Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— »Ni, som är idel skönhet och qvinlighet! Att ni skulle kunna fästa er vid en ung dam, som ser ut som bara exentrisk hårdhet, — ja, förlåt mig, men hon gör ett mycket antipatiskt intryck på mig.» »Det kan jag så väl förstå», svarade Dina och viftade sig med solfjädern. »Maria är inte tilltalande för främmande, men känner man henne, håller man af henne.» »Ni tycker visst om alla!» svarade han. »Verlden är som den synes för oss, och när man ser på den genom sådana ögon som edra, måste den visst alltid förefalla skön.» Dina rodnade och viftade sig starkare. Ingen hade förr sagt henne sådana artigheter, och det var icke blott orden, det var i synnerhet det allvarliga sätt, hvarpå de sades, likt en dämpad kärleksförklaring, som grep henne. Hon kunde icke svara. »Det är naturligtvis er godhet, som låter er se denna fröken — hvad hette hon nu? — i ett så vänligt ljus, ty ni vill väl inte påstå, att det är sympati, som binder er till henne?» »Det vill jag inte heller påstå», svarade Dina och fortfor att vifta sig. »Vi äro egentligen så olika som natt och dag, men omständigheterna ha fört oss tillsammans. och ett dagligt umgänge, vanan, — hvad vet jag? Hon ryckte på axlarna. »Det gläder mig att höra», svarade han ifrigt. »Jag skulle inte ha tyckt om, att er bästa vän hade varit ett af dessa emanciperade fruntimmer, som gå omkring för att skrämma männen.» »Jag har ingen ’bästa vän’», svarade Dina. »Jag tror inte på, att någon annan kan förstå allt, hvad man sjelf tänker och känner.» »Nej, inte sant», svarade han. »Vårt inre själslif är en hemlighet, som vi bevara som en skatt, som en källa man funnit i skogen, och dit endast vi kunna finna vägen. Det skulle endast plåga oss att låta profana munnar dricka deraf. — Ju mer vi skilja oss från mängden, dess mer ha vi också behof af ensamhet. Ni, till exempel, min fröken! — Ni visar er för mig i en ljuscirkel, innanför hvilken visst ingen ostraffadt sätter sin fot.»
Hvarjemte Herr Bäld, i afseende på eldfasta leran och dess förädling, yttrat, att denna lera befunnits uthärda den starkaste hetta, och att han aldrig sett tegel, som varit bättre arbetadt, och af ett för afsalu fördelaktigare utseende; hvarföre han ock är säker, ätt teglet kan öfver allt med fördel i verldshandeln begagnas, samt är fullt så godt, sorn det eldfasta Engelska teglet, med undantag möjligen af det, som göres af Stourbridge lera, hvilken är den bästa, man hittills känner. Herr Pro - Betänk anden. N:o 8g. 433 Professoren och Commendeuren Berzelius har också efter anställde försök, om leran, i anseende till eldfastheten, meddelat det yttrande att den har samma svårsmälthet, som Stourbrigde leran. Då Directionen, lika med Herr Bäld, ansåg det vara klart, att StenkohlsVerket icke kali bestå utan Lerfabricationerne, och att följaktligen Stenkohlsbrytningen samt lerans förädling, såsom beroende af hvarandra, måste i oskiljaktig förening bedrifvas; har också arbetsplanen härefter blifvit inrättad. — Under inskränkning af kohlbrytningen i gamla Grufvan, har Bolaget riktat sina bemödanden till utvidgande afLerFabricationerne, utan att derföre under tiden försumma vidtagandet af sådane förberedande arbeten för den tillernade sänkningen vid Ryd, sorn, efter pröfning och i mån af tillgångarne, kunnat verkställas. ' Dessa Bolagets bemödanden för förädlingen af ett Svenskt råämne, knappast förut kändt såsom tillvarande, ännu mindre till sina utmärkta egenskaper riktigt uppskattadt, hafva varit belönade med en framgång, fullkomligen svarande mot hvad man af detta rå-ämnes godhet varit berättigad att hoppas.
