Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Schartaus, derom, att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i. underdånighet anhålla om utfärdande af en Förordning, angående vissa iagtlagelser för mäklare, vid handels eller contracts afslutande om varors lefvererande på aflägsna terminer. S. D. Föredrogos Kongl. Maj:ls nedannämnde Nådiga Propositioner: af den 2:dra dennes, angående sättet för återbetalningen af lån, beviljade af allmänna medel till understöd för vatlenaftappningar eller andra förberedande åtgärder för större odlingsföretag: Remitterades lill Slats-Utskoltet; af den 2:dra dennes, angående nedsättning i räntan för nya TJllDiscontens hos Riksgälds-Contoret egande creditiv, samt en del af nämnde credilivs begagnande till Manufaclur-Discont-fondens förstärkning: Remitterades till Stals-Utskoltet; af den 25:te sistlidne Juli, rörande anslag å Allmänna IndragningsSlaten, till fyllnad i pensioner för dem af Kongl. Maj:ts Flottas Befäl och IJnder-Befäl, samt öfriga Corpser, hvilka äro delegare i Armeens Pensions-Cassa: Remitterades till Stals-Ulskottet; af den fule dennes, angående åtskilliga kyrkoherdars underdåniga ansökningar om iöne-förbättring af indragen behaglig tids förläningsspanmål: Remitterades till Stats-Ulskottel; af den 5:te dennes, angående bestämmande af vissa villkor, för vinnande af dispositionsoch jordegandc-rält lill de så kallade Kvrkoliemmanen i Halland: Remitterades tilli Stats-FJtskotlet; af den 5:te dennes, angående upplåtande af en under Kanimar - ffih. till R. St. Prat. 1844. 9 Sami. 5 34 Prot.-Utdrag, den 10 Augusti. i844- Collegii disposition varande jordrymd till byggnads-plats för nya Obsrervatorii-byggnaden i Upsala:
"Ingalunda. Gör helt och hållet som du vill." "Ser ni, fru Karell! John ger er full frihet. Ni kommer således." "Färden kommer kanske att räcka ett par veckor." Alma blickade upp och såg skygt på sin man. "Dess längre räcker nöjet," sade John. "Alldeles så, dess längre räcker nöjet. Och nu går jag, så att jag inte må störa. I morgon kväll klockan sju går båten, fru Karell." Han tog afsked, och Alma följde honom ut i tamburen för att läsa igen efter honom. "Allt gick bra," sade Nymark halfhögt. "John gjorde inga invändningar alls." "Nej, tänk det! Och jag som trodde, att han på det bestämdaste skulle motsätta sig." "Kommer ni ihåg klockan sju!" Nymark fattade ännu en gång hennes hand. "Jag skall inte glömma." John skref, då Alma kom tillbaka och satte sig på sin förra plats vid bordet. De fortsatte hvardera en stund tysta sitt arbete. Men sedan lade John bort pennan, lutade sitt hufvud mot handen och såg allvarligt på Alma. "Talade Nymark redan i förmiddags med dig om detta?" frågade han. "Ja," svarade Alma litet osäkert. "Och du visste, att han skulle komma ånyo för att öfvertala mig att samtycka till förslaget?" Almas öron blefvo röda, men hon sade ingenting, utan fortfor att sy på det ifrigaste. "Visste du det, Alma?" "Ja," ljöd det slutligen sakta från hennes läppar. En stund var nu också John tyst. "Det skulle varit bättre," sade han sedan med beklämd stämma, "om du uppriktigt och öppet hade talat om det för mig." Alma kunde just ingenting svara, men hon plågades, der hon satt, och sökte ifrigt någon orsak att aflägsna sig. "Det är sant, Arvis lexor ." Hon steg upp och vecklade ihop sitt arbete. John lät henne gå. När hon återkom från lustfärden, var Alma gladare och lifligare än någonsin. Hon spelade och sjöng, lekte med barnen och stälde upp möblerna i ny gruppering. På allt sätt försökte hon vara John till nöjes och gjorde honom allt emellanåt små tjenster. John lade märke till, att hon var likasom föryngrad.
