Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorial, om den så kallade KlosterKyrkans i Wadstena öfverlåtande till begagnande af Staden samt S:t Pehrs Lands-Församling, hafva anmärkningar blifvit gjorde, hvilka föranledt ärendets återremitterande till ytterligare åtgärd, hvaremot berörde Utlåtande blifvit gilladt af Hedervärda BondeStåndet den 4 nästlidne April. Utskottet hade yttrat, alt enär detta ärende befi niles i samma skick som vid sistförflutne Riksdag, så att det förbehåll Riksens Ständer då gjorde 0111 ett ordentligt Coutracts upprättande öfver Församlingarnes åtagande, att försätta Kyrkan i fullkomligt skick och den framdeles underhålla, och hvilket borde hafva vunnit Kongl. Majrts Nådiga Betärvkanden. 111- sanction förr iin någre medel dertill kunde be.viljas, icke ännu vunnit verkställighet, Riksens Högloft. Ständer lära finna för närvarande någon åtgärd häråt icke höra lemnäs; men förmodade, att om, bland Contracts-vilkoren de af Stadens Riksdags Fullmägtig vid denna Riksdag yrkade förmåner beviljades församiingarne, att i stället för en kostsam Tornbyggnad få uppfora Klockstapel , samt, fritt disponera den gamla Kyrkan, deras begäran, att af Statsverket utfå de 5ooo R:d. sorn för Kyrkans sålde Koppartak öfverblifvit efter verkställd reparation, derigenom kunde förfalla.
THORVALDSEN går några slag öfver golfvet och stannar framför Jason.) Är detta verkligen den sköna bild Af Hellas-sonen, jag fick se på färden, Då själen, ifrån stoftets zoner skild, På lätta vingar steg mot andeverlden, Och vid hvars åsyn hvarje fiber skalf, Och hjertats strängar dallrade af tjusning, Då öfver himlarymdens höga hvalf Jag skymtade af Gud en fjerran ljusning? Ack, nej! Det är en dunkel skenbild blott Af idealet, som för mig sågs sväfva. O! hvarför kunde icke då jag fått Den sköna bilden i mitt sinne gräfva Och sedan gifva den gestalt och form, Att med dess skönhet fröjda menskligheten THORVALDSEN. (Sedan) MARIANNE. Så går det jordens son, när han med storm, Titanen lik, vill uti sinnligheten Den himmelska idéen draga ner... Kanhända har jag mig på vägen irrat, Då jag har svurit skönhetens banér. Måhända var förnuftet ock förvirradt Af ungdomsyran, då jag öfvergaf För konsten allt och tog helt glad min staf Att vandra på den törnbeströdda stig, Der man med nöden jemt får föra krig. Helt visst! det måtte hafva varit så, Då ännu ej jag hunnit framåt gå Ett enda fjät och dock så länge ströfvat Och hvarje konstens malmgång redligt pröfvat... Och hvilket ömkligt fuskverk har jag bragt Der det står som ett gif akt! För mig att vända om... Ditt rop jag hör, Och nu jag icke längre tveka bör Att följa varningen. Nåväl, friskt mod! (Han fattar sin hammare.) Jag skall dig störta ned, afgudastod, Som har mitt hjerta narrat till din dyrkan. Och nu, I Gudar! svike ej mig styrkan, Då jag vill mig ur dvalan väcka opp Och slå till marken hvarje fåvitskt hopp! (Springer mot Jason för att krossa honom, men stannar plötsligen.) Hvi ser du på mig så med sorgsna blickar Och vänligt varnande emot mig nickar? Min hand förlamas. (Han kastar bort hammaren.) Nej! jag kan ej slå Mitt eget barn, ty så du är ändå.
