Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom det att en Kommendant i en öppen garnisonsort, äfven under krig, aldrig kan komma i utöfning af den maktfullkomlighet, som måste tillerkännas Kommendant i belägrad fästning, så har denne sednare, älven under fredstid en verklig befälhalvare-befaltning, då deremot hittills varande Kommendanter i en del öppna garnisonsoch gränsorter icke äro ålagde annat än militära förvaltningen, jemte de oftast mindre vigtiga bestyr, hvartill särskilda lokala förhållanden kunna föranleda. Icke destomindre har hittills gällande tjenstgörings-reglemente icke gjort någon skillnad emelian dessa olika slag af Kommendanter, i följd hvaraf den gemensamma benämningen bidrager till oklara begrepp om sjelfva befattningarnes rätta art. Kommendant borde, enligt mitt förmenande, endast finnas på de verkligen mer eller mindre belastade orterne Waxholm, Carlsten, Carlsborg, Kungsholmen, Ny-Elfsborg, Landskrona, Carlshamn och Drottningskär, hvaremot Befälhafvarne å de öfriga orterne: Haparanda, Grislehamn, Helsingborg, Ystad, Malmö och Gefle med Fredriks-Skans, synas mig lämpligast böra benämnas Gränse-befälhafvare. Såsom undantag från ofvan anförde regel, anser jag dock befälhafvarne i de Bih. till 11. St. I Sami. 1 Afd., 5 Haft. 9 Kommen dants Staten. 66 Bil. M 3 lill Kongl. Maj:Is Nåd. Prop. M l, om Statsverket 18S6. öppna städerne Stockholm, Götheborg och Christianstad, böra bibehålla namn af Kommendant, emedan de i följd af större garnisoner samt särskilda förhållanden, hvaruti de stå till kollegier, fångvårdsstyrelsen och andra myndigheter, både hafva och kunna få vidsträcktare befäl och verksamhet. Af de mer eller mindre omfattande bestyr, hvilka åligga så väl Kommendanter som Gränse-befälhafvare, är en följd, att nödiga biträden erfordras till göromålens skötande. Dessa biträden bestå dels af Place-majorer och Adjutanter, dels af Väblar, Vaktmästare, Protokolls-förare, Redogörare, Skeppare och Båtkarlar m. fl.
Kom! I detta ögonblick dök den gamla tjenarinnans förfärade ansigte upp öfver altantrappan. – De komma! ropade hon. – Hvilka? Hvilka? – Dina föräldrar. De äro redan utanför porten. – Pris vare Gud! De äro då räddade. – Farväl, min Rakel, sade Karmides hastigt. – Frukta intet! Jag skall vara i ditt grannskap. Rakel hade knappt mod att släppa Karmides’ hand. Man hörde, huru den tunga porten till gatan gnisslade på sina gångjern. Ingen tid var att förlora. Karmides ilade ned för trappan och genom bakdörren ut i det fria. Rakels blick följde honom, då han med skyndsamma steg gick öfver den hällbeströdda toppen af kullen och försvann bakom densamma. Derefter skyndade hon ned att möta sina föräldrar. Hon såg den gamla Ester stödjande sig på rabbi Jonas’ arm. Hennes fader upplyfte de tunga bommarne, med hvilka porten invändigt var försedd, lade dem i kors öfver hvarandra och fäste dem vid deras jernhakar. Baruk och Ester beledsagades icke blott af rabbi Jonas. Sju eller åtta unga kraftiga Israeliter åtföljde dem, för att stanna i huset, medan stormen rasade genom staden. De skulle utgöra husets besättning. Baruk, som handlade med vapen, var försedd med en hel arsenal af sådane. I det stängda bommade huset ville de med vapen i hand afvakta händelsernas gång. TOLFTE KAPITLET. Början till ett sorgespel. – Från det ena nöjet till det andra! Prisad vare Olympen, som ännu strör rosor öfver jorden! Så tänkte Karmides, i det han vandrade nedför den del af Skambonide, som sluttade åt Kerameikos. Han erkände tacksamt, att den stund han tillbragt hos Rakel hade varit en stund af njutning, det vill säga en skugga af lycka – visserligen blott en skugga, men han åtnöjde sig härmed, ty han hade längesedan gifvit verkligheten förlorad. Han sökte nu en annan förströelse. Från Kerameikos skallade vilda rop, förnummos tusentals larmande röster. Det var förmodligen inledningskoren till en storartad tragedi. Karmides älskade tragedier och skyndade att förvissa sig om plats bland åskådarne.
