Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den roterings-förändring, som på grund deraf utaf 1826 års roterings-commission blef verkställd, klandrades vid 1828 års riksdag, emedan Sländerne icke hade, enl. 80 §:n Reg.F:n, gemensamt med Konungen beslutat om verkställighet af den ordin.-roteringen, ehuru Sländerne vid 1823 års riksdag framställt begäran att tillses skulle hvilken del af den med extra-rotering belagda jorden efter sin natur vore ordin.-roteringsskyldig såsom jag nyss nämnt; men vid 1828 års riksdag beslöto Ständerne, att sådan jord, som enl. sin natur borde draga ordin.rotel ing, skulle dermed beläggas, och vid i834 års riksdag var K. M:s inslruction, som sedermera blifvit följd vid extra-roteringens öfverflyttande till ordin.-roleringssky Idighet, känd. I dessa roteringar hafva jemkningar ägt rum, som icke ännu hunnit helt. och hållet afslutas, men hvilka dock till största delen äro afgjorda. Af denna upplysning behagade Gr. Anckarsvärd finna, att frågan så väl uti dess första upprinnelse vid 1809 års riksdag, som sedermera vid 1828 och 1834 åfens riksdagar, blifvit behandlad i öfverensstämmelse med grund - iS4 Den 8 Augusti e. m. lagen, och att instruetionen är på R. St:s begäran af Konungen utfärdad. Den rote-vacance-afgift, som här är i fråga, har motionären sökt att få till bevillning öfverflyttad, i stället för att, enl. ett föregtde Ständers beslut, utgå efter markegång. Olägenheten af att i hela rotar sammanslå dem, som äro för långt från hvarandra aflägsna, torde icke behöfva bevisas. Den som sådant önskar, kan erhålla närmare underrättelse härom hos Krigsoch Kammar-collegierna, hvilka till största delen fulländat dessa mål. Jag begär bifall till Utskrs betänk, i denna punkt. Gr. Horn: Det är verkligen med ledsnad jag nödgas erkänna, att Frih. Cederström har rätt i sina uppgifter. Jag säger med ledsnad, ty dessa uppgifter innehålla verkligen ett bestämdt bevis på att R.
Hagberg, vid afsked från dessa befattningar, pensioner å nämnde stat för håda tjensterna och sådant hufvudsakligen på den grund, att Hagberg på samma gång innehaft och bestridt bägge nämnde beställningar och uppburit de för desamma å stat anslagna löner, äfvensom att summan af dessa pensioner ändock understege den, sorn, enligt då gällande stat, hestodes Kronofogdar, funne sig Stats-kontoret sakna skäl att å Hackzells ansökning om pension Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152. 43 såsom Kommissions-landtmätare tillstyrka nådigt bifall; — att, beträffande sökandens alternativt gjorda underdåniga anhållan om förhöjning af hans kronofogdepension, Stats-kontoret, under antagande att det vid sistförfluten riksdag fattade beslut om förbättrade pensionsvilkor för Kronofogdar, äfvensom för andre tjenstemän, ej kunde tilläggas retroaktiv verkan, samt då en sådan tillämpning deraf, till förmån för Hackzell, utan tvifvel skulle framkalla ansökningar i enahanda syftning utaf andra tjenstemän, hvilka erhållit afsked med pension enligt förut gällande föreskrifter, ansåge sig icke heller böra understödja Hackzells i denna del gjorda anhållan; men att, för den händelse Kongl. Majk, med afseende å sökandens långa och verksamma tjenstemannabana samt den obemedlade ställning, hvaruti han med hustru och barn sig befinner, skulle anse skäl vara för handen, att uti ifrågavarande ämne, i ena eller andra hänseendet, göra nådig framställning till Rikets nu församlade Ständer, Stats-kontoret funne sig böra i underdånighet tillägga, att Hackzell uppfyllt de vilkor, som, jemlikt Kongl. Förordningen den 24 Januari 1778 och Kongl. Brefvet den 25 Juni 1818, kungjordt genom Kammarkollegii cirkulär den 11 Oktober 1819, fordras för åtnjutande af pensionsrätt å allmänna Indragnings-staten.
