Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ibland desse bör synnerlig upp-' märksamhet lemnäs åt Vin och Caffe, hvilka varor ej allenast utgöra ganska betydliga föremål för rikets import , utan äfven kunna, mera än de fläste andre, draga höga tullafgifter , utan att deraf någon menlig verkan på den utrikes handeln är att befara. Då likväl Höglofl. Bevillningsutskottet föreslagit en icke 20i Den 28 Junii f ml obetydlig nedsättning i sfgifterne på nyssnämde varor, torde afsigten härmed hafva varit, att genom en slik anstalt förekomma afgifternes försnillande och således, genom det att förtullningen i det hela med mera redlighet och noggranhet verkställdes, bereda Staten en lika stor om icke större inkomst, än den som kunnat påräknas, under det att afgifterne varit till högre belopp fastställde. Om denna verkan kunde med någon sannolikhet förväntas af en medgifven lindring i Tullen på de importartiklar, 6om nu äro belagde med höga af-i gifter och till betydliga qvantiteter inkomma, förtjente ofelbart en sådan anstalt att försökas; men att ett slikt resultat icke vore att förmoda, derom vittnar den erfarenhet man i denna väg redan förvärfvat. Rikets hela importhandel besörjes till nära f:delar sf Städerne Stockholm och Götheborg, der således en vidsträckt och kostsam Tullbevakning kan med förmon underhållas, och den säkerhet vinnas emot underslef, sorn saknas i de fläste andre. I afseende på in6keppningen af några de betydligaste och med högre Tullafgifter mäst betungade varuartiklar, finnes följande förhållande hafva ägt rum, nemligen: Förledit år förtullades: Aj Arvnc och Vin\ I Stockholm och Götheborg - 3761 Ahni. Den 28 Juni i f. m. 205 I ds öfrige Sta pelstäderne - 139 Åhm. Caffeblner: I Stockholm och Götheborg - 1,034,152 Skålp. I de öfrige Stapel städerne - 23,914 Rutt Socker: I Stockholm och Götheborg - 6,407,856
Om detta Memorials meddelande åt de öfrige Respective Stånden , och remitterande till StatsUtskottet, anhålles vördsamiigen. Herr von Hartmansdorff: Af föregående Riksdagars handlingar har jag tyckt mig finna, att Utskottens Betänkanden, i anseende till formen mera likna aihandlingar öfver ämnet, än de tydligen uttryckta förslag till beslutet deröfver, så snart det icke är fråga om anslåendet eller besparingen af någon viss summa, om uteslutande eller förändrad redaction af något visst lagrum. Följderna deraf äro, att den afhörande Riksdagsmannen ej utan desto starkare minne kan vara viss på hvad han bifaller eller afslår, då proposition till det ena eller andra ai Talemannen göres, att ExpeditionsUtskottet ej heller genast kan inse hvad som är meningen, att eft inskränktare eller vidsträcktare tydning deraf möjligen skulle kunna göras, om ej Utskottet på granskningen af de ötriga Utskottens Betänkai. den använder en tid, som eljest skulle kunna besparas eller bättre begagnas. Till afhjelpande af dess olägenheter, vå-j gar jag vördsamast föreslå; Den 3 Februarii, 8 S Att Högloflige Ridderskapet och Adeln måtte anmoda samtlige Utskotten, att alltid i slutet af deras Betänkanden, synnerligen då de äro af vid. träcktare omfattning, göra en kort framställning af d räs förslag, hvilken må tjena Stånden till öfversigt af det hela, och till bestämd rättelse vid beslutets fattande; samt att detta sammandrag för att genast falla i ögonen på den läsande, matte urskiljas från den öfriga texten, antin* gen genom en bredare mariginal eller anföringstecken i brädden. Om detta förslags meddelande åt de öfriga Stånden anhåller jag ödmjukeligen. Bilagor till PleniProtocollet för d 3 Februarii, förmiddagen. No i. Friherre Åkerhjelm, Gujlaf Fredric:
Origtigt Argumenterar Utjkotter äfwen, da det till bewisande af den osäkerhet i egendoms-rätten deste efterräkningar medföra, scda« man tvid köp af Jord 4V2 Den 12 Zebruarli derpå fädt laga fasta, anför liqvidaiions - mekhodem Laga fasta friar icke köparen att betala de gravanolier som Egendomen häftar före, genom Inteckning, bytesbrist m. m. Har han warit fä ofcrngtig och betalt hela köpeskillingen till Maren, Utan alt först underrätta sig om Egendomens bestaffenhek är det ek<t fel som han stelf får tillssrisiva sig och pliala söre. Med allmän lag är dek äfwen icke förenbart, att Utskottet ingått i pröfning huruwida det more af någon betydelighet eller icke för en del Individuer om de gingo sine fordringar förlustige, som genom hwarjehanda utgifter, såsom lil! Ombud m. m. säkert blefwe mycket förminskade. För dem som oger rätt gods sitt sielf warda är det obeqwämt blifwa satt under andras förmynderskap och som en Penning. Summa kan anses stor elier liten, relativt till den som äger densamma, sä blefwe det ett högst farligt prejudicat, om man risquerade förlora det lilla man agde för det en rikare pröfwadc Capitalet wara vbetydeligl; en liten penning är bättre - än ingen, och refpecterar man icke den fa mges ägande rätt, sä torde den rikares med mera stal sörfalla.
