Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stalssamt Allm. liesv-, och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 46. 5 <le, och något Rikets Ständers beslut således ej emellankommit såsom hinder för ytterligare framställningar i omförmälda frågor, hvad motionärerne anfört kunnat i större eller mindre mån inverka på dessa frågors utgång hos Rikets Ständer: men för en sådan gemensam behandling af alla folkskoleväsendet rörande motioner hafva hinder mött, hvilka det ej berott på sammansatta Utskottet att undanrödja; och återstår således ej för sammansatta Utskottet annat, än att hemställa, det här ofvan omförmälda del af Sven Heurlins motion, ej mindre än Ola Olssons motion N:o 180, ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Vidare föreslår den i Sven Heurlins motion åberopade skrift: 3:o. Förbättring af Lärare-seminarierna. Författaren har i sådant hänseende anfort, att hvarje organisation och ali kontroll blefve fruktlösa, derest icke lärarekallet bestredes af personer, som voro uppdraget vuxna. Derföre lage högsta vigt uppå, att de anstalter, som skola dana lärare och lärarinnor för svenska folkets barn, blefvo ordentliga, af de bästa möjliga krafter ledda läroanstalter, ej såsom tillförene provisoriska inrättningar för fabricerande af största möjliga antal lärare oeh ledda af dåligt lönta föreståndare, hvilka, förordnade af Domkapitlen, betraktat dessa vigtiga uppdrag snarare såsom trappsteg till presterlig befordran, än såsom ett sjelfständigt kall, hvilket kräfver mångsidiga pedagogiska studier och särskilda af naturen gifna undervisningsgåfvor. Skollärare-seminariernas antal borde derföre inskränkas, men seminarierna deremot utvidgas tili omfånget, så att åtminstone tre ordinarie lärare vid hvarje seminarium blifva för olika läroämnen anställda; och föreslår författaren således att Rikets Ständer, i stället för de nuvarande anslagen till rikets folkskolelärare-seminarier, måtte bevilja ett anslag till tre seminarier för lärare, med 12,000 R:dr för hvardera 36,000. och till två seminarier för lärarinnor, med 12,000 R:dr hvardera 24,000. Tillsammans
Hwilket dock Riksens Högloft Ständers egen pröfning »vördsammeligen skulle underställas. lät lluxra. kx krolocollo ?. ^ Nerrel." Stormägtigste Alleruädkgste Konung! Eder Kongl. Maj:t har under Nådigt öfwerwägande af de mängfalldiga olägenheter Handel och rörelse tillskyndas af de serffilda stags mål och »vigter, som arv i bruk i Riket, Nädigst räckts anbefalla undertecknade, att »ned iagrtagande af den försigtighet, tom sordras »vid förändring af gamla inrättningar, angående detta angelägna ämne öswerlägga och lill Eder Kongl. Mastr med underdånigt Betänkande inkomma huru mäl och wigter mä kunna sä inskränkas, att inter annat mäl än en cubisk Tunna af 6g Kannors innehall och ingen annan wigt än Victualie wigren mä komma i allmänt bruk: till underdånigaste fullgörande hwaraf Cornmirterde nu fä Näden att deras tankar härutinnan till Kongl. Maj:ks egen Höga granskning underdänigst nedlägga. Rörande således först Tunnemälet, sa har Swensta Tunnan ifrän äldsta tider bestätr af 56 Kannors innchäll, men derjemte »ned sä stor räga som derä kunnar rymmas, hwilken äter berört dels af sädens »ner och mindre rorrher, dels af Mälkärilens tunnare eller tjockare breddar, sä art ingen wiffhet pä Tunnans rätta innehäll eller säkerhet i Köp och Salu dä ägt rum. Att afhjelpa besia olagenheter har man genom anställde pros sökt utröna huru mycket rägan kunde Utgöra, hwarefter den för Hwete, Räg, Korn och flere Sade stag saststäldes till 4 Kappar eller 7 Kannor, för Malt 6 Kappar eller io^ Kannor, och för Salt och Kalk 2 Kappar eller gx Kannor.
