Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Justitiae-Råden Engelhart, von Lindecreutz, Bredberg och Isberg instämde i de åsigler, som ifrågavarande förslag innefattar, och tillstyrkte derföre, att Proposition i enlighet dermed måtte till Rikets Ständer öfverlemnäs. Justitiae-Rådet Stråle uppläste följande skrifleligen författade mening: Då jag med Högsta Domstolens öfriga Ledamöter instämmer deruti, att omständigheterna oundgängeligen påkalla den förändring i nu gällande Lag, att inteckning uti fast egendom bör medföra förmonsrätt framför barnagods och andra hittills prioriterade medel, emedan ihy förutan det för landets uppkomst nödiga förtroendet till inteckningssäkerhet ej kan i allmänhet tillvägabringas, tror jag likväl, alt då det är fråga om alt borttaga en säkerhet, som faderoch moderlösa barn hittills egt, det är Domarens pligt att tillse, om icke uti annan väg någon anstalt kan vidtagas, hvarigenom da •myndige beredes en fördel, motsvarande den, som nu från t ages dem. Lagen tillägger väl närmaste fi änder lätt alt vaka öfver Förmyndares förvaltning, men erfarenheten har visat, att denna rättighet sällan begagna» eller medförer åsyftad verkan. Ofta finnes ej någon anhörig, som vill och kan bekymra sig om den omyndige, eller äro de närmaste slägtingarna aflägse boende; och dessutom blifver det alltid en obehaglig befattning att opåkallad infinna sig och fordra redo af andre personer. Äfven Domstolens åliggande, att såsom Öfverförmyndare vaka för de omyndiges bästa, hvilket sällan föranleder till någon åtgärd, som icke är af Förmyndaren eller annan person påkallad, kan icke uppfylla ändamålet, att på ett verksamt sätt bevara de omyndige från förluster. Alt någon anstalt i detta afseende erfordras, synes mig således vara påtagligt; och jag har för min del trott, att det icke vore omöjligt, att bringa en sådan till verkställighet medelst Häradsvis eller Socknevis samt i släderne inrättade Förmyndarekammare, bestående af några få personer, hvilka, utan annan vedergällning &n deras egen tillfredsställelse och andras aktning, ålogo sig denna omsorg.
Då således Bonde-Ståndet, i likhet med Ridderskapet och Adeln •arnt Preste-Ståndet, ansett frågan om votering förfalla, och att, i afseende på ofvanberörde mål af reglementarisk beskaffenhet, borde förblifva vid hvad uti nu gällande Bevillnings-Förordning finnes stadgadt; så anser Utskottet den erhållne återremissen icke föranleda till annan åtgärd, än att omförmälde förhållande Vällofl. Borgare-Ståndet vördsamt tillkännagifves. Stockholm den 11 Mars 1841. Bih. till II. St. Ank. till Exp. Utsk. den 11 Mars, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af Riksdags-FuUmägtigcn Didric Weströms /rån Kopparbergs Län motion Örn befrielse jr än bevillning för Lima Sockens invånare. Sedan Stats-Utskottet, i sammanhang med extra Stats-Regleringen, handlagt en af Riksdags-fullmägligen Didric Weström från Kopparbergs Län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt motion om anslag till väg-anläggningar samt nedsättning uti bevillning för invånarne inom Lima socken i Dalarne, och Stats-Utskottet i dess afgifna utlåtande yttrat sig rörande förslaget till väg-anläggningar, samt vid föredragning inom Piiks-Stånden af berörde Utlåtande anmärkning blifvit gjord dervid, att den väckta frågan om nedsättning i bevillning icke blifvit af Utskottet upptagen, så har Stats-Utskottet, uti Protocolls-utdrag af den i5 nästlidne Februari, som den 18 derpå följde Bevillnings-Utskottet tillhandakommit, till detta Utskotts handläggning öfverlemnat den väckte motionen, i hvad densamma rörde förutnämnde befrielse från bevillning^ och är uti berörde motion föreslaget, att, då Lima sockens invånare vore uti samma belägenhet som invånarne i Särna socken; samt således, i anseende lill dess fattigdom och brist på arbets-förtjenst, i behof af lindring uti bevillning, samma förmon härutinnan måtte Lima sockens invånare tilldelas, sorn invånarne i Särna socken åtnjuta.
