Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet den *5 December i834 är vordet stadgadt, gäldenärernes fasta egendom, behöfliga bohags-ting,' klädespersedlar, för jordbruket erforderliga kreatur och åkerbruksredskap, samt nödig säd till utsäde, icke få i mät tagas; börande sedermera de sist omförmälde fordringar, för hvilkas gäldande tillgång hos gäldenär en bevisligen saknas, äfvenledes i behörig ordning, så fort ske kan, till afskrifning befordras; och torde Kongl» Majit täckas alt, till Rikets näst sammanträdande Ständer, i Nåder aflåta Berättelse om utgången af de vidtagna åtgärderne.. Äfvenledes lära Rikets Ständer, i anledning af hvad uti Kongl. Majlis Nådiga Proposition är yttradt, finna nödigt förklara, att det beslut, som nu varder faltadt , icke föranleder någon rubbning af hittills i Nåder meddelade föreskrifter, i afseende på bildandet af en grundfond för Sockneoch District-msgazin inom Vesteroch Norrbottens Län, hvilket blifvit stadgadt såsom vilkor för den förut beviljade eftergift af en del utaf Slals-Verkets undsättnings» fordringar inom nämnde Län. Stockholm ehn i o November 18 4,©» Siats-Utskottets Utlåtande, N.-o 365. 5 Reservation af Herr Doctor Thomander: ”Då Utskottets förslag blifvit i de resp. Riks-Stånden med den mängd anmärkningar bemött, alt jag icke kan anse dess hufvudgrunder af Rikets Ständer godkända, inskränker jag min åtgärd till ett enkelt tillstyrkande af bifall å den Nådiga Propositionen och ufslag å hvad derutöfver blifvit i motionsväg ifrågasatt; och föreslår jag alltså, att åt Kongl. Maj:t i underdånighet må öfverlennäs, att, i öfverensstämmelse med de i den Nådiga Propositionen intagne grunder, för hvart serskilt fall, efter omständigheterna, förfara”. Häruti instämde Herr Kjellberg. Ank. till Exp. Utsk. den 11 November, kl. a e. m. Utlåtande, angående ersättningen af kostn aderne för Kiks-Ståndens klubbar under innevarande Riksdag.
gon infFrånfning i arbetsplanen för förfmarSanffalterneS ijfånbfåttanbe, meb all ben brift, migten af b ef a febnare arbeten .påla (lat, funt unber milfor ber jemte: a) m a? a) att de anjlagne mehlen icfe ma använda? till annat, an communica# tioner S förbättrande, öppnande eller lättande a de (tällén, der de präftoa? mara af be^ofmef ft>rtnerli«gen päfallade ocb för den allmänna rärelfen med? fora ftorfta nytta; docf icfe till fädane företag, ät frilla JKifeté ©tänder redan beviljat, eller nu bernilla, ferfTilda anflag eller länebiträden, eller till fädane, forn redan blifvit fullbordade; b) att de, med förra antingen, päborfade arbeten, fä midt de äro af be? ffaffenljet att enfamt af det allmänna befoflaf, eller, i bändelfe af enjTil? de? (Tpldigbet att dertill bidraga, i den män, forn defja (Tpldigbeter fullgöra?, inä, framfor andra, erilla de bidrag, forn till dera? ändamålsenliga frilla bördande erfordra?; cdj e) att, reid färefowimande frågor om npa arbeten, till beredande af lätta?
