Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamburger Banco beträffar, innan något Wexelupköp ste stulle til Utrikes Langifwares förnöjande/ sä är wäl sant at Remisser derutöfwer blifwa högeligen betungande; men som sädana omständigheter förefalla kunde, at til Utrikes Lrsclitens uprätthallande Wexel - lsletzociationer til högre Lours än 52 st. blefwe oundwike. lige, och at ä en annan sida en precis och allmänt känd föreskrift af wexelupköp til et wist stillingtal kunde göra en äfwentyrlig werkan bade wid Utländsk och Swensk,' keurs; sa torde Högloft. Ridderstapet och Adeln finna radligast, at updraga til sina Fullmäktiges wid Riksgälds-Lomoiret rådighet och försigtighet alt Wexelupköp efter Loursens olika förhållande. En lyckligare Handels-prospeL för innewarande ar jemte Riksens Ständers Banrgues medwerkan pa sätt som jag för detta föreslagit, 'gifwer hopp om den oformeliga Wexel-Lour8LU8 successiva nedsättning va war Sjöfart ä uyo börjas. Herr Den 2 Mars. Z9 Herr Grefwen och Landtmarskalken söreflog, at i denna del af Stats Ucstottets Betänkande den förändring matte göras, at det öfwerlemnades til Herrar Fullmäktige i Riksgälds-Lontoiret, ar efter sig företeende omständigheter och med behörigt afseende pa Werkets Interesse, besörja up« köpet af Wexlar, til betalning af räntor för den uc Iand sta stulden. Grefwe IVlörner, ^tZoIpb Oöran, anhöll om uplysning, huruwida denna fraga nu genast eller i sammanhang med de öfrige delarne af kinLnce-planen skulle afgöras.
Då nu den nya artilleriinateriellen är beräknad efter den befintliga personalen, är ock en reserv af materiel, efter all ändamålsenlig plan, nödig. Jag har i mitt förenämnda yttrande upplyst, att man hade hoppats, att de gamla batterierna skulle kunna anses såsom en pålitlig reserv, men att erfarenheten visat, att dessa batterier, hvilka redan gjort flera activa campagner och dessutom voro tillkomna just på det sätt, man nu sätter i fråga, att uppskjuta med tillverkningen tills behofvet inträffar, hvarigenom de blifvit sammansatta af dåliga materialier, icke svarade emot denna förmodan. Jag vill icke trötta II. 11. o. Ad. med upprepaudet af de bevis, jag i förenämnde yttrande anförde, att en planenlig och rättskaffens hushållning nödvändigt fordrar att i tid arbeta på det man behöfver till krig, då ingen tid mera dertill är; men jag yrkar, att reservbatteriernas anskaffande ej må uppskjutas. 5o,ooo rtdr lill 24 st. luislpiecer öro likaledes afslagna, för att icke betunga de skattdragande och för att afvakta en lägligare tid. Jag frågar, när kommer den Ijjgliga tiden? Kanske då krig inträffar? Desse kustpiecer äro egentligen tillkomna i våra planer för arlilleri-materiellen, sedan bombkanoner uppfunnits, som redan kunna antagas såsom det verksammaste vapen till kusters försvar. Huru lämpligt det är att i ett land, med så vidsträckta kuster som Sverige, bereda sig en tillgång af ett sådant rörligt vapen, finnes latt, och jag vill så mycket mindre derom vara vidlyftig, som en annan värd ledamot, Hr Breitholtz, yttrar sig härom, och inskränker mig blott att yrka, det dessa 5o,ooo r:dr må anslås. Utsk. afslår vidare 3oo,ooo rtdr, begärda för tillverkningen af i5,ooo gevär, af skäl, att Utsk. finner gevärslill verkningen bos oss för dyr och befarar, att förbättring i til Iver kning splanen skulle försenas, om medel härtill ansloges.
