Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(U. A ) I afseende å anslagen under Första Hufvudtiteln, hvilka innefatta Kongl. Hofoch Slotts-staterna samt vid sistlidne riksdag fastställdes till ett saramanräknadt belopp af 1,278,400 R:dr, deraf 1,162,500 R:dr för den förra och 115,900 R:dr för den sednare af dessa stater, har Stats-Utskottet till pröfning förehaft så väl hvad Kongl, Maj:ts nådiga Proposition örn Statsverkets tillstånd och behof i berörda hänseende innehåller, sorn de af enskilda representanter väckta, till Utskottet remitterade motioner, rörande denna Hufvudtitel. l:o Kongl. Maj:t, som ansett den åt H. K. H. Hertigen af Östergötland nu anvisade anslagssumma, 106,000 R:dr, sedan deras Kongl. Högheter Hertigen och Hertiginnans äktenskap blifvit välsignadt med tre Kongl. Prinsar, hvilkas vård och uppfostran enligt deras höga ställning fordra ökade utgifter, vara för framtiden otillräcklig, har af sådan anledning, uti nu aflåtna nådiga Proposition föreslagit, att den på Sverige belöpande andel af nämnda anslag måtte med 20.000 R:dr förhöjas och hädanefter å Riks-staten upptagas till belopp af 126.000 R:dr Runt. Med afseende å hvad den Kongl. Propositionen innehåller angående behofvet af tillökning i förevarande anslag, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att nu äskade belopp, 20,000 R:dr, må af Rikets Ständer beviljas samt följaktligen anslaget för H. K. II. Hertigen af Östergötland från och med nästa statsregleringsperiod utgå med 126,000 ll:dr R:mt årligen. Bih. lill 11. U Iläft. 1 s Stats-Utskollets Utlåtande N:o 38.
» rifver » och slår dig » så till d ö d s »? Skall (Illustratör: Jenny Nyström.) det vara vår lefnads mål att fylla lifvet 4 * med ett så brännande, bländande solsken, att vi ej ens kunna se, o m himmelen är blå, i eller o m denna sol, som kanske blott är ett irrsken, bryter fram mellan svarta moln, de där snart skola släcka den i förtviflans natt? Jämlikhet är ett ord, som skulle komma som en befrielse, men människorna hafva gjort det till ett tvång. A t t alla människor äro bröder och ingen högre eller bättre, så- som människa betraktad, att den enas andliga personlighet är lika dyrbar, lika mycket värd s o m den andras, det är den rätta jämlikheten. Men att, o m några förhäfva sig och stiga högt och säga, att den rätta ståndpunkten är där de stå, att lifsglädjen kan fångas endast på deras sätt, att då alla skola äflas att få samma plats, att i yttre omständigheter likna dessa, det är den jämlikhet, som blifver icke till frihet, utan till tvång. T y hvaruti ligger det angenäma att stå högt, o m ej däruti att så många stå lägre? Och detta drager nedåt T^oineo och Julia. Berättelse H af Lea. ur hjärtat klappade på den sextonåriga, där hon stod i sitt fönster och tittade ut längs den lilla stadens storgata! Hon tyckte det låg feststämning däröfver, trots att det var rama lördagsförmiddagen, och trots att lifvet där ute — o m det nu skulle kallas lif — var alldeles detsamma som på årets alla andra hvardagar. En och annan bondvagn skramlade förbi på vägen till » kvarteret ». En skomakarpojke trafvade åstad m e d ett par nylagade kängor i handen, dem han vårdslöst svängde fram och åter, medan han hvisslade en skärande melodi. I den öppna boddörren midt emot kastade en tjänstfiicka hufvudet — man måste se n e d: man ser ej upp, o m också himmelen är aldrig så strålande blå. bakut och skrattade af full hals åt någon O c h där Jag vet väl, att det är och förblir en rokvickhet, s o m bokhållarn sagt.