Af erfarenheten känner man, att alltsedan år i8o3, då värdet af RrgsSedlarne emot Bancomyntet stadgades, både köpslut och andra penninge-afhandlingar, fastän uppgjorda i RlgsSedlar, blifvit med Bancomynt liqviderade; och att Allmänheten nu mera förstår så lätt, att uträkna skillnaden i värdet af Bancomyntet emot RlgsSedlar, att Bankens småsedlar merendels alltid, åtminstone i den mindre rörelsen, benämnas efter deras värde i R:gsSedlar. Hvad åter angår den af Friherren befarade prisförhöjning, såsom en följd af RigsSedlarnes indragning, så anser Utskottet förhöjning eller sänkning i pris å varor m. m. icke bestämmas af sättet, att med större eller mindre ziffertal uttrycka penningens värde, utan att helt andra orsaker äro härtill bidragande. — Och torde Utskottet få tillägga den anmärkning, att om någon verklig olägenhet, efter hvad Hr Friherren anser, skulle blifva en ovilkorlig och nödvändig påföljd af RigsSedlarnes indragning, så är i och med det samma sagdt, att utgifningen af dessa Sedlar aldrig skall upphöra, enär enahanda orsak måste i alla tider åstadkomma enahanda verkan. B e t ä n k a n de n, N:is 4i3, 4^4* 5o5 Ehuru Utskottet i allmänhet gillar förslaget, kan Utskottet likväl icke instämma med Motionaircn, i afseende på tiden och sättet för R:gsSedlarnes indragning, enär Utskottet anser några brådstörtande åtgärder i detta hänseende mindre tjenliga. Utskottet föreslår alltså: a) Att med samma dag, som Banken öppnas för utvexling af Silfver mot BancoSedlar, all tillverkning af RtgsSedlar inställes. V) Att de, vid berörde tid, i förråd varande och utelöpande R:gsSedlar, må uti R:gsContoirets Cassör på vanligt sätt utoch invexlas, så länge de icke äro förslitne. c) Att, i afseende på prescriptionstiden, det öfverlemnas åt R.
Den betydliga P. uninge - Stocken Swerige nu äger, mätte aldrig kunna anses wara ett bewis pä Rikets wälmåga, i synnerhet dä drn är sä mycket representativ. Denna stora SedelmaHa lärer till större delen kunna anses iason, Reverser, utgifne för Rikets skulder, hwilka med hela rörrlse-copitalet säkerligen ej kunna betalas Den allmänna äfwen lvm den enssildta wälmägon, bestär 'äledeö uti werkeliga Nebbarheter och Egrndom, samt ö« kad production a, sädane waror som fordras till egit behof och afsättning. Uder en fredlig och rättwis Styrelse ffal! Riket aterwinna de krafter lvm nu blifwit förlamade, och sädane kloka och wita anstalter »idraga s som leda lill ändamälet Dertill behöfwes ej upphäfwandet af den ägande rätt lvm i Århundraden hällils i helgd, vch hwilken, gmom Jordens förwandlande -ill lika natur, skulle kränkas, till ensktidta Medborgares skad, och olycka, ^lnnu mindre fördras härtill Grundskattens upphäswande, oaktadt dest olika fördelning, men Statsverket bör alttd hofwa en säker inkomst att päräkna, till stna bestämda behof utan att bero at Riksens Ständers förändrade omdömr och BeslutExtra Utgifter och 68o Dett ir Januarii. och Rikets Skulder mä utgöras och bestridas aenom Bewillniag. Jag unor ej för personeila pcero, q oliver, och lä kollade Privilegier. Om de äro obilliga och oförenliga med det allmänna bästa, sä mä de gärna upphalw s, likwäl xä ett säll som öfwereuestämmer med ordning och rättwtfa.