Det blefve en historia eller en roman för sig – kanske till och med närmande sig dennas omfång – att steg för steg följa den beryktade gunstlingen på spåren under hans långa skiftande bana, från Finland, der hans lif tändes, till slutet af den omkring 40-åriga landsflykten, hvilken först ändades med döden i Massa Carrara den 18 Juli 1831. Vi lemna till och med tidsordningen ur sigte, vid redogörelsen för gryningen af hans gunst och dennas uppenbarelser; men af dessa må några drag anföras, som visa både Muncks skaplynne och vidden af hans inflytande. – «Nå, du lyckönskar mig icke? – fortfor Munck, då Ehrenheim, en i botten redlig menniska, men af mycket inskränkta själsegenskaper, blef alldeles förstenad af hvad han erfor. Kanske var det just öfverensstämmelsen i förståndsförmögenheter, som mellan dessa begge stadgade vänskapen. – Det här kommer ej att verka någon rubbning i våra inbördes förhållanden. Besök mig lika ofta och otvunget som förut. Allt blir på gamla foten oss emellan, förstår du. De förnäme skola få vänta, till och med ibland varda tillbakavisade ur mitt förmak. Men du går in oanmäld till mig, när du behagar.« Ehrenheim, som helt och hållet tappade koncepterna, då den förre pagen spotskt talade om de förnämes väntning i sitt förmak, utbredde sig nu i lyckönskningar och tacksägelser, kallande likväl Munck med sin nya titel, hvarvid denne lät bero, medan han sjelf fortsatte att «dua«. – «Inställ dig på konungens lever i morgon. Du är ännu endast auditör, det är väl sannt, men du är adelsman och får således visa dig på hofvet. Jag skall besörja, att du blir Hans Maj:t föreställd. Var sedan flitig på både leverer och courer. Det skall vara mig ett nöje att draga fram dig.« Och det var helt säkert rätt roligt, att, så nyligen sjelf framdragen, få brösta sig som beskyddare. Ehrenheim förnyade sina tacksägelser och följde rådet. Sedan han vid en lever blifvit föreställd konungen, infann han sig samma afton på couren i stora galleriet.
Jag vill visserligen icke motsätta mig en återremiss, men jag anhåller dock att få genmäla Frih. boye med erinran derom, att just uti det af Friherren anförda exempel, att en öfverrätt kunnat olika tolkaöcap. 1 §:n Missg.-b:n, jemfördt med 1777 års K. bref, ligger efter mitt begrepp det största skäl hvarför Utsk. ej kunnat antaga det förslag till redaction, som Hr Cederschjöld i sin reservation uppgifvit. Om man nemi. förutsätter, att icke en öfverrätt kan eller bör anses kunna handla så försumligt, att den orätt tolkar hvad som är tydligt och klart, så måste deraf följa, att icke Tryckfrihets-förordningen nog tydligt och klart utsätter, huru härvid skall tillgå. Skulle nu förhållandet vara sådant, att rättelse häruti behöfves; så hemställer jag, om icke denna rättelse bör ske i den ordning grundlagen bjuder, enär Tryckfrihetslagen är en grundlag, i följd hvaraf rättelsen bör ske i Tryckfrihets-förordnm och icke i en särskild författning. Skulle man i en särskild författn. kunna ändra eller förtydliga grundlagarna, så ville jag se hvilken grundlag ej skulle kunna ändras i hvad skepnad som helst. Det är på denna grund jag anser LagUtskrs betänk, hafva företräde framför det i reservationen gjorda förslag. Hvad åter angår Professor Cederschjölds anförande, så får jag emot detta endast genmäla, att om den värde leda - 3o/( Den 4 Juli. molens argumentation vore riktig, så kunde ingen arrestering äga rum, med mindre än alt man öfverköra den brottslige på bar gerning; ty i andra fall finnes, förrän domen faller, ingen juridisk visshet om den anklagades brottslighet. Hr Cederschjöld, Robert Theophron: Jag kan icke instämma i den utsträckning, som Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, velat gifva ät mitt förslag.