Men jag underställer, om icke anslagssumman bör hellie uppföras på Sundhets-Collegii stat till ofvanberörde ändamål, än på 4:de hufvudtiteln; äfvensom jag underställer, alt de 20 nya Krigsiäkarne mätte under fredens lugn fördelas i landsorterna till menighelernas nytta. Beträffande de äskade anslagen för Universileternes materiella behof, hemställer jag vördsamt, om icke förbättring af sjukvården derstädes vore nyttig och nödig, samt att medel af detta anslag, eller hellre ett lämpligt särskildt anslag, i händelse Statslltsk. finner tillgång dertill, mätte anslås till delta ändamål. Förhållandet eller behofvet vid Lunds Universitet är mig obekant. I Upsala deremot afstod den nuvarande Medicin® Professoren, vid sin ankomst dit från Helsingfors, 2:ne af sine embetsrum ät de sjuka bland studeutcorpsen, och, om jag icke misstager mig, hopsamlas medel lill sjukvårdens bestridande, blad de studerande sjelfva. Men att desse 2:ne rum äro oftast otillräcklige för en numerär af 800 till 1000 studenter, lärer man lätteligen föreställa sig. Jag föreställer mig alt bemälde Professor, känd för sin välvilja emot den studerande ungdomen, skulle mot en lämplig ersättning kunna afstå ännu flera rum, och kostnaden således der icke blifva särdeles stor för en utvidgad sjukhuslocal. Då mitt yrkande åsyftar en fördel och nödig omsorg för den studerande ungdomen, snarast för de mindre bemedlade af alla stånd, stundom långt afskilde frän föräldrar och anhörige, smickrar jag mig med ett beredvilligt afseende på denna min vördsamma framställning. Någon omtanka pä de academiskc lärosalarnes beskaffenhet vore säkerligen äfven ganska nyttig för de studerandes helsa. Denna motion remitterades till StatsUlsk. CO Den I Augusti. Upplästes celi godkändes Exp.Ulskts förslag till It. Sl:s und. skrifvelse om kröningens firande tinder innevar. riksdag. Ilr Rosenblad, Bernhard, uppläste följande:
Ellen Fries, och till styrelsesuppleanter va.liies frn B. Nordensoii och v. häradshöfding K. Staaff. Assessor C. Lindliagen 1iö11 därefter ett föredrag livari han redogjorde för åtskilliga predjudikat i fråga om mannens mklsinanskap öf ver hiistriin, Iivilka synnerligen bj ärt belyste de oformligheter so111 ofta blifva en följd af den nu rådande lagstiftningen. Han lämnade vidare en kort resiiin6 af Nya lagberedningens förslag till ändrade lagbestaiiimelser i fråga om äkta, makars ansvarighet för gäld och o111 boskilnad. ' Från kvinnokongressen i Chicago meddelas genom tryckta rapporter a t t sedan kongressens svenska delegerade, friherrinnan Rappe, frö- ken Hulda Lundin ocli fröken Sigrid Storkenfeldt, tillika med de främinande läiideriias representanter, dagen för kongressens öppnande, d. 15 maj, liögtidligt blifvit mottagna af bestyrelsen, voro nedanstående dagar reservcrade %t de svenska damerna. Den 17 maj skulle frih. Rappe redogöra för » Föreningen för gift kvinnas äganderätts; och vid samma dags aftonsession fröken Storkenfeldt för &gt;Kristliga föreningen af unga kvinnors i Sverige. Den 18 maj skulle froken Lundin tala oin barnuppfostran. (Enligt programmet: » Pestalozzi-Froebel Hoiises). Torsdagen. den l 8 inaj, aftonsessionen, var anslagen &amp; t frili. Rappe a t t redogöra för Fredrika-Brenier-Förbundet. Finlaid Konkordia, förbund för kvinnostipendier, stiftadt %r 1885, har efter livad den oss tillsända årsberättelsen meddelar, haft glädjen se sitt kapitalbelopp gr från år så ' tillväxa, a t t det ej torde dröja mer an ett par hr innan den första fonden af 100,000 mark blifvit bildad, d % stipendier skola utdelas.