a, om blommor i hemmet är det vi här vilja spraka en stund i all vänlighet — om blommor i tveggehanda bemärkelse. Icke blott dessa, som från gröna stjelkar oeh bland gröna blad spira upp att med sina skira färger och sin härliga doft fröjda oss alla, den glade som den sorgsne, den unge som den gamle, utan äfven dessa » glädjens blomster », som osynliga och dock tydligt förnimbara spira upp m den ädlaste grund, för att göra menniskornas hem till en värdig skola för de unga och en fridens hamn för de gamle. I hvarje hem, der de förstnämda saknas, har man omedvetet förnekat sig sjelf icke allenast en stor njutning, utan äfven ett medel till det slags förströelse, som blir en motvigt mot dåligt lynne och, liksom hvarje umgänge med naturen sjelf, blir för den, som älskar och vårdar dem, en källa till tanke på och beundran af skapelsens storhet. Förutom den prydlighet och det nöje, som bladväxter oeh blommor skänka åt ett hem, ha de ju äfven, såsom vetenskapen intygar, en särskild förmåga att rena luften i våra bostäder och dymedels äfven förmonligt inverka på vår helsa. Den vanliga invändningen mot blomsterodling i hemmet är: » Jag har ej tid dermed! » — » Det är mig fullkomligt omöjligt att hinna sköta blommor! » — Ja, häri ligger mycken sanning, oeh du har delvis rätt deri, min vän! Dina barn upptaga dig så mycket, ditt hushåll är besvärligt, tusen ting oeh förhållanden hindra dig att tänka på ditt eget nöje i detta fall. Men erfarenheten har lärt den, som skrifver detta, att äfven med ett mycket besvärligt hushåll och många barn, med sjukdomsfall och allt, kan man, om man rätt älskar dessa naturens ljufva väsen, dock alltid finna någon stund på dagen, då man kan vattna dem, vända dem mot solen och pyssla om dem i allmänhet, liksom vore äfven de barn af ens kärlek. Och när dina egna barn växa till, kan du lära dem att älska dessa blommor, lära dem att sköta dem och derigenom föra dem in i skapelsens lustgård.
Beträffande de öfrige §§:ne i detta Reglemente, så får Utskottet upplysa, att i §. motsvarar 3 §. af det vid sista Riksdag utfärdade Reglementet ULi 2 §. har Utskottet intagit ett till denna afdelning af Reglementet onekligen hörande stadgande. 3 §. motsvarar 16 §. af 1835 års Reglemente, /j §. grundar sig på Rikets Ständers, genom bifallandet af Statsoch Banco-Utskottens Utlåtande, N:o 133, fattade beslut. 5 §, innehåller samma stadgande, som den cpde i rrn gällande Reglemente. Uti 6:te, n:cle och 8:de §§. äro de i io:de, utte och 12 §§. af nyssberörde Reglemente meddelade och ännu tillämpliga föreskrifter införda, cpde och io:de §§. motsvara nuvarande 'jrde och 8;de. ir §. innehåller ett, vid i83o års Riksdag, rneddeladt, men vid uppgörandet af 1S35 års Reglemente förhisedt stadgande. i3 §. innefattar ett af Rikets Ständer, uppå Stalsoch Ekonomi-Utskottens hemställan, i Utlåtandet N:o 1, redan vidtaget beslut. Upde §. motsvarar 6:le §. af nyssnämnde Reglemente. i5 §, grundar sig på Rikets sist församlade Ständers meddelade och i 54 §• af samma Reglemente intagna förordnande. 16 §. innehåller ett i förut utfärdade Reglementen saknadt stadgande. Uti i^ide och i8:de §§;ne äro de föreskrifter, som förekomma i nu gällande Reglementes i3:de och 34 §§•, intagna. Bili. till R. St.
