Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln har vidare anmärkt, att Malmö Discont - Bolags såsom osäkre ansedde Fordringar blifvit ifrån Calculen uteslutne, äfvensom, att Bankens erhållne utdelningar samt Stafsoch Banko-lJtskotlens Belänkanden. 1123 Silfver-Actie-Capilalet icke blifvit beräknade såsom tillgångar. Beträffande i:sta punkten, så få Utskotten åberopa hvad förut, blifvit yttradt om egenskapen af en Calcul, och att veterligen alldeles osäkre Fordringar icke böra deruti upptagas. Hvad angar adra punkten eller Bankens erhållne utdelningar, så hafva Utskotten saknat allt skäl att föreslå, det Banken skulle återbära denna dess Lagliga Inkomst, enär på enahanda grund det också skulle kunna sättas i fråga, att Banco - Disconten skulle på en ägande Fordran hos en på obestånd kommen Gäldenär afskrifva ett belopp svarande mot hvad denne, såsom Intressen för begagnade Lån, till Banco-Disconten förut betalt. Vidkommande 3:dje punkten, rörande Silfver-Actie-Capitalet, så får härvid anmärkas, att Banken icke gjort någon serskild vinst på det, till Actiers erhållande, insatte Silfver, enär detta Silfver blifvit efter myntfot insättaren till godo beräknadt. Och, då dessutom Actie-Capitalet, hvilket utgjort egentliga Lånings-Fonden, genast, efter det Disconten kommit i verksamhet, blifvit, uppå Directionens Assignationer, uttaget, antingen i Silfver eller ock i BancoSedlar, för hvilka Silfver den tiden obehindradt kun at erhållas, lära Actie-ägarne, i fall Malmö Hiscont-Bolag kommit att ordentligen upplösas, samt tillgång då funnits för Actie-Capitalet, sedan Discontens samtlige Borgenärer först blifvit till fullo förnöjde, icke kunna äga större eller annan pretention på Silfver^ än hvarje ^Innehafvare af Bankens Sedlar, Sfs4 Statsoch Banko-Utskottens Belänkanden. Slutligen har en värd Ledamot af Höglofl.'
En Pansar-fregatt äf jern. Skrofvet 1,470,000 å 3,35 procent Skrofvet 282,700 å 4,20 procent Skrofvet 92,612 å 3,35 procent Grundgående fartyg och flytande batterier för det inre försvaret uppgående i totalvärde till 6,000,000 R:mt; 3 procent deraf R:dr R:mt. 352,110 68,940 2:o. Tillökt nild erhåll i följd af exercis-expedition. En Pansar-fregatt af jern. Skrofvet 1,470,000 å 3,70 procent 3 Afgår (se här ofvan under hamn-underhållet) 3 Afgår j (Ett af Chefen för Ingeniör-corpsen afgifvet utlåtande i fråga om Carlskronas befästande, jemte särskild uppgift rörande den derstädes erforderliga besättningsstyrka). (En af Chefen för Mechaniska Departementet vid Flottans station i Carlskrona meddelad uppgift rörande årliga kostnaden för underhåll af hus och byggnader vid nämnda station). (Uppgifter rörande de vid stationerne befintliga förrådsbehållningar och dessas värden). (Upplysningar i fråga om utrymmet i stationernes kaserner och sjukhus). 20 JVÉ Förslag, utvisande behofvet af befäl, underbefäl och gemen - B e f ä 1. Antal. ä c: orq crq 3 ta: B Kommendörer. Korn.-Kaptener och Kaptener. JiP ^ ^ Sr5 p "l e2:. S" | Marin-Officerare. MachinistOfficerare. Summa. Förslag öfver behof af bela], underbefäl och gemenskap till den år 1807 befintliga Roddflotta!!. Befäl. Underbefäl. Gemenskap.
