Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(med ansträngning). Max – ni har ingen rätt att tala till mig, som ni nu gör. MAX (lidelsefullt). Rätt? – Själfva klangen i er stämma, då ni nyss ropade mitt namn ger mig rätt. LEONORA (vill gå). Ni tar fel – ni vill taga fel. MAX. Stanna Leonora! – Det är hög tid, att vi en gång få tala till slut. LEONORA. Hvarför i all världen? Jag vet allt, det ni har att säga mig ... (Bedjande, i det hon närmar sig honom.) Max, inser ni då icke, att ni, om ni säger ett ord till, gör vår vänskap omöjlig. MAX (hänsynslöst). Den har länge varit omöjlig. Eller vill ni verkligen, att jag skall tro, att ni, fru Leonora, som annars just inte är feg, inte för länge sedan sett klart i detta? LEONORA. Kanske ... Ja, så har jag väl varit feg då! Men ni kan då åtminstone inte förebrå mig, att jag någonsin sökt fängsla er med några – dumma förhoppningar. MAX (bittert). Nej – ni har varit ärlig nog och otadlig till fingerspetsarna. En bourgeoise – inte af öfvertygelse – ni är öfver hufvud intet af öfvertygelse, men af födseln. »Dumma» förhoppningar – ni nedlåter er inte ens att säga falska! LEONORA (stött). Det kan ju vara precis detsamma ... MAX. Nej, det är icke detsamma. Ty efter er uppfattning vore det först och främst en »dumhet». LEONORA (mer och mer retad, utmanande). »Det?» – Hvad? MAX (hänsynslöst). Att rymma bort med mig. Jag har aldrig ens vågat häntyda på det – ännu mindre föreslå er det. Nu kan ni höra, att jag i mitt innersta åtminstone tänkt mig möjligheten. LEONORA (med okonstlad förvåning, utan att ens bli förnärmad). Men, Max ... Det är otroligt. Bara att tänka sig ... Och ni, som känner mig ... MAX (med stigande häftighet). Ja, jag känner er. Jag vet på pricken, hvad ni accepterar och hvad ni icke accepterar.
Om, utöfver hvad sträng rättsgrund och oafvislig nödvändighet kräfva, utvägen till ärekränkningars beifrande försvåras genom sådan fara för den angripne, att han städse måste anse det tysta, icke ötverklagade lidandet vara ett mindre och hastigare öfvergående ondt, än sjelfva det skydd lagen åt honom anvisat; om derföre ärekränkningarne i allmänhet blifva lemnade utan åtal; då synes all anledning vara till förväntan, att skandalen skall allt djerfvare frodas och, med begagnande af lätt tillgängliga medel för den mest vidsträckta offentliga verksamhet, ordna sig till ett vinstgifvande särskildt yrke inom samhället. Ofver de moraliska följderna af ett sådant förhållande inom allmänna rättstillståndet är det öfverflödigt att göra någon särskild betraktelse. Grundtanken i det af Lagkomittén föreslagna stadgande har icke tillåtit någon begränsning af bevisningsrätten, utan denna måste lemnäs fri ända till möjligheten deraf, att samtliga Rikets allmänna Underrätter kunde samtidigt vara sysselsatta med ransakning om ett och samma på ett enda ställe begångna brott, hvilket som helst, och det utan hinder deraf, att alla dessa Domstolar förut, men på annan angifvares talan, ransakat och dömt öfver verkligheten af samma brott, hvilket ransakande och dömande således kunde när som helst förnyas, så länge den angifne personen lefver och angifvare emot honom uppstå, ådragande sig åtal för ärekränkning.