Då jag för närvar., liksom jag alltid gjort, erkänner behofvet af ransakningshäktet torde hvar och en inse det vara vida angelägnare att de små tillgångar, hvaröfver R. St. nu kunna disponera, icke må användas på häradshäktena som dessförutan antingen redan äro eller lagligen böra i försvarligt skick hållas, utan ensamt på länsfängelserna, hvarest verkan, som man hoppas, kunde blifva god och der det återstår att göra mer än hvad nlivar, anslag kunna räcka till. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då redan så mycket är talailt i detta ämne, skall jag söka att i möjligaste måtto vara kort i anförandet af hvad jag har att tillägga. Jag instämmer i hnfviidsaken med Hr Edenhjelm. Jag önskar att de 600,000 r:dr må beviljas, men endast för ransakningshäkten och bland dem blott för länsfängelset'. Men emedan uttrycken i StatsUtskis utlåt, äro obestämda, och deruti ej är, på sätt Hr Rääf redan anmärkt, uttryckligen sagdt att anslaget skulle vara för ransakningshäkten allena, så behöfves, för tydlighetens skull, återremiss. Han behöfves äfven för den skull, att man efter min tanka bör frän ransakningshäktet undantaga häradsoch stadshäkten. Jag skiljer för min del frågan om den nya strafflagens antagande eller förkastande, från detta anslags beviljande. Det är möjligt att man tänkt sig det såsom ett slags tagande på hand för den nya strafflagens godkännande, men det är ej uttryckligen sagdt i betänk, och det följer ej heller, som mig synes, hvarken af ordalagen i den K. proposm eller i Utsk:s betänk. J veten förut, mine Hrr! alt jag ogillar det nya straffsystemet, men jag vill ändock för min del medgifva det ifrågavar. anslaget, oberoende af hvilken strafflag som kommer att gälla här i landet; ty antingen den gamla å terställes eller en ny antages, så behöfvas på redan af flera talare anförde skäl bättre ransaknigshäkten än dem vi nu hafva.
I alla de underliga vinklarna och prången på de slingrande gatorna blef ett oroligt spel af ljus och skuggor – en sorts kulissartad nattstämning från en romantisk opera: – man väntade blott uthängda repstegar och svarta kappor. Utifrån rådhuskällarens sal öfver det tysta torget begynte nu också sång strömma. Det var stadens kyrkliga musiksällskap, som inöfvade några sträfva gammaldags kyrksånger, och medan staden småningom gick till hvila, dragande gardinerna för dockskåpsrutorna och sparlakanen kring paulunerna, steg körens allvarliga toner som en aftonbön ... Det var omöjligt att gå till sängs. Jag satt länge vid det öppna fönstret i det gammalmodiga värdshuset och lyssnade till stegen. De smälte icke samman som i de stora städerna till en brusande unison melodi, i hvilken ingen kan urskilja takterna af lust och smärta, men de genljödo, hvart och ett för sig, mot de kullriga stenarna, hvart och ett med sin särskilda rytm af otålighet, trötthet eller hopp. Och det kom öfver mig denna egendomliga känsla, som man skulle kunna kalla småstädernas Rousseauism gent emot de storas fördärf och larm, en stämning af ironi, en stämning af vemod, i hvilken man drömmer stilla och blygsamt om en liten historia, en liten kärlek och en liten lycka. Det skulle vara något alldeles utan komediantskap och öfvermod, något solbelyst enkelt, som knoppades med syrenerna och blommade med flädern, en idyll mellan två fönsterträdgårdar midt emot hvarandra, som slutade med att han gnolande och leende bar hennes sybåge och sångbok tvärs öfver gatan – en liten historia, en liten kärlek och en lång lycka ... Först dagen därpå kom jag ut på efterspaningar efter prinsessan Sofia Albertina, men uppriktigt sagdt finns det ej i Quedlinburg många spår eller minnen af henne. Aurora Königsmarks romantiska gestalt med sin af skalder och konungar firade skönhet har – och det är ej underligt – gjort långt mera intryck än den svenska prinsessan, som också af alla sina syskon väl var minst ägnad att imponera, med sin litet sneda kroppshydda och sina lustiga vurmerier, t. ex. att täfla med de franska aktriserna i Thalias konst.
Utskottets härom afgifne yttranden lades till handlingarne; 8:de punkten, sednare momentet. Utskottets härom afgifna yttrande bifölls. 544 Prot.-Utdrag den 26 September 1857. Betänkandet N:o 45 (Tredje Hufvud-titeln): 2:dra punkten, förra delen. Utskottets häroiu afgifna yttrande lades till handlingarne, med förklarande att Ridderskapet och Adeln vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut. Betänkandet N:o 71 (Fjerde Hufvud-titeln): 8:de punkten. Utskottets härom afgifna yttrande lades till handlingarne, med förklarande att Ridderskapet och Adeln vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut; 20:de punkten, mom. c, samt 2Usta och 23:dje punkterna. Utskottets härom afgifna yttranden lades till handlingarne; 33:dje punkten. Ridderskapet och Adeln biföll Utgifts-afdelningens uti en Utlåtandet N:o 124 bifogad reservation upptagne förslag; Beträffande de i sammanhang med 33:dje punkten af Utskottet, i Utlåtandet N:o 124 under Nås 1 och 2 framställda frågor, beslöt Ridderskapet och * Adeln, att till underhållande af bevärings-manskapets beklädnad, i följd af den för detta manskap föreslagna utsträckta exercis, bevilja en summa af 189,000 R:dr Riksmynt för hvartdera af åren 1859 och 1860, samt att, till anskaffning af 1,300 stycken tält för samma manskaps vapen-öfning samtidigt med den gamla stammen, bifalla det anslag af 130,000 R:dr Riksmynt, som af Utskottet blifvit tillstyrkt; 35:te punkten, mom. m. Utskottets härom afgifna yttrande lades till handlingarne; 59:de punkten. Utskottets härom med frånträdande af dess förra yttrande gjorda hemställan bifölls; Tillfälliga eller extra anslag, 6:te punkten.
