Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den granskning, det remitterade förslaget i Högsta Domstolen undergått, har derstädes blifvit anmärkt (Protokollet pag. 11) vatt det blefve här, likasom vid andra i förslaget förutsatta fall, of vigt, att genom författningarne noga bestämdes, hvarest ett fartyg kunde anses hafva sitt rätta hemvist; men att härom intet funnes stadgadt». Men vid ärendets föredragning inför Kongl. Maj:t i StatsRådet den 17 Februari innevarande år, har H. Excellens Herr Justitie-Statsministern till Protokollet förklarat: »att, på sätt i Högste Domstolen vid § 42 föreslagits, medelst en lagbestämmelse angifva hvarest ett fartyg skulle hafva sin hemort, varit förenadt med sd stor svårighet, att det ansetts böra undvikas; och då det dermed 8 Särskilda Utskottets Betänkande JM 2. afsedda ändamål kunnat vinnas genom en förändrad redaktion af de §§, tom ursprungligen förutsatte dylika bestämmelser, hade en omredigering af dessa §§ egt rum.» Den förändrade redaktionen igenfinnes i §§ 41, 42 och 127 i det Kongl, förslaget och består deruti, att bestämmelsen »i den ort der fartyget är hemma» (eller »icke är hemma»), som i §§ 42, 43 och 130 af det remitterade förslaget förekommer, blifvit ändrad till: »den ort der fartygets angelägenheter af rederiet sjelft besörjas». Men dessa §<§, efter deras lydelse i båda förslagen, afse dock hufvudsakligen förbud för befälhafvare!!, att A viss, ehuru ej namngifven, ort ingå aftal å rederiets vägnar, och utgöra följaktligen undantag från den allmänna föreskriften i 43 §:n, alt »för fullgörande af de aftal, befälhafvare i sin befattning med annan ingur, svare redarne så långt fartyget med dess tillhörigheter och frakten räcker.»
Prot. VII. B. II. Afd. 28. 434 Den 2 a Junit e. m. •Frälset. Deltagande deri berättigade fordons hvar och en till delagtighet i FrälseStåndets privilegier. Till de första sammankomster, der Konungarne med Adeln öfverlade, och hvilka man oftast finner utsatte särskilt lör hvart Landskap, vid tillfälle af de årliga mönstringar^ ne med FrälseRytteriet, infann sig hvar Frälseman, och Adelns Representation var således ursprungligen mangrann. När Gustaf II Adolph gaf Adeln Riddarhus och Riddarhusordning, bibehölls deruti Också detta mangranna infinnande till Riksdagarne af hela Adeln, men han fördeldte den efter härstamningen i Ätter, så att alla, som hade samma namn eller samma vapen, skulletillhöra en Ätt, och hvarje Ätt, vare sig starkare eller svagare, blott utgöra en nummer; och äga en röst. Sedan således all Adel in^ funnit sig vid Riksdagens början, skulle hvar Ätt inom sig välja sin hufvudman, eller den som skulle föra Ättens talan, de öfriga fingo likväl ändå alltid vara med vid öfverläggningarne, ehuru icke deltaga deri. Fanns inom Ätten ingen till hufvudman skicklig, fick äfvenledes genom val Fullmägtig antagas af annan Ätt. Sedan under den så kallade frihetstiden, och i de stadgar, som då utkommo, fixerades detta val af hufvudman till den äldsta af Ätten; då uppkom den nuvarande Capitis-rättigheten, samt rätten endast för hufvudman att sätta Fullmägtig.
