Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Artilleri-ledamoten i Krigs-kollegium är af göromål så öfverhopad, att han omöjligen medhinner mera, hvadan billigt synes vara, att ett arfvode för denna trägna befattning utgifves. Då härtill kommer, att ingen skillnad i dispositionsrätten skäligen kan göras mellan de s. k. allmänna besparingarne på 4-de Hufvudtiteln och de besparingar, som uppkomma å vissa afdelningar inom samma titel, hvilka Kongl. Maj:t utan åtskillnad eger att till titelns föremål disponera; samt att General-fält-tygmästaren ej kan förvägras rättigheten att sjelf disponera öfver sina, befattningen tillagde emolumentcr, hvilka dessutom, hvad allmänt kändt är, och i Statsråds-protokollet af den 4 December 1849 omnämnes, användas till ”nyttiga ändamål för artilleri-vapnet”; — så, och af dessa skäl, vågar jag vördsamt hemställa, det Rikets Ständer täckas låta denna anmärkning, såsom efter mitt förmenande högst obefogad, förfalla. En annan anmärkning mot samma föredragande och Departements-chef alser, att en origtighet skulle vara begången deruti, att beväringsynglingarne, för undergående af exercis vid de olika vapnen af stamtrupper, blifvit dragne ur ett län till ett annat. Denna anmärkning förfaller dock, efter mitt förmenande, genast då man oväldigt jemför Rikets Ständers underdåniga skrifvelse vid sistlidne Riksdag i detta ämne med Kongl.
I det innersta af menniskans natur, hvarigenom hon befinner sig i det stora sammanhanget med det NaturHela, är visserligen medfödt, att framförallt älska det fullkomliga, det sköna, det i stort färdiggjorda. Men det plötsliga, det öfverrumplande eller hastigt öfverväldigande i den behags-känsla, som vi skildrat, föranleder lätt en besynnerlig omständighet: ett slags förhäxning eller förbländning i omdömesförmågan; så framt man ej tryggas genom en förening af lycklig själsdaning och behörig uppfostran. Det gifves nämligen en talrik klass af föremål, som – i den strängaste betydelsen af Skönt och Styggt – hvarken äro sköna eller stygga. De meddela en ljuf retelse, en lockande känsla: men en känsla, som icke (liksom känslan af sann skönhet) tillika innebär ett begrepp; de lofva ett godt, men hålla blott ofullständigt sitt löfte; emedan i dem är mer af det godas sken, än af det goda sjelft. Med få ord: de kunna af skönheten äga allt, – utom ideen och harmonien; hvilken sednare är ideens klara, i friskhet och fulldaning mötande verklighet. Hvad skola vi om dem annat säga, än att deras grund-egenskap är en oreda; om än en behaglig? Denna egenskap – denna (mer eller mindre) behagliga oreda – kalla vi det Täcka. Liksom ögat, vid åsynen af det Sköna, råkar i tingens eller varelsernas natur en ordning, som leder sinnet att fatta den förevarande saken i den fullaste enhet af känsla och begrepp: så råkar det, vid åsynen af det Täcka, endast en vacker oreda, som leder sinnet att känna mycket och begripa ingenting. Det Täcka är således, tydligtvis, ett mellanbegrepp af det Sköna och af dess motsats. Det har två grader: i den ena äger det så mycket af den verkliga Skönhetens art, att det omotsägligen står henne närmast; ofta med en, i hast, knappt märklig skiljegräns; i den andra åter står det, lika påtagligt, närmare intill det Stygga. Det förra slagets Täcka kalla vi Vackert: ett täckt närmast intill skönhet. Det sednare slagets Täcka, såsom ett täckt närmare intill stygghet, kalla vi Fult.