På dessa skäl får jag vidblifva min öfvertygelse, att detta icke kan vara en bevillningsfråga, och således kan någon voter:s-propos. icke nu äga rum. Frih. Sprengtporten: Med Hr Lefren kan' jag ingalunda instämma deruti, alt afgiften till handelsoch sjöfartsfonden på något sätt kan jemföras med en communalafgift. Med communala afgifter måste vi förstå sådana afgifter, som communerna sjelfva för vissa ändamål sammanskjuta, hvaröfver de sjelfva hafva dispositionen, och hvilkas förvaltning och granskning äfven tillhöra dem. I intet fall inträffar detta förhållande med afgiften till handelsoch sjöfartsfonden. Det är R. St. som besluta den; det är alla Svenska medborgare som betala den, och hvad deraf inflyter användes till handelns och sjöfartens bästa, såsom till löner för consuler, hvilka derjemte innehafva diplomatiska befattningar till upprätthållande af fredsverket vid Barbareskstaterna, och dylikt. Allt detta synes mig innebära, att denna afgift icke är af communal beskaffenhet, utan om man nödvändigt vill uppställa en jemförelse med denna afgift, så synes den mig hafva myckel mera likhet med kurhusafgiften, hvilken R. St., äfven för ett särskildt behof, hafva åtagit sig. Denna betraktas såsom en bevillning, och på sådan grund Den 19 Maj f. m. ao5 skulle jag tro, att äfven afgiften till liandelsoell sjöfartsfonden bör såsom bevillning anses. Jetnförelsen med tolagsafgiften var äfven i min tanke oriktig; ty tolagen är en afgift, som tillkommer vissa städer och är grundad på privilegier, hvaröfver R. St. således icke äga någon särskild controll. Det har blifvit ytlradt, att convojafgiften vid föregående riksdagar alltid blifvit betraktad såsom icke hörande till bevillningen.
»Jag trodde inte att gnistan satt i benen», sa jag stött. »Jo», sa Krycke släpigt, »enligt nyare forskningar lär den ha sin plats där nu för tiden.» Burrr–hrrr–urrr! Det var som att tutta eld på en halmstack, och innan vi visste ordet af, hade Villy nystat ur sig hela sin långa harrang om »Varietens välsignelser», med diverse till-lägg, som alls inte gjorde saken bättre, ty nu riktigt kände jag att allt han sa var falskt. »Du har orätt», svarade Krycke lugnt, när Villy ändtligen höll upp af brist på luft. »I nödår äter man barkbröd, men därför är det alls inte sagdt att barkbröd är hvad man behöfver.» »Alldeles!» sa jag förtjust, ty tiga riktigt, kunde jag inte. »Nå, hvad behöfver vi då?» frågade Villy med retsam tonvikt. Krycke öppnade munnen, som om han ämnat säga något, men så slöt han den ånyo och gjorde en liten axelryckning. »Säg det åt mig», bad jag hjärtligt. »Jag vet, att Villy har orätt.» Krycke såg på mig, och så drog samma behagliga uttryck som nyss öfver hans ansikte. »Vi behöfver skönhet», sa han sedan kort. »Skönhet? Jolm!» svarade Villy med hetta. »Det måtte vi väl ha haft nog af under den gångna krimskramsperioden.» »Jag menar inte skönhet i form, utan skönhet i förhållandena», svarade Krycke i samma ton. »Man ska just vara en sådan där hyper (?) idealist som du, för att » »För att hvad? Krycke såg Villy stadigt in i ögonen. »Ja, det är för märkvärdigt med den skönheten», inföll jag nu hastigt, ty jag kände på mig att vi var på hal is, »den kommer öfver en alldeles som nysa. Man kan gå förbi en fläck hundra gånger utan att se något märkvärdigt i den, och så en vacker dag kan lite sol – en blomma, ja, man vet inte hvad det är, göra den till något för innerligt vackert. Och lika dant är det hemma. Ibland är det, som om det kom någonting nytt öfver allting, och man tycker att det prompt måtte vara söndag, fast det bara är hvardag.