Det är derföre, som, utom det att den förra stora tecknings* skolan i Somerset Bous behåller der sin plats, med utgreningar i Gowér Street för endast qvinliga lärjungar, och i Weslminster samt Spitalsfields för manlige, Hennes Maj:ts Regering har uplålit åt det nya Departdet för Praktisk konst, Marlborough House, hvars fyratio salar äro öpnade för öfre'afdelningen i den praktiska konstskolan. Det är derföre, som Hennes Majit Drottningen af England har afklädt. sina egna rum sådana smycken, som Sévres vaser, hvilka kosta 1,000 £ St. hvardera, för att sätta dem i salarne af Marlborough House, att beses eller aflecknas, och jemväl att tagas i, af arbetarne från Staffords och Worchester, hvilka arbetare måla blommor och forma. Det är derföre som på fjorton veckors lid 27,000 personer besökt dess salar, de dagar som de hållas öppna för allmänheten, och att 2,174 personer hafva betalt, såsom studerande i dem, på omkring 10 veckors tid. Det är derföre, som under hela denna lid,' ehuru intet af de visade föremålen varit instängdt eller under glas, ingen olyckshändelse med det dyrbara inträffat från den besökande allmänheten, hvilken, såsom den beskrifvande Engelsmannen uttrycker sig, ”synes på en gång hafva blifvit känslig derföre, att vi satt fullt förtroende till henne.” Det är, slutligen, ännu derföre, som från den stora praktiska konstskolan i London skickas ut mönster för de ritningsskolor i landsorten, hvilka stå i förbindelse med henne, och som understöd lemnäs hvarhelst en förening upstår i landet för den stora massan arbetares förståndsbildning, och bildning i konst, och som teckningslärare inöfvas i Londonsskolan för att skickas ut i landsorterne, att alla arbeta efter ett system. Genomträngd af sanningen i den Engelska grundsats, som jag nu sökt belysa, är jag fullt öfvertygad derom, att det fattiga Sverige bör, med förhållanderna för öfrigt iakttagna, handla i denna statsangelägenhet aldeles lika med det rika England, och det af lika, ojn ej större skäl.
Möjligen skulle äfven nu samma omständighet kunna förekomma, men i det fallet får jag föreslå, att åtminstone beslut måtte fattas, att för en kommande Riksdag en så beskaffad Klubb kunde organiseras, och sålunda, till någon del, det samband vinnas, som är afbrutit genom Ståndens fördelning på fyra olika kamrar, hvilken fördelning åtminstone vid våra tidsfördrif bör kunna försvinna. Jag tror äfven alt en gemensam Klubb, och de der förefallande samtal, genom friction afskiljda ideer, samt jemkning och justering afdika 200 Den 18 November e. m. tankar kunde vara af nytta för de öfverläggningar och beslut, sorn sedermera komma att äga rum i de serskilta Ståndens församlingar. Utgifterne för en gemensam Klubb böra blifva mindre, än för de flera serskilda, som nu af Statens medel bekostas. Yisserligen hafva vi den fägnaden att hos Herr Grefven och LandtMarskalken stundom kunna träffa en eller annan af de andra Ståndens Ledamöter, men localen är där så inskränkt, att personalen blott kan blifva ringa. Af dessa skäl vågar jag tro, att någon anstalt bör vidtagas, för att bereda allmännare sammanträden. Herr Tharrij Wolrath: Under åberopande af det yttrande Herr Grefven och LandtMarskalken lemnade Ridderskapet och Adeln, då denna fråga väcktes, får jag endast tillägga några ord. Om meningen är, att sammanföra alla fyra Stånden på ett ställe till öfverläggningar, så gillar jag densamma. Men om meningen åter är, att inrätta en Klubb af sådan art, som de nuvarande, der hvarje Stånd efter sitt lefnadssätt kunde äga sina nöjen, och njuta sina förfriskningar, så är den visserligen förfelad. Jag tror ej att på de Klubbar, der fråga är oni nöje eller förfriskningar, ändamålet med öfverläggningar kan vinnas. Deremot anser jag, och det visade sig äfven vid sista Riksdagen, att om någon anstalt kunde träffas, hvarigenom tillfälle bered - Den 18 November e. m, 201 des att angående de på bordet liggande betänkanden och propositioner vidtalas och discutera det visserligen vore nyttigt.
