Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Rosenschöld förmodade, att de öfverläggningar, som till dessa frågors afgörande skulle hållas, högst kunde erforda tvänne Plena i hvart Stånd, och att således Riksdagsförlängningen i det hela blefve högst obetydlig. Om också denna Riksdag derigenom skulle förlängas, så är det en naturlig följd, att den nästa förkortas, och således vunnet å den ena sidan, hvad å den andra kunde förloras. Friherre Cederström, Jacob, yttrade, att det vore samma förhållande Riks-Stånd emellan, som inom Stånd mellan individuer. Den ena kan ej qväfva den andras rätt, och ingen pluralitet kan frånkänna ett Stånd en rätt, som det genom Grundlagen innehafver. Herr Rosenschöld conformerade sig med Friherre Cederström. Herr Baron och Ordföranden samt Biskop Rosenstein yttrade, att denna sats i ingen lag vore uttryckt. Herr Borgmästaren Kjellander frågade, om vid detta tillfälle äfven beslut skulle fattas i anledning af Konungens Nådiga Proposition om tillägg i 81 §? Härpå svarades allmänt Nej. Riksdagsmannen Hyckert begärde upplysning, huruvida, i fall de hvilande Grundlagsförslagen till afgörande upptoges, det kunde komma i fråga att besluta en ny Representation och ändringar i Ståndens Privilegier. Herr Silverstolpe upplyste, att vid 1810 års Riksdags slut ett Betänkande ifrån Constitutions-Utskottet till Riksens Ständer inkommit, hvarvid varit bilagde flera förslag till en ny Representation af enskilde Ledamöter. Bilaga C till Mern. 829 Något förslag, som till bifall eller afslag kunde framställas, finnes ej, och någon annan åtgärd vid dessa frågor vore för Riksens Ständer ej möjlig än att remittera dem till utarbetande till Constitutions-Utskottet. Herr Borgmästaren Ullberg:
I denna visades, att det absoluta jagets eller det avtonomiska förnuftets fordran på det bestämbara jaget är giltig, såvidt detta jag betraktas blott och bart såsom medvetande med bortseende från dess bestämdhet eller differentiering i subjekt och objekt, men att den är prekär med hänsyn härtill. Här visas, att den rena driften (det absoluta jagets fordran) visserligen bestämmer jagets själfverksamhet med hänsyn till själfva väljandets akt, d. v. s. såvidt jaget betraktas såsom bestämmande sig själf med bortseende från den bestämdhet, som därmed gifves åt naturdriften eller det objektiva jaget och det subjektiva jaget i förhållande till denna, d. v. s med bortseende från dess bestämda objektiva och subjektiva verksamhet (väljandets akt: bestämbart jag; bestämd objektiv och subjektiv verksamhet: det bestämbara jagets differentiering i subjekt och objekt) och sålunda i förhållande härtill är sedlig drift, men att urdriften öfverhufvud icke står i relation till jagets verksamhet med hänsyn till själfva beslutet och utförandet, sålunda i förhållande härtill icke är sedlig drift. Hvad vidare den moraliska känslan angår, är det tydligt, att om urdriften icke fordrar öfverensstämmelse mellan den rena driften och naturdriften, det rena jaget och det empiriska jaget, förefinnes ingen grund, hvarför öfverensstämmelse eller icke-öfverensstämmelse mellan de samma skulle involvera känslor af själftillfredsställelse eller själfförakt. Emellertid torde det vara lämpligt att något vidare uppehålla sig härvid. Den moraliska känslan innebär hos Fichte liksom hos Kant den svårigheten, att den på samma gång är förnuftig och sinlig — det förra, emedan den är med afseende å sin beskaffenhet bestämd af det empiriska jagets förhållande till det avtonomiska förnuftet, det senare, emedan den såsom känsla (enligt Kant och Fichte) innebär passivitet och sålunda är sinlig. Närmare utfördt med afseende å Fichte: Öfverensstämmelsen mellan det rena och det empiriska jaget är aldrig fullständig, emedan det förra fordrar absolut själfständighet, men det senare kan verka endast genom naturdriften, hvarför den rätta handlingen alltid involverar en grad af osjälfständighet, som först genom en efterföljande kan öfvervinnas, in infinitum.
Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 23 vitsordat, att, enär de åligganden, sorn tillhöra större delen af fångvårdsanstalternas tjenstebefattningar äro af serdeles mödosam och svår samt kroppsoch själskrafter hastigt medtagande beskaffenhet, innehafvarne af dessa befattningar icke med den stan O O ' ö diga vaksamhet, rörlighet och kraft, som erfordras, kunna med sina tjenster fortfara till den höga ålder af 65 år, som för pensions erhållande för andra tjenstemän i allmänhet är föreskrifven; får jag på grund häraf och oberoende deraf i hvad mån tjenstepersonalen vid fångvården varder på ordinarie stat uppförd, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Fångvårds-Sfyrelsen härutinnan yttrat, underdånigst hemställa, det Eders Kongl. Maj:t måtte i Nåder föreslå Rikets Ständer, att ej mindre de i det här bilagda förslaget till afiöningsstat med löner uppförda embetsoch tjenstemän samt betjente måtte till belopp, motsvarande lönen, derest den icke öfverstiger 3,00!) R:dr årligen, men i annat fall med 80 procent deraf, än ock af den öfriga personalen, hvars aflöning skulle fortfarande komma att utgå af förslagsanslaget:
NiöäsrtkLpetr o»!,. k! l.»äLmäterr v!gn»r ^sl5 l-eäLin^tsr; O. ^amilton. Ib, >Veiämsn. V1No6. k! Ne6erv5rc!e 8on6e-§k^oäek5 l.eäL,n§terr I.e6imZter5 Obr. b-ovea. ^fovLS /wäersrson, b.. bonniu». lior 8prxLke-8k8näer äe». r; OSober rgio» Wördsamt Memorial. ^2edan Stats. Utstottet förehaft de ifrän bet Högtärade Borgare-Ständet remitterade anmärkningar witz Stats. Utstottets. Betänkande i an led. 120 Den 12 Ootober. ledning af Kongl. Maj.ts Nädiga Proposition angäende nägre wid Stats. Regleringen före. kommande omständigheter, för Stats. Utskottet till swar ä detze Anmärkningar först göra Hög. tärade Borgare-Ständet uppmärksamt derpä, att som Stats Utstottet i filt Betänkande om Slats-Regleringen och Finance planen i allmän, het icke annorledes tillstyrkt Riksens Häglof!. Ständerbekräftelse af brvad wid nästlidne Riksdag derom blifwit stadgadt och faststäldt, än i sammanhang med hemställan om de nye wid detta Riksmöte tillkomne Stats. Utgifters uppförande pä Riks.Staten under sine behörige Titlar af Stats. Anslagen, sä lärer det Högtä« rade Ständet finna att nägon motsägelse bär. utinnan icke äger rum. Beträffande det yrkade uppförandet pä Ex. tra Ordinarie. Stat intill nästa Riksdag af sä wäl Presidentens i Swea Hof.Rätt Taffelpenningar, som Landt.
Då Kongl. Maj:t inom så många andra grenar af förvaltningen tillsätter embetsoch tjenstemännen, och, med undantag af kyrkoherdar i konsistoriella gäll, nästan alla dem, som ega sjelfständig verksamhet, torde det ock vara följdriktigt, att Kongl. Maj:t, genom uLnämnande af tjenstemännen äfven inom ifrågavarande förvaltningsgren, får tillfälle att verka på samhällets framtid också i hvad som angår deras bildning, som sannolikast komma att inom detsamma blifva verksamma medlemmar. Tillsättandet af vikarier för kortare tid och dupplikanter torde deremot hädanefter, såsom hittills, böra tillhöra vederbörande eforer. I närmaste sammanhang med frågorna om lärares kompetens och tillsättande står frågan örn deras aflöning och befordringsförmåner. Enligt det förslag till stater och lönereglering, hvilket jag, jemte särskildt memorial (Bilagorna n:ris 3 och 4 vid detta protokoll) nu i underdånighet får underställa Eders Kongl. Maj:ts nådiga ompröfvande, är antalet af lärare minskadt med omkring 56 personer, eller med ungefärligen en sjundedel al den nuvarande personalen, då det icke räknas lärare i musik, gymnastik och teckning, och detta oaktadt flera läroverk blifvit föreslagna till erhållande af utvidgad verkningskrets. Denna indragning lemnar likväl på långt när icke tillräckliga medel till den högsl nödiga löneförbättring, som tillika föreslås, utan blifver bristen i alla fall högst betydlig, på sätt samma memorial närmare upplyser. En sådan löneförbättring utgör likväl vilkoret för möjligheten att borttaga den förhöjda tjenstårsberäkningen för lärarne och det åt dem derigenom lemnade företräde vid befordringar inom kyrkan, förmåner, hvilka visserligen förskaffat läroverken många skickliga lärare, men i andra atseenden menligt inverka både på skolan och kyrkan, och således böra försvinna, så snart ske kan. Bifalles löneförbättringen, torde äfven kontroller böra bestämmas till förekommande deraf, att personer, som för lärarekallet icke längre äro passande eller dertill blifvit oskicklige, må 24 under en längre Lid kunna dervid orubbadt qvarblifva och derigenom skada läroverken.