Själfva utgångspunkten kan sägas ligga i dessa Lelands ord: » Från sju till fjorton års ålder kan med blyertspennan såväl som med hvarje annat redskap förvärfvas en viss händighet, skicklighet eller godt handlag, men denna möjlighet minskas under de följande åren. » Att från ett skadligt, oftast till obotligt ondt ledande gatulif äfvensom från dåliga hems inflytelser rädda så många barn som möjligt, att under deras bildbaraste ålder inge dem aktning för och kärlek till arbetet och att göra detta på ett så praktiskt och verksamt sätt som möjligt — se där i största korthet själfva syftet. Och hvad angår utvecklingen af arbetsstugorna i Sverige, så är det glädjande att omtala, att de under sin tioåriga tillvaro nått en ganska hög ståndpunkt, en på samma gång själfständig och ordnad ställning, en g o d organisation samt att de nu med rätta kunna utgöra förebilder vid upprättandet af liknande anstalter i andra länder. Vi ha med full afsikt i denna uppsats låtit fakta tala för sig själfva. Må hända skall den likväl det oaktadt ej förefalla » torr ». Det gifves gärningar, som tala bättre än äfven de grannaste ord förmå, och som äfven söka sin belöning och tillfredsställelse i något helt annat än det svassande berömmet. De vackra orden äga ju sitt värde, de vackra tonerna likaså, men högre än dessa står den verksamma kraft, som ej nöjer sig med ord allena, utan vill omsätta i lefvande handling hvad orden förkunna. Att fru Retzius för sin del i sitt människovänliga arbete haft verksamt biträde af en i socialt liksom i ekonomiskt afseende gynnad ställning är sant och visst, men bör ej komma oss att förgäta, att på det verksamhetsfält hon valt är det dock mer än på de flesta andra alltid den rent personliga insatsen som gäller mest. J. A. Runström. IDUN 1898 3 han icke älskar vederbörande, så får den okonstlade naturligheten i deras umgänge en stöt o c h kommer aldrig riktigt tillbaka. » Vi talade länge hit o c h dit o m saken, - p ö r ett par år sedan blef j a g i början af och j a g förstod, att här kunde tredje perr sommaren inbjuden att tillbringa några son ingenting uträtta. När min lilla vä- veckor på en stor herrgård.
Det är sannt, atl Staten bestrider den hufvudsakliga kostnaden för storskiftens verkställande i Dalarne, men man torde ihågkomma, att ägoblandningen derstädes är ännu större än på Gottland. En talare har anfört, alt del finnes ett hemman å nämnde ö, som har sina ägor spridda på 47 serskildta ställen. I Dalarne har en jordägare, med vida mindre ägor, dem ofta fördelade pä 100 serskildta håll. Der är, såsom vi alla känna, fattigdomen ganska stor och tryckande, hvaremot Gottland befinner sig i en vida bättre belägenhet. Hvad afvittringarne i de Norra länen vidkommer, så är det ganska naturligt att Staten bestrider en de! af kostnaden derför, emedan afvittringens föremål egentligen är att skiljaK ronans mark från de enskildtas samt atl befordra nybyggens anläggande, hvaraf Staten i en framtid får skall. Der har Staten således en direkt fördel att fä sin mark utbruten och nyodlingar verkställda. I afseende å hvad Hr Gripenstedt vidare anfört derom, all ä Gottland gällde en lag, i detta fall, som var alldeles motsatt den allmänt gällande skiftesstadgan nemi. alt laga skifte å Gottland mäste af alla skiftesdelegarne enhälligt begäras för att kunna sättas i verket, ber jag att få nämna, att denna lag gäller icke ensamt för Gottland, utan efterlefves äfven i Dalarne, der de på Statens bekostnad verkställda storskiften ej få rubbas, utan alt alla jordegare inom samma skifteslag derom äro ense. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, biträder jag de ledamöters mening, som yrkat bifall till denna punkt i SlatsU(sk:s Utlåt. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Det har redan förut blifvit uplyst, att på Gottland det serskildta förhållande eger rum, alt allmogen derstädes är genom Kongl. Resolutioner försäkrad att icke rubbas i sina storskiften utan att alla delegarne i ett skifteslag derom sig förena.
