Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Några ledamöter hafva visserligen i dag, 134 Pen 14 Maj. efter att hafva fått längre besinningstid, framkommit med en analys öfver förhållandet och hvad de ansett Hr Crusemg stolpe hafya menat; men denna analys är icke bindande, och om också Hr Crusenstolpe jiade menat det, anser jag dpck R. o. Ad:s värdighet fordra, att man icke upptager tiden med sådana öfverläggpingar sorn den nu å bäne va-, rande. Jag kan icke finna, att R. o. Ad. på något sätt kan förolämpas af enskilda personers yttranden, de må vara sa olämpliga som helst, och på dessa skäl anhåller jag om bi-, fall till Utsk:s betänk. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag vill icke, och jag torde ej heller behöfva, följa 2:ne värda talares, Hrr Rosenmiillers. pch Oxehufviids efterdöme att begagna detta tillfälle för alt afgifva en politisk trosbekännelse. Jag har deremot begärt prdet endast för att förklara, det mia öfvertygelse om ifra-* gavar. ämne är uttryckt { det betänk., sotn särskilda Utsk. afgifvit, och till hvilket betänk, jag altså önskar R. o. Ad:s bifall. Man har här visserligen uppgifvit, att en slump förorsakat det resultat, hvarmed Ulsk:s betänk, slutar; mendet yar ju gifvet, att en slump skulle komma alt bestämma resultatet , då ett Utsk. blifvit tillsatt af 12 personer, af hvilka 6 i afseende på sjelfva hufvudfrågan hyste rakt motsatt åsigt emot de öfriga 6 ledamöterna. Om nu Gr. v. Her-, (nansson, i stället för det af honom begångna misstaget att votera ja, då han ville votera nej, begått det andra ännu mera tänkbara misstaget aD uttaga en fällande i stället för pn friande votertslapp, eller ett nej i stället för ett ja, för att förseglas och afläggas, så hade ju resultatet blifvit detsamma sorn nu.
„Säg oss hvad ni beböfva, (sade de till de fattiga och sjuka), om vi kunna, skola vi hjelpa er.“ En mjukare bädd, en sundare föda, en liten penninge-hjelp, ett förord, skänktes ömsom de behöfvande, alltid åtföljdt af milda vänliga ord, som, utsagde af tvenne de ljufvaste röster, gjorde ett intryck lika djupt som välgörande. Der som ej hjelp behöfdes, sökte de väcka åtminstone en liten glädje, små skänker åt gubben och gumman, namnam åt barnen delades ut, och dessa sednare isynnerhet, som af välgerningar merendels värdera högst de som bevisas deras sockerälskande tungor, alla små Amateurer af stoj och namnam, åtföljde och hälsade Edward och Ellna ständigt med gälla fröjderop. Man varnade deras mor för de missbruk, som så mycken godhet kunde åstadkomma. Hon svarade: „Låt oss ej vara så fruktande: ett enda tillfälle att göra godt förloradt, hvilket lätt genom misstroende händer, är en oersättlig förlust. Jag medger, att genom för liten försigtighet, vi kunna stundom blifva bedragne af andra, men genom för mycken bedraga vi oss sjelfva. Och sedan – om ni visste hvad jag känner, då jag hör hvarenda mun välsigna mina barn! Om man ville tacka Edward och Ellna rätt efter deras sinne, så skulle man säga till dem: „jag är bättre nu, mina plågor äro lindrigare;“ – eller, „jag är gladare och lyckligare;“ – eller, „Gud är god, han låter oss ej misströsta;“ – då uppfylldes deras hjertan af den renaste glädje, och de tackade Gud. Ej blott till den fattiga och mindre bildade folkclassen sträcktes deras lyckliga bemödanden, deras välgörande omsorger; och ej allena sorgen med tårar, smärtan som ropar, sökte de lisa. Dessa tysta bekymmer, denna tärande oro, dessa små men odrägliga plågor, lika tusende knappnåls-stygn, dem man ej gerna erkänner, och som pina desto mer, – alla dessa vedervärdigheter, som hänga som kedjor vid den fina och bildade verldens slafvar, anade de och ville och sökte med förbarmande händer lätta.