Har gäldenär icke till domstol ingifvit förteckning å tillgångar och skulder, vare sysslomännen pligtige, att sådan förteckning genast upprätta, på grund af de upplysningar, dem de från gäldenärens böcker och handlingar och i öfrigt kunna sig förskaffa, hvilken förteckning dem åligger att till domstolens sekreterare aflemna. 477. Domstols referent bafve makt att förhöra gäidenären, hans kontorsbetjening och öfriga tjenare och jemväl hvilken annan person som helst, så väl öfver hvad som kan angå gäldbundna boets tillgångar och skulder, sorn rörande orsakerne till och omständigheterne vid gäldenärens obestånd. \ Kongl. Majus Nåd. Ilar gäldenärs bo efter bans död blifvit försatt i konkurstillstånd, eller har gäldenär, efter anmälan om sitt obestånd, aflidit, ståndc det bans enka, barn eller anhörige fritt, att antingen sjelfve eller genom ombud i den aflidnes ställe biträda så vid uppteckningen af boets tillgångar och skulder, som vid alla öfriga till konkurs-utredningen hörande åtgärder. 2:dra Sect. Om förseglingens borttagande och bouppteckning. 479. Inom tre dagar åligge det sysslomannen, alt begära förseglingens borttagande och att förrätta uppteckning och värdering af all gäldenärens egendom i fast och löst, vid hvilken bouppteckning gäldenären vederbörligen kallas att komma tillstädes. I den mån förseglingen hinner borttagas, verkställe sysslomännen, i fredsdomarens närvaro, uppteckningen och värderingen, och protokollet deröfver varde tväfaldt upprättadt samt af fredsdomaren påtecknadt, hvarje gång förrättningen a (bry tes. Det ena af dessa protokoller varde till domstolen inom 24 timmar aflemnadt, det andra heliade sysslomännen sjelfve. Sysslomän kunna, för protokollets uppsättning och för värderingen, taga lill biträde hvem eller hvilka de behaga. Hvad som vid förseglingen blifvit undanlaget och särskildt enligt art. 469 upptecknadt och värderadt, varde vid bouppteckningen öfversedt, samt i hvad tillstånd det befinnes antecknadt. 481.
Ständer i förevarande ämne icke skulle aflåtas, och att således det belopp, som Kongl. Maj:t, på sätt ofvan förmäles, äskat skulle för landtstaterna i länen afsättas, icke för detta ändamål blefve vid innevarande riksdag erforderligt; Och torde vid sådant förhållande a) Kongl. Maj:ts berörda nådiga framställning anses hafva förfallit. Till följd af de beslut Rikets Ständer, uppå TJtskottets hemställan, vid innevarande riksdag redan fattat, i fråga om beräkning af inkomsterna under titlarne: ordinarie ränta och tiondespanmål, blir emellertid nödigt att, på sätt Kongl.
Men ofvanbelysningen var genom en stor lampskärm dämpad och insvepte de unga damerna i en intressant clair-obscur. Mimmi Malm sömmade på någonting läckert i silke och guld. Gerda Forsman däremot manö- vrerade något stort och ohandterligt i broderiväg, ett blifvande dörrdraperi, som i en hel börda tyngde på hennes knä. På bordet framför henne utbredde sig garner i rostgult och krapprödt samt allehanda andra stilenliga färger. Anna Malm satt med pannan i handen och plitade och räknade på ett flätstyngsbroderi, hvarpå hon begått något fel. » Jo, det var just trefligt, jag får börja min ' uppsittarenatt ' med att sprätta upp allt, hvad jag sytt förut i kväll, » utbrast hon slutligen och lutade sig missnöjd, samt håglös blifven, tillbaka i stolen. » A, friskt mod, bara! Det tar du snart igen, » tröstade Ebba Hallberg. — » Nu slog hon tio, hörde ni det? Jag har hunnit alldeles ' charmant ' på denna timma. Vi sitta åtminstone till fem, flickor! Åtta timmars arbetsdag — eller arbetsnatt, hur det skall kallas — det måtte då inte vara för mycket. » » Mamma ville ha mig att lofva, att vi skulle sluta senast klockan två, » sade Signe, » men jag gaf undvikande svar. Jag måste ha hennes buffetduk färdig i natt. Så fasligt varmt här är, » pustade hon. » Jag tar sannerligen af mig korsetten, så att jag kan känna mig ledig och sval. » Och Signe lät handling följa på ord. » Ja, jag med, » sade Gerda Forsman, i det hon hastigt och lustigt frigjorde sin ståtliga, snörlifsbepansrade figur från alla besvärande band orh fjättrar. » Nu känner jag mig riktigt skön och ledig, » förklarade hon därpå, i det hon förskansade sig bakom sitt tunga värmande draperi. Nu öfvades en rent af frenetisk arbetsifver, och samtalet utgjordes under ett par timmars tid af föga annat än en torr, afhuggen fackkonversation på broderiteknikens område.
