Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan undertecknad, uppå förfrågan af Gr. Mörner, upplyst, att Bonde-St:t bifallit den ifrågav:de §:n, men att underrättelse om de öfriga Ståndens beslut ej ankommit, yttrade Gr. Mörner: Jag anser icke vara skäl att i denna fråga nu fatta ett bestämdt beslut, endast med anledning af ett MedStånds i ämnet yttrade mening; och då jag i öfrigt finner det vara alldeles öfverflödigt att föreskrifva, att gällande intyg endast kan meddelas af i förev.de § särskildt uppräknade personer, utan är öfvertygad att, om namnteckningens egenhändighet bestyrktes af i allmänhet såsom trovärdiga ansedda män, samma gagn skulle deraf kunna hemtas, som af ifrågav:de på sätt och vis officiella intyg, så får jemväl jag nu instämma uti yrkande på återremiss. Hr Reutersvärd: Genom det uti förevarande § gifne stadgande har den skattskyldige erhållit en lättnad vid anförandet af sine besvär, hvilken jag för min del anser att R. o. Ad. skäligen bör bifalla. Den skattskyldige skulle nemi., för den händelse förslaget antages, blifva befriad från att, för framförande af sina besvär, hålla kommissionär i hufvudstaden. Så långt har man ansett sig kunna gå, men icke vidare, enär man, på sätt Gr. Lagerbjelke äfven anmärkt, ansåg, att någon kontroll uti detta fall vore nödig; och då Bondeståndet, för dess del, icke motsatt sig tillämpningen af denna kontroll, sä har jag, i betraktande deraf, att nämnde Stånd väl skulle hafva den egentliga olägenheten deraf, uti berörde förhållande funnit ett ytterligare skäl att förorda antagandet af detta förslag. Ben 18 Maj f. m. 225 Häruti instämde Gr. Anckarsvärd. Gr. Lagerbjelke: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren. Det skulle väl egentligen vara Bonde-Ståndet, som skulle hafva den största olägenheten af den uti förevarande § stadgade kontroll; och då nämnde Stånd finner sig nöjdt med den uppställning, §:n et hållit, synes mig sannerligen att 11. o. Ad. kunde låta dervid bere.
Hvad jag, på sätt antydt blifvit, i ämnet framställt, erhöll dock icke någon påföljd. Detsamma gällde de framställningar, som i enahanda syfte blefvo gjorda af andre riksdagsmäu, och häribland synnerligast numera aflidne Öfversten Montgomery, — denne gamle, med det varma hjertat och de ärofulla minnena. Under dylika förhållanden och i betraktande deraf, att de omordade afskedade personernas antal allt mer och mer minskats och samtidigt härmed de qvarlefvandes ålder och orkeslöshet tilltagit, således deras behof af högre inkomster blifvit mera obestridliga, så förestafvar mig pligten att åter göra framställning i detta ämne. Innan likväl sådant sker, har jag funnit mig uppmanad till åtskilliga reflexioner. Möjligtvis kunna de bidraga till frågans afsedda lösning, men göra de det icke, så skola de åtminstone i Ridderskapet och 328 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Adelns protokoller bära vittnesbörd burn en afskedad knekt, medlem af detta Stånd, i saken tänkt och tillvägagått. Med ospard möda har jag genomletat den Kongl. Propositionen rörande Statsverkets tillstånd och behof, under förhoppning att finna någon framställning om anslag till pensionsförhöjning åt här i fråga varande personer, men allt mitt sökande har varit förgäfves. Yäl har jag funnit begäranden om löneförhöjningar för fyrfaldiga slags embetsoch tjenstemän — allt på grund af stegrade lefnadskostnader — äfvensom om ganska rundt tilltagna pensioner på allmänna Indragningsstaten, men ehuru den anförda stegringen å lefnadskostnaderna, icke för några inverkar menligare och mera bekymmersamt än för de med otillräckliga pensioner afskedade gamle militärerna, så har jag med verklig bedröfvelse icke funnit ett ringaste ord i ändamål att afhjelpa den varande olikheten af pensioner för afskedade af samma grad — med samma rättigheter. Jag hade likväl hoppats något annat.