BergsKollegium, sorn, uti infordradt underdånigt utlåtande öfver ansökningen, dels upplyst, att kopparskatten från Riddarhyttan redan 1804 nedså t tes och utgick ända till 1828 med hvarje 40:de SkU, och dels vitsordat, att sökanden med betydliga kostnader försatt verket i det förbättrade skick, att koppartillverkningen, som förr besteg sig till högst 100 SkU. eller något derutöfver, numera uppginge till 300 å 400 SkU., hade vidare anfört, att Kollegium, med lmfvudsakligt afseende å sistnämnda förhållande, hvaraf Statsverket i en framtid äfven kuncle påräkna serskild fördel, genom på stället ökad rörelse och deraf sannolikt beroende högre årlig koppartillverkning, och enär Kongl. Maj:t, genom nådig Förordning af den 21 Juni 1831, för framtiden godkänt den allmänna grund för dylika bergverks taxerande, att endast 30:dedelen af tillverkningsbeloppet borde, såsom afgift till Kronan, utgå, i underdånighet tillstyrkte, att Riddarhytte Koppar verksägare, i stället för den på viss tid sökta nedsättningen till hvarje 40:de SkU. måtte dädanefter få tillgodonjuta den icke oskäliga förmån, att äfven för detta verk taxeringsgrunden liefve förändrad till öfverensstämmelse med innehållet af nyss åberopade Kongl. Förordning, så att kronoafraden af koppartillverkningen derstädes skulle komma att utgöras med hvarje 30:de SkU. — Sökandens arfvingar fullföljde sedermera ansökningen om nedsättning i afraden till hvarje 4Q:de SkU under tio är, och tilläde den underdåniga anhållan, att, efter denna periods förlopp, afgiften för framtiden måtte fastställas till hvarje 30:dc SkU. 16 Herr KansliRådet Ulfsparre, i egenskap af tillförordnad Statssekreterare föredrog detta mål inför Kongl. Regeringen, som på det sätt afgjorde målet, att, i anseende till de i och för kopparverkets bedrifvande och upprätthållande vid Riddarhyttan i sednare tider af ägaren gjorda betydliga uppoffringar, och då, genom Kongl.
Han hade icke förmått att lyfta i dagen det bästa som slumrade i det blod, som han ärft. Han hade dragit skam och nytt åtlöje öfver sin egen race. Liljornas Väktare gaf åsnan ett slag baktill och vaggande med öronen trippade hon i väg mot stadsporten. På så sätt lemnade Emin ibn el-Arabi som en efterspanad missdådare sina fäders stad, hvilken han älskade så högt. Nelly väcktes tidigt på morgonen af steg och röster. Hon hade sofvit litet eller intet. Hon var trött och nervös och det föreföll henne som en vederkvickande hvila att få lemna bädden. Hon klädde sig hastigt i sin nattrock och skyndade ut i korridoren, som skar konsulatets öfre våning. Under den nu rådande jäsningen låg det nära till hands, att det ovanliga bullret vid en så tidig timme, bebådade den länge väntade stormen. Hon bultade hårdt på Harvens dörr och bad honom att genast kläda sig och komma ut. Han svarade, att han var halfklädd och strax skulle komma. I det samma han, stödd mot kryckan, haltade ut genom dörren, visade sig Blumenbach i trappan, som ledde ned till bottenvåningen. Han var mycket upprörd och berättade med brådska, att man funnit Skandar liggande ihjelslagen på tröskeln mellan apoteket och laboratoriet. Det egendomligaste var, att såväl husets port som fönsterluckor varit låsta inifrån. Han kunde ej på något sätt förklara, hur bofvarne kommit in och ut ur hans af soldater omringade bostad. En arabiska skulle vid en sådan underrättelse nödvändigt, man kunde säga, pligtskyldigt ha upphäft genomträngande rop af fasa. Amerikanskan med sin uppöfvade sjelfbeherskning mottog den besynnerliga nyheten med skenbart lugn, om hon också med djupt medlidande tänkte på den enfaldige stackars Skandars oförtjenta olycksöde. Att Emin ibn el-Arabi var banemannen anade hon ännu naturligtvis lika litet som någon af de andra. Sedan hon vexlat några ord med sin far, gick hon tillbaka på sitt rum för att fullborda sin klädsel. Under tiden anlände kadin i egen person. – Käre konsul, – sade han förnumstigt småmysande och slog Blumenbach på axeln.