Under fortfarande oswikelig öfwertygclsc om de lägre Folk-clastcrnes behof af förskoning och lindring, sä wida frän deras myckenhet nägot fortsatt bidragande till Statens understöd skulle wara att päräkna, och under en bekymmersam kännedom af Rikets ökade rcfwor, har ingen annan utväg äterstätt för Utskottet, än att för den förmögne stadga en progrestivt stigande afgift, om eljest den för, modadc dryga beskattningen skulle möjcligcn kunna ut» gä. Utskottet wägar hoppas, att Riksens Hbgloflige Ständer, utan twekan, stola stänka sitt bifall ät de tänkesätt af rättwisa och billighet, som härwid wägledt Utstottcts bemödanden, och att bland Rikets förmög» ve, men lika sä upplyste, Medborgare icke en lärer finnas, som ej, efter inhämtad kännedom om den allmänna nöden, stall dela Utstottcts bekymmer och göra rättwisa äfwen ät de Beslut, hvilkas följder drabba Honom sjelf tyngst. Det är blott genom en rikti - Den 2Z September. 8rz riktig fördelning af dista tyngder, som de i allmänhet kunna blifwa drägclige, och Utskottet wägar ännu hoppas, akt äfwen i det hänseende, efter yttersta mbjelighet, hafwa uppfyllt sin pligt. Åtminstone ärv be o, lägenheter, som wid förra BeskatiningSsätlet allmännast wörö öfwcrklagade, med sorgfällighet undanröjde, sä widt det sig göra lärit, och Utskottet har frän början af dest öfwerläggningar oafbrutet haft till ögnamärke billighet och räktwisa för de skattdragande, enkelhet i Räkenskaper och Uppbörd, säkerhet för utbekommandet af Statens faststälde behof, jämte all den lätthet i tillämpningen af Beskattningsmethoder, som med förstnämnde egenskaper stätt at, förena. Det tillhörer Riksens Högloft.
— Det torde säledrs rj böra ankomma pä Justitiä Ombudsmannenomprifwande om resor i Landsortrrnk skola ske eller rj. — Twärtom bör det efter min tanka wara owillkorligen fdreskrlfwit att Justitiä Ombudsmannen eller hans Suppleant, ärligen skall göra resor i LandSortcrnc, pä bet att Landels Jnwänare lättare mä äga tillfälle gifwa tvid handen det lidande, som dem kan drabba, eller de oordningar som tarfwa rättelse. — Genom en jämn tillsyn uträttas kanske mera än genom Actioner. Retroaktiv wcrkan af en ny Lag är aldrig skild frän betänklighet, ty den skulle oftast wara skaLclig, men nägon wänlig följd deraf, att Justitiä ombudsmannens Embets-befattning kunde sträcka sig till Utflay, Domar och handlingar af äldre strtum ät» hanutnämnande kan jag ej inse, hälst answarskyldigheten förut genom Lagar warit stadgad, och denna nya EmbetSmanna-befattning hufwudsakeligen ej är annan än den Justitiä - Cantzlcren förut vdeld tilkom» mit, hwaraf följer att Ombudsmanskapets retroaktion werkan ej medför nägon olägenhet, I öfrigt torde dek ej wara otjenligt om Justitiä, Ombudsmannen blefwe förbunden, att om alla be actioner han anställer, underrätta KonungenJustitiä-Cantzler pä det Embetsmän icke mä blifwa underkastade det äswentyr att af twänne publique Åklagare för samma sak warda tiltald. Med anledning häraf, och hwad uti ben projecterade Jnstcuckionens 1 Z finnes stadgadt, att Justitiä - Cantzlerens göromäl icke mä af Justitiä - Ombudsmannen Stala-, och att dennes ätgärder ej stä under - 47^4 Den Zo (Vctober. ber Iustitiä Cantzlercns Stal, synes mig böra följa, att bägge hwarken pä en gäng eller serskildt kunna ätala en och samma förbrytelse.