Den stela och sirliga uuigii,ngestonen blef ledig och naturlig, och den högtidliga och omständliga konversationen blef l m, lekande och spirituell. De samtalsamnen, som intresserade det föreghende arhundradets sallskapsviirld hade förlorat sin dragningskraft. E n af 1700-talets " salongern kunde ej, som hbtel de Rambouillet förlikoas vid en cour d ' amour, der man med djupaste allvar sökte afgöra h e m som gifvit den bästa definition af begreppet " karlek ", eller om ej ordet épée i den högre tragedien borde ersattas af det mera poetiska " gloiren - nu var det filoeoflska frhgor, nya samhallsteorier och dylikt kring hvilket samtalet rörde sig. Men den största förandring, som sallskapslifvet undergick var kanske den, a t t markisen och hertigen m&amp;ste At filosofen afsth sin plats som salongernas hjälte; de som under föreghende tidehvarf varit beskyddade af salongerna, blefvo nu deras beskyddare. De förnama herrarne hstadkornmo sjalfva denna revolution genom att uppsöka filosoferna och draga dem ur den obemärkthet, livari de hittils lefvat, för att med dem fA diskutera de nyn filosofiska och sociala frhgor, som vid Arhundradats början .frhn England spredo sig till Frankrike. Äfven damerna deltogo med lif och intresse i dessa samtal, under det de vor0 sysselsatta med sitt tilsklingsarbete " le parfilage ", d. v. s. a t t repa upp saker gjorda af guldtrad, ett arbete, som vid denna tid blef ett allmant mode. Vid alla tillfallen gjorde man livarandra presenter af allehanda fBremB1, tillverkade af guldtriid: vagnar, barstolar, djur m. m. - ungefär som man uppvaktar med buketter i v&amp;ra dagar. Sedan den blifvit " parfileradu saldes den upprepade guldtrsden till guldsmederna. Det psstods a t t en och annan ' dam haraf hade en inkomst af mer än hundra tusen francs Brligen.
»Som svenskar vi vår pligt förstå, Ur frustu’n i en drabbning gå Och krig och kärlek blanda.» Det ordet frustugan, det enda svenska ord att beteckna l’appartement des dames stötte konungens öra. Adlerbeth föreslog i stället »Ur nöjets famn i bardalekar gå» ett löst talesätt, som ej uppfyller tanken af det svenska ord, men, varande i franska smaken, blef af konungen på det högsta applåderad(t). Det är på det sätt, som energien af svenska språket dag från dag uppoffras af en blind smak för ett främmande. Vid påsktiden reste konungen till Gripsholm, dit jag äfven var kallad, men anhöll om tillstånd att kvarblifva i Stockholm att med Adlerbeths biträde så mycket snarare kunna sluta »Birger jarl». Vi sysselsatte oss därmed utan upphör under konungens frånvaro och afsände den ena scenen efter den andra till Gripsholm, hvarifrån vi erhöllo genom hofkansleren baron Sparre141 vidlyftiga svar och anmärkningar af konungen. Oaktadt den därigenom förökade möda var arbetet färdigt att vid dess återkomst aflemnas, hvaröfver konungen förklarade sitt synnerliga välbehag. För honom återstod ännu en vidsträckt omsorg därvid, att kunna tillskapa aktörerne. Repetitionerne af skådespelet fortsattes till den ändan dels i konungens rum, dels på teatren under flera månader ända till sista dagen, då det vid hertig Karls förmälning den 8:de juli 1744142 med all möjlig prakt uppfördes. Hedren af planen eller intrigen af detta skådespel tillhör konungen allena. En lyckligare har ej kunnat upptänkas att vid ett högtidligt tillfälle gifva anledning till de behagligaste och mest varierande lustbarheter eller divertissements. Hedren af deras utförande tillhör däremot Adlerbeth. Man var förundrad att se honom så snar att fatta allt det granlaga af konungens tanka och att af en ung man, nyligen anländ från provinsen, höra gracernas språk, liksom man i Stockholm eller vid hofvet förstod sig bättre därpå. Hvad mig angår, så vet jag ej något särdeles, hvaraf jag kan mig berömma, om ej mödan att utveckla en inbunden intrig kan anses förtjänt att äfven deltaga i priset.