Ett sådant vanhelgande af hvad som bör heligt hållas gifvet* mig rätt lill misstroende, och jag beklagar, att så mången god Svensk låtit skenet förleda sig till antagande af nypatriulernes färger. Svenska Adelns förtjänster om fäderneslandet söker man med afsigt dölja, ty ärligt framställda, skulle de måhända kunna motverka det hat mot Ståndet man vill ingifva nationen. Den i April F. ih. lionfin. Sveriges mest fläjdade namn nedsölar man, pä det de ej må förtaga den glans nian vill gifva den råa kraften, hvaraf frihetens män hafva behof, för alt i liberalismens bojor lägga det kära folket. Det är i sanning kränkande för ett Svenskt sinne att höra, det palrioternes förnämsta organer sätta i främsta rummet af allt frisinne och sjelfständighet dem som aldrig gått en egen bana, utan i alla tider tagit ledning af den förstkommande, som förstått att innästla sig i deras förtroende. Hvad Sverige skördat af en sådan massornas ledning har alltid berott på ledarens individuella karakter och fosterländska sinne, och till hvad vår tids inflytelserike män föra dem, kommer framtiden att utvisa. Const.Ulskts förslag hotar oss med en representation af denna omyndiga beskaffenhet. Bonden må hädanefter som hittills deltaga i Svenska folkets representerande, hans urgamla rätt härtill är för mig helig; men icke må han glömma att Adeln af ålder har samma rätt, ej heller må hans blotta förnuft, huru sundt det än kan vara, växa den mer sjelfmyndiga bildningen öfver hufvudet. I sin enkelhet, okonstlad och oförvillad, är Svenska bonden aktningsvärd, men den höga flygt en servil courtoisie gifver honom, sätter honom i en falsk ställning till sig sjelf, der det vördnadsbjudande försvinner tillika med hans redbarhet. Det land, der äregirigheten är råhetens drifkraft, är nära att förlora sin sjelfständighet, och det är derhän de frie under den urartade patriotismens baner föra det gamla Sverige. Det ligger någonting hemskt uti detta gyckelspel med fäderneslandets välgång.
Att Hr Printzensköld, på grund af tjenstgöring inom många serskilda embetsverk, åt sig uprest en ärestod, deremot kan jag naturligtvis icke hafva något att anmärka, .tv det är hans ensak, men då han behagat framställa mig såsom ett varnande exempel pä den ensidiga bildningen, synes det mig såsom hade han öfverskridit gränsen för det passande och tillåtit sig gå längre, än hvartill en diskussion här på Riddarhuset hort leda. Emedlertid, och då det för mig är alldeles främmande hvad han härmed menar, ty jag har under mångårig embets-förvaltuing aldrig offentligen haft något obytt hvarken med Hr Advokat-Fiskalen Printzensköld, eller någon annan Advokat-Fiskal, så ber jag honom öppet meddela de skäl, hvarpå han grundar detta sitt, för mig visserligen icke nedslående, men förnärmande tillmäle. Hr Rosenblad: Tycke och smak äro, som vi väl vele, mycket olika. Frih. Cederström har behagat antyda, det han tycker allt för mycket skäl saknas hos dem, som hysa mot honom stridiga meningar. Jag bekänner det jag tyckt mig finna motsatsen. Uti intet af de anföranden, sorn jag hört ä motsatta sidan till försvar Den 5 Mars f. m. 179 för SlatsUlsk:s föga motiverade betänk., inclusive Frih:s eget, har jag funnit något skäl, som kunnat förmå mig att öfvergå till deras mening, hvaremot jag skulle tro, att ganska mänga blifvit anförda på den motsatta. Vidare anhåller jag ali få säga några ord, i anledn. af hvad som blifvit yltradt om vigten att tjenslgöra inom flere veik, till vinnande af en mångsidigare bildning. Må del tillåtas mig alt anföra exemp. frän en Stat, som besitter stor reputation för sin embetsmannahildning — frän Preussen.
