Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts förslag N:o 1^9 till R. Sits und. skrifvelse till K.M.,ang:de verkställighet af häradsrätters och kämnersrätters beslut samt om förändring af liden för lagmansrätternas sammanträden. Hr af Wingård, Johan, uppläste följandet Med förbigående af alla anmärkntr vid den politiska delen af StatsUtskts utlåt. Nto 354, beträffande extra-statsreglertn, äfvensom hvad angår anslagen under litt. A och B, hvaröfver jag förutsett StatsUtsk. skulle få af mera härtill behöriga personer än jag mångå grundade anmärkntr; kan jag icke undgå att äfven för min del fästa H. R. o. A:ds uppmärksamhet uppå ett och annat uti det följande utlåt, litt. C, hvaruti jag måhända icke saknar någon erfarenhet. Jag har så ofta sjelf varit arbetande ledamot uti Utsk. vid föregtde riksdagar, att jag ganska väl minnes obehaget af att vara i en minoritet vid voteringar inom Utsk., då man framgår med hvad man tror utgöra ett förnuftigt och genomtänkt förslag. Äfven minnes jag, huru nedstämmande det var att blifva skarpt klandrad inom Stånden, för det man nödgats frånträda sin öfvertygelse om det rätta och nyttiga, genom oftast en enda rösts pluralitet vid Utskrns voteringar. Jag inser således fullkomligt hvad en värd ledamot bär sagt beträffande närvar. StatsUtskts svåra belägenhet, att befinna sig mellan slåndsmassor, som bestämdt afslå eller bevilja alla anslag, och vill derföre, med den hänvisning samma ledamot vid tillfället gifvit, rörtde sättet för anmärkningars anförande, utan att förolämpa, blott bålla mig vid sak till den kraft och verkan den förmår. Må detta anses som ett oskyldigt försök åtminstone, huru man må kunna komma lill rätta med förslag, som, mera välvilliga än välbetänkta, kastats in uti hvirfveln af politiska stridigheter, der biafsigter förmodas ligga till grund för rörelsen. De ofvannämnde voteringarne, hvarvid jag eller min åsigt oftast låg under, angingo merendels sådana ämnen, vid hvilka jag tyckte, att R.
Ve öfriga Werk och Jnrätt . ningar 903 Den 25 September. ningar i denna Z uppräknas, torde kunna käla htvad dem blifvit päfbrdt, och ej annat undantag härvid bchöfwas, än att Actier och fruktbara Capikalcr, förhwilka förmögenhetL-procent erlägges , böra för bcskattning efter denna § wara befriade. 8:0 Angäende den lindring för Allmogen ! Kopparbergs Län och Härjcädalen som 11 Z utsätter, sä bör den i anseende till denna Allmoges tryckande belägenhet, wisst bibehällas , och Bewillnings, afgiftcrne kanffe snarare ännu mera nedsättas, hvilket äfven bör sträckas till Lapp-Allmogen. Bcwillningcn efter z Art. för fönsterlufter lärer wäl helt och hällit böra försvinna, äfwensom den Bevillning 5:te Arttill Krigsgärdens betalande utsätter, säsvm inncbegripen under ben procent, som för Egendomarnrs uppskattade wärdén kan komma att utgöras. Dessa mina tankar angäende grunderna, för ben tillkommande Bcwillnings-Zbrordningcn, bfwcrlcm» nas till Högloft. Utskottets mognare pröfning, med an, hällan att de sedermera mä till Riksens Högloft. Stän, ders klens fä Utskottets betänkande ätfölja. Det fbrcmäl jag dervid haft, och ben innerliga önskan jag nu äter wägar upprepa, är att ehwad grunder för Bewillningen Utskottet ocksä täckes antaga, de icke mäge falla de fattige Folk-Classcrne för mycket betungande, och e) heller stödja sig pä immaginaira upgiftcr, utan pä sä säkra calculer, att det nödiga Bcwillnings-beloppet med wisshet kan utgä, och Konungen och Fäderneslandet icke blottställas för den wäda, som c» pä osäkra grunder uprättad Bevillning kunde > ' medföra. Den 2Z September.
