-Ståndet, att förena sig med de andra två Stånden i bifall till Utskottets förslag; men 0111 denna inbjudning icke antages, lärer omröstning böra ske enligt följande voteringsproposition! 13:o. Den, som bifaller Bevillnings-Utskottets af två Stånd godkända förslag, att nu gällande stadganden i lil Artikeln, eller 37 och 38 §§, angående afgift för karakters-fullmakter, skola bibehållas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer III Artikeln att ur Bevillnings-förordningen uteslutas, samt de följande Artiklarnes och §§:nas ordnings-nummer att derefter rättas. § 39. Ridderskapet och Adeln har beslutat följande från Utskottets förslag afvikande lydelse af 2:dra mom. i denna §: »Mantalsoch Skattskrifning förrättas inom hvarje stad eller socken; dock må liera socknar kunna förena sig om gemensam Mantalsoch Skattskrifning».
Der har statskyrkans uppfostran i detalj misslyckats, men hela andan inom den institution, som man formelt kan tillhöra, fastän man i sak är hennes fiende, som gynnar slappheten och halfheten, och som vänjer sinnet vid ett mindre ärligt väsen, har dock be-smittat äfven dessa i sjelfva trossakerna likgiltiga, sa att de aktivt eller passivt hjelpa till att uppehålla den statskyrkliga bvgnaden. Den aktiva delen af desse indifferente, som sä väl satt sig in i dogmerna, .att de funnit dem utan förnuftig kärna och tröttnat vid alltsammans, ifrar af helt andra skäl än religiösa för statsreligionens bevarande som sådan, förnämligast emedan denna är ett » välgörande band » (ett maktmedel) i och för samfundsordningens upprätthallande. Man borde icke behöfva spilla ett ord pä en teori, som åsyftar att hålla menniskor i styr genom den konstlade vördnaden för en i tysthet erkänd osanning. Der föreliggef alltid ett bedrägeri. Den vördnad, dessa personer sjelfva hvckla, mäste dock räknas till statskyrkans stöd, framför allt derlor att den i all sin bedräglighet till en tid lockar andra, mindre reflekte-T&amp;nde till efterföljd. Men detta stöd är af den art, att dess falskhet endast behöfver blottas, för att i hvarje ärligt sinne lörlora sin betydelse. Den passiva delen af detta slags stödjepelare för statskyrkan utgöres af de lättsinnigt indifferenta, som både erkänna dogmernas värdelöshet och olämpligheten af en statsreligion, men som tycka, att de för sin del hafva det mycket bra inom statskyrkan, och hvarken taga ett steg för att utträda nr henne eller bekymra sig öm hennes verkningar hit eller dit för andra menniskor. De skulle icke ha något emot hennes fall, men få de blott vara i fred, så som det nu är, och de i sitt umgänge fritt få skämta med allt hvad religion heter, så ha de icke heller det ringaste emot statskyrkan, eftersom de genom henne utan allt besvär till-fredsstält samhällets fordran på hvarje individ, att Tian skall bekänna sig till en viss lära. Det är deras religiösa behof.
I skrifvelse till Advokat-fiskals embetet i Kongl. Göta Hofrätt framstälde jag derföre, i enlighet med hvad här ofvan är anfördt, sakens beskaffenhet och mina åsigter derom samt tilläde att, enär Bollebygds Häradsrätt, i öfverensstämmelse med det här ofvan åberopade och anförda stadgandet i 4 Kap. 2 § Straff-balken, genom beslut den 3 Maj 4 864 rätteligen förklarat Anders Andersson i Fläskjum, såsom med full bevisning förvunnen om det urbota brott, 20 Kap. 7 § Missgernings-baiken 51 omförmäler, skyldig att träda i häkte, men samma Häradsrätt vid följande ransakningstilifälle den 21 i sistnämnda månad, ehuru några omständigheter hvarken då eller dessförinnan tillkommit, hvilka upphäfvit eller förändrat, vare sig verkan af Rättens vid nästföregående rättegångstilifälle fattade, ofvan omförmälda, beslut, den redan förebragta bevisningens fullständighet och tillförlitlighet, eller brottets grofva och urbota beskaffenhet, eller som i öfrigt förtjenade afseende, utan fastmera nya förbrytelser blifvit emot den tilltalade angifna, icke destomindre beslutat, att bemälde Anders Andersson skulle ur häkte frigifvas, måste jag anse Häradsrättens vid sistberörda tillfälle fattade beslut, som tillkommit genom Nämndens, i strid med Domhafvandens yttrade åsigt, enhälligt uttalade mening, vara uppenbart olagligt; i följd hvaraf jag uppdroge ät bemälda Advokat-fiskals-embete att inför Kongl. Hofrätten lagligen tilltala de uppgifne Nämndemän, som den 21 meranämnda Maj suto i Rätten och förenade sig om Rättens då fattade beslut rörande Anders Anderssons frigifning, samt å bemälde Nämndemän, som, vid det förhållande att de varit från domaren skiljaktige och fallit på den mening, som blef Rättens utslag, borde för dom sin svara, yrka det ansvar, hvartill lag och sakens beskaffenhet föranledde.
