Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under loppet af år 1855 blefvo planer för nämnde anläggningars utförande af Kongl. Maj:t i nåder fastställda, enligt hvilka kostnaden tor kanalen och slussarne vid Forshaga beräknades, likasom år 1840, att uppgå till 94,377 R:dr, men deremot kostnaden för kanaloch sluss-anläggnings-arbetena vid Dejefors,— som uti 1840 års plan upptagits till endast 96,037 R:dr,— blifvit, i följd af åtskilliga ändringar i samma plan, förhöjd till 206,283 .. eller tillsammans 300.660 R:dr. allt Banko. Med åberopande, bland annat, deraf att, enligt särskilda af Chefen för vestra vägoch vattenbyggnads-distriktet, Majoren I). W. Lilliehöök, under Juli månad 1856 uppgjorda beräkningar skulle, med afseende å inträffade förhöjda pris å dagsverken och materialier, utöfver hvad i ofvanberörde fastställde arbetsplaner antagits, erfordras för arbetena vid Forshaga ... 47,867 R:dr Banko och för dem vid Dejefors 42,741 , eller tillsammans en tillökning för båda af 90,608 Kalr Banko. Bih. till 11. St. Maj:ls Nådiga Skrifvelse M lil. anhöll, uti eli i påföljande Augusti månad till Kongl. Majit genom dess Befallningshafvande i Wermlands län insänd skrift, Direktionen för det till ifrågavarande kanal-* och sluss-anläggningars verkställande bildade bolag, att bolaget, för att sättas i tillfälle att fullborda berörde för länet särdeles vigtiga och nyttiga kommunikationsled, måtte undfå ett ytterligare stats-bidrag af åtminstone 100,000 Riksdaler, att såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet utgå; men denna framställning, hvilken af Kongl. Maj;t under dell 11 November samma år till Rikets då församlade Ständers pröfning öfverlemnades, blef likväl icke af Rikets Ständer bifallen, Sedan derefter kanalen och slussarne vid Forshaga blifvit fullbordade och!
Om någon ting i sådan väg blifvit Riksens Ständer föreJagdt, så tror jag säkert, ait många sådana discussioner, sorn den förevarande skulle förekommits; och hvad är föi hemmavarande att hoppas utaf oss och af våra åtgärder, då vi föga med mera framgång hädanefter än hitintills kunna sjelfve uppgöra några så vidt omfattande förslag, som de,hvilka påkallas till befrämjande af skatternas nedsättning, och till förändring uti de föråldrade, till tiden icke mera lämplige Statsinrättningar, som långe sugit landets krafter, och sot» sluta med att alldeles utsuga derin Grefve Löwenhjelm har yttrat, att Regeringeringen icke fruktar någon ansvarighet för den öfverklagade förlägenheten i landet, sorn han anser vara en följd af öfverproduetion; och jag har icke heller hört någon i sådant afseende sätta ansvarighet i fråga; men jag tror säkert att Grefve Löwenhjelm ägt tillfälle, att genom de nödige upplysningars till vä— gabringande,‘ hvaraf Riksens Ständer aro i så stort behof, och dem de så känbart sakna, förskaffa sig rättighet till en gärd af tacksamhet, som nu mera svårligen står att erhålla. Såsom försök att afhjelpa, i hvad möjligt är, den brist af Statsförslag, hvaröfver jag yttrat mig, anser jag det föreslagne Särskildta Utskottet, till sin princip vara rigtigt T)en, 10 Februarii, sedt, och förenar mig i detta afseende med Herr yon Hartmansdorff, att något resultat ar bättre an intet, och att, då man ej föreser det minsta vara undangjordt, måste man likväl söka ätt göra något, för att åtminstone söka förlika de oLjka äsjgterne öfver landets ställning tili en hel sammanhängande oell grundad tanka, I anledning af Herr Grefve Mörners yttrande i förra Plenum rörande tillståndet inom dan province'vi båda bebo, anhåller jag att få uppläsa några reflexioner utur ett Protocoll,/ hållit i anseende till Tabellverkets upprättande för tvänne Socknar i Nerike.