Finnes ej Prins, som efter hvad nu bestämdt är, eger att Riks-styrelsen Öfvertaga, eller är Ilan af sjukdom eller af vistande utom Sverige och Norrige derifrån hindrad, då skall en Interims-Regering sä sammansatt, som i Riks-Akten till bestämmande af de genom föreningen emellan Sverige och Norrige uppkomne konstilutionela förhållanden är stadgadt, tillträda Riks-Styrelsen, hvilken den eger att föra med samma makt, som Regent, lnterims-Regering afträde Styrelsen, då den af Regent kan öfvertagas Inträffar det fall, att Styrelsen skall af Regent eller lnterims-Regering öfvertagas, föres den, till dess sådant kan ske, af Stats-Rädet med samma makt, sorn Regent. Huru Konslilulions-Ulskoliels Memorial JM 8. 9 Huru förhållas skall, derest Konungen längre tid än Tolf månader ur Riket blifver, derom varder i 91 § stadgadt. §. TO. tifil ver Konungen så sjuk, alt Han icke Regerings-ärendena vårdar, förhålles med Riksstyrelsen, som i föregående § bestämmes. §• 41. Konung vare myndig vid fyllda Aderton år. Lag samma vare för den lill Thronföljden närmast berättigade Prins. Dör Konung innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres styrelsen af interims-Regering, enligt 39 §, i Konungens namn intill dess Riksens Ständer sammankomma, och den Förmyndare-Slvrelse Riksens Stan-, der, jemte Norriges Storthing, i enlighet med Riks-Akten, förordna, Riks-styrelsen tillträdt. §• 42.
Likväl yrkar Frih:n att ifrån dessa 630,000 r:dr, skulle man uppgå icke blott till de 647,400 r:dr, som Utsk. föreslagit, utan ända till 700,000 r:dr. Jag befarar att denna förhöjning blifver öfverdrifven. Mina skäl dertill äro följande: Vi hafva sett under den förflutna tiden, att inkomsten af bränvinsbränningen småningom nedgått derigenom, att de små pannorna hafva, tid efter annan till antalet förminskats, emedan man ej velat för dem betala åtminstone 3 månaders afgift, oaktadt deras begagnande ägt rum under vida kortare tid. Hvad deremot beträffar de större pannorna, så har sältet att bränna förbättrats och skatten således kommit att i förhållande till averkningen förminskas. Detta förhållande kommer troligen att ytterligare fortfara, efter den nya författnin 10* - 148 Den 5 Augusti. gens utgifvande, oaktadt regeln för den nya beskattningen är den, att afgiften för de små pannorna skall höjas med 25 proc., och för de stora pannorna med 33^ proc. Man borde, om man räknade blott efter ziffran, förmoda, att den högre beskattningen skulle inskränka de stora pannornas antal, men detta bl ifver troligen icke förhållandet, sedan man icke tillåtit beskattning blott för en månad. De små pannorna komma fördenskull troligen att blifva än färre, på sätt jag hört åtskilliga landtman antaga. Om detta förhållande inträffar, så är det väl om man på sin höjd kan få den inkomst Utsk. beräknat, visserligen icke något derutöfver, utan snarare derunder. Emellertid har Utsk. gjort en beräkning grundad på vissa sakförhållanden, och jag bestrider henne icke; men jag nödgas bestrida sannolikheten att de stora förhoppningar, som Frih. Tersmeden har gjort sig, kunna gå i fullbordan. Jag hemställer derföre till R. o. Ad. att icke gå längre än Utsk. och sålunda pä sin höjd antaga den beräkning, Utsk. har föreslagit. Hr von Troil:
Och hans hustru sade till honom: Står du ännu i dine fromhet? Välsigna Gud, och dö. Men han sade till henne: Du talar såsom de dåraktiga qvinnor tala. Hafve vi fått godt af Gudi, skole vi ock icke anamma det onda? Uti allt detta syndade Job icke med sina läppar. Då nu tre Jobs vänner hörde all den olycka, som öfver honom kommen var, kommo de hvar af sin stad: Eliphas af Thema, Bildad af Suah, och Zophar af Naema; ty de vordo öfverens, att de skulle komma och ömka sig öfver honom, och trösta honom. Och då de upphofvo sin ögon långt ifrå, kände de honom intet; och upphofvo sina röst, och greto, och hvardera ref sin kläder sönder, och kastade jord på sin hufvud upp åt himmelen; Och såto med honom på jordene i sju dagar och sju nätter, och talade intet med honom; ty de sågo, att hans sveda var ganska stor. Derefter upplät Job sin mun, och förbannade sin dag; Utbrast, och sade: Den dagen vare förtappad, på hvilkom jag född är; och den natten, då man sade: En man är aflad. Den samme dagen vare mörk, och Gud fråge intet efter honom ofvanefter; ingen klarhet skine öfver honom. Mörkret behålle honom, och töcken blifve öfver honom med tjockt moln; och dimba om dagen göre honom gräselig. Den samma nattena begripe mörker; och glädje sig icke ibland årsens dagar, och komme icke i månadetalet. Si, vare den natten ensam, och ingen glädje komme deruti. De der dagen förbanna, de förbanne henne; och de som redo äro till att uppväcka Leviathan. Hennes stjernor varde mörka; förvänte ljus, och det komme intet; och se intet morgonrodnans ögnabryn; Att hon icke igenlyckte mins lifs dörr, och icke bortgömde olyckona för min ögon. Hvi blef jag icke straxt död i moderlifvet? Hvi vardt jag icke förgjord, då jag utu moderlifvet kommen var? Hvi hafva de tagit mig upp i skötet? Hvi hafver jag ditt spenar?
