Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke vittnar åtminstone historien så om utgången af de strider som kämpats, då vetenskapen sökt att med religionens undanträngande, ensam göra sig till ledare af den andliga utvecklingens till herrskare både pä känslans och förnuftets områden. Det sistförflutna seklet såg en sådan strid och dess utgång tecknas genom hvad med sanning blifvit vttradt, att den tidens största skeptiker genom sina skrifter gjort mera för lifvandet af den sanna religionens anda än tio dogmatici. Ty så djupt det religiösa behofvet är rotadt hos menniskan, så mögligt gör det sig ock gällande, då dess kraf lemnäs alltför mycket ohllfredsstäldt. Och derföre ju skarpare tviflet framträder desto förr leder det ofta till erkännande af religionens sanning. Den vetenskapliga forskningens frihet är således berättigad icke blott från synpunkten af den nödvändiga fortgången af menniskans andliga utveckling, utan äfven från synpunkten af religionens sanning och nödvändighet, hvilka skulle upphäfvas om religionen ej kunde bestå jemte vetenskapens frihet. Men denna frihet kan ej yrkas, der ännu cj vetenskap odlas. Och då detta först sker vid universiteten, måste det erkännas att, om undervisningen vid de lägre läroverken någorstädes skulle begagnas att i lärjungarnes ännu för sjelfständig pröfning ej mogna sinnen utså otro och tvifvel om religionens sanningar, detta vore ett ofog, som borde rättas. Motionären har emellertid ej närmare angifvit hvad i förevarande afseende skulle vara alt anmärka och Utskottet, som för egen del saknar anledning antaga ett sådant förhållande, som motionären afsett, verkligen vid något af dessa läroverk eger rum, skulle i allt fall draga i betänkande att, såsom lämplige förorda de af motionären föreslagna åtgärder för åstadkommande af rättelse. I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit yttradt får Utskottet tillstyrka, att ifrågavarande motion lemnäs utan afseende. Besvärsoch Ekon.-Utskottds Betänkande 12. Ank. till Exp.-Utak. den 4 Jan. 1860, kl. 2 e. m.
Afsigten kan väl icke eller vara att upmuntra öfvergången till främmande läror genom att tillåta alla olika bekännare af Svensk härkomst att bekläda hvad slags embete som helst, men icke inrymma plats åt främmande utmärkte män, så vida de icke bekänna den Evangeliska läran. Jag kan således icke finna att ändamålet på detta sätt vinnes, och allraminst derigenom att en grundlags-förändring af så felaktig redaktion som denna kan komma att vid denna Riksdag antagas. Frih. Tersmeden: Jag påminner mig verkligen icke från föreg:de Riksdag, huru den här föreslagne förändringen af 28 § Reg.Fm tillkommet, men jag förmodar att det skett på ett eller annat sätt genom Const,Ulsk:s försorg; och det kan således icke annat än väcka min förundran att höra här en ledamot af detta Const.Otsk. motsätta sig §:ns antagande; ty har Const.Otsk. kunnat föreslå densamma till antagande, så måste Utsk. hafva ansett redaktionen vara den rätta. Jag förutskickade att jag icke påminner mig huru don tillkommet, men äfven om så skulle vara förhållandet sorn Hr Adelborg sednast yttrat, att genom denna §, i sin helhet antagen, skulle medgifvas utländsk man af utmärkt förtjenst, tillhörande den rena Evangeliska läran, att erhålla sådana beställningar, som i §:n äro upräknade, men att deremot det senare mom. af §:n endast kan tillämpas på infödde Svenske män, hvilka icke bekänna den rena Evangeliska läran, så, om äfven man kunde hafva önskat att §:n haft någon mera utsträckning, ser jag likväl intet ondt deri att den kan tillämpas på inberaske män, hvilka icke tillhöra den rena Evangeliska läran. Här finnas sådana i Sverige, hvilka äro Svenska medborgare, och när i allmänhet föreskrifterna äro så stränga i afseende på embetsoch tjenstemän att do skola tillhöra den rena Evangeliska läran, så anser jag att det äfven bör vara uplåtet åt andra Svenske män af annan trosbekännelse att bekläda lärare-befattningar och öfrige tjenster vid inrättningar för slöjd eller skön konst, äfvensom läkare-befattningar.
