Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Holmqvist hade ställen i sin hufvudroll der han var rolig och karakteristisk, särskildt en visa föredrogs ypperligt, men ingalunda blef det en af hans glansroller. I betraktande af den respekt, vaneslapphet eller tröghet i ingeniet, som esomoftast far på recensenter, då de skola yttra sig om » erkända » artister, var det på sätt och vis rätt underligt att de just i denna pjes skulle känna sig så obehagligt afficierade af den förkonstlade ungdomlighet och liflig-het, som fru Dorsch presterar. Hvarför kunde inte det lika väl godkännas som någonting förträffligt som i en hel mängd andra af hennes roller under året, t. ex. i Garrick, Jane Eyre, der det yttre — på afstånd — verkade öfverraskande ungdomligt, men der organ, tal, minspel och rörelser ingalunda voro präglade af ungdomlig mjukhet och naturlighet. Södra teatern kartar sig uppenbarligen uppåt i opinionen. Den har haft tur med flera program, den nye direktören liggeri och arbetar flitigt med uppsättningar och sujetter och tisslar och tasslar med de mäktige herrar, hvilka influera på teater-besokarnes föreställningar, och dessutom har företaget haft ett godt handtag i alla de missgrepp och besynnerligheter, den farligaste konkurentteatern gjort under året. Men opartiskt sedt b&amp; spelas det dock på Södra teatern med några få undantag beträffande de äldre ganska dåligt och med repertoaren är det både si och så, trots deras hedersomnämde direktör och dess literära smakråd. De senaste med literära anspråk på framträdande pjeserna voro två från danskan, Under snöyran af Hostrup och ett ganska ledigt och roande pro verb, Skvaller, af Einar Cbristensen, Broder Rus ’ författare. I det förra stycket återfann man visserligen på sina ställen det godmodiga Hostrupska humöret och förmågan af täcka hemlifsstämningar. Om det ock antagligen bättre skulle lyckas några större talanger än hr Wag-ner och fru Christiernsson att försätta åskådaren i sådan stämning, att han kundo förhålla sig mindre skeptisk mot sjelfva hufvudbandlingen, så verkade den i och för sig i högsta grad osannolik.
» vänta, hans Hon a n n a t att vetande, döme. i världen. ej menar kunde » I allan da ' r, mellan bildning och hyfsning, yttre polityr I ungdomsvärlden jag med hennes sinn Mig lärde blicka varmt och verkligt in, Och gamla vännerna, som mig tillhörde, Sin vänskap ock till henne öfverförde. hyllan; jag är en hylla, jag. Ja, Italien känner du ju till, jag förskonar dig alltså från alla beskrifningar däraf o c h klifver med sjumilasteg i väg ända ner till Tunis. I verkligheten gick den färden ej så lätt för sig — 1m, vår italienska ångbåt i stickande s t o r m! Klas påstår naturligtvis, att detta på sin höjd kunde kallas en frisk bris, men i sådana friska brisar ville jag inte ens önska mina svägerskor, om jag hade några. litet svår att placera på V i fiögo genom Danmark, Tyskland o c h Tyrolen — natt och dag reste vi, o c h ett tu tre hade vi sol o c h vår omkring oss, o c h hela vår odrägliga vinter där hemma var som en lång, ond dröm. Å, hvad jag var tacksam mot Klas i milt sinne — ty att säga h o n o m det skulle aldrig falla mig in, männen äro minsann tillräckligt egenkära ändå utan anledning. Efraim Rosenius. nog Ja, den rosan kan inte beskrifvas i detalj af en något så när anständig fruntimmerspenna. M e n till sist gledo vi ändå tidigt en morgon in i L a Golettas lugna hamn. A, hvilket panorama! På bägge sidor begränsas utsikten af blånande berg m e d de mjukaste linier o c h rätt för ut, b o r t o m den salta insjön El Bahira (hvars af B ä d e c k e r utlofvade flamingos lyste mindre med sina röda halsar än med sin frånvaro), ser man staden Tunis ligga som en långsträckt snödrifva. D e t närmaste berget till vänster är alldeles öfversålladt af maraboutgrafvar. J a g har nu hört så många olika uppgifter o m, hvad en marabout egentligen är; somliga säga en präst, andra en helig fågel, men jag tror helst på Klas, som säger, att det är ett muhammedanskt helgon, t. c x.