Den 1 Aug. lopp han in i Kariska hafvet, som han gaf namnet Nya Nordsjön (»Nieuve Noort Zee»). Han var nära att vända om, emedan han mötte mycket drifis, men tillryggalade omkring 45 geogr. mil (180 minuter), hvarefter han fick syn på en låg kust, som gick från SV till NO. Femtio geogr. mil från Jugor Schar visade sig land i nordostlig riktning. Nai drog deraf den slutsatsen, att den stora flod (sannolikt Mutnaja Guba på Samojedhalfön), som flöt ut der, måste vara Ob, att kusten derifrån fortgick direkt till det mytiska Kap Tabin och vidare till Kina, att expeditionens uppgift vore löst, och att följaktligen ingenting mer vore att upptäcka.5 Kusten mellan Jugor Schar och den förmenta floden Ob kallade han Nya Holland. Han beslöt nu att återvända hem. Den 15 Augusti passerade han Jugor Schar på återvägen och sammanträffade omkring 10 geogr. mil vester derifrån med Barents. Det skall helt visst förefalla mången besynnerligt, att Nai af nisa upptäckter kunde komma till en sådan slutledning. Men vi måste härvid draga oss till minnes, att man på den tiden alldeles icke hade någon aning om, att den asiatiska kontinenten sträcker sig ej mindre än 120 längdgrader österut från Ob inom polcirkeln. Dåtidens uppfattning af Asiens norra gräns grundade sig på en år 1546 utgifven karta af frih. Sigismund von Herberstein, hvilken två särskilda gånger, 1517 och 1524, vistats vid hofvet i Moskva och då samlat materialet till sin i många afseenden epokgörande publikation den första värdefulla karta af Ryssland, som den geografiska vetenskapen känner. På denna karta finnes mycket riktigt Irtisch framstäld som en biflod till Ob, floderna Mesen och Petschora finnas der också, och Hvita hafvet framställes första gången såsom en arm af Ishafvet. Men Herberstein förlägger Obs källa till sjön Kitaisk, och derifrån skulle vägen enligt dåtidens uppfattning icke vara synnerligen lång till Peking (Cumbalich, Chambalik).
Det är genom staten de få sitt berättigande. Väsendtligen hörer likväl en förvaltande sjelfverksamhet till kommunens begrepp. I hvilka distrikter för förvaltningens upprätthållande statens område än må vara fördeladt, kunna dessa ej betraktas såsom kommuner, om ingen förvaltande sjelfverksamhet för gemensamma angelägenheter är dem tilldelad. Der åter en sådan, mindre eller större, dem tillkommer, antaga de egenskapen af kommuner. Stående under statens suveränitet och i omedelbart samband med folket, utgöra kommunerna likasom sjelfva underlaget för statens organiska förening, och ehuru det ligger i sakens egen natur, att kommunens sjelfverksamhet icke kan öfverskrida dess område och således alltid förblifver lokal, lemnar likväl frågan, huru långt denna III sjelfverksamhet må få sträckas och inom hvilka forsner den skall röra sig, ett alltid öppet fält för önskningar och pröfning. Centralisationen kan visserligen genom en väl afvägd organisation på hela sitt område verka till enhet, likhet och kraftig kontroll; men vid lokala olikheter är likheten i system icke alltid lämplig, och äfven vid kommunal-sjelfstyrelse kan från statens sida nödig kontroll ganska väl efter omständigheterna utöfvas. I likhet med förhållandet hos de liesta andra europeiska folk, äro hos oss kommunerna lika gamla som vår historia. Vi afse här kommunerna på landsbygden, ty stadskommunerna äro af yngre datum. Hvilka de ursprungliga anledningarna tili deras bildande må hafva varit, det utgör föremålet för en historisk undersökning, som icke här har sin plats. För oss är det nog att anmärka deras tillvaro såsom befintlig samtidigt med det samhällsskick, uti hvilket vårt land i de äldsta lagarne framträder med sina två hufvudelemeriter för den politiska magten derinom: landskapsförfattningen och envålds — eller den ende konungen, såsom statens öfverhufvud. Deraf ett tvåfaldigt system för statens förvaltning: det ena, utgående från Konungen, herrskande med tillhjelp af sina höfdingar och embetsmän af högre och lägre grader; det andra, utgående från folket sjelft, genom sjelfvalda höfdingar, domare och män, och båda, vid utöfningen af denna magt, anvisade på lagen, såsom bestämmande begränsningen och rättesnöret för bägge och derigenom förmedlande hvarderas befogenhet.