Dä jag har någon anledn. att befara att tvenne andra Riksstånd i denna del hafva begått eli misstag, så önskade jag, att R. o. Ad. icke mätte dela detta misstag och afsåg för min del en möjlighet, att vid första anläggningen icke onödigtvis öka bolagets utgifter öfver del nödvändiga. Om nemi. den redaktion, jag föreslaget af R. o. Acl. antogs, nemi. att bolaget skulle utlägga och fullborda jernvägen för dubbel bana i st. f. den nuvaride redaktionen, enl. hvilken bolaget skall utlägga bank för dubbel bana, så är det gifvet, att K. M. kan låta bolaget börja anläggningen på det enklaste sålt som möjligt; men ifall icke denna redaktion antages, måste K. M. ålägga bolaget att genast bygga allt för dubbel bana, som icke är bank. Delta har varit den, såsom jag tror, ganska lofliga anledn. till mitt nu yttrade redaktionsbegär. Frih. Cederström: Alångfalldiga gånger under denna diskussion har den åsigt framlrädt, att man har velat alltför mycket lagstifta vid delta ärendes öfverlemnande till K. M. För min del kan jag icke finna annat än, att man bör med fullt förtroende öfverlemna till K. AI., alt, så väl i denna del af frågan som i andra vida vigtigare, hvilka förut äro afgjorda, bestämma detaljerna af upgörelsen. För öfrigt står ju här tydligt: ”jernvägsbanken får anläggas för enhet lann, men med skyldighet för bolaget att icke allenast, det oaktadt, låta genast vid banans första anläggning upföra alla broar och öfriga byggnader, för hvilka sådant af K. AI. anses nödigt lill den bredd, som för jernväg med dubbla banor 494 Den 27 Augusti e m. erfordras, ulan ock da K. M. finner trafiken sådant påkalla, utlägga banken för dubbel bana och derå anbringa rails m. m., soni för dess fullständigande erfordras, utan att Staten må kunna af denna anledn. fä vidkännas någon kostnad etc.”, (med förbehåll i anseende på de fem sista åren). Då StatsUlsk. omtänksamt har upställt sitt förslag, kan jag icke finna någon betänklighet vid dess antagande.
— Det synes mig alldeles oeftergiflig!, att, så framt Gottlands Nationalbeväring, hvars styrka, såsom af Militär-befälhafvaren är omförmäldt, sedan år 1811 ökats med närmare 50 procent, utan att befälets antal under tiden ökats, skall kunna vid fiendtligt anfall, som sig bör, fullgöra sitt ärofulla uppdrag att hufvudsakligen ensam och i saknad af en utbildad och öfvad stam, försvara den för Sverige utur alla synpunkter så högst dyrbara ön, beväringsmanskapet äfven måste, under fredens dagar och så vidt den korta mötestiden medgifver, vederbörligen öfvas. Härtill fordras åter, att den för nämnde beväring i Stat afsedda, i sig sjelf otillräckliga befäls-personal må, medelst beviljad, lefnadskostnaden på ön någorlunda motsvarande, aflöning, kunna åtminstone ständigt hållas fulltalig, samt att åt densamma derjemte beredes nödigt biträde af ett talrikare, för tjensten behörigen bildadt, Under-beläl, jemte dugligt spel. Vid dessa förhållanden och med afseende på de omständigheter, som i Militär-befälhafvarens underdåniga framställning för öfrigt vidröras, finnér jag mig förbunden att i underdånighet tillstyrka, det måtte Eders Kongl. Majit af Rikets Ständer i nåder äska ofvatiberörde, af Militär-befälhafvaren nu i underdånighet ifrågasatta anslagssumma; hvaremot jag anser den af denne på samma gång väckta fråga om det i Wisby förlagde Depot-kompanis af Svea Artilleri-regemente bringande till full nummerstyrka, icke utgöra föremål för något meddelande till Rikets Ständer, enär, för den händelse Eders Kongl. Majit, efter närmare utredning af denna fråga, skulle i nåder finna lämpligt, att den åsyftade förstärkningen af kompaniets manskapsstyrka anbefalla, de dertill erforderliga medel böra kunna beredas inom för handen varande tillgångar. Bland Kongl. MajUs Nåd.