Maj:ts nådiga Förordning om truppers och persedlars fortsk a Ilande. 91:o af den 23 September 1840, angående ändring i KavalleriRegemenlernes uniformer (78.) 1840 den 17 Oktober föredragen; och öfverlemnad till KommandoExpediLjonen. 1842 den 8 Oktober, sedan KrigsKollegium saint vederbörande GeneralBefälhafvare och RegementsChefer blifvit hörde, genom KommandoExpeditionen anmäld; och förklarade Kongl. Maj:t Sig icke vilja något i berörde afseende förändra, i följd hvaraf Kavalleriets nuvarande uniformer skulle oförändrade bibehållas. *) Ordningsnummer!) i denna och följande förteckningar, gående från början i en följd, är tillsatt vid tryckningen. 14 Bil. till R. St. Just. Ombuäsm. Etnb.-Berättelse den II Juli 1844. 93:o af den 2.3 September 1840, angående ersättning till Nämndemän och Fjerdingsman för syner och värderingar m. m. (87.) 1842 den 25 Januari föredragen, och Kongl. Kungörelse i ämnet samma dag' utfärdad. 93:o af den 26 September 1840 i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition om medels anvisande till gevärsfabrikationen (90) 1840 den 17 Oktober föredragen; och KrigsKolIegium om] Rikets Ständers beslut underrältadt. af den 10 Oktober 1840, angående rättighet för Rotehållare inom åtskilliga härader af Skaraborgs Län alt erhålla utsyning på kronoparkerne Halle och Hunneberg (115.) Öfverlemnad till FinansDepartementet. 95:0 af den 17 Oktober 1840, angående förändring i sättet för bedömandet af Salpeters halt och beskaffenhet (121.) 1844 den 6 Mars föredragen.
De invid Gölha-elf belägne och en del andra qvarnar, som hafva oafbruten vattentillgång alla årstider, äro i synnerhet indrägtiga; och mjölqvamarnes afkastning i det hela måste så mycket heldre vara i stigande och ganska betydlig, som sädeskonsumtionen årligen ökats i bredd med en tilltagande befolkning; men att approximativt bestämma qvarnafkaslningens totalbelopp låter sig ej göra på grund af tillgänglige upplysningar i ämnet. f) Binäringar. Jagt idkas vanligen mera till nöje och tidsfördrif än såsom binäring; dock kan den någongång, i synnerhet hvad beträffar rofdjursjaglen, lemna bidrag till idkarens försörjning. Fiske bedrifves till husbehof i alla delar af Länet, hvarest sjöar och vattendrag lemna tillfälle dertill. Mera betydligt och äfven till afsalu idkas fisket i Wenern och Götha-elf, der äfven lax fångas. Berättelse öfver Elfsborgs Län för åren 1847—1850. 3 18 Biskötseln idkas mer eller mindre i nästan alla delar af Länet, förnämligast söderut, dock icke heller utan framgång på Dahlsland. Partier af vax kunna således årligen försäljas utom Länet till Slockholm och Götheborg. Tjärnoch Bäckbränning bedrifves i smått på några ställen å Dahlsland och annorstädes, hvarest tjäruvirke efter nedfäld skog finnes; dock sådant endast till husbehof och afsalu åt grannar. Kolning för jernbruket!, der sådana finnas, och i öfrigt för afsalu i städerne utgör en för allmogen vigtig binäring, synnerligen på öfra Dahlsland. Körslor för jernbruksoch sågverksrörelsernes behof samt forsling af köpmansgods mellan Götheborg och uppstäderne i vestra delen i riket kunna anses såsom binäring för invånarne i vissa trakter af Länet. Likaså flottning af timmer, sågstockar och virke för dem, som bebo stränderne af sjön Stora Lee och dermed förenade vattendrag samt af Wenern och Götha-elf.
Jag önskar derföre den ändring häri, att Fullmägtige i RiksgäldsContoiret må äga med långifvarne öfverenskomma om lämplige terminer, då lånet skall lefvereras. Friherre Rantzou, Johan vilbert: Vid 5:te Punkten önskar jag det förtydligande, att, jemte föreskriften det RiksgäldsContoirets Fullmägtige äga med långifvarne öfverenskomma om terminer, helst 3 å 4* då lånet skall lefvereras, äfvensom om det belopp, hvilket å hvarje termin skall aflemnas, jemväl särskildt må uttryckas, att skuldförbindelserne eller Obligalionerne icke utställas annorledes, än till det belopp, som vid hvarje termin erhålles. Jag anhåller om proposition å delta tillägg. Herr Rosenblad, Bernhard: I den af Herr Lefren föreslagne redactions-förän - 222 Den 4 Mari. dring instämmer jag fullkomligt, och hemställer derföre, att ifrågavarande punkt må Bifallas, blott med den förändring, att framför ordet: terminer tillsättes lämplige, o eli att de nästföljande orden: helst 3 h 4 utgå. Hvad åter Beträffar det tillägg Friherre Rantzou begärt, så har jag väl icke rätt kunnat uppfatta meningen deraf, men tyckte mig finna, att den föreskrift Friherren önskade få tillagd, står i strid med det beslut Ridderskapet och Adeln redan fattat i 3:dje Punkten, alt lånet får emot rabatt upptagas; och jag förmodar att ett tillägg, som skulle leda till upphäfvande af ett redan fattadt beslut, icke ens kan komma i fråga. Friherre Rantzou: Vid det förslag, jag förut framställt, att skuldförbindelserne eller Obligationerne icke må utställas annorlunda, än till det belopp, som vid hvarje termin erhålles, finner jag, i anledning af Herr Rosenblads anmärkning, nödigt göra det tillägg, att i dessa Obligationer dock må inbrgripas det i 3:dje Punkten stadgade afdrag; men med denna förändring förnyar jag min anhållan om proposition å förslaget.