Att rättvisan skipas under starkare controller, än fordom; att statens medel mera noggrannt användas till sina bestämda ändamål; att alla administrationens delar blifvit förbättrade, fast ännu mycket återstår i deras fullkomnande, och att besynnerligen allt, hvad till försvarsverket hörer, blifvit försatt uti ett vida fördelaktigare skick, än tillförne; detta lärer icke af någon kunna eller vilja bestridas. Det är, enligt min tanke, efter en sådan allmän öfverskådning af förhållandena i sitt hela och icke af partiella tilldragelser eller förmenta underlåtenheter, som man bör stadga omdömet öfver Regeringens mer eller mindre omsorgsfulla nit för landets väl; och må det tillåtas mig förklara, att jag, såsom en följd af hvad anfördt är, har vida större förtroende till Konungens urskilning i fråga om statens verkliga behof, än till StatsUtsk:s motiver för dess afstyrkande, hvilkas mindre tillförlitlighet jag blir i tillfälle att ådagalägga, då jag nu går att granska de skäl, på hvilka StatsUtsk. ansett sig icke kunna tillstyrka uppförandet å stat af K. Kammarrättens lönetillökning. Dessa skäl äro, utom de vanliga knappa tillgångarna, Den 26 Maj c. m. >79 alt Öfverstyrelse!» kunnat anförtros åt en mindre talrik cmbetsmannapersonal, när hvarje lkevisionscontor äger en chef eller commissarie, som är ansvarig för göromålens behöriga gång inom cont., och att den nya aflöningsstaten i flera delar skiljer sig från den för Hofrätterna af R. St. fastställda stat. Verkliga förhållandet härmed är, att sedan R. St. redan vid 1823 års riksdag till K. M. framställt sin anderd, önskan om en reform med styrelseverken, under förklarande, att alla rättsfrågor borde dem frånskiljas, blefvo successive en betydlig del af så beskaffade mål öfverflyttade från Collegierna till K. Kammarrätten, jemte det K. M. fann enhet och säkerhet i ärendernas behandling fordra, att besvär uti anmärkningsmål, afgjorda i de K. Collegierna, skulle hänvisas till K.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade , om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Ja-propositionen finge uppställas, på sätt Friherre Palmstjerna föreslagit. Ropades Ja och Nej. Herr Hjerta: Jag hemställer vördsamt till Herr Grefven och LandtMarskalken, huruvida någon förändring kan ske i en redan framställd proposition, hvaröfver jag begärt votering. 176 Den 29 September. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande Voteringsproposition : Den, sorn anser Contra-propositionen Böra innefatta det förslag, att utan afseende å StatsUtskottets särskilta tillstyrkanden, rörande LandsStaternes reglering, det bör vid i8a3 års Statsreglering i dessa omständigheter förblifva, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer Contra-propositionen att upptaga den hémställan, dels att 16 Punkten i StatsUtskottets sednare Utlåtande, öm LandsStaternes reglering, må till alla delar bifallas; dels ock att i hvarje Län må å Stat uppföras en LänsNotarie med 100 R:dr B:co lön årligen. Herr Printzenshjöldj Carl: Lika med Herr von Hartmansdorff protesterar jag emot den föreslagne Voteringspropositionen , hvarigenom en möjlighet beredes, att surprenera Ståndet med ett beslut i en sak, sorn icke varit discuterad. Bland de Momenter, som förekomma i den förevarande Punkten af Utskottets Utlåtande, äro flere, hvilka jag för min del skulle vilja bifalla, men åtskilliga i som jag anser böra afslås. Jag yr «/ - Den 29 September. 177 yrkar derföre, att Contra-propositionen emot Herr Hjertås förslag måtte blifva pröfning af Utskottets Utlåtande i denna Punkt momentvis. Grefve Posse: Jag instämmer såvida med den sista värde Talaren, att jäg skulle vilja protestera emot bada de föreslagne Contra-propositionerna.