Jag tror till en början, att berörde obligationer ej skulle tagas emot; men om de också kunde göras löpande, tror jag det vore högst vådligt att på en gång utsläppa ett dubbelt så stort rörelsecapital som det nuvar. Gr. Frölich har afgifvit en slags politisk trosbekännelse, som hufvudsakligen innefattade motiverna, hvarföre hau numera inträdt i Regeringens leder. Jag får förklara, att jag aldrig under denna riksdag misstagit mig derom. Jag gratulerar honom dock uppriktigt att hafva tagit steget fullt ut; det anstår mera en man af heder. Hr Gr. tycktes isynnerhet anse jordbruket vara i behof af detta lån, på det räntan mätte nedsättas, Att börja med, så är en hög ränta något högst naturligt och vanligt i alla de länder, hvilkas industri är i tilltagande och i sjn barndom, I Amerika är räntan hög. I sjelfva Englands nabo, Irland, är lagligen räntan 6 proc. Jag tror icke, att man genom konstjade medel kan nedtvinga räntan, och dessutom är det ingenting ondt deruti, att den är hög; ty penningevärdet är Den 3 Februari f. m. icke positivt, titan relativt till hvad man dermed kan förtjena, och således ger man mycket derför, då man dermed kan förtjena mycket. En annan sak är den, att räntan hos oss är högre, än den borde vara; men detta kommer af bristande fmancesystem, af dåliga creditlagar. Capitalisten är aldrig säker på att utfå sina utlånade penningar, hvarken till ränta eller capital, och han måste således hafva premium för den risk, han löper. Om man utsläpper aldrig så mycket penningar, skall alltid räntan fortfara att vara lika hög, så framt man icke börjar med att ändra våra creditlagar; ty man kan icke vänta, att capitalisten mot låg ränta skall släppa ut sina penningar i ett land, der det kan räcka år och dag, innan en krånglig gäldenär betalar sin skuld. Jag har hört, att det i vissa socknar af Westergöthland gått så långt, att när Banken utsökt sina fordringar och egendomarna skolat försäljas, hafva hela socknar sammansatt sig för att anfalla och att de t. o. m. hotat att slå ihjäl den, som vågade köpa egendomen.
I öfverensstämmelse härmed, föreslår jag äfven, att R. St. i und. anhålla om inställelse af den uti K. brefvet d. 21 Sept. i83g påbjudna oftanämnda nya reglering af städernas båtsmanshåll, och att den gamla sålunda tills vidare måtte förblifva gällande. Gr. Horn tilläde muntligen: Då jag anhåller om remiss af denna motion till Statspch Ekon.Utskm, får jag förklara, att jag såsom ledamot i den comité', som har sig uppdraget regleringen af båtsmanshållet i Stockholm, funnit mig föranlåten af de svårigheter, som mött comiteen vid fullgörandet af sitt uppdrag, att upp träda såsom motionär i detta ämne. Hr Hjerta, Lars: Såsom jemväl varande ledamot uti den af Gr. Horn nämnda comité, förenar jag mig uti den af Hr Grefven väckta motion. Gr. Horns motion lades på bordet. Frih. Fleming, Herman Reinhold, uppläste följande: Mången torde förundra sig, att här få höra en motion väckas af denna art, sorn denna äger; men )og anser 111ig sjelf vara skyldig den rättvisan , alt ej åt glömskan och lik - Den 7 Mars f. m. nöjdhelen öfverlemna en sak, som jag anser vara af en sadan ingripande menlig natur för vårt samhälle, att densamma ej hör lemnäs oanmärkt. I hufvudsladen linnes för närvar, en metodist-sekt, den Wesleyanska, emot hvilkens rotfästade inflytande i Svenska kyrkan den oförgätlige Erkebiskop Wallin förgäfves kämpade. Den rena EvangeliskLutherska läran, som vi äro lyckliga att äga till hufvudreligion i vårt kära fädernesland, är ju så gudomlig och skön, att man ens ej kan tänka sig någon förträffligare; ej heller finnes, eller kommer att finnas någon fullkomligare eller bättre lära i hela Christenheten.
Men om era söner en gång i en framtid skulle finna på något käckt — en ungdomligt djerf tanke, som de oupplyste inte begripa och som de s. k. liberala bladen med fariseiskt hyckleri vända sig bort ifrån Ja, och om jag då är ledare af ett stort och mägtigt högerblad — låt gossarne då komma till mig! Jag skall taga den djerfva tanken, frigöra den från dam och slagg och hålla den upp att gnistra i solen så det skall skära i ögonen på de liberale nattugglorna.» Allteftersom han talade, hade han åter hetsat upp sig, och nu satt han som en slagfärdig stridstupp vid sin bordända och väntade på, att någon af de andre skulle taga upp handsken. Men ingen af dem kände sig hågad. »Det är den allra yngsta generationen, som talar», anmärkte Röde prinsen ånyo. »Det fins allt en hel del sundt förnuft i hans predikan», sade Josef med sitt vanliga, djupsinniga uttryck. »Nog ha vi varit energilösa och opraktiska, men, se, tiden — —» Det var ordet, som stridstuppen väntat på, och han kastade sig strax öfver det: »Javisst! Tiden är ond; men det har den varit i alla tider. Ni ville ha lyftning och luftning och ni slog era falska Apollo-hufven emot väggen. Det var rätt åt er! Ni skulle ha sett er för! Poesien och konsten dö ut — kväfvas af fabriksoch ångmaskinsrök — derför ska’ man bli maskinist och inte författare. Hvad är Zola emot Edison? En mygga mot en örn! Eller — hvad heter verldens mest berömde skald? — Jag vet det inte, men jag vet, att han är en myra jemförd med Jay Gould, jernvägskungen, eller Bennet, tidningskungen.» Ansjovisen serverade sig ett tredje glas chartreuse, lyfte det elegant mellan sina två fingrar och höll det upp emot de andre: »Derför, mina herrar», slutade han, »låtom oss upphöra att dikta och hugga friskt tag för att knoga den första millionen samman; de andra komma af sig sjelf. Penningar är makt och adel och ära och välsignelse i evighet, amen!»