Disse Yirkninger maae bleve at “bedömme efter de civile Loves Indkold.“ Omförmälda 1835 års förslag blef ytterligare revideradt af en den 12 Augusti 1837 anordnad Kommission, som i motiver, tryckta 1839, inledde sitt yttrande rörande detta ämne med följande: “§ 46, 47 og 48. “Commissionen har fundet overveiende Grunde til at lade Straffen af at “vaere uvaerdig til offentlig Tillid, hvilken efter Lovforslaget kun skulde komme “til Anvendelse i Förbindelse med andre Straffe, udgaae. Man antager nemlig: “1 at Bibeholdelse af nogetsomhelst Slags JEressträf ikke förmedelst Grund“lovens Bestommelse i § 53 a er nödvendig; “2 at Uddelingen af en saaden vanaerende Sträf, som af Commissionen “forcslaaet, ikke kan skee retfserdigen; samt “3 at Förbindelsen af saadan Sträf med andre Straffeander virker Skade “istedetfor Gavn. “Hver af diss© Saetninger skal Commissionen nu bestraebe sig for “at begrunde:“ — Som de afhandlingar, hvilka härpå följa, ehuru lärorika, åro alltför vidlyftiga att här ordagrannt intagas, nödgas jag här endast antyda deras innehåll på följande sätt: I den första afdelningen visar Kommissionen att hinder för uteslutandet icke möter i det citerade grundlags-stadgandet. I den andra afdelningen erinrar Kommissionen, att den föregående Kommissionen anmärkt, att det icke är storleken af straffet, utan ondskan i brottslingens vilja och lågheten af hans bevekelsegrunder, som härvid borde komma i betraktande.
Ständer vid sista Riksdag medgåfvo, i afseende på dispositionen af den föl' utländsk spanmål inflytande tull. I anledning af denna Nådiga Skrifvelse, hafva yttranden blifvit afgifne dels hos Vällofl. Borgare-Ståndet af Herrar Petre' och Norin, hvarigenom yrkats, att, ehuru täta ombyten af tull-bestämmelser voro skadlige och således borde undvikas, deraf dock icke följde, att rättelse nu ej borde göras, der betydligare misstag vid förra Riksdagen förelupit, hvilket isynnerhet syntes gälla om sockrets drawback; och dels hos Hederv. BondeStåndet, hvarest af Matts Pehrsson från Stockholms Län blifvit yrkadt, att, utan afseende å hvad i ofvanberörde måtto är vordet i Nåder föreslaget, men med uppmärksamhet deremot å det origtiga och för landet skadliga uti vårt nuvarande tullsystem, alla förbud måtte ur tull-lagstiftningen försvinna, samt en omsorgsfull granskning egnas åt frågan om den skyddstull, som kunde för hvarje artikel behöfvas, i hvilket afseende borde såsom allmän regel antagas den classification för tullafgifterna, som i8a3 års Ständer stadgade, dock att införsels-tullen äfven för sådana varor, som i tillräcklig myckenhet och godhet uti riket tillverkas, icke beräknades högre än 20 procent, hvaremot för alla rudimaterie endast borde erläggas recognitions-afgift, derest de äro till förädling eller förbrukning behöflige samt lyxartiklar icke beläggas med högre tull, än 10 procent; och att utförsels-tullen borde på all tillverkning endast vara en låg recognition, samt på allt råämne, äfven om det inom landet kan åstadkommas, högst 20, men i allmänhet icke mer än omkring 10 procent af värdet. I öfrigt borde tullafgifterna och hela tull-systemet lämpas efter de Norrska, på det icke en för stor olikhet skulle göra ineller utförsel öfver Norrska gränsen till en serskild näring, till skada för våra inländska handels-förhållanden.
– Hon hade väl varit förskräckligt framfusig. »Eller ni tror inte att er morfar ...?» »Morfar, jo. Han vet ingenting roligare än att visa allt det der. – Han betänkte sig ett ögonblick. – »Jag skall gå in och säga till mor», sade han raskt. Han gick in i familjens rum och återkom efter några ögonblick. »Var så god och stig in», sade han och höll dörren öppen. Selma efterkom inbjudningen och trädde in i ett stort hvardagsrum, med små fönster på båda sidor. Vid ett af dem sutto mor Möller och hennes dotter, sysselsatta med handarbete. Selma hade endast sett gumman i kyrkan, men denna skarpnästa fysionomi kom man nog ihåg, sedan man sett den en gång. Sonen presenterade, och den unga flickan yttrade några urskuldande ord för sin djerfhet. De upptogos temligen sursött, men Selma brydde sig icke derom. Hon kände till mor Möller, som man känner hvarandra i en sådan liten by, och hon visste att gumman aldrig brukade vara älskvärd. Hvad hade hon dessutom med käringen att göra! Och så stack hon händerna i sina kappfickor och antog en äkta gatpojksuppsyn. Det var hennes vanliga utväg, när någon visade sig ovänlig. Hennes nyfikna blick flög kring rummet och stannade så vid en liten tafla, som hängde öfver en byrå. Det var bäst att se sig om nu: man kom väl inte dit oftare. »Har er morbror målat den?» frågade hon vänd till den unge mannen. Men innan han kunde svara, föll modern in: »Nej, det har Axel gjort. När han var barn klåpade han med sådant der.» »Ämnar ni bli målare?» »Nej, det ämnar han inte. Vi ha haft en målare i slägten, och det har varit mer än tillräckligt.» »Hvad det är bra gjordt. Herr Möller har bestämdt ärft anlagen efter sin morbror.» »Då är det också det enda han ärft efter honom, och det var inte mycket att ha. Det vräktes bara ut pengar på honom, och när han dog lemnade han ingenting efter sig annat än skuld.» »Men tänk – ett sådant namn!» »Man lefver inte af det, skall jag säga fröken.» Mor Möller knep ihop läpparne på ett sätt, som ohjelpligt afskar samtalstråden.