Likawäl har försöket stett och Taxeringsmännen i sin förklaring swarat, at om denna Kammar-Rätts anmärkning af sä obillig och 0- rättwis bestaffenhet framstaldes inför Thronen, stulle den derstädes blifwa ansedd säsom en styg - L2c) Den s.Z Maj. gelfe — ___ — Kongl. Kammar-Rättens sr.. observation. "Som öfwerflöds-afgift efter 4 ^rt. 1 Z. bör erläggas til det högsta pä personen kan be» löpa efter dest carster, tjenst, rörelse eller förmögenhet; sä prkas, at hwad de uti föregäende punct upräknade Säteri-ägare, mindre än 4 R:dr blifwit päförde, mätte Kongl. Mast och Kronan ersättas, nemligen" här upräknas ellofwa, af hwilka den förste en Major, och den siste, en fattig afskedad Under-Officer, — nägon annan contra anmärkning torde här icke behöfwas. ZA Observation pa§. A18 afffedade Soldaten Kils Källbom pä Hamra ägor i Rumskulla socken upföres til afkortning för 1 R-dr 8 § 9 r:st, men dä det sol. 1936 bilagde betyg af 2:ne jäfaktige äboer i Hamra icke är pä minsta sätt gällande, samt Herr Kyrkoherden Olok Kiellbolms meddelade attestatum endast innebäller at Soldaten Källbom är fattig, deraf icke följer, at han warit oförmögen genom arbete bos äboerne i Hamra sig sine Kronoräntor afbörda, sä anmärkes ofwannämde afkortade summa, at Kongl. Maj:t och Kronan ersättas med r R:dr 8 st 9 r.st. Af desta anförda exempel, som bewisa, huru Kongl.
Ridderskapet och Adeln är till Utskottet remitterad, en af Herr Grefve Frölich, David, vackt motion, att Guldoch Silfvermynt» som, sedan det från Banken fullvigtigt utlemnats, blifvit, af hvarjehanda orsak eller vållande, undervigtigt, ej må i 'liqvid eller vexel emot lagas annorlunda, än såsom omyntadt Guld eller Silfver eldigt vigt. Och har Utskottet, vid pröfning af denna motion, funnit betänkligt att, på sätt Molionairen åsyftat, meddela någre bestämda föreskrifter, burn förhållas skall i de fall, då undervigtigt mynt till Banken inlemnas, utan trott sig böra tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, att, med afslag å det af Molionairen framställde förslag, besluta, det enahanda försigtighetsmått, sorn under föregående Silfver-utvexlingsperioder varit begagnade till Bankens fredande i möjligaste måtto från förluster, genom undervigtigt Guldoch Si ifve enry rits emottagande, jemväl för framtiden må iakttagas. Stockholm den 7 Jan. 1825. * N:o 7 cp Ankom till Exp.-Utsk. den 12 Jan, Betänkande, i anledning af Herr Rosenblads, Bernhard, motion om rättighet för Batiken att upptaga lån, till förstärkande af fotiden för Handels-Disconten och belåningen af publika papper. Ifrån Höglofl.
Jag anmärker sålunda, att de, som upträdt emot Hr Ehrenhoffs förslag, hufvudsakligen fästat sig dervid, att förslaget skulle enl. deras antagande förnärma realisationens grunder. Men häruti ligger ju Mine Hrr! ett erkännande, att frågan tillhör BankoUtsk:t; ty ehuruväl jag är af den mening, att Bevilln.Utsk:ts tillgöranden vid denna Riksdag komma att ega ett ganska stort inflytande på realisationens upprätthållande, så lärer väl detta icke vara de Hrns åsigt, som uppträdt emot motionen, och då nu Hr Ehrenhoff sjelf begärt att haus förslag måtte remitteras till BankoUtsk:t, samt de åtgärder, han åsyftat, efter hans åsigt fordra en skyndsam verkställighet, och BankoUtsk:t dessutom är oförhindradt att sammanträda med Bevilln.Utsk:t, tror jag, att det är rättast att remittera motionen till förstnämnde Utsk. Hr Cederschiöld: Jag har icke heller begärt ordet för att yttra mig i sjelfva hutvudsaken, ehuru jag anser frågan otvifvelaktig! behöfva en närmare utredning; men jag har uppträdt för att afgifva en protest emot Pir Mannerskantz’s förslag att remittera motionen till Bevilln.Utsk:t, för att dermed visa, att R. o. Ad. ansåg frågan icke hafva att göra med Banken. Hr Mannerskantz protesterade visserligen emot Hr Lefréns förslag att vägra remiss; 56 Dtsn 2 November. men jag anser Hr Mannerskantz’s förslag vara nära nog detsamma. Ty om vi skulle remittera frågan till Bevilln.Utskit, under förklarande att den ej rörde Banken, så skulle vi hafva afgjort sjelfva hufvudsaken innan den uti vederbörligt Utsk. erhållit nödig utredning. Jag får dessutom fästa upmiirksamlieten på 32 § R.O., som innehåller: »BankoUtsk:t, som utgöres af 36 ledamöter, skall öfverse Bankens styrelse och tillstånd, samt gifva föreskrifter om dess förvaltning.