Genom de 35 tillfällen, sorn i sednare tider alltmera yppat sig att kunna erhålla anvisningar och vexlar å alla orter, der banker eller afdelningar af sådana äro förlagde, hafva Riks-Bankens sedlar å de högre valörerna erhållit minskad omloppstid och de af denna Banks sedlar, hvilka skulle uppfylla rörelsens behof i såväl hufvudstaden, som orterna, undanträngas af de enskilda Bankernas sedlar å motsvarande valörer; enär dessa bankers närmaste intresse är att uppsamla Riks-Bankens sedlar och ersätta dem med egna sedlar, ett undanskjutande af Riks-Bankens sedlar, hvilket .vunnit den utsträckning, att, i vissa orter, sistnämnde sedlar endast med svårighet kunna erhållas, icke ens vid uppbärandet af medel hos Statens offentliga myndigheter. I)å likväl obestridligen Riks-Bankens sedel gör flera liqvider, än Privat-Bankens eller med andra ord kan användas vid liqvider, der enskild banks sedel icke emottages, måste, i synnerhet för den mindre bemedlade delen af allmänheten, häraf uppstå olägenheter, hvilka böra afhjelpas och undanrödjas. För Riks-Banken och realisationen verkar, såsom nyss är nänindt, undanträngandet ur rörelsen af Riks-Bankens sedlar ofördelaktigt och kan blifva af verklig skada vid en tid, då, till följd af conjunctur och andra förhållanden, penningar strömma ur landet, emedan då äfven de mindre sedlarne bana sig väg till Banken, för att der förbytas till silfver, som från landet exporteras. På grund häraf och under åberopande i öfrigt af de flerfaldigt skäl, som vid föregående Riksdagar utvecklats och föranledt beslut af Rikets Högloflige Ständer om förbud för de enskilda bankerna att utgifva sedlar å lägre valörer, hemställa Revisorerne, att Rikets Högloflige Ständer täcktes å nyo taga i öfvervägande, huruvida icke dylika banker, hvilka hädanefter undfå octroj, må förbjudas att utgifva sedlar å lägre valör, än Tio R:dr R:mt.
chaelson och Benedichs efterskänkt, och Handelshuset derutöfver godtgjordt för bevisliga utrustnings-omkostnader, saint att Styrelsen mindre välbetänkt inlåtit sig i handelstransactionen, och att man den 14 Junii var så litet bekant med politiska verldsförhållanden att man då ej mägtade beräkna de senare inträffade verkningarna; Hvarförutan Motionairen ingått i ytterligare utveckling af hvad han förut anfört rörande den, genom rådgifvande åtgärden till Kongl. Brefvet den 29 October 1825, tillstyrkta öfverträdelse af Tryckfrihels-Förordliingens Grundlagsbud, 4:o Bonde-Ståndets Remiss af den 11 Maji, på Casper Wijhnans från Upsala Län anmärknings-anledning mot de Konungens Rådgifvare, som år i8a5 i rådslagen deltagit, väsendtligen af det innehåll, att, änskönt, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 22 Februarii 1825, fråga uppstått om försäljning blott af Krigs-Skepp, öfver 2 5 år gamla, de sålda fartygen icke dessmindre varit i det närmaste totalt förbyggda eller satta i godt stånd åren 1819 och 1824, samt att Skeppet Gustaf den Store, försåldt under det förändrade namnet Försigtigheten, blifvit i November månad 1824 från Skeppsdockan uttaget, efter förbyggnad och 6 Constituthtts-\Jt skottets Memorial. n:o. 29. förnyande, hvadan det af Yärderingsmäilnen kallas ett yackert, godt och alldeles nytt Skepp; att försvarsverkets tillhörigheter af så tjenstbar natur icke bordt, på sätt som skett, afyttras, och att, då, jemlikt 77 §.
Vidare har Utsk. noga undersökt och erfarit, hvad äfven förut är vitsordadt, alt Ölandsboerne, då Öland utgjorde en kronopark, hade fullkomlig nyttjanderätt till liela utmarken; att denna nyttjanderätt visserligen blef inskränkt, derigenom att ohägnad inträffade till följd af hjortars och vildsvins införande på ön; men genom K. brefvet af 1802 är denna olägenhet afhjelpt, då kronojagtparkerne upphörde och Öländningarne inträdde i deras dem af ålder medgifua rättighet att fritt begagna all mark, som icke förut var inhägnad af redan skattlagda hemman. Då nu en skattläggning skett, icke på grund af Öländningarnes ursprungliga begäran, ulan emedan de af flera omständigheter dertill öfvertalades, och vid den nya skattläggningen dem fråntogs den betesmark, som förut varit dem upplåten till allmänt antagande, måste en hvar genast inse , att en stor obillighet in träd t mot det förhållande, som var att rätta ojemnlieterna. Jag har förut medgifvit, att lagligen äga visserligen icke Ölandsboerne någon rätt att återfordra den rättighet de förut ägt; men här äger en stor skilnad rum mellan det lagliga och det rättvisa. Det rättvisa är här det billiga; och derpå är det, sorn StatsUtsk. grundat sitt tillstyrkande, väl betänkt, att Ölandsboerne icke skulle i annat fall komma i åtnjutande af någon större fördel, utan tvertom deruti lida förminskning, dåde, pa sätt Utsk. antydt, bevisligen varit i åtnjutande af vida större förmåner, än de nu skulle komma att åtnjuta, sedan odlingsbara mässar och kärr blifvit fråntagna, deraf nyhemman mot särskild åsatt ränta uppkommit, och den öfriga utmarken är af beskaffenhet att inhägnad deraf icke lönar mödan. En gammal karta på 1600-talet bevisar att en sådan fördelning af utmarken redan då ägde rum; den är på kartan aftecknad, men det tiar redan från den tiden icke varit någon vinning att tillegna sig den äganderätt deraf, sorn genom denna afmätning var afsedd.