Lräste-8 landet osli II. Londe8tändet i allo gillad; af II. L. 0. kl. antagen pä det sätt, att i slutet skall tilläggas orden /nkf/f »äsk« /ö/se/crg^ derigenom sista 3o8 8tatsocl, kaneo-Otskottenz raden ändras lill kol jancle lidelse: ^/o> tNutLver^eis r,H»k/rg //!//// ,rös/a «uväm/as/ ak Korgare-8tänilet akslagen med keslutande, att linndén skall kikekällas vid liela den räntevinst, som intill nästa kiksdag ka» Lanken tillits af dess utlänade capitaler. Oä sälunda tvänne 8tänd kilallit denna punct, pä sätt densamma linnes upptagen uti Utskottens Letänkandv, Ock sainma punct kli/vit ak tredje 8ländet akslagen, tinna Utskotten det sk It. o. ik. keslutade tillägg ak orden kntE mista 7k^n/ag desto liäldre köra körlidla, 8on> i allt kall det s^nes 8'^^t, att någon disposition ä Länkens kekällna räntevinst ej Ian ak Likets nu församlade 8t:r keslutas tor längre tid än intill uä8ta Liksdag. « ^ puncten 2/, sk 3 Liks-8tänd kikallen samt al L. 0. II. lagd till kandlingarne, är salunda att a»8e kör godkänd. Leser vationer. ^k Herr 210» I/artmansc^o/^, ^Itgit^r.-
– Nöd och Lust. De mesta Romaner ändas lyckligen med giftermål, såsom ett gästabud slutas med deserten och sötsakerna; hvarefter man stiger upp från bordet. Skönare knytas i Herman och Dorothea och i Die naturliche Tochter den äkta föreningen midt under hotande faror. Så visar sig hvad giftermålet är: – en framtid, uppburen af ömsesidig förtröstan. Så underkastar sig kärleken genast det prof af mod och försakelse, som i alla fall, förr eller senare, förestår. Den kärlek, som ej är fröet till alla manliga och qvinliga dygder (ett utbyte af begge sker, eller bör ske, i äktenskapet) är ingen ting värd. Mannen är en hälft, qvinnan är en hälft; fadren och modren med sitt barn är en hel menniska, säger en gammal Indisk Lagstiftare. Dock kan hvar och en, som dertill har kallelse och förmåga, äfven komplettera sin existens på egen hand. Goda gerningar äro ingen förkastelig afföda. Och äfven enslingen är ej afskuren från det hela. Det kommer deraf, att vi alle äro barn i en faders hus. Hvar och en kan säga: Jag vill stå upp, och gå till min fader. Hälsning till Ärkebiskop WALLIN i den Studerande Ungdomens namn den 3 Juni 1837. Välkommen åter Det snart är fyrti år: – Då första gången, En okänd yngling, låga hyddans son, Kom Du till Fyris strand från Dina dalar, Med bröstet fullt af denna framtids aning, Som är det unga hjertats dolda skatt. Du lyssnat har i dessa Lärosalar. I våra lunder skars din första lager. Här uppgick först den kling, som följt Ditt namn, Och gjort det ljudfullt, som en vacker sång. Mins Du ännu de unga årens vakor, Och Sanningsfacklans första himlasken, Som väcker själen, lik en morgonrodnad, Hvars kyss utvecklar rosens svällda knopp? Mins Du de dagars vänskapsband och ömhet Och fröjd och smärta, sträfvande och vinning? Mins Du Din ungdom än? Ej Du den glömma kan. – Väl går en sägen, Liksom en kulen höstvind genom åren, Att allt, hvarföre ynglingshjertat klappar,