Fru Fitinghoffs novellistiska franiställning lär blifva i tryck till - gänglig, hvarför vi kunna inskränka oss till att namna såsoni skriftens hufvuddrag följande: yrkandet att skolan icke måtte öfverflygla hemmet, utan livardera få sin rätta plats i uppfostran, att barnen ini utvecklas i enlighet med sina anlag, dessa må nu peka åt lärdomens höjder eller det tarfligastc praktiska arbete, hvartill slutligen kommer uppvisandet af en bedröflig produkt af ensidig skolbildning, hos hvilken den osmälta lexlärdomen förenas med kokettens och modedockans alla olater. Här nedan följer den prisbelönade skrifien, och har man anledning hoppas, att förkn, när tid och krafter tillåta, framdeles koriiiner att meddela en plan till bildningsanstalter äfven för tjenarinnor, jämte eii historik öfver de nuvarande hushållsskolornas uppkomst och verksamhet. 95 En tidsenlig uppfostran af husmodrar. Af Hedvig Haglund. Skrift, prisbelönt af Fredrika-Bremer-Förbiindet. Qvinnans uppgift för hemmet, hennes angelugnaste omsorg. vår tid har den s. k. qvinnofrågan, såsom varande en a f mänsklighetens vigtigaste angelägenheter, allt mera trädt i förgrunden; särskildt i vårt land har den tagit i sin tjenst många bland dess bästa literära krafter, föranledt utgifvandet, af tidskrifter, bildandet af föreningar o. s. v., med ett ord, framkallat en högst ovanlig rörelse och ett starkt intresse hos den nuvarande generationen. A110 detta oaktadt finner man dock ännu, den dag i dag är, qvinnans uppfostran för sin egentliga kallelse vara tämligen styfmoderligt behandlad och i det allra närmaste öfverlemnad åt ” det husliga lifvets traditioner ”, eller beroende af ett slags låt-gå-system. Ty, ehuru redan biskop Fenelon på sin tid i en liten fijrträfflig uppfostringsskrift: ” De l ’ education des filles ”, *) uttalade tänkviirda ord om vigten af denna del af qvinnans uppfostran, gro, det niåste väl erkännas, de framsteg vi på detta område gjort ganska obetydliga.
För nära 40 är ätogo sig Riksens Högloflige Ständer en Bevillning, under namn af Medicinalfond, i afsigt att förekomma nämnde olyckor; och dä afsigten icke alldeles förfelat, kan man likwäl säga, att densamma pä längt när icke har blifvit vunnen eller möjligen har kunnat winnås med ett sä ringa anslag; hälst dä penningen, jämnförd med varuvärdet pä denna tid blifvit sä ganska mycket nedsatt och till aflöning mera än otilräckelig. Lägger man härtill, att jämte nya Medicinal - Statens aflöning, inrättningen af Curhus, resor samt Mcdicamenters inköp för de fattige af denna Fond borde bestridas, sä röjer sig nogsamt, att ändamälct, sä visligen afsedt, icke har lyckligt kunnat upnäs i brist af medel. Hjelpen är att söka uti en förökad ärlig Mcdicinal-Fond. Den Pcrsoncle afgift, som Riksens Siänder 1772 beviljade, är föga svarande emot Upbörds - och Redovi» nings-kostnaden. Säsom Biskop har jag för min Person endast att betala sex runstycken. Min hust.u och Mantalsskrefne barn betala lika mycket hvardera, och för hvart Tjenstehjon crlägger jag ett runstycke. Min hela afgift gär säledcs icke till tre skillingar, hvilka synas wara ett altför ringa biträde til en sä vigtig och nödvändig afsigt, fym ofvanförc nämnd är. Jag underställer derföre vördsammast H. Ärke» Biskopen och Talmannen sams Högwörd. Ständet, om icke en betydligare förhöjning af denna afgift bör finna rum och Kongl, kollegium Mcdicum sämcdelst, likväl efter Kongl. Majtts