Ständers åsyftade goda ändamål, och blifva hinderliga for deras underdåniga önskningars behöriga skick, då de till Thronen skola frambäras; hvarjemte Bonde Stån Nm 3, 4. 18 Den 4 ./i pr il. Siandet fann för godt antaga ett af Anders Danielsson fran Elfsborgs I.än afgifvet förslag, i hvad det rörer Bihangets skyndsamma tryckning. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Dito Dito. S. D. Eyfter uppläsandet af elt från ExpeditionsUtskottel ankommet Memorial, dateradt den itta i denna månad och innehållande begäran, det Utskottet matte tillåtas, att, i den mån görotnålen okas och tillväxa, ytterligare fa, efter behofvet, antaga en elier tvänne Cantzlister, hvilka dock ej skulle fa räkna Dagtractamente eller arfvode från längre tid, än behofvet af deras antagande framdeles kan inträffa; lemnade Bonde-Ståndet härtill bifall. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Dito Dito. S. D. t_iii Memorial af den 30 sistlidne Mars, anhåller Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, att det måtte vara förklaradt berättigadr, att utöfver sin ägande Cantzli-Betiening antaga fyra Cantzlister med fullt arfvode. Efter uppläsande häraf, funné Bonde-Ståndet godt, att denna Utskottets anhållan bifalla. Ut Supra. Ex Protocollo Olof Werlin. Dito Den 4 April. *9 Dito Dito. S. D. T-Jpplristes en af Expe‘litlons Utskottet författad Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, rörande tillägg i 14 §. af Riksens Ständers Justitias-Ombudsrnans Instruction; hvilket af Bonde-Ståndet gillades. Ut Supra. Ex Protocollo Olaf Werlin.
Man har här talat om, alt någon eftergift icke vore lämplig linder en tidpunkt, då man hotar. Det har nästan blifvit en stående artikel ifrån en viss sida inom detta Hus, att tala om hot, och man har svårt att förstå hvarthän det syftar, ty jag har åtminstone inom Huset, under våra öfverläggningar, icke kunnat varseblifva något sådant, och jag tror icke, att sä litet förstånd förefinnes hos någon inom Huset, att man skulle vilja försöka en så vanmäktig utväg, som att använda hotelser lill genomdrifvande af sina meningar och åsigter. Jag anser likväl detta eviga upprepande om hot ifrån den andra sidan, vara i högsta måtto otillbörligt; och lika otillbörligt, som ett sådant hot, om det verkligen här existerat, hvilket jag alldeles icke märkt. Man har här galt så långt, att det ifrån några talare, som ofta hafva ordet, har blifvit ansedt såsom ett bot, dä man vägar taga sig friheten alt ens nämna, att 3 Stånd afgjort en fråga, hvarom R. o. Ad. discuterat, och att ett hot ligger deruti, alt någon ledamot fäster afseende på hvad en så afgjord pluralitet inom folkrepresenlationen, som tre Stånd, funnit nyttigt och godt vara. Att man tager detta för hot och vill göra det till motiv för sitt handlingssätt, anser jag vara högst olämpligt. Jag gör ingen hemlighet deraf, mine Hrr, att ännu ingen sådan händelse har förefallit, hvarvid jag skulle dragit i betänk., att finna mig mycket hindrad, då tre Stånd beslutat, att här å bane bringa ett motstånd till dessa tre Stånds mening. Jag nekar icke derföre, att möjligheten kan inträffa, och dä lofvar jag att vara lika så mån om bevarandet af det allmännas fördelar, som någon annan; men att förskottsvis och i förväg vilja antaga dessa anledmr att ställa delta Hus emot de öfriga Stånden, tror jag icke för min del vara det rätta. Mine Hrr! jag tror icke att detta är nyttigt för vår existence såsom Stånd, ty jag befarar, att 2 H. 61 482 Den 26 September f. m. R. o.
Uplästes lill justering eli prot.-utdr. för d. 28 dennes, ang:de pröfningen af BankoUlsk:s Mern. Hr Gr. o. Landtm, fästade R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, all, såsom det nu uplästa prol.-utdr. innehöll, R. o. Ad. i fråga om 17:de punkten beslutat bibehålla stadgandet i Ranko-Regbts 81 ista §, mom. 4, punkten 2, med uteslutande af de deri förekommande orden ”för längre lid än 3:ne veckor”, roen förut vid behandlingen af 2:dra punkten i Utskrs Mern. antagit, såsom deremot svarande, de 5 första momme af det f Hr Wallenbergs reservation förordade förslag, hvars 5:te mom. innehöll förstberörde stadgande utan förändring eller med bibehållande af de ord, hvilka R. o. Ad. genom dess förstnämnde beslut uteslöt, vid hvilket förhållande Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa att beslutet om dessa ords uteslutande måtte få återgå såsom stridande emot ett förut fattadt beslut. R. o. Ad. lemnade bärtill sitt bifall; hvarefter det uplästa prot.-utdr., med iakttagande af denna rättelse, af R. o. Ad. godkändes. Frih. Gederström, Rud.: Främst på föredragms-listan be finna sig några Exped.Utskrs förslag lill §§ i Riksdagsbeslutet, angrde beslutade lagförändringar. Exped.Utsk. har nemi., då Riksdagen tyckes nalkas till sitt slut, icke ansett sig böra upskjuta med afgifvandet af dessa förslag. Emedlertid bar, sedan upsättningen deraf inom Exped.Utsk. ägt rum, och §§:na till RiksSlrn afgålt, LagUtsk. inkommit med förslag i anledn. af väckte motionerangrde liroltmålslagstiftmngens förbättring, äfvensom till ny förordning rörrde handelsbolag.