Om i närvarande tid man uppskrämes af vådan att lemna de christna en så stor samvetsfrihet och erkänna dem för trosförvandter, änskönt de icke vilja förpligta sig att tro och lyda andra dogmer, än dem de sjelfve kunnat hämta från Jesu lära; då sväfvar man i okunnighet derom, att en sådan fri het redan är beviljad och gällande inom vår svenska lutherska kyrka, ifrån den stund våra symboliska böcker blifvit antagna, samt att enligt dem ingen kan förklaras för affällig eller irrlärig, så länge han icke hyser eller yttrar tvifvel om den gudomliga sanningen af trons enda rätta norm, det uppenbarade heliga Ordet, och ej heller gör sig skyldig till fördömande eller uttryckligt förkastande af de meningar, som kyrkan antagit. Men häraf följer ingalunda, att den allmänna religionsundervisningen i vår församling får njuta lika vidsträckt frihet. Det är en helt annan renlärighet, som fordras hos presten i utöfning af hans tjenst, än den som fordras hos hvarje christen. Ty det får aldrig förgätas, att kyrkan skulle alldeles förfela sin bestämmelse, om hon upphörde att framför allt lämpa sig efter den enfaldiges begrepp, och att kyrkan isynnerhet måste vårda sig om undervisning och uppbyggelse åt den, som vill tro, men icke kan undersöka. Af den undervisning och de ceremonier, som för detta ändamål äro nödiga, tager sig den upplyste ingen förargelse; men detta gör den enfaldige, om han varseblifver den ringaste afvikelse från de läror och bruk, vid hvilka hans tro hänger. Att oroa honom med tvifvel och stridigheter, vore en vida svårare ofördragsamhet mot enfalden, än sjelfva tanketvånget eller försöket dertill vore mot den tänkande. Det fordras icke ringa varsamhet och klokhet, för att upprätthålla kyrkan vid den synbara olöränderlighet, som hon i den enfaldiges ögon måste äga, under det hon åtnjuter sin fulla frihet att forska efter sanningen och fullända utbildningen af de menniskobegrepp, hvilka skola uppfatta, så vidt mensklig förmåga medgifver, den gudomliga vishetens läror.
Till dylika reseunderstöd är ock för år 1864, enligt hvad Revisorerne inhemtat, å nyssnämnde hufvudtitels besparingar anvisadt ett vida större belopp, än under revisionsåret, nemligen 20,950 R:dr. Anledningen dertill att så stora besparingar uppstått, som ofvanstående redogörelse utvisar, ligger, enligt hvad Revisorerne inhemtat, hufvudsakligen deri, att åtskilliga allmänna anslag under riksstatens öde hufvudtitel ej blifvit under samma år, för hvilka de beviljats, till de afsedda ändamålen använda. Då emellertid de behof, för hvilka dessa anslag blifvit beviljade, ej äro afhulpne, utan medlen derföre behöfva användas, synes det, vid bedömande af statsverkets ställning, vara vilseledande att dessa medel ingå bland allmänna besparingarne, fastän de icke äro disponible för sådane behof, hvarför besparingarne äro afsedda. Enligt nådigt bref af den 17 April 1860, stäldt till Förvaltningen af Sjöärendena, har Kongl. Maj:t ansett följande anslag å riksstatfos femte hufvudtitel vara af beskaffenhet att böra såsom reservationsanslag behandlas, nemligen : — 12 — till Flottans underhåll, » ^ » nybyggnad, » båtsmännens förseende med kojer och täcken, » beklädnad åt mariner, kanonierer m. fl., » excercis af Flottans bemanning, » spanmålsupphandling och bagerikostnader. Då likväl dessa anslag i riksstaten icke äro upptagne såsom reservationsanslag, ingå besparingarne derå uti rikshufvudboken till hufvudtitelns allmänna besparingsfond, hvilken derigenom betydligt förstoras; och som uti denna fond, enligt Revisorernes tanke, ej böra ingå andra medel, än sådana som äro disponibla för tillfälliga utgifter af oundgänglig beskaffenhet, hemställa Revisorerne, huruvida icke, till vinnande deraf, nämnda anslag å femte hufvudtiteln jemväl kunde i riks-staten såsom reservationsanslag uppföras.