Of’ od) bronan affltttabe (Sontracter, forn nteb ftämplgbt papper böra förfed, Ijaft befattning, tittfe, mib anfmar, att ©ontractet, febait bet fullgjorbt blifmit od) ben contraf)erabe fumman betalb, afforbrad contra£>enten, att biläggad räfettffapertte, på bet att mib reoijtoit utrönad må, fmmmiba författningend föreffrift iafttagen blifmit; börattbe för öfrigt någon betalning ide, titt jiörre etter ntinbre belopp, titt contraljenten merfjlättad, innan féontractet, ont bet ej futned å erforbertig darta ffrifmet, blifmit nteb behörig fpttnabd i3:o 2)e erentplar af ^ipred Ettman tillftjit c Sörfattttiitgend efterlefnad i:o giffaler, $rono 2:o 25erroib ega be att njuta SSårt Siåbiga hägn och beffybb till gobo, [arnt fftmbfam och fraftig hanbrärfniitg ho3 domare och öfrige ©mbetdmän. 3:o Sinnad befje betjente ej härutinnan fullgöra fina pligter, late Suftitiae? (£anjlerd 4:o £ib, att emot SDontare eller ©rnebitiondfjafmanbe anftäfla åtal för un* berlåten eHer felaftig d)artering i be fall, 2öårt (£irculär SDå meberböranbe ^reftman, på fatt mibare förejTrifmed, aflemnat för® ledning å be inom pastoratet unber förflutna året förefallne ledningar till altenflfapd ingåenbe, mare l)an från åtal för embetd JDomflol t mål, roranbc ®täui.|}labc
Eidderskapet och Adeln gjorde Anmärkningar blifvit anfördt, att, då den lätta Uåne-tillgången och förmånen att erhålla undsätuiingb-spannmål till lägre pris än de gangbare hittills vållat, att denne rättig - i 89^ Stats-TJtskottas Bctänkanden. het blifvit alltför vida utsträckt, vöre nödigt, att föi flumé misstag i anseende till utborgningar sa rältas, att, enär Credit för Jdemmansbrukare emot säkerhet kan beviljas, elen icke bör medgifvas för längre tid än ett halft är, högst Nio mannder, och att dell, som contant betalar, (under kvilket villkor alla anses hafva lika rätt till undsättning), bör äga någon förmån i 'ett nedsatt pris i jemnförelse till Låntagaren, samt att andre på Landet, såsom Torpare, Soldater, Handtverkare och Arbetsfolk, icke, som ännu lärer ske, lemnäs utan säkerhet Spannmål på Credit, hvarigenom förluster för Magazins-Fonden uppstått, hvilkas afskrifning ej i annan väg bör beviljas, än nu gällande Författningar derom föreskrifva. Flere Ledamöter af Väilofl. IBorgare Ståndet, hafva deremot-ansett, att det vore vida bättre om aldrig något Sädes-understod från Statens sida voie att påräkna, och att derigenom en allmännare god hushållning med hvarje års skörd obestridligen skulle förspöxjas. Minst an es denne omfattning lämplig i ett Land, der JBrännvins-Bränningen är i den fria Utöfning som hos oss. I det afgifne förslaget har Utskottet ådagalagt vådan af de alltför vida utsträckte Spannmåls - utlåriingarne och fördenskull ansett det högst angeläget, att desse understöd ovilkorligen inskränkas inom verkeliga behof. Och har Utskottet således i hufvudsaken ej vidare att tillägga. Att alla som kunna betala Undsätt* nings-Spannmål skola utan afseende på behofvet vara berättigade till understöd, anser Utskottet leda till ganska betänkeliga följder: stridande Stats-Utskottets Betänkanden.
Skrifvclset N.o ij2. 4' 5 de tillförene, då cancelli-gebiihren egde rum, varit från dylika afgifler för deras fullmagter befriade, desto mindre synes böra leda till befrielse från den stämplade pappers-afgift, hvari cancelli-gebiihren och sportlerne blifvit förvandlad, som det alltid måste anses vara en synnerlig fördel för tjenstemän att, i stället för den tillfälliga inkomst sportler inbringa, af staten åtnjuta en deremot svarande förhöjd och ständig lön, det i ofvan åberopade 10 § stadgade undantag från charta: sigillal£e-afgift för tjenstemännens inom E. K. M:s Cancelli fullmagter funnits icke vidare böra medgifvas, samt föreskriften derom följagtligen ur Författningen böra utgå. 6 §> Di de af manskapet vid Armen och Flottan, hvilka, i anseende till bristande arbetsförtjenst i hemorten, nödsakas hos vederbörande befälhafvare begära s. k. permissions-sedel, för att i annat Län söka en sådan förtjenst, icke skäligen böra, såsom hittills egt rum, betungas med afgiften för stämpladt papper till deras permissions-ansökningar, helst en så beskaffad afgift icke kan för andre till allmogen hörande personer ifrågakomma, hafva Rikets Ständer, i bifogade Förslag, bland från stämpladt papper befriade ansökningar jemväl upptagit de ifrågavarande. Vidare och då Arfskiften och Bouppteckningar, när behållna summan icke uppgår till 50 R:dr, äro från stämpladt pappers-afgift befriade, samt denna befrielse, enligt Rikets Ständers åsigt, bör gälla, ehvad handlingen i original eller afskrift företes, men olika meningar härom gjort sig gällande, hafva Rikets Ständer ansett orden ”äfvensom afskrifter eller utdrag deraf’-’ böra efter nämnde båda rubriker i Författningen tilläggas.