Det var historia, och Arvi läste lexan utantill, flytande som vatten. Alma förmådde ej mycket följa med, ehuru hon nog bjöd till, ty hon var så tankspridd. Men det var inte heller behöfligt; Arvi stapplade ej på ett enda ord och stannade ej förrän vid slutet. Alma berömde honom, gaf honom sötsaker och lät honom gå. En dag fann John på Almas bord Strindbergs "Giftas." "Har Nymark varit här?" frågade han. "Han var här på förmiddagen, medan du var på lyceum," svarade Alma. Derefter förekommo hos Alma gång efter annan nya böcker, än af Zola, än af Guy de Maupassant eller af någon yngre nordisk författare. En gång syntes bland dem till och med Arne Garborgs "Mandfolk." "Nog äro de bra, de der, blott man förstår att läsa dem rätt," sade John. "Huru böra de då läsas?" "Så, att man ser det ondas följder. Då Arne Garborg låter sina hjeltar i "Mandfolk" säga om sig sjelfva, att de äro stora svin, men att de inte mer kunna hjelpa det, så borde detta likvisst verka mer än de bästa moralpredikningar." "Nymark tar dem inte från den sidan." "Nymark! Han är just en af dessa ytliga och lättsinniga menniskor, hvilka inte ha förmåga att tränga till kärnan af någon sak." "Det är inte sant. Nymark är tvärtom en stor tänkare." "Så tycker du, lilla Alma, derför att du sjelf inte plågar ditt hufvud med många tankar." John slätade småleende Almas hår. Men Alma stötte förolämpad bort hans hand. "Jag är naturligtvis dum. Jag förstår ingenting. Är det inte så?" "Nå, nå! Något sådant har jag ju inte sagt." "Men likväl menat. Åh, om du åtminstone vore uppriktig!" "Men Alma, hör nu! Hvarför bli ledsen öfver ingenting? Gå inte bort." John tog fatt henne, men hon ryckte sig lös och gick ut i köket. Han tog några steg efter henne, men vände sedan plötsligt om, då han erinrade sig, att tjenarena voro der. "Hm," sade han kort. Han tog en bok från bordet, öppnade den och såg deri. "Hm!"
Sednast två månader efter den dag, då detta kontrakt blifvit undertecknadt, äga låneöfvertagarne att, för då redan gjorda inbetalningar å ifrågavarande lån och sedermera, i mån af skeende ytterligare inbetalningar, från Riksgälds-kontoret utbekomma vederbörligen utfärdade obligationer med dertill hörande räntekuponer för ett, de verkställda inbetalningarne enligt samma kontrakt motsvarande lånebelopp; dock bör dervid Riksgälds-kontoret af låneöfvertagarne särskildt godtgöras för den ränta, som, enligt dessförinnan icke förfallna kuponer, till och med fjortonde dagen före den, då inbetalningen skett, redan upplupit. De räntekuponer, som tidigare än fjorton dagar före sådan inbetalnings verkställighet förfallit, utlemnas icke från Riksgälds-kontoret, utan komma att på samma sätt som vid förfallotiden inlösta kuponer annulleras. — 77 — § 5. Till liqviderantle af räntan å de för meranämnde län utfärdade obligationer och till samma låns amortering, anvisas ett särskildt årligt anslag, motsvarande Fem och en half procent å lånets hela belopp och utgörande således Etthundra Sextiofem Tusen Riksdaler Riksmynt. Detta anslag, hvilket kommer att utgå från slutet af Mars månad innevarande år 1861, skall med oförminskadt belopp fortfara till och med slutet af September månad år 1899, då detta lån bör vara till fullo återbetaldt; och skall samma anslag eller annuitet, under hvart och ett år ingå till den för ifrågavarande lån bildade och hos Riksgälds-kontoret särskildt bokförda ränteoch amorteringsfond, hvars tillgångar uteslutande komma att användas till inlösande genom lviksgälds-kontorets försorg af de för samma lån utgifna obligationer och dertill hörande förfallna räntekuponer. § 6. Lånets amortering, hvilken, så snart ett år af lånetiden, räknadt från den 30 Mars 1861, tilländagått, skall vidtaga, bör ske genom uppköp och annullering af för samma lån utfärdade obligationer, såvida dessas allmänt gångbara pris understiger det i dem förskrifna kapitalbelopp; skolande dessa uppköp, under sådan förutsättning, årligen verkställas till det i bilagde plan utsatta belopp.