Vid öfvervägande af hvad sålunda inom Riks-Stånden blifvit anförd t ; och då icke allenast Förvaltningens af Sjö-Ärendena i detta afseende afgifna underdåniga förslag upptager en vida högre summa för dels nya fyrars anläggning, dels förbättring uti lysnings-anstalterna vid de redan befintliga, än sorn af Kongl. Majit blifvit äskadt, utan äfven behofvet af flere, än de i berörde förslag tillstyrkte nya fyrars anläggning blifvit anmäldt ej mindre af Herrar Brinck och Norin samt Matts Pehrsson från Stockholms Län uti deras i det förra Utlåtandet omförmälde motioner, än ock af Herr Hegardt /som, i anledning af Herr Brincks berörde motion, äskat, alt en fyr-inrättning måtte föranstaltas vid Bohuslänska kusten, har Utskottet icke trott sig böra, genom föreslående af ett allt förringa anslag till dessa vigtiga föremål, hvilka i alla civiliserade länder omfattas med synnerlig sorgfällighet och vård, fördröja verkställighet af de förbättringar, som i afseende derå inom Sverige af behofvet påkallas; och då Utskottet medgifver, att för den händelse, de undersökningar, som, i anledning af de i ofvannämnde motioner väckte förslag, komma att ega rum, skulle föranleda någon förändring uti den nu af Förvaltningen af Sjö-Ärendena Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 435. Litt. B. 37 föreslagna arbetsplan, intet hinder bör möta, utan snarare för ändamålets befrämjande må anses lämpligast, att Kongl. Maj:t i Nåder deröfver beslutar efter sig företeende omständigheter, får Utskottet, med frånträdande af sitt förra yttrande, tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, till förbättringar i båkoch fyrings-väsendet, bevilja ett extra stats-anslag af 160,000
— Hon gitte icke tala, ämnet var utslitet, in och ut debatteradt. Kunde väl hon reformera tjänstehjonsfrågan i Amerika! — Att du inte lägger bort titlarna med herr seminarieeleven Pär Pärssons dygdeädla fästmö — kanske professorsfru på Gustavi en vacker dag. — Mycket gärna om det gör dig ett nöje. — Det hjälper inte Erik, den här människan är åtminstone ren och skamstjäl oss inte, hon är tio gånger bättre än irländskorna. — Jaså, jaha. Han hvisslade, drömde med slutna ögon under den tummade filthatten men öppnade dem strax åter och ropade: — Ruth, spring in efter »Item». Matilda ryckte på axlarna ... — Tidningar, aldrig annat än tidningar, vi bli till slut så förtorkade, att vi passa för sophögen. Erik vände redan de knastrande bladen, stora som hans halfva kropp. — Förtorkade?! — Min själ om man hinner torka härute, du skulle intressera dig för politik, Mattis, du som är ett så intelligent fruntimmer .. Matilda smågnolade för att betvinga sin retlighet. Hon började hata dessa tjugusidiga fintryckta blad, som det tog hela dagen att komma igenom utan att de förvandlade en timme af Eriks och hennes lif. Man hade allt som händt, hände och skulle hända, på sina fem fingrar — hvad det var att förvåna sig hade man för länge sedan glömt bort ... Den stora friska förvåningen utan hvilken lifvet icke är värdt en röd cent ... Upproret inom henne steg. Gud vet hvad allt för märkvärdigt hon trott, att hon skulle gå till mötes härute i vildmarken — och hvad hade väl inträffat? Trist och smått, — en enda gråmulen hvardag — hankade åren sig fram, man lirkade och kufvade sig och fick det att gå ... Och så när hon bräkt det därhän att en gång göra revolt mot sin egen slöhet, då hade hon kommit så långt som hit ut på prärien. Hvad var vinsten? Förde hon icke med sig alla gamla pinande, tröttande tankar? Hon lyfte häftigt gossen på armarna och gick till verandan, där hon kastade sig i hängmattan med sin tunga börda.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 24 Julii i834. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den aå Julli iS34< Preste-Ståndet den 23 — •*- Borgare-Ståndet den 23 —- « Bonde-Ståndet den 24 — Rikets Ständers underd. Skrifvelsej angående inställelse af vi» dare utgifning af Riksgälds-sedlar. (Stats-Utsk. N:o i58 ) S. A. K. Som Rikets Ständer ansett nödigt, till besparing i dess RTiksgäld*- Ejcpcditions-Utsliottcts Förslag till und. Skrifvelse N.-o 77. Contors utgifter, förordna, att ali tillverkning af Pxiksgäldssedlar bör inställas med den dag, som Banken öppnas för utvexling af silfver emot Bancosedlar, dock att de, vid berörde tid, i förråd varande och utelöpande Riksgäldssedlar uti Riksgälds-Contorets Cassör på vanligt sätt utoch invexlas» så länge de icke äro förslitue; alltså hafva Rikets Ständer skolat sådant härigenom hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &e. Stockholm den 24 Julii i834> N:o 77. Uppläst och godkändt bosRidd, och Adeln den a3 Jnlii r8’4. Pieste-Slåndet den i'i — Borgare-Ståndet den 2> Coode-Slundet den 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående låne-understöd till staden Falkenberg.