Hvad derefter angår det af Herr von Koch, N. S., väckta förslag, att juridiska fakulteterne i Upsala och Lund skulle från dervarande universitet skiljas och förflyttas till hufvudstaden, för att der till en gemensam undervisnings-anstalt organiseras; så får Utskottet, dels för så vidt juridiska fakulteten i Lund beträffar, åberopa de, enligt Utskottets tanke, giltiga skäl, som för dervarande universitets bibehållande i dess helhet blifvit i första punkten af detta betänkande anförda, dels ock, i afseende å frågan om hitförflvttning af Upsala universitets juridiska fakultet, erinra om det nära och oskiljaktiga samband, som eger rum emellan rätts-vetenskapen samt de filosofiska och historiska vetenskaperna, och i anseende hvartill det torde vara oförenligt med det vetenskapligt juridiska studiets bestånd att afskilja Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 97. 7 flen juridiska fakulteten från sin nuvarande närmare gemenskap med den filosofiska. Det finnes ock vetenskaper, tillhörande sistnämnda fakultet, t. ex. moral-filosofien, hvilka ingå såsom examens-ämnen i den juridiska kursen, så att, om den ifrågaställa förflyttningen skulle verkställas, en mer omfattande undervisnings-anstalt, än den nuvarande juridiska fakulteten, måste i hufvudstaden till vägabringas. På grund häraf och då, enligt nu gällande föreskrifter för anställning i Statens tjenst, några andra praktiska öfningar för juris studiosi, än som kunna i Upsala deni beredas, icke förr än efter genomgången tjenste-examen synas kunna härstädes blifva för dem att tillgå, får Utskottet, äfven med afseende å det outredda skick, hvari frågan blifvit i motionen framställd, vördsamligen hemställa. att förevarande förslag icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Beträffande slutligen det af Herr Cederschiöld, F. A., alternativt framställda förslag, »att medicinska fakulteten i Upsala må förenas med Carolinska medico-chirurgiska institutet lill bildande af en medicinsk läro-anstalt i Stockholm,» anser sig Utskottet, till vidare utveckling af de grunder, motionären anfört och i hvilka Utskottet hufvudsakligen instämmer, böra andraga följande:
Nu mera äro de dock icke någon sällsynthet. De blifva mer och mer allmänna. Men då lagen måste modifieras efter de förändringar, sorn de förhållanden, hvilka den bar att ordna och skydda, kunna under tidens lopp undergå, bar Utskottet sökt att, med bibehållande af grundtanken i oftanämnde lagbud, så modifiera detsamma, sorn närvarande tidsförhållanden kräfva. Det är orsaken till bestämmelsen i 5 § af Utskottets förslag, att den, som stjäl mindre än en mansbörda trädeller jord-frukt eller mindre än ett lass buggen ved m. m., fortfarande må dömas för snatteri, så framt det tillgripnas värde ej går öfver tio daler. Om emedlertid skäl än äro att ej såsom stöld stämpla tillgrepp af ringare belopp, sorn ej särskildt äro utmärkta för större ondska, då de första gången löröfvas, har likväl Utskottet ansett sig ej kunna i denna del tillstyrka ett vidare fasthållande vid gällande lag, enligt hvilken straff för snalLeri får ega rum två gånger. Förhållandet synes nemligen vara helt och hållet förändrad t, då den, som en gång snattat och derför blifvit straffad, återkommer. Då han ej låtit sig rätta af den varning han första gången erhållit, vittnar återfallet om en inrotad böjelse för tjufnad, ty sådan är gerningens egentliga karakter, ehuru lagstiftaren genom ett mildare namn och ett mildare straff deråt gifvit en annan färg; och dermed försvinna moliverna till undantaget. Gerningen framstår nu såsom en yttring af den onda viljan, med brottets alia kriterier; och skonsamheten måste gifva vika för rättvisan, som kräfver det gerningar straffas efter deras beskaffenhet. Lag-beredningen har ock föreslagit, alt andra resan snatteri skall för stöld anses; och dermed öfverensslämmer Utskottets förslag, hvilket ock afviker från gällande lag, hvad ansvaret för snatteri angår.