en inskränkt synpunkt att häri se hela hennes uppgift - icke blott en rättighet, utan en plikt - hvartill kommer användandet af endast yttre medel för ändam&amp;lets vinnande,. hvilket alltid ' blir mer eller mindre förnedrande. Men förf. har i själfva verket icke begränsat denna kvinnans förmenta uppgift till en &amp; ss man, utan menar helt simpelt, att hon .skall draga tillsig mannen i allmänhet, och att det-Gr hennes plikt att ddarvid använda de yttre fördelar, som st&amp; henne till buds samt underhjälpa dessa med konstens f6rsköniiigsmedel. I shnning man kunde tro, att dessa lefnadsregler vore hämtade ur någon f ö r de stackars haremsclamernas riikiiing författad katekes. Likheten b l i r så, mycket större då man följer förf. till hans slutresonnemang, hvilket går d&amp;qG ut, att som minnen vilja öfvergk hvarmn i styrlra, mod och yrkestdanger, som betinga de~cis f r a m g b g i lifvets strid », s i m&amp; man icke förvägra kvinnorna » att söka öfvergi hvaranii i skönhet och behag, dessa egenskaper, som dock så, väseatligen betinga dwcis framgång i lifvet '! ' Hvad kan bättre än detta försvar för fåfanga damers afundsamnia tiiflaii om smannenss ynnest tillämpas p i sultaninnornas och odaliskernas svartsjuka sträfvan att utestänga] Ivaprandra ur deras herres gunst! :: 4 $:. : ifven anclrs delar af det ifr.l.gzlvaraude kapitlet förrilda samma uï- sprang. Observera t. es. föiklaariugen, att den unga kvinnan icke bör Biirirs sina armar stelt, sej, heller sl5ugniicle hit och dit, iitan latt böjda, f ?ird.ign crtt tjiina ». Men hvarthan leda ytterst le5iadsregler såcluna son@ dessa? Hrar ligger gränsen för denna förmenta riitt och plikt att med yttre företräden, föritiirlrta af koiistens hjälpmedel, r draga till sig männen? x Förf.
Dessa räkenskaper, hvaraf ett utdrag härjemte bifogas, hafva för år 1853 blifvit i Kongl. Kammar-rätten reviderade, utan att någon anmärkning dervid förekommit, hvaremot de för år 1854 ej ännu blifvit derstädes granskade. — 11 — Å förstnämnde anslag förefanns, vid slutet af sistlidet år, en behållning af 4,953 R:dr R;dr 42 sk. 8 rst., deraf likväl 3,486 R:dr 3 sk. 2 rst. voro förskottsvis till Konsulejr utbetalta och följaktligen böra från vederbörande rederier i ersättningsväg indrifvas. A det sednare anslaget åter uppgick behållningen vid samma tid till 9,197 R:dr 25 sk. 4 rst. Jemlikt nådigt bref till Kongl. Kommerse-kollegium af den 16 November 1853, har Kongl, Majit, efter gjord underdånig anmälan, hurusom ett större antal medellösa Svenskar, hvilka till Danmark öfverrest, för att derstädes söka arbete, men icke lyckats att sådant, erhålla, råkat i en nödställd belägenhet genom de af karantäns-föreskrifterna förorsakade svårigheter för dem att till Sverige kunna återvända, i anledning hvaraf så väl Kongl. Majits Minister vid Kongl. Danska hofvet, sorn Svenske General-konsuln i Helsingör och vice Konsuln i Köpenhamn samt Polisen i samma städer, tid efter annan blifvit om understöd af bemälte nödlidande anlitade, funnit godt i nåder tillåta, att af det, genom Kongl, brefvet den 14 September 1843, beviljade anslag en summa af 300 R:dr finge till Kongl. Majits bemälte Minister, emot hans qvitto, utbetalas, för att genom hans och General-konsulns i Helsingör försorg användas till underlättande af nämnde arbetares återfärd till fäderneslandet. Någon föreskrift angående afgifvandet af redovisning öfver ifrågavarande medels användning hade i högstberörde nådiga bref icke blifvit meddelad; och, enligt hvad Revisorerne inhemtat, har sådan redovisning icke heller från vederbörande inkommit.