hvad pratar du, flicka ... Jaktlöjtnanten menar du? han är ju i Götheborg. Gabriella. Nej, pappa han är återkommen, och låg i förbifarten till, för en stund, vid Tistel-ön. Har då inte pappa observerat tulljakten heller? Haraldson. Inte har jag sett hvarken jakten eller löjtnanten. – Här ha kommit en Länsman och några stadstjenare hit från Marstrand, för att efterspana en hop förrymda fångar från Carlstens fästning, som de galningarna tro, skulle kommit till Tistel-ön och undandöljt sig här mellan bergsskrefvorna. Jag har hela förmiddagen varit med dem uppe i klipporna, för att visa vägen, och kom just nu hem bakvägen genom la’gården; – jag kan således inte veta något om hvad du säger. Men hvad fan vill han här i dag, jaktlöjtnanten? Gabriella (inställsamt). Jo, ser pappa, han vill något, som jag nu måste tala med pappa om men pappa får inte bli ond hvarken på mig eller honom. Haraldson. Hvad är det der för historier, du pratar! sjung ut! hvad är hans ärende? Gabriella. Goda, snälla pappa! tala vackert med Ella! Ser pappa, ... Arnman, han älskar mig så hjertligt, ... och så gör jag äfven honom, – och derför har han i dag kommit hit, för att begära mig till hustru. ... Pappa nekar ju oss inte sitt samtycke? Haraldson (afsides). Se der ha vi det Gabriella (öfvertalande). Pappa tycker ju om att få Arnman till måg, – pappa har ju alltid sagt, att han är en ung, driftig, och rask man Ack, hvad pappa gör oss lyckliga! hvad jag skall hålla af pappa! jag skall alltid vara så god, ... så snäll, ... ja, pappa, jag vill ... Haraldson (otålig). Se så, plåga mig inte, barn! det der förslaget ser du, det duger inte. Du har väl inte så brådt med att få dig en man, skulle jag tro och i alla fall, så kan det ingenting bli af med Jaktlöjtnanten. Gabriella. Kära pappa, säg inte så
Vid dessa vilja vi naturligtvis alla vara sparsamma, och det är allmänt bekant, att sparsamhet mycket ofta anses liktydigt med att köpa billigt. Men lika ofta är det äfven af » förståsigpåare » på ett öfvertygande sätt ådagalagdt, att billiga saker vanligtvis äro dåliga saker, hvilket dock ej hindrar den stora allmänheten att allt för ofta göra inskränkningar vid tillämpandet af den sats, som säger, att » den som köper dyrt köper billigt ». Det finnes så t. ex: damer, hvilka för renoveringen af förlegade klädningar gifva ut mera pengar än de vid en noggrannare räkenskapsföring skulle kunna svara för. Dessutom se de i de omsydda dräkterna aldrig så prydliga och » chic » ut som de damer, som välja ett tyg af moderat pris och begagna den däraf förfärdigade klädningen ständigt, så länge den är modern. Det är också viktigt, att man städse vid nyinköpen söker skaffa sig, hvad som harmonierar med det man redan förut kan hafva, ty genom lyckliga sammansättningar kan man då gifva det hela omväxlingens angenäma prägel. Vid etr, sådant förfarande kan man städse vara smakfullt och på samma gäng elegant klädd, hvilket icke alltid lyckas för den, som köper många olika slags tyger och har stora utgifter för sin toalett. Dock är man alldeles icke tvungen att uteslutande binda sig vid en färg, ty hufvudsaken består däri, att man undviker alla hårda, kalla och skrikande färger och framför allt icke låter locka sig af ett skenbart billigt pris till att köpa något, som icke harmoniskt låter sammanställa sig med hvad man förut har. Det fordras en järnvilja för att strängt kunna fasthålla vid dessa principer — en järnvilja och mycket eftertanke. Sparsamma fruar gå aldrig in i en butik, utan att noga veta, hvad de skola köpa. Erfarna säljare berömma sig visserligen af att kunna förmå hvilken kvinnlig kund som helst att köpa just det, som i ett eller annat afseende har helt andra egenskaper än dem de egentligen önska sig, men det ligger i husmoderns intresse att från första stund göra ett så bestämdt intryck på säljaren, att denne icke kommer sig för med att försöka några öfvertalningskonster. Och den till sitt sätt litet mer bestämda kunden, som hemma tänker efter, hvad hon skall gå ut och köpa, ses bra mycket hellre i affärerna och v UPSALAORIGINAL.