För att tydligare, än genom det nu antydda, åskådliggöra min tanke om sättet att försäkra sig mot missbruk af distilleringsrätten, anhåller jag att i så målto få gå den nu föredragna frågan i förväg, alt jag upläser tvenne efterföljande §§ elter den ordalydelse, som jag skulle vilja gifva dem, om jag skulle lyckas att vinna majoritet för mitt förslag i förevar:de §. 53:dje §;n skulle då erhålla följande lydelse; ”Den, som distillering, såsom särskild näring, enligt 20 § utöfvar, skall, utom den bevillning, som Taxerings-Romité kan, enligt Bevillnings-förordningen, honom ålägga, i ersättning för det arfvode, som efter 66:te §:n till Tillsyningsman utgår, gälda för hvarje till distillering upgifven redskap, en afgift af 1 R:dr om dagen, der flere distilleringsverk äro ställda under upsigt af gemensam Tillsyningsman, hvilken afgift utgår för hela den tid, han anmält sig vilja distilleringen utöfva, utan afdrag för söneller helgedag. Den särskild Tillsyningsman blifvit, enligt 65:te §:n 2 mom. förordnad att å distilleringsverket uppsigt utöfva, skall han gälda hela den derföre belöpande kostnad.” Och 65:te §:n skulle, efter mitt förslag, lyda som följer: ”Konungens Befallningshafvande förordne behöfligt antal personer att hafva tillsyn vid distillering, som enligt 20:de §:n utöfvas, och bestämme hvilka distilleringsverk under hvarderas tillsyn ställas må. Der distilleringsverk är så beläget, att Tillsyningsman, sorn för annat tillsatt är, ej skulle kunna derå daglig uppsigt utöfva, eller der det annars nödigt pröfvas, eger Konungens Befallningshafvande att serskild Tillsyningsman för detsamma förordna.” Jag vill icke nu beskära R. o.
LagUtskottets Betänkanden, Meraorialer och Utlåtanden öfver väckt motion om bestämmande af viss tid, inom hvilken dom i utförd sak skall fällas och utgifvas. XLIV. B. 74. XLVII. A. i83. — öfver väckt motion om ändring af 5 § i 24 Cap. RättegångsBalken, i hvad den. angår anslag till Doms utgifvande i UnderRätt. XLV. B. i35. XLVII. A. 192. — öfver väckt motion, att, med ändring af 8 § i 27 Cap. RättegångsBalken och särskilte dit hörande Författningar, Öf■verRätter må åläggas, att i alla mål, som till deras handläggning höra, låta svarande parters förklaringar genom Konungens Befallningshafvandes försorg infordra. XLV. B. 135. XLVII. A. 192. — öfver väckt motion om upphäfvande af Kongl. Brefvet den^October 1778, angående förekommande afBarnamord. XLV. B. i36. XLVIII. A. 147. LI. U. 246. LIV. A. 160. — i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande öfver väckt motion om stiftande af en Lag, hvarigenom må förekommas, att gäldenär, medelst diktade köpeafhandlingar, undanhåller sina borgenärer de tillgångar han kan äga till betalning af sin skuld. XLVI. B. 116. XLVII. A. 184. XLIX. E. 183. 3o 9 LagUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af Välloflige BorgareStåndets remiss om förslag till ändring af 2 Mom. i 3 § af io Cap. ByggningaBalken. XLVI. B. n 6. XLVII. A. 191. — öfver väckt motion, om ändring af i och 3 §§ i 3o Cap. RättegångsBalken. XLVI. B. ii6. XLVII. A. 191. XLIX. E. 25. — i anledning af Kongl.