Småland för förlorad inkomst genom förändring i utgörandet af nämnde utskyld, och N:o 33 Litt. B, i ani. af väckte motioner om uphörande af vissa utaf de i ordinarie räntan ingående skatter. Föredrogs StatsUtsk:s d. 25 och 26 sistl. Febr. på bordet lagda Utlåt. N:o 33 Litt. C, i ani. af väckte frågor om eftergift af beskattningen å tackjernstillverkningen och stångjernssmidet. Efter af lt. o. Ad. fattadt beslut, att punktvis företaga detta Utlåt, till afgörande, förekom: l:st,a punkten, ang:de K. 31 :s Nåd. framställning om lackjernsliondrns uphörande för alla utom bergslag belägna liytlor och masugnar. Hr Akerman, Fredr.: Den, som är närmare bekant med förhållandet i afseende på jernhandteringens upkomst, det skydd den åtnjutit, huruledes detta skydd efter hand borttagits, och huru B. St:r utöfvat beskattningsrätten å densamma, måste förvånas deröfver, att kännedomen om allt detta, hvilken måste förutsättas hos dem, som hafva beslutanderätt i frågan, kunnat så långsamt leda i Den 4 Mars f. in. till begrepp och öfvertygelse om hvad som är rätt. Jag förmodar, att flere talare skola söka att stidla saken på sin ratta ståndpunkt., så att mitt uptriidande nu kunnat vara öfverflödigt, men jag har likväl ansett såsom min pligt, att gifva mina åsigter tillkänna, emedan jag, som under snart 10 år haft K. M:s förtroende att vara ördfide i BergsColhm, bör hafva närmare kännedom om alla dessa förhållanden och öfver 30 år varit idkare af denna näring, hvarmed jag dock sisth höst uphört. Min närvarule ställning är alltså oberoende af R. St:rs möjliga bifall till K. M:s Propos. i ämnet. Förhållandet med jernhamlteringen och dess beskattning har såväl i tryck som skrift blifvit manga gånger framst,äldt, så att en närmare utvecklad redogörelse derför anser jag obehöflig. Jag vill endast i korthet framhålla de märkligaste förhållandena dervid.
I fäll dessa anmärkningar godkändes, skulle 35 § erhålla följande lydelse: ”Ledamöter af Statsrådet, chefer för Collegier eller i dessas ställe inrättade Verk, Cheferna för Tullstyrelsen och Postverket, Expeditionschefer i S t a t s d e pa r t em e n t er n a , Just.- cancelleren, eller Chefen för allmänna åklagaremagten, Öfverståthållaren, Underståthållaren och Politiemästaren i hufvudstaden, Landshöfdingar dertill skal äga. Gr. Horn: Jag delar Hr Dalmans åsigt i afseende på sjelfva den redaction, han föreslagit, men icke alldeles påsamina grunder som den värde talaren, emedan jag icke tror det vara riktigt, att Statsrådets ledamöter äro hvarken ordinarie eller tillförordnade chefer i något Collini. Deremot måste de äga Collegier under sitt departement; på grund hvaraf jag tror, att presidentvärdigheten vid Coll:na kan försvinna, och att man i stället kan satta endast: chefer för Collegier, som i sjelfva verket blir detsamma. Presidenter Uti Collina stå visserligen omtalade såsom ledamöter uti Riksrätt; men äfven om Riksrätt skall bibehållas, finnes intet hinder, att ju icke presidenter kunna finnas både i Collina och Riksrätten, emedan de äro chefer i Collina, hvadan således chefer betyder detsamma som presidenter. Samma förhållande inträffar med Just.cancelleren; och tror jag det vara föi sigtigast att antaga Hr Dalmans förslag för den händelse, att Constit.Utsk. vid sammanjeumkningen af Ståndens beslut skulle blifva föranlåtet att förändra sin redaction. I öfrigt instämmer jag deruti, att äfven chefen för Postverket bör vara amovibel, emedan jag anser detta embete af den vigt, att han bör komma under kategori med amovibla embetsjnän. På dessa grunder får jag således understödja Hr Dalnums förslag. Den 9 October e. m. Frih. Ehrenborgh: Att chefen för Postverket insattes uti denna § har jag så mycket mindre emot, som jag önskat det i Constit.Utsk. Ulsk. öfverröstade mig i denna fråga och ansåg honom icke höra vara amovibel.