Se Handeln. Disconterne, f. d. Filial-, om förrättad granskning af. XXI. B. 122. XXIII. DiscontVerket. Se Banko DiscontVerket. DistrictMagaziner, angående anläggande af. Se SockenMagaziner. DjurLäkare, om anslag till lön för en i hvarje provins. III. 313. VI. R. 43aXXIII. B. 320. XXIV. 67. Å. 273. XXXIII. B. 475. XXXV. A. 255. XXXIX. U. 284. XLI. 333. XLIII. A. 124. LI. E. 64. Docenter, angående löner för visst antal, vid Universiteterne. Dom, i6i Dom, om bestämmande af viss tid, inom hvilken den i utförd sak skall fällas. XLIV. B. 74. XLVII. Domare, att ingen må dertill förordnas innan lian fyllt tjugufem år, m. m. XIV. B. 141, XV. A. 3o2. XXI. E. 106. XLT. 3o4. XLII. R. 3. XLVII. B. 2o5. XLVIII. A. 32. LI. E. 63. — ordinarie, angående skyldighet för, att ersätta alla de resekostnader hans Vicarius, i och för sitt förordnande, får vidkännas utom Domsagans gränsor. XI. B, 3o4. XIII. Å. 244. XXIII. U. 3a5. XXIV. A. 42. XXVII. E. i75. — angående upphäfvande af 1807 års förklaring rörande förbud för enskild man att honom för embetsfel tilltala. XIX. 152. XXL R. 104. LI. B. 245. LIV. A. i56. — angående ersättningsskyldighet för, om han genom oriktig hänvisning till ändrings sökande förorsakar part onödiga kostnader. Se Hänvisning.
N:o 39, ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.: Jag anhåller att alla de belänk:n, som på listan finnas bordlagda 2:ne gånger, måtte i den ordning de på listan stå upförde blifva upskjutna till nästa plenum, hvarigenom vi må genast komma till de mål, som endast en gång är bortlagda. I anledn. häraf uplyste H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, att intet af de efter Allm. Besv. o. Ekon. Utsk:s utlåt. N:o 106 å föredragmslistan förekommande ärender blifvit mera än en gång bordlagdt. Föredrogos, men lades, uppå derom af flere ledamöter gjord begäran, ånyo på bordet SlalsUtsk:s nedannämnde d. 4 dennes för första gången bordlagde ullåt:n. N:o 156, ang:de Statsanslag till uprälthåilande af den Arméens Pensionskassa åliggande pensionering; N:o 157, ang:de ett lån för Domkyrkans i Wexiö utvidgning och reparation; och N:o 158, ang:de ett lån för upbyggandet af den nedbrunna kyrkan i Lidköping. Äfvenledes föredrogos och bordlädes ånyo, uppå derom af flere ledamöter gjord begäran, BankoUtsk:s d. 7 dennes första gången hordlagde ullätm: N:o 40, i anledn. af Anders Perssons i Holmerud ansökning om ersättning för en genom vådeld förlorad sedel ä 500 r:dr; och N:o 41, öfver väckt motion, ang:de förändrade grunder för pensionering af Bankens tjenstemän m. fl. Föredrogs och lades till handlingarne Bankoötsk:s d. 7 dennes på bordet lagda mera. N:o 42, i anledn. af erhållen återremiss å mern. Föredrogs och lades till handlingarne Allm. Besv. o. Ekon.- Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda mern.
Län, uti särskildt Memorial, sorn ock till Utflottet är hämvist, ^ yrkat, att emedan osta händer, det, af till hwarandra gräntsande Byar, endera äger of. ! werflöd af skog och stängsel-ämnen, hwaremot den andra icke har ringaste tillgäng derpä, och derjemte kan sakna förmögenhet att köpa gärd. sel.fäng, högftberörde Rongl. Förordning te sa ändras, att med stängseistylldigheten i skog och urmark hädanefter mä förhallas efter hwad brukeligt war inan samma För. ^ ordning utkom. I afseende pä Jonas Jon flons ofwanberörde orkande, om ändring i den grundsatts, att enstaka hemman, som till By gräntsar, mä fä beräkna sin och Byns stängsels ffylldigbet efter det förhällande som är emellan förstnäms de hemmans mantal, ä ena, och hela Byns ' . sam. Bihang, ll. B. t77:o ZZ, Z4- LZ8 Den 5 October. sammanräknade mantal, ä den andra sidan, finner wä! Utskottet den ojämnhet i tillämpningen äga rum, att, dä Byns skog är stiftad, större stängftls skylldighet kan komma att äligga de hemman deri, hwilkas utmark, antingen alldeles icke, ell-er med en mindre sträcka gränt. sar till annan By eller enstaka hemman; Mm deraf kan Utskottet ej inse följa, att Byns sam. manräknade hemmantal stall blott i följ-i) af nämda grundsatts, fä en prvportionelt större stängsels skylldighet, än enstaka hemmanets mantal, enär sistnämde hemman äfvenledes mä, ste stänga emot andra intill detsamma gräntlan. de Byar eller enstaka hemman. Säsom en följd hwaraf, och dä den af Riksdagsmannen före. siagna ändring icke synes kunna afhjelpa den werkeliga ojämnhet som, af i Författningen nu gällande grundsatts kan uppkomma, Utstottet ansett sig icke kunna tillstyrka bifall af hwad Jonas Jonston i ofwanberörde matto före. flagit.