Att under Riksens Ständers kännedom — Ordet i juridisk bemärkelse tagit, draga enskildta Personers och Corporationers förhållanden, som genom något Konungens eller Domare-Magtens Beslut, Utslag eller Resolution blifvit bestämde; att Siändernas pröfning och afgörande underställa någon administrativ åtgärd, som rörer verkställigheten af någon Lag, Författning, eller Inrättning — och annat är att discursive anföra något Konungens eller något Domare-Magtens Beslut; att af de följder, som deraf uppkommit att en Lag eller Författning blifvit så eller så uttydd och verkställd , hämta skälen till den önskan eller Motionen, det den gällande Lagen eller Författning, n måtte tydligare redigeras eller uppbäfvas", eller att en ny Lag eller Författning måtte stadgas. Om Herr Friherre Stael uti sitt Anförande om Skånska Roteringen hade sagt, vid verkställigheten af Konungens Beslut hafva tydningar ägt rum, som vållat att enskildta Personer blifvit starkare betungade, än Riksens Ständers Beslut och Konungens förklarade vilja bestämma : Jag anhåller att Riksens Ständer måtte rätta de skedda misstagen; så hade 90:de §. kunnat emot honom lämpas; men ej då han begär att Stats-Utskottet måtte uppge medlen, att godtgöra de enskildta förluster hvilka vid verk - Den a Ptbniarii. *7 Verkställigheten af Konungens beslut kunnat liga rum , ett förhållande som naturligtvis måste ådagaläggas, innan anspråk på ersättning kunde göras. Om Herr Grönhagen hade sagt: det oell det har handt innom Poiice-kammaren: Jag ail» håller att Police-kammaren derföre måtte stäilas till ansvar inför Hof-Rättenj så hade 90 §, kunnat emot honom åberopas $ men, efter min öfvertygelse icke, då han säger: så och sä brukar det gå till i Police kammaren: jag önskar derföre att hädanefter Police kammarens Protocoller måtte, lika med Under-Domstolars Pro* tocoller af Hof-Rätten ittspicieras.
Vidare och sedan öfver Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse StatsKontoret afgifvit infordradt underdånigt utlåtande, deri StatsKontoret beskrifvit, huruledes LifGardets till häst Kasern dittills blifvit, så till nybyggnad som underhåll, utan allt deltagande å 20) Ofvan åberopade Bihang, io:de Sami., irsta Afdeln., N;o a4i. 7 50 Regementets sida, af allmänna medel och i sednare tider af anslaget för publika husen i Stockholm bekostad, men tillika, i anledning af Rikets Ständers förn vade framställning i detta ämne, förmält, att Kongl. Majit i och för verkställigheten af en å Svea LifGardes Kasern nödig ansedd större reparation, genom serskilda nådiga bref under åren 1825, 1826, 1827 och 1829, beviljat utbetalning till Regementets disposition af de dertill erforderliga medel, dels utaf anslaget till oförutsedda militära utgifter dels af Tredje Hufvudtitelns besparingar; blefvo handlingarne angående detta ärende den 19 December ofvannämnde år i underdånighet föredragna, hvarvid upplystes, att icke några andra Kasernbyggnader, än LifGardesRegementets till häst, hvarken till nybyggnad eller underhåll, blifvit af anslaget för publika husen i hufvudstaden bekostad; och att Kongl. Majit, enligt Dess nådiga Bref den 12 December 1827, deruti bland annat förordnades, om bildande af en serskild fond till reparation och underhåll af de bägge andra GardesRegementernas Kaserner, medelst innehållning af en del af deras kontanta inqvartering, deremot, med afseende å det skiljaktiga förhållande, sorn i viss mån inträffade med LifGardet till häst, och så länge detta förhållande fortfore, funnit något afdrag å inqvarteringsmedlen vid samma Regemente icke böra för kasernunderhållet äga runi.
Fast än jag sålunda i mycket tänker lika med eder och på grund af rik erfarenhet vä- gar uttala ett gillande i hufvudsak af edra åsigter i större delen af uppsatsen, måste jag dock protestera på det eftertryckligaste mot det ni sagt i slutet af den samma — för så vidt ni menar allvar med hvad ni der säger, hvilket man kan vara frestad att betvifla i betraktande af de förnuftiga åsigter, ni i förra delen af uppsatsen uttalat. » Man skall slå alla barn i början, » säger ni. Ni tillägger sjelf: » Satsen låter upprö- rande, barbarisk », och så är den i sanning. Det vore förfärligt, om eder lära skulle börja praktiseras. Lindebarn, barn, som icke kunna reflektera öfver orsakerna till » stryket », skola ändock gång på gång få smaka riset! Usch då! Till all lycka skola dock mödrarne af helt naturliga skäl för alltid blifva döfva för eder lära, det är min fasta öfvertygelse. Ni har tydligen af rädsla för det ena diket kört omkull i det andra. Ni har visat eder så rädd för, att ägandet skulle bli försummadt, tills det vore för sent, att ni förordat dess användande alldeles för tidigt. Den sunda, lugna erfarenheten gifver otvetydigt vid handen, att kroppsaga i regel ej bör användas förr än barnet är l / å 2 år. Då är det ännu god tid att taga bort möjliga oarter hos det samma; och ett tidigare ägande kan lätt medföra de vådliga följder, ni i eder artikel påpekat såsom de der kunna uppstå af ett hårdt och orättvist behandlingssätt i allmänhet. Ni skulle blott varit med och sett, huru svårt det är att bringa till tystnad ett barn, som fått aga i en för tidig ålder, och som råkat i konvulsivisk gråt, och ni skulle rysa för edert uttalande. Det torde icke heller vara så få, hvilka fä vandra sin väg fram genom lifvet i idiotisk dimma just till följd af — för tidig kroppsaga. 1 2 Det andra edert uttalande, som synes mig tarfva en allvarlig gensaga, är det, att barn icke böra få kroppsaga efter det fjerde året. Huru vill ni då, att en moder skall bete sig, om hennes lilla fyraåring icke med goda ord och föreställningar kan bringas till lydnad?