Af dem bör alltid en undantagas och förseglas, och öppnas endast i händelse rösterna, vid sammanräknandet, betinnas lika delade. Hvarje närvarande ledamot, som ej af laga jäf hindrad är, skall i omröstningen deltaga. Ledamot, som i Utskotts fattade beslut ej instämt, och vill sin serskilda mening hos Kamrarna tillkännagifva, ege rätt dertill medelst utdrag af protokollet, till Konstitutions-Vt s ko t te, ts Memorial, N:o 12. 27 hvilket han i sådant fall sin mening skriftligen aflemna bör. Dock må Utskottets betänkande derigenom ej uppehållas. § 89 Utskott må icke fatta beslut, der ej minst tre fjerdedelar af ledamöternas antal tillstädes äro. Utskottets expeditioner underskrifvas af ordföranden. § 90. Utskotts sammanträde må ej utsättas för samma tid, Hamrarne äro till sammanträde kallade. Vin ärendenas behandling i Hamrarne, oell om beslut derstädes. § 91. Föredragningsämnen i Kamrarna äro: a) Konungens propositioner och skrifvelser; b) riksdagsmäns inom Hamrarne framställda motioner och förslag; c) Utskotts förslag och betänkanden; d) ärenden, som den ena Kammaren meddelar den andra genom protokollsutdrag. § 92. Konungen låter, antingen å rikssalen, den dag då lagtima riksdag öppnas, eller inom åtta dagar derefter, till Riksförsamlingen afgifva proposition om statsverkets tillstånd och behof, jemte förslag rörande sättet att genom bevillningar fylla hvad staten utöfver de ordinarie inkomsterna erfordrar. Vill Konungen sådan proposition å urtima riksdag aflåta; förhålles sammaledes. Skrifvelser och propositioner i andra ämnen, af hvad innehåll de må vara, låter Konungen, när Han under riksdagens lopp så finner för godt, Riksförsamlingen meddela. Alla Konungens skrifvelser och propositioner, som ej å rikssalen afgifvas, tillställas Riksförsamlingen genom en ledamot af statsrådet. De skola åtföljas af statsrådets, och, då de angå ändring, stiftande eller upphäfvande af allmän civilkriminaleller kyrkolag, äfven af högsta domstolens yttrande deröfver.
Snart äro tio år förflutna, sedan inför Rikets Ständer framlades en omfattande plan för de jern vägsbyggnader, hvilka ansågos böra på Statens bekostnad utföras, och redan äro nittioåtta mil stambanor dels för trafiken öppnade, dels under byggnad, utan att det ännu lyckats att få af Rikets Ständer erkänd rättmätigheten af de framställda anspråken på en statsbana, ledande ifrån rikets hufvudstad till de landsdelar, inom hvilka denna eger sina förnämsta handelsförbindelser. Likaså hafva dessa landsdelar, om hvilkas behof af lättare kommunikationer för vidare utveckling af deras för fäderneslandet högst vigtiga näringar så många ovedersägliga intyg blifvit gifna, allt hittills nödgats stå tillbaka. En stambana, ledd ifrån hufvudstaden till hjertat af Dalarne, har redan år 1856 af sedermera Chefen för Statens jern vägsbyggnader, Herr Öfversten Ericson blifvit förordad. Dess behöflighet bar af 1859 års jernvägsundersökningskomité blifvit uti underdånigt betänkande af den 8 November samma år utsedd; en jernvägsförbindelse, ledd genom södra Upland, Westmanland till Dalarne, har blifvit tillstyrkt af den år 1862 utaf Kongl. Maj:t förordnade komité för utredande af norra stambanans ändamålsenligaste sträckning och på grund af den skedda utredningen blef förslag härom af Kongl. Majit framstäldt genom nådig Proposition till Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag. Vidare hafva provinserne Westmanland och Dalarne, genom sina landsting och desses deputerade, uti gemensam underdånig petition, afgifven uti sistlidne Juli månad, inför thronen uttryckt sin önskan att nådig framställning måtte vid innevarande riksdag till Rikets Ständer göras om anslag till påbörjande af en stambana, utgående från den under anläggning varande jernbanan emellan Stockholm och Upsala och sträckande sig genom södra Upland, Westmanland och Dalarne i rigtning emot sjön Siljan; och slutligen har Dalarnes detta år församlade landsting uti särskild underdånig skrifvelse förnyat sistnämnda underdåniga anhållan.