Men det var ju om federasjonen och om min angtusiasmen för den jag skulle tala. Ingen kan tro hur glad jag blef, när Ester frågade mig härom dagen, om jag ville följa med på ett federasjonsmöte. Om jag ville! Jag, som i månader inte gjort annat än längtat efter att få göra federasjonens personliga bekantskap! Men man ska alldrig längta efter något, alldrig, för då blir man bara sviken. Det var fröken Kullenborg hemma, som först intresserade mig för sällskapet, fast bra orediga begrepp hade jag om alltsammans, det måste jag erkänna, men så är de så mycket redigare nu då. Efter Gripsholmsfärden hade Villy varit som bortblåst i hela 8 dagar. Han sa, att han varit hemma och hälsat på sin mamma, och naturligtvis hade han det, ty hvart ska ett barn ta vägen när det har sorg, om inte till sin mor, fast jag presis inte trodde att Han satt just och spelade Halma med Gustaf, när Ester kom för att hämta mig. Litet blekare har han nog blifvit – och kanske litet tystare, men det klär honom, eljest är han sig lik. Jag lade märke till, att han först hade som svårt att lyfta ögonen mot Ester, när han talade med henne, men hur det var, så kom han öfver det med. När han fick höra hvart vi skulle gå, så sa han ingenting men gjorde en grimas, som riktigt förargade mig. »Ingenting att grina åt», sa jag. »Det vet inte tant Lova.» »Vet jag inte? Sedlighet är alldrig någonting att grina åt.» »Men att skratta åt. Ta mig fan jag någonsin haft så roligt, som när jag en gång var på ett sådant där nuck-möte som referent.» »Hvad för slags möte?» frågade jag alldeles häpen. »Nuck-möte! Eller tror tant Lova kanske att karlar är så dumma och går dit?» »En och annan», sa Ester lugnt. »Öfver sextio, ja! Är man så gammal, så kan man gå hvart som hälst – till ock med på federasjon!» Ester skrattade. »Kom nu, tant Lova», sa hon sedan. »Eljest kommer vi för sent.» »Strax», sa jag.
Jag anhåller att få åberopa en erfarenhet som jag förut omnämnt derom, att man redan kan beräkna öfverskotten för år 1857 oaktadt bokslutet för sagde år icke börjas förr än hösten 1858. Om nu StatsKont. icke vore förhindradt af det Kongl. Brefvet, som säger, att öfverskotten ej få aflemnas förr, än Riksbokslutet är börjadt, så hade StatsKont. kunnat redan lemna dessa betydliga öfverskott till RiksgtsKont., hvilket onekligen vore en fördel. Man har sagdt, att till följd af ett sådant stadgande som det föreslagna skulle någon tvist kunna upstå; men jag hemställer, om någon rimlig anledning dertill förefinnes mera derföre att ett stadgande inflöte, att äfven före Riksbokslutets påbörjande den ifrågasatta rättigheten tillkomme Stats - 70 Den 3 December f. m. Kont. Då ingen stridighet hittills upstått i afs:de på tiden efter påbörjandet af detta bokslut, hvarföre skulle de blifva större eller talrikare i afs:de å tiden före detsamma? — Ytterligare har den värde tataren sagdt, att den föreskrift, som i 6:te punkten begäres, att de förvaltande verken må endast i mån af behof reqvirera de ordinarie anslags-summorna, redan förefinnes. Häröfver vill jag icke med honom ingå i någon tvist; men hvad jag vet, är att den af Regeringen för uplysningars afgifvande tillförordnade ledamoten i StatsUtsk. upgifvit, att Förvaltningen af Sjöärendena indelat sin budget i 12 lika delar, och uptager sitt ordinarie anslag från StatsKont. en gång i månaden till lika belopp. Nu kan väl ingen inbilla sig, att Förvaltningen af Sjöärendena behöfver för hvarje månad ett presist lika stort belopp; och om denna Styrelse mottagit en befallning af det slag, sorn den värde talaren omnämnt, så måste åtminstone medgifvas, att densamma på ett högst besynnerligt sätt efteriefves.