V i tro dock, att orsaken härtill i hufvudsak kan s ö k a s däri, att det s a k n a s exempel från de något högre samhällslagren, och att h o s somliga någon liten fåfänga får göra sig för mycket gällande på de s a n n a fördelarnes bekostnad. Slutligen kan tilläggas, att i handeln n u m e r a för billigt pris — 2 ä 3 kr. Äfven denna omständighet bör i väsentlig grad bidraga till hämtningsidéns tillämpning i stor skala. K. Vi behöfva, att m ä n n i s k o r känna för o s s, mer än att de handla för o s s. George Eliot. IDUN 62 En reformfråga för dagen. len sibiriksa vinter, åt hvilken vi för närvarande ha att glädja oss, leder tanken osökt på en sak, som ganska nära berör äfven damerna, och det är frågan om herrarnes sätt att hälsa genom hattens aftagande. Visserligen har man i dagarne i flere tidningar sett uppmaningar från damer till herrarne, att dessa skulle nöja sig med militärisk honnör, men jag undrar, hur många damer skulle, när det komme till praktiken, vara belåtna med en dylik hälsning af » civile ». Och dock finns det ingenting, som talar emot en sådan reform. Att hälsa genom att taga af hatten är ju bara ett mod, och när ha väl damerna varit rädda för att afskaffa ett gammalt mod? Detta hälsningssätt är för öfrigt icke så gammalt, att det därigenom har någon häfd för sig. I det sextonde århundradet fann den mest höflige europé ingen anledning att hälsa på en dam på gatan genom att riskera en förkylning af hufvudet. Han ansågs det oaktadt lika litet barbar som den oriental nu för tiden anses ociviliserad, som icke lyfter på sin turban till hälsning — emedan han just i hufvudets betäckande ser den verkliga vördnadsbetygelsen. Hälsningsformen är en produkt af modet, beroenda af de mest olika omständigheter, måhända med undantag af förnuftets b u d; ty eljes skulle människorna i den varma Orienten för längesedan ha föredragit att lyfta på turbanen till hälsning, under det att nordens invånare, hälst nnder vintern, för länge sedan skulle ha fått idén att behålla hatten på.
Imedlertid förhåller det sig ofta icke så. Alla stora händelser förberedas genom en föregående mängd af små, och alla allmänna inre vådor leda sitt upphof, icke fran en olycka eller ett misstag, utan Den 20 Juni'. 35^ titan ifrån flera sådana. Svårigheten ligger uti att utreda måttet för hvarderas verkan, tiden da de börjat, samt sättet huru de under olika perioder fortfarit att verka. När detta är funnet,' har man ock merendels funnit botemedlen. Statens skador läkas då man undanrödjer de orsaker, sorn dem vållat. De anstalter, som i sådanf ändamål vidtagas, böra vara stadigvarande. Dert enskilte Medborgarens lidande fordrar en sär-1 skild uppmärksamhet. De steg som tagas till dess upprätthållande eller räddning äro ögonblickets, oell upphöra då behofvet upphört, af hvilket ds blifvit framkallade. Lifligt kännande den bedröfliga ställningen i dé flesta Provinser af Riket, möttes Riksens Ständer, vid början af sina öfverläggningar, hvarken med en förberedd Öfversigt af dess orsaker, eller med någon Plan till afhjc-lpandet af dess följder. Utan ledning af någon förarbetning från de Administrativa Auctoriteternas sida, nödgades Nationens Representanter, såsom ett vilkor för möjligheten att kunna stadga sitt omdöme i flera af de öfverläggnings-ämnen, Konungens vishet dem förelagt, eller Nationens högt yttrade Önskan för dein utmärkt, från spridda håll söka upplysningar, som hoppet lofvat dem att finna samlade vid deras hitkomst. Saknaden af dessa, dubbelt känbar för ett folk, till hvars Litteratur Fäderneslandets Statistik knappt ännu börjat att kun - -\ Den 20 Juni. ko/.na räknas; för ett folk, som i sitt nyss började bemödande att med uppmärksamhet följa Administrationens oeconomiska eller cpmmérciella anstalter, motarbetas genom underlåtenheten af dessas fullständiga och iner! tiden fortgående offentliggörande; denna saknad, vådelig i hvad den bidrog att fördröja afhjelpandet af den allmänna förlägenheten, påkallade vidtagandet af ett utomordentligt steg) pcb upprättande? af detta Utskott beslöts.