Det gjorde mig mycket ondt, att jag glömt bort min lilla, jag tillstår det, men jag var ock glad och hjärtlig var den kyss och väl unnade de kakor hon nu fick. — Men om ett af barnen får något godt, bör det vänjas att dela med åt sina syskon eller andra. Och jag har sett, hvilken glädje det gör både den gifvande och tagande. Lilla Elsa hade en dag fått russin, detta delade hon i fyra delar åt syskonen. Visst skrattade stora syster och bror hjärtligt, då de fingo se hvad Elsa bjöd på, men de uppskattade välmeningen och läto fägnaden » sig väl smaka ». Hvad som underlättar mycket, då man får flere barn, är att uppfostra det första så noggrant som möjligt, ty sedan göra de yngre lätt som stora bror eller syster. Men då skall man också gifva sitt understöd åt den äldre; aldrig skall den äldre gifva vika för den yngre endast för fridens skull, som så ofta fordras. Jag talar blott om mig; än barnens far då? Far, han är hela dagen sysselsatt med ett själsoch kroppsansträngande arbete. Han sträfvar för oss. lian bör så mycket som möjligt skonas från ' barnens tuktan, han bör i hemmet möta glada, välartade barn. Det är för att glädja far, som barnen bemöda sig att bli snälla. Att far skulle bli ledsen på dem, har varit deras förskräckelse. Han är föremålet för allas beundran och kärlek. Och hur är resultatet af den uppfostran våra barn fått, då de äldsta nu äro vuxna? Ja, i denna sak är jag jäfvig. Annat folk säger emellertid, att de äro välartade barn med goda seder. — Icke heller har karbasen menligt inverkat på deras intelligens. De två, som trädt ut i lifvet, åtnjuta aktning och förtroende, och vi föräldrar äga deras kärlek och tillit att glädjas åt på vår ålderdom. Mången tycker kanske, att jag allt för mycket framhållet mina barn, men det är ju en uppfostringsprincip jag försvarar, och man skulle ju tala om de egna telningarne. Dock i uppfostran som i allt måste finnas ett fast underlag, en fast grund att bygga på, om en rätt framgång skall vinnas: gudsfruktan och IDUN bön. - » Om Herren icke bygger huset, så arbeta de fåfängt, som därpå bygga. » lida.
Att då Rikets Ständer, pä Konungens kallelse, sammanträda, för att afhjelpa denna tillfälliga förlägenhet, och för att stadga Mynt-Representativemes värde för framtiden; att då, säger jag, serskildta meningar uppstå vid dessa vigtiga ämnens behandling, är en naturlig följd af allmänna församlingar. Mera än en Väg leder till det rätta, och ingen af oss km och bör säga , att den vi valt är den enda uteslutande bästa. Alla sinnen äro dessutom icke gjuma i samma form, blodet rinner icke lika hastigt och lika varmt i hvarje åder; lika tankar kunna icke fostras i alla hufvuden. Då således dessa skiljaktiga meningar med lugn framställas och pröfvas, måste genom deras nötning emot hvarannan, genom vädjandet till dm opartiska Åhöraren, nödvr 'digt ett godt, ett förmånligt Resultat för Fadern landet uppkomma. Vid en tidpunkt, då dess vigtigaste åligganden påkalla våra åtgärder, då Nation Den 8 December. 