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga skrifvelse, i fråga om förändrad beräkningsgrund för Bålsmansvakansafgiften af nyroterad jord inom Blekinge Län, m. m. (/• A.) Sedan, med anledning af de utaf Kongl. Majit föreslagna åtgärder till jemkning af inMelningsbesväret i Blekinge, Rikets Ständer vid 1834 och 1835 årens Riksdag beslutat, att de inom Länet utgående så kallade öfverskottsräntor torde till förmån för de rusthållare, som egde att desamma uppbära, från och med 1844 utgöras med förvandling efter årlig markegång å de till båtsmansrustningen enligt 1685 års kontrakt, hörande prestationer, under iakttagande för öfrigt af vissa föreslagna vilkor, hvaribland äfven att egarne af sådana hemman, som efter en så beskaffad förändring kunde anses för högt betungade, torde få söka nedsättning i räntan till likhet med andra räntebetalande hemman, samt att till betäckande af den brist, som genom dylik ränlenedsättning kunde inträffa för de räntetillskottstagande rusthållarne, finge användas jemte kronans behållna indelnings-, öfverskottseller reservräntor, äfven de, Blekinge vid förrättad extra roteririgs-jemkning tillkomna nya ordinarie rotar, genom erläggande för dem af en efter markegång rustningskostnaden motsvarande vakansafgift, samt Kongl. Majit genom nådigt Bref af den 14 Juli 1835 anbefait verkställighet häraf, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet derefter väckt fråga, bland annat, derom, att de till ordinarie indelnings utgörande upptagne nya rotarrie måtte intill år 1844 få utgöra sina räntor, såsom förut, utan förvandling; till svar hvarå Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, uti nådigt Bref den 15 Januari 1839 förklarade, att, enar Kongl. Majit gemensamt med Rikets Ständer beslutat, att de Kronan behållna räntorna skulle från och med 1835 komma de rusthållare, som af lindring funnos i behof, till godo på det sätt, att för de rotar, som af dessa räntor uppkommit, erlades en efter markegång rustningskostnaden motsvarande vakansafgift, Kongl.
– På de timmar vi dröjde besökte jag domkyrkan, en ståtlig byggnad, både imponerande och smakfull. Anblicken af dess inre vore äfven upplyftande, om det ej öfverhöljdes af de mångfaldigaste prydnader, altaren, helgonbilder, votivtaflor, grafvårdar och andra verldsliga saker, såsom t. ex. ett ur, hvilket visar hela planetsystemet i rörelse. – Ännu vackrare är dock stadshuset med sina mångfaldiga marmorhvita spiror. Här finnes den ryktbara fredssalen från 1648, hvilken jag dock ej såg. Vid husets port äro marterverktyg fastkedjade, och i ändan på gatan ser man Lambertstornet, med ur dess gluggar nedhängande jernburar, i hvilka Vederdöparnes hufvudmän fordom blifvit inspärrade. Hänga de der såsom papismens triumftecken eller blott för att påminna folket om kyrkans bevisningsmedel, i händelse det höjde sin röst efter bevis? – Münster täflar, såsom katolicismens i Tyskland hufvudort, med Köln och Munchen. Dessa hafva glansen och namnet, men Münster gör gagnet. Här finnes nemligen ett så kalladt Katolskt Universitet, med en (äfven så kallad) filosofisk fakultet och en teologisk. Det hela är endast en anstalt, för att bilda katolska prester. Till hvad slags upplysning de här föras, dertill kan man endast gissa. Att det varit det enda Tyska universitet, Österrikare fått besöka, talar mycket för dess visa inrättning. – Münster har 19,000 invånare. Närmare Osnabrück visade landet här och der några kullar. För resten omvexlade vida åkeroch ängsfält med lågländiga skogssträckor, merendels endast småskog. Bortom Münster hade skogen alldeles försvunnit, äfvensom kullarne; endast den enformiga odlade slätten var att skåda. Byggnadssättet på landsbygden är det minst pittoreska man vill se. Inga landtliga boningar, utan dåliga stadshus. Materialierna desamma, som i största delen af Tyskland, korsvirke och tegel. Vid dessa utsigter var mörkret icke ovälkommet, emedan man mera ogeneradt kunde öfverlemna sig åt sömnen.
