Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi veta nemi. att Rikshufvudboken icke blifvit färdig förrän så långt efteråt, att t. ex. 1855 års Rikshufvudbok icke blef afslutad förrän sommaren 1857. Deraf torde R. o. Ad. finna att ieke någon utan de fleste räkenskaper äro oafslutade. leke heller håller det anförande streck att Const.Utsk. skulle kunna t. ex. på det Kongl. Bref, som anbefaller en utgift, veta om detsamma vore riktigt eller icke. Det skulle kunna hända och har äfven händt att man behöfver assignera på anslag, hvilka utgå till en mängd af olika titlar, och det är omöjligt att veta om en sådan assignering skett, förrän man får se räkenskaperne. Jag hoppas således att R. o. Ad. finner det saken är nödvändig såvida någon riktig granskning skall kunna ske. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, hurusom Frih. Paykull och Gr. Björnstjerna yrkat att ifrågav:de förslag måtte förkastas, oell Gr. Lagerbjelke att detsamma måtte antagas till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, blef propos. till förkastande af Utsk:s förslag framställd och besvarades med starka Nej blandade med några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Nej hafva varit öfvervägande. Gr. Björnstjerna begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voterings-propos. Den Den 25 Jall f. m. 513 Den som förkastar det i Const.Utsk:s Mern. N:o 18, framställda förslag till ändring i 70 § RiksdagsOrdn., röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer ofvanberörde förslag, så vidt på R. o. Ad. beror, att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 21. Nej — 27. Föredrogs ånyo Const.Utsk;s d. 10 och 20 dennes på bordet lagda Mern.
Men sedan en under den 15 April 1841 anordnad förstärkning till Banko-Diskonten R:dr 60,000 den 29 September 1842, blifvit till Banken återbetald samt dessutom från Publika Pappersfonden öfverlåtits till Handelsoch Närings-Diskonterne från Banko-Diskonten i Stockholm under den 6 Oktober sistnämnde år B:o R:dr 16,000: Låne-Kontoret i Götheborg, enligt beslut af den 30 Juni berörde år 50,000: och af den 6 Oktober samma år. 10,000: — •— 60,000: samt Låne-Kontoret i Malmö under sistnämnde dag 4,000: så funnos vid 1842 års slut innestående: hos Banko-Diskonten 220,000: „ Låne-Kontoret i Götheborg 215,000: samt hos Dito i Malmö 2,000: Under den 26 Juni 1843 öfverflyttades från Götheborgs Låne-Kontor till Banko-Diskonten 25,000 R:dr, hvadan i och för belåning af Aktier och Publika papper, vid samma års slut var upplåtet åt: Banko-Diskonten 245,000: Låne-Kontoret i Götheborg 190,000: Dito i Malmö 2.000: B:o R:dr 437,000 deruti någon förändring sedermera icke egt rum. B. Utlåning pä namn och reverser. Bankens förlag för denna utlåning utgjorde vid 1839 års slut 8,000,000: i öfverensstämmelse med gällande föreskrifter, sålunda fördelad på de 3:ne Diskontverken, att deraf innehades utaf Banko-Diskonten 5,000,000 Låne-Kontoret i Götheborg 2,000,000 Dito i Malmö 1,000,000 Tillhör Bariko-Vtsks. Mern. 1844, N:o 2. 50 Berättelse af Banko-Fullmäktige.