N.o 5 åugust, fästat uppmärksamheten vid följan-; da inskränkningar i Kongl. Kammar-Rättens rättighet, att fullfölja anmärkningar. — Iöfverensstämmelse med 2 §. af Kongl. Maj:ts Nådiga Instructicn af den 2 r Junii 1814 egde Kammar-Rätten att upptaga och afgöra: Anmärkningar, som, vid den hos Kam-j mar-Rätten skeende slutliga Revision af dit inkomne räkenskaper för Kronans eller anr dra allmänna medel och persedlar, kunna, rörande deras beräkning och indrifvande samt förvaltning och utgift, uppstå emot ej mindre vederbörande Redogörare, än ock teå väl de Embetsman, hvilka det tillhört att derå hafva vård och inseende, sora de Tjenw steman, hvilka Uppbördsmannen närmast controllera, hvarvid likväl borde iakttagas, att', i händelse frågan skulle angå något Konglt Maj'.ts och Rikets Collegium, eller annat publikt Kerk, med lika värdighet, eller nägon deras Ledamot, eller ock sådan högre Embetsman, sorn för sin befattning är endast Kongl. Majit redo skyldig, KammarRättens åtgärd icke md sträcka sig längre, än att, sedan vederbörande fått del af anmärkningen ock deröfver sig yttrat, samt f ör öfrigt nödiga upplysningar blifvit inhemJ tade, till Kongl. Majit i underdånighet insända handlingarne jennie eget utlåtande i målet• »• - • » rLag. samt Allni. Besv. o. Oec.Utsh Utl,N:6 5. 21 Vid senaste Riksdag erinrades, alt anmärkningars fullföljande till laga kraft oell verkan således icke vore obehindradt emot andra, än de smärre Redogörare, och följaktligen i anseende till de minsta summorne, samt att man icke visste, hvilka de högre Embetsman kunde vara, som, efter j 809 vore, för deras befattning med Statsmedel, endast Kongl. Maj:t redo skyldige; och af sådan anledning hemställdes uti underdånig skrifvelse den 22 December a823, att, uti dylika fall, handlingarrié och Kammar-Rättens utlåtande matte blifva öfverlemnade till Högsta Domstolens pröfning.
För egen del anser Utsk. sig dock icke kunna biträda det ifrågavar. förslaget om läktarens utvidgning genom flyglar. Utom det att dessa flyglar ovillkorligen komma att borttaga några af fönstren på hvardera sidan af salen, samt derigenom göra denna mörkare, skulle den ifrågasatta tillbyggnaden utan tvifvel rätt mycket vanpryda salen samt ej obetydlig plats på den nuvar. läktaren borttagas genom de särskilda gångarna till sidoläktarne, och vinsten i utrymme i allt fall ej blifva särdeles stor. Vid sådant förhållande, och då det föreslagna eller något annat tillbyggnadsarbete svårligen torde låta verkställa sig under pågående riksdag, samt R. o. Adis tribun för främmande åhörare äfven i dess nuvar. skick erbjuder omkring dubbelt så mångå platser, sorn tribnnerna i de andra RiksStln; har Utsk. ansett sig böra tillstyrka: att frågan om läktarens utvigdning vid inpevar. riksdag må förfalla. Då emedlertid Utsk., lika med motionären, finner det vara lämpligt, att en särskid plats anvisas åt corps-diplomatique och damer, har Utsk. i sådant afseende trott sig böra tillstyrka: att en låg barriere om 2|- aln med ingång på högra sidan anbringas bakom den utbyggnad midtpå läktaren, sorn för närvar, är anvisad åt tidnings-redactionerna, hvilkas plats deremot lätteli - *) Denna ritning finnes endast original-prot. bifogad. Den a6 Februari e. ra. 453 gen kunde flyttas längre åt venster med der inrättade smärre klaffbord och skrifdon. Genom denna afskrankning erhölles ett slags afskiljd tribun med plats för 20 å 3o personer, hvartill särskilda inträdesbiljetter kunde af Ilr Landtm, disponeras företrädesvis till corps-diplomatique oell damer; och får Utsk. tillika gifva vid handen att, enligt bifogade kostnadsförslag, (Litt. G.), denna ganska lätt verkställda förändring icke erfordrar större utgift Un 36 r:dr 32 sk. b:co utom spik och beslag; hvilket allt dock vördsamt underställes R. o. Ad:s pröfning. Stockholm den 17 Febr. iG4o.