CreditSystem med enskilde capitaler söka tillvägabringas; att den i allmänhet såsom riktig erkända sats: att Staten borde så litet som möjligt inblandas i enskilde förhållanden, vore äfven tillämplig i denna fråga; att de olägenheter, som i afseende på jordbruket väckte bekymmer, gåfvo ej vika för tillkonstlade capitaler, men kunde endast af kloka Lagar och en nitfull förvaltning aflägsnas; att ett land utan verkliga capitaler ej kunde använda ouppsägbara räntepapper; att ett land med redan alltförmycket skuldsatt jord erhöll ingen fördel derigenom att denna jord uppmuntrades att låna mera; att, innan man tänkte på införandet af ett fondsyste'me, det syntes nödigt, att åt folket bereda och lemna ett ordnadt mynt, näringsoch handelsfrihet, tjenliga, praktiska vetenskapliga undervisnings-anstalter och bestämda, lättfattliga Lagar; att, då i betraktande tages, att Tull-, ChartseSigillataesamt Post-afgifterne, under sednare tider, blifvit betydligen tillökade, och alt, i anseende till anvisande vid denna Riksdag af tre millioner Riksdaler till Försvarsverkets iståndsättande, blifvande öfverskott under desse fem år ej kunde bereda någon minskning i folkets skattebördor, tycktes landets ställning 5 B. 26 visa sig i en mindre fördelaktig dager, oaktadt den ordinarie bevillningen ej under sednare tider förböjts; att, genom begagnande af Statens credit för att understödja de jordegare, som behöfde omsätta äldre skuldförbindelser och voro i tillfälle att gifva tillräckliga säkerbeter, de enskilde förhållanderne syntes blifva dragne under magten, de större Fastighetsegarne erhålla hjelp, men de mindre, hvilka icke kunde erbjuda någre för ett allmänt Låneverk antaglige säkerheter deremot stjelpas och bringas i armod; att om lånet upptages utom landet, blefve, utom det politiska beroende, hvaruti Riket, såsom gäldenär, möjligen kunde komma att stå, den gifna årliga förlusten, att räntan gick ur landet, hvilket skulle verka, lika med undervigt i handel, till fattigdom och ett ofördelaktigt inflytande på Coursförhållanderne; att då, i händelse af låns upptagande å Utrikes ort, StatsGrediten troligen ej komme att begagnas för mera än 4 Millioner, kunde ej heller genom denna upplåning någon räntenedsättning beredas, enär intecknad gäld inom landet uppgick till 60 å 70 Millioner; att, om åter lånet inom landet upptoges, lånebrist emellan enskilde skulle uppkomma och räntan deraf stegras;
Lustaf k Lika'med hwav en wärdig Ledamot Herr Sde or Li!veri)o!ps yttrat, anser jeg jfrägawaraiidc sok icke böra kunna hänföras till ctt.ämnc för Riksens, Ställders öfwerlägoning, Riksens Högloft. Sländer h.ffwa aldrig tillförene inlätit sig i pröfning derom eller med, delat föreffnst huruledes Almanackor borde i»rätt>-s, Det tillhörer Kongl Wcicnffaps - Acadcmiens inseende. Och den uti Memorialet fdrcsiagna ändring eller rättelse är dcjmlvm efter min öswcrtygUsc icke tjenande till nögot, ätminsione ingalunda till det ä syfta de ändamälet, som wore upplysnings ntspridande bland allmogen om innehället as de Lagar och Författningar; hwilka för deni äro af hilfwndiakelig nytta, emedan de sör hivarje är crhöllo blott styckade delar deraf och ofta skulle inträffa akt Fdräldrarne singö begrepp om begynnelsen af den Författning, hwars flut, i anseende till widlöftigheten, icke kunde förr än till Barn-eller Barnabarn meddelas. Utan, dä Lagkundskapen witzerligcn är nödig för alla Clatzcr Medborgare, synes mig lämpcligare, att det npdrogs öt den Lag - Commitzion, som kommer att tilförvrdnas, eller ät andra Lagkunnige män, att utarbeta ett Summariskt innehäll af säLane Lagar och Författningar, hwars närmare kännedom för allmogen syncS oumgängelig, och att af , detta arbete ett exemplar antingen pä Statens bekostnad sifänkrs till hwarje Socknckyrka, eller ock inköpcs för Kyrkornas medel, Moni lilförenc skedt med witza Läkas kk-och andra nyttiga Böcker, att hällas Allw.ogcn tillhanda - Den 4 Octsber. »357 handa. — Och att
