Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Annorstädes äter aro rummen pä sätt som i örebro Slott, apterade inom tjocka grästensmurar, och Den 23 April. 59 och sä små alt öppningen i muren till fönstret, hwilket pä långt när ej haller, enligt förestrist 6 gwarter i fyrkant, utgör nära hälften af rummets areala rymd. Också utwisa Fänglistorne att derstädes mortaliteten ibland fängarne warit starkare än i nägot annat fängelse. I Halmstad äro Arrestrummen anbragte öfwer Slottets inkörsport, hwars hwalf är sä bristfälligt, att man är osäker för des instörtande De äro desmom till antalet endast 2:ne, och som det ena är kallrum, fölier deraf att wintertid Arrestanter af bägge könen mäste förwaras i ett och samma rum. Aswen tillkännagaf Herr vice Landshöfdinacn och Riddaren af Klinteberg, att desa rum wörö sä beswärade af fuktighet, atc sängklädernes förstöring äfwen sä mycket deraf pästyndades som af deras bruk. I Wexiö, Christianstad, Halmstad, Götheborg, som ock wid Hufudstadens häckten pä Castenhof och Stadshuset saknas alldeleles de i 6:te Mom. af Kongl. Brefwet d. s? Nov 1798 anbefallde Gärdsplaner, hwarcst Fängarne dageligcn kunde hämta frisk luft, eller något arbete sig företaga. Af huru wälgörande instyttlse en sadan anstallt ar för Fängarnes häisa derom wittnar dageliga erfarenheten, i synnerhet i Carlscrona. De derstädes warande sä kallade Numrorne, uti hwilka de gröf, re och i jern stutne brottstingarförwaras, äro isynnerhet genom en omanlig trängsel ganska osunda Arrester. Likwäl äro Fängarne sällan stuke, hwilket sannolikt bör tiiissrifwas att de dageliaen ätnjuta frisk luft under det att de systosättas -ned Kronans arbete.
Lagerbjelke: Om det stadgande hvarom här nu öfverlägges skulle hafva till föremål att förhindra en minoritet att tredskas för att göra beslut omöjliga, vågar jag för att visa, det äfven utan det föreslagna stadgandet man icke saknar korrektiv mot sådana förhållanden, hänvisa till sista mom. i 70 § der det heter: ”huru förhållas bör då ledamot flera än tre gånger å rad Den 31 Maj e. ni. 441 från sammanträde sig utan laga förfall afhållit, derom stadgas i riksdagens arbetsordning. Hr von Troil: Såsom bevis på att Riksförsamlingen ofta kan vara delad i två lika stora hälfter, ber jag endast få hänvisa till det förhållande som sist!, riksdag egde rum i afseende på skatteförenklingsfrågan. Om denna fråga, sedan representationen blifvit som Riksförsamling organiserad efter Const.Ulsk:s nu afgifna förslag, komme under pröfning, och tvenne Stånd hade föresatt sig att afgöra henne på ett sätt, tvenne på ett annat, med ett ord att parlierne voro temligen lika delade, så föreställer jag mig alt det vore ganska lätt för en minoritet, upgående till något mer än ^ af representationens medlemmar ali hindra frågans afgörande genom uteblifvande från Riksnämndens sammanträde. Jag vill visserligen icke vara envis, inen tror Gr. Hamilton baft godt skäl för sitt förslag. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antoge Gr. Hamiltons ifrågavar:de förslag, ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter II. Ex. förklarade det iian trott sig tinna alt nej varit öfvervägande. Företogs och uplåstes ett af Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr. Adolf Oscar aflemnadt förslag, alt första mom. af 60 § Riksd.Ordn. bör erhålla följande lydelse: ”Riksnämnden bör, i den mån ärendena utarbetade blifva, till Ståndens plena hemställa de beslut, i hvilka Nämnden stannat öfver allmänna frågor. Ulan sådan hemställan skall Riksnärandens beslut såsom R.