Det säkra är emellertid att Kongl. Majrt i särskild Skrifvelse af den 10 Juli 1863 i allt hufvudsakligt bemyndigade Telegrafstyrelsen att efter eget godtfinnande antaga eller icke antaga qvinliga telegrafister, samt att Telegrafstyrelsen sålunda uppfattat detta bemyndigande, att den allt hitintills uteslutit hvarje sådan från Statens alla telegrafstationer. För att oaktadt allt detta likväl icke allt för mycket stöta den allmänna rättskänslan och, ännu mera, Rikets Ständer för hufvudet, föll Telegrafstyrelsen på den luminösa idéen att inrätta så Kallade fjerde klass-stationer, stationer af lägsta och sämsta sort, hvilka egas — icke af Staten, utan af smärre kommuner, i hvilka, med Styrelsens nåde, qvinnor nu inrymmas. Sålunda tillkännagaf Telegrafstyrelsen också i Postoch Inrikes-tidningarne för den 14 sistlidne Januari att Hjo, Skeninge och Gamleby antagit fruntimmer till föreståndare, hvilka stationer likväl såsom underhållna af kommunerna sjelfva, icke i egentlig mening kunna sägas vara Statens. På sådant sätt har Telegrafstyrelsen emellertid kringgått den af Rikets Ständer uttalade meningen. Sedan Rikets Ständer likväl tagit saken om hand, böra de väl ej stadna på halfva vägen och sålunda låta afspisa sig. Saken är derföre allt för vigtig. Frågan om qvinnans inträde i Telegrafverket är, rätt uppfattad, en förpostaffär för vida mera. I sjelfva verket gäller den en grundsats; den att erkänna qvinnans samhällsrätt, eller att fortfarande undertrycka den; den att tillgodogöra Staten de utmärktare egenskaper, som hon besitter, eller att äfven allt framgent vårdslösa dem. Frågan är en mensklighetens fråga, en äf vår tids förnämsta frågor. Rikets nu församlade Ständer hafva emottagit den till lösning från föregående Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 291 riksdagar och jag hyser den förhoppning att Rikets Ständer, i hvad på dem ankomma, icke skola underlåta något, som kan bidraga dertill.
Förordningen angick ej heller målens afsöndring från Stats-Rådet till Högsta Domstolen, utan från Styrelse-Verken, eller egentligen från de af ålder så kallade Collegierne till domstolarne. Man säger måhända, en sådan målens förflyttning i de lägre instantierna leder till samma påföljd i den högsta. Det torde hända till någon del, men fortfarande gäller i en Öfverdomstol, i Kammar-Rätten, för hesvärshänvisningar till Kongl. Maj:t, att de gifvas till det Departement, hvarifrån den tillämpade författningen utgått, emedan man der häst bör vgta, hvad lagstiftarens mening varit. Derföre torde ock, om Konungen Dih. lill R. St. Sig de ekonomiska författninga ines tillämpning i Sta Is-Rådet, följden böra blifva, att Han afträder den uteslutande ekonomiska lagstiftningen. Blott den, som tillämpar författningar, kan rätteligen inse, i hvad nion de gagna eller skada, huru de kringgås samt huru de följagteligen böra rättas och förbättras. Hvarföre, om ej af detta skäl, höres Högsta Domstolen öfvar lagförändringar? Det är ej blott de rättsökande, utan hans egna ledamöter, som skulle råka i bryderi om lagarne voro otydliga eller olämpliga. De ekonomiska författningarnes slutliga tillämpning i StatsRådet är fördenskull ett af de säkraste värn mot fel i deras stiftande, eller förändring. Om Stals-Rådet befriades från besvärsmålens föredragning, så vore författnings-kunskapens försvinnande ur Stats-Rådet att befara. Dess ledamöter skulle sakna erforderlig bekantskap med sättet att i ekonomisk lagstiftningsväg rätteligen verkställa Ständers önskningar eller Konungens vilja. Högsta Domstolen, hvilken bade sig uppdraget att afgöra de besvär, som af ekonomiska författningar föranleddes, torde dervid alltför ofta råka i förlägenhet, med mindre han finge, i anseende till deras stiftande, samma rätt att på förhand yttra,Sig, som Högsta Domstolen redan äger, rörande lagfrågor. Men det visar ock, att Konungens deltagande i den ekonomiska lagstiftningen borde i samma nion inskränkas. Månne sådant vore nyttigt för riket? och äro de vidsträckta följderna genomtänkta?