Uti detta reglemente finnes stadgadt, att den, som våldför sig på fångbetjeningen, skall straffas efter krigs-lagarna; och följden har blifvit, att en käring, som i ett länshäkte öfverkol! en fångvaktmästare, måste dömmas efter krigslagarna. En sådan lagstiftning torde icke vara lämplig, utan särskilda stadgar behöfvas, som bestämma straffen för correct.inrättnma och fängelserna i allmänhet. I afseende slutligen på Hr von Troils yttrande, får jag nämna, det författningarna ej innehålla, att den, som saknar laga försvar, skall skickas till correct.inrättnma; en sådan person blir dömd till pionniercorpsen. Först den, som är straffad för andra resan stöld, eller för större brottslighet, än första resan enkel stöld, blir, i saknad af laga försvar, dömd till correct.inrättningen. Det skulle väl kunna hafva händt, att någon försvarslös blifvit insatt på correct.inrättntn, men sådant har skett derigenom, att lian ej klagat öfver beslutet; ty då hade det blifvit ändradt. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag skulle lill alla delar förena mig med Hr von Troil, mendet skulle föra oss in på ett fält, hvilket i min tanka ej bör blifva föremål för vår öfverläggning, i anledn. af förevar, motion. Det skulle föra oss till lämpliga communal-inrättn:r och till revision af våra lagar rörande lösdrifveriet. Dessa högst vigtiga ämnen förekomma tvifvelsutan under denna riksdag; och ofta torde jag anhålla om ordet, för att mig deröfver yttra. Jag skulle förena mig med Hr Dalman, derom att en K. propos. borde afvaktas, derest jäg icke funnit, hvad jemväl en af Kouungens rådgifvare yttrat, att en sådan lärer vara att förvänta. Jag förenar mig med Gr.
När man nu en gång har vunnit den, så lärer väl icke de förändringar i lagar och författn:r, som ega rum, hafva den menliga inverkan på Regerings-R:ns ledamöter, att de icke förmå att äfven sätta sig in i de förhållanden, som af dessa lagar bestämmas. Tvärtom skulle jag tro, att den föreg:de embetsmanna-erfarenhet, som dessa ledamöter hafva förvärfva!, fördem underlättar möjligheten att, på sätt som vederbör, inse bristerna i författnme och tolka dem rätt. Hos dem ligger just garantien för den kontinuitet, som en ledamot ansett böra finnas i den föreslagna Regerings-R:n. Det finnes enl. min öfvertygelse ingenting skadligare än täta ombyten af embetsman. Ärenderna måste lida derigenom, ty om man än är aldrig så skicklig, så finnes dock alltid något som man mäste lära då man kommer i en ny verkningskrets, och skall man då lemna denna plats - De n 12 Juli f. ni. sedan man väl hunnit förvärfva alla de speciella kunskaper, som der erfordras, så lider del allmänna derpå, ty efterträdaren måsle då ånyo genomgå samma lärobana. Jag anser det derföre vara uppenbart att tjenstens långvariga innehafvande af samma personer utgör den säkraste borgen för att Regerings-R:n skall kunna npfylla sin bestämmelse. Afven jag anser någon åtgärd böra vidtagas för att afhjelpa den allmänt öfverklagade olägenheten af målens alltför stora mängd och svårigheten för Konungens Rådgifvare att med vederbörlig skyndsamhet handlägga desamma, och äfven jag anser det således vara af vigt alt en Institution bildas i samhället, hvarigenom dessa olägenheter afhjelpas, men jag kan likväl ingalunda medgifva att det sker på sådana grunder, hvarigenom systemet i vår Reg.F. rubbas, i det att Konunga-makten betydligen inskränkes, och jag fortfar derföre uti mitt yrkande att förslaget i dess närvande skick måtte af R. o. Ad. förklaras oantagligt. Jag ser deremot icke något hinder för Const.Utsk. att, i händelse de åsigter jag och andra talare hafva framställt i olika syftning emot Utsk:s förslag, göra sig gällande, med ledning deraf till R.