för mitt, och tror stadeligen att de mångas blod, det jag nödtvungen gjutit för min konung och min trohet, icke skall falla på mitt hufvud, utan på dens, som allt detta elände vållat, och på dem, som varit uppviglare och förfört den okunnige allmogen. Och just J, herr Johannes, som här pöser inför mig, liksom om det vore prestens kofta, och icke hans hjerta, som gjorde honom helig, J hafven varit en af de värsta.” Äfven med presterne blef slutet af förmaningen detsamma, som med bönderne. Mot högtidligen afgifvet löfte om att hädanefter förhålla sig troget och stilla, fingo de alla sin frihet att återvända hem, endast herr Johannes Slurk straffades med att få hos sig en mängd knektar förlagde, emedan han ej ens nu visade någon håg att foga sig. Det led mot våren. Klas Fleming hade återkommit till Åbo, sedan nu äfven de många spridda uppresningarna i olika trakter af landet efterhand blifvit dämpade och strängt bestraffade. Hertig Carl och hans anhängare utöste nu öfver Fleming all deras vredes bitterhet. Köttmånglaren, blodhunden, voro de vanliga benämningar, hvarmed han omtalades, och hvarje i striden fallen bonde omtalades, som ett nytt bevis på hans blodgirighet och tyranni. I ett bref från denna tid säger Fleming huru, oaktadt böndernes löfte att förhålla sig stilla, de dock, eggade af prester och andra hertigens ombud, åter rest sig, huru de vildt härjat och huru de sedan i striden mot krigsmännen kommit till korta, och beklagar bittert, att sålunda många hundrade menniskor blifvit ihjälslagna, hvilka, om de icke blifvit förledde, skulle hafva i lugn sutitt i sina hem. En af hertigens män yttrar härvid med salfvelse: ”se huru många herr Klas sjelf säger sig hafva slagit ihjäl!” Som vanligt hållande alla styrelsens trådar i sin hand tillbringade Fleming nu en kort tid i Åbo under arbete åt många håll. Otaliga bref, som ännu finnas qvar, bevittna hans rastlösa nit och verksamhet, och deraf ganska många uppsatta och skrifna af hans egen hand.
Hvar som, i uppsåt: 1. att lägga Sverige eller Norrige under främmande makt, eller från något af dessa Riken söndra en dertill hörande del eller besittning; eller 2. att bryta Rikenas förening, eller med våldsamma medel upphäfva eller ändra den emellan Rikena stadgade föreningsform, eller någon af deras grundlagar; eller 3. att Konungeu lif eller frihet beröfva eller honom från thronen uttränga; eller 4. att Thronföljare eller annan Prins, som till thronen arfvinge är, lifvet beröfva, eller någon af dem från thronföljden utestänga; gör uppror eller annan gerning, den der innefattar uppsåtets fullbordan eller försök dertill; en sådan förrädare miste lifvet eller dömes, der faran ringa var, till straffarbete på lifstid. 2 §. Har stämpling till förräderi, som i 1 § sagdt är, blifvit gjord, utan att förräderiet till försök kommit; då skall anstiftare af stämplingen dömas till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år, eller, der faran ringa var, från och med sex till och med åtta år. Deltagare i sådan stämpling varde dömd till straffarbete i högst åtta år. 62 3 §. Har någon, muntligen inför menighet eller annan folksamling, eller i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, uppmanat till förräderi, som i 1 § sagdt är; dömes, när uppmaningen ingen straffbar verkan hade, till straffarbete i högst sex år. Samma lag vare om den, som annans skrift utspridt eller utsprida låtit, att dermed komma sådant förräderi åstad. 4 §. Bär Svensk eller Norsk man vapen mot något af de förenade Rikena, eller mot någon med dem i krig förbunden makt; miste lifvet. 5 §. Har Svensk eller Norsk man, genom uppmaning, eller eljest uppsåtligen, förmått främmande Makt att med krig anfalla de förenade Rikena, eller Makt, som med dem i krig förbunden är; miste lifvet. 6 §. Svensk eller Norsk man, som 1. till främmande
R301; B. III. 274 395, 463. A. 468, 469, 518 519, 522, 523, E. 638, IV. 47. (se tillika Banko-Utskottets Utlåtande N:o 17.) —, se för öfrigt under rubrikerna: jernbana, jernväg, jernyägsanläggtiing, jernvägsbyggnad m. fl. Statens medverkan för åstadkommande af tillverkning inom landet af jernvägs-materiel, angående: B. IX. 165- 366; X. 4, A. 4: E. XI. 3. Statens tjenstemän, angående upphörande af alla sportler till dem; B. X. 64 158 A. 158. Statistiska Central-Byrån, angående inrättande af en så kallad Kalkvlatorstjenst vid —; motion af Friherre Ulrik Adolf Marcks von . Wurtemberg: se Motioner. Statistiska tabeller, angående förändring i sättet för upprättande af dera som nu i Justitiae-Stats-Expeditionen uppgöras: B. IX. 148. 178, 288. A. 300. Stats-anslaget till Kongl. Theatern, angående dess upphörande och Theaterns upplåtande åt enskilde: B. VIII. 270, 375, A. 375. Stats-bidrag, angående utbetalning deraf till ett vägförbättringsarbete. som icke blifvit inom behörig tid påbörjadt: IV. 516; R. V. 11; B. XIII. 90. 165, 219, A. 219, E.'35I. Stats-Departement, angående gemensamma öfverläggningars hållande rörande de hvilande grundlags-förslag, sorn afse inrättande af ett nytt sådant samt tillökadt antal af Stats-Rådets Ledamöter; inbjudning till Med-Stånden från Vallofliga Borgare-Ståndet: se Inbjudningar. — —, angående ett nytt: se Regerings-Formens 5:te och 6 te gg.