Eljest skulle, i fall enkan erhölle denna pension, ett prejudikat till förmån för brottsliga förbindelser gifvas, som icke vore lämpligt. På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. för sin del ville besluta, att ett belopp af 400 rdr måtte anvisas att utgå med 100 rdr rmt årligen tili hvar och en af de 4 efterlefvande döttrarna, tilldess de upnått 21 år eller inträdt i äktenskap. Gr. Lagerbjelke: För att kunna betraktas såsom enka fordras väl i främsta rummet att någonsin hafva varit gift. Om nu också en olaglig förbindelse ur moralisk synpunkt kan ursäktas, så är det väl icke Staten hvarken värdigt eller eris tillständigt, att taga sådana saker under armarna. Detta torde väl icke kunna bestridas. Men äfven om fru Åkerstein varit gift, hade hon enl. gällande pensionsreglemm icke kunnat få pension efter sin man; ty dessa reglemm innehålla att enka icke kan erhålla pension, så vida hon ej varit gift minst 1 år, hvilket här icke kunnat blifva händelsen, äfven om Ofverstelöjtnant Åkerstein lefvat så länge, att vigsel kunnat ega rum. Jag nödgas derföre för min del afstyrka bifall till ifrågav:de punkt. Dertill kommer ytterligare, att StatsUtsk:t vid detta tillfälle icke iakttagit hvad som eljest vid dylika frågor plägar iakttagas, nemi. att pensionen skall utgå endast så länge enkan lefver ogift. Förmodligen har Utsk:t ansett, att det icke ingick i denna frus vanor, att gifta sig. Hvad för öfrigt angår barnen och pensionen åt dem, får jag fästa upmärksamheten .derpå, att motionen icke afser någon sådan; och då modren icke kan få pension, så lärer det väl icke vara med formerna öfverensstämmande att gifva den åt barnen. Hr Nordenfelt, Enar: Det är alltid ömtåligt att yttra sig i en fråga, som tager hjertat i anspråk; men man måste i alla fall följa vissa bestämda grundsatser. Min grundsats är att Staten icke har någon skyldighet att pensionera några embetsmäns Den 29 Augusti f. m. 315 enkor och barn.
Ogifte och enklingar, samt gifte ulan minderårige barn b:ko — 24 sk. Gifte, samt enklingar med ett minderårigt barn „ .—,12 sk. Gifte, samt enklingar, med flere minderårige barn, äro från denna afgift fria. Q vin könet: är från denna afgift fritaget. Betjenter} jägare , kuskar y lakejer och taffeltäckare w. fl., lika med demi städerne, § 14. Byggmästare y länseller härads y i fem klasser: Första klassen ... b:ko r:dr 2C: — Andra d:o . , . „ 15: — Tredje d:o ... „ 10: — Fjerde d:0 ... „ 8: — Femte d:0 ... „ 5: — Färjemän, som hafva egna båtar, lika med skutoch båtskeppare, § 14. Gerningsmän eller socknehandtverkarej af hvad handtverk som helst, samt handsägarej stampare och sockenbyggmästarey i fyra klasser: Första klassen med öfver tre mantalsskrifne arbetare b:ko r:dr 5 Andra' d:o med tre d:o d:o „* 3 Tredje d:o med, två d:o d:o „ 2 Fjerde d:o med en eller ingen , 1: — Gesällerj lika med dem i städerna, se § i4' Glasoch porcellaines-försäljarej i två klasser: Första klassen ... b:ko r:dr 10: — Andra d:0 ... „ 5: —• Gårdfarihandlande, äfvensom sådane borgare ifrån städerne Borås och Ulricehamn, som idka gårdfarihandel, i sex klasser: Första klassen ... b:ko r:dr 30: — Andra d:o ... „ 25: — Tredje d:o ... „ 20: —• * Bevillnings-Utskoltets Betänkande, N.o g. § 27. 95 Fjerde klassen ... b:ko r:dr 15: —- Femte d:o ..••••••