Det förslag, som nu, till Utskottet år öfverlemnadt, upptager, såsom allmän grund, för ifrågavarande Pensions-inråttning, att densamma, i likhet med Arméens Pensions-Cassa, som stiftades genom Kongl. Reglementet af d. 10 Jan. 1757, bör tillvågabringas medelst bidrag af både Staten och de Åmbets-och Tjenstemän, hvilka komma att deraf draga nytta, emedan sådant vore medelvägen mellan Statens pligt, att besörja deras underhåll, sedan de ej mer förmå arbeta, samt Tjenstexnånnens, att af hvad de under arbetet, förvärfva, sjelfva upplägga besparingen för den kommande tiden; och härvid borde antagas, att en sålunda sammansatt, utaf de interesserade sjelfve vårdad och förvaltad inrättning, närmast skulle uppfylla det dermed åsyftade ändamålet. I afseende åter på denna Pensionsanstalts omfattning åro följande hufvudsaklige grunder foreslagne. 1:0 Att deruti komma att deltaga, i allmänhet, de på Rikets Stat uppförde Ämbetsoch Tjenstemän efter deras ordinarie Lönegrader, samt alltså derifrån undantagas Tulloch Allmänna MagazinsVerkens m. fl. utom Riks-Staten varande Stats-Utskottets Betänkanden. 777 Inrättningars Personal. Dock skola desse Verk och Stater i afseende hårå höras och lemnäs tillfälle, att dervid göra de erindringar, som de kunna anse nödige. 2:0
Hof-Cancel leren nori Schulzenheim. och Stats-Secreteraren Skogman. Stats-Secreteraren Skogman uppläste i underdånighet till justering ett, jemlikt Kongl. Maj:ts förut meddeldta Nådiga heslut, författadt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om anslag af medel till Navigations-Scholors inrättande. Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets enhälliga underdåniga tillstyrkande, berörda Förslag, sådant det vid Protocollet finnes bilagdt, i Nåder gilla, och hefallte, att Dess Nådiga Proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer öfverlemnas. Ex Protocollo S. G. Schyberg-, Kong/. Maj.ts Nådiga Propos. N.-o i5. iq N:o 15. KONGL. MAJ.TS Nådiga Proposition till Rikets Ständer om rättighet för Sparbankerne i Riket att, emot Ränta, i Banco-Disconten insätta en del af deras fond, för att, i mon af behof vet, kunna åter derifrån uttagas och disponeras m. mGifven Stockholms Slott den ig November 1828.
S. D. Föredrogos Sammansatta Statsoch Lag-Utskottets Betänkande!): M 35, i anledning af väckta motioner om förändrad organisation af Domkapitlen. Bifölls. M 36, i anledning af väckt motion om ändring af Kongl. Kungörelserna den 20 November 1845 och den 25 Mars 1858, rörande ersättning lill vittnen, som i brottmål åberopas af allmän åklagare. Bifölls. M 38, i anledning af väckt motion om stiftande af en lag, rörande afskedande af Statens embetsoch tjenstemän, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom längre tid varit urståndsätta alt deras tjenster bestrida. Återremitterades. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 39, i anledning af väckt motion om ändring eller förklaring af Kongl. Cirkulär-brefvet den 28 Mars 1858, i fråga om beräkning af tiden för lärares vid elementarläroverken rätt till uppflyttning i högre lönegrad, afslog Ridderskapet och Adeln Utskottets första hemställan, mer. biföll Betänkandet i öfrigt. S. D. Föredrogs Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärs ocii Ekonomi-Utskottets Utlåtande, M 11, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra 540 Prol.-Utdrag den 26 Augusti 1863. delar af Betänkandet JVs 4, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distilierade spirituösa drycker. Härvid förekommo : § !■ Utskottets yttrande godkändes. § 2. Lades till handlingar ne. § 3. Utskottets hemställan bifölls. § 4. Lades (ill handlingarne. § 5. Lades lill handlinqarne §24.