Då emedlertid de sålunda ifrågakomna förändrade föreskrifter rörande beväringsskyldigheten, dels i hvad de afse landets fördelning i vissa serskilda områden för utgörande af beväringsmanskap för arméens och i vissa sådana områden för flottans behof, dels ock i fråga om sättet och ordningen för uttagande och indelning till vapenöfning eller annan tjenstgöring af viss del af beväringsmanskapet inom samma eller särskilda åldersklasser, innefatta ändring af de för utskrifningssättet och inrättningen af allmänna beväringsmanskapet förut stadgade grunder, har Kongl. Maj:t nu i nåder velat Rikets Ständers yttrande i dessa delar inhemta. Hos Kongl. Majds Nåd.
Sjukvårdsanstalter. lagets fabrik Jonsered i Partilleds socken, hvarest söndaglig gudstjenst hålles utaf någon af Landvetters pastorats presterskap, samt ett kapell af Fabriksbolaget D. Carnegie & C:o för den talrika arbetarepersonalen vid Klippans sockerraffineringsverk och porterbryggeri, hvarest särskildt aflönad prest uppehåller gudstj ensten. Folkundervisningen inom detta län, såsom öfverallt vid lika förhållanden, förbättras endast långsamt. De fleste socknar äro, såsom förut är omförmäldt, nästan uteslutande befolkade af allmoge. Det kan icke väntas, att deribland skola finnas många, som fatta betydelsen af den stora samhällsfrågan. En klar insigt deraf äga endast de lyckligare lottade, som sjelfva förvärfvat någon sann bildning. Det är på deras ihärdighet det ankommer att drifva fram denna samhällsförbättring. Gifva de efter, blifva icke år efter år nya utsäden verkställde och vårdade, är det fara värdt, att odlingsfältet snart åter varder öde. Inom detta län möta ock särskilda olägenheter för skolgången. Väl äro, med blott 3:ne undantag, skoldistrikterna af det inskränktare omfång, att afståndet från skolbarnens hemvist till närmaste skola är högst f mil, men många socknar och kapeller vid kusten bestå helt eller delvis af spridda öar och holmar, eller äro de af vikar eller fjellryggar genombrutna. De fasta skolorna kunna icke inom sådane församlingar blifva af lika nytta, som å slättbygden i det inre af landet i allmänhet, och följden häraf har blifvit, att i detta län många socknar ännu äro i saknad af sådane skolor, och att ännu år 1855 föga öfver halfva antalet af i skolåldern varande barn ordentligt begagnade skolundervisningen. Med behjertande häraf beslöt länets Hushållnings-sällskap sistnämnde år att äfven å sin sida egna nödig omsorg åt denna vigtiga angelägenhet. I en landsort, der nästan all jordegendom besittes af allmoge, som i allmänhet icke erhåller annan bildning, än den som i hemmet eller inom kommunen kan åstadkommas, är det ock för jordbruksnäringens framgång af vigt, att folkskolan så nära som möjligt uppnår sitt ändamål.