M:t äskade anslaget, landstingen derigenom skulle erhålla en lämplig påtryckning att åtaga sig det för ändamålet ytterligare erforderliga belopp, men åtminstone icke jag kan gilla en sådan påtryckning på kommunerna. Frih. af Ugglas har yttrat, att K. M:t möjligen redan näst-instundande höst skulle kunna infordra landstingens utlåtanden i detta ämne: jag skulle dock tro, att utsigterna härtill icke äro särdeles stora, ty alla landstingens samtycke måste ju vinnas, innan frågan kan anses afgjord. Enligt min tanke är det lämpligare, att K. M:t först remitterar frågan till landstingens bedömande och derefter, sedan den blifvit behörigen utredd, framlägger den för representationen. Jag får derföre anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan. Hr Edelsvärd: Jag anhåller om ursäkt, för att jag ännu en gång upptager Högloft. Ståndets tid, men efter hvad Frihme Alströmer och af Ugglas samt Hr v. Ehrenheim jemte andra talare yttrat och upplyst, finner jag mig ännu mera befogad, att vördsamt yrka bifall till K. M:ts Propos., hvarjemte jag anhåller att få bemöta de ärade talare, hvilka ansett frågan dels outredd, dels för tidigt väckt. Jag inser inga svårigheter uti att så formulera en instruktion för länsarkitekter, att desamma veta hvilken authoritet de i första rummet skola lyda, och att de komma i ett rigtigt förhållande till alla authoriteter, och äfvenledes så, alt arkitekterne, och det ganska snart, komma uti en vidsträckt och för sina distrikter högst gagnande verksamhet. Vidare betviflar jag icke, att landstingen skola finnas benägna att gerna ikläda sig den del af aflöningen, som K. M:t föreslagit. Ofver 20 års tid, som jag sysselsatt mig med byggnadsväsende!, inom rätt många af landets provinser, har jag lärt rnig inse hvilket stort gagn så väl Staten som kommunerna och de enskilta byggande skulle hafva af länsarkitekterne, och jag går så långt i mitt vördsamma yrkande på bifall till K. M:ts 224 Den 10 Mars f. m. Nåd.
St., oberoende af de åtgärder som Const.Utsk. kan vidtaga, behagade, uppå de af mig här ofvan anförda skäl, ingå till Konungen med framställning om missförhållandet uti det nu i flera år följda befordrings-systemet, samt tillika uttrycka den rättvisa anhållan, det värdes K. M. icke blott låta detta systeme upphöra, så att grundlagens ordalydelse, anda och mening må vara enda regulatorn i allt, som angår utnämningar och befordringar till Rikets embeten och tjenster, utan ock afskaffa det både till osäkerhet i de allmänna göromålens oafbrutna gång, och jemväl till skada för enskilde personer, nu i sednare tider införda bruket med embetsoch tjenstemäns förordnande tills vidare; ty'då Staten består iönen, så bör ock tjensten i laga ordning tillsättas och icke godtyckligt hållas ledig. Denna motion torde fåremitteras till Allm. Besvärs-och Ekon.Utskottet. 2. Om man jemför antalet af de med Svenska riddare-ordnar beprydde personer här i Riket nu förtiden, emot blott för 4° a 5o år tillbaka; hvilken glädje och storhet mäste icke då intaga hvarje Svensk mans hjerta, att antalet af de till dessa utmärkelser berättigade herrar och män 1' samma mån så utomordentligt tilltagit, då enligt K. förorda, d. 23 Febr. 1748, angrde de 3:ne förnämsta riddare-ordnarna, desm, då de tilldelas enskilde Svenskar, icke kunna forvärfvas annorlunda, än för ådagalagda stora talanger, tap3 H. 43 338 Den 5 Mars e. in. perliet, långvarig och nyttig tjenst, snille samt för Riket nyttiga egenskaper. Högstberörda K. förordn. stadgar såsom oeftergifligt villkor bland annat, att hvar och en , som till riddare af Svärdseller Nordstjerne-orden utnämnes, skall gifva förteckning på sina gjorda tjenster, samt i hvilka ärenden han till Rikets tjenst och fromma är och varit brukad.