Per Bengtsson från Calmar län sig förenat: all hvad berörde Kongl. Förordning innehåller om handelsboks vitsord ej må hafva tillämplighet på landthundlandes bokföring samt att sådan baudlande mätte förklaras oberättigad att i exsekuliv väg utsöka fordran för borgade varor, antingen krafvet grundas »på räkning, pantförskrifning eller skuldsedel.» Den hufvudsakliga fråga, som härmed blifvit lill besvarande framställd, är icke ny för Rikets Ständer. Behofvet af bestämda föreskrifter ej allenast om handelsböckers beskaffenhet, än äfven angående hvilka det borde åligga att föra dylika böcker, har nemligen vid flera tillfällen blifvit inom representationen anmärkt; och det följer af sakens egen natur att ju mer industri och bandel utvecklas; ju mera förtroendet i följd deraf tages i anspråk; och ju mera krediten, denna industriens och handelns mägliga häfstång, måste anlitas; desto klarare inses handelsböckers betydelse och vigten af en stadgad ordning för deras förande. »Ordentligen förde handelsböcker utgöra ock», beter det i ofvannämnda af Kongl. Majit åberopade betänkande, »den plankarta, som för köpmannen, i detta ords vidsträcktaste belydedse, öppnar den noggrannaste öfverblick af bela gången af bans rörelse, med de vinster och förluster, den rnedfört. Han vinner derigenom tillfälle att i alla hänseenden göra sig förtrogen med sin verkliga ställning, att pröfva, huruvida den rörelse, han idkar, eller någon del deraf, eller något enstaka handelsföretag, med fördel kan fortsättas, eller om redlighet och klokhet bjuda att derifrån afstå uller vid deras bedrifvande göra inskränkningar eller ändringar, och att med säkerhet efter förhållandet emellan inkomster och utgifter, fordringar och skulder, bedömma, huruvida lian mot sina borgenärer förmår fullgöra sina förbindelser.» Ur dessa synpunkter blir det således en pligt emot honom sjelf alt föra tillförlitliga och noggranna handelsböcker. Men derjemte gifves det ock förhållanden, som göra det till en skyldighet emot del allmänna.
Då blef heren vred, och sade: »voren J icke min fader, såsom J det ären, skullen J sjelf få pröfva edert verk. Nu står hårdt, om jag dermed kan göra mig något gagn.» När smeden såg sin sons vrede blef han rädd, och teg; men han tänkte vid sig sjelf: »svärdet torde blifva dig tungt nog att sköta, ändock att du är stark. Jag vet väl hvad möda det kostat mig att lyfta det ifrån härden till städet.» Pojken tog så de tre svärden och de tre linne-rockarne, och gömde dem under en jordfast sten. Derefter gick han med sin fader till kungs-gården, och kom i tjenst hos kocken, såsom lofvadt var. Det hände sig en gång, att konungen, som rådde öfver landet, var ute i leding. Då uppstod en häftig storm och sjö-gång, så att alla trodde det skeppet, med allt hvad deruppå var, skulle förgås i hafvet. Men den hårda väderleken förorsakades af trenne hafs-troll; och de ville icke släppa konungen i land, med mindre han tillförene åt dem utlofvat sina tre fagra döttrar. När nu konungen kom hem till sitt, lät han utgå ett påbud, att om det funnes någon man och kämpe, som ville våga sitt lif och frälsa de tre prinsessorna, skulle han få en af dem till gemål, och dertill blifva konung öfver halfva riket. Men ingen kämpe var så båld, att han tröstade en kamp emot de förskräckliga hafs-trollen, utom allenast en skräddare, som ställde sig mycket dristig, och lofvade göra allt hvad han förmådde. När det led på tiden att konunga-döttrarne skulle utlemnas till hafs-trollen, blef en allmän sorg och jemmer öfver hela konungariket; men aldramest sörjde konungen och hans gemål, drottningen. Den äldsta prinsessan blef så förd ned till hafvet med mycken ståt, och allt folket följde henne på vägen. När de nu kommit till hafs-brädden satte sig mön på den hvita sanden, stödde hand emot kind, och fällde modiga tårar.