Kartasigillafa-medlen ingå till Kongl. Statskontoret, men tidningsslämpelalgiften, liksom kortstämpelafgiflen, inflyter lill Riksgäldskontoret, hafva båda sistnämnda afgiller ansetts vara så beskaffade bevillningsafgifter, alt desamma böra i bevillningsstadgan omnämnas. Rikets Ständer, som ansett mindre lämpligt, att föreskrifterna om (idningsslämplingen qvarstå i Slämpelpappérsförordningen, hafva ock derföre, på sätt i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 15 nästlidne September omförmäles, beslutat en särskild författning angående tidningsstämplingsafgiften, hvarigenom denna afgift helt och hållet erhåller samina bevillningsegenskap, som kortstämpelafgiften. Uti §§ 25—30 meddelas föreskrifter om de officiella och andra uppgifter rörande fast egendoms värde samt beloppet af skattskyldigs inkomster rn. m., hvilka Rikets Ständer funnit nödvändiga till upplysning och ledning vid bestämmande af bevillningsafgilternas belopp. För laxeringarnes underlättande hafva Rikets Ständer ansett lämpligt att en Beredning föregår, som samlar och ordnar taxeringsuppgifterna samt föreslår den på taxering beroende bevillningsafgift, hvar och en skattskyldig anses böra erlägga. Åt E. K. Maj:ts Befallningshafvande har blifvit öfverlemnadt dels att bestämma antalet af dylika Beredningar samt de distrikt desamma komma att omfatta dels ock utse Ordförande i dessa Beredningar, hvars öfrige ledamöter skola utväljas i Stockholm af Sockenstämmonämnden eller den myndighet, som framdeles kan komma alt motsvara densamma, samt i öfriga städer inIÖ r Magi strålén af de på Sockenstämma röstberättigade och efter samma grund för röstberäkningen, som enligt förordningen om sockenstämmor är gällande. På landet åter böra dessa ledamöter utses på sockenstämma. De föreskrifter, som i afseende på ifrågavarande Beredningar blifvit fastställda, innefattas i §§ 31—42. Eccpeditions-Ulskottcts Förslag till underd. Skrifvelse N:o 187. 39 §§ 47 och 72 innehålla föreskrifterna för Taxeringsoch Pröfnings-kommittéerna.
Horn, för hvilken jag också bär en uppriktig högaktning. Gr. Frölich, David: Man kan säga om denna discussion, att deruti varit mycket argumenterframstäldta, emedan somliga varit af den öfverflödande halt, att mankan säga, att Den a Maj c. m. att nian bevisat alldeles för mycket, eller med andra ord, skjutit förbi märket. Jag fruktar, att detta kan isynnerhet lämpas till Hr Gyllenhaal af detaljer öfverflödande framställning. [Ivad aler beträffar sista ämnet för disctissionen, huruvida StatsUlsk. tiger att utsträcka sig till att tillstyrka anslående af medel utöfver hvad enskilde motionärer inom Stånden eller Konungen i sin propos. begärt; så hafva bär blifvit omtalade auctorileter, hvilkas opinioner skulle bevisa en sådan sak, efter hvad jag fruktar, nog myckel emot ordalydelsen i grundlagen. En ledamot, Frill. Cederström, härtill en del gillat den tolkning af' §:n , som Gr. Horn gjort-, åtminstone i ett afseende; han har sagt, att den vore riktig under vissa förhållanden. Jag kan icke neka, att jag tror Gr. Horns yttrande vara i allo riktigt, då ej Utsk. yttrar sig om andra frågor, än der anslag äga rum. Der anslag äga rum , kan StatsUtsk. onekligen yttra sig, fastän icke propos. eller motion blifvit gjord. Det kan finnas behof, som äro för Regeringen okända, men kommit till StatsUtskts kunskap; jag ser ejda, hvarföre icke StatsUtsk. skulle kunna för dem tillstyrka anslag, ehuru ingen propos. derom blifvit gjord. Något annat har, efter min tanke, Gr. Horn icke velat säga, och i det fallet tror jag, att hvar och en bör begripa, att StatsUtsk. förfarit rutt, afven då det tillstyrkt anslag för Carolinska Institutet. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Jag skulle visserligen icke hafva uppträdt vid detta tillfälle, om icke den anmärkn. Hr Gyllenhaal gjort rörde en ganska vigtig principfråga, nemi. 0111 StatsUtsk. öfverträdt sin grundlagsenliga rätt. Gr. Horn, med hvilken Frih.