Så står det icke, mine herrar! utan det står: ”Hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra-ordin. utlagor eller bevillningar till statsverket af R. St. anslås, vare under Konungens disposition;” och delta måtte väl vara någon skilnad. Här är således frågan: när inträffar denna period, då R. St. hafva gifvit anslagen lill K. M.? Inträffar den, när medlen influtit, eller inträffar den förut? Har nu grundlagen sagt, att ovillkorligen alla sådana medel skulle ingå direct till K. M. och ej till Riksg.cont., så vore ingen fråga om den saken. Då vore det ganska behörigt att åberopa grundlagen emot ett sådant tillstyrkande, som jag vid denna fråga gjort; men jag kan för min del alldeles icke finna, att någonstädes finnes en redaction, hvarpå man kunde bygga en sådan föreställning. Man talar om Riksg.cont. och dess egentliga ändamål. Ett egentligt ändamål kan vara mång - Den 6 April e. m. 3o3 Falldigt och vara foreskrifvet i mångfalldiga §§; men om det medgifves, på sätt Frih. Sprengtporten säger, hvilket jag likväl ej vill medgifva, att det egentliga ändamålet är att sköta Rikets gäld, så utesluter detta ändamål ej alla andra ändamål, hvartill detta veik , såsom utgörande en del af statsverket, kan och bör begagnas. Det vore verkligen besynnerligt, om meningen skulle vara sådan, att alla medel, äfven om de vore öfverflödiga, skulle ingå till K. Stats-cont., att alla öfverskott skulle ingå till K. M., antingen de voro af R. St. anvisade eller ej, men alt deremot alla brister, som uppkomme, skulle af Riksg.conl, betalas. Detta vore i sanning en besynnerlig lanke af lagstiftaren, då han förklarade, att K. M. endast skulle disponera de medel, som R. St. anslagit, och ej talar om någon disposition annorlunda , än till de ändamål, hvartill R. St. anslagit medlen. Då skulle naturligtvis alla öfverskott, som uppkommo genom tullens stigande, eller hvilka möjligen kunde erhållas af skattemedel, blifva af K.
Detaljerna derom äro alltigenom bedröfliga och för oss förödmjukande. Också föll Gllickstadts fästning icke till följe af belägringsarbetets framgång, hvars olullständighet ändock fordrade vida större ansträngningar och tid än billigt var, utan genom högste befälhafvarens kloka tillställningar i öfrigt. Ar 1848 skulle åter en del af Svenska arméen ställas på krigsfot, men tyvärr måste den afmarschera lika illa rustad med hänseende till dess ingeniör-väsende, som 35 år förut. Hvarken ingeniörtrupp, pontontrain eller ens en vanlig ingeniör-fälttrain fanns. För att förskaffa sig åtminstone det angelägnaste af denna sednare, gjordes kort före afmarschen upphandlingar i Stockholms bodar och beställningar å kringliggande bruk. Men huru ofullständig en sådan fälttrain skulle blifva, är lätt begripligt. En fördelning af armé-korpsen förlädes på Fyen, och tillfällen gåfvos, då man trodde, att den skulle komma att gå öfver Belt, för att, såsom allierad med Danska arméen, deltaga i kriget. Det sades, att den Svenska fördelningen var ämnad att agera på Danska arméens högra flygel, försträckt med Danskt kavalleri, för hvilket vapen den vesterut belägna terrainen i Slesvig väl lämpar sig. Den skulle utgöra en såkallad flygande korps, som genom snabbheten i sina rörelser alltid skulle vara färdig att möta fienden, vare sig till anfall eller försvar.