231 ined otålighet afbidar dem, är det mer än tillförene nödvändigt, att aflägsna från våra öfverläggningar alia personliga åsigter, alla söndringar, alla fördelningar i serskildta benämningar , då endast ett parti här gifves, Konungens och Fäderneslandets. Da skola vi upphöra att i hvarje mening, stridande emot vår egen, i hvarje anmärkning , som möjeligen kan framställas emot administrativa åtgärder, genast tro oss upptäcka afsigten, att klandra allt, att ingen ting erkänna , och att höja Folk Tribunens stämma: Ej heller skola vi då, under utöfningen af vår Riksdagsmanna-rätt, och vid besvarandet af dessa anmärkningar elle1' skiljaktiga meningar, genast mötas af dessa tillvitelser, af beroende, vana vid Despotismen, Embetsmanna - myndighet, eller af vårt Embetsmannakall. Båda dessa ytterligheter äro lika skadlige lör Årendernes gång, och förden Samdrägt, sorn bör råda inom detta Riddarhus, och hvarmed vi bora föregå våra Med - Ständer med ett fortfarande efterdöme. Beslutom då, mine Herrar! att denna Regel, den jag hämtat ur
Som af discursernL det lätteligen finnes akt RidderlVapct och Adrin ej bi, . fallit Stt rs Urssoiketo fi>>ance plan, fär jag hemställa om n>eo äterremjsten del ej kan dröjsS M dest den plan som Baron Uiljencranrr för sa plrni-dagar sedan här ingiiwit kill samm, Ulffocr k n remitteras. Jag menar aik denna blef söist till Banco. UtckotlekS Utlärande Utstäld. Torde hän oa . rt l ämnde Urkokt st ner hans plan antagligare för Va gmn, att taga oägon ätgärd w>d. HerrGrelwen och Län dt, Msarssa lken trodde cj all delta tuude hindra äkerremisten af Srals, ' Ut - Den i§ December. AiA Ueffottetö finance-vlan. Dct wore wäl ju förr StatS» HMoktet fiirge del af de gjorda anmärkningarne.. Herr Landt Marffalffalken proponerade derföre ärcrremitz af StatS.UkffotretS nu^discuterade finance»plan. Bifölls. Friherre I.il)sncrantL. Atskillige wärde Ledamöter mistaqa sig om mitt utlåtande angående fi« nance-planen. Det är icke ett hit rnlämnadt Memorial, det är e>t apart votum till StatS-UtskottetS Prorscoll af den 2Z Nowember, hörande kill Utskottets betänkande af samma dato. Jag har icke den egenkärleken alt lro detta mitt aparta votum äga något särdeles wärde, men om det i någon matto sönjenar afseende, wore det nu detsamma borde läsas, pä det att efter skedda remis Ukffottct mä kunna begagna de anmärkningar som derwid göras.
samt om 57 § Reg.F., som talar om Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, har någonting att med skattläggningar skaffa. Om så icke är förhållandet, torde Gr:n inskränka sina beslut i skattläggningsoch lagstiftningsfrågor intilldess §:n blir i laga ordning ändrad. 87 § Reg.F. tillerkänner R. St. rättigheten att, gemensamt med Konungen, stifta allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva. 89 § i samma grundlag gifver R. St. ytterligare rätt ali i deras plena väcka frågor om förändring, förklaring och npphäfvande af lagar och författningar, som rikets allmänna hushållning röra; om sådana nya lagars stiftande samt om grunderne för allmänna inrättningar af alla slag, hvilka frågor skola till utredning af Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. hånskjutas. R. St. äga dock icke magt att i dessa mål annat eller mera besluta än föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmäla. Den värde talaren torde häraf finna, att R. St. icke äga att i dessa fall besluta, utan endast att till Konungen anmäla deras önsk - Deli S September f. m. 139 ningar. Men vi öfvergå till den af Grtn framställda fråga, hvilket vore bättre alt komma lill förstärkt Ulsk. antingen med Frih. Palmsl jernäs, Utskis eller Hr Sandströmer förslag. Hvad menar Grin dermed? Månne Grin föreställer sig att vi skola tro, att, om roan kommer med Frih. Palmstjernas förslag, som utgör en 3:e fråga, 2 Slånd kunna stanna emot 2, och att således icke eller den händelse kan inträffa, som i slutet af 89 § Reg.F. är utsatt, nemi. alt om Konungen vill åt R. St. öfverlemna alt gemensamt med honom något afgöra, som rikets allmänna styrelse rörer, dä förfares dermed pä det sätt, som angtde lagfrågor är stadgadt. 87 § säger, alt om 2 Ständ stanna emot 2 i lagfrågor, så förfalla de. All Gr. Lagerbjelke på allvar vill påstå alt skatleförenklingsförslagel, sådant det lill R