M:s förslag; men för öfrigt liar jag för min del yrkat och yrkar fortfarande bifall till Utsk:s förslag i denna punkt. Då nu Ilr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla Frih. Palmstjernas ifrågavar:de förslag, ropades åter Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att Ja nu varit öfvervägande. Hr von Hartmansdorff bogärde votering samt yttrade derjemte: Då de 2:ne talare, som sednast yttrat sig begärt bifall lill Ulsk:s hemställan, anhåller jag att detta yrkande må blifva conlra-propos. Ilr Gr. o. Landtm, hemstälde till Hr von Hartmansdorff om icke, då det, med afgörandet af de 2:ne föreg:de delarne af denna punkt, icke varit fråga om annat än bifall eller afslag å de i strid med Utsk:s hemställan framstälda förslag, på samma sätt kunde tillgå äfven nu, då det vore gifvet, att om R. o. Ad. afsloge Frih. Palmstjernas förslag, Utsk:s uti förevaride fråga gjorda hemställan vore godkänd. Hr von Hartmansdorff: Jag har icke kunnat falla, althar är fråga om något annat än om de föreslagna 10 Örestyckena, anlin - Den 22 Februari e. m. 255 gen de skola slås af 12- eller 8-lödigt silfver, det är derom jag begärt votering. Hr Gr. o. Landtm, började med att afdela punkten i 3:ne delar och jag har ansett alt nu endast vore fråga om den sista. I ani. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Hartmansdorff rätt upfattat propos., men att Ulsk:s hemställan omfattade 3:ne särskilda delar, hvarom särskildta yrkanden blifvit gjorde. För hvarje sådant yrkande hade blifvit framstäld propos. till bifall eller afslag, och de yrkanden, som i afseende på de 2:ne redan pröfvade delarne förekommit hade blifvit afslagne.
J\s 3, i anledning af väckt motion om åtgärder till städernas skyddande mot fara ef krutexplosioner Bifölls. M 4, med återlemnande af motion, angående rättighet att i lagsökningsmål vända sig till Domaren i orten, hvilken skulle, likasom Kongl, Maj:ts Befallningshafvande, ega meddela qvarstadsoch utmätningsbeslut Preste-Ståndet ansåg ifrågavarande motion tillhöra Lag-Utskottets behandling. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: t:o om förhöjd pension åt Expeditions-chefen M. G. von Schantz vid afskedstagande^ och 2:o angående upplåtelse till Göteborgs stad af Elfsborgs kungsladugård nied dertill hörande lägenheter. Frän Höglo fl. Ridder skåpet och Adeln. S.S. D.D. Föredrogs Konstitutions Utskottets Memorial, M 2, till Rikets Ständer, angående det hvilande förslaget till ny Riksdags-ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen; och blef ifrågavarande förslag af Ridderskapet och Adeln antaget. Den 4 December. Från Hogv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts den 2 dennes meddelade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelse-materiel å redan anlagda stambanor, jemte ett af Kontraktsprosten Altahr dervid afgifvet yttrande; 2:o om anskaffande af medel till jernvägsbyggnader och ökad jernvägsmateriel, tillika med hvad i anledning deraf i Ståndet denna dag blifvit yttradt; samt 3:o angående Folkskolelärares pensionering, äfvensom ett med anledning deraf af Doktor Sandberg afgifvet yttrande. Från Vållofl. B or g are-Ståndet.