Statssamt Allm. Besv.- och Ehon.-Utslottens Utlåtande, ]Y:o 109. i g Då likväl de fleste motionerne i förevarande ämne blifvit väckte af Riksdags-fullmäktige från Rikets Södra och Vestra Provineer, samt innehålla klagomål öfver sådane olägenheter, som genom riglig tillämpning af ofvanberörde Kongl. Bref af den \ December i83o samt Circulair af den i3 December 1834» tordt undanrödjas, så hemta Utskotten häraf anledning till den förmodan, att nämnde Kongl. Påbud, synnerligast i Rikets Södra och Vesra Provineer, icke medfört åsyftad verkan; hvadan Utskotten tro sig härmedelst böra tillstyrka Rikets Ständer, att, med underdånig anmälan derom, hos Kongl. Maj:t tillika anhålla, det Kongl. Majit täckes, i förnyad t Nådigt Circulair, anbefalla samtlige Dess Befallningshafvande, att noga tillse, det föreskrifterne i sistomnämnde Kongl. Bref, jemte Circulairet af den i3 September 183'4, mätte varda iagttagne och efterföljde. Stockholm den 7 December iSzjo. N:o 109. Ant. till Ex j>.-Utsi. den 14 December, il. 12 m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förhöjd skjutslega vintertiden emellan Grisslehamn och Eckerön, samt skyldighet till Färgpenningars erläggande för Posterne, som färdas öfver Qrtalaviken, m. m.
Visst är åtminstone att intet öfversvängeligt Riksgagn, vetterligen härflutet deraf att dessa mål skola ytterligare handläggas af en ny authoritet, isynnerhet, som, enligt det åberopade Ccnsuls-Reglementet, äfven GrosshandelsSocieteten och Dm 15 Martii. 759 Skeppsredericrnes Deputerade först skola höras öfver alla ansökningar lill nämnde Beställningar: hvilket äfven, då Consulerne hafva att vårda de Handlandes angelägenheter, med ali billighet tyckes vara öfverensstämmande. Hvad åter Copister och så kallade CanzliPoster beträffa, så tillsättas de på ExpeditionsChefemes anmälan, så att hvad de förra angår, CanzliStyrelsen icke har vidare besvär än att teckna namnen pä Fullmakterna, för hvilket Riksvårdande värf ett helt Collegium nästan skul, le kunna tyckas mindre angeläget. Fordom erhöllo Copisterne, utan att derföre vara mindre skicklige i tjensten, sine Fullmagter af CanzliPresidenten, hvilken äfven, efter föregående Examen i Vitterhets-, Historiaoch Antiquitets-Academien, antog Extra ordinarieCanzlister. Skulle detta icke äfven hädanefter med lika nit, noggrannhet och fördel kunna verkställas af StatsMinistern för utrikesärenderne, 6åsom hela Canzliets högsta Chef? Tillsyn ”öfver iagttagandet af alla tjensten rörande föreskrifter i alla till Canzliet hörande Expeditioner” utöfvades fordom af HofCanzleren ensamt, och de till Canzliet hörande Expeditiouerne funno sig väl deraf.