Engelbrekts, Gustafvernes och Carlarnes historia bära härom de kraftigaste vittnesbörd. Genom tillämpning af de grunder, Utskottet nu tillstyrkt, skulle denna princip i icke obetydlig mån frånträda?. Visserligen har Utskottet för frivillighetens befrämjande tillstyrkt en ersättning af en Riksdaler per vapenöfningsdag för dem, som sjelfmant erbjuda sig till beväringssoldater — ett tillstyrkande, sorn äfven vi biträdt; men då Utskottet fixerat en viss summa af beväringssoldater, som årligen måste vapenöfvas och ställas i arméens leder, så återstår, efter det framlagda förslaget, ingen annan utväg för detta antals uppnående, sedan frivillighoten tagit slut, än att tillgripa lottdragning om de medborgerliga skyldigheternas fullgörande. En sådan grund för fördelning af de allmänna pligterna torde vara föga förenlig med Svenska folkmedvetandet och föga välkommen för Sveriges folk. Det är vigtigt, att försvarsväsendet försättes i bästa möjliga skick, men det är också vigtigt, att detta sker på ett sätt, som icke framkallar ett högljudt och befogad! missnöje från landets ena ända till den andra. 40 Sam matts. Lagsamt, Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Utlåtande N:o ö. Utskottet, har icke blott tillstyrkt en grundsats, hvilkens yttersta konseqvens lein nar åt slumpens afgörande, om vapenöfniugsbesväret med sina kostnader och tidspillan skall falla på den förut betungade eller på den frie, på den fattige eller den rike, blott det fixerade antalet blir fullt, utan det har gått ännu ett steg längre, än Kongl. Maj:t i den nådiga Propositionen begärt, då det icke ens velat, medgifva den öfriga beväringens befriande från den två-åriga vapenöfningen, hvilken Kongl. Maja, med hopp om den frivilliga skarpskyttesakens framgång, ansett kunna åtminstone tills vidare upphöra.
Vidtages vid detta konto behöriga ändringar och rättelser, så kommer det att utvisa vinst, i stället för förlust. Rörande kosthållningen vid Institutet, så bestriddes densamma under några år af särskildt härtill antagne entreprenörer. Detta föranledde då ofta tvister och obehagligheter, och underhållet af Institutets personal föll sig då vida dyrare och var icke så jemnt och godt, som det sedan hållits genom Institutets eget hushåll. Att det för detta skulle vara förmånligast, om bröd och dricka för behofvet kunde åstadkommas på stället, lider icke något tvifvel. Men att brygga och baka för ett hushåll af omkring 100 personer är ingen småsak samt låter alldeles icke med någon vinst verkställa sig. utan härtill lämpliga lokaler och med särskildt härtill afsatt arbetspersonal. Då nu sådana lokaler alldeles saknas vid Ultuna, har man ansett det lämpligast att efter bestämda, för året uppgjorda priser låta bemälde förnödenhetsartiklar levereras till Institutet af bagare och bryggare i Upsala, från hvilka de erhållits till samma priser, som betalts för bröd och dricka till fattigoch arbetshuset i Upsala, hvarvid sålunda väl ingen misshushållning kan anses vara begången. Kosthållet har, såsom Revisorerne anmärkt, för räkenskapsåret uppgått till omkring 23,000 B:dr för ett hushåll af 97 personer, deraf 34 lärare, tjenstemän och elever erhållit bättre kost samt 63 lärlingar, drängar Och andre arbetare vanlig arbetskost. Dagportionen har öfverhufvud för det bättre och för arbetsbordet sålunda gått till ej fullt 65 öre person, hvilket väl icke kän kallas dyrt, utan snarare billigt i förhållande till nu rådartde höga priser å de flesta lifsförnödenhetfyr. — 325 — Med tacksamhet erkänner Styrelsen Revisorernes erinran om nödvändigheten för Institutet, att få å Kungsängen uppförda arbetarebostäder jemte ladugårdshus, för att kunna behörigen sköta dervarande särdeles lofvande odlingar. Behofvet och nödvändigheten häraf har icke undfallit Institutets Styrelse, och vid dess sammankomster har denna vigtiga fråga flera gånger varit under öfverläggning, såsom protokollen öfver Styrelsens sammanträden upplysa.