Under nästlidne dag har Höglofliga Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterat en al Herr Ehrenhoff, G. H., hos bemalde Riks-stånd väckt motion, att, enär det redan ville synas, som skulle det för Svenska Statens rakning upptagna'lån å 3,000,000 R:dr silfver vara för näringarne obehöfligt, och då, genom det så kallade jern vägs-lånets indragning, en ymnig penmnge-tillgång inom landet vore att förvänta, Rikets Ständer, såvida det visade sig, att desse 3 millioner R:dr silfver icke mot nu gällande vilkor kunde utlånas, måtte bemyndiga Fullmäktige i Ranken, att, på sätt dem lämpligast syntes och på de för Stats-verket minst betungande vilkor, gå i författning om detta låns »dödande» Då berörde motion åsyftar upphäfvande af ett af Rikets Ständer vid innevarande riksdag fattadt beslut, och åtgärden derjemte skulle bära vittne om ett vankelmod och ovarsamhet, i företag, som kunde kasta oförtjent skugga på Svenska Staten., anser Utskottet motionen icke böra till något afseende föranleda. Men i sammanhang härmed har Utskottet, i anledning af de inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln afgifna, remissen bifogade yttranden, om lämpligheten deraf, att Banko-fullmäktige måtte uppdragas att af, statslåne-fondens medel, derest de skulle befinnas vara för utlåning obehöfliga, inköpa för statslånet utgifne obligationer, på de penninge-marknader, der sådana kunde blifva att tillgå, funnit sig, enär rättighet i berörde afseende icke genom hittills meddelade föreskrifter kan anses vara Fullmäktige lemnad, böra hos Rikets Ständer vördsamt hemställa, Bih. till R. St.
Hon steg upp och gick till dörren, den hon sakta öppnade, och stack ut hufvudet, under det att en stor, grå katt tog tillfället i akt att sakta smyga sig in, och helt sedigt vandra den välkända vägen framåt trasmattan, utbredd tvärs öfver det hvitskurade golfvet, till sängen, der han af gammal vana makligt intog sin plats på det hvita täcket af temligen groft lärft, broderadt med blommor af rödt garn; ett prof på sal. grefvinnans konstfärdighet i pensionen i verlden. – Är det herr Didrik, så var så god och kom in, – sade fru Christina med hufvudet utom dörren, och den blidaste röst i verlden, och straxt derpå inträdde den hederlige Didrik, en liten smula mera korpulent, men annars fullkomligt likadan som för sjutton år sedan; hans ljusa hår var lika slätt och omsorgsfullt kammadt, och hans klädsel lika vårdad som då. – Fru Christina är alltför god. – sade Didrik, mysande vid anblicken af thébordet, – färskt smör, det här ser för delikat ut, – fortfor han och mönstrade anrättningen med ett belåtet uttryck i sitt ansigte. Det är då en dumhet af mig, tillade han, att så mycket sakna det der théblasket om qvällarne, sedan det fallit herrarne in att icke dricka det. – Ja ja, icke skall herr Didrik sakna sin kopp för det, – sade hushållerskan vänligt; – jag kan väl veta att man kan ta sig många vanor när man så der länge bott i främmande land sitt ner så länge och bred på en smörgås åt sig, medan jag går ut efter thékannan; – den artiga frun försvann genom dörren, och Didrik blef ensam. Då hon återkom stod hennes gäst, som det tycktes, försänkt i beundran framför åtskilliga taflor, som prydde väggen; öfverst satt en stor blomsterkorg, sydd med silke på siden, och derbredvid en orimligt grann, något maläten märkduk, ett porträtt af Johan Huss, och ett af kardinal