:And, Fredin, På Hedervärda Bonde® Ståndets Ledamöters vägnar Fetter Jernström»' Nils Mänsson* A, J, Wahlstjernai Upp - Den ig Juni. 695 Uppläst lios Höglofl. Ridd. ock Ad. d. ig Juni. • Hfigvörtl. Prest-Ståndet d: 20 — __ Vällofl. Borgare-Ståndet d. ig Hederv. Bonde-Ståndet d. ig —- Vördsamt Memorial! Genom ett till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet Memorial hafva Riksdags-Fullmägtige från Kronobergs Dan Johan Johansson, Jonas Hindriksson och Petter Jansson yrkat rättighet för SkatteFrälse oell Kronoskatte - hemmans ägare oell innehafvare inom nämnde Uän, att utan Utsyning eller Krono - Betjeningens undersökning och utstämpling få anställa svedjande å de platser i hemmanens beteshagar och på utmarken, som dertill ärö tjenlig©, med vilkor icke allenast att vid hvarje hemman en eller flera skogsparker besparas till hemmanens framtida behof af Byggnadsvirke oell gärdselfång och att den afsvedjade marken besås med höstsäde samt skogs och gräsfrö, utan j,emväl att samma mark med laggild gärdesgård inhägnas och från betande i fyra års tid fredas, Detta Memorial, endast till Dag-Utskette? remltteradt, hav såsom hufvudsakligen innefattan-' de Oecon«tniskt ämne blifvit af Dag. samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskotten till pröfning företaget, sqm dervid beslutat följande Betänkande; Om - 696 Den 19 Junii Om i en ort der hemmanen innehafva vid-' strå cist a re och ymnigare Skogstillgäng, an som fö?
Höllos om wåhren inga sochnestämmor, utan probste-ting i stellet, neml. i Rödön d. 16, i Åhs d. 23, i Näskot d. 27 och i Aspås then 30 maji. Rödön 2 april 1757 Källa: Rödöns kyrkoarkiv, vol. N I:1, s. 169–170, ÖLA. I Rödön hölts d. 2 april, som war lörd. för Palm-sönd. effter gudstiensten sochnestemma, angående kyrkiotornet och thes förbättring. Hwar wid 1. Upwistes en tilköpt tiock lina af 24 famnar och ett grannare tåg 30 fam., se kyrkioräkn. pro anno 1756, som wid kalckslagningen, jemte en g:l lina om gode 11 famnar, som här förr warit, brukas skulle. 2. Ansenligt kalck, til [lucka] tunnor af Trustaboerne och rytt. Håkan And. Tängman tillagad och inlagd i bårhuset, til samma arbete: hwarföre sochnemännerne skulle gifwa 5 m:r k.m:t t:n, och om nogot blifwer öfwer eljes försäljas. 3. Hwita kalcken til hwitlimning på tornet och kyrkan, åtog sig Edfast Jonsson i Häste och Joh. Olsson i Trusta tilskaffa för 6 m:k t:n. 4. Telgningar 5 tolfter skulle ifrå Häste anskaffas till ställningar, samt 4 tolfter bräder, effter förslag, ifrå Utgård, til korg, stellning och fordring under takfoten på tornet och östra delen på södra sidan af kyrkan: item gran löpter ifrån Trusta. 5. Kalckslagningen, med herr ryttmästar Kræmers bifall, åtog sig ryttaren Håkan Tengman ifrå Hägra, effter skälig och billig öfwerenskommelse. 6. Tiärningen på tornet, som bör gå förut, wågade drag. Olof Hanss. Hägerström ifrå Hismon, med Guds bistånd utlofwa, samt spirans upsättiande. 7.