Jag har den erfarenheten, att den §, som man i vissa kretsar lagt mesta vigten på, är just denna. Orsaken dertill är den, att man förargat sig öfver dessa religions-processers anställande, emedan de onekligen verkat skadligt. Hvarje sådan process bereder sympati för den tilltalade; något godt uträttar man derigenom aldrig. Man har sagt, att det skulle vara sakkunnige personer, åt hvilka skulle öfverlemnas att bedöma om åtal skola ega rum eller ej. I hvad måtto bestå Domkapitlen af sakkunnige personer? I många Domkapitel, der Domprost icke finnes, består det af 2:ne prester och för öfrigt af lekmän, lektorer, som alldeles icke kunna förutsättas hafva mer kännedom, än hvilken annan som helst, i religionsfrågor. Det vore således på dessa 2 eller 3 prestmän, som saken skulle bero. Jag yttrade på f. m. och vidblifver denna åsigt, att det är en stor princip, som här är i fråga. Det är icke möjligt att Konungamakten ger från sig en så vigtig rättighet som denna. Det är en högst väsendtlig del af benådningsrätten. Man har deremot invändt, att benadningsrätten står alltid qvar, att Konungen eger rätt alt, genom användande af densamma, tillintetgöra verkan af åtal. Det är sannt, men rättigheten att förbjuda åtal, bör ingen annan än den högsta instansen eller af honom nedsatt embetsman ega, och 13 särskilda auktoriteter äro efter min öfvertygelse ett förbiseende af den makt, som tillkommer Begeringen och som icke i något samhälle i verlden blifvit lagd i någon annans 331 Den 19 Maj e. m. hand. Det är en vigtig sak, att förbjuda ett åtal, der ett sådant kan ega rum af politiska skäl, åsom t. ex. i en landsort, der rörelsen skridit till en viss öfverdrift, såsom i Dalarne för icke längesedan. Yi hafva också sett någon gång att Domkapitlen antingen icke fullgjort sina skyldigheter eller att de gått för långt af missförstådt nit.
Dä villkoret för alla utvidgade credilanstaller, förtroendet till eli fast myntvärde, efter sednasle riksdag blifvit lyckligen återvunnet, hade — efter mitt sätt att se — i ett land med Sveriges brist på capital-lillgångar, den lyckligaste riktningen för de nya creditansträngningarna varit, att man börjat med hy pot heksfört ningar der, om man ställer upplåningen på längre tid, man endast behöfver vara betänkt på årliga räntan och amorteringsbeloppet, samt vådan för kriser sålunda är vida mindre, än med skulder, förfallna vid anfordran. När sedermera med de ökade medel, sorn på detta sätt blifvit beredda, fliten och omtankan hunnit sä öka capitalbehållningarna i vårt land att privatbanker kunnat grundas pä sammanskott af verkliga cupitalister, som ville göra sina större eller smärre behållningar på ett lönande sätt frukbara; då bade det varit rätta liden att framträda med privatbanker. Nu befarar jag att mindre afsiglen alt göra capitaler fruktbara, än den att bereda nya lånetillgångar, ingått i beräkning vid stiftandet af vära flesta privatbanker, och att i allmänhet actieägarne äro de, som starkast, i en eller annan väg, begagna den länelillgång, privatbankerna beredt. Men sedan jag uttalat detta omdöme, anit II. 3 o 234 Den 22 Augusti f. m. ser jag mig tillika böra tillägga, att under varande förhållanden de nystiftade privalbankerne gjort mycken nytta, alt utan deras mellankomst, skulle det verkliga stryp-systeme för riksbankens rörelse, hvilket man vid förra riksdagen införde, af måhända för stort afseende för vissa farhågor för vealisationens bestånd, hafva haft högst menliga verkningar på inre rörelsen och credit-förhållandena ; och att ett våldsamt ingrepp i dessa bankers bestånd eller en rubbning ide lagligen beviljade villkor, i förtroende till hvilka de börjat sjn rörelse, skulle vara lika okloka som orättvisa. Om ock i deras organisationer det ej är svårt att upptäcka brister, så äga de dock vissa fördelar, som skulle göra det högst orättvist att sätta dem i jemförelse med de fordna filialdisconterno.