Men, genmäla vi: den mjuka böjlighet, den behagliga ledighet, hvarmed han alltid lämpar sig efter äfven de konstigaste rhythmer, ordmått och rimställningar, härrörde jemväl den från blott mechanisk stafvelseräkning och fingervighet? Sammangjutningen af vers och musik står här visst ännu långt under den Kellgrenska sångmöns; men omusikalisk är dock allsicke den Dalinska. Fattar man henne än en grad närmare i sigte, så torde man dessutom, icke så alldeles sällan, möta uttryck af både ”sann känsla och sann passion”; ja till och med, midt ibland roliga infällen och barnglada lekar, äfven mera oväntade prof af ”hvad man i en viss upphöjd mening kallar Skaldekonst”. Leopold yttrar: ”med all likhet af sann aktning, tycktes likväl den äran, att lefva med de Stora, hemligen förutsätta å Dalins sida villkoret att förtjena den genom stundeliga qvickhetsprof. För sin ära i efterverlden hade han gjort bättre, att icke underkasta sig ett sådant villkor. Hvart han kom, på hofvet eller i enskilda sällskaper, lade man framför honom papper och pennor; derifrån dessa otaliga hvardagsoffer, som på engång utmattade hans sångmö och vanhedrade den. Det är sannt, att allt emottogs i den tidens högre samqväm med bifall och förtjusning: antingen att de förnäma verkligen begynte känna det ädlare sällskapsbehaget af tankens och snillets nöjen, eller att de trodde derigenom härma sin drottnings föredöme. På sådant sätt förtärdes emellertid under ett nästan beständigt missbruk det första snille för vitterheten, som den svenska jorden ifrån så långa tider tillbaka framburit”. Vi bestrida icke, att detta omdöme, i sin allmänlighet, innehåller mycken sanning. Icke dessmindre tål det betydliga inskränkningar: beträffande så väl Dalins personliga ställning till Drottningen och de förnäma, som de förkastade ”hvardagsoffrens” poetiska ovärde och hans snilles påstådda ”förtärande genom ett nästan beständigt missbruk”.
Ofta inträffade, att arfvingen redan vid dödsfallet varit borta 10 till 12 år eller flere år, utan att under denna tid låta höra af sig; och det syntes då innefatta en alltför vida sträckt, ,och för de hemmavarande, lika närskylde eller fjermare arfvingarne förnärmande omtanka för den frånvarande, att lemna, honom ytterligare 20 års tid alt sig infinna; samt till och med derutöfver medgifva honom, att sedermera visa laga förfall, hvarigenom hans anspråk kunde till en alldeles obegränsad tid förlängas. En annan omständighet förekomme ock härvid, som än ytterligare ådägalade olämpligheten af den långa prae-scriptionsliden i förevarande fall. Om nemligen den hemmavarande fjermare arfvingen ville lyfta den frånvarandes arfslott, måste lian LagUtskottets Betänkande N:o 12S. derföre ställa full borgen. Enligt Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800 gällde numera en sådan borgen icke längre än 10 år, om den icke förnyades, och det syntes icke skäligen kunna påläggas någon, till bevakande af den frånvarande arfvingens rätt, föranstalta om en slik förnyelse; i följd hvaraf oftast måste inträffa, att den säkerhet för den frånvarande, som genom stadgandet om borgen åsyftades, numera, sedan de första 10 åren tilländalupit, går alldeles förlorad. På dessa skäl, och enär det förmentes icke kunna förklaras annorlunda, än såsom ett förbiseende af Lagstiftaren, att praescriptionstiden i i5 Cap. 5 §. Ärfda-Balken förblef oförändrad, då den i 12 Cap. g §. Handels-Balken för fordringar i allmänhet fastställda praescriptionstid inskränktes till 10 år, hemställde Motionairen: om icke, till beredande af likhet i dessa med hvarandra sammanhang egande lagställen, 5 ,$'• i iS Cap. Ärfda-Balken må undergå den förändring, att den deri för inländsk arfvinge , hvars vistelseort är okänd, stadgade prcescriptionstid , af 20 år, förkortas till 10 dr, äfvensom om icke tillägget angående laga förfall borde utgå.