För att kunna bedöma, huruvida Presidents-einbetet i Krigs-kollegium och den nuvarande kollegiala formen, såsom Komitéen påstått, verka uppehållande och hindrande samt tillbakahålla General-fälttygmästaren, Fortifikationsgeneralen och General-intendenten, särdeles vid de årliga statsreqvisitionsförslagens upprättande, i deras bemödanden att befordra vapnens styrka och användbarhet, erfordras i främsta rummet kännedom angående beskaffenheten af de ärenden, hvilka utgöra föremål för Kollegii särskilda afdelningars behandling. De mål, som å Aflönings-afdelningen behandlas, äro af så uteslutande civil natur, att för desammas pröfning och afgörande icke erfordras kännedom i någon gren af den egentliga militära bildningen. Vidkommande åter Artillerioch Fortifikations-afdelningarne, så hafva från dessa afdelningar långt före detta blifvit afskiljda nästan alla frågor och ärenden, som tillhöra rent militära ämnen, hvadan högst få mål numera å samma afdelningar förekomma, som påkalla rnilitäriska insigter eller kunskaper. I öfverensstämmelse härmed har ock upprättandet af de årliga statsreqvisitionsförslagen blifvit öfverlemnadt, för Artilleri-afdelningen åt General-fälttygmästaren och, för Fortifikations-afdelningen, åt Chefen för Ingeniör-korpsen. De till Intendents-afdelningens handläggning hörande många och olikartade ärenden äro, dels af rent militär-, dels af rent civiloch dels af blandad militäroch civil-natur. I olikhet med förhållandet å Artillerioch Fortifikations-afdelningarne, uppgöras på Intendents-afdelningen, och således efter kollegialt samråd och beslut, såväl förslag till den årliga fördelningen af sistnämnda afdelnings andel i anslaget för försvarsverket i allmänhet, för de särskilda behof, hvartill denna anslagsdel blifvit afsedd eller det s. k. statsreqvisitionsförslaget, som ock de före hvarje riksdag erforderliga förslag öfver ordinarie och extra anslagsbehofven för den kom o cl O O mande statsregleringsperioden.
Deremot hafva fortfarande vid hvarje års slut från Kongl. Stats-kontoret aflemnats de i Landtränterierna och Ofverståthållare-embetets kansli deponerade medel, som derstädes under en tid af mer än tio år innestått; utgörande sammanräknade beloppet af sådana till Riksgäldskontoret, efter sednaste riksdags början, öfverlemnade depositionsmedel R:dr 6,165:69. I afräkning å den vid sednaste riksdag för Statens utgifter anvisade summa utaf Rikets Ständers Banks sedan 1860 års början upplupna vinst, hafva vid nedanuppgifna tider af Banken till Riksgälds-kontoret aflemnats: under Juli månad 1863 „ Augusti samma år „ Mars månad 1864 , September månad 1864 k Oaktadt de stora utbetalningar, som under den tid denna berättelse omfattar, måst verkställas utaf de medel, hvilka till Riksgälds-kontoret influtit, och fastän blott en del af den summa, som genom upplåning skulle anskaffas för de af Rikets sednast församlade Ständer till jernvägsanläggningar beviljade anslag och lån, hittills blifvit upplånad, har Riksgälds-kontoret likväl varit i tillfälle att under sagda tid, medelst fortfarande utlåning af Kontorets innestående kontanta behållning, förränta och hålla allmänna rörelsen tillhanda icke obetydliga summor. Vid denna utlåning har i de flesta fall återbetalnings-skyldigheten för de erhållna lånen blifvit bestämd till en månad efter skedd uppsägning; dock har alltid, när uppsägning verkställts å Riksgälds-kontorets sida, lån-innehafvaren berättigats att utan afvaktan å uppsägningstidens förlopp återbetala det uppsagda lånebeloppet med ränteberäkning endast till och med inbetalningsdagen.