Jag har förr tagit mig den friheten yttra frän delta ställe, jag sär den äran göra der ä nyo: art wjtzerligcn wi ej kunna sägas haswa grnndat wart Fäderneslands framtida wäl, kä tillfället för der wäst absolura inflytande ännn är öppet; art detta är fallet, sa wida man ej med söresattS bcflurer att i möjligaste matto Ukwidga och fullkomna förswaret, är lika sa afgjordt, som alt man endast blir fredad frän misthandlingar och anfall, dä man är i författning kunna afböja dem. Säker och wiglig är rillika den satts, att, om ej tvär önskan att grunda nationell sjelfständighet, lika lifligt syfielsätkcr ost, som den, att grunda personell, ffola wi innan kort förlora bada. Och fastän iag nu äger ett minde tillsörlitcligt hopp atr wid denna Riksdag, der grunderne till wär framrida frihet blifrv>t lagde, äfwen sä se wär framtida sjelfständighet af, Mord, hoppas jag dock att Riksens Ständer ej genom e» förhastad misströstan och för wida drifweu httöhäll ning fullkomligt aflägönar möjligheten. Jag ätcrgar nu med Ridderfikapet och Adelns Mätelse till Stats-UrsHotkekS betänkande och wagar mcd sann tillförsigt yttra mina anmärkningar, säsom stödjande sig pä bestå billiga och oswikeliga grunder. Genast wid uprepandct as de särskilte Mslilair-Star terne saknar jag Finska Arkillerie Regementes. Det skulle kun. Deir 12 December. kmilia anfts sem partisthet as mig seni sjelf Artillerist akt yttra mig i detta ämne, om ej allmänna omdömet more fullkomligt stadgadt i afseende pä detta wa» pens nödwändighet; jag häuwilar endast kill de berak, reiser om sednare kiders afgörande bamiller, der altid Artilleriet såsom kraftigt bidragande till segren bliswit ansördr, samt den nödwändighet wi altid warit uti, att till nära dubbelt förstärka denna Corps wid infallande krig.
Härvid har Stats-Utskottet inhemta!, att Kongl. Majit, enligt Nådigt Bref till Kongl, Stats-Contoiret af den a3 Januarii 1819, med afseende å framlidne, En af Rikets Herrar Generalen m. m. Herr Grefve Adlercreuts^ utmärkta förtjenster och de behöfvande omständigheter, hvaruti hans efterlemnade Enka, Fru Grefvinnan von Engeström, sig befunne, i Nåder tillagt henne ett årligt underhåll af i,5oo Rid. att från och med samma års början af besparingarne å Allmänna IndragningsStaten oafkortad! utgå, intill dess, vid nästa Riksdag, frågan om en lämplig Pension för henne kunde till Riksens Ständers behjertande framställas. Då Riksens Ständer, uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit den 28 December 1809 uttryckte Nationens erkänsla och tacksamhet för då varande General-Lieutcnanten Adler - 14 a 18 Stats-XJtskottets ereutz’s förtjenster emot Fäderneslandet samt; önskar, att dess försvarare belönas, yttrade Riksens Ständer sig vid bristande tillgångar under en tryckande Riksskuld oell utblottadt Statsverk ej fullkomligen kunna följa sin böjelse, utan måste inskränka sig till att erbjuda General-Lieutenanten någon ersättning för hvad han genom Finlands atsÖndrande, såsom der förut bosatt och tjenstgörande, af sin enskilda egendom förlorat och Riksens Ständer öfverlemnade derföre till General-Lieutenanten , dess Fru och Arfvingar uti förläning Leckö Kungsgård, med derunder lydande lägenheter och förmåner, af hvad namn och beskaffenhet de vara måtte, med undantag af tillförene dertill anslagne Kronooch Hjelpedagsverken, under en tid af 5o år, räknad från och med den i4 Marth 1810 till samma tid 1860 , utan allt slags Arrende eller afgift till Kongl. Majit och Kronan under berörde tid.