I följe af dessa grundsatser tror jag mig äga full anledning till Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalkens och Högloflige Ridderskapets och Adelns högt upplysta ompröfvande hemställa, om icke Constitutions-Utskottet kunde anmodas, i stöd af 44 §. Riksdagsordningen, att innom viss förebgd tid, den jag, i anseende till Riksdagens annalkande slut, vågar föreslå till den sista i denna månad , inkomma, i stället för detta interimsAvertissement, med ett till ämnet hörande bestämdt Utlåtande; på det att Riksens Ständer mätte blifva i tillfälle, att medan Riksdagen ännu påstår, i detta ämne öfverlägga och besluta. Emedlertid och intilldess ett sådant Betänkande hinner inkomma, anhåller jag vördsammast att Högloflige Utskottets i förhand gifne Utlåtande må ytterligare få blifva hvilande, för att i sammanhang dermed föredragas, samt att detta mitt Anförande får med de öfriga Respective Stånden communiceras; och anhåller häröfver om Herr Grefvens 'och LandtMarskalkens Proposition. Herr Munck af Rosenschöld , Eberhard: Jag anhåller att få till Protokollet anmäla min i Constitutioos-Utskottet gjorde Reservation ejnot Utskottets beslut , ehuru jag varit ensam der - Den 25 April. derifrån skiljagtig. Jag begagnar äfven detta tillfälle att anmäla min Reservation emot Conititutions-Utskottets vid denna Riksdag förnya» de beslut, att en Ledamots i ConstitutionsUtskottet serskilda tanka uti Anmärkningsfrågor ej iar jemte Utskottets yttrande till Stann den åtfölja; ett beslut, som är rakt stridanda mot Riksdags-Ordningens ordalydelse. Friherre Cederström, Jacob; Man har ben gärdt äterremiss af Cönstitutions - Utskottets; Betänkande, på den grund atr Utskottet ej af-; gifvit yttrande öfver det Mål Utskottet uppgif. ver sig förut hafva afgjordt. En annan Ledamot har med åberopande af 29 §. Riksdags^
Den var blå och klar, med en sorg på djupet. Det var Ragna som smög sin hand i hans till dans, och hon släppte aldrig handen mer. Det var inte bara kärlek, det var tillbedjan, extas! Hon vaktade honom, inandades honom! De förbigångna friarna släppte ut stygga rykten, att det nu var hennes tur få stå utanför fönstret och tigga utan att få slippa in ... Lögn, lögn säger jag! Hennes kärlek var kysk och ren som hon själv, om den också hade blod på tand. Hur skulle den eljest ha varit äkta? Jag kom att på en tid inte vistas åt den sidan av socknen, där Ragna bodde. Vi ha stora avstånd häruppe, ser du ... Honom hade jag heller inte sett sedan gillet. Så en kväll kom han, följande skogsvägen, hem till mig — kom ensam. Jag var inte stort hågad för tal just då, men vem kan stänga porten för en gäst, och dessutom banade det fina och litet blyga i honom väg, och så ... Åh ja, jag var väl nyfiken, tänker jag ... Man kan se ibland! Inom en sekund hade jag sett honom tvärs igenom till både kropp och själ. Stark var han inte, knappast härdig. Stortalig var han inte, inte glad, inte käck, men det låg någonting av musik över honom, som drog. Han ställde sig vid fönstret mitt i solskenet och snodde hatten, så att den såg ut som ett hjul i gång. Jag såg att han hade något på hjärtat, något viktigt, men jag hjälpte honom inte! Nej, jag hjälpte honom inte! »Det — det — är — om Ragna —», kom det till sist ur solskenet. »Såå», svarade jag kort. »Jag tänkte — att — Stig — som är en sådan vän ...?» Nu sköt blodet upp i pannan på honom. När det bländvita försvann, såg han manlig ut. Det retade mig, och så teg jag. Han såg bedjande på mig. Då såg jag, att den sorgsna historien i blicken låg orubbad kvar. Orubbad kvar, när Ragna ...! Det retade mig till en än mer utmanande tystnad. Han hostade lätt bakom handen. Jag teg hårdnackat. Det är nog så, att man brygger ångern, medan man är ung, och dricker ur drycken, när man blir gammal.
OO Utskottet, som fördenskull inbjuder Borgare-Ståndet att godkänna Utskottets förslag, får för det fall, alt denna inbjudning icke antages, samt Preste-Ståndet ej frångår ifrågavarande vilkor, härmed framlägga följande förslag Lill volerings-proposition: Den, som bifaller 51 §. oförändrad, röstar Ja; den det ej vill Nej. Vinner Nej, godkännas berörde §. med följande tillägg, ”dock bemyndigas Banko-Fullmägtige att derutöfver öka sedelstocken, i händelse någon eller några Privat-Banker komma att upphöra.” 53 §, att föreskriften om ett visst förhållande emellan Metalliska Cassan och Sedelstocken mätte få utgå ur Banko-Reglementet, är ogillad af Borgare-Ståndet, som förklarat, att 120 §. i nu gällande Banko-Reglemente bör undfå en så lydande redaktion: ”Dä Metalliska Cassan ej öfverstiger två femtedelar af Sedelstocken, må denna sistnämnde i intet fall, genom ingifvande af lån eller meddelande af creditiver eller genom någon af BankoStyrelsen beroende åtgärd okas;” Likväl och som Utskottets framställning blifvit gillad af de öfriga 3:ne Riks-Slånden samt sålunda utgör elt Rikets Ständers beslut, torde i anledning af Borgare-Ståndets mening någon åtgärd icke vara alt vidtaga. 54 §, angående minimum för Bankens Metalliska Gassa, är bifallen af Ridderskapet och Adeln, Prestesamt Bonde-Stånden; hvaremot BorgareStåndet beslutat, att Bankens Metalliska Cassa ej må bibehållas vid ett belopp, som understiger 2 Millioner R:dr Silfver, enligt hvad i Banko-Reglementels lil §. bestämmes, oberäknad den silfvertillgång, som å utrikesort finnes för Bankens räkning nedsatt. 10 Banco-Utshottets Memorial, N:o 55.