Sagdt och gjordt; han tog till sin yxa, och byggde en liten koja af gran-ris; flickan aftorkade nu sina tårar, och så blefvo de uti skogen öfver natten. Följande morgon begynte torpare-barnen åter sin färd; men kunde lika litet finna vägen som dagen förut. När de nu vandrat både länge och väl, blef flickan trött, och satte sig ned samt grät bitterligen. »Gråt inte,» tröstade brodern, »dagen är lång, och vi komma väl hem innan sol går i skog.» Flickan sade: »jag orkar inte gå längre, jag är så hungrig, så hungrig.» Men pojken höll sig vid godt mod och menade, han skulle väl finna bot för den sorgen. Han bad nu sin syster stadna qvar, medan han gick bort, för att skaffa dem någon föda. När pojken hade vandrat en stund, kom han till en liten rödja; midt på rödjan var en stuga, hvars tak bestod af bara korfvar. Då blef han glad i sinnet och smög sig allt närmare, för att se om han kunde komma åt den sköna maten. Ingenting hördes af, och pojken dristade slutligen krypa upp på stugans tak. Vid det han nu tittade ned genom rök-hålet, blef han varse en gammal jätte, som bodde derinne tillika med sin hustru. Då ville pojken begifva sig bort; men resen märkte buller och ropade med hård stämma: »hvem är det som prasslar på mitt tak?» Pojken svarade, med späd röst: ’bara en liten, liten fogel.’ »Ja så,» brummade jätten, »då kan du ingen skada göra.» Pojken tog nu en knippa korfvar och sprang hastigt bort till sin syster, som under tiden med stor ångest och räddhåga afbidat hans återkomst. Det led så några dagar, utan att de begge syskonen erforo någon brist, ehuru de icke kunde finna väg utur ödemarken. När nu matförrådet var allt, måste pojken åter gifva sig å stad att skaffa mera. Han smög sig derföre fram till jätte-stugan, hvars tak bestod af bara korfvar, och kröp sakta upp på taket. Men jätten hörde buller, och ropade med barsk stämma: »hvem är det, som prasslar på mitt tak?» Pojken svarade med späd röst:
Jag vet ickej hvilka Statens Embetsman, och andra kunnaické komma i fråga, äro, efter 18og, till ansvar skyl& dige, endast inför Konungen; hvarföre jag tillstyrker en underdånig anmälan hos Kongl, Majtt om Momentets uteslutande ur instriictionen, Herr Hjerta: I saken instämmer jag med Herr von Hartmansdorff, men tror att derom ické kan af Riksens Ständer beslutas, utan att deras åtgärd måtte inskränkas blott till en underdånig anhållahi Herr Uggla, (jöran Gustafi jag instämmeiså mycket mer med Herr von Hartmansdorff i sjelfva Baketr, som KammarRäiten är en Domstol, och dét synes vara med rättsprincip oförenligt, att mål, hvilka tillhöra en Domstols handläggning, undanryckas dess sliiteliga pröfning^ Partén vare sig hög, eller låg. I afseende på formen för beslutet förenar jag mig nied Meri Hjerta, och anser det samma böra genom en um derdånig skrifvelse Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning underställasj Om hvilket allt jag vördsamt utbeder mig Herr Grefvens och LandtMarSkallens propositions Herr Von Hartmansdorff’, Om jag uttryckt Thig annorlunda, än att en underdånig anhållan hofde hos Konungen göras, har jag haft orätt* och jag får nu förklara, att min mening tarit sif dan, Herr Hjerta yttrat. Ben 3 Öctoltr t. nit 95 Herr Grefven och LandtWIar/kalken gjorde proposition (ill bifall
Ankom till Exp.-Utsk. d. i3 Kor. Betänkande, med förslag till förändringar i 3:e och 4:e Artiklarne af tievillnings-Förordningen. Till Bevillnings-Ulskottets handläggning hafva från Riks-Stånden blifvit remitterade motioner, åsyftande förändringar och förtydliganden uti åtskilliga delar af 3:e och 4:e Artiklarne af nu gällande Éevillnings-Förordning. Utskottet, sorn, vid handläggningen af dessa motioner, funnit sig äfven böra ingå i närmare granskning af ifrågavarande artiklar, och, i sammanhang med besvarandet af molionerne, för Rikets Höglofl. Ständer uppgifva de förslag till förändringar, hvilka, enligt