Dä särskilda förslag i detta ämne blifvit vid innevarande riksdag väckta och till Utskottets behandling hänskjulna, kommer Utskottet att i sammanhang med dem yttra sig öfver Revisorernas förevarande hemställan. Vid den af Utskottet verkställda granskning har Utskottet funnit Fullmägtiges förvaltning af Banko-verket under den tid, som är i fråga, och hvarunder särdeles brydsamma financiela förhållanden inträffat, hafva i allmänhet vittnat om nit och omtanka; och Utskottet anser sig således, utan afseende å de anmärkningar, som här ofvan förekommit, böra vördsamt tillstyrka, att Fullmägtige måtte meddelas full decharge för de frän den IS Oktober '1856 till och med den 15 Oktober 1859 vidtagna beslut och åtgärder. Stockholm den 22 December 1859. Reservationer: vid § 3 af Herr Wallenberg. vid § 4 af Herr Friherre Tersmeden, W. K, som biträd t 1858 års Revisorers af Fullmägtige understödda förslag, att låntagare i Stats-lane—fonden må af räntan och provisionen för den lånetid, som öfverskjuter sex månader, eftergifvas skillnaden mellan 8 och 9 procent, samt till stöd derför åberopat den af bemälde Revisorer anförda mening, att de äldre låntagarne i Stats-låne-fonden syntes icke böra betungas med hårdare vilkor, än som drabba dem, hvilka under en sednare tids-period undfått försträckning från samma fond, enär de förre kunnat undgå fortsatt erläggande af den högre räntan, derest de från början tagit försträckning på kort tid och sedermera, efter det ränte-nedsättningen skett, lån ånyo upptagit. af Herr Björnstierna, O. M. af Herr Riks-arkivarien Nordström: »Den af Herrar Revisorer för året 1858, uti deras berättelse, 8, tillstyrkta nedsättning af räntan på de lån från Stals - Banko-Utskottets Berättelse M 6. 25 låne-fonden,. som före den 31 Mars nämnda år blifvit beviljade, synes i allo vara icke blott billig, ulan ock fullt rättvis.
Banco till treskiftes emellan Kronan, Actor och Stockholms Stad, hvarjemte Herr Friherre Cederström ansågs skyldig, att ersätta all kostnad och skada, som blifvit orsakad genom den öfverklagade uppbringningen, om närmare bestämmande hvaraf vidare utlåtande likväl komrne att förfalla, sedan å Skeppsegarens sida blifvit anmäldt, att han, hvad denna skada angår, blifvit till 998 Riksens Stunders fallo godtgjord; och vidkommande de af Friherre Cederström gjorde anmärkningar vid åtskilliga af mig uti slutpåståendet nyttjade framställningar, så fann Herr Berr BergsRådet de samma hvarken tillhöra mitt bedömande eller Riks-Rättens pröfning. Herr Kammar-Rätts-Rådet Osasngius förenade sig med Herr Bergs-Rådet Robson i de omständigheter, hvilka blifvit förde Herr General-Adjntanten till last; men vid urskiljandet af den påföljd, som Herr Herr General-Adjutantens hegångne misstag borde medföra, kunde Herr Kammar-Rätts-Rådet icke antaga Ansvarighets-lagens 5 och 8 §§. till norm för bedömandet deraf, utan sedan genom Riks-Rättens pluralitet blifvit stadgadt, att detta mål skulle efter Regeringsformens 106 §. af Riks-Rätt behandlas och samma §, utom Ansvarighets-lagen, hänvisar på Allmänna Lagen, borde i Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, jemnford med Kongl.