Tvertom önskar jag blott, att bestämdt få veta, huru detta Testamente är beskaffadt, för att utröna, om någon raodification uti sjelfva föreläsningames art och beskaffenhet skulle kunna äga rum. Herr von Hartmansdorff, Aitgujl: Så vida det blifver fråga att upplåta Secreta Utskottets rum åt en läroanstalt, hemställer jag till Ridderskapet och Adeln, hvarest man skall förvara den dyrbara samling af Landt-Marskalkars Porträtter , som nu är der uppsatt. Jag har ännu aldrig sett någon lärosal, der väggarne blifvit skonade. Det skulle således vara gansia troligt, att Porträtterne blefvo skadade; hvarföre jag afstyrker det gjorda förslaget, så framt ej ett annat passande rum kan anvisas till Porträtternes förvarande, hvilket jag betviflar. 44 Df.n 5 Augustii /, m. Herr Grefven och Landt-Mars kalken hemställde, att sä väl Hans Excellence Herr Grefve De la Gardies ifrågavarande motion, sorn de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, matte till RiddarhusUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Herr Grefven och Landt-Marskalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. 5 i eftermiddag att fortsättas* Företogs till pröfning StatsBancooch LagUtskottens den 18 sistledne Julii under N:o 314 afgifne, samt den 19 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående väckte frågor om enskilte personers rättighet att utfärda invisningar, ställde till betalning af andre enskildte, samt beskaffenheten af de fordringsanspråk, som derigenom uppkomma. Grefve Spetts, Carl Guflaf, anförde skrifteligen; (Se Bilagan N:o 6.) Herr von Hartmansdorff, Hugujl:
I anledn. af hvad Hr von Troil yttrat om do Skånska hästarne, anhåller jag alt få nämna att Skåne, och så vidt jag känner, jemväl Östergöthland bar tillräckligt med hästar inom provinsen i fråga om dragare till jordbruket och alldeles icke behöfva för sådant ändamål, förskaffa sig hästar från Danmark, hvilka sednare dessutom äro af beskaffenhet att vid stark utfodring efter några år lätt förfalla. Hr von Hartmansdorff: Om det förhåller sig så, som Hr Aminoff säger, eller att skälet för Utsk:s tillstyrkande af tullnedsätlning vore att söka i en förhoppning det kreatursslaget i Sverige skulle derigenom förbättras, så visar det att Bevilln.Disk. icke med nog uppmärksamhet genomläst nu gällande tulltaxa. Der står nemi., efter uppräknandet af kreatursslagen, att ”för kreatur, som med komm.-kollegii särskilta tillstånd införas till racers förbättrande, erlägges fjerdedelen af den i taxan utsatta tull”. Utsk. Den 3 Juni e. m. 367 hade således icke behöft, af berörde skäl, förändra de nu gällande tullafgifterna å kreatur. Hr Aminoff: Ulsk. kände mycket väl hvad som nu blifvit uppläst, men Utsk. ansåg sig böra genom den föreslagna tullnedsättningen gå spekulationen på kreatur i förväg och dertill uppmuntra. Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, samt Hr Gr. o. Land t m. framställde, alt i afseende på artikeln kreatur blifvit yrkadt, dels bifall till Utsk:s förslag, dels bibehållande af 1845 års tulltaxa, och dels af Frih. Cederström bifall till den reservation, som i Ulsk:s betänk. N:o 101 finnes införd, samt alt för öfrigt Frih. Toll föreslagit en lägre tull för hästar från Finland och Ryssland samt en högre tull för hästar från Tyskland och Danmark, men att då Frilen icke uppgifvit hvilka tullsatser han önskade, detta förslag ej syntes kunna förekomma till pröfning. Frih. Toll:
Mycket mera vore alt tillägga, men, enligt hvad jag förut yttrat, får jag i Utskottet utveckla mina åsigter, och jag anser mig derföre böra sluta, för att icke onödigt upptaga Höglofl. Ridderskapets och Adelns tid. Herr Hjerta, Gustaf: Jag vill ej söka att öfvertyga med utländska exempel, utan endast hänvisa till ett inländskt, nemligen förhållandet då 1809 års Ständer öfverlade 3 24 Den 19 December f. m. och beslöto 0111 öfverflödiga Ilel gedagars indragande. Om Herrar Ledamöter uti Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet ville, hvarom jag vågar anhålla, läsa de Protocoller, som då i ämnet höllos, skall Utskottet få se huru, i en tid, då nyss uthärdade stora National-lidanden uti sinnena djupt intryckt en starkare och alfvarligare religiositet, än nu, man då var vida skiljd från den skenhelighet, som nu icke så otydligt låter förmärka sig. Det sanna och icke öfverspända rcligions-nit, som då ägde rum, ville jag önska äfven finge ''åda vid detta tillfälle. För min del instämmer jag med Grefve Frölich uli hvad han yttrat om Christihimmelsfärdsdagochdelar för öfrigt Motionairens öfvertygelse att Mariasbebåclelsedag kan flyttas lill Söndagen och Annandag Pingst indragas. Deras qvarstående hindrar på Landet i betydlig mån vårarbetenas jämna fortgång och i Städerne förorsaka de visserligen ingen nytta. Beträffande den oro, som man påstått, att denna Motion skulle hafva väckt hos allmänheten, så tror jag att något missförstånd deri äger rum. Jag känner nemligen ganska väl att den stora och redbara allmänheten gerna skulle önska indragning af några helgedagar och att det just är den på fria vilkor arbetande Folkclassen, som önskar att derigenom få några dagar till om året till arbetsförtjenst; jag tror att den allmänhet, som hyser motsatta åsigter, icke förtjenar något afseende. Den 19 December f. tn. 3a5 Grefve Frölich:
Men det är i alla fall icke detta speciella intresse, utan landets gagn i sin helhet, som i främsta rummet måste alses, och alt såväl handeln som exportrörelsen varit väsendtligen underlättad genom en ökad tillgång på lär tve, lärer val icke kunna bestridas. Utan tvifvel hade det varit ännu bättre, om äfven våra fartyg på samma gång halt fritt tillträde tili de Franska hamnarne (såsom nu blifvit utverkadl), men att man icke endast på grund af bristande reciprocitet bör afstå ifrån att tillegna sig åtminstone de fördelar, hvaröfver man sjelf kan disponera, det liar en stor statsman, nemligen sir Robert Peel, med träffande klarhet, uttryckt i några lå ord. Han säde: »Det är vårt intresse, att köpa billigt, antingen andra vilja köpa billigt eller ej.» En talare har mot traktaten anmärkt, att den skulle vara så uppställd, att landtmannaprodukter måste subsummeras under deri grupp af varor, som icke äro i tariffen specificerade, och att de således ej skulle kunna åsättas en högre lull än fornärv:de 15, och framdeles 10 proc. af värdet. Del har redan blifvit upplyst, att denna uppfattning beror på ett skriffel, eller ett misstag vid öfversättningen — hvilket bort vara liir den språkkunnige anmärkare!) så mycket lättare att inse (itali han så velat) som den Franska texten finnes att tillgå på motstående sidan af tariffen — samt alt med den ifrågavarande bestämmelsen ej åsyftas något annat, än uttrycka samma stadgande, som förekommer i den allmänna tulltaxan, eller att de varor, som i taxan icke äro specificerade, skola, för att ej blifva tullfria, tullbehandlas enligt denna gemensamma rubrik. Men då alla landtmannaprodukter äro i tulltaxan särskildt upptagna, så är det klart alt de icke kunna hit hänföras. Äfvenledes har man klandrat nedsättningen af tullen å artificiella blommor och i starka färger sökt framhålla den grymhet, detta skulle innebära mot de stackars Svenska blomster - 444 Den 8 Februari f. ni. tillverkarne, hvilka derigenom förmenas skola bringas till elände.
Föreskriften, att borgenär straxt skall fordra ny borgen af gäldenären, och, derest denne ej gitter sådan anskaffa, genast af gäldenären utsöka betalningen, är dels obestämd i afseende på den tid som betecknas med orden slraxt och genast, dels saknas här någon clausel om påföljd för den borgenär som uraktlåter att ställa sig nämnde föreskrifter till efterrättelse. Detta förhållande, äfvensom stadgandet att löftesmäns gods skall ansvara endast för brislen bos gäldenären, har föranledi en mycket skiljaktig tillämpning i fråga om den ansvarighet, som åligger löftesmäns arfvinge, såväl beträffande preskription för borgens giltighet efter löftesmäns död, som ock betalningsskyldighetens vidsträckthet samt frågan huruvida arfvinge, äfven efter löftesman som borgat såsom för egen gäld, icke desto mindre skall åtnjuta det s. k. beneficium or dinis, hvartill löftesman sjelf, om han lefvat, icke varit berättigad. Så bar en domstol på det sätt uttydt orden straxt och genast, att gälden vid någon löftesmäns död skall anses genast förfallen, och att lagsökning hos löftesmäns arfvinge skall anställas inom 12 månader derefter, enl. Kgl. Förordn. d. 28 Juni 1798, men i annat fall arfvinge vara fri. Andra domare hafva väl icke velat antaga någon preskription för anställande af lagsökning mot löftesmäns arfvinge, men deremot ansell honom berättigad att icke betala förr, än utrönt blifvit, huruvida tillgång saknades hos gäldenär, utan afseende derpå alt borgen varit ingången både såsom för egen gäld och in solidum. Slutligen har en högre domstol hvarken antagit arfvinges rätt alt tillgodonjuta något slags preskription eller något beneficium i afseende på ordningen för utsökandet, ulan ansett den ifrågavar:de § icke vara tillämplig för proprie-borgen, så att t. o. m. arfvinge, som, i full ovetenhet om arfgifvarens borgesförbindelse, icke förr än 8 till 9 år efter dödsfallet derför blifvit lagsökt, är vorden dömd att betala till yttersta skarfven. 26* 40 i Den 31 December e. m.