Den uti förestående punkt omförmälda årliga ränteoch kapital-ia - Siats-Ulskottets Memorial, IV.-o 3$5. 21 betalning bör af drätsel-kommissionen vid hvarje års slut verkställas;: dock må, derest denna inbetalnings belopp, foreden 16 Januari nästpåföljande år, till Riksgälds-kontoret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd, hvadan, i sådant fall, den, sedan nyssnämnde månads början, å kapital-återbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränt* eftergifves» 6:o Före den 1 Juli 1853, bör drätsel-kommissionen, medelst insända handlingar, inför Riksgälds-kontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande understöd utaf ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom 1852 års slut fullbordade och hos städernas allmänna brandstodsbolag eller Skånska bra ndförsäkr in gs-in rättningen mod brandskada försäkrade, 7ro De från Riksgälds-kontoret utbekomna lånemedlen, hvilkas behöriga användande icke kan på det i nästföregående punkt stadgade sätt styrkas, böra inom den der bestämda tid vara tili Riksgälds-kontoret återställda, 8:o För det af drätsel-kommissionen Jyflade belopp, sorn af nyssberörde* anledning skalf återbetalas, bör kommissionen jemväl godtgöra Riksgälds-kontoret fem procents årlig ränta från slutet af året näst efter det, hvarunder sammabelopp blifvit af Riksgälds-kontoret utbetald ty § 104.
Vtdr_ d. i5 Nov. 1834. underdånighet anhålla, att egare af sådane inrättningar malle förunnas rättighet atl, lika nied egaren lill Diligencen emellan Stockholm och Upsala, ingå frivilliga öfverenskommelse!' med de skjutsnings-skyldige, efter samma grunder, sorn för den sistnämnde äro bestämde. Från Väl lo fl. Borgare-Stambet. S. D. Föredrogs 5 nyo Stats-Vt skottets Utlåtande, N:o 3oo, i anledning af erhållen återremiss å Memorialet, N:o 282, i frågan om slutligt bestämmande af aflöningen lill Riks-Stånden och Utskottens Cancelliet’; Härvid stannade Ståndet i följande beslut: i‘.o Bifölls Stats-X. tskottets tillstyrkande i Utlåtandet It:o 3oo, alt den för månad eller efter dag utgående aflöningen lill Riks-Slåndens och Utskottens Cancellier må vid denna Riksdag bestämmas i likhet med hvad vid sista Riksdagen beviljades, med undantag af arfvedel för Bonde-Ståndets Secreterare, hvilket bestämdes till 333 Rdr 16 sk. jemte hushyre-ersättning af 33 Rdr 16 sk., allt Banco, och för månad beräknadt: 2:0 Beslöts, att arfvode! för den Kamererare, som under denna Riksdag bilrädt Stats-Utskottet, skall bestämmas till 1000 Rdr, och att den Notarie, som biträdt Utskottet vid revision af Kongl.
Schenströmska barnhusfonden 36 stycken barn, hälften gossar och hälften flickor. Till denna fond och under dess förvaltning förärade framlidne Brukspatronen F. Langenberg år 1833 5,000 R:dr och år 1855 ytterligare 5,000 R:dr Runt, och pensioneras derutaf 18 stycken barn, hälften gossar och hälften flickor, uteslutande från Westerås stad; alla dessa barnhusbarn, tillsammans-räknade 54 stycken, äro öfverlemnade till föräldrars och fosterföräldrars vård; till deras underhåll utbetalas af fonden årligen 25 R:dr för hvarje, utom beklädnadspenningar, 25 R:dr för gosse och 20 R:dr för flicka, som endast vid barnets första emottagning bestås; underhållet fortfar till dess barnet fyllt femton år. Direktionen består af Biskop, Domprost, 2:ne Konsistoriales, Borgmästare, 2:ne Rådmän, 2:ne af stadens Äldste och en af Schenströmska slägten, som tillika är inrättningens Kommissarie. Schenströmska Enke-pensionsfonden stiftades den 14 Maj 1777 af enkan efter Brukspatronen M. Schenström på Ramnäs bruk, Fru Gustafva Catharina Lemoin, medelst donation af 8,333 R:dr 33 öre, och förökades med 50 procent af framlidne Bergsrådet och Riddaren J. M. Schenström, som till pensionernas förökande anslog för evärldliga tider 15 tunnor spanmål årligen, att utgå efter markegångspris. Ifrån denna fond utbetalas årligen pensioner till 12 stycken behöfvande enkor efter Prester, Borgare och Civile Tjenstemän, dock, att, om någon af Schenströmska slägten är behöfvande, han skall undfå högst tvenne af dem eller dubbel lott; dessa pensioner, som få lyftas 2:ne gånger om året, hafva, då spanmålspriserne vai'it högre, uppgått till 50 R:dr. Direktionen består af Landshöfdingen, Biskopen och en af Schenströmska slägten, hvilken senare, utan arfvode, förvaltar fondens medel.