Utskottets åsigt, kunna i nämnde Artiklar erfordras, har, under behandlingen af detta ärende från Högvördige Preste-Ståndet, hvarmed Vällofl., Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet sig förenat, mottagit ett Protocolls-utdrag af den a5 Aug., innehållande anmodan till samtlige Utskotten, ”att företrädesvis handlägga de vigtigaste målen, utan hvilkas afgörande Riksdagen icke kanafslutas, och med Utlåtande öfver de samma inkomma så skyndsamt som möjligt.” Då Bevillnings-Utskottet sålunda blifvit ålagdt att, så skyndsamt sorn möjligt, till Rikets Höglofl. Ständer inkomma med de mål, som nämnde Utskott tillböra, och i betraktande deraf, att-3:e och 4:e Artiklarne, ehuru utgörande delar af Bevillnings-Förordningen, likfullt ej med föregående Artiklar i nämnde Förordning ega ett så oskiljaktigt samband, att nödvändigt nämnde 3:e och 4:e Art. tillsammans med i:a och a:a Artiklarne af samina Förordning måste pröfvas och afgöras, har Utskottet, för att gå Riks-Ståndens yttrade önskningar till mötes, och, i hvad på Utskottet ankommakan, fortskynda behandlingen och afgörandet af ännu återstående angelägna ärenden, trott sig böra till Rikets Höglofl.
Oi unvLapital eu«/<rst oeL a//e«asr vöca begagnas viv ve tilllällen vä vanco8t)',elsen, kör vivevällanve ak silkver-utvexlineens oakvi utna gang, skulle lör tlllkället vevölva förstärka Länkens reels konv, vell till kölje veiak ovilkorligen növvänvigt, att konven göres fullkomligen röilig att använvas enligt vess bestämmelse. väg anser lättaste sältet att vinna vetta änvamSl vara: att vankens korv,an ställes i llere minvre »eviar; men i läll -letta ej ak v. D. 8t:r skulle slavgas; vtgtsLontoiret vä mä varva Slagt alt tilllianvavalla Lanken, ekler velom 3 manaver köicit skevv till-agelse, stöl re eller n,invre vel ak venna summa. 6 rekvs ^ V lili. Dok lvarskalken Larri,evävel lxammurberi e Lanrlievävet /^e Brukspatron-/klUge^ B, osten B>e rivenlen Drvkessor -l/oren^ Brosten Betkers - vetänkanven, b':o 3. Dector /röi/cc!,lefer, Lommereeltävet //e»r/,erg, Bävmannen
Men boden, hvar är boden?» »Den är slut: mågen har tagit alla kunderna», skrattade Gustaf. »Men stig fram och sitt! Pär mår bra, ser jag, hä?» »Jaha — visst. Men — hvar får man köpa mjöl, då?» »Hos minuthandlarna! Jag är grosshandlare nu, ser Pär!» Det var inte fritt att Ruffen pöste upp tonen litet vid de orden, men det bekom inte Pär en smul. Långsamt och betänksamt knöt han af sig en smal tygbit, som han hade surrat kring halsen som duk, öppnade en knut i ena hörnet och tog fram ett par smutsiga och flottiga sedlar. Han hade i så många år köpt sina fattiga mjöldoft hos oss, att det inte gick i ett huj tänka om hur det skulle kännas att köpa dem hos någon annan. »Jag tänker få en hel säck i år; drar hem den på kälken — det är ju bara 10 mil och folk finns det ju att hvila natt hos Men jag måste få köpa den här?» »Låt honom få en säck af vårt eget», hviskade jag sakta. »Det gör ju oss ingenting!» »Mjölet har stigit», sa Ruffen viktigt. Pär såg alldeles känslolös ut för den underrättelsen. »Om Pär går i en bod, får Pär betala 3 kronor till på säcken.» Pärs hela själ låg i pängarna, i de svettiga, smutsiga pängarna: han hvarken hörde eller såg. Slutligen beslöt han sig för att lägga dem på bordet. »Vi bakar in bark, förstås, som vanligt», sa han lika sakta och fogligt. »Det vore ju riktigt syndigt att äta rent bröd i hvardags, och då tror jag nog det räcker till efter — våren!» »Ska du inte ta tre kronor till på säcken, Ruffen lilla?» sa jag sakta. »Värre är det då med grannars», sa Pär, som lik alla bönder tydligen ansåg sig behöfva tala af höflighetsskäl. »Frosten bet hårdt i år; hästen deras har svultit ut, så han ligger och dras med döden, och nio barn har de ju. Mor sa, att vi väl får ge dom ett doft af vårt, när jag kommer igen, fast nog blir det svårt — efter vi har 5 barn själf.»