Sedan föregående årens Revisorer, jemte anmälan, att de vid granskning af kronomagasineus räkenskaper för åren 1859 och 1860 funnit, att vid leveranser till kronomagasinet! af sådan spanmål, sorn ä auktion för statens räkning upphandlats, uågon besigtningsman icke varit af magasinsförvaltaren tillkallad, utan denne ensam besigtigat och godkänt den levererade spanmålen. tillika hemställt, att tvenne sakkunnige män måtte vid sådana tillfällen tillkallas; så har Kongl. Maj:t. genom nådigt bref af den 23 sistlidne Januari, funnit godt, med bifall härtill, anbefalla Kongl. Stats-kontoret för framtiden iakttaga, att när större leveranser af uppköpt spanmål för Kronans under Kongl. Stats-kontorets inseende ställda magasiner ske, två sakkunnige män må tillkallas för att densamma besigtiga. 27 — 2:o Umlsättiiiiigs-foudeii. Fondens hufvudbok för revisionsåret, sora ännu icke undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten, har ej varit föremål för någon anmärkning från Iievisorernes sida. Inkomster och utgifter i edovisas sålunda: Debet. Balans från år 1860: Uppbörd: Ränta och återlevererade medel 142: 5. Balans till år 1862: Kredit. Utgifter: Omkostnader lil: 57. Balans till år 1862: Jemlikt Kongl. Maj:ts särskilda nådiga bref, hafva under revisionsåret undsättningsmedel till följande belopp blifvit utanordnade, nemligen : Utan ålerbetalnings skylciighet. Räntefria lån. Summa.
Men hvad som allestädes varit en gifven följd af den föreslagna åtgärden, är en minskad statsinkomst af Postverket, emedan den påräknade tillökningen i brefvexlingen icke kan ske lika hastigt, som postpenningarnes ögonblickliga nedsättning. Tillökningen synes deremot gå så långsamt, att ett särdeles godt tålamod erfordras för att kunna afvakta hennes inträffande, eller ock en särdeles stor fäguad öfver brefvexlingens tillväxt, för att dermed kunna trösta sig, öfver inkomsternas uteblifvande. 1839, året förr än förändringen infördes i England, steg bruttoinkomsten af Postverket till 2,522,000 £ St. Huru stor nettoinkomsten var, vet jag icke. Men då hon 1840, efter den nya ordningens inträde, nedgick till 471,000 £, blef missnöjet högljudt. Nu, 10 år derefter har nettoinkomsten, år 1850, icke stigit till mera än 832,000 £ och förmodligen icke till så mycket, som hon före ändringens införande utgjorde. I Frankrike har det gått lika illa, kanske än värre baklänges, med Postinkomsterna, ty, enl. Moniteuren, som af Post-Tid^ 252 Den 5 April. ningen n:o 26 för år 1850, åberopades, hade Poslinkomsterna genom postportois nedsättning, minskats, åt 1849, med 11,000,000 Francs. När sådant kunnat hända, i 2:ne af Europas mest befolkade och centralt belägna länder, hvad skall icke kunna hända i vårt glest bebodda och långsträckta land, hvaraf mera än Jblott har en enda landsväg, på hvilken dock postfart måste fyra gånger i veckan underhållas. Men icke nog dermed, alt inkomsterna skulle genom postpenningarnes nedsättning minskas. Utgifterna skulle derjemte betydligen ökas. Hedan se vi, huru poslbönderne klaga öfver den ökade tunga, som nuvarande postföring ådrager deni, och huru de begära godtgörelse af Statsverket derför. Huru mycket större och mångfaldigare skulle icke ersättningsanspråken blifva, om förändringen infördes?