Aäng varit besatt, ms ej besättning kunna bonom sedan släggas, der borgenär ej visar skälig anledning, det gäldenär undandöljer tillgäng, som efter Loncursen eller besättningen bonom tilllallit, orb till gälds betalning gä bär, samt gäldenär i lb^ falk ej gitter bos Konungens 8-fallningsbsfvande eller inför Domstol med ed storks, att bsn sadan tillgäng ej eger. 7 §- klj mä svinns b^sätlas, der bon ej är enks eller buslru, som frän sio msrr lagligen skild är, ocb i bvilketdera fallet som belst, gulden sjelf gjort bäfver. 6w> dem, som i öfrigt arv fran besättning fria, gälle bvad redan stadgadt är. 9 §. Uu röker borgenär förbud ä gäldenär att rera ur stad, eller ifrån elen ort, eler lian vistas, innan ban ä borgenärs lagsökning svarat eller rätt för sig gjort; är anledning 3tt befara, cist gäldenär viker undan, eller prökvar Lonungens kessliningsbZfvands nödigt, att lian muntligen böras skall, dä mä slikt förbud ej vägras, lieser gäldenär ändock bort, vards äterbemtad ock, eler borgenär clet äskar, basalt. 9 §' besatt gäldenär körblifvs i bäktet, intilldess ban rätt kor sig gjort, der Iian ej i osvan stadgade ordning eller ester borgenärens medgifvande, varder torr lösgifven. körsummar borgenär att förskjuta, bvad, jemnlikt Longi. Lungörelsen den 7 Alars 18 35, till gäldenär; sörnödenbet bör bestås, skall den senare genast lösgikvas. !c> Z. Om besättning tor obelaldt eller ätergänget verelbrek, gäll» bvad derom serskildt är förordogdt. « » §.
Wid socken nämndens sammanträde i Rödöns sockenstuga den 23:de april blef beslutadt att Jöns Stare från Utgård skulle af fattig cassan erhålla 10 riksdaler b:co; och enkan Anna Greta Påhlsdotter från Wejmon äfven erhålla en lika summa neml. 10 riksdaler b:co. Rödöns sockenstuga den 23:de april 1850. O.A. Staaff S.M. adj. Nils Johansson i Wejmon, Eric Pehrsson Nygården, Hemming Nilsson i Bergom, Jon Olofsson i Wike, 106 Eric Andersson i Hägra, Eric Olofsson äl. i Kälen. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 123–125, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 30 junii 1850. S.D. Efter fjorton dagars förut skedd pålysning om ärändet, sammanträdde Rödöns socknemän för att välja en annan sockenskrifvare, istället för bonden Jöns Larsson, som i anseende till afflyttning från socken, afsagt sig ifrågavarande befattning. Men ville socknemännen, innan de skredo till val af sockenskrifvare, bestämma följande. 1. Skulle den blifvande sockenskrifvaren fullgöra allt hvad som rörer socknens gemensamma angelägenheter utan undantag, och skulle då sockenskrifvaren i ett för allt åtnjuta nedan bestämda lön. 2. Skulle sockenskrifvaren på debiteringssedlarna utsätta debetering på hvarje del för sig. 3. Sockenskrifvarens lön bestämdes till tio (10) skillingar och (8) runstycken b:co årligen på hvarje hemmansrök. Efter att församlingen hafva bestämdt detta så skulle de skrida till val af sockenskrifvare, men som tankarna voro delade, så skedde omröstningen genom öppna vota, hvarvid bonden Lars Johansson i Häste erhöll nio röster, och orgelnisten M. Öberg nitton röster, hvarföre således den sistnämnde blef församlingens sockenskrifvare. Orgelnisten M. Öberg som sjelf var närvarande afsade sig ej detta förtroende, utan åtog sig att minst fem år vara Rödö sockens sockenskrifvare.
Båda voro fästa vid h v a r a n d r a med innerligaste käx-lek och sökte läsa hvarandras önskningar i ögonen. Det förvånade mig likväl, a t t fästmön alltid afslog sin fästmans erbjudanden a t t servera henne det eller det, skaffa h e n n e det eller det o. s. v: Då jag frågade h e n n e om orsaken härtill, sva1898 rade hon leende: » Hur länge tror ni den artigheten skulle räcka? Förlofningstiden kanske, men jag vill ej såsom fästmö vänja mig vid vanor, hvilka jag såsom fru finge lägga bort. Då skulle afbrottet bara bli så mycket kännbarare, och folk skulle naturligtvis sedan säga: » Ja, så blir det efter bröllopet! » Nej då ä r det bättre att från början taga det så, a t t m a n k a n fortsätta därmed äfven » efter bröllopet ». » Hennes fästman, som hörde vårt samtal, sade d å: » Ja, jag må skatta mig lycklig, som h a r fått en så r a r och förståndig liten fästmö. H o n är ej som många andra unga damer, hvilka fordra ständig uppassning. J a g önskar bara, a t t alla kvinnor hyste samma åsikter som min lilla fästmö. » — J a g tror h a n där uttalade en af många närd tanke. Och jag tror ej edra aktier skulle falla hos herrarne, om ni mindre anlitade deras kavaljerstjänst i dessa småsaker. — Tvärtom. Ofta nog k u n n a dessa s. k. småsaker vara ganska tröttsamma och besvärliga för dem, i synnerhet som ni, mina damer, kanske ej haft annat a t t tänka på förut ä n edra toaletter och nöjen, då herrarne däremot kanske komina från ett träget och ansträngande arbete. Carry. * Svunnen lycka. Skiss för I d u n af Elin Ameen. H u r länge sedan var det — sedan den tiden d å h a n. L å t se. 1898 ögon och leende m u n? Hvarför h a n aldrig talat? Några år senare återsåg h a n h e n n e en afton på en bal. Det såg u t som en bok. Och hans n a m n stod skrifvet p å första bladet.