Jag tror, att Staten har ovillkorlig förbindelse dertill, och att, för att rätt kunna uppfylla denna sin skyldighet, Staten bör först och främst med fullkomlig reda och klarhet bestämma hvilket hufvudändamål den, genom samhällsim ättn:n, vill söka att uppnå, och dernäst uppgöra ett på sanning grundadt systcme för den hushållning, som skall bereda medlen att oupphörligt mer och mer nalkas detta stora mål. I förevar, fråga synes det mig likväl, som SlatsUtsk. gjort en skarp afvikelse från delta systcme. Det tyckes mig likna den industriidkare, som finner sig icke hafva råd att försätta sitt verk i riktigt och fullgodt skick, emedan han måste spara utgifter, eller kanske tydligare, den jordbrukare, som hellre underkastar sig att lida missvext, än alt bekosta tillräckligt och godt utsäde åt jorden. I alla riktningar begäres och i många beviljas äfven af Staten visserligen billiga och nyttiga understöd för binäringar med summor af mångfalldigt större belopp, än hälmi ifrågakomma, men mot modernäringen sjelf är man i högsta grad njugg. De mindre närings-canalerna vill man således hålla öppna, men ådrorna till den stora källa, som måste åt dem alla gifva lif och rörelse, vanvårdas. Delta kan icke vara klokt och samhällsnyttigt. Det är sannt, att jorden gifver någon afkastning, blott den vidröres och besås. Således får till och med okunnigheten och liknöjdheten betalning för sin usla behandling af henne; men denna betalning utmätes af den eviga rättvisan. Den är således afpassad efter förtjensten, men mot våra stegrade samhällsbehof svarar den ingalunda. Den kunde och skulle dock göra det, om liknöjdhet och okunnighet, så vidt som möjligt, bannlystes och efterträddes af verksamhet och sakkännedom, hvilka jordbruket klafver mera än något annat yrke. Den ifrågavar. kostnaden, inskränkt till en början till 4ooo r:dr b:co, och efter Ulltuna arrendeårs slut till 8 å 10,000 r:dr b:co årligen för hela Riket, har uppenbart ett ganska högt runi i utgifternas första dass, eiler ' bland elem, till hvilka behofvet ovillkorligt tvingar.
Och då Utskottet befarar, att en inskränkning uti nuvarande belåningsrält för Adier i Södertelje Canal-och Slussverks-Bolag, hvilka sisth Riksdag blifvit bibehållne vid deras dittills åtnjutna belånings-rätt, 5o proc. af ursprungliga capitalet, belöpande sig till 10 proc. af den summa nuvarande Adier upptaga, dock emot serskild borgen derjemte, i likhet med hvad för Götha Canal-Actier är stadgadt, skulle kunna så nedsätta dessa Actiers värde, att det ej allenast orsakade flere Aclie-egares olycka, utan ock möjligen ledde dertill, att förlust för Banken uppstode å hvad redan blifvit belånt mot så beskaffade Uypolhek, har Utskottet trott det undantag äf ven böra göras, att Actier i Södertelje Canaloch SlussverksBolag må varda bibehållne vid deras nuvarande belåningsrätt. Vid punkten z5: att Handels-disconten , under benämning af Handelsoch JVärings-discont, må fortsättas, m ed iakttagande endast af följande förändringar och tillägg: Bih. till R. St. Prot. 1834. 6 Sami. 1 Afd. 10 12:te Häftet. 74 Eanco-Utskoltets Utlåtande N.o 16. a) lån hunna beviljas å 6, eller mindre antal månader ; b) räntan bestämmes till 6 proc.; c) lägsta låne-beloppet bestämmes till 5oo R:dr, i stället för nuvarande minimi-summa tooo R.dr ; d) uti högsta tillutne skuldsättnings-belöppet, hvilket, lika som hittills, anses böra bibehållas vid 2.0,000 R:dr för läntagare, och tillhopa ej öfverstiga fo,ooo R.dr, under alla förhållanden i hvilka en och samma person kan blifva hos Inrättningen häftande, inbegripes icke hvad samma person eljest må vara antingen till Banco-disconten eller LäneBanken skyldig.