Nej, det är ju sant, – det var ju också er vilja, fru Stjernfelt. EMMY. Vi kan så gärna med ens kalla det generalens! BARON. Hm! – Huru gissade ni det? EMMY. Det är högst enkelt. När ni blef fideikommissarie, kunde ni naturligtvis inte ... BARON. Nej stopp, fru Stjernfelt, – jag blef inte fideikommissarie als –! EMMY. Nå, hvad nu då? BARON. Jo, ni var mycket slug, som inte tog mig. Jag får inte hela fideikommisset! EMMY. Det är inte möjligt. BARON. Jo visst är det möjligt! Och ni är den första jag berättar det för, – ni, min gamla förtrogna. EMMY. Och ni, som just slagit upp med mig för fideikommissets skull, baron Brinck! BARON. Se så, – var det nu jag, som slog upp? Det var ju vi båda. EMMY. Ja, det var vi båda. BARON. Och ni ser att ni inte har skäl att ångra den affären. EMMY. Affären! Fy! – Men säg mig, har ni stött er med generalen då? BARON. Jag vet inte det. Han tycker väl jag är för lättsinnig. EMMY. Det är ni också, baron Brinck! BARON. Ja, – hm! Så kallar man ärligt folk, som går inne med en smula gladlynt filosofi. EMMY. (småspetsigt) Jag undras hvad den filosofin tjänar till, när man förstör framtiden för sig själf och andra genom den? BARON. (ler) Åh – ni förebrår mig riktigt! Jag ska säga er att den filosofin är utmärkt bra att ha, sedan man förstört framtiden för sig själf och andra. EMMY. (kort) Baron är alldeles för lefnadsvis för mig. BARON. Jag börjar nästan tro det. EMMY. Men jag kan inte förstå huru en man inte har mera allvar. BARON. Seså, – nu är ni dum, förlåt mig! EMMY. (ond) Ja dum, har jag varit, som ett ögonblick trott på edra försäkringar. BARON. (godlynt) Åh, – är ni redan där?
St. vid sednaste riksdag derutinnan bestämde vissa inskränkningar, samt dessutom K. M. ansett sädane besparingar i flerfaldiga afseenden icke böra obelingadt disponeras lill alla slags inom hufvudtitlarne uppkommande behof, så och lill undvikande af tvister härom, under den lid, sorn den vid denna riksdag skeende statsreglering kommer alt vara gällande, får jag härmed äran föreslå: det 11. St. mätte vid öfverlemnande af riksstateu uttrycka den mening, att det är K. M. alltid obetaget att, tili sädane föremål, som innefattas under de med en hufvudlilel i allmänhet afsedda ändamål, efter nödigt ompröfvande, disponera de besparingar, hvilka pä anslagen under samma hufvndlitel kunna uppkomma eller beredas; dock med följande undantag: 398 Den 24 Augusti f. m. l:o. Besparingarne å förslagsanslagen, hvilka böra minska hufvudtitelns utgiftssumma; 2:o. Besparingarne å reservationsanslagen, hvilka böra reserveras för att fylla samma anslags ändamål ett påföljande år, då måhända större behof inträffar; och 3:o. Besparingarne å anslagen för materiella behof, hvilka icke må öfverllyttas till utgifter för personel aflöning, utan blott användas för materielen. Remitterades till StatsUtsk. Hr von Matern, Johan Anton, uppläste följande. Sedan en räddningsanstalt för vanartiga barn uppstått i Skåne, har man i flere andra rikets landskaper varit betänkt att ordna dylika anstalter, och i detta afseende redan tillvägabragt icke obetydliga insamlingar. — Sålunda äro för detta ändamål i Wermland af enskilda personer dels lemnade dels utlofvade sammanskott, uppgående till omkring 3000 r:dr b:co, och ytterligare lika beskaffade bidrag härtill kunna otvifvelakligt förväntas. Men i närvarande tidpunkt, då förlägenhet hos många råder, i följd af den ogynnsamma ställning, hvari en af provinsens hufvudnäringar, jeruhandteringen sig befinner, kan man icke hoppas att allenast genom enskilda gåfvor vinna tillräckliga medel, för den i länet tillämnadc räddningsanstalt.