Sedan smaken för Caffe blifvit hos Nationen , åtrnindslone inom vissa folkklasser, till den grad rådande, att denna öfverflödsartikel nu mera nästan kan räknas för en nödvändig* hets vara , har Utskottet funnit så mycket mera betänkligt, att styrka till förbud emot införsel och allmänt bruk deraf, som anledning skulle förekomma till den farhoga, att dess hemliga inpraktiserande ej kunde fullkomligen hämmas, aldrarriindst så länge denna begärliga vara är 1 Norrige till införsel tillålen, och, oaktadt hvad bevakning sorn heldst, tillfällen ej skulle saknas, att derifrån landvågen befordra dess införande till Sverige. Den enda utväg, som vid detta förhållande skulle, efter Utskottets tanka, kunna med något hopp om påräknad verkan vidtagas till inskränkning i bruket af denna för Handels» vågen betungande import-artikel , vore att, jemte det införseln försvårades genom en lämplig förhöjning i Tull afgiften, den Utskottet anser kunna utsättas i stället för 4 till 6 sk. #-:det, förbud tillika utfärdades emot all försäljning af tillredt Caffe på Källare, CafFehus och Krogar, samt andra allmänna ställen , äfvensom vid Marknader och Auctioner i Städer och på Landet, och dessutom en hvar, som ville förtära denna dryck, ålades en viss Consumtions-afgift, 1 synnerhet om Eiksens Ständer för framtiden bibehålla Consumtions-afgift för Bränvin; och skulle det då uppdragas Bevillnings-Utskottet, att gfgiftens belopp föreslå. 7:0 Den 17 Juli. »591 7:0
Ett tusende etthundradesex R:dr till Krono-Uppbörds-Commissariernas aflöning för sednare hälften af år I8I3 eller lika mycket som för första hälften af samma år redan blifvit Staden godtgjordt; och 2:0 till enahanda behof fulla beloppet för åren 18I4 och 1815, eller 2,212 R:dr för hvardera året, eller tillhopa för åren 1813, 1814 och 1815, 5,530 R.dr Banco; hvaremot och sedan nästnämnde, tili I8I5 års slut, beräknade summa af 5,530 R:dr blifvit betald, några innehållningar på Uppbörden - Den 11 Juli. 1059 den af Allmänna Medel i Stockholms Stad, i grund af äldre Författningar, icke få.äga rum; hvilket allt Riksens Högloft. Ständers bepröfvande vördsammeligen underställes. Stockholm den 6 Juli 1815. På Högloft. Riddersk. och Ad. Ledamöters vägnar Carl de Geer. På Vallofl. BorgareStåndets Ledamöters vägnar Carl Fr. Landberg. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den 11 Juth Högvörd. Frest-Ständet den 14 _ Vallofl. Borgare-Ständet den 11 _ Hederv. Bonde-Ständst den it Riksens Höglofl. Ständers Stats-Utskotts
Jag har nu uppfyllt hvad jag trott vara min pligt, såväl emot detta högaktade Stånd, som emot mig sjelf, och äfven begagnat hvad jag trott vara min rätt, nöjd 0111 på den mörka, och endast mörka taflan, äfven jag kunnat lyckats alt anbringa någon sanningsenlig upplysande dager ibland massan af skuggorna; lugn i medvetandet af ett rent samvete, 0111 också derbredvid skulle slå en inskränkt förmåga; lugn slutligen, då jag vet, att de, som skola mig bedomina och stadga sin öfvertygelse, huruvida jag i mina rådslag åsidosatt Rikets sannskyldiga gagn, bestå af Sveriges Ridderskap och Adel. Gr. Hård, Garl, hade inlemnat ett anförande, sorn upplästes, så lydande: Riksd.Ordn:s 29 §, som, i öfverensstämmelse med Reg.