Jag önskar icke någonting högre än alt äfven på denna vägen komma ett steg närmare målet och jag har antagit hvad Ulsk. sjelftsagt, att detta är vägen på hvilken förbättring kan åstadkommas, och att man på denna väg skall kunna undanrödja de stora svårigheter, som nu hindra den stora frågans lösning, och det är också ur denna synpunkt jag vill söka befrämja framgången af detta förslag. Men för att kunna vinna framgång af förslaget, anser jag lika med Frih. Sprengtporten att den tillsats, som här är i fråga, bör ske, nemi. att i första morn. af 12:te § der det heter: ”Riksdagsman för de å Riddarhuset introducerade ätter väljas af dem som enl. Riddarh.Ordn. dertill berättigade äro.” bör införas ordet, distriktsvis, derföre ali ordet distriktsvis finnes intaget i alla de öfriga §§, som röra ståndens valsätt, och således ordets uteslutande just i detta mom. bestämdt betydde att valen inom Adeln icke skulle komma att ske distriktsvis. Nog vet jag val alt valsättet slår öppet och all man derom kan öfverenskomma till en annan riksdag och man kan då öfverenskomma att antaga det valen skola ske distriktsvis, innan man antager Const.Utsk:s förslag såsom Gr. Lagerbjelke yttrat. Men jag ber Hrr:ne besinna att vi hafva 3 år till nästa riksdag och alt det är under den Den 31 Maj e. m. 415 liden som åsiglerna om denna fråga mogna alli mer oell mer antingen till bifall eller förkastande af förslaget, och det är säkert att ett sådant förslag omöjligen skall kunna vinna samklang om man hade skäl alt förmoda det meningen är det valen icke skulle ske distriklsvis, utan kunde tro all de skola ske i lnifvndstaden, och man har ett ökadt skäl till denna förmodan, såväl i de åsigler som under denna diskussion blifvit uttalade, som i de yttranden, som under föreg:de dagars diskussion blifvit fällda.
Ren är oundviklig i ett glest befolkadt land; men månne icke denna olägenhet skulle blifva ännu större vid tillämpning af den af reservanterne förordade klassvals-principen? En viss klass medborgare i våra städer kunde nemi. ej tillåtas sända lika många representanter, som nu äro föreslagna för alla klasser sammanförda, och hvarje valkrets för klassval måste derföre komma att omfatta flera små städer, än som erfordras vid samfälda val. I fråga om ärendenas behandling i kamrarne synes den vigtigaste anmärkningen träffa behandlingssättet af de frågor, som ansetts ej kunna förfalla. Ret är klart, att om båda kamrarne äfven i dessa frågor bibehållits vid sitt veto, så hade ingen annan statsutgift, eller bevillning, eller föreskrift om Bankens och Riksgälds-kontorets förvaltning kunnat utgå, än sådane, om hvilka båda kamrarne varit ense. Om man nu antager, att första kammaren blefve mera benägen för högre statsutgifter och bevillning, än den andra, så uppstår ju genom den sammanräknade omröstningen af båda kamrarne åtminstone en möjlighet, att en statsutgift eller bevillning går igenom, som eljest redan vore genom den andra kammarens afslag förkastad. Att, såsom en reservant antydt, grundskatter och indelningsverk m. m. häraf skulle löpa fara, kan jag icke inse, ty i dessa frågor gäller hvardera kammarens veto; och just den omständigheten, att första kammaren icke har i sin hand den bevillning, som skulle ersätta dessa onera, bör väl göra den betänksammare att medgifva deras borttagande. Om i fråga om Bankens och Riksgälds-kontorets styrelse någon fara af ett enkammare-system i sista instansen förefinnes, så är detta onekligen en svag punkt 218 Dea 18 Mert f. m. i förslaget. Men ett en-kammare-system vore det ock att hänskjuta dessa frågor till ett förstärkt Utsk:t, der den förseglade sedeln oftast komme att bestämma utgången, eller till en gemensam omröstning af två kamrar med lika stort antal ledamöter, hvilket sednare reservanterne synas ansett önskligt.