Sprengtporten har uppläst 48 och en del af 4g §.'n Riksd.Ordn. för att bevisa sin sats. Jag anhåller att få uppläsa 44 §:n * samma grundlag, för att visa hvad med allmänna frågor förstås. Der stur i i morn.: ”Konungens propostr, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller böra komma under samtliga RiksStms öfverläggning och pröfning.” Hr von Hartmansdorff: Frih. Cederström har uppläst i mom. af 44 §tn Riksd.Ordn. utan att deraf göra tillämpning. Det torde då tillåtas mig alt göra den. Inbjudningen är gjord ifrån BorgareSt. till R. o. Ad. saint PresleSf. Hon kommer således under 2 eller 3 Stånds, men icke under samtliga Ståndens öfverläggning, samt skulle följaktligen icke höra lill allmänna frågor. Men jag tror all R. o. Ad. ang:de formfrågan har ordat länge nog, och hemställer derföre, om ej Hr Frih. o. Landtm, behagade gifva sin mening tillkänna huruvida någon bordläggning t. v. af denna inbjudning kan äga rum, hvarigenom vi finge komma till sakens afgörande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansa* öfverläggningen fulländad. V Den i -j Maj. Gr. Frölich yttrade att Iian härtill svarade ja, såvida Hr Landtm:s hemställan endast afsåge öfverläggningen om formfrågan. Hr von Hartmansdorff instämde med Gr. Frölich. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då fråga uppstått om grundlagsenligheten deraf alt det nu föredragna målet, nemi.
N.o 284* 643 till förlust att på en gång utgifva en summa, motsvarande capitalet Lill nämnde 29 R:dr 8 sk. beräknade såsom ränta, efter 5 procent, hafva Rikets Ständer likväl, vid betragtande deraf, att ränteberäkning mindre egentligt kan tillämpas, i afseende på Stats-medlen, hvilka icke äro mot ränta utelöpande, och att deremot den föreslagne liqviden skulle komma att medföra förenkling och lättnad vid räkenskapernes afslutande, samt att den Inrättning, till hvars förmon framställning härom blifvit gjord, är en Välgörenhets-anstalt, beslutat, att en summa af 583 R:dr 16 sk. B:co, motsvarande det capital, hvarå räntan efter 5 procent utgör 29 R:dr 8 sk. B:co, eller den fordran, hvilken årligen, under loppet af 168 år, bör från Statsverket utgå till Pensions-inrältningen för Skånska städernes embetsoch tjenstemäns enkor och barn må, mot det att berörde fordran dermed anses fullt liqviderad, till denna Inrättning af Riksgälds-Conloirets medel utbetalas. Hvilket Rikets Ständer härigenom få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 April 1841. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 April 1841- Preste-Ståndet den 5 Borgare-Ståndet den 6 Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Lands-Kamer er ar en ^ Kammar-Rätts-Rådet S. Lindberg förunnad befrielse från all ersättningsskyldighet i och för Kronofogden Hoflings balance. (Slats-Utsk. Uti. Nrris 120, 236 et 409 samt Först. Stats-Utsk. Mern. N:o 477.) S. A. K. Sedan, med anledning af f. d. Lands-Kamereraren i Hallands Län, nu - 644 Expeditions-Vtskottets Forsla.g till lind.
År 1822 lill 95,221 personer » 1827 » 103,270 » » 1832 » 104,986 » » 1837 » 108,989 » » 1842 » 111,793 » » 1847 » 112,700 » 4 hvadan folkökningen utgjort: från 1822 till 1827 8,049 personer » 1827 » 1832 1,716 » » 1832 » 1837 4,003 » » 1837 » 1842 2,804 » » 1842 » 1847 907 » » 1847 » 1850 1,347 » Folkökningen, som under qvinqvenniet 1842—47 så betydligt inom Länet aftog, sannolikt i följd af 1844 och 1845 årens felslagna skördar och deraf uppkommande nöd, har således under ifrågavarande tre år återgått att närma sig lill det vanligare förhållandet, och har derifrån icke varit hämmad af någon missväxt eller allmännare gängse sjukdom. Inom de särskilda fögderier och städerne har eller förminskning förhållit sig sålunda: folkmängdens tillökning a o Inom Södertörns Fögderi Sollentuna d:o Långhundra d:o Lyhundra d:o Frösåkers d:o Åkers d:o Färentuna d:o Öregrunds stad Östhammars d:o Norrtelje d:o . Sigtuna d:o Södertelje d:o . Waxholm d:o Folk ökning. Folk minsk ning. Detta lärer likväl härröra af större antal derifrån skedda utflyttningar till andra orter. Välståndet bland Länets invånare bar under den tidrymd, som denna berättelse omfattar, i allmänhet varit i stigande. Detta är ock naturligt, då Länet varit välsignadt med skördar, som varit dels goda, dels åtminstone icke under medelmåttan.