- F:ns 107 §, föreskrifver, att 0111 Coust.Utsk., under granskning af Statsråds-protocollerna, skulle anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon stalssecreterare icke med ovald, nit, skicklighet och drift sitt förlroende-embete utöfva t, Utsk. då skall sådant för R. St. tillkännagifva, liar, såsom följd af detta tillkännagifvande, endast bestämt den åtgärd å 11. St:s sida, atl, örn de finna Rikets väl det kräfva, hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att lian ville utur Statsrådet och från embetet skilja den eller dem, mot hvilken anmärkntn blifvit gjord; hvaraf den slutsats måste dragas, att Utsk:s så beskaffade anmärkntr icke böra utsträckas till de personer, som upphört att vara ledamöter af Statsrådet, enär i afseende jiå dem icke kan äga rum den enda åtgärd, som, ifall af anmärkningarnas godkännande, kan af R. St. vidtagas. Derjemte, och sorn ändamålet med berörde grundlags-stadgande är, att R.
Den lyder sålunda; Vilja Riksens Ständer heldre än att tillsätta flere Utskott, remittera sådane mål, sorn till De n 25 Ntivémbet f, rri4^ s till Visst Utskott icke liö t .1, a li ti ii gett lill Besvär sö-C h ö e c o ri 0 tu i e - U t s k 01 Utskott hade ock säkerligen ej underlåtit att dervid göra anmärkning, om det ej ansett Såket! Soln eli önskan, hvilken Regeringen efter behag kundé alise; Regeringen alslog denna begäran om ej i orden, åtminstone i gärningen, då deh ej fäste sig vid Ständernes önskan i den vägen , utan änvähde penningarhe för Statens allmänna Val. I detta afseende Ilar mall redal! afgjort frågam De penningar, Soln inflöia uti Götheborg och Carlshamn, äro redan använde, de kunna ej mera komma 1 Iråga. Hvad 1812 års beslut angår, så korn det deraf, att Svenskar bade till betalning godkände fordringar hos Fransyska Rege - lt Ridd, o, Ad, Piatt io Bi *. Afd, éf 490 Den s 5 November f. m, ringen, och då vid krigets utbrott dessa af Fransyska Regeringen afskrefvos, afskref äfven Svenska Regeringen en del af Sin utländska skuld, och borde naturligtvis betala inhemske fordrings-ägare, som på sitt sätt ordsakat afskrifningen. Deruti var hög rättvisa och ingenting mera. Här är icke samma förhållande. Jag vill anföra ett exempel. En Köpman har 3 ä 3 fartyg, med måttlighet i att vinna, och affrugtan att mycket förlora, assurerar han dem; tfran mister ett, men han får uti assurancen sin ersättning och skriker ej. En rikare Köpman deremot har i5 å 20 fartyg; lian låter dem gå utan assurance, ty den; som har mycket, vill hafva mer, och lian hoppas, att, om lian mister någre, så vinner han så mycket mera på de öfrige. Men nu mister han många fartyg, sorn gör förlusten betydlig.
Dolma stg consormerade, men ätstiklige hördes önsta att derpä genast fä proposition. Upplästes följande: Utdrag af Protocollet hällit hos Riksens Högloft. Ständers BancoUtstott den 6 November 1809. S. D. Wallofl. DorgareSkändet, har under den 12 sistledne October, till BancoUtstottet förwitk, Herr Rädmannen ^näers prollins uti wälbemäldte Ständ inqifne Memorial, hwarmedclst, i anledning af BancoUtstottels nyligen wrdtagne beslut, om Räntans förhöjning ä Banquens biträden till RiksDisconlWerkct, och med Åberopande af de gagnelig» werkningar, samma Inrättning, till Handelns, Na, rin - Den n November. Z59 ringarnes, samt Bruksoch BergsmansHandterin» garnes upprätthällande, under de framflutne även Åstadkommit, samt deraf jemwäl för framtiden kan med säkerhet päraknas, deb rättelse, med afseende ä krivate ^ctis - ägarnes delaktighet i Merkel, såsom högst nödig och billig tillstyrkes, att an ingen Banquen, enligt filt första atagande, ä alla till Discont-rörelsen gjorde, och ytterligare görande förskottcr, hädanefter endast ma sig tillgodo beräkna z ProCents ärlig Ränta, eller RiksDiscontWerket warder tillätit, alt genom inrättande af jäkallad Afstrif. ningsra ning, emottaga krivste, penningar till lägsta Ränta som möjeligt är, och högst z ProCent.