Jag tror, att Staten har tillräckligt med utgifter ändå, utan att behöfva utkasta sina medel på inrättningar, som skulle medföra, så obetydligt gagn, som den if'rågav:de. Jag anhåller att få, på grund af dessa skäl, motsätta mig motionen, samt att mitt nu äfgifna vttrande må få åtfölja remissen till Utsk:t. Ilr Brakel, Mauritz: Jag för min del skall icke spilla många ord på Hr Skjöldebrands motion. En g i Grundlagen säger, att ingen kan skiljas från sin tjenst, utan laga dom och ransakning. Laga dom är en sådan, som är stödd på verkliga skäl och undersökning inför allmän domstol. Hr Skjöldebrand har deremot föreslagit, att ett visst slag af medborgare, nemi. militären, skulle kunna skiljas från innehafvande tjenst efter tycke och smak; och att bestämmandet deraf icke kan updragas åt en sådan hedersdomstol, som han vill hafva inrättad, tycker jag bör vara tydligt för hvar och en. Jag anhåller, att denna min korta anmärkning måtte få medfölja motionen till Utsk:t. Hr Stjernsvärd: Jag anhåller, att få med ett par ord bemöta den siste talarens inkast. Han framdrager en § i Grundlagen, som säger, att ingen kan blifva sin tjenst förlustig, utan att vara af behörig domstol fälld. Men om nu hedersdomstolar blifva inrättade och förklarade för laga och behöriga domstolar, så synes mig, att deras utslag böra gidia, och att således Grundlagens föreskrift alls icke behöfver stå i strid med det väckta förslaget. Hr Dalman, Wilhelm Fredrik: Jag befarar visserligen icke, att den ifrågav:de motionen skall blifva tillstyrkt af LagUtsk:t, då den i intet hänseende passar till våra gamla lagar och vårt nationallynne. Den är också troligen föranledd af ett enskildt fall inom det regemente, der motionären tjenar. Men jag vill dock hafva anmärkt, att en sådan institution, som den föreslagna, skulle kunna medföra rätt stora vådor. Militären skulle derigenom blifva ännu mera isolerad, än den nu är.
Men jag ser att, såsom en talare sade, det finnes vissa ståndsförhållanden, hvilka äro af den seghet, att de trotsa flere riksdagars opinion, och jag skulle vilja tillägga flere seklers. Man kan göra sig ett begrepp om huru länge den nu förevarande frågan utgjort ett stridsäpple, om man betänker att författningen daterar sig ända ifrån 1681. I början af discussionen uplvste jag, att frågan sönderfaller i två delar: den ena åsyftar åvägabringandet af konventioner, och den andra nedsättandet af en Komité, för att utarbeta förslag till förändrad reglering af aflöningen för presterskapet i dess helhet. När man nu önskar att endast den förra delen skall bifallas, erkänner man i och med detsamma, att man icke vill reglera andra löner, än kyrkoherdarnes. De åter, som icke nöja sig med uprättandet af konventioner, utan anse, att preste.ståndet, i afseende på sin financiella ställning, hvilar på en dålig grund, då, under det att somliga i rikt mått njuta af det verldsliga goda, andra deremot hafva intet och nära nog svälta, de skola också helt naturligt sluta sig till förslå - Den 16 Juni e. m. 329 get om nedsättande af en Komité. Det finnes, mine Hrr, icke någon kast i hela Sverige, som om sina rättigheter varit hvarken så ömtålig eller så envis, sorn presterskapet. Under det alla andra stånd så småningom aflemnat nästan alla sina privilegier, qvarstår ändå presteståndet sådant det var år 1681, med alla de privilegier, det då erhöll, och detta i en tid, då man i allmänhet funnit dem för kyrkan vara högst skadliga. Likaså kan man såsom en tolk af denna presterskapets opinion betrakta den reservation, som finnes införd i detta Betänk., och jag tager mig friheten att få genomgå några punkter deruti, för att ådagalägga dess syftning och hvart det skulle leda, derest det deruti framställda förslaget klefve antaget. I l:a punkten yttrar Dr Nordlander, ty det är hans reservation, jag här åsyftar: »Beslutet kommer att upskjuta presterskapets lönereglering till en obestämd framtid.»