Endast den önskan vill jag i anledn. häraf tillägga: mätte vid begagnandet af en af de vigligaste rättigheter, vår grundlag lemnat nationens ombud, dessas egen sans alltid förmå dem att iakttaga det lugn, deri rättvisa och den oväld, hvarförutan samma rättighet endast skulle blifva ett medel för de enskildta syftemålens tillfredsställande , och sålunda snart nog för nationen förlora allt värde! Vår historia är i detta fall rik på varnande exempel. Då man vid tillsättandet af närvar. Const.Utsk. såg ditkallas män , icke endast med de mest bestämda opinioner emot K. M:s regering, ulan äfven kända för häftigheten i deras uttryck, och som, till och med efter kallelsen till detta Utsk., funno lämpligt alt i sina Stånd anmäla anmärkntsanledntr, d. v. s. att framträda med anklagelser, öfver hvilka de sjelfve skulle dömma; så hlef uppmärksamheten på det blifvande decharge-betänk. mer än vanligt spänd. Att dess färgton skulle grundas på ledamöternes förut fattade omdömen, var lätt att förutse. Äfven den ädle mannen har svårt, särdeles i politiska frågor, att hindra sig från ett ofta oanadt inflytande af förut fattade meningar; men när frågan från sak vänder sig till dom öfver person , då väntar man sig af honom, att han icke endast skall erinra sig den gamla domareregeln, alt dömma utan all väld, utan ock, att 0111 föremålet för hans dom är en motståndare eller fiende, han skall känna sig så mycket mera uppmanad att vid fördömelses uttalande noga undersöka, om ej, fastän omedvetet , något missledande intryck af de personliga känslorna försökt att göra sig gällande. Huruvida H. Const.Utsk., vid afgifvande af nu under öfverläggning varande betänk., uppfyllt detta kraf af de män, hvilka nationens representanter uppdragit det ypperliga förtroendet att i deras namn bedömma landets regering, — deröfver tillhördomen en oväldig framtid. Hvad mig sjelf beträffar, finner jag i min enskilda ställning, mina politiska åsigter och mina sympathier, en uppmaning att helst ur den möjligen bästa synpunkt bedömma mäns handlingar, som stå på en mot min alldeles motsatt bana.
I anseende till hvad jag sålunda anfört, yrkar jag afslag å Utlåtandet i denna punkt, och att Stadgans föreskrift bibehålles; åtminstone till dess alla hafva af erfarenheten bekräftat och ådagalagt otillämpligheten af samma föreskrift i verkställigheten* Grefve Posse:- Vöre c]et nu fråga om att primitift göra en stadga för Skiftes verket, skulle jag yrka bifall å Utskottens Utlåtan-, de; men då en sådan stadga redan finnes, och jag nogsamt inser olägenheterne af att ofta ändra ekonomiska författningar, är jag ej emot, att erfarenheten först får visa, huruvida Utskotten haft rätt i sina åsigter, innan Rikets Ständer anhålla hos Kongl. Maj:t om ändring i förevarande §§. — Jag kan dock icke underlåta att uttala den öf-. Den 27 Augusti e. m. 201 yertygelse jag äger, att innan korrt skall det visa sig, att delägarnes upplysningar böra utgöra hufvudsakliga ledningen vid ägograderingen, och att dessa upplysningar upphöra att vara opartiska, då rättelse i ägograderingen kan vinnas, sedan skiftesutstakningen för sig gått, och hvar och en delägare fått veta, hvilket skifte honom tillkommer. Mångå rättegångar och en odrägelig tidsutdrägt med skiftesverkets tillslutbringande blifva följderne häraf, och hvilka framdeles säkert skola föranleda antagandet af Utskottens denna gången till afslag dömde Utlåtande, Friherre Sprengtporten: Om SkiftesStadgan genom sin natur är mycket ingripande i ägande-rätten, bör man deremot göra denna författning den rättvisa, att flen lemnat alla möjliga tillfällen för klagomåls anförande; möjligen skulle man ock kunna förebrå författningen att isin omsorg om den juridiska rättvisans bibehållande hafva gått så långt, att den inom sig sjelf innebär ett frö till onödiga och kostsamma tvisters uppväckande; hvartill ingen §. i författningen gifver flera anledningar, än de nu omtvistade. Om dessa §§, sådane de finnas i stadgan, blifva beståndande, måste man ock försaka allt hopp, att af delägarne sjelfve vid graderingen erhålla oväldiga uppgifter.