3,344,000: c) ett från Banken vid innevarande års början erhållet lån 300,000: cl) uti Riksgälds-Kontoret innestående byggnadsoch reparationsfonder för Götha-, Söderteljeoch Strömsholms kanaler 535,868: e) dito ekeskogsmedel 182,444: 4. 2. f) det i Riksarkivets hus intecknade kapital . 11,600: tillsammans R:dr 4,380,662: 4. 2. hvarför räntan var upptagen till 5 procent årligen å R:dr 144,218: till 4i procent dito å „ 300,000: och till 4 procent dito å „ 3,936,444: 4. 2. 2. samt de räntefria skulderna af: a) förfallna obligationer, med derå upplupna räntor, R:dr 4,320: 10. 5. b) obetalda intressen å den ännu räntebärande skulden, kalkylationsvis beräknade till samma belopp, som dessa intressen vid årets början utgjorde, eller „ 31,915: 46. 9. c) återstoden af den s. k. brudgåfvofonden samt outtagna insatser för en inställd lotteridragning „ 22,828: 38. 7. d) Hjelmare kanaloch slussverks reparationsfond , 21,106: 24 4 e) deponerade medel „ 502: 34. — samt f) de icke invexlade kop parpol etter na, uppgående i Bankomynt till ett belopp af . „ 74,135: 15. 6. 154,809: 25.
Utskottet bör till en början, i afseende å sistberörda af Herr Friherre Cederström gjorda framställning, erinra, att, dä frågor om åsättande af tull handläggas af Bevillnings-Utskottet ensamt', men beloppet af skatten och vilkoren i öfrigt för tillverkning af bränvin föreslås af en genom delegation bildad sammansättning utaf Bevillnings-, Lagoch Ekonomi-Utskotten, hinder redan deraf möter för dessa frågors behandling i ett sammanhang; och enär dessutom tullafgiften å varan måste i sig upptaga dess tillverkningsskatt, och sättas så mycket högre än denna, sorn nödigt pröfvas, hvaraf följer att, ehvad dessa ärenden samtidigt behandlas eller icke, beslut om tillverkningsskatten nödvändigt måste fattas innan tullsatsen kan bestämmas, hvilket förfaringssätt också vid de föregående riksdagarne iakttagits, hemställer Utskottet, dels, att Herr Friherre Cederströms berörda yrkande om behandling i ett sammanhang af dessa frågor må lemnäs utan afseende; dels ock, såsom följd fif hvad nyss är anfördt om tullbeloppets beroende åf Rikets Ständers blifvande beslut angående den inhemska bränvinstillverkningen och skatten derå, att frågan om tullbestämmelserna å bränvin och sprit samt pröfningen af hvad derom i ofvannämnda en del andra motioner blifvit yrkadt måtte uppskjutas intill dess Rikets Ständer om vilkoren för bränvinstillverkningen beslutat. I fråga om öfriga landtmannapr o dukter, synes Utskottet en icke ringa orättvisa ligga deri, att, under det de flesta andra näringar i landet äro i mer eller mindre mån genom tull skyddade mot utländsk konkurrens, dess förnämsta modernäring under en längre tid varit af denna förmån i fullkomlig saknad.