Det fåDana unDerföfningö#åtgärDcr måtte vtDtagaé, hvarigenom Delö utreDcö inqr>atteringö#tolagctu> belopp, fcrffilDt från Den öfriga tolagen, och bet för alla ©täDer, Der fåDan tippbäreö, Delo behörig controll vinneö öfver uppbörDen Deraf, få att all in# qr>arteringö#tolag varDer använD till Det DermeD affcDDa änDamål, eller inqparteringé#utgifternaö beftriDanDe; att, i följD Deraf, ©täDerna böra till ©taté^ontoret, inom tvenne månaöer från hvarje åré bör# jan, ingifva behörigen ftprfta räfningar öfver inqr»arteringé#tofag och inqr»arteringé#utgtfter för Det fövegåeuDe året; att Det blifver ålagDt De ©täDer, font åtnjuta inqt>artcrtngö#tolagö#mcDe(, famt fåDana ©tä# Der, Der inqparteringö#tolagö#uppbötDen öfverfiger fofnaDen för be# ftriDD inqvartering, att, voiD räfningarneé afgiftvanDe, öfverlemna till Statskontoret öfwecfCottet å nämnDe uppbörD; att De mebel, forn fålunDa tnfTpta, Derefter böra a De Stäber, Der inqvartering^» foftnaben ej funnat genom merberörbe tolagSinfontft betäcfaé, af (Statskontoret förDelaö i förljållanDe till Den i ^voarje Stab tvaran» De brill, l)tvarå förlott äfven må af Statskontoret lemnäs i'Dea mån, font meDlen inkomma; att början meD Denna reglering bör ftc unDer tnnetvaranDe år od) meD Det qvartal, forn infaller näjt efter
December 1851 sålunda, att för tidningar, som utkomma fyra gånger i veckan eller oftare, skulle erläggas 3 R:dr årligen för hyarje exemplar, samt för dem, sorn utkomma tre gånger i veckan eller mindre ofta, 1 R:dr 50 öre, att lika fördelas emellan postförvaltarne & afsändningsoch utdelnings-stället. Denna föreskrift syntes likväl obillig för de tidningar, hvilka utkomma mindre ofta. Då nemligen för en tidning, som kostar 20 R:dr, utkommer dagligen och orsakar dagligt besvär för posttjenstemännen, erlades i arfvode 3 R:dr, vore obilligt att halfva denna summa skall i arfvode erläggas för den tidning, hvars prenumerationspris endast utgör omkring 5 R:dr, som utkommer endast en gång i veckan och alltså förorsakar posttjenstemänen långt mindre besvär. Annu orättvisare vore detta för de tidningar eller tidskrifter, hvilka utkomma endast en eller två gånger i månaden; enär i afseende på dem missförhållandet emellan postarfvodot och prenumerationspriset blefve ännu större. Följden hade också varit, att de smärre fidningarne och tidskrifterna oftast försändes i korsband, hvilket dock icke medförde samma säkerhet och ofta föranledde missnöje och missförstånd. En mera jemn fördelning af postarfvodet skulle undanrödja anledningen till detta försändningssätt och således jemväl bereda ökade inkomster för postförvaltarne. Kongl. General-Post-styrelsen hade ock uti underdånigt memorial af den 1 December 1851 föreslagit en sådan tariff, att för tidningar, som utkomma sex gånger i veckan, skulle i postarfvode för året erläggas 3 R:dr, fem gånger i veckan 2R:dr50öre, fyra gånger i veckan 2 R:dr, tre gånger 1 R:dr 50 öre. två gånger 1 R:dr, samt för tidningar, som utgifvas en gång i veckan eller mindre ofta, i postarfvode för året 50 öre, allt för hvarje exemplar, att lika fördelas emellan postförvaltarne ä afsändningsoch ut - 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltets Betänkande N:o 8. delnings-stället.