FörmyndareKamrars inrättande och jemväl af många talare i alla delar understödt; men, ehuru nyttan och behofvet utaf de tysta förmonsrälternes utaf Utskottet förordade nedflyttning efter inteckningar ej kunnat bestridas, har Betänkandet dock blifvit af andre Stånds-ledamöter klandradt derföre, att den strängare tillsyn öfver förvaltningen af omyndiges gods, hvilken Utskottet, såsom vilkor för nämnde nedflyttning, ansett nödig, och genom förslag till ändring af i och 2 §§ i 23 Cap. och af 7 § i 20 Cap. Ärfda - Lag-Utskottets Utlåtande, N.-o 138. 3 Balken, sökt tillvägabringa, ej skulle vara tillräcklig alt skydda omyndige emot förluster, derest deras nu egande förmonsrätt i förmyndares fasta egendom på förenämnde sätt minskades; äfvensom dels åtskilliga andra säkerhetsmått i detta afseende blifvit uppgifne, dels anmärkningar emot de öfrige af Utskottet tillstyrkta lagförändringar framstälts, på sätt här nedan förmäles Jemte förklarande, att Utskottet icke, såsom under discussionen bos Höglofl. Ridderskapet och Adeln är vordet af en ledamot yrkadt, ansett förevarande ämne vara af elen beskaffenhet, att Utskottet för dess behandling bordt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet sammanträda, får Utskottet tillkännagifva, att de erinringar, sorn blifvit gjorda vid förslaget till ändrad lydelse af i och 2 §§ i 23 Gap.
Då de unga män, som inträda på den civila tjenstemannabanan, sålunda fästas vid de särskildta embetsverken, har Staten alltid att påräkna personer, hvilka, i händelse af inträffande förfall för de högre tjensternännen inom verken, kunna förordnas att deras tjenster bestrida, i st. f. att, om dessa lägre tjenster skulle indragas, man måhända funne sig nödsakad att i nyssnämnde fall taga sin tillflykt till nyligen från Akademierne utexaminerade e. o. tjenstemän, de der vore fullkomligt okunnige om göromålen och måhända icke en gång visste, huruledes ett prot. skall upsättas. Man ring - 344 Den 23 Mars e. m. aktar i allmänhet renskrifning oell jag vill äfven medgifva, att åtskilliga försupna personer egnat sig åt detta arbete såsom ett slags mekaniskt handtverk, men jag vidblifver dock min redan förut yttrade mening, att detta arbete kan skötas på ett sätt, som för den unge tjenstemannen medför icke ringa nytta. Sådan är åtminstone min egen erfarenhet i saken, och jag skulle derföre önska, att man icke beginge den oförsigtigheten, att, till Statens framtida skada, indraga dessa lägre tjenster, hvilka kunna anses såsom lärospån till förvärfvande af den högre embetsmanna-skickligheten. Jag kan således icke annat än på det lifligaste förena mig i det af Frih. Cederström förut gjorda yrkande, att äfven denna del af punkten måtte varda till StatsUtsk. återremitterad. H. Exc. Hr Gunther, Claes Ephraim: Jag anser som en pligt att uttala min tanke i denna fråga, men vill inskränka mig till att helt och hållet förena mig med Hr von Koch och instämma uti hans yrkande om bifall till hvad K. M. föreslagit i fråga om Sekretms och Registratorns i Just.KanslersExpeditm löner. De skäl, som Hr von Koch till stöd för detta sitt yrkande anfört, synes mig vara så riktiga och talande, att jag ej betviflar, att R. o. Ad. skall skänka sitt bifall till hans yrkande.