Jag tillstyrker således afslag å Betänkandet. Friherre Cederström, Jacob: Att åtskilige bedrägerier begås vid huldans säljande, är allmänt kändt, och orsaken är det sätt, hvarpå det nu sammanlägges, nem Q« - i3a Den 19 Februari! f. m. ligen i rullar. Det är omöjligt, alt elen säljande kan låta köparen uprulla styckena, emedan, om det ej blefve någon handel .af, vore han sysselsatt hela dagen med att åter hoprulla styckena. Det blir alldeles ingen vinst för transporten, att de äro rullade. Buldanen uptager mera rum i denna form, än då den är i lag, emedan alla runda kroppar, då de skola läggas bredvid hvarandra, måste lemna tomma mellanrum, hvilket ej är förhållandet, då den ligger i lag, det ena stycket på eller bredvid det andra. Dervid har köparen den stora fördel, att lätt kunna genomskåda allt hvad han beliöfver köpa, utan att det medför någon olägenhet för säljaren. Utskottet har haft för afsigt, att sålunda underlätta handeln och skaffa controll, dervid ej förgätande, att säljarens egne fördelar dermed äro förenade, emedan buldan nu säljes något under sitt värde, af den orsak, att man blott anser den såsom halfgod, då den ej kan granskas. Hvar och en, som handlar med. denna vara, kail intyga, att den ej nu betalas till sitt fulla värde, just af denna orsak. Det är således en ömsesidig fördel, som genom förslaget vinnes, så väl i afseende på handeln, som transporten. — Hvad den anmärkning angår, som Herr Cederschjöld gjort, om redactionen af beslutet, vill jag erinra mig, att denna visserligen ej är så correct, som den borde vara, för att utgöra ett väl skrifvit Betänkande, men Den 19 Febara lii f. m. 133 skulle förmoda, att ingen lärer blanda tygets förmåga att vilja, med säljarens, och att således ExpeditionsUtskottet ej lärer sälta ordet vilja i den ställning, att missförstånd kan upkomma. Friherre Anckarswärd:
Djurgårdsteatern uppförde i måndags inför nära utsåldt hus för 50:e gåogtn » Ljungby horn », hvarvid åt den med rätta för framställningen af trollet Didriks roll så uppskattade hr J. Hagman öfverlämnades en lagerkrans med band i de blå-gula färgerna och inskriptionen » Till Didrik ». Bifallet var under aftonens lopp synnerligen lifligt. Södra teatern börjar sin speltermin den 1 sep tember. Nyengagerade vid denna scen äro: fru H. Lambert, född Sundqvist, fröknarna Paldani och Andersson samt hrr Hedberg och Sjiigren. Bland nyheter, som komma att gifvas, äro: » N i », komedi i 1 akt, af öfverstelöjtnant Fröding, » Utan hemgift », fars i 3 akter, af Albert Dcbelly; » Panelhöns », lustspel i 4 akter af O. Blumenthal, » Doktor Jojo », fars i 3 akter, af Albert Carré. Turnén Ida Aalberg. V i d valet af program för denna turné, som börjar den 1 september å Vasateatern härstädes, har man främst sökt bereda publiken tillfälle att se henne i de roller, som tillhöra hennes modernaste repertoar, och hvari hon under senaste år firat sina förnämsta triumfer. Dit höra den ursprungliga finska upplagan af » Kristi Fleming » (Elinan surma), » Cameliadamen » och » Thé- rfese Baquin » samt » Adrienne L ?couvreur », hvaraf emellertid endast de båda akter gifvas, hvari titelrollen äger någon betydelse. Programmet upptager för öfrigt Vergas skådespel » Cavalleria rusticana », som till skilnad från operan blifvit kalladt » Santuzza » efter den kvinnliga huvudrollen, som utföres af fru Aalberg. Såsom mellanspel till dessa båda skådespel gifves en liten genrebild af Paul Ginisty, den bekante Pariskrönikören, » På bar gärnings, » U n flagrant delit ». Nora, som tillhör fru Aalbergs tidigare repertoar, torde först senare komma till uppförande. De första programmen i Stockholm blifva » Kristi Fleming » och » Cameliadamen ». Ur notisboken. Kronprinsessan.