Uppå begäran af Grefve Liljencrantz, ffo, han Wilhelm, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte behaga för Ridderskapet och Adeln uppläsa de af Hans Excellence hållna 54 Den 8 Mari. Tal på RiksSalen och såsom Ordförande för stora Deputationen, lofvade Herr LandtMarskalken, att han skulle dessa Tal till näst inträffande Plenum medföra. Upplästes Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans EmbetsBerättelse till Riksens Ständer, af den 27 nasti. Februari, hvilken, jemte dithörande Bilagor, blef, enligt 35. §. Riksdags-. Ordningen, remitterad till det blifvande Lagutskottet Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan half 2. In fidem protocolli AG. Silver stolpe, Thorsclagen den 9 Mars. Plenum klockan i på dagen. Uppbrötos Herrar Electorernas Listor till val af Ledamöter uti Riddarhussamt ExpeditionsUtskotten , och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: I Riddarhus ■ Utskottet. Herr Grefve Oxenstjerna, Joh. Gabi’, En af Rikets Herrar. —- 51. Herr Grefve Posse, Clas Fr-, Öf versteLieutenant. — loo. Herr Grefve Stackelberg , Reinhold} Öfverste. Herr Friherre Manderström, Ludv., Kammarherre. 13. Herr Nott och Dag, Fullmägtig Herr Bergenstråle, Claes Gabr , Capitaine. 313. Herr Drakenberg , Fullmägtig Herr von Troil, Lat s, CantzbRåd. __ 408. Herr Dankvardt Liljeström, Jacob Malcom, Capitaine. — 473* Herr Coijet, Carl, GeneralAdjutant. j347. Herr Stjernstolpe, Jon. Magn., Pro tocollsSecreterare. 1612, Herr Grundelstjerna, Julius, Kongl. Secreterare. 1877.
Ett slikt undantagsförhållande företer sig obestridligen i fråga om vissa delar af Kongl. Maj:ts den 21 Oktober 1864 utfärdade nådiga Jagtstadga, och särdeles hvad beträffar ejderjagten, angående hvilken alla bestämmelser saknas i förut gällande eller 1808 års Jagtstadga, utom hvad deruti förekommer angående dels borttagande af ägg och ungar utur boen, och dels tillåtelsen att alla årstider fritt fånga och döda “sträckoch sjöfogel“. Enligt min åsigt, grundad icke blott på fullt sakkunnige mäns yttranden, utan ock på egande kännedom af den allmänna obelåtenhet, hvarmed befolkningen inom landets östra skärgård emottagit de nya föreskrifterna i ämnet, är en snar förändring uti desamma af behofvet påkallad; och då sista momentet uti § 12 af ofvan förstnämnda nådiga Stadga häntyder på möjligheten att vinna en sådan förändring, tvekar jag icke att nu derom väcka fråga. Det nu gällande förbudet mot ejderskytte under tiden från och med den 16 Mars till och med den 10 Juli hvarje år, eger i sjelfva verket karakteren af ett absolut förbud mot ali ejderjagt inom förrberörde skärgård, hvilket dock aldrig kunnat vara lagstiftningens mening att stadga, enär det måste antagas vara med naturens ordning öfverensstämmande att äfven denna fogelart skall tjena menniskan till nytta. För ämnets närmare belysning, torde följande på verklig, mångårig erfarenhet grundade uppgifter om ejderfogelns ekonomi vara tillåtna att här anföras. Ejderfogeln (Fulix mollissima) är obestridligen i Östersjön en flyttfogel, eller flyttande hafsfågel, hvilken omkring den 7—15 April, alltefter vinterns stränghet och isarnes försvinnande, i stora skaror sträcker förbi kusten af medlersta Sverige, för att uppsöka sina nordligare kläckningsställen, och många par eller s. k. vänjefogel qvarstadna äfven här i skärgården för att värpa. Ejdergåsen går, såsom skärgårdsboen uttrycker sig, “i laud“ omkring den 1 Maj för detta ändamål, alltid uppsökande sina gamla kläckningsplatser, och kläcker sina ungar vanligen 288 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Med embetsman förstås i denna lag den, sorn med Konungens fullmakt å em betet försedd är, eller embete af lika värdighet innehafver, eller i sådan embetsmans ställe lagligen satt är; så ock domare, ändå att han ej blifvit af Konungen förordnad. 