Med all den ära som en krigsman höfs! Med svärd i hand att drabba eder ovän, Ty man mot man, så är min krigarsed; Och sprida oro uti festens fröjd Men gå med sorg och skymf till svaga qvinnor, Och kasta tvedrägts brand i huslig lycka, Till slika bragder är jag icke böjd, Och illa lära de oss båda smycka! (går uppåt fonden). 94 Femte scenen. DE FÖRRE. MAGNHILD (från fonden). Således tager du min broders glömska Uti försvar? BIRGER (häftigt). Utaf min rätt som slägtens öfverhufvud, MAGNHILD Det kan min make ej! (träder emellan dem). Lägg dig ej i hvad männer tala om! Sannt ord, min frände! HÄRVED. BIRGER. (till Magnhild) Det fråga blifver, då må du bestämma; Men uti denna sak som i en hvar MAGNHILD När om skämt och lek Af mera vigtig art, jag sjelf beslutar! Och detta säger du till Jarlens syster? Nej, till min egen hustru, glöm ej det. Jag beder dig, min broder, sänd ej mer Du ser ju att han ren förtrollad är MAGNHILD. HÄRVED. (stolt). Min tappre make hän till broder Bengt, Utaf vår svägerska, fru Sigrid fagra. Han har knappt sofva fått en blund i natt Af samvetsqval derför att vadmalsvåden På Ulfåsa, väl knappast haft så mycket Han fört till den, som förr'n hon husfru blef Som grofvan vadmal att sig skyla med. 95 Tyst, Magnhild! HÄRVED. MAGNHILD (häftigt). På hela denna morgon, än beröm Jag har intet annat hört Och fagra ord om denna tiggarbrud Sig nästlat in uti vår gamla slägt. BIRGER Som, vete helgonen med hvilka konster, (leende). Så, och nu är du svartsjuk uppå henne Till fränka gifvit oss? Som broder Bengt, så glömsk utaf sin ära, MAGNHILD Det kan jag endast på en like blifva, Ty icke månde alla riddersmän Jag svartsjuk? Nej, (stolt).
Skall Räntan i BancoDigconten och Publike Cassör nedsätta6 eller ej, i förra fallet till hvad belopp? 4:0. Skall StatsVerkets skuld till Banken afskrifvas eller ej »..eller ock förvandlas till räntebärande obligationer? 5:0. Skola Bancolånen på fast egendom och odlingslånen fortfara eller ej, med samma, större eller mindre Creditiv, med enahanda el. ler förändrade vilkor? 6:0. Skola anslagen till Götha Canal, Hjelmare Slussverk Och strömrensningarne fortfara - Den Martiin fara eller ej? bestridas med Bancosedlar eller med Statsobligationer? Vigten och mångfaldigheten af dessa ämnen, ehuru visserligen ej alla af Utskotten behöfva upptagas, utan blott den del deraf som ingår i det af Utskotten uppgjorda systémet, visa likväl nödvändigheten att med åsidosättande af alla bi-ämnen hufvudsakligen sig dermed befatta, på det Utskotten innan för stor del af den, Riksdagen genom Grundlagen försäkrade tid tilländalupit, må till Stånden kunna öfverlemna resultatet af deras öfverläggningar, och i förhand uppgifva grun. derne hvarpå de ämna uppföra den Financiel» byggnaden. Utan allt anspråk att gifva ledning åt Utskotten, hvilka sammansatte af utmärkte upplyste, redlige och nitiske medlemmar, säkerligen komma att uppfylla sitt vigtiga kall på ett dem hedrande sätt, har jag likväl vågat framställa hvad jag anser utgöra grunderne för den blifvande Finaneereglerfcigen, och clas* sificerat dessa grunder i vissa afdelningar i man af deras mer och mindre inflytelse på det hela, på det Utskotten i händelse de så för tjenligt skulle finna, äfven afdelningsvis skulle till Stånden kunna inkomma med sina i ämnat fattade beslut och anföranden. Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. 11 Blad. 58 Den ->$ Martti, Hos Högvälborne Herr Grefven och Landt-'