När nu, enl. 69 § Reg.F., SlalsUtsk:s betänk, endast kan bifallas eller afslås, men icke ulan ålerremiss förändras, eller följaktligen sådana ordalag i stället införas, hvarigenom må undvikas all tvätydighet, huruvida R. St. tillstyrkt ett fredsbrott eller icke, så inser jag ingen annan tjenlig utväg för R. o. Ad. att vidtaga, än betänkis återförvisning till Ulsk. När det återkommer med sitt yttrande, kan Ståndet först falla sitt beslut och välja de ordalag. sorn möjligen finnas lämpliga. På dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad. utan att inlåta sig i den begärda pröfningen, måtte återremittera betänk. Hr von Hohenhausen, Carl Ludv.: På det alt R. o. Ad. icke må sägas hafva blifvit tagne par surprise, kan jag, utan alt våga ingå i detaljerne af sjelfva frågan, tillkännagifva, att det nu begärda kreditivet å 2,000,000 r:dr äro egnadt icke endast lill demonstrationer inom landets gränsor. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Den K. skrifvelsen till StatsUtsk. innehåller: ”Alt dä oaktadt K. M:s lifliga önskan, att den nuvar. politiska ställningen i Europa icke måtte för de förenade rikena medföra någon rubbning af de utaf fredens lugn härflytande fördelar, en nödig försigtighet likväl fordrade, att ej vara oberedd på de händelser, som af nämnde politiska ställning till äfventyrs föranleddes och synnerligast de sednasle tilldragelserna inom ett grannrike hvilket utgjorde föremål för Svenska nationens varma deltagande, kunde påkalla, alt Sverige, för skyddandet jemväl af egna, dyrbara intressen, icke underlåter, att lemna det understöd, som derifrån blifvit hegardt; men K. M. emellertid ansett
Jag får alltså förklara, att jag fullkomligt instämmer med honom, ty han har riktigt substantierat sitt påstående, att det är ett corpus delicti, att han vill veta, huruvida Fullmäktige handlat rätt eller orätt, ilan har dessutom visat, att under pågående Riksdag R. Skr tillkomma att hafva tillsyn derå. Detta var anledn. för mig att begära ordet. Sedermera har jag hört åtskilligt här yttras. Ordfm i StatsUtsk. har tillstyrkt motionens läggande tili handlingarne, och hans skäl härför äro i så färskt minne, att jag icke vill uprepa dem, och ingen må undra öfver, att han söker att hvälfva från Utsk. denna motion, och att han söker hålla med eller dela sina öfrige medbröders i Utsk. öfvertygelse. Hans framställda argumenter för detta ändamål må icke tillräknas honom. Jag tror mig känna honom så mycket, att han anser saken icke tåla att vidare skärskådas. Jag skulle icke vågat att så tolka hans motiver, om jag icke hört honom i förra plenum instämma med öfrige talare deruti, att Fullmäktige handlat i enlighet med det för dem utfärdade reghte, dermed Utsk:s ledamöter ansett saken böra vara slut. Det kan man icke förtänka dem; men en annan fråga är, om vi kunna elier böra låta StatsUtsk. råda öfver oss. Detta Utsk. är onekligen det vigtigaste, och det torde vara nödvändigt att tillse, om de skött eller användt sin lid väl eller illa, men vårt åliggande är att gifva dem sådana 40« Den 25 April. ärenden till behandling, som de, enligt grundlagen, böra utreda. En annan värd talare har, såsom hufvudsakligt argument, anfört, att han icke kan finna någon anledn. till anmärkn. emot Fullmäktige. Emot ett sådant argument kan jag icke oponera mig, emedan jag icke kan vederlägga en ledamot, som blott säger, att han icke kan finna det eller det. En annan ledamot, som jemväl vill låta saken förfalla, nemi.