Jag instämmer för min del med Herr Grefven och LandtMarskalken deruti, att Ridderskapet och Adeln alldeles icke kan besluta ifrågavarande tryckning, men anser likväl nödigt, att Herr Grefven och LandtMarskalken täckes inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida Ståndet verkligen yrkar att den af flere enskilte Ledamöter begärde Proposition på tryckning, skall framställas, innan Herr Grefven och LandtMarskalken sluteligen vägrar Proposition samt förvisar frågan till Constitutions-Utskottet. Skulle åter Ridderskapet och Adeln blott till ConstitutionsUtskottet behaga framställa en önskan, angående ifrågavarande tryckning, vöre sådant i min tanka ganska oskyldigt och kan hända bäst ledande till ändamålet. Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig.- Det vore val om denna tvist snart finge slut, ty den kan annars blifva både långsam och ledsam. Jag har förut yttrat, det jag finner mycket skäl deruti, att Constitutions-Utskottet har rättighet att vägra tryckning, idet fall an* Den 11 April; märkning emot Stats-Rådet vore ogrundad, men a't sträcka denna rättigheten Iiirgie, nemligen till det som nödvändigt blir bekant, samt Utskottets eget yttrande och öfverläggning i ämnet, vore art öfverskrida gransen af Utskottets magt. Detta kan jag icke förmoda Utskottet gör och tror således att anmodan om tryckning icke af Utskoitet afslas. För öfrigt liar jag redan reserverat mig till Protocölltt, emot Utskottets beslut, att Saken af det skäl borde förfalla, att 2 Stånd innom Utskottet varit emot 2 Stånd: Ständerna böra onekeligen få veta hvaruti olikheten i Ståndens tanka består, för att kunna utöfva sin pröfningsrätt Grefve Posse, Claes fredric: 'Till vinnande af snart slut på förevarande Dbcussion torde mig tillåtas erhindra, att sedan Herr Grefven och LandtMarskalktn vägrat Proposition, bör frågan, i händelse S änder likväl yrkar densamma!, till ConstitutionsUtskottet forvisas.
N:o 99. Motion N:o 511, om beviljande af anslag å 15,000 R:dr för anläggning 59 al riy väg mellan Jörns kapell och Arvidsjaurs kyi ka. Stats—Ulsk. Utlåt. Nysätra Sorken, om öfverlåtelse af lägenheten Ängstorp under Ryda kungsgård i och för inrättandet af en s. k. hyskola derinom. Se Ryda kungsgård. tafvelsjön, angående dess sänkning. Se Tjurken. Nämnd, om ändring i nuvarande föreskrift, rörande dess beslutande rätt i frågor, hvarom olika åsigt vid domstolar uppstå. Motion N:o 69. Nämndemän; angående deras utväljande. Se Rällegångs-balken. om inskränkning i deras antal vid laga syner och urtima ting. Motion N:o 167. om ändring och tillägg i Kongl, kungörelsen den 11 Augusti 1854, i fråga om ersättning åt dom för syner m. fl. förrättningar. Motion N:o 246. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 86. R. St. underdån. Skrifv. Närillgsflit, om upphjelpande af den inhemska näringsfliten genom åtskilliga ändringar i tulltaxan. Motion N:o 310. Bevilln.-Utsk. Betänk. N:o 8 samt Mern. N:is 13 och 19. R. St. underdån. Skrifv. Näringsfrihet, angående oinskränkt näringsoch handelsfrihet. Motion N:o 10. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. St. underdån. Skrifv. N:o 132. 0. Obligationer, om inköp för 4,000,000 R:dr af de för anskaffande af lån till jernvägsbyggnaderna utgifna obligationer. Motion N:o 295. Odelberg, Johan Gustak från [Vestmanlands län, Motion N:o 51, angående ändring i sättet för kungörelsers publicerande. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
För att, vid Landtbruksmciten, användas lill premiers utdelning åt egare af kreatur utaf utmärktare slag, hafva Rikets Ständer beviljat ett anslag af Tretusen R:dr; hvilket, enligt Kongl. Maj:ts nådiga disposition, bör af Riksgälds—kontoret utbetalas. § 104. För slöjdexpositioners befrämjande, hafva Rikets Ständer anslagit en summa af Tretusen R:dr; hvilken likaledes, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga disposition, bör utbetalas. § 105. För att, i den mån de under Kongl. Kommerse-kollegii förvaltning ställda manufaktursamt tulloch konfiskntions-medel härtill icke lemna tillgång, enligt Kongl. Maj :ts nådiga disposition, användas till rese-stipendier ål fabriksoch handtverks -arbetare, hafva Rikets Ständer å Riksgälds-konloret anvisat en summa nf 2,000 R:Jr årligen för åren 1855, 1856 och 1857, eller tillsammans Sextusen R:dr, deraf förstnämnde belopp således under hvart och ett af dessa år, med iakttagande af hvad härom varder af Kongl. Maj:t föreskrifvet, bör genom Riksgälds-kontoret tillhandahållas. § 106.