Hon pspekar med en sallsynt sakkannedom den arbetande kvinnans stallning i Paris och sätter shlunda omedelbart fingret p i den mest s h b a r a punkten inom satuhallet. Omsorgsfullt studerande de statistiska uppgifterna rarande de olika slagen af arbeterskor, framstaller hon med utomordentlig klarhet det vaxande elände, hvilket hotar de flesta af dem. Hon undersöker orsakerna, och angifver p i hvad hiil1 botemedlen stii att finna. Jag har last mycket om detta sorgliga amne, lcvinnans arbete; jag har aldrig funnit n@ot p % samma gang sal sammantrangdt och s i uttömmande. Jag önskar innerligt, att denna artikel blefve tryckt sarskildt. I sammanhang harmed vill jag omnsmna den skrift som bar titeln: Landsortens kvinnor i Paris. Fragan, om de unga flickornas utvandring fr %n landsorten, behandlas der med m5Sstarehand. Lemnande anyo det teoretiska för det praktiska, blef 3kme de Barrau först medlem och sedan föresti8ndtarinna i arbetet för de frigifne friin Saiut-Lazare. Det &amp; r allmant kändt. att denn8 utmlrkts verksamhet har till sin uppgift att skaffa de olyckligts varelser, som komma ut frAn Saint-Lazare ' s andeliga dy, ett lefvebröd, som hjalper dem att icke dit &amp; ng0 Atervanda; men hvad flertalet af mina lasare utan tvifvel sakna kannedom om, det &amp; r de otaliga bemödanden, raid och arbete, det stora tilamod, den bestamdhet och mildhet, samt det förtroende och den vaksamhet som fordras för nggrikttandet af en enda af dessa stackars kvinnor. Det finnes uselheter sh fruktansvardra, att den s&amp; kallade hederlige mannen undviker dem med afsky, men de af Gud helgade uppsöka dem. M: me de Barrau tillbringade de senare &amp; ren af sitt lif i dessa civilisationens lsgsta lager, der dessa förlorade och olyckliga varelser röra sig. Hon arbetade för kvinnorna och hon slutade med a t t arbeta för barnen, desse martyrer far samhtlllets laster.
Om man företager ingnidningen vid sängdags och ligger med handskar på, skola händerna nästa morgon vara botade. Frida N. N. För svår hosta. 10 skedblad hafresoppa, 100 droppar renad terpentin blandas, 1 äggula och 3 skedblad socker vispas till det ljusnar, hvarefter det blandas med det förutnämda. tages dagligen. För barn eller dem, som ha svårt att fördraga terpentin, tages mindre deraf Frida N. N. VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten pä Iduns lämplighet för platssökande och plats utbjudande annonsÖrer, äfvensom för alla öfrlga slags Hvarj ehanda. Välling af ångprepareradt hofremjöl är ett helsosamt och närande födoämne. Den bor kokas synnerligen väl och drickas något afsvalnad. Frida N. N, ster kunde fås genom vår gemensamma vän Idun. Svar emotses m e d tacksamhet så snart som möjligt af Alex. Skulle någon af Iduns många vänliga läsarinnor vilja hjelpa m i g m e d att få ett kuddöfverdrag, sydt på yllestramalj i fornnordisk stil, försåldt, så att det lemnar mesta möjliga behållning? Penningarne skulle a n - vändas till hjelp för att genomgå en slöjdkurs i sommar. Bortlottning vore nog bra, m e n vet e j, om det är tillåtet. Svar af vaktas af Några skedblad sherry i såsen, höjer smaken på fårstek. Frida N. N. V i k o m m a att tillbringa sommaren borta från h e m m e t, och rummen stå derpä igenstängda. M e d tacksamhet emotses något råd härutinnan, som ej vore förenadt m e d allt för m y c k e t besvär, men ändå säkert att förekomma dessa odjur. Gammalt smör kan göras välsmakande genom att det först tvättas i vatten, derefter i mjölk. Sedan inarbetar man litet pudersocker, påströr salt, och smö- ret är åter ganska godt. Frida N. N. Ung husmoder.