Skriften slutar med det yttrande, att om sö - 144 kanclea felat, han dock hvarken afvetat sitt fei eller kunnat förebrå sig det; och om detta kunde sägas utan straffbar okunnighet om någon gällande lag, som varit på hans förhållande lämplig; så trodde han sig icke sakna allt fog att af Kongl. Maj:ts Nåd hoppas full befrielse från allt i saken honom ådömdt ansvar. I stället för nåd fick Landshöfdingen sitt afsked utan ansökan, och genom detta afsked, åberopadt i Kongl. Maj:ts Utslag på nådeansökningen den 20 Mars 1849, ansågs frågan om suspension förfalla; men i anseende till förekomne bevekande omständigheter befriades, af gunst och nåd, Landshöfdingen från ingifvande af den honom ådömde ränta. Att i utöfningen af en landshöfdinges embete hafva svårare felat, än att felaktigheten må endast med penningsböter umgällas, lärer väl också rätteligen kunna anses att hafva förlorat anspråket att bibehållas på en så vigtig förtroendepost. Då Kammarrättens lindrigare utslag och den ännu lindrigare mening, sorn hade för sig den största möjliga minoritet af röster i Högsta Domstolen, ej ansågs tillräckligen motifvera en benådning, utan den ådömda bestraffningen måste gå i verkställighet; var således afsättningen kanhända oundviklig. Vigten af de fyra stränga rösterna, som bestämde den tilltalade embetsmannens öde, framlyser härigenom desto starkare. Vid bemödandet aLt göra mig reda för rättsförhållandet i detta ömtåliga ämne har jag ej kunnat undgå att fästa mig vid den vigt, som den sakfällde lägger på sin anmärkning, att ingen redovisningsdag för honom var inne den 9 December 1845, då han till Landskontoret aflemnade en förteckning på, hvad lian ditintills användt af undsättningsmedlen, med bifogade verifikationer på sina utgifter och vissa säkerhetshandlingar.
efter flere timmars kokning får sätta på bordet en Dyna af lärft, fyld med spritad bast, bör vara svag, gulfärgad soppa, som smakar ohyggligt starkt nästan så lång som badbunken. af vatten, jemte några saftlösa, sega köttågor, Badlakanen har jag gjort af gamla, mjuka fyrskafthvilkas samlade näringsvärde är högst problemaÄ k t e n s k a p s s t u d i e af Ottar. lakan, så att jag afklipt lakanet på midten och setiskt. Men hvem får skulden? Naturligtvis slagdan fållat ändan. Belönad med första pris vid Iduns följetongstäfling. taren, ehuru kokerskan är den, som har hufvudDynan till bolster åt den lilla måste vara så lång felet. som vaggan och hufvudkudden lika med dynvaret. Af 3 qvarter ljus gummiduk får man 2 passande Och på samma sätt förhåller det sig med tillSex år efteråt. täck lappar till att lägga i vaggan närmast på lakanet. redningen af grönsaker och många andra saker. Derpå lägger man litet dubbel flanell, gammal eller Låt vara, att ett stort antal köksor genom många Fönsterluckorna ny är det samma; den placeras just på gummiduken, års öfning lärt sig att frångå denna högst oekoHr i hennes m e d smakfull l y x inredda b o u d o i r för att denna ej skall kyla igenom. Man måste nomiska metod och att tillreda maten så, att den äfven ha flere flanellstycken i beredskap, så att man smakar af det, som den skall smaka, så är denna v o r o i det närmaste tillslutna, o c h i det derkan byta om, då de bli våta.
Maj för-och eftermiddaga nä smit för den 30 sistledne Maj förmiddagen. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den 25 Junii 1823. S D. Remitterades till Siats - Utskottet'. Herr Munck af Rosenskjölds, Eberhard, memorial, innefattande anmärkningar vid de flere StaisUtskoitets denna dag återremitterade Utlåtanden, angående Allmänna Magazinslnrättningen. Ut Supra. S. D. Fö redrogos § nyo och biföllos följande Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 3 dennes afgifne, samt den 18 derpå följde eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtanden; No 102. I anledning af väckt fråga om Skogsägares befriande från kostnaderne till Klamparelagst i Götheborg. N.o 103 I anledning af väckt fråga om medel till befordrande af Svenska Jerntillverk - #o# 25 Junti t, m. ningars och Manufacturarbetens afsättning på Noir» America. I anledning af väckt fråga örn upphälvande af det så kallade Hemförare BåtGillet i Götheborg. N:0 >05. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betän~ kande, om Kronobetjeningens påskrift å Allmogens Kungörelser, innan de från Predikstolarne uppläsas. Ut Supra. S. D. Föredrogos & nyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets deo 3 demes afgifne, samt den 18 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Betänkanden: N:o 106. I anledning af föreslagen förändring uti examina för inträde uti de civila Embetsverken. I anledning af väckte frågor, om ett tor batt rädt Skolväsende uti LandgFörsamlingarne, till barns fullständigare och tidiga undervisande uti läsa, skrifva och räkna.