Och då nämnde fordran alltså rätteligen mäste anses och betraktas såsom köpeskilling, så får Utskottet vördsamt erinra, att den samma, för kortheten skull, benämnes och utmärkes med det ordet Köpeskilling. Vid granskningen af de till Utskottet öfverlemnade Handlingar, har Utskottet, i afseende på vilkoren för köpeskillingens utlemnande från RiksgrsContoiret, funnit, att dessa vilkor nu mera icke äro andre, än alt nya Bolaget 1:0 styrker, att det belopp, som, enligt detta Betänkande, ännu brister i den stadgade summan af 200,000 R:dr, äfven blifvit till de af R. St:r föeskrifne föremål använd; och 2:0 afgifver den uti 4;de punkten af 1823 års Strrs Beslut omförmälde förbindelse. Rörande det förstnämnde vilkoret, bar Utskottet, så vidt ske kunnat, granskat den vid Directionens Berättelse fogade räkning öfver de, i öfverensstämmelse med R. H. St:rs vid 1823 års Riksdag gifne föreskrifter, af nya Bolaget för Höganäs Stenkolsverk bestridde kostnader för nya Grufve-anläggningen vid Ryd och för den eldfasta lerans förädling; hvilka icke tillhöra gamla Grufvans rörelse; slutande sig denna räkning med en summa af 140,272 R:dr 7.5 sk. 1 rist., hvaraf för utgifter för nya Grufve-anläggningen vid Sådane ibland nämnde utgifter, hvilka ägt rum inom 1826 års slut, äro uti de senast, år 1827 församlade R. Strrs Revisorers Berättelse om RiksgäldsVerket specificerade till ett sammanräknadt belopp af 56,3i4R:dr 8 sk. 85- rist.; och hvaraf 333g Rrdr lisk. Ryd för ler-fabricationer åkerbrukets iståndsättande , Diverse omkostnader. Revisorerne likväl ansett icke böra afräknas på den stadgade Summan af 200,000 R:dr
För min del tror jag det vara häst, att Grundlagen bokstafligen efterlefves. Då det icke står, att den ena delen skall vara användbar, när Rikets försvar det kräfver, och en annan del, när andra behof uppkomma, utan uttryckeligen, att Creditivet skall vara tillgängligt, när Konungen till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål finner det Den 4 November. vara oundgängligen nödigt, så tror jag, att fördelning ej är Grundlagsenlig. I afseende på öfverflödet af summan, får jag nämna, att om man äfven vill anse de nu beviljade extra militära anslagen ej vara beviljade för andra, än uppkommande brister, ehuru de blifvit an vista för redan uppkomna; så, enär man jemför de summor, hvilka hittills för utomordentliga behof varit tillgänglige, nemligen lilla Creditivet, en och en half million, hvaraf en million för Militärbebof, och MissväxtCreditivet, en million, samt helt och hållet tager bort millionen för Militärbebof, återstår ändock en och en half million. Jag tror, att man gör rättast, att anslå denna en och en half million i öfverensstämmelse med Grundlagen, utan att fördela den, men också utan att anvisa något särskildt MissyäxtCreditiv. Beträffande hvad Herr Cederschjöld nämnt om missväxt, är det ej föreslagit, att man skall upphäfva stadgandet af Riksens Ständer vid sista Riksdagen om förbud för Styrelsen, att ingå uti Spannemålshandel. Andra sätt att hindra följderne af missväxt finnas, såsom t. ex. att, der brist uppstår, extraordinarie medel få användas till allmänt nyttiga arbeten, som eljest kunnat uppskjutas, hvarigenom de nödlidande kunna få arbetsförtjenst. Konungen äger efter 63 §. Regeringsformen rätt att använda Creditivet till andra högst vigtiga och angelägna ändamål, än blott Försvarsverket. Jag tillstyrker återremiss. Den 4 Ko vera ber. Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMarskal ken frågade, om Ridder,skåpet och Adeln ansåg StatsUtskottets förevarande Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades
I samma 2:dra g förekommer något högst eget, nemi. att Svenska Kyrkans presterskap skall för villfarighet hårdare behandlas, än de lärare, som komma att fungera inom de blifvande schismatiska församlingarna. Om nemi. någon af Statskyrkans prester beträdes med utspridande af villfarande lärosats, så skall han genast lagforas och förbjudas att utöfva embetet; men om t. ex. en baptist reser omkring i landet och upväcker förargelse genom irrlärors predikande, så kan han icke genast utkommas, utan JustitiaeKansleren skall först underrättas om saken, och sedermera beror det på denna embetsmans pröfning, huruvida åtal skall anställas eller icke. Då man ifrån vår lagstiftning utplånar sekelsgamla vackra förhållanden, bör man i min tanke, åtminstone tillse att lika rättvisa vederfares alla, samt att brottsliga företag i deras början stäfjas. Hade man ihågkommit detta, så hade det varit helt enkelt och naturligt, att stadga, att, så fort någon inför pastor och kyrkoråd framlade giltiga bevis, att en schismatisk lärare utspred irrläror, så skulle den sednare förbjudas att utöfva sitt embete, till dess JustitiaeKansleren tagit saken i öfvervägande. Går jag vidare och kommer till den 3:dje §:n, så läser jag der: »Den som genom bedrägliga medel, hotelser eller löften om timliga fördelar söker förmå någon till affall från den rena Evangeliska läran, vare etc » Då jag första gången läste denna §, tyckte jag mig i dess innehåll finna åtminstone någon säkerhet för vår läras bestånd, och gladdes deråt, att lagstiftaren åtminstone här ställt sig emot orostiftaren; men denna min tillfredsställelse försvann ganska snart, då jag närmare besinnade §:ns ordalydelse. Hvad menas med bedrägliga medel? Hvad menar den med bedrägliga medel, som har ett valspråk, hvilket lyder: ändamålet helgar medlen?
Det är således denna förändring samt valet af kraftiga och dugliga embetsman, som jag anser utgöra ett kraftigt botemedel emot hvad Hr von Hartmansdorff vidrört. Skulle raan bedomina saken på annat sätt, så är det klart, att Regeringen icke heller behöfde rälta sig efter de anordningar Sländerne gjort på de s. k. hufvudlitlarna, utan kunde, så Söart tillgångar derå saknades, till embelstnännens aflöning ut - Den 20 Maj f. m. 87 färda en anordning både på och utöfver besparingarna, utan att behöfva gifva något annat skäl derför, än att det som gifvits, icke räckt till för ärendenas gång. Då sedermera R. St. er Ii öl lo kunskap om en sådan anordning, kunde saken väl anmälas hos Const.Utsk.; men Sländerne nödgades ändå stå handfallne och säga: Styrelsen har ej haft annat att göra, den måste hafva penningar till hvad den ansett behöfligt, och vi måste ut dermed. Jag tror i sanning, att vinsten af en ny Styrelse på det sättet ej biefve stoi'. Man hade då endast att vänta framställningar om behof af mera penningar, och detta skulle blott öka den klagan nationen fört hittills öfver den ständiga verkan af våra riksdagar, att den ej haft annat resultat deraf, än tillökning på debetsedlarna. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Jag har af ett yttrande af Hr Dalman blifvit föranledd att begära ordet. Han uppmanade nemi. StatsUtsk. att, i händelse det missräknat sig vid statsregler;ns uppgörande, äfven rätta sina misstag. Jag delar i allo Hr Dalmans tanke i delta fall, och får hos honom aflägga min särskilda tacksamhet för det han linderstedt oss andra, som gjort anmärkn;r emot StatsUlsk:s statsreglering; och för det han rädt StatsUtskjs personal, att vara uppmärksamme på angelägenheten att icke missräkna sig i stats-^ reglerts-frågor, håller jag honom särdeles räkning. Det är ett bevis på moderation och förstånd hos denna ledamot.