Dereft någon tearber för famina tib tealb till lebamot af Bägge kamrarna eller tilt lebamot af enbcra för tteå eller flera toalfretfar, må på l;otiom anlomma att Beftämma i Ijtoilfenbera hammaren Ifan te ill inträba eller för tjivitfeu ivalfretö Ifan teilt anfeö till fftifgbagömatt tealb. Sod åligger t;onom att l;c3 .Konungens SBefaU® ningSljafivanbe i ben ort, för Ijteilfen pan Siilgbaggmannauppbrag ej mottager, beröm göra flrmbfam anmälan. § 28. fiog .Konungen göres af t;tearbera hammaren anmälan om be lebigljetcr inom .Kammaren, I; te il fa fiola uitber famma eller innan näfta Slifsbag genom ival fi/llaS, hvarefter konungen anBefaller Defj SBefaltttingSjjaftoanbe förauftalta, att m;a ival anftäflaS. Dm emellan SlifSbagar lebigljet i någonbera .Kammaren genom lebamotö af* gång uppftår, åligger .Konungens 23efaltntnggt;aftoanbe tillfe o cl) föranftalta, att nptt ival anftäUeS. § 29. Sölcban Sftifsbag famlab är, må ej SfUfSbaggman fin Befattning ftg affäga, utan att Csait ivifar fåbant Ijinber, forn gobfäitneö af beit dammare, tilt Invilfeit tjan porer; bod att härigenom ingen äitbring fler i ptvab oftean är fagbt om rätt att toib ivaltiUfälle Sflilsbaggmattnauppbrag ftg affäga. tRifgbagg
Det ligger utom vår plan att följa stridens alla vändningar; alltnog sedan den store Corneille en tid vacklat emellan begge åsigterna, underkastade han sig franska akademiens dom öfver hans tragikomedi ”Cid,” och 1640 hyllade han med sin ”Horace” de tre enheterna som högsta dogm, och dermed var franska tragediens form fastställd för århundraden. Första spåren till inflytande af fransk smak började hos oss visa sig redan under Christinas regering. Det är inom de egentliga hofkretsarna de förmärkas. Bundsförvandtskapet med Frankrike under trettioåriga kriget bragte Sverige i närmare beröring med detta land, som redan nu började blifva tongifvande. De unga ädlingarna försummade icke att under sina bildningsresor besöka Paris, och det blef längre fram icke ovanligt, att svenskar ingingo uti fransk krigstjenst för att utbilda sig i yrket. Detta bidrog till kännedom om det franska dramat, som under medlet af seklet höll på att skapa sig sin form. Wieselgren berättar, att den alvarsamme Jacob De la Gardie d. 17 April 1647 skref till sin då 18-årige son, Jacob De la Gardie, att honom ”ej behagade, att sonen gjorde sig så gemen med fransoserna och gaf dem balletter och komedier, efter sådant ingen nytta och ära gifver”508. Det enda dramatiska stycke, som man vet vid Christinas hof vara uppfördt af studenter, var en af Senecas tragedier. Från franska hofvet hämtades bruket af mytologiskt-allegoriska festspel, balletter, upptåg och pastoraler, och dessa bidrogo ej obetydligt till utbildande af smaken för det deklamatoriska och sententiösa. Äfven i Stockholm bosatta eller der sig uppehållande fransmän medverkade till spridande af den nya smaken. Så berättar Ekeblad d. 26 Mars 1661, att ”några franska köpmän och kammarherrar ha lagt sig här tillhopa och agerat en komedi i går första gången”509. Om det uppförda stycket verkligen varit en komedi, låta vi vara osagdt, möjligen har Ekeblad i öfverensstämmelse med det i Sverige vanliga bruket begagnat ordet komedi som liktydigt med skådespel i allmänhet.