Med antagande af hvad Särskildta Utskottet uti de ifrågavarande ämnen i öfrigt tillstyrkt, förenade sig härefter Borgare-Ståridet angående följande omständigheter, äfvensom att vid de till Kongl. Maj:t i anledning deraf afgifvande underdåniga hemställanden , följande borde iakttagas, nemligen : 1:0 Att till Dess Nådiga godtfinnande helt och hållet öfverlemnas, huruledes med rättigheten till införsel af utländsk spannmål, samt tullafgifterna på densamma, hädanefter kommer att förhållas, till vinnande af sådana föreskrifter, hvilka leda till ändamålet och bidraga till den inhemska spannmåls - productionens förökande, samt beståndet af Rikets öfriga näringar. 2:0 Att i anseende till Bränvins-tillverkningen hvarom Ståndet redan fattat och särskildt meddelat sitt beslut, det stadgande må äga rum, att Den 20 Juli. sttt Utförsel aF bränvin hädanefter, äfven som af säd, må vara tillåten i de fall, som Utskottets Betänkande upptager^ såml att införsel af utländskt bränvin alldeles forbjudes, äfvensom införsel af utländska ölsorter. 3:0 Att, angående Victualiehandeln, då den redan genom Riksens Ständers Beslut blifvit fri, någön vidare åtgärd nu icke äger rum , än till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna > att i anseende till Tull-regleringen på inkommande Victualier sådana föreskrifter kunde vidtagas, att den inhemska LadUgårdsskötseln och productiönen deraf befordras. 4:0 Att Utskottet på ett beföihvärdt sätt ådagälaggt nödvändigheten af activ handel samt ett verksamt handhafvande utaf nu gällande förbud emot införsel och förtullning af sådana mahufacturoch slöjde-varor, som i Fäderneslandet kunna åstadkommas , äfvensom att anhållna och förbrinna dömda Utländska manufacttir varors7 försäljning till cjvarblifvande i Riket må upphöra. 5:0
Då ett folk väljer sig en Styresman, för att, såsom den mäst kraftfulle och mäst upplyste, skydda dess rättigheter och skipa dess lag, så betingar det sig af honom vissa förmoner, emot hvilkas erhållande det utfäster sig, att till honom afgifva vissa skatter. Då en Regent åtager sig den sköna pligten, att försvara ett helt folk och vara dess högste Domare, betingar han sig för dessa förmåner, han lemnar dem, en viss ersättning, om jag så får kalla den. Denna ersättning, denna skatt, denna bevillning, eller huru som hälst den må uttryckas, bör vara viss, det vill säga bestämd, emedan de förmåner folket af honom och genom honom njuter, äfven äro vissa, eller bestämdt desamma för alla tider. Såsom det förhåller sig uti ett land, der Regenten ärsouverän, så bör det i detta afseende äfven förhålla sig i en constitutionel Stat, der Regeringen och Rikets samtlige Embetsman äro de, hvilka, för de förmåner de lemna folket, af detsamma betingat sig vissa bestämda mot-fördelar. Detta 3io Den 3o Mars f. m. ömsesidiga gifna förhållande, grundadt på ett ömsesidigt frivilligt ingånget contract, skall ovedersägligen, i nion af contractets bestämdhet, bereda såväl den högste, som den lägste lugna fördelar, och förebygga hvarje brytning af det inbördes förtroendet. Från denna enkla princip har jag utgått uti mitt Bevillnings-förslag, och kan lika litet frångå den, som antaga någon annan. Men denna princip bör, såsom hvarje annan, grunda sig uppå ett o vilkorligt axiom, en klar och enkel förstånds-sanning, och detta axiom har jag trott mig finna uti den i mitt förslag uppgifna fördelningsgrunden. Måhända har jag irrat mig uti hvad jag med redlig öfvertygelse och varmt nit såsom det rätta framlagt; men hvad jag ovedersägligen ej irrat mig uti, är, att om möjligen något bestämdt resultat skall vinnas, grunden dertill ovilkorligen bör vara ett sådant axiom, en sådan sanning. Jag frångår, att mitt är det absolut rätta, och skall vara den förste, som med fullkomlig tillfredsställelse skall erkänna den större rigtigheten uti ett annat.