Är tillika akta förgyllning pä Stolar, Lanapeer och Sansar, ökaö afgiflen för hwart rum med TwaR:dlr §. 5- Gm afgift för bruker af Sidentyg. Ridderskapets och Adelns, Preste - StändetS, Borgare-Ståndets och alla andra Ståndspersoners Fruar och Hustrur som bruka Sidentyg, erlägga Tmgusyra ffillingar samt deras Döttrar öfwer is är, hälften deremot eller Tolf Winnar. Tjenande samt alla öfriga till Arbetsclchen hörande. Qwinnokönet i Städerne Fyra ffillingar. Handtwerkares, Mjölnares, Smeders och flera deras wederlikars pa Landet, afwensom Allmogens Hustrur, Döttrar och Pigor samt Torpare, Hustrur, och af Ar, detsclatzen för öfrigt, jemte Ryttares, SoldaterS vch Båtsmans Hustrur. Fyra ffillingar. Denna afgift utgår ej af andra an dem, som wilja bruka Sidentyg, hwilken ock kommer att päföras a«a dem, som wid Mantaksskrifningarne ej afsäga flg nyttjandet deraf; hwaremot de som finnas bruka Sidentyg, utan att Bewilinings-afgif, tea derföre betala, arv förfallne ej allenast till Atta Riksdalers Böter, angifwarens ensak, utan ock skyldige att erlägga tre dubbel Bewillning för det kommande äret. §. 6. Gm afgift för Lick-Uhr. Hwar och en som brukar Fick, Uhr, erlagger i Bewillning Tolf ffillingar för Guld, Uhr och Sex ssillinM för atla andra Fick-Uhr. W>d Den zo Julii. Li6z Wid de ärliga Mantalsffrifningarne böra ana sädane Fick-Uhr anmälas och uppgifwas, wid den påföljd s H. i denna Artikel bestämmer.
Kommissariatets utlåtande deröfver skall inhemtas, hvilket då mäste ske, bör förändras, så alt i delta hänseende för Fullmäktige i Riksgälds-kontoret enahanda stadganden varda gällande, som Banko-Reglementet innehåller, i fråga om inbemtandet af yttranden utaf Bankens Under-styrelse, eller att sådant beror af Fullmäktiges pröfning; 230 §, angående föreskrifters meddelande; 231 §, angående sättet för öfverklagandet af Fullmäktiges beslut; 232 §, angående granskning af Kommissariatets anteckningsböcker och Ombudsmannens diarier, samt inventering af de utaf Kommissariatet förvarad» låneoch säkerhets-bandlingar, och 233 §, angående årliga besigtningar å Rikets Ständers, samt Riksgälds-kontorets hus, ega samma lydelse, som nuvarande reglementes 198, 199, 200 och 201 §§. 234 §, angående hyresfritt upplåtande af rum inom Rikets Ständers hus mellan riksdagarne, är redan af Rikets Ständer godkänd genom bifallandet af Statsutskottets Utlåtande JV2 234. 235 j§, angående berättelsers afgifvande till Rikets Ständer och deras Revisorer; 236 §, angående tryckning och utdelning af Rikets Ständers Revisorers berättelser ; 237 §, angående upphandling af papper och skrifmaterialier till begagnande under nästa riksdag; 258 §, angående Fullmäktiges i Banken och Riksgälds-kontoret gemensamma åligganden; 239 §, angående granskning af fullmakterna för Riksdagsmän af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden, samt 240 §, angående val af Direktörer eller deras Suppleanter vid Låne-kontoren, Stals-Ulskoltels Memorial, JYs 578. 3 svara emot och äro lika lydande med 202, 203, 204, 206, 207 och 208 §§ af hittills gällande reglemente.