Som likväl flertalet af delegare i en by eller ett hemman sammanjagdt kunna ega en mindre del af sarn fällighetens ego-område och följaktligen mindre andel i dess hägnader, än ett mindre antal delegare med större ego-lotter, i hvilket fall rättvisan fordrar att de sednare ej öfverröstas af de förra, bör ock flertalet i stängsel-laget, hvarmed förstås en by eller ett hemman, som utgör ett skifteslag, för alt i frågan hafva beslutande-rätt, ega mer än hälften af jordrymden inom stängsel-laget. Med anledning af hvad i detta ämne nu blifvit anfördt, få Rikets Ständer hos E. K. M:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en ny stängsel-lörordning, byggd på den grundsats, att hvarje jordegare skall ansvara för vården af sina kreatur, eller gälda den skada, som de å andras egor göra; dock med förbehåll, att angränsande egare, eller delegare i samma byalag, må, om de fleste, hvilka ega mera än hälften af de ifrågavarande hemmanen, eller byalaget, det önska, fortfara med den nuvarande stängsel-skyldighetens fullgörande. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 17 November 1854. 510 Expediticms-Utskoitets Förslag lill anderd. Skrifvelse, »Y:o i 8 3. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln d. 15 Nov. 1854. Preste-Slåndet d. 15 Rorgare-Slåndet d. 15 Bonde-Ståndet d. 18 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående Statens medverkan för jernvägars anläggning. (Stats-Utsk.s Uthdcn N:ris 273 och 333.) S. A. K. Genom Nådig Proposition har E. K. M:t täckts meddela Rikets Ständer, hurusom E. K.
Med delta val förhålles sålunda, att, efter det Ridderskapets och Adelns samtelige valberätligade Ledamöter, enligt anlecknings-Lislan, blifvit, genast efter 2:dra Anteckningen, af Riddarlms-Secreteraren delade i aö serskilte, men till beloppet lika delar, hvarvid, örn något mindre antal skulle öfverblifva, detsamma med en person på hvardera af de sista afdelningarne fördelas, bör en förteckning upprättas, som visar, hvilka Ledamöter tillböra hvarje afdelning; och hvilken förteckning bör vara å Riddarhuset att tillgå, dels skrifven minst i 2:ne Exemplar, sednast om morgonen dagen förut, dels tryckt samma morgon, valet skall ske. Hvarje afdelning kallas serskildt inom Skranket, och uppropas Ledamöterne efter antecknings-lislan, då hvaf och en framträder, och i sin ordning öfverlemnar till LandtMarskalken en sluten Sedel, innehållande namnet på en person, vald inom hela Ståndet, då deD, som de flestg rösterne erhållit, Den 17 November f. m* 1 är behörigen vald Elector, och bör hans Aamli högt utsägas, och genast uppskr ifvås på eu Tafla, uppsatt vid Skranket. — Hafva a:ne eller flere af dem, som fått de fleste rösterne, erhållit ett lika antal, då skall lottning dem emellan genast verkställas af den förste Ledamoten inom afdelningen. — På lika sätt förhålles med valet för de öfrige afdelningarne, hvarvid dock bör iakttagas, att en efterföljande afdelning icke må rösta på den person, som af en föregående afdelning blifvit lill Elector utvald; samt att Landt-Marskalken lernnar ett kort rådrum åt hvarje afdelnings Ledamöter alt, Hvilan upprop sker, författa deras Voler ingsSedlar. Afgår Elector under Riksdagen, välje den afdelning, som utvalt honom, en annan i dess ställe, på sätt redan stadgadt är, hvilket nya val, efter derom dagen förut gjordt anslag alltid in Pleno ske bör. •—.