Föreställom osi bwad som är gansta troligt, at et sädant upfyllande af medborgerlig pligt ej kunnat bringa Konungen til sansning, medgifwom äfwen, hwad jag swärligen kan tro, at någon fä förmäten och tanklös kunnat finnas, som wägert lemna sin underskrift för at Den 15 Julik. L41 gifwa Konungens Riksförstörande bud et lagligt anseende; men ingen stall neka, at nationen härigenom flere mannder förut och tidigt nog, innan de förfärltga beflucen hunnit gä i werkställighet, blifwit wäckt til det steg, som vock s! nieligen blef nödigt til tyranniets störtande, och huru manga Medborgares lif och millioner Riksdaler, hade ej derigenom warit besparde. Jag tror mig ej behöfwa säga mera, för at bewisa swagheten af det anförande, at en undersökning om dessa ämnen skulle medföra nödvändighet af en nationel accusation emot dem som lydt befallningar, utfärdade r laglig form. Jag hoppas man stall finna at wära förluster icke bestä endast uti penningar, utan, hwad mera är, i dyrt förwarfwade, men förlorade länder, i Medborgares blod, som laglöst blifwit schildt, och jag fordrar säledes, r likhet med hwad Herr Lieutenant LLKlmrn som en redlig patriot yrkat, at en undersökning rörande de nu upgifne omständigheter, med de flera härmed gemenskap ägande, mätte af et Riksens Ständers Utskott företagas, efter min önskan endast til uplysning och beredande af Rikets säkerhet för framtiden emot flika misstag pä krigets och allmänna ärenders förande, samt inbrott emot lag och undersatares trygghet til lif och ägcndom; Utffottet i öfrigt obetagit, at til Riksens Ständer upgifwa och föreflä den widare ätgärd. härwid kan pröfwas nödig. Man tycks wilja pä all laglig och kraftfull Andra Band. klk-o 31, 32.
Då emedlertid genom en reparation, sådan som denna, taket, om reparationen med omtanka och ordentlighet göres, bör kunna beräkna en varaktighet af ett å två århundraden, anser Ridd.Directm icke så mycket böra tagas i beräkning, om den kan till något lindrigare eller högre pris göras, som icke mera, att den verkställes med den största omsorg, omtanka och ordentlighet, och tror derföre icke, att repationen bör upplåtas lill verkställande genom entreprenad, helst vid en sådan, äfven med den noggrannaste eftersyn, det enskilda interesset alltid måste söka att, på bekostnad af den framtida varaktigheten, vinna besparingar, ej mindre i rnaterialiernas qualitet, än i arbetets ordentliga beskaffenhet. Af dessa skäl, och då 4 § • 2 a,'R Directms instruction innehåller, att, då särdeles betydliga reparationer å Riddarhuset äro nödiga, arbetet bör i tidningarna kungöras och på auction vid utsatt tid utbjudas, samt Directm således, i fall R. o, Ad. ej för detta tillfälle medgifver ett undantag, måste upplåta ofvannämnda arbete å entreprenad, får Directm vördsamt till R. o. Ad. hemställa: 1:0 Att ifrågavar. omtäckning af taket å Riddarhuset ej må behöfva på auction utbjudas, utan får under hand och emot räkning verkställas. 2:0 Att den speciella, dagliga och stundliga tillsynen öfver arbetet måtte, under den Directm i instructionen och öfriga föreskrifter i allmänhet ålagda ansvarsskyldighet, emot arfvode eller tillräckligt dagtractamente, af Directm få anförtros åt någon sakkunnig man, under ledning af en utaf Directms ledamöter. I fall denna hemställan af R. o. Ad. bifalles, så, ehuru visserligen icke den säkerhet i kostnadens belopp kan vinnas, 46 Den a Mars c. m. som om arbetet på entreprenad-auction utbjudes, hyser likväl