Hilda trodde honom, och höll honom i sitt hjerta räkning för den grannlagenhet, hvarmed han undvek att allvarligt begära hennes löfte om tro, förrän han kunde bjuda henne att dela sitt öde genom äktenskapets band. Det rykte, som talat om hans kärlek och uppvaktningar hos Rosa Widen, föraktade hon, såsom alldeles grundlöst, ej värdt att derpå förspilla en tanke. Borde icke hon känna honom bättre? Det var ju utan all fråga. Men hvad äro väl alla förhoppningar, äfven de som fastvuxit i vårt hjerta? Äro de skyddade för oblida stormar? Nej! De skola uppryckas och förskingras, likt en handfull stoft, och minnets törnen stå ensamma qvar, tills hoppet åter slår nya skott, hvilka i sin ordning blomstra, förtvina och dö. Snart nog inträffade det ögonblick, då Ferdinand sjelf förlägen framstammade för sig nödvändigheten att afstå från hoppet om hennes egande, och omöjligheten att se detta så länge närda hopp förverkligadt, emedan – emedan tvingande, onämnbara omständigheter och svårigheter yppat sig deremot. Med förundransvärd styrka hörde Hilda honom. Med stolthet bekämpande hjertats sårade känslor, visade hon sig lugn, kall och beslutsam, och önskade honom, högtidligt men artigt, lycka till den ingångna förbindelsen. – Men nu var sjelfbeherrskningens förmåga uttömd, och med ett lätt afsked, allvarligt och kallt, försvann hon genom dörren till sin egen lilla kammare. Der uttog känslan sin rätt, smärtan att se sig gäckad och så skamligt bedragen af den man, vid hvilken hon fästat hela sitt hopp om jordisk lycka. Rik på bitterhet var denna stund, som så obarmhertigt förjagade alla det unga, glada hjertats tjusande drömmar; men så snart hon lugnare kunde betrakta saken, kände hon sig intagen af ett djupt förakt för Ferdinands svaghet och vankelmod samt oädla sjelfviskhet, att, endast för egandet af rikedom, bemöda sig att vinna en qvinna, som han icke älskade. Dessa föreställningar visade hennes fordne älskare i ett ljus, hvarvid det magiska skimmer, som under de försvunna dagarne omgifvit hans bild, nu helt och hållet flyktade.
Kapitalister kunde, genast efter den nya myntförsämringen, svårligen finnas, ej heller snart upkomma, i Sverige. Utom några stora köpmän, som, genom frihandeln, kunde bringa sig upp, men derigenom blefve så mycket utmärklare föremål för öfriga medborgares afund, funnes inga andra förmögna mån, än jordegare att beskatta. Blefve då desse, 262 Ilen 3 Maj. såsom troligt är, underkastade -progressiva afgifter: så finge äfven de känbart umgälla sin obetänksamhet. Grundskatterna utgöra nu en inkomsttaxa, som af intet godtycke beror, och som icke förhöjes, antingen hemmanet är allena, eller tillika med många andra, i samme egares band. Likaså är det nu med fastigkelsbevillningen. De rike jordegarne skulle då, med saknad och ånger, se tillbaka på nuvar. förhållande, i händelse de varit behjelpliga att detsamma omstörta. Att embetsmän icke kunna annat än förlora på myntförsämringen, är tydligt, med mindre deras ställning såsom gäldenärer öfvervigt deras förhållande såsom löntagare. Men efterlrädarnes minskade inkomst skulle förringa embetsmännens duglighet och sjelfständighet. Om lönerna blefve så små, och så beroende af R. Sirs godtycke, att män med kunskaper och skicklighet ej längre ville qvarblifva, eller ingå, i embetsmanna-korpser; så skulle dessa förfalla, samt med dem odlingen och hennes magt i Sverige; ty dess innebyggare äro för få, och landet för fattigt till att kunna underhålla en odling, oberoende af embetmännen. Här finnes ju knappt några vetenskapsidkare, som icke äro ecklesiastika, civila, eller militära tjenstemän. Endast de gäld skyldige, som, genom myntförsämringen, blifvit befriade från en del af sina skulder, kunna vinna på densamma och på hennes förberedelse, ränlepersedlarnes förvandling i penningeskatt. Men en vinst, gjord på Irekostnad af andras egande-rätt, är, under hvad form, det sker, eli olofligt fång, som sällan medförer varaktigt välstånd ; och den, som oförskyldt mistat sin egendom, är benägen att hämnas.