Hr Printzenskölds förslag och instämmer uti anhållan örn propos. till detsammas antagande. Frih. Nauckhoff: Ulan tvifvel är det en fördel uti Hr Printzenskölds rednctionsförslag, att stadgandet ronde så väl landet som städerna tinnes på ett ställe ; men , systematiskt betrakladt, tror jag att det vore i sin ordning, om alla de stadganden, som röra taxeringen på landet, skiljdes från dem som röra taxeringen i städerna. Sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut i denna del, synes det mig 1 i k gil 1 tigt, om någon delning äger rum , eller om dessa stadganden sammanslås; och torde det derföre vara lämpligast att antaga Hr Printzenskölds förslag. Hvad taxeringen i städerna särskildt beträffar, så är uppställningen af föreskrifterna derom så Don 10 October e. m. oredig, att något mer elier mindre ordning är af föga betydenhet. Hr Printzensköld: Jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad. har, med ogillande af Bevilln.Utsk:s ifrågavar. förslag, bibehållit Berednrsoch Taxer:s-comite'erna i det skick , hvaruti de enl. nu gällande hevilla.förordn. befinnas. Uti 13eredn:s-comiteen är häradsskrifvaren prot.förande och uti Taxerts-corniteen kronofogden. När nu Bevilln.Utsk. borttagit Berednts-comiteen, så har det velat öfverflytta prot.föl ingen i Taxer:s-coraite'en på häradsskrifvaren. Det skulle innebära en ren förvillelse att antaga den §, sorn förslaget innehåller, emedan den åsyftar andra förhållanden, än dem, hvarom R. o. Ad. har beslutat.
Utskottens blifvande Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens rörande Allmänna Finance-regleringén den 6:te sistlidne April meddeldte Betänkande i de de-r lar, samma Utlåtande kan blifva från Utskottens förut afgifne Betänkande, skiljaktigt. S. D. Stats-Utskottet, den 12 dennes afgifna Memorial, med meddelande af Kongl. Maj:ts, under den 22 sisth December till berriälte Utskott aflåtna, Nådiga Skrifvelse, angående dispö. sitionen' af de från Svenska Colonien St. Barthelemy infiutne medel, upplästes och lades till handlingarne. S. D. Då nu å nyo föredrogs GonstitutionsUtskottets sedan den 8 dennes på bordet hvilanda Memorial af den 5 i samma månad, i anledning af yttrad önskan, att Handlingarne måtte tryckas uti det till Utskottet remitterade mål, rörande de genom föredraganden af Commando - 44? Prof. TJtdr. d, 16 Maji 1818. Ärenden för Arméen utfärdade General.Ordres om villkoren för approberandet af Recruter vid sådane Regernenter, det Rotehållarne ej samfäldt ingått beting om Soldat-beklädnaden, fann Ronde-Ståndet för godt till alla delar förena sig med det af Vällofl. Borgare-Ståndet, enligt ankommet och nu uppläst Protokolls-Utdrpt* folden 13 innevarande månad, härutinnan fattade beslut att hos Kongl. Maj:t måtte genom en underdånig skrifvelse, hvars uppsättande Expeditions-Utskottet borde besörja , anhållas om utbekommande till trycket af de inför Kongl. Maj't uti ofvannämnde Commando-mål haline Protokoll, och att tryckningen af så val desse Protokoll som öfrige Handlingar i Målet skulle genom sistnämnde Utskotts föranstaltande verkställas. S. D.
Jag vill icke ingå i något bedömmande, huruvida dessa äro för stora eller icke; hvad som är säkert är, att de som deltagit deruti hafva utsatt sig för en icke obetydlig risk, genom det betalningsansvar, som de iklädt sig* Då de emedlertid redan finnas med en utsträckt utlåning och en circulerande sedelmassa, och dessutom inom orterne för affärsmännen medföra beqvämlighet, så lärer man väl finna, att de nu icke kunna på en gång borttagas, såvida man ej vill sälta någonting annat i deras ställe. Då blifver frågan: hvad skall man sätta i stället? En talare har önskat, att Banken skulle etablera filialcontor i orterne, och genom dessa låna ut, hvad som förut i sådan väg från privatliankerne utgått. För min del tror jag dock, att detta vore ett det aldra olyckligaste beslut. Man vet redan, att Bankens utlåningar här i Stockholm, oaktadt bästa vilja hos dess styrelse, icke kunnat ändamålsenligt bedrifvas, ty den kan ieke vara i tillfälle att känna de lånesökande, som sig bör, då låndistrictet innefattar mer än halfva Riket. Skall en utlåning bedrifvas med nytta, bör det ske sålunda, alt penningarne utlånas i productiv väg, d. ä., att den som erhåller lånet, använder detsamma för att öka sina tillgångar, men icke för att tillfredsställa sin fåfänga eller för någon tid uppskjuta en i alla fall oundviklig sjelfförvållad undergång. Huruvida åter penningelån utlemnas i den riktning jag nyss omnämnt eller icke, det kan ingen bättre bedomina, än den enskilde; och denna fördel tillkommer privalbankarue vid bedrifvandet af deras lånerörelse. En tänkare har framställt såsom en paradox, att man endast bör låna åt sådane, som icke vilja låna. Den låter i sanning besynnerlig, men blifver riktig, om man reducerar den derhän, alt man endast bör låna åt den, som har säkerhet. Säkerheten kan dock vara af 2:ne slag; nemi. reel, då hypotheker finnas, och moralisk, då redbarhet i karakteren försäkrar, att det medgifna lånet skall rätt användas och följaktligen äfven återbetalas.