Till remitterande företogs Herr af Vhrs , sistlidne Plenidag på bordet lagde, Dictamen, hvarvid Grefve Rosen, Axel, uppläste följande : Enär Herr Directeuren af Uhr för godt funnit att uti sitt den 4 April uppläste Dictamen motsäga flera af de anmärkningar , jag trott mig böra framställa emot det yttrande 168 Den 13 April. till Protoeollet , som samme välde Ledamot den 29 sistlidne Ma's uppläst i detta Stånds Plenum, tinner jag mig föranlåten att ännu en gång utbedja mig Höglo!!.- Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på det ämne, hvilket Herr Directeuren af Uhr och jag betrakta utur så olika synpunkt. Min tanka har aldrig varit att ursäkta missbruk, hvilkas utöfvande det är min pligt, både som Embetsman och Medborgare, att afsky och beifra, derföre har jag uti mitt senaste Dictamen till Protoeollet, långt ifrån att yttra en slik^villosats, endast med skäl, styrkte genom facta, sökt bestrida vådligheten af en oinskränkt jSIedevlagsfrihet i Götheborg, samt ådagalägga, att ej dålig Cours föranledes af denna handelsgren, och att tvärtom flere högst betydlige förmåner tillkommit Fäderneslandet genom de sednare årens utvidgade trafik i lötheborg, hvilken åter varit en följd af den dervarande Nederlagshandeln, som ditlockat eljest uteblifne Speculanter och Capitaier, och tillika beredt ett hitintills i Sverige okändt mercantilt förhållande. Det skall, likasom förra gången, blifva med strödda skäl, jag får äran inför Höglofi. Ridderskapet och Adeln styrka mina satser; ty att uti en systematisk afhandling utbreda mig öfver allt, hvanill discussionen gifver anledning, vore upptaga Ståndets dyrbara tid till en grad, sorn icke är svarande emot de gränsor, yttrande till ett Protocoll förutsätter. Den 13 April. 169 Efter denna korta ingress öfvergår jag nu till ämnet:
StatsUtsk:s mening är nemi., att bestämda statsutgifter icke skola anvisas pä obestämda tillgångar. Hr Frih. Silfverskjöld har haft godheten enskildt upplysa mig derom, att hans afsigt med uppskofvet icke var någon annan, än att, i händelse B.. St. skulle besluta, att de g4,ooo r:dr, hvarmed statsbristsumman, enligt R. o. Ad:s genom votering nyss fattade beslut, kommer att ökas, skola uppföras på stat, desamma, såsom icke innefattande en bestämd statsutgift, enär de äro beroende deraf, huruvida spannmålspriset uppgår lill det bestämda medeltalet eller ej, måtte såsom en slags eventuel utgift anvisas på statsverkets eventuella inkomster, eller öfverskotten. Men då jag frän den speciella händelse, Frih. Silfverskjöld förutsätter, icke kan hemta någon anledning att frångå principen, kan jag icke heller frångå mitt yrkande af bifall till Utsk:s tillstyrkande i denna punkt. Frih. Boye: Ämnet har tvenne frågor: en invändningsfråga och en hufvudsaklig. Den förra frågan, eller Frih. Silfverskjöld* uppskofsbegäran, är då den, vi först skola afgöra. Då jag nu går att ånyo yttra mig i detta ämne, qvarblifver jag vid den tanken, att vi förfara försigtigast, då vi uppskjuta med principfrågans afgörande, intilldess de dispositioner blifvit tagna, som visa, huruvida vi äro i till - D c n 8 A n g 11 s t i f. ra. a3g fälle att antaga principfrågan eller icke. Derigenom, och endast derigenom, kunna vi hafva fria händer. Hvad hufvudfrågan angår, vill jag visserligen, att man handlar efter grundsatser; men då man har misstroende till sig sjelf att handla klokt, fordras, att grundsatserna äro kloka och icke omedborgerliga, absurda. Här kan icke vara fråga att, utan urskillning, ingå i någon pröfning; och förbehåller jag mig rättigheten att använda urskillning, så frågar jag, hvarföre jag skall binda händerna på mig?