Den närmare fördelningen af Ärendena, Departementen emellan, bestämmes af Konungen, genom en serskildt utfärdad, offentligen kungjord Stadga. Bland de Tre Stats-Råden utan Departement böra minst Två hafva förvaltat civil beställning. Constitutions-Utskollels Memorial, N'.o 9. s § 7. Alla Regerings-Ärenden, med undantag af sådana, som i is och i5 omförmäla!!, skola inför Konungen i Siats-Rådet föredragas och der af göras. § 8. Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver Siats-Rådet höras bör, derest icke minst Tre af Stats-Råden, utom vederbörande Föredragande, tillstädes uro. Siats-Rådets samtlige af dylik beskaffenhet. § 9. Uti alla mål, som hos Konungen i Stals-Rådet förekomma, skall Protocoll föras. Stats-Rädets tillstädesvarande Ledamöter höra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, hvarom i 106 och soj vidare stadgas, ovilkorligen till Protocollet sina meningar yttra och förklara: Konungen dock förbehållet att allena besluta. Skulle någonsin dea oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot Rikets Grundlag eller Allmän Lag, åligge det då Stals-Rådets Ledamöter alt kraftiga föreställningar deremot göra. Den, som ej serskild mening till Protocollet anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta. § 10. Innan Ärendena hos Konungen i Siats-Rådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande Embetsverk, af dea Föredragande beredas. § n. Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till fremmande magter, må Konungen låta anmäla, i närvaro af någon annan Stats-Rädets Ledamot. Är föredrage den Stats-Rådets Ledamot, som Konungen äfven i detta fall tillkalie. Sedan besluten; åliggande det den dertill serskildt förordnade att Protocollet föra. Af sådana bos Stats-Rådet finnas. § 12.
Utskottet får på dessa skäl hemställa, 15:o att motionärens förslag äfven i denna del ma lemnäs utan vidare afseende. §§ 128—130, 135, 137 och 138. 1 dessa §§, hvilka handla om ansvar i konkurs för bedrägligt förhållande, annan oredlighet och vårdslöshet, har Herr Blanche föreslagit sådana förändringar, att de skulle bringas till öfverensstämmelse med innehållet af 23 Kap. i Strafflagen, som behandlar samma ämnen; men då, enligt 3 § af Kongl. Förordningen om nya Strafflagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall den 16 Februari 1864, berörda ansvarsbestämmelser blifvit genom den nya Strafflagen upphäfda, finner Utskottet desamma icke vidare kunna blifva föremål för den af motionären föreslagna omarbetningen; utan får slutligen vördsamt hemställa, 16:o att Herr Blanches motion ej heller i denna del må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 16 April 1866. Lag-Utskottets Betänkande J\S 39. 15 Reservationen af Herr Lundberg; emot 12:te punkten: af Herr Henschen. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 April 1866, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förmånsrätt för kommunalutskylder. I en hos Vällofiiga Borgare-Ståndet väckt och till Lag-Utskottet remitterad motion (N:o 84) har Herr von Stockenström föreslagit, att kommuner måtte efter 12 § i 17 Kap. Handelsbaden, sådant detta kapitel blifvit förändradt genom Kongl. Förordningen den 8 Oktober 1861, och näst efter Kronan, njuta förmånsrätt i lös egendom för gäldenärs utskylder : sista och löpande året, de der ej för fast egendom utgå; anförande motionären såsom skäl till sitt förslag, att kommunerna icke icke borde i afseende på sina inkomster göras allt för mycket beroende af ekonomiskt obestånd, som kunde drabba de skattskyldige, och att lagstiftningen, som velat, så vidt möjligt, betrygga Kronan emot förluster, äfven borde bereda kommunen säkerhet att komma i åtnjutande af påräknade inkomster.
Palmstjeraa skall kunna med sitt förslag vinna de ändamål, han söker, eller huru allmänheten derpå skall vinna det ringaste; och då å andra sidan flera verkliga skäl att draga förslagets lämplighet i tvifvelsmål blifvit anförda, kan jag ej förmoda annat, än att R. o. Ad. skall finna det vara riktigast och försigtigast att icke antaga Frih. Palmstjernas förslag. Frih. Palmstjernas förslag blef af R. o. Ad. afslaget. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. äfven till närvar, stund uppskjutit en i anledn. af 21 punkten utaf Hr Gunther, Carl, gjord framställning orq något stadgande, ronde grunden för fördelningen till olika hypotheksinrättningar och olika orter af de uti i8:de punkten Litt. F. omtalade Bankens lån emot inteckning i fastighet. Hr Gunther: Då den fråga, som jag i ett föregående u H. 4 Den i Augusti f. ra. plenum tagit mig friheten att väcka, nu blifvit föremål för li. o. Ads öfverläggning, torde det tillåtas mig att ånyo fästa Ståndets uppmärksamhet på nödvändigheten att emellan 2 esta och 22,:dra punkterna intaga ett nytt morn., ang:de sättet för användandet af Bankens fastighetslånefond, i den händelse att hypotheksföreningar icke uppstå så allmänt, att alla provinsers jordägare få tillfälle att deri ingå. För att icke betaga dessa jordägare möjligheten att erhålla lån i Banken eller hypotheksförBningarna, blir det, efter min tanka, alldeles nödvändigt att bestämma någon viss grund för fastighetslånefondens fördelning emellan Rikets särskilda provinser; och ehuru jag visserligen hyser det förtroende till Bancofullmägtige, att de, om saken öfverlemnades åt deras pröfning, icke skulle förbise, hvad rättvisan och billigheten i detta afseende kräfva, anser jag likväl ordalagen i R. o.