Den synes visserligen icke åsyfta några rent politiska förbindelser, ehuru den talar om ett » fast förbund, vänskap och en evig fred », stående uttryck i tidens förhandlingar, ulan tyckes mera vara en handelstraktat, afsedd för vinnande af personlig säkerhet i handel och vandel, så mycket merapåkallad, som de nordiska rikena nyss börjat afskudda sig hanseaternes beroende och direkt importerade vin och salt från Frankrike, gifvande i utbyte trävaror, hudar och kanske något jern. Och att handelsförbindelser från ändå äldre tider varit öppnade mellan dessa riken har man trott sig finna dels i det skönjbara inflytande Visby gamla sjörätt skall ha rönt från oleronsartiklarne, hvilka buro namn af ön Oleron utanför Charentes myning, der mycket tidigt idkades utskeppning af salt och vin, dels af den omständigheten, att de franska mynten Gros Tournois egde kurs i Sverge och än i dag öfverflöda i våra myntkabinett. Vi ha sålunda sett huru Frankrike upptog det utlef-vade Roms rol såsom kulturcentrum, huru det blef vetenskapernas, konsternas och litteraturens nya härd, sedan det först utdrifvit och satt en dam mot barbarhorderna genom riddarväsende och korståg, och att Sverge i stället för att vänta på nya väckelser öfver Tyskland såsom mellanhand, direkt anknyter sin utveckling vid bildningens nya moderland, mottager dopet af Frankrike och blir vid medeltidens utgång dess allierade, slutande en allians som utan större afbrott varat i snart fyra hundra år. Det är historien om denna union jag nu vill på en stund återerinra. Kristiern II som förnyat konung Hans allians med Frankrike, tvekade icke att kalla denne sin bundsförvandt till hjelp när svenskarne uppsagt honom tro och lydnad, och Frans I sänder också 20 skepp med 2,000 man, under anförande af Gaston de Brezé furste af Foucquarmont. Vid träffningen på Tiveden skickades fransmännen först i elden och ett tusen af dem stupade jemte öfverstarne de Valle och Saint Blimont.
Riksd.-Ord., att nemligen tryckningen, så tidigt ske kan, bör verkställas, icke synes innebära större garanti än det nu ifrågavarande förslaget, emedan R. o. Ad:s protocoll för sista Riksdagen ännu icke äro tryckta, hvilket synes bevisa, att bestämmelsen: så tidigt ske kan, icke innefattar någon särdeles garanti, åtminstone för skyndsamhet. Hvad åter angår uttrycket justeradt sammandrag, så anser jag det visserligen vara ganska tvetydigt, ty ett justeradt sammandrag kan vara mer och mindre fullständigt, men tror likväl, att en närmare bestämmelse deri lätt kan ske, hvilken jag önskade sådan, att besluten endast i största korthet må upptagas jemte de personers namn, sorn talat för, emot samt öfver det beslutade ämnet, till en må hända nödig tillfredsställelse för talarnes möjliga fåfänga, att se sina namn gå till efterverlden. Då de dryga trycknings-kostnaderna utgjort föremålet för ett allmänt och rättvist klander, tror jag det vara af vigt, att det nya förslaget blifver antaget. Vi veta dessutom alla, att det knappast finnes någon, som läser Riksdags-protocollen, och följaktligen är den betydliga kostnad, tryckningen medtager, alldeles onödig, hvartill kommer, att R. o. Ad., äfvensom de öfriga Stånden, i tidens längd skulle nödsakas hyra betydliga och kostsamma utrymmen, endast för att förvara dessa, af ingen lästa, men oaflåtligen växande protocolls-luntor. Jag får således tillstyrka förslagets antagande. Hr Bruncrona, Gust. Adolph, uppläste följande: Då jag, såsom Ledamot af sista Riksdags Const.-Utsk., biträdde det förslag till ändring af 5g §., hvarom nu är fråga, undgick mig ej det motiv, som grundlagt förordnandet om Ståndsprotocollens tryckning till deras fullständiga innehåll Men vid närmare eftersinnande fann jag, att ett förändradl Statsskick i delta afseende äfven förändrat fordna förhållanden.