Lör sålunda ej göras, innan Banken fått nog Silfver för att börja utvexling, och sedan lärer \ p:ct depositions-afgift. ej erläggas af någon, utan invexlings-rättigheten i Banken häldre begagnas. Jag kan ej återhålla min förundran, att Utskotten, hvilka i samma punkt omtala: ”den afsaknad, som ”allmänna rörelsen genom fördröjandet af ut”vexlings-tiden måste vidkännas,” icke gjort mera för att befordra den, och att de kunnat ens tänka sig möjligheten: ”att Banco”Styrelsen, om den finnér berörde Deposi”tionsRäknings begagnande i ett eller annat "hänseende liinderligt för Bankens egna operationer, må äga rättighet inställa alla vidare depositioner, efter derom 3 månader "förut utfärdad kungörelse.” Den förstöring en sådan kungörelse skulle åstadkomma; de våldsamma försök, att inom de 3 månaderne anskaffa sig Silfver för att trygga sin förmögenhet, och de oredor i enskildta Crediten, som sådant skulle vålla, bör väl ej vara svårt, att förutse. Af allt detta torde inses nyttan och nödvändigheten, att ej framgå med halfva åtgärder, utan med alfvar, kraft och beslutsamhet. Jag förnyar derföre min anhållan, att Utskotten måtte nogrant pröfva rigtigheten af den satts, att om vi ej na kunna genast verkställa Mynt-bestämningen är det ej värdi j att omtala den, än mindre besluta den; att vi då endast hafvaj att ytterligare förstärka Banken; men att vi 74 Den 9 Julii f* •*>. också då risquera, att, emot Rikets sannskyldiga bästa, befordra Myntförbättringen, under det vi genom predan framkalla en skenbar Mynt-försämring; att vi på sådant sätt inrätta pn ny industri, nemligen, att under Coursens stegring beständigt samla hop Sedlar, för att vinna vid det tillfälle, då sjelfva nöden tvingar pss, att införa ett ordentligt Mynt-väsende. Ty
Vid dessa vägförbätlringar borde dessutom ovilkorligt lemnäs arbete åt alla från fästningar eller fängelser, efter utstådt straff, utsläppte sig anmälande brottslingar, hvilka ofta icke ega annan utvifg för sin bergning, än genast begå nya brott; men det är icke endast för den här åberopade falk-class, sorn delta tillfälle till arbetsförtjenst är nyttigt och behöfiigt, utan är det hufvudsakligast för det stors antal af såväl å landet som i städerne befintlige meddellöse personer, som härigenom kunna vid trängande behof erhålla sitt lifsuppehälle, hvarigenom äfven den nuvarande myckenhet lösdrifvare och brottslingar bör så småningom komma att minskas. I händelse vid denna reservation något afseende kommer att fästas inom Riks-Stånden, så att åter remiss hommer att ske på Bevillnings-TJtskottets Betänkande rörande personlig skyddsafgift, ämnar jag att med den rätt, Riksdags-Ordningen föreskrifver, med afseende på under Riksdagen inträffad händelse, i motionsväg inlemna följande punkter, såsom tillägg och ändring uti min förut här omnämnda motion, nemligen: Bevillnings-Vtskottets Betänkande_, IV o 12. 47 1:0 Att R:dr 3oo,ooo B:eo af personliga skydd sa fgi flen årligen anslås till landsvägarnes omläggning och förbättring å de orter, der behofvet sådant krafvel-, hvarvid först böra komma i fråga de större,' mest befarna landsvägarne. 2:0 Att 5o,ooo R:dr B:co af fonden till Corrections-inrättningarne äfven för detta behof årligen användes, med föreskrift tillika, att sådane försvarslöse arbetsföre manspersoner, som nu insättas på Correetionsinrättningarne, jemte arrestänter, sorn uttjent sig ådömde straff och sakna tillfälle till försörjning, enrolleras i arbets-corpser, en för hvartdera slaget, och användas vid desse arbeten. Desse corpser böra stå under krigs-artiklarne, ty den ordentlige och sedige arbetaren har deraf intet att frukta, och den vanartige behöfver detta band på sitt uppförande.