Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag arbetade träget i flere timmar, men inte den ringaste förfriskning bjöd hon mig, o c h jag gick derifrån alldeles utröttad för att vid hemkomsten mötas af ett riktigt åskväder. Det var fröken Sophie, som urladdade sig all både positiv och negativ elektricitet. » Hvad är din mening med att bli borta så länge », skrek hon. » Du vet mer än väl, att du behöfves här hemma, men naturligtvis går du o c h drifver på gatorna. Hva ' säger du? Befalde fru K. dig att stanna? Satte hon ljusröd plysch på den grå sidenklädningen? Är du rent tokig, som gjorde något sådant? » Här var hon tvungen alt hemta andan, hvarför jag passade på att saktmodigt säga: » Hvad skulle jag göra, fröken? Hon befalde mig göra det, och jag kunde ej förolämpa henne genom att neka? Hon är j u en af edra bästa kunder. » » Du är ett nöt! Du har ej menskligt förstånd », afbröt hon, vildt gestikulerande. » Hvem har sagt, du skulle förolämpa henne. Du kunde j u genom litet smicker fått henne att ändra tanke, men du är ovanligt dum. Nu går hon ut med den der bondgranna klädningen, och alla menniskor skola skratta och fråga, hvem som gjort den der gamla feta käringen till ett så ' nt åkerspöke. Följden blir, att ingen kommer hit mera o c h jag förlorar alla mina kunder. Du kommer aldrig att bli nåhting här i verlden. » Ja, nog har hon rätt, att jag aldrig blir någonting under ett sådant kommando. Det känner jag, ty jag är alldeles tillintetgjord. Hur litet tänkte jag i mina välmaktsdagar på de flickor, som kommo att profva mina klädningar. Nog minnes jag, att de sågo bleka och trötta ut, men aldrig anade jag, hvilket lif de måste föra, ty det finnes tyvärr icke endast en fröken Sophie. Jag var dock aldrig ovänlig mot dem, och det är ändå en tröst. Den 16 april. Jag föll i vanmakt öfver symaskinen i går, och fröken Sophie gaf mig i förskräckelsen ett glas vin; hade hon också gifvit mig litet mat, skulle jag välsignat henne.
Uti en till Kongl. Majit ingifven skrift liar f. d. Kapitenen vid Göta Artilleriregemente Nicolas Christiernin von Hess underdånigst anhållit, alt han, som varit 22 år anställd i Statens tjenst, bevistat 1808—1809 års fälttåg i Finland och 1813 —1814 års fälttåg i Norge, samt under Finska kriget deltagit i flera träff ningar, mätte, då han, vid numera uppnådd 80 års ålder och i saknad af såväl egna tillgångar som understöd of allmänna medel, ej kunde bestrida de oundgängliga lefnadsbehofven, blifva hos Rikets Ständer i nåder föreslagen till någon pension. Kongl. Majit har delta i nådigt öfvervägande tagit; och, med afseende å sökandens krigsförtjenster och behof af understöd, vid en uppnådd ålder af 80 år, linner Kongl. Majit skäligt i nåder föreslå Rikets Ständer, alt f. d. Kapitenen von Hess må, från och med år 1866 samt vidare under sin återstående lifstid, få på rikets Allmänna Indragningsslat åtnjuta en årlig pension af Fyrahundra Riksdaler. De målet tillhörande handlingar skola lill vederbörande Utskott öfverlämnäs; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. CARL. A. F. Z. Reuterskiöld. Utdrag Kongl. Maj:ts Nåd. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 -G Förtekning, uti Alphabetisk Ordning, uppä Handlingarne i Bihanget till Riks* Ständens Protocoll wid Uttima Riksdagen i Arebro/ Är 1812. stockholm l8if, Tryckt hos henric i?ouZt, Kongl. Boktryckare, i! U. Allmänna Lesrväessch ä)ecsiidmia>UtskSttet; Betankandcn, Memorial och Protvcolls-Utdrag: Din inställande af Eränwins. bränningen; med Bilagor, p. r6y. OM större frihet kill svedjande. p. Z50. Om ett järstädt Läns.
Af Olof Lindbäck har blifvit framställd den önskan, att det allmänna bidraget till utllyttningar må skyndsammare utgå; och af Lars Boethius är föreslaget, att hvarje jordeganderätts innehafvare i grufva må kännas skyldig att vid skifte uppgifva och bevaka sin rätt, eller i motsatt fall förklaras densamma förlustig. I afseende på den förra frågan, är den framställda önskan förekommen genom Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ett förslags-anslag för detta behof, och Stats-Utskottets i dess Utlåtande N:o 61 gjorda tillstyrkande deraf; hvadan, om Rikets Ständer dertill lemna bifall, något tillgörande å Utskottens sida icke erfordras. Hvad åter angår yrkandet, att jordeganderätts innehafvare i grufva skall, vid äfventyr att denna rätt förlora, densamma vid skifte uppgifva och bevaka; så kunna Utskotten icke deruti instämma. De fall lära väl vara ytterst sällsynta, då jordegande-rätt i grufva blifvit afhänd, och sådant icke är af skifteslaget kändt; nien om ett sådant fall verkligen inträffar, kan det icke med rättsgrund förlikas, att innehafvaren, som lättligen saknar ringaste aning derom, att skifte blifvit hegardt, skulle kunna beröfvas sin egendom, för det han underlåtit att vid skifte, som honom i öfrigt icke på något sätt] angår, sig anmäla och sin rätt bevaka. Utskotten äro, i afseende på denna motionärens framställning, af den tanka, att den icke kan till bifall af Utskotten på något sätt anmälas.
Utskottet bar ansedt det ej endast vara person, utan åtgärden, sorn borde bos Rikets Ständer ti11- kännagifvas; ocb som Hans Éxceflcncé GenaralAmiralen Grefve Cederström, i bela denna affair, kan ocb bör anses sorn feit bufvudsakeligen verkande orsak; har Utskottet ansedt det vara dess plikt, att till följd af granskade handlingar inför Rikets Ständer anmäla nyssbemalte Hans Excéllence, såsom den, hvilken vid denna transaktion förbisedt Landets sannskyldiga bästas De bär under discussionen anförde» hvarannan rakt motstridande» bedömanden och Den 18 J u 1 i i e. ro. 433 och klander emot Utskottets Memorial synas höra väcka den uppmärksamme och oväldige (iranskarens uppmärksamhet. Om ej annat resultat deraf kan erhållas, än att Grundlagens rätta tolkning ej är så enkel, så tydlig, sorn här åberopats af mine Herrar motståndare, torde det blifva ett stöd för den sats jag i förmiddags hade äran framställa, och som jag vid detta tillfälle begagnar, nemligen, alt ConstitulionsUstkottet bär må hända gjort misstag, men ej afvikelser. Friherre Boije j Ludvig: fiman jag begagnar ordet i det ändamål jag sökte det, anhåller jag att få bemöta ett anfall af Friherre Anckarswärd, då han talade antingen till, eller om Herr Tham, samt upptog mitt yttrande rörande Spiran och Kronan. För alt afleda det förskräckligt ondskefulla i detta anfall, behöfver jag blott upprepa mina ord, och begära en jemförcdse emellan den mening deruti de yttrades, och den ohyggliga uppfattning Friherren gjort deraf. Mina ord voro: ”Man bestrider Regeringens rätt ”att disponera ali Statens lösa egendom, och ”man kan ej neka, att vid första anblicken ”denna invändning har mycken betänklighet med sig.
Beträffande åter det mindre creditivet, så, enär, dels genom inskränkning i Riksgälds-Contoirels hittills tillåtna creditivl/ätt på Banken, dess tillgångar hädanefter komma att minskas, dels ock för islåndSättandet af Rikets försvarsanstalter, ett serskildt betydligt anslag blifvit be vi I j ad t, hvarigenom anledning är att förmoda, att behofvet af detta creditivs begagnande för llikets försvar, mindre skall ifrågakomma, hafva, i betraktande tillika af den omständighet, alt ett creditiv, för uppköp af spannmål, i den olyckliga händelse, att missväxt något år, innan R. Sl:s nästa sammankomt, inträffar, blifvit, såsom E, K. M. i Dess Pvådiga Proposition till R, St. an-* gående f, d. allmänna Magazins-Inrättningens slutliga utredning, framtställt, serskildt anvist, R. St, ansett en nedsättning i det belopp, hvartill ifrågavarande creditiv, sedan år 1815, varit beviljadt, kunna ega rum, och derföre bestämt detsamma intill nästa Riksdag lill En million R:dr B:o, hvaraf hälften bör vara att tillgå för oundvikligen nödiga anstalter till Rikets för - a3o Expcditions-Utskoltcts Memorial IV:0 46f. svar, och hälften för andra högst vigtiga ©eh angelägna ändamål, sedan, i öfverensstämmelse med innehållet af RegeringsFormens ofvanberö.rde 63 §., hela StatsRådets tankar blifvit öfver lyftningen inhemtade; att öfverskotten på Stats-Verkets ordinarie och extra-ordinarie inkomster måga användas till de utbetalningar, som å detta creditiv kunna äskas; ochattRiksgälds-Contoiret, i saknad af sådana eller andra tillgångar dertill, bör anskaffa er-», forderliga medel genom upplåning. Rikets Ständer framhärda etc. N:o 46 f. Memorial , med hemtällan om förändring i redactionen af en redan justerad $. af Riksdagsbeslutet.
Man vill hushålla med några tusende r:dr, men ser icke alt detta förfarande innebär misshushållning med hela landets väl; ty, om icke rättvisan kan ha sin jemna gång, så kommer det i sanning att stå illa till med allt annat. IIr Weidenhjelm, Ernst Aug.: Det är ej möjligt för någon att missförstå de välgörande afsigter, som ligga lill grund för Konungens i detta