Jag måste säga att det är ganska svårt att välja mellan dessa §§, och om man icke kan finna någon utväg, hvarigenom anmärkningen kunde undanrödjas, så skulle jag heldre vilja hålla mig vid det nu gällande, till dess något annat kunde uppfinnas. Men jag föreställer mig att man redan nu skulle kunna finna en någorlunda tillfredsställande lösning af frågan. Jag tror nemi., att om man antager att egentliga olägenheten i båda fallen skulle inträda med afseende å nya företag, som vore af den beskaffenhet, att de vore ensidigt fördelaktige lör den som ville förtrycka en annan — och om man mot detta förtryck ville söka elt skydd, så har man den lätta utvägen att acceptera ett stadgande, som finnes i en annan af K. M. utgifven kommunalförfattn. nemi. den för Stockholms stad. Der finnes stadgadt att i alla nya företag gäller icke någon absolut rösträttighet. § 23 lyder sålunda: »Utgången bestämmes genom enkel röstpluralitet, utom i frågor, som angå beviljande af anslag till nya ändamål eller behof, för hvilka erfordras bifall af g bland dem, hvilka i beslutet deltaga». Der har man en ordalydelse, som vore lämplig, ty jag kan icke finna hvarföre man icke äfven för landet kunde stadga att g af rösterna fordrades för att fatta beslut ang:de nya företag. Jag tror att de vigtigaste olägenheterne och klagomålen derigenom skulle undanrödjas. 468 Den 22 Maj e. m. 12:te §:n lyder nu: »Vid valet, som förrättas med slutna sedlar och för öfrigt i tillämpliga delar efter den ordning, som för val af riksdagsfullmäktige för staden är eller varder antagen, eger en hvar till deltagande deruti berättigad medlem af kommunen en röst för bevillning efter artikeln 11 Bevillnings-stadgan t. o. m. 1 rdr, samt vidare en röst för hvarje derutöfver påförd hel rdrs bevillning efter nämnde artikel; men ej må för någon beräknas flere röster, än som efter röstlängd svara emot ^del af hela röstetalet inom valkretsen —».
Hofrätten meddelade utslag den 15 April innevarande år och fann 55 Häradsrätten hafva vid behandlingen af ofvannämnda skuldfordringsmål felaktigt förfarit dels derutinnan att, sedan Jonas Nilsson å den dag af 1860 års hösteting, som varit för fullgörande af den honom ålagda edgång bestämd, vid Häradsrätten sig instält och med betyg från vederbörande prestman ådagalagt, att Jonas Nilsson vore af oklandrad frejd och ägde försvarlig kristendomskunskap samt att han blifvit för mened alfvarligen varnad, Häradsrätten, utan annan orsak, än den, att betyget icke innehölle, att Jonas Nilsson å den tid. Häradsrätten föreskrifvit, besökt sin själasörjare, förklarat det Jonas Nilsson icke kunde tillåtas att, på sätt han begärt, eden då aflägga, samt, genom utslag vid Tingets slut den 13 Januari 1861, ålagt Jonas Nilsson att ytterligare besöka själasörjaren för emottagande af religionsundervisning och till följd deraf uppskjutit målet till nästföljande Ting, dels ock derigenom alt, ehuru genom edgångbeslutet icke blifvit stadgadt, att Jonas Nilsson gjorde sig förfallen till ingifvande af särskildt vite för åsidosättande af hvar och en af de honom för edgångens fullgörande meddelade föreskrifter, Häradsrätten likväl, genom dess utslag den 30 Januari 1861, på det sätt tillämpat nyssnämnda beslut, att Häradsrätten, som ansett Jonas Nilsson hafva underlåtit att ställa sig detsamma lill efterrättelse, i hvad det stadgade skyldighet för Jonas Nilsson att ej mindre inom viss tid besöka själasörjaren, än äfven om fullgörandet häraf begära dennes bevis, derför fält Jonas Nilsson att utgifva det bestämda vitets dubbla belopp med Fyratio Riksdaler Riksmynt; i anseende hvartill och då Domhafvanden, hvilken förrättat 1860 års Hösteting med Kihls härad, vore för ifrågakomna felaktiga beslut ansvarig, Kongl. Hofrätten pröfvade rättvist, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, fälla bemälde Domhafvande att för orätt dom böta Femtio