Hant Excrllence Herr Grejven och Landt - Marskalken hemställde, om icke Rid der skåpet och Adeln behagade instämma i PresteStåaStändets beslut; hvilket bifölls. Företogs til! pröfning StatsUtskottets den 15 dennes afgdne, samt den 23 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande i anledning] af gjorde anmärkningar vid Utskottets den a sistledne April meddeldte yttrande, angående Herr CanzIiRådet N af Weiter ted-ts och Herr Assessoren Thure Adlerbrants ansökning om införsel i Kungsgårds jord för Bytes och Skatterätts-fordringar. Den 27 Maji. 487 I sammanhang hvarmed upplästes PresteStåndets Protocolls-Utdrag af den 23 dennes, innehållande att PresteStåndet bifallit Statsutskottets Utlåtande, med tillagd önskan, atfc ofvannämnde fordringsägare med skyndsammaste måtte erhålla vederlag och ersättning för deras obestridliga och af StatsUtskottet godkände Bytesoch Skatterätts fordringar. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att uti PresteStåndets nyssnämnde beslut äfven för sin del instämma. Föredrogs ä nyo Constitutions - Utskott tets den 15 dennes aflåtne, samt den 23 i samma månad på bordet lagde. Memorial, innefattande Utskottets förklarande, att de af Utskottet den 13 sistiidne April uppgifna 2:ne alternativa förslag till ändring uti 4 § Regeringsformen borde, enligt 56 §. i samma Grundlag, hvila till nästa Riksdag, för att då hvart^ efter annat till antagande eller förkastanda framställas. Friherre Cederström: Jag ville endast anmärka att, då Ridderskapet och Adeln redan afslagit ena alternativet, kan hvarken någon anmärkning sägas vara emot detsamma gjord, eller detta alternativ anses vara godkänt för att hvila.
Hot - rätten genom utslag i målet den 8 Nov. 1850 sig utlåtit, att då Blomberg ieke inom föreskrifven tid eller sedermera inkommit med protokoll öfver det tillåtne vittnesförhöret eller förfall anmält, berörde omständighet icke utgjorde hinder för målets afgörande på för hand varande skäl; och hvad angick Blombergs anhållan att få uppgifne personer såsom vittnen afbörda till bestyrkande af angifvelsen emot Borgmästaren Lindeberg att hafva den 15 Juli 1841 Blomberg i hans bostad misshandlat; så enär berörde angifvelse, hvilken icke ginge derpå ut, att Borgmästaren skulle under utöfningen af sitt embete Blomberg ofredat, således icke vore af beskaffenhet, att det tilikomme Kongl. Hofrätten att dermed omedelbarligen taga befattning, ansåge Kongl. Hofrätten Blombergs omförmälte anhållan icke kunna bifallas; hvaremot beträffande angifvelsen om Blombergs inmanande i häkte, Kongl. Hofrätten förklarat, att emedan af hvad de i målet hörde vittnen berättat, vordet upplyst, att vid det i fråga varande tillfället en afton i September månad 1842 Blomberg, hvilken då skolat tjenstgöra såsom Brandvaktskorporal och för sådant ändamål infunnit sig i Brandvaktens vanliga samlingsrum å Rådhuset i Nyköping, uppfört sig bullersamt och oskickligt, så att deraf antagas kunnat, att Blomberg, på sätt en del af vittnena jemväl förmält, varit af starka drycker öfverlastad, och alt först sedan Blomberg af så väl liera närvarande personer, som ock Borgmästaren Lindeberg, hvilken blifvit till stället tillkallad, erhållit tillsägelse att för den påföljande natten afhålla sig från tjenstgöring och begifva sig hem, men Blomberg det oaktadt i vaktrummet qvarstannat och fört ytterligare oljud, Borgmästaren förordnat om Blombergs förvarande i stadshäktet, derifrån han om morgonen påföljde (påföljande) dag blifvit lösgifven; tv och då Borgmästaren, hvilken det i kraft af hans embete tillkommit att vid berörde tillfälle vaka öfver ordningens vidmakthållande, jemlikt 7 § Kongl.