Jökuln kastar eld dess förr slocknar han. Du har stört min frid för evigt gå och låt mig glömma dig! Vill du veta hvad silfverfalken med bandet betyder? Det är den vilda flickan som jag skall tämja. Du! Gå, innan jag hatar dig! Mig har ännu ingen böjt! Vilda blod än sjuder det af vikingaGUNNAR. GUNLÖD. GUNNAR. GUNLÖD. GUNNAR. GUNLÖD. Göm henne väl! VALGERD. GUNLÖD. Nej, jag måste tala jag kan icke längre När såg du en mor, som icke visste sin dotters hemlighet? Hvem har sagt dig min? Torka af dina tårar! Paus. VALGERD sträft. GUNLÖD. VALGERD. O, låt mig gå ut på fjellet till stranden här är så qvaft! Gå upp på loftet så får du vara ensam! VALGERD. GUNLÖD. 215 EN TRÄL inkommer. VALGERD. TRÄLEN. VALGERD tar blosset och går hastigt till venstra vindögat, hvilket hon öppnar man hör lurar utanför. Hvad vill du? Jarlens lurar höras utom skären och stormen har vuxit! Har mörkret fallit? VALGERD. TRÄLEN. Paus. Du slog mig, Thorfinn jag svär att hämnas jag skall åtminstone förödmjuka dig med en välgerning. GUNLÖD, som obemärkt af Valgerd infrommil, faller henne om halsen. VALGERD brydd. GUNLÖD. Går. Ja, och ett hiskligt mörker! Skicka ut en snäcka två så många som finnas. Alla snäckorna äro ute på jagten! Tänd upp vårdkasar! GUNLÖD. TRÄLEN. TRÄLEN. GUNLÖD. Tack, moder! Har du ej gått Nu kan jag gå Du ropar på hjelp, du starke man, som alltid halp dig sjelf. Lurstötar. Hvar är nu din kraft hvart tager ditt kungarike vägen? En väderil skakar luckan och släcker blosset.
"Då, under granskningen i Kongl. Krigs-Kollegii FortifikationsAfdelnings Revisious-Konlor af i838 års F01 tifikations-räkenskaper för Carlsborg, anledning föiekom, det åtskilliga ändringar af z flertal uti verifikationerna till nämnde års Kassaräkning öfver extra statsanslaget för berörde fästningsbyggnad blifvit verkställda, och efter det, till närmare utredning af föi hållandet härmed , jemförelse blifvit anställd mellan de vid räkenskaps-vei ifikationerna fogade Extrak ter och de från Carlsborg i sådant ändamål infordrade Arbets-Hufvud journaler , snut dervid förefunnits, alt dagsverkenas antal på en del Extiakter var upptaget utöfver hvad berörde Journaler innehöllo , och att aflöningsbeloppen derigenom blifvit, till Ktonans förlust, ökade, anmäldes förhållandet hos Kongl. Ki igs-Kollegium , som i anledning deraf, den 18 November i83i), beslot, all undersökning på Carlsborg skulle anställas af vedel börligen förordnad Kligs-Rätt; hvarjemte Kongl. Kollegium, ej allenast anmodade dels JustitieKanslersEmbetel att utse och förordna Aktor, till utförande i detta mål af Kongl. Majus och Kronans talan samt att dess lätt bevaka, dels ock Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län, att, till Kongl. Majus och Kronans säkerhet, med qvarstad belägga all Fortifikalions-Redogöraren Hallstiöm tillhörig egendom, fast eller lös, utan äfven anbefallde Fortifikations-BefäJbafvaren p>å Carlsborg att genasl skilja Hallstiöm från all befattning med uppbörd och redovisning af Forlifikationsmedlen , samt inventera Kassan, med hvad mera Hullström om händer haft, och för tillfället antaga — 173 — en pålitlig person alt, på For tifikations-Befälhafvareris ansvar, bestrida Hallströms tjenst, intilldess annan Redogörare kunde blifva af Kongl. Kollegium förordnad.” "Till följd af sistberörde föreskrift anmälde Fortifikations.