•— samt fyllnads afgiften 110,707: 14. 2. 256,776: 38. 2, Äfvensom en förmodad minskning i afgiften för sådane innevånare i Städerne, sorn ej ega burskap .. ... 602: 3. 7, 4 57.357 : 4°- 3J hvartill ytterligare kommer afgiften på Socker och Alun , hvilken blifvit directe lagd till StatsWerkets inkomster 4o,8oo; — —■ Tillsammans 498,157: 40. 3. X och med denna uppgift hafva Riksens Ständer jemväl redovisat de betydligaste andringarne i Revillnings-Förordningen, smärre tillägg och rättelser i Redactionen', endast åsyftande föreskrifternes förtydligande, att förbigå. Meri utom dessa hafva Riksens Ständer, dertill föranledde, än af särskilde motioner, än åter af förekomne erinringar under den förra författningens granskning, hufvudsakligen beslutit: att en viss minimi-afgift skall erläggas af hvarje Svår läst i fartyg öfver Fem lästers drägtighet; att Renhållnings och Lyittändnings-Entrepreneurer, Gästgifvare i Städerne, Sy-jungfrur och Fruntimmer, som, biträdde af en eller flere rnedhjelperskor, sysselsätta sig med klädsöm, äro 1 Författningen intagne och Bevillning alagde; att de, särdeles i Norra Provincerne på Sockne-allmänningarnes utmark upptagne Torp, som hit - Underdåniga Skrifvel ser'.
Om också dessa sniderier verkligen skulle kunna betraktas som afbildningar af högre väsenden, så äro de religiösa begrepp, som vid dem fästas, äfven bedömda från schaman-ståndpunkt, ytterst obestämda, mindre ett medvetande, som fortfarande lefver bland folket, än ett minne från fordom. De flesta af bilderna bära en tydlig prägel af folkets nutida drägt och lefnadssätt. Anmärkningsvärdt synes mig vara, att å samtliga de benoch träsniderier jag öfverkommit ansigtet blifvit skuret mera platt än det i verkligheten är hos detta folk. Några sniderier synas mig erinra om en buddistisk urbild. Den hos de flesta så väl europeiska som asiatiska och amerikanska polarfolk, hos lappen, samojeden, tungusen och eskimåen, så vanliga trumman eller rättare tamburinen (se fig. å sid. 26) träffas i hvarje tschuktsch-tält. En viss vidskepelse är äfven här fästad vid densamma. Man Menniskobilder. N:r 1, 3 och 5 föreställa qvinnor med tatuerade ansigten. N:r 4 är af trä, n:r 6 af trä med ögon af tenn; de öfriga af elfenben. spelade ej gerna på den i vår närvaro och bytte ogerna bort den. Om tid dertill fans, undangömdes den vid vårt inträde i tälten. Trumman består af magsäcken af en säl, utspänd öfver en låg träring fästad på ett kort skaft. Några teckningar finnas ej på skinnet. Trumpinnen består af en 300–400 m.m. lång flisa af en hvalbard, som mot ändan utlöper i en spets så fin och böjlig, att den bildar ett slags pisksnärt. Då den tjockare delen af bardbiten slås mot randen af trumskinnet, snärtar ytterändan mot dess midt, och skinnet erhåller således på en gång tvenne slag. Spelandet verkställes vanligen af männen och åtföljes af en mycket enformig sång. Vi hafva ej sett det beledsagas af dans, förvridning af anletsdrag eller annat schamangyckel. Öfver hufvud sågo vi ej bland de tschuktscher vi träffade några schamaner.
Då en tjensteman vid Tullverket beträdes med lurendrejeri, utgör straffet till och med 2 a 5 års arbete å fäs!ning. Sådana straffbestämmelser äro således icke någonting nytt, hvaraf något stöd kan hemtas för biträdande af Utsk:s förslag, och förnyar jag derföre min anhållan om återremiss. Hr von Qvanten: Frågan är sannerligen af ganska mycken vigt. Då 1734 års lag skrefs, kände Svenska "folket icke de medel, det nu antagit, att med knifvar och andra mordvapen liqvidera sina oförrätter sins emellan. Detta bruk att använda knifvar har i de flesta delar af Sverige, särdeles vid Götheborg och de orler, der sjöfolk finnes, så tilltagit, att man svårligen kan göra sig begrepp derom. Vid det minsta gräl emellan sådant folk, är genast knifven framme, och ofta ske hugg och sårnader dermed för den minsta småsak. Vi hafva ännu icke hunnit så långt, som söderns folk, hvilka ofta med dolken hämna en oförrätt, men om knifvar få fortfara att så nyttjas, utan att straffet skärpes, så tror jag, att vi handla orätt; och om också nya lagförslaget innehåller svårare straff i detta fall, hvilket jag ej känner, så tror jag det icke vara skäl att invänta den tid, då nya lagförslaget kan blifva antaget, utan anser jag klokast, att detta betänk, återremitteras, på det att LagUtsk. må taga denna vigtiga fråga i närmare betraktande och söka ganska skarpt skärpa straffet för dem, som använda knifvar och dylika vapen, för alt hämna en ofta obetydlig oförrätt. Frih. Cederström, Anders: Jag vill blott hemställa till Hr von Qvanten, hvad för straff Utsk. skall föreslå, om det ej skall hålla sig till hvad motionären föreslagit. Hr von Qvanten: Till en början måtte ej Frih. Cederström hafva följt discussionen med särdeles uppmärksamhet, ty jag böljade med att instämma i Frih. Jacob Ccderströms yttrande och Hr Cederschjölds reservation.
Till förekommande af möjliga missbruk vid utöfningen af den Tull-Betjeningen i 6 Mom. tillerkända rättighet, att på blotta an - a 66 Beni lin in gs-Ut skottets ledningen till misstankar om underslef, lossa, öppna och besigtiga gods, som utföres, anse Utskotten tjena följande tillägg vid Momentets slut, ”i händelse vid en sådan lossning något försnilladt gods icke finnes, skall Gods-egaren, Redaren eller Befraktaren, ega att (på sätt 3 Art. 7 §. föreskrifver), af Kongl. Maj:t och Kronan åtnjuta ersättning för all den kostnad och skada som en slik lossning dem bevisligen tillskyndat, samt Tull-Bet jent deremot blifva Kongl. Maj:t och Kronan ansvarig för sin åtgärd. 4 §• Lärer böra redigeras i enlighet med de vid den gillade Tull-Tariffen fogade underrättelser, och vid 5 §. 3 Momentet fogas det vilkor för Skepparens fällande till böter: att lian mot TullBevakningens förbud sådan lossning tillåtit. Orden: beräknad m. m. till punct, utgå. i o §. x Mom. Styckeportar j böra nämnas Lastportar. De i 2 Mom. nämnde böter föreslås böra minskas till 200 R:d., äfvensom att orden: så snart den ti mat j (andra raden nedifrån) böra uteslutas. jBetänkanden. 267 Till Riksens Höglofl.
han otacksamt, mörka dagar, tagit Han s o m en u n g student sig sig som rad intill b ö r j a d e d u bli kär gifta hvilken känner, det. var jag följderna b ö r j a d e visa sig, d å drefs d e n att att fast var nyfiket: sedan A t t alldeles förgäta Den jägk y s s, m e n s å frå- förälskade i lifvet! så m å n g a följa hem! Hon nere i Skåne hos en så liten än, A n n i e, hat har närhet, stöd, en henne n å g o n ersättning med har en mig i Hans ' L i t e n A n n i e har j a g ej sett ä n n u. mig 2 2 skridit förtröstansfullt Det af t r y g g h e t är en som — tiden Du råttorna sedan, gått blifva m e n, j a g har han dagar, kunna d u skall bli fru började flere Och ej igen förrän fullvuxen, har o c h stödde sig t y n g r e m o t stolen. Så har har Ellen barnhusbarnet. » andan ut se p å o s s: utan att vän ». sidan, — Hans. s. e t t lysningsdagen! därhän! katten sig! från väntrofasta j a g ej älskade homen Hans att tyst fönstret; » Allt m i n a läppar. att att ingenting stod H v a d hade händt? mera aldrig blifva? s o m möjligt. vi men Mia tog saken du m i n kärlek, gråta, vill, igen honom, smög Farbror hennes Hans » F a r b r o r vill följde h o n o m, m o t sin skrifstol, o c h j a g ut. sakta utan att måtte deras högtidliga lyckönskningar, skall slutet / s. vägen? rättighet att kalla d i g m i n fosterfar, » skulle j a g då bekänna, nom, till tärd Ellen, o c h I c k e ett du den jag fram han din ner, skall d u få s e! » vore i på Annie? » ditt beslut! under renheter knackade hviskade jag. N — G.