En enkel tanke, ja själfva förnimmelsen af tillvaro äro verkningar utan sådan rörelse. Vore människan en maskin, skulle hon icke kunna tänka och förnimma, ty en maskins verkningar bestå uteslutande i rörelse. Vidare förnekar ni icke ens själf, att människan åstadkommer villkorliga och fria handlingar. Men en maskin består, enligt sitt begrepp, af idel ovillkorliga delar, som alltså i och för sig icke kunna verka villkorligt. Vore människan blott en maskin, hur skulle hon då kunna handla villkorligt och fritt? Allt detta säger prästen liksom i ett enda andedrag. För hvar punkt flyga tusen motsägelser genom Struensees hjärna. Tanke och förnimmelse förutsätta ju rörelse – hjärtats, d. v. s. lifvets, kanske också hjärnans, nervsystemets centrum. Prästen har icke heller förstått det Hallerska systemet om irritabiliteten – däraf förklaras ju just människans så kallade villkorliga och fria handlingar som rent automatiska resultat af yttre eller inre påverkan, någonting liknande ljusets inverkan på vissa blommor, som tyckas ha förmåga att handla villkorligt och fritt, när de sluta sig för aftonens mörker och kyla eller öppna sig för morgonens sol. – Men han kan icke framställa allt detta så klart, att det blir begripligt för prästen, därför gitter han icke disputera. Prosten lägger märke till hans trötta min och förstår den på sitt vis. – Ni ser, herr grefve – utbrister han triumferande – hypotesens öde är redan afgjordt. Det är en falsk sats. Den är således icke värdig att bibehållas af en förståndig man. – Men låt oss i alla fall icke strax bortkasta den. Låt oss först undersöka, om den ens ägnar sig till förklaring af hvad den skulle förklara, nämligen de hos människan förekommande fenomenen. Vi vilja försöka detta med några, i den mån de falla oss in. Människans lif och död kan jag förklara ur satsen: Människan är en maskin. Maskinen är i rörelse, det betyder, att människan lefver. Maskinen är sönder, dess delar äro förskjutna, den stannar, det betyder, att människan dör. Svårare tör det vara att ur er hypotes härleda aflelsen och födelsen? Man kunde säga: Maskiner bruka icke aflas och födas utan byggas af en mästare, som vet hvad han gör och hvartill han ämnar sitt verk.
Vid sådane förhållanden hemställa IJtskotten vördsamt till Rikets Höglofl. Ständers upplysta bepröfvande: att ali fråga om vidare handläggning af Herr Hjertås här ofvan omföimäldt motion mätte få förfalla. Stockholm den 12 Maji 1829- m STOCKHOLM, Ulméns och Granbergs Tryckeri, lgagJ Stats■ samt Allm, Besv.o< Oec.~L'tsk. TJtlNo 30, 1 N:o 30. Ankom till Exp,*Utsk. d. ig Maji 1829» Utlåtande, i anledning af Kongl Majits Nådiga Proposition om ökadt anslag till understöd för utflyttningar och vid egoskiften m, m. Uti till Rikets Ständer aflåten Nådig Pro-} position den 13 November sistlidet år, har Kongl. Maj:t, efter framställning om nyttan af egoskiftens befordrande inom alla delar af Riket, samt otillräckligheten af de härfÖ« re hittills bestämda anslag, föreslagit Rikets Ständer att, till vidare understöd för utflytt. ningar efter laga skiften samt egodelningsVerkets befrämjande i öfrigt, öka Nionde Hufvudtiteln med en årlig summa af TjuguTusen» de Riksdaler Banco, deraf jemväl medel till fortskyndande af afvittrings-verket i Rikets Norra Provincer, efter pröfning af behofven, må kunna användas, (Se Bihanget till Riks-Ståndens ProtoS coll, lia Samlingen, 1 Bandet N:o 12.) Bih, till Riks-St. Besv. o. Oec.~ Utsb. Ute.