Nutidens ekonomer predika nog denna lära ; men det är endast de skuldfria, sorn gittat att följa den. Alltså, utan att Ständerna vidtaga någon mera genomgripande förändring i viikoren för bränvinstillverkningen, komma sannolikt klagomålen att allt högljuddare förspörjas, intill dess erfarenheten lärt Statsmagterna att lagstiftningen bör vara lika för alla lofliga näringsfång. Alldenstund motståndet emot vissa på förra riksdagen föreslagna förändringar numera torde vara något mildradt genom den hittills vunna erfarenheten; så vågar jag utbedja mig Höglofliga Rikets Ständers gunstheuägna medverkan till följande förändringar uti ofvan åberopade nådiga Förordning, nemligen: Uti 4 § yrkas den ändring, att minimibeloppet uedsättes från 300 till 100 kannor, hvarigenom möjlighet beredes jemväl för den mindre bemedlade jordbrukaren att tillgodogöra sina produkter, utan så stort äfventyr, som med den högre tillverkningen är förenligt. Att det uti 19 § stadgade afgiftsbelopp måtte från 60 öre nedsättas till 50 öre; härigenom skulle Statsverket i allt fall komma att njuta en inkomst af» 3 R:dr 50 öre för hvarje tunna potatis, som jordbrukaren använder, under det denne sjelf finge nöjas med ungefär halfva denna inkomst af varan för all den svett och möda, hvarmed han frambringat råvaran. 20 § ändras sålunda: Afgift för bränviustillverkning erlägges till hälften förskottsvis för en half tillverkningstermin i sender, andra hälften betalas i den ordning, som i § 22 för öfvertillverkning bestämmes; dock med qvarstående rättighet för den, som sådant önskar, att på en gång erlägga afgift för längre tid, eller nedsätta penningar till gäldande af möjligen blifvande öfverskottstill verkning. 108 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Genom denna förändring skulle deD hårdt beskattade jordbrukaren i någon mån lindras, men Staten derpå icke förlora ett enda öre, då man vet att penningarne i motsatt fall en tid ligga ogagneliga. Uti 21 § göres det tillägg:
Och slutligen har den redlige, sålunda uppoffrade, affärsmannen .endast aflägset för sig möjligheten att rädda hedern undan det allmänna skeppsbrottet, ty, med sällsporda undantag, ställes den redlige affärsmannen, som genom verkliga motgångar nödgas att afstå sin egendom, på samma linie, som den vårdslöse eller bedräglige. Lagen skiljer icke nog skarpt emellan olyckan och brottet. Den har förlorat sin rättvisa mildhet emot den förra, sitt svärd emot det sednare. Om den skildring af landets kommerciela tillstånd, som här ofvan är vågad, icke kan förnekas att vara enlig med sträng sanning och bekräftad af erfarenheten, så måste det ligga något djupt ingripande misstag, något grundfel uti de principer, som genomgått förra liders handels-lagstiftning och som ännu fortgår. Delta misstag, denna pritna föns et origo mali ligger tvifvelsutan uti handelsrättens inblandning uti eller förblandning med civil-rätten. Bevisen lör denna mening torde lill en början få sökas uti den här förut anmärkta långsamheten vid utmätningar. Till det ovanliga eller till undantagen hörer det *) Corps de Dr. Comm. pag. 9-i (Stora Commissiouen). Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 10. \isst icke, alt utsökningsmål uppehållas af former eller af invändningar, sorn påtagligen åsyfla endast tidsutdrägt, eller af konsideralioner, eller af betingelser med exekutorer, icke allenast dagar och veckor, utan månader och år. Likaså befinnas dessa långsamma former, så gagneliga i rent civila mål, ytterst menliga vid inträffande konkurser. Betäckningarne, sveken och möjligheten att dem dölja, att för dem undgå bestraffning, allt della, hvars tillvaro, tyvärr, dagligen vitsordas, allt delta är och mäste vara en gifven följd af den civil-process, hvarunder dessa är,ender sortera. Ifrån en annan sida måste man antaga, att det väsendtligen är denna skillnad -emellan civiloch handels-rätt, så i grundsats sorn tillämpning, som i andra länder förmått att införa en punktuel ordning vid liqvider, en för både gäldeiiärer och borgenärer så lycklig skyndsamhet vid konkurser.