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i3 Aug. i834- Preste-Slåndet den 18 Borgare-Ståndet den 18 —■ — Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse angående nja Provincial-Läkares tillsättande i åtskillige delar af Riket. (Statsoch Oecon.-Utsk. N:o 8.) S. A. K. Sedan Rikets senast församlade Ständer, inseende angelägenheten af en förbättrad Läkarevård på landet, i underd. anhållit, det E. K. M., efter förutgången undersökning om Läkarevårdens tillstånd i provincerne, samt behofvet af förbättringar derutinnan, täcktes låta upprätta förslag till en allmän reglering af Provincial-Läkarevården öfver hela Riket, för att sedermera vid nästa lagtima Riksmöte till Rikete Ständers vidare åtgärd öfverlemnas; samt Rikets Ständer derjemte, på det under tiden tillgångar icke mätte saknas, att genom extra ProvinciaiLäkares tillförordnande afhjelpa behofvet af Läkare-biträde i vissa delar af Riket, anslagit till nästa Riksdag .en summa af 2,000 R:dr årligen, att för detta ändamål användas; så har, enligt hvad af handlingar som åtfölja E. K. M:s vid denna Riksdag aflåtna Nådiga Proposition om StalsVerkets tillstånd och behof, inhemtats, berörde 3,000 R:dr blifvit begag - Expedilions-Utskollets Förslag till und.
Efter alt hafva i öfvervägande tagit hvad, i afseende å Riks-statens Fjerde hufvudtitel, blifvit föreslaget dels uti E. K. Mets nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof, dels och inom Riks-stånden, fa Rikets Ständer följande i anledning deraf fattade beslut i underdånighet anmäla: l:o. Uti E. K. M:ts högstberörde nådiga proposition har E. K. M:t, i afseende på Krigs-k o llegium, behagat tillkännagifva, att, sedan E. K. M:t redan år 1847, med afseende på tillämnad förändring i de förvaltande verkens organisation, från Krigs-kollegii t. f. president infordrat förslag till sådana förändringar i nämnde embetsverks organisation, alt förvaltningen af Fjerde hufvudtiteln, äfven i de delar, denna förvaltning då ännu ålåg Statskontoret, kunde blifva till förstbemälde kollegium öfverflyttad samt derjemte, genom förminskning i embetsoch tjenstemannapersonalen, aflöningen för densamma, utan tillökning i de dertill redan bestådda anslag, så förhöjas, att samma personal skulle odeladt kunna egna sig åt tjenstgöringen inom kollegium, hade, efter det ett sådant förslag inkommit, E. K. M:t, under den 6 November 1849, tillsvidare i nåder fastställt en förändrad organisation af Krigs-kollegium i omförmälde syftning; i följd hvaraf detta embetsverk fått med 1850 års början öfvertaga förvaltningen af hela Fjerde hufvudtiteln, oaktadt embetsoch tjenstemännens antal betydligt förminskats; hvarförutan de 384 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IS;o 169. bestämmelser blifvit meddelade i afseende på lönebeloppen, att desamma, uti hvilka i allmänhet den dittills serskildt uppförda tillökningen af 1 R:dr för tunnan af den under lönerna anslagna spanmål borde anses vara inbegripen och således ej vidare komma att serskildt bestås, skulle u!göra för första graden 600 R:dr, för andra 1,000