Ståndet* att borttaga det som icke mera behöfs. Credit-Cassornes inrättning har då förebyggt, att något sådant behof vidare skulle kunna upp. komma, ty sedan de en gäng fått Credit, kunna de„ omöjligen mista den. Erhålla de ingeri Credit, så är ingenting förloradt, ty den när. varan e Penninge-bristen, Som under BancoCredir-Systemets period uppkom, blef genom samma Sy st emes medel afhjelpt. Då erfarenheten redan hur visat, att enskildta Provincers Credit-Cassor äro möjliga, då kunde vara tid, att genom inrättande, af ett Stats-Credit-Sy. sterne ge Banco-Credit-Systemet den sista stöten, påskynda den stund, då Stats-Verkets Skuld till Banquen är inbetait, och Banquens primitiva natur återställd. Äfven detta bör då ställas såsom försök, sä att det utan fara karl misslyckas. Sedan jag angifvit, att Jag icke kan dela den åsigt af Credir-Cassae-injättningen, som Herr Grefve von Schwerin vid denna Riksdag i kort - Den 23 April. het omnämdt, och vid den föregående fullständigt detailleradt; att han nemligen derpå villa grunda en Plan att afhjelpa närvarande Financiella oreda j bör jag härvid erinra, att de af Grefve von Schwerin föreslagne Credit-Cassor, sådant som förslaget af honom i ett Yttrande till Serskildta Utskoftets Protocoll igiy utfördes, äga verkeligen långt större borgen för sin blifvande Credit, än de jag nu dristat föreslå. Icke för det, att Transactionerna enligt hans systeme äro ställde på Silfver-värde ; om derigenom visserligen flere Långifvare lockas att begagna Inrättningen , blifva så många flere Låntagare afskräckta, och rätteligen, begagnar med närvarande erfarenhet af Coursens hastiga stigandes fortare än inländska Producternas, ingen klok Landtman, som icke yttersta nöd drifver, sådana Credit-Cassor.
Det ar icke utan förundran jag hort uppläsas Utskottets Betänkande om upplifvande af skyldigheten för Båtsmanshållet, att hålla FördubblingsBåtsmän. Denna skyldighets upphäfvande var ett bland vilkoren för den vid 180g och 1810 årens Riksdag åtagna skyldighet att utgöra Förstärkningsmanskap i krigstider, och samma vilkor blef bibehållet, då vid 1812 års Riksdag Riksens Ständer i stället för Förstärkningsmanskap åtog sig den nu gällande Beväringsskyldigheten. För den ännu längre utsträckta Conscriptionsskyldigheten på Gothland var upphäfvandet af skyldigheten att hålla Fördubbling äfvenledes ett bland vilkoren. Om, vid ett Contract, vilkoren å ena sidan upphäfvas, upphöra efter rätta grunder alla motsvarande skyldigheter. Det har också förefallit mig underligt , att det mindskade antalet Båtsmän är bland de anförda skälen för återupplifvandel af fördubblingsskyldigheten, likasom icke Beväringsmanskapet idkeligen ersatte denna Pen 14 Juli. f. m. mindshning. Om denna skyldighet skulle åter införas, brredes Conscriptionens upp» häfvande och Sverige återföjrcs då till samma försvarsförmåga som det ä^de före desa inrättning, hvilken såsom otillräcklig förr eller sednare måste blifva orsak till Statens undergång. Jag kan derföre ej instämma med Ofverste Berghman uti att tillstyrka bifaii till Utskottets Betänkande, utan anser jagdet böra afslås, eller i fall Höglofl. Ridder>kapet och Adeln skulle an*e nödigt, att före frågans definitiva afgörande y tterligare upplysningar från Utskottet inhämtas, att Betänkandet då med de gjorda anmärkningarna mätte återremitteras. Herr Påhlman, Otto Fredric: Det har blifvit yttradt, att Båtsmansfördubblingens upphörande var ett vilkor för Conscriptionens, eiler som den dä benämndes, Förstärkningens åtagande. Detta kan jag omöjligen medgifva.