Jag upprepar, att man icke kan stå tili svars för alt riksdag från riksdag uppskjuta denna förflyttning, endast derföre, att man icke får en byggnad, som tillfredsställer allas önskningar; och anhåller om Hr Gris o. Landtnäs propos. på den af mig förut gjorda hemställan. Frih. Cederström: Jag tillåter mig uppställa en motfråga. Kan man väl stå till svars derlör, att man använder stor kostnad på en lokal, hvilken, till följd af sitt ogynnsamma, inklämda läge, sin för andra ändamål ursprungligen afsedda, svagare byggnadsarb sannolikt aldrig blifver för dess nu åsyftade bestämmelse fullt tjenlig, öfriga olägenheter att förtiga? Kan man väl påstå, att andra, lör ändamålet i uppgifna hänseenden, mera tillfredsställande lägen icke skulle vara att träffa? Hafva vi icke Helgeandsholmen, Skeppsholmen, Kastellholmen, alla ganska närbelägna, med en fri och för eldsfara mindre utsatt belägenhet, än Riddarholmen tomter äro? Mitt yttrande om Teknologiska institutet afsåg, att, om man bestämde sig för någon sådan, pä malmarne belägen, fri plats, som den, hvarå Institutet nu fått sitt palats upplördt, skulle Riks-arkivet likaledes kunna blifva en prydnad för hufvudstaden och tillika vara skyddadt för eldfarliga grannskap. Man har invändt, hvad som vid första åhörandet kan tyckas grundadt, att samlingarne på sådant sätt komme att blifva något för långt bort från embetsverken förlagda; men invändningens kraft torde förminskas deraf, att i våra tider, då man nemi. beslutat en sammanbindnings-jernbana, på hvilken man med, snart sagdt, tankens snabbhet skall ila från ena ändan af hufvudstaden till den andra, så hafva afstånden icke så mycket som hittills att betyda. Snart torde, under den kraftfulle styresman, som med sin kända förmåga ilrar för kommunikationens fullkomnande, ytterligare jernbanelinier, utom de nu beslutade, sträcka sig genom Stockholm.
Vexel icke på förfallodagen till betalning företedel, ege Innehafvare» ej räll lill ränta förr, än efter det han sedermera fordrar, men ej får betalningen, och icke heller alt, derest Vexein lyder å utländskt mynt, åtnjuta betalning efter högre curs, än den & förfallodagen eller nästföregående vexeldag noterade, örn cursen sedan stigit: har den fallit, vare Innehafvaren skyldig åtnöja» med betalning efter gångbar curs, vid den tid, då han sig anmäler. 26 §. Är Vexel godkänd, och betalar God kännaren, »tan att återfå det exemplar, hvarå godkännandet finnes tecknad t, vare ej fri från betalningsskyldighet till tredje man, hvilken samma exemplar innehåller. 27 §* Har Vexel inom rätter tid blifvit protesterad, för bristande betalning af den, på hvilken Vexein varit dragen, stånde annan person fritt, att, med den rätt i »q §. sägs, till heder antingen för Vexelgifvare» eller någon af Öfverlåtärne, betalningen erlägga, och blifve den, till hvars heder betalningen sker, i b talnings-beviset uttryckligen nämnd: Innehafvare»» protestkostnad bör då tillika ersätta». Kongl M jV< Rådiga Proposition ti:o 79. 28 g. Erbjuda sig flere, att Vexel under protest betala, efter tby i nästföregående §. sägs, vare den närmast, som till heder för Vexelgifvare», och dernäst den, sorn till heder för äldre Öfverlåtare» betalning erlägga vill ; men skulle emedlertid den, på hvilken Vexein är dragen, och emot hvilken protest för bristande betalning skett, erbjuda sig alt Vexein inlösa, vare han dertill berättigad framför annan.
Prinsessan var modfälld, och ordade litet; men skräddaren gick vid hennes sida med stolta steg och stora åthäfvor, såsom hade han varit den djerfvaste kämpe. När nu konungen på långt håll märkte deras ankomst, blef han mycket glad, ty han hade icke trott få återse sin dotter med lifvet. Han drog dem så till mötes med hela sitt hof, samt stor heders-bevisning. Och der blef glädje i konungens gård, att de tre prinsessorna voro frälsta; och ett stort rykte om den manhaftige skräddaren gick ut öfver hela riket. Det led nu emot timman, att gästabudet skulle begynna; men ingen mat var framsatt på borden. Då blef konungen misslynt, och sände sin yngsta dotter att spörja, hvarföre måltiden icke var redo. Kocken undskyllade sig, det hans tjenare varit borta, så att han ensam måst anrätta maten. Prinsessan återvände med sådant besked. När hon nu gick förbi kocks-pojken, föll det henne underligt före, att han vände sig bort, och vid hon beskådade honom nogare, då igenkände hon den tappre kämpen, som nyss hade stridt för henne. Nu blef konungadottern glad, och lopp hasteligen in till sina systrar att förtälja hvad hon hade hört och sett. Medan prinsessorna samtalade härom, kom konungen, deras fader, och fick höra hvad de sade. Då förundrade han sig, och befallte strängeligen sina döttrar, att utan omsvep bekänna huru allt hade tillgått. Den yngsta konunga-dottern berättade nu allting, såsom det var, ifrån början till slut, och de äldre prinsessorna bekräftade hennes tal. Men konungen blef mycket vred öfver skräddarens falskhet, och gladdes tillika att kunna vedergälla den rätta kämpen. Han skickade så bud, att kocks-svennen skulle genast komma in för honom. När budet kom fram, blef en stor undran ibland alla konungens tjenare och små-svenner. Men kocks-pojken ville icke gå, utan sade: »huru skall jag komma inför konungen; jag är en ringa man och klädd i ringa kläder.» Budet svarade, att han gjorde bäst i att lyda konungens vilja.