Ridderskapet och Adeln behagat till ConstitutionsUtskottet remittera en anledning till anmärkning mot föredraganden af KrigsÄrenden och dervid låtit, i förseglat Convulut, foga ett af Herr Curry Gabriel Treffenberg undertecknadt Memorial, hvaruti han med förmälan om den af föredraganden begångna förmenta olagliglighet, att hafva 2,'ne särskildta gånger, vid föredragning till bortgifvande af lediga Lieutenantslönen på Kongl. Södra Skånska InfanteriRegementets Stat, försummat infordrandet af den närmast till Lön berättigades skriftliga afsägelse och contrasignerat Fullmakter å Lön för Personer titan behörigt anspråk dertill, yrkat att föredraganden, hvilken härigenom skall tillskyndat Herr Treffenberg, såsom vid begge förrberörde tillfällen utesluten, betydligt lidande, måtte ställas under tilltal inför Riks - CdnstitutionsUtshottets Betänhanden. 121 RiksRätt och förpliktas till det ersättningsansvar 2 mom. 5 §. Ansvarghets-Lagen, med hänvisning till 12 jf. i Cap. Rättegängs Balken, stadgar. Af StatsRåds Protocollen i de delar, som utgöra ämnet för anmärkningen, inhemtas endast att Regementschefens, af vederbörande Brigad Chef insända underdåniga förslag tili återbesättande af åtskilliga, äfven i Lieutenantsgraden, lediga Officers-beställningar, vid Södra Skånska Infanteriet, blifvit i vanlig ordning anmälda och bifallna. Då således SlatsSecreteraren föredragit oell tillstyrkt ett ej klandradt eller öfverklagadt. Förslag; då den prejudice Herr Treffenberg tilläfventyrs må hafva lidit, mäste tillräknas Regementsoch BrigadChefen, och då ändtligen StatsRådets Pro tocoll, sjelfva föremålet för Utskottets granskning och väsendtliga ledningen för dess omdöme, vid intetdera tillfället ens upptager Herr Treffenbergs namn, än mindre utsvisar att han blifvit olagligen för* bigången, finner Utskottet icke heller något ansvar kunna Föredraganden, i och för Bihang till R.
Jag tror mig med säkerhet inse, att mången, sorn beredt sig på brännvinstillverkning, i brist på möjligheten att på förhand anskaffa de, relativt lill dess omständigheter, höga skattemedel, par surprise, blir utestängd från dess eljest lagenliga rättighet. Någon afsigt med denna del af förslaget är svårt att inse, om ej den, att på en försåtlig väg söka utestänga den mindre bemedlade från en eljest påräknad rättighet. Vöre detta dess syftemål härmed, beklagar jag de lagstiftare, som ej kunnat uttänka en ärligare mesure att vinna ett allmänt önskadt ändamål, nemi. inskränkning i fabrikationen. Vidare fäster jag mig vid den del al beska tlningsfrågan, som vidrör den progressiva förhöjningen för all med ånga bedrifven redskap, antingen verket står inuti ångapparaten eller, derifrån skiljd, uppvärmes medelst ett ångrör. Dan förstnämnda utvägen anser jag fortskynda 5o å 60 proc., då den sednare icke fortskynda!' averkningen mer än hälften deraf ellef med 25 å 3o proc. — en omständighet, som jag anser Utskm böra fästa sig vid, till undgående att ej dessa sednare antingen upphöjas lill den förra egenskapen eller afläggas, för att återgå till den brännvinspannan immediat med eld uppvärmande egenskapen, hvaraf härflyter ej allenast en betydlig förlust i brunn* malerialier, utan därtill en ganska betydande kostnad, orsakad genom flera på eli bränningsår sönderbrända pannhotinar. Inskränk hellre pannans storlek, än all inleda fabrikanten genom haltoch ändarriålsfösa stadgande!! lill onödiga kostnader, nu en följd af lagstiftarens lörmyndarc-åtgäfd, men obehöflig och ej ifrågasatt, i händelse det eljest Aaturenliga fri hets-systemet gjort sig gällande, i hvilken händelse skatten äfven lämpas efter tillverkningen.