2 § Talar eller skrifver man smädligen, eller förgriper sig med hotelse eller annan missfirmlig gerning, mot embetsman, i eller för hans embete; vare straffet böter från och med tjugofem till och med ett tusen Riksdaler eller fängelse i högst ett år. 3 § Hvad om brott emot embetsman i 1 och 2 §§ stadgadt är, galle äfven för det fall, då ledamot i Taxeringseller Pröfnings-Komité eller Styrelse öfver allmänt Verk eller allmän Inrättning eller den, som i Nämnd eller Jury sitter, våldföres eller förolämpas, i eller för utöfningen af sådan befattning; dock må, der omständigheterna i dessa fall äro synnerligen mildrande, tiden för straffarbetet, om sådant å gerningen följa bör, till sex månader nedsättas. i § Förgriper sig någon, såsom i 1 eller 2 § förmäles, mot Norsk embetsman; vara lag, som i sagda §§ för hvarje fall skils. 5 §. Förbryler man sig, såsom i 1 eller 2 § sägs, emot tjensteman eller , annan, den der icke innehafver embete eller sådant uppdrag, som i 1 § omtalas, men är förordnad eller vald att offentligt tjensteärende förrätta eller annan allmän befattning utöfva, eller kallad att vid offentlig förrättning tillhandagå; då skall, i det fall, som i 1 § sagdt är, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader, och, i det fall, som i 2 § sägs, till böter, högst ett tusen Riksdaler, eller fängelse i 47 högst sex månader dömas. Samma lag vare ock, om sådant brott begås emot Norsk tjensteman. 6 §. Gör någon, vid offentlig förrättning, våldsamt motstånd, utan att förrättningsman våld föres; straffes med fängelse i högst sex månader eller böter. 7 §. Nu samlar sig folkmängd tillhopa, och lägger det uppsåt å daga att med förenadt våld sätta sig upp emot verkställighet af offentlig
När deremot i fordna dagar, då Kronan ännu icke sjelf under dylika vilkor antagit åboar på sina hemman, utan kronobönderne ansågos och behandlades såsom landboar, utan vidsträcktare rätt, än som sådana efter allmän lag tillkommer, Kronan under panträtt öfverlöt hemman, försedda med dylika landboar eller kronobönder; kunde ju omöjligen desse bönder genom pantsättningen vinna rätt till bättre vilkor, än de under Kronans egen besittning åtnjutit. Och mot Kronan hade de aldrig haft rätt att vägra förhöjd skatt eller yrka bibehållande vid förut brukliga vilkor, utan alltid varit underkastade uppsägning att efter åtnjuten laga fardag flytta, och deremot endast berättigade att likaledes sig från hemmanen uppsäga. Genom förpantning af Kronans rätt till hemmanen kunde dessa vilkor för kronobönderna hvarken försämras eller förbättras; och panthafvaren utöfvade, när annat förbehåll ej skett, just jemnt samma makt och rätt öfver dessa bönder, sorn de redan under Kronans husbondevälde voro underkastade. De i senare tider utgångna författningar om åborätt till kronohemman hafva icke kunnat minska den panträtt, som Kronan förut hade på annan man öfverlåtit. Nu var, under Drottning Christinas tid, då Tripp åtkom de i fråga varande hemmanen, ännu icke stadgad någon inskränkning i Kronans rätt att efter lag uppsäga sina bönder, och följaktligen, vid äfventyr af åboskapets förlust, förelägga dem att åtaga sig förhöjda utskylder. Hade än så varit, att upplåtelsen till Tripp innebar, såsom Häradsrätten antager, endast förpantning, men med tillagd frälsemannarätt, i stället för allt förbehåll till kronoböndernas fördel; Tripp och hans rätts innehafvare skulle dock icke dess mindre, så länge förpantningen räckte, hafva mot bönderna ägt all Kronans rätt att dem uppsäga, antaga och dem affordra sådana vilkor, för hvilka landbönder kunnat erhållas.
Med anledning af hvad jag nu anfört och då, om ock rättvisan kräft att Staten öfvertagit hela båtsmans-beklädnaden, lika väl som hela soldat-beklädnaden, tillgångarne nu redan äro så hårdt anlitade, att sådant ej nu torde kunna ske, anser jag mig, enär 5:te hufvud-titeln redan är reglerad, böra föreslå: att Rikets Ständer, för att bereda rustoch rotehållare vid båtsmans-hållet en lindring, beräknad efter o R:dr R:mt för hvarje rusthåll eller rote årligen, utgörande för 5,686 effektiva rusthåll eller rotar, 28,430 R:dr, anvisa ett årligt kreditiv tlil sistnämnde belopp å Riksgälds-kontoret, för att af Kongl. Maj:t användas för lindring i tungan af båtsmännens beklädnad, på sätt Kongl. Maj:t finner tjenligast, dervid dock lindringen icke borde tillkomma någon, som icke ingår med Kronan aftal om dess öfvertagande af beklädnaden, enligt Förordningen den 28 December d 848» 14 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoitets Memorial M 49. Aok. till Erp.-Utak. den 1 Febr. 1858, kl. 10_f. m. Memorial.