Då denna svaga isskorpa, som nu betäcker sjön under våra fötter, inom kanske en dag smälter undan, då äro vi döda för verlden; må vi dock kunna lefva rena inför Gud, och dö tillsammans, om han så befaller.“ Margarethas kind hade nu vexlat till den djupaste rodnad; men fru Catharina deremot satt blek, nästan andlös. Krampaktigt omfattade hennes hand karmen af den länstol, på hvilken hon satt; hon syntes färdig att resa sig upp, men ännu yttrade hennes tunga intet ord, endast blicken hvilade ytterst spänd på Margaretha, som fortfor: „o min mor, hvad hade jag icke velat gifva, för att i detta ögonblick hafva kunnat inhemta ert råd? Tid var icke till lång obeslutsamhet. Dock, Gud var mig nära, det kände jag nu mera än någonsin, en hastig suck till honom gaf mig åter mod och beslutsamhet, och, min mor, jag blef min räddares maka, för att inom samma timme skiljas ifrån honom: ty nu först uppenbarades genom ert buds ankomst, att man sökt och följt mig, endast för att lemna mig ert bref. Och nu, min mor, min mor, förlåt mig och gif mig er välsignelse.“ Vid de sista orden hade Margaretha nedsjunkit på knä framför fru Catharina, som ännu ett ögonblick satt alldeles orörlig, men derpå reste sig högt med stolt hållning. „Svaga, vacklande varelse,“ utbrast hon, „är det så Margaretha Boije skall knäböja inför sin mor, i medvetande af att i svaghet hafva vanhedrat sin höga ätt. Var det en yngling utan börd och namn, som du borde behandla som en like ifrån början, för att sedan steg för steg falla i hans nät? En man, i hvilken fröken Boije aldrig bordt kunna se annat, än en tjenare, skulle han få gälla för dig såsom jemnbördig; ty så djupt fallen vill jag dock icke tro dig vara, att en tjenare någonsin kunnat blifva dig farlig? Fanns det inom dig ingen röst, som tillropade dig en varning, för hvarje steg du tog framåt på den olycksaliga väg till förnedring, den du beträdde? Dock, hvad som är skedt, kan ej mera göras oskedt; men aldrig skall en vanbörding blifva Margaretha Boijes make.
HofRättens ofvanberörde den 12 Julii 1S31 gifna och af Kongl. Majit i Nåder fastställda Utslag, tillförene blifvit yttradt, i egenskap af Bankens Ombud vid LåneContoret i Malmö varit att anse såsom Ledamot i Directionen af samma Verk; så ehuru det, enligt 6 § i 1823 års Reglemente, jemförd med den antagna. Arbetsordningen för LåneContoret, tillhört Björkman, såsom Bankens Ombud, att inför Directionen föredraga låneärenderna och i sådant ändamål granska^ de ingifna; lånehandlingarne, äfvensom att besörja brefvexlingen med BankoFullmägtige; likväl och emedan nämnde Reglemente och Arbetsordning icke innefattade något stadgande 0111 skyldighet för Bankens Ombud att, vid låneärendernas föredragning, tillika granska ränteberäkningarne-, eller att författaconcept till de skrivelser, hvilka, med åtföljande Rapporter och CassaräkningsUtdrag, hvarje vecka och månad skulle till Banken insändas; funne Kongl. HofRätten, det Casseuren Björkmans underlåtenhet häraf icke kunde honom till last föras; likasom, då, i afseendeå dem emot Björkman anmärkta omständighet, att han med en låntagareträffat aftal, att vid omsättningar och inbetalning af det honom i LåneContoret beviljade lån å Två Tusen Femhundra Riksdaler, honom med penningar understödja, upplyst vore, att Björkman icke ställt sig i ansvarighet för samma lån, hvilket varit upptaget i låntagarens eget namn och, efter hvad undersökningsprotocollet omförmälte, försedt med annan persons borgen, såsom ock att Fältkamereraren Lindstedt, men icke Casseuren Björkman, då lånet söktes, tecknat sig såsom ansvarig för reversalets riktighet och lånebeloppet utquitterat, Casseuren Björkman icke kunde, genom berörde åtalade åtgärder, anses hafva öfver - ( 24 ) trädt det i 11 § af i8a3 års Reglemente stadgade förbud för Bankens Ombud, att skuldsätta sig lios