Att i hvad rörer indelningen i militär-distrikt, bibehålla densamma, så väl, för att det under fredliga förhållanden må finnas en högre kontrollerande militär-myndighet, som gifver enhet åt öfningarne, som ock att i händelse af fiendtligt anfall, må i de olika delarne af landet finnas personer, i hvars hand är förenad nog makt 150 Den 11 Mars f. m. Gardes-brigaden ö) utgöres af: En bataljon (4 kompanier) garde till fot, 1 bataljon (5 sqvadroner, hvaraf 1 sqvadron gensd’armer och 4 sqvadroner dragoner) garde till häst, samt 1 division (2:nc batterier) (>U:gl ridande gar desar lillevi. Denna brigad är förlagd i Stockholm. Linie-infantsriet utgöres af: 14 brigader, hvarje brigad bestående af 4 bataljoner, hvarje bataljon af 4 kompanier, b) Brigaderne ära: 1. Upländska infanteri-brigaden, förstärkt med bevärings-manskap från Stockholms stad och län samt Upsala län. 2. Östgötha d:o d:o Linköpings och Calmar län. 3. Westgötha d:o d:o Skaraborgs län. 4. Södermanländska d:o d:o Nyköpings och Linköpings län. 5. Norra Småländska d:o d:o Jönköpings och Calmar län. 6. Södra Småländska d:o.d:o Kronobergs och Calmar län. 7. Dahl och Helsinge d:o d:o Fahlu och Gefleborgs län. 8. Westgötha-Dahls d:o d:o Elfsborgs län. 9. Elfsborgs och Bohusläns d:o d:o Elfsborgs, Götheborgs och Halm stads län. 10. Westmanlands o. Nerikes d:o d:o Westerås och Orebro län. 11. Norrländska d:o d:o Norroch Wester-bottens samt Wester-Norrlands och Jemtlands län. 12. Wermländska d:o d:o Carlstads län. 13. Norra Skånska d:o d:o Christianstads och Malmöhus län. 14. Södra Skånska d:o d:o Mamöhus län.
Vidkommande först de framställda anmärkningarne emot hvad Utskottet föreslagit, i afseende å undersökning uti Sockenstämmor, så har visserligen Utskottet icke förbisett de svårigheter, som möta, då yttrande om socknemännens betalningsförmåga på sådant sätt skall meddelas; men, å andra sidan, har äfven i belragtande kommit, att, då de balancerade fordringarne utestå hos en mängd personer, af hvilka de fleste tvifvelsutan lära s^kna förmåga att dem gälda, skulle det för den med göromål ändock serdeles betungade Kronobe!jVningen medföra mycket besvär, om densamma äfven bos alla de gäldenärer, som veterligen voro utfattige, nödgades, för erhållande af laga afskrifnings-verification, anställa utmätningsförsök. Det är således, för undvikande af dylike, till intet gagnande, formaliteter, sora Utskottet tillstyrkt, att, för alla de personer, i afseende å hvilka uti Sockenstämma enhälligt meddelas det intyg, alt de äio alldeles utfattige, afskrift ning, utan serskild undersökning, må få ega rum; och då Sockenstöm mörnes yttranden komma att till dylika personer inskränkas, tror Utskottet, att några missbruk dervid icke ger na torde böra befaras, och finner ej skäl att sitt förslag i denna ded frånträda. Slals-Utskotlcts Utlåtandej N.o 364- 3 Hvad angår tillstyrkan, alt, i öfverensstämmelse med föreskrifterne uti Kongl. Brefvet den i3 December 1834» åtskilige tillgångar måtte, vid undsätlningsfordringars indrifning, från utmätning undantagas, så anser Utskottet, alt, då berörde föreskrifter tillkommit i följd af Rikets Ständers vid senaste Riksdagen fattade beslut, saint desamma vid hittills förekomne afskrifningsfrågors behandling blifvit tillämpade, det hvarken vore med billighet eller rättvisa instämmande, om de gäldenärer, hvilkas skulder hädanefter till indrifning förekomma, icke skulle få tillgodonjuta enahanda lättnad.