Den i 12 punkten af Betänkandet N:o 88 föreslagna reglering af Lappmarks-Eeclesiastik-Verket är af Riks-Slånden godkänd, men med det tillägg af Ridd. och Adeln samt Prcste-Ståndet, ”att ingen rubbning må ske med Collectmedlen, hvilka hädanefter som hittills må uppbäras och till Consistmium i Hernösand insändas”. Och anser Utskottet sig destohellre böra inbjuda Borgareoch Bonde-Stånden att om detta tillägg sig förena, som detsamma öfverensstämmer med hvad Utskottet uti det af dessa RiksStånd gillade Betänkande JNT:o 221 yttrat, eller "att Utskottet ingalunda lagt hinder i vägen för Collectmediens fortsatta beviljande och Öfverlemnande lill disposition af Hernösands Consistorium”. 2_{;o Borgareoch Bonde-Stånden hafva godkänt 1 Side punkten af Betänkandena Niris 88 och 221, innefattande afstyrkande å Lif-Medicus Doctor Ekströms motion, om ett årligt anslag till rese-understöd för utmärkte Vetenskapsmän; men Ridd. och Adeln samt Preste-Slåndet hafva deremot ogillat berörde punkt och beslulit, att ett anslag af 5333 i-3:dels Rdr skall beviljas till rese-understöd åt utmärkta Vetenskapsmän. Utskottet får först föreslå, att något af sistnämnde Riks-Stånd förenar sig om antagandet af Utskottets förslag, men, så vida detta icke bifalfes, tillstyrka omröstnings anställande öfver följande proposition: Den, som bifaller XJtskottets förslag, innefattande afstyrkande å väckt Stats-Utslcoltets Memorial IV-o 25 o. motion, om «tt ärligt anslag till rese-understöd åt utmärkta Vetenskapsmän, rostar < Ja; Den clet ej vill, Nej; Vinner Nej, kommer ett anslag af 5333 i-3:dels Rclr att för berörde ändamål å Siat uppföras.
I betraktande deraf: att i afseende å det betydliga antal kyrkohemman, för hvilka i laga ordning tillkomna bestämmelser om egandeoch dispositionsrätten dertill ännu saknas, grunderna för bedömandet, huruvida sådan rätt bör tillkomma Kronan, kyrkorna eller presterskapet, hufvudsakligen måste hemtas ur de i Danska och Svenska arkiven befintliga handlingar från eller närmast efter den tid, då Halland var en Dansk provins, hvilka handlingar, såsom i flera delar ofullständiga, hvarandra motsägande och tillika föranledande till olika begrepp om deri förekommande anteckningars och termers betydelse, icke kunna bibringa full visshet om förhållandet med egandeoch städselrätten under nämnda tid; att hvad särskildt Lunds Landebok beträffar, den osäkerhet om rätta förståndet deraf, som innan Öfver-direktören Falkmans afhandling i ämnet från trycket utkom, visat sig hafva egt rum vid pröfningen af tvister om kyrkohemmanens natur, icke lärer kunna anses hafva blifvit så i allo undanröjd att, oafsedt det förhållande att Landeboken hvarken blifvit underskrifven eller undergått granskning af behörig embetsmyndighet, lagligen skulle kunna förordnas att, enligt Kammar-kollegii mening, Landeboken skall egaj vitsord och alltid förstås och tillämpas så, som den af Öfverdirektören Falkman blifvit tolkad; att tvister om eganderätt till de kyrkohemman, hvilka, utan stöd af laga kraftvunnet beslut, blifvit för kyrkors räkning utarrenderade eller annorlunda disponerade, möjligen skulle leda till minskning af den inkomst, som kyrkorna nu från ett eller annat af dessa hemman hafva att påräkna, men deremot icke, hurudan utgång tvisten än erhölle, kunde lända Kronan till någon afsevärd fördel; att osäkerheten i besittningen eller farhågan för ökade afgälder ostridigt måste hos mången åbo eller arrendator verka till mindre benägenhet för odlingar eller andra förbättringar å innehafvande hemman samt att åbo eller arrendator å hemman, som genom laga kraftvunnet beslut blifvit någon kyrka tillerkändt, icke, då den årliga afgälden sättes efter hufvudsakligen enahanda grunder, hvilka nu gälla vid arrendeafgiftens bestämmande, skäligen bör förvägras tillfälle att till den kyrkojord han brukar, förvärfva sig lika rätt, som åbo eller arrendator å kyrkohemman, hvarom tvist ej uppstått; anser jag, i enlighet jemväl med Rikets Ständers, Justitie-kanslerens, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Hallands län och Biskopens i Göteborgs stift sammanstämmande mening, vidtagandet af åtgärder så väl till förekommande af vidare tvister om Kronans och kyrkornas eganderätt till ifrågavarande kyrkohemman,