Mig synes det icke så; ty det måtte vara oformligt att materielen, som samlas medelst Folkets skattebidrag, af Regeringen göres till en handelsvara; och då resultatet af de i denna väg gjorde försök varit så olyckligt, tyckes anledning ej saknas till att söka förebygga dylika åtgärder i framtiden. Friherren anser hvad jag yttrat om frågans Politiska förhållanden och följder vara foster af en sjuk fantasi, och säger det vara olagligt, att i RiksStåndens Plena afhandla Politiska ämnen. Jag uppskjuter att besvara detta, till dess jag kommer att afhandla ämnet med Herr StatsMinistern. Sluteligen har Friherren fägnat sig deråt, att min caracter blifver, genom mina yttranden i denna fråga, fullständigt framställd inför Svenska Allmänheten. Jag tackar Friherren för den smickrande uppmärksamhet sålunda visas mig; Den 19 Maji f. ra. 201 men jag hoppas att mina tänkesätt redan äro för Allmänheten tillräckligt kände; likasom jag tror bevisen om Fri herrens offentliga handlingssätt och känsla för medborgerlig frihet och rätt, under så många olika synpunkter, ligga så öppna för Svenska Folkets bedömande, att del biographiska bidrag Friheren sjelf i dag lemnat, icke för samma ändamål ens varit af nöden. — En Ledamot af Styrelsen, Grefve Mörner, har såsom orsak till sin tystnad, då discussion om denna fråga i sjelfva saken förehades, uppgifvit, alt lian ej ville genom något yttrande söka inverka på Ridderskapets och Adelns beslut. Jag lemnar denna grannlagenhet i sitt värde; men jag tror, att Svenska Folket fordrar af Ministéren, icke omdömen öfver ord och uttryck, men upplysningar i sak. Det har förundrat den värde Talaren, att man, i anledning af StatsUtskottets Utlåtande om Skeppshandeln, ingått i pröfning af saken i hela dess omfattning. Må han deremot tillåta mig uttrycka min förundran deröfver, att Ministéren kan tro, att de personer, som åtagit sig försvara Folkets rättigheter, skulle af några serskilta considerationer underlåta detta, och icke uppfatta allt det anmärkningsvärda af saken i sin helhet.
Då inmutning sker å jord, som slår under Kronans omedelbara förvaltning, eller å allmänning, som tillhör Kronan eller utgör föremål för afvittring, skall jord - 526 Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 18S. egare-andelen hädanefter tillkomma inmutaren, och denne endast vara pligtig att gifva ersättning för den mark, som tiil gruf-anläggningen begagnas; öfver fullgörande hvaraf, så ock att säkerhet, der sådan erfordras, för ersättningen varder ställd, Vår Befallningshafvande eger hålla hand. A kronojord, som under ständig besittningsrätt innehafves eller är lill boställe anslagen eller blifvit till brukning på viss tid för Kronans räkning upplåten, skal! deremot krono-åboen, boställs-innehafvaren eller den, som eljest nyttjanderätten har, njuta jordegare-rätten tillgodo; egande han ock, om han sin rätt till jordegare-andelen begagnar, att samma andel sedermera såsom sin enskilda tillhörighet behålla. §. 20. Jordegaren må under försöks-arbetet, när han vill, hos inmutaren anmäla sig till begagnande af sin jordegare-andel, antingen till fullo eller till någon viss del, och njute från den tid, sådan anmälan bevisligen skett, delaktighet i gruf-anläggningen, dock med förbindelse att vidkännas motsvarande andel i alia kostnader, som för grufdriften derefter erfordras, äfvensom att i enahanda förhållande ersätta värdet af de för arbetet nödiga och nyttiga byggnader eller redskaper och förråder, som dessförinnan af inmutaren blifvit anskaffade; men i kostnad, som inmutaren förut haft för skärpning eller annat arbete till fyndighetens undersökning och blottande, vare jordegaren ej skyldig att taga del, hvaremot ock grufvans afkastning under samma tid inmutaren odeladt tillhör. Uppstår tvist om beloppet af den ersättning, jordegaren till inmutaren gifva bör, gånge med bestämmandet deraf enligt 13 §., och jordegaren njute icke destomindre under tiden sin andel i gruf-anläggningen tillgodo, der han säkerhet för ersättningen ställer. §• 21.