E t t eller t v i smk rum, dar i de allra flesta fall en stor familj a r hoptriingd, och dar ofta enasupig far gör sig både hörd och ' kand nar lian kommer, hem från krogen, där småsyskon stoja och skrika eiler där kanske ' nigon faniiljeinedlein fyller 112ilften af det lilla rummet med asktillverkning, madrasstoppning eller dylikt skrapande hemarbete, som. har ar så vanligt. Hvad trefnad, hvad uppbyggelse eller &amp; ad hvila kan den iin ' ga flickan finna i ett &amp; dant lieni, afton efter afton? Hvad blir följden då hon iiteslutande ar hiinvisad till ett liein af detta slag? Hon,. - skaffar sig, bekantskaper, som hon. följer på, allt annat än upplyftande ilöjen, hon kommer i diiligt sällskap ocli ar snart inne i det utelif, som vanligen leder in på förfallets liitande plan. Det berättigade i nöjet, ja, ' den mänskliga naturens oafvisliga behof af rekreation efter arbete, kan ej resonneras bort och måste väl beaktas af alla, som med fraingang vilja verka för förbiittrandet af de arbetande klassernas lifsvilkor. Hvarför skulle shdana naturliga yttringar af ungdomssinnet so111 lekar, sång, dans in. in. vara så allmänna och så nödvändiga endast för de högre klasserna? Hvarför skiille ej de flickar, so111 arbeta på fabriker, efter slutadt enformigt dagsarbete behöfva en rekreation, sådan, som ges i sällskap ined jämnåriga, vid ett lätt handarbete under gladt sainspr %k? Hvarför skulle hon ej finna nöje och uppbyg ' gelse i att åhöra ett populärt föredrag eller en uppläsning, att deltaga i sångöfningar eller i klasser i historiska och naturvetenskapliga ämnen, i dans, gymnastik, lekar in. in.? Kanske ar vikten och nödvändigheten af a t t möjliggöra detta ingenstädes så allmänt insedd som i England, och allt detta st %r också den engelska fabriksflickaii till buds.
Om sådant icke sker, får corpsen hvarken behålla de utmärkta ledamöter, den nu äger, eller emottaga några nya, ty personer, som hafva skicklighet i Civil-Fngeniörs-yrkel, lära heldre emottaga enskildta updrag, om de derpå mera förtjena, än ingå i Kronans tjenst, och om de skulle förses med ordinarie löner, så är det gifvet, alt Staten äger mera anspråk på dem än för närvar:de. Om man återremitterar denria punkt oell det nuvarrde otillräckliga anslaget af 12,900 R:dr Olifver upfördt på ordinarie stat, så befarar jag, att corpsen kommer att, såsom man säger, stanna i växten, måhända äfven gå tillbaka. En annan följd af den föreslagna åtgärden Olifver den, att K. M. sedermera får mycket svårare att begära det anslag, som motsvarar corpsens ändamål och, enl. min öfvertygelse, måste blifva mångdubbelt större än den nu ifrågasatta summans belopp. Af alla dessa skäl skulle jag anse del vara ändamålsenligare att låta anslaget ännu en statsregleringsperiod stå qvar på den extra staten, men jag vill likväl icke motsätta mig den begärda återremissen, utan har endast genom hvad jag nu anfört velat uttrycka min enskildta mening i frågan. Gr. von Rosen: Hvad Hr von Hartmansdorff anmärkt derom, att det skulle blifva svårt att få Officerare all ingå på Väg-och Vattenbyggnads-corpsen, emedan de finna mera fördel uti alt emottaga enskildta updrag, äger sin riktighet. Jag tror att de nuvar:de lönerna icke äro sådana, att de vid corpsen kunna fästa skickliga personer, men jag anser det jemväl vara oformligt, alt de Officerare, som äro anställda vid denna corps, åtminstone Distrikt-Cheferna, skola få åtaga sig enskildta arbeten. Deras bestämmelse är helt annan än att befatta sig med privata updrag; de böra endast vara kontrollörer öfver ifrågakomne arbetens utförande och i afseende derå tillhandagå allmänheten med uplysningar och råd. Nu äger den oformligheten understundom rum, att distrikt-eheferne vid corpsen utföra arbeten, som sedermera vid besigtningen kasseras af deras yngre kamrater.
St:s pligt, ehuru det hvarken kan eller bör ske till förnärmande af Statens fördel, eller med åsidosättande af de rättvisa anspråk, som de enskilda Bankerna hafva på fortsatt fördel af den penningerörelse de öpnat, eller till minskande af det nu tillgängliga lånekapital, som redan ingått under Hera år uti den allmänna rörelsen, och hvaraf denna har fortsatt behof till vidare utveckling och förkofran. Visserligen har BankoUtsk. uti sin berättelse n:o 10, ang:de R.