o c h blottar flickans hals, hennes runda skuldror, den späda barmen o c h all denna skönhet, s o m snart skall vissna under Ättikas brännande sol. Det finnes lif o c h rörelse i allt detta fagra, hvita. Bröstet häfves o c h sänkes s o m d e flaxande vingarna på en fångad fågel, o c h barnets jungfruliga blygsamhet stiger som e n rosensky till hennes kinder. M e n konstnären betraktar o c h jämför. H a n jämför denna unga kropp, som har lif af det pulserande blodet, m e d den k r o p p af marmor, s o m skall få lif af hans mejsel. Han jämför. T y, se här, det s o m i det lefvande hullet är ett mjukt, smidigt veck är i marmorn en kantig fördjupning. Flickan r ö r sig icke. det vågar h o n ej. Blott d å o c h då höjes hennes b a r m af den undertryckta andedräkten. H e n n e s blickar fara från Fidias ' tankfulla ansikte till hennes syster, den unga flickan i marmorn, o c h, som denna, förblir hon orörlig o c h stum. Nu har Fidias slutat. han berör hennes skuldra m e d e n kyss. det är ett adjö. rodnaden sjunker. häktan fästes, o c h den unga flickan går spänstigt ned för stegen o c h h e m. Hela världen måste veta det! Fidias har tagit henne till m o d e l l! M o d e r n och systrarna berätta det för grannarna, o c h den kvällen är h o n afundad af mången. M e n han däruppe ligger utsträckt på sin planka m e d kappan hoprullad till kudde. Han har ätit annan regent syntes fal för nöjet, men m y c k e t nyttigt han äfven medhann. I balsalen t o g hans lefnad slut. — Herrar m e d de mest lysande regentegenskaper minnas vi ock, t. ex. den konung, s o m till yttersta stund stred för tron o c h sanningen. — Ja, sagan o m en sådan karl, den skall igenom sekler gå. But. Charad.
Det är således genom en fördelnig emellan de serskildte löner, som man kommit det åberopade talet 146 R:dr, hvilket skulle belöpa på Skåne och Blekinge. Men till en sådan fördelning gifves icke någon bestämd anledning.' Jag inser ganska väl möjligheten deraf, att Herr Hedenstjernas inkomst af Skåne och Blekingen per medium utgjort 500 Rldrj och då detta förhållande lärer blifvit styrkt, innan Kongl. Maj:t nådigst beviljade den ifrågaställa Sportelersättningen, så anhåller jag vördsamt örn proposition till bifall af Statsutskottets förevarande Betänkande. 44 Den l September f. m.. Grefve Löwenhjelm, Carl Axel: Jag får hemställa, huryyid^ icke discussionen, aflägsnat sig allt för (nyck,et (från det egenteliga ämnet.' Hurudan Lagmannen Hedenstjernas uppgift till bevillningstaxeringeo må hafva varit, är en fråga, sorn ej tillhörer Ridderskapets och Adelns bedömande, och är af si enskild beskaffenhet, att Riksens Ständer icke kunna dermed befatta fig. Sedan dessutom Andra Hufvudtiteln blifvit i Massa bifallen, och Kongl. M,aj;t äger ostridig rätt, att använda alla derå uppkommande besparingar, insel jag ej, hvartill någon vidare öfverläggning härom skall tjena. Att Kongl. Maj:t hos Riksens Ständer gtf. tillkänna den beslutade sportelersättningen, var ganska naturligt, emedan den borde ligga till grund, för beräkningen af titelns anslag^ men må hända hade ej Statslltskottet behöft inkomma med serskildt betänkande, angående Lagmannen Hedenstjerna. Likväl och enär ett sådant Betänkande blifvit till Riksens Ständer afHmnadt , tror jag icke för m,io del, att Herr LandtMarskalken kan till Riddergkapet och Adeln framställa annan proposition än till bifall eller afslag, hvilket icke eller kan hafva någon inverkan å Herr Hedenstjernas rätt.
Ty då grundskattens fortfarande erläggande utgjort ett af de villkor, hvarunder jordägaren kommit i besittning af jorden, och skattens belopp haft ett väsendtligt inflytande på köpesummans storlek, skall hvarje förändring af grundskatterne blifva orättvis, föranleda omhvälfning i bestående egendomsförhållanden och otillbörligen gynna några jordägare på de öfrigas bekostnad, så vida den icke är pro - Den 27 November. 29 portionell, d. v. s. stödjer sig på en noggrann kadastrering af all jord. Men en sådan uppskattning är förened med så stora kostnader, att åtminstone i den närmaste framtiden ingen tanke kan uppstå om dess utförande. Deremot vill jag icke bestrida nyttan af grundskatternas reglering i hänseende lill uppbördssättet, liksom lösningsrättighet i särskilda fall bör medgifvas; t. ex. då lcvererings och uppbördskostnaderna nära nog uppgå till skattens belopp. Bevis derpå skulle kunna anföras, om det vore af behofvet påkalladt. Jag öfvergår nu till hr Grefvens speciella anmärkmr, bland hvilka först må nämnas hans hemställan lill Stats-Ulsk. rör:de afslag på den begärda förhöjningen af H. K. H. Kronprinsens appanage, hvilket enligt den nåd. proposm skulle uppgå till 100,000 r:dr och således med 75,000 ndr öfverstiga det hitlillsvar. anslaget. En hvar torde medgifva, att en Kronprins, för att värdigt fylla den plats han är kallad att en gång intaga, bör förskaffa sig den noggrannaste kännedom om sitt fäderneslands alla förhållanden, äfvensom om främmande länders institutioner, lagstiftning och förvaltning. Men icke nog härmed. Då hans bildning företrädesvis skall afse landets framlida behof af en upplyst regent, mäste han tillika göra sig underrättad om de nya åsigter, som söka göra sig gällande i statsvetenskapens alla delar, för att rätt kunna fatta och afhjelpa lidens behof samt på ett rättvist och klokt sätt förmedla öfvergången från en tid till cn annan.
Dal-all mogen icke i detta afseende blifvit satt på något prof i sednare tider, eller sedan hernmansklyfningen der kommit till en ytterlig utsträckning, Ilr Cederschjöld har äfven erinrat, att vapen från början skulle hafva utgjort det enda arfvet; men detta kan jag ej medgifva, ty så vidt jag känner, att en historia finnes, har jordegendom alltid funnits och gått i arfi Frih. Cederström synes hafva från vårt statsskick velat hemta grunden för arfslagarna. Jag tror likväl för min del, aft statsskjeket ej betydligt inverkar på dessa, helst Frih. isynnerhet tyckes hafva fristat sig dervid, att yi för närvar, lefva i ett samt hällsskick, som till princip är denjocratiskt, men förhållandet, efter min tal)ka, af ålder var enahanda och alltid i Sverige varit det med få undantag. Vidare har Frih. Cederström sagt, att befintliga brister böra rättas, och detta erkännes; men jag har icke i våra nuyar. arfslagar funnit någon frrist, särdeles som ingep lärer kunna visa, att inrättningen af arf nödvändigt ä1' grundad i sjelfva förnuftet och rättvisan, utan helt och hållet utgör ett politiskt institut, sorn bör grundas på politiska skäl, Frih. Ehrenborgh lika med flera andra ledamöter hafva påstått det vara en oriktig åsigt, att den Ijka arfsrätten skulle leda till ökad klyfning af jorden, och om motsatsen kunde bevisas, vöre det ett i sanning vigtigt skäl; men det förefaller underligt, att Lagcommitteen, som äfven föreslagit den lika arfsrätten, derjemte tydligen yppar s'n tendens till jordegendomurnas minskning, hvarförutan det är bekant, att en af Lagcompiifteens egna ledamöter, då denna fråga vid sista riksdagen discuterades i Preslefjt., öppet förklarade committeeps mening vara den, att jorden borde delas i mindre lotter.