Det måste finnas ett nytt kapital, som betalar arbete och omkostnader tills produkten blir färdig, och detta kapital kan nu endast genom ifråga veile låns uptagande af Banken åstadkommas. Banken är så mycket mera dertill i tillfälle, som han kan köpa vexlar och sålunda bereda ett kapital som erfordras. Orimligheten 'deraf, alt Riksg:sKont. skall uptaga och åter utlåna lånet, är så i ögonen fallande, att något bevis derför icke erfordras. Jag röstar för bifall till förslaget. Frih. Paykull: Det är för mig icke möjligt att närmare ingå i de frågor som röra sjelfva finans-väsendet, och af den som endast hyllar den enkla regeln, att icke gifva ut mer än man får in, kan man icke heller vänta någon djupare kännedom deruti. Ehuru emellertid detina regel tyckes vara temligen simpel, tror jag dock, att de som följa den, befinna sig väl deraf. — Det är besynnerligt huru olika erfarenheten kan vara hos olika personer; hvad mig beträffar, tror jag mig hafva gjort det rönet, att det finnes ganska många personer i vårt land som icke befinna sig i någon nödställd belägenhet; men dessa äro sådana som upfort sig redligt och hushållsaktigt. Det synes mig riktigt, att under den goda tiden göra besparingar för den onda; men denna regel har icke blifvit följd, utan man har i stället tänkt, alt man under don goda tiden bör hafva yppigt och stort, ty under den onda får man väl hjelpa sig med lån. Men de som så handlat och tänkt böra äfven deraf få känna följderna, och kunna icke rättvisligen äga ringaste anspråk på hjelp af Staten. Jag fortfar i mitt yrkande om afslag å den föredragna punkten. Hr Hjerta, Lars: Tvenne talare hafva på ett klart sätt visat behofvet af bifall till Utsk:s Betänk., och jag förmodar äfven, att B. o. Ad. kommer att rösta ja för detsamma. Det skulle således synas öfverflödigt att yttra något vidare i detta ämne; dock tror jag, att man bör begagna detta tillfälle att vidröra åtskilliga invändningar, som man icke så sällan får höra mot Statens mellankomst i vår nuv:de betryckta penningemarknad. Såsom Frih.
Hvad allmogen beträlfar och den arbetande klassen, beror dess bildning hufvudsakligen på undervisningen i Christern! umea, som besörjes af Presterskapet; men flere folkskolor äro under de sednare åren äfven i Länet inrättade, och den allt mer och mer vid undervisningen utspridda lancaster-methoden, här i Länet först genom Eders Kongl. Majrts donationer till skolorna i Westerås och Arboga införd, lättar i betydlig mån undervisningens framgång. Ehuru några egentliga Nykterhets-föreningar icke blifvit ingångna har dock nykterheten i någon mån tilltagit. Detta beror på en ibland den besuttne allmogen och den uppväxande generationen allt mer och mer stadgad öfvertygelse och vunnen erfarenhet om dryckenskaps-lastens förderflighet. Att hvad sålunda i allmänhet för Länet gäller, dock vidkännes vissa partiella undantag, måste medgifvas. Uti olika Socknar och till och med någon gång, i särskildta delar inom samma Socken, är förhållandet med folkets bildning, sedlighet och nykterhet olika och skiljaktigheten beror äfven mycket på olika näringsfång och lefnadsyrke. Den bästa och pålitligaste förbättring är utan tvifvel den som utgår ifrån den fria öfvertygelsen. Att ingå uti en speciell beskrifning på olikheterna i detta afseende inom vissa distrikter och vissa klasser af invånare skulle emellertid blifva allt för vidlyftigt. Näringsfliten är likaledes mycket olika i olika trakter af Länet, och Iros olika folkklasser. Bergsoch bruks-näringens egenskap är sådan, att de, som dermed sysselsättas, blifva, genom arbetets reglerade ordning, hällne till flit. Jordbruket tvingar väl också till flit, ty utan mycket arbete och ihärdighet kan nödig utkomst derpå icke vinnas; men härvid beror mycket af hvars 9 och ens särskildta omtanka.
Den vidsträcktare frihet, som blifvit gifven, och som synes böra förblifva , skall naturligtvis så mycket heldre tillgodokomma Gesäller, som Författningen hänvisar till tjenstehjonsstadgan, och det ej varit Utskottens mening, att ställa Gesäller under strängare förhållanden, ån den innehåller. Hvad frågan om husaga beträffar, så vill jag ej dermed upptaga tiden, utan blott anmärka, att ett uteslutande af förordnandet derom utur jjj:n, och ett enkelt ställande under tjenstehjonsstadgan, vore detsamma, som att ställa Gesällerna under husaga, ty uti den förordningen står, att husaga Ben 30 Augusti /. m, 325 får användas. Derföre måste ^undantaget utsättas. Herr von Hohenhausen : Hufvudsakeligen förenar jag mig med Herr Ehrenborg. I afseende på husagan, får jag tillägga, att om ej med Gesällerne nu år ett lika förhållande, som med tjenstehjon, så äga dock måstarne att vän-’ da sjg till Embetet eller Police-magten, för att få den bestraffning, som behöfves. Denna rätt äges äfven af måstarne i Stockholm, men flere hafva sagt mig, att de ej våga använda den,1 emedan de skulle blifva utan Gesäller, och derföre måste dragas meddemsådane de åro. Når det ena ej blifver åndradt, år det ej skål att borttaga det andra, hvarföre jag tror det vara riktigt , att husaga bibehålies. Hvad beträffar Herr Lefréns förslag om delning af Gesällerne uti 2.-ne klasser, så synes det medföra många fördelar. "Herr"; Ribbing: I anledning af hvad Herr Hjerta anfört, att discussionen om husagan vore mindre behöflig, emedan den förut ej ägt rum, så får jag anmärka, att då man hittills ägt, att, efter godtfinnande skilja en Gesäll ifrån sin tjenst, år det nu fråga om, att, lika med andra tjenstehjon, antaga dem på längre tid. §. 4. Herr von Hartmansdorff: Mig synes som vore denna §, öfverflödig.
Ad. godkände förevar:de §, med uteslutande af de på 2:ne ställen tillagde orden ”eller tillsyningsman.” Sedan härefter alla återstående §§:na af Utsk:s förslag -blifvit upnämnde, anmälte sig och anförde Frih. Raab: Härefter förekommer formulär till mätningsoch stämplings-bevis å bränvins-tillverkningsoch distilleringsredskap. Jag får fästa R. o. Ad:? upmärksamhet derå, att detta formulär numera icke är lämpligt, sedan Hr Braunerhjelms förslag i afseende å dislilleringen är antaget. Det i Utsk:s Betänk. N:o 8 förekommande formulär är deremot passande, såvida ordet ”distillerings-” införes inom parentes uti titeln emellan de sammanbundna orden ”bränvinstillverknings-” och ”redskapen.” Frih. von Kraemer: Jemte det jag instämmer i Frih. Raabs yttrande, ber jag att få fästa upmärksamheten derå, att i slutet af tariffen finnes följande, med anledn. af R. o. Ad:s förra beslut tillkomna förändrade stadgande: ”Brutet tal af kanna i pannerymd, upgående till en half kanna eller deröfver, räknas för en half; under en half kanna beräknas ej.” Tariffen torde således böra af R. o. Ad. godkännas. Hr Gr. o. Landtm, erinrade att, i fråga om tariffen och den vid slutet deraf förekommande förändring, R. o. Ad. redan, i följd af derom i Utsk:s Mern. gjord hemställan, fattat sitt beslut, och att i afseende på formuläret icke erfordrades annan propos., än i fråga om tillägget af ordet ”distillerings-” uti rubriken af det förut af R. o. Ad. godkände formuläret, samt hemställde derjemte, om R. o. Ad. bifölle, att uti nämnde rubrik ef - Den 15 Juli e. m. 325 ter ordet ”bränvinstillverknings-” finge inom parenthes tilläggas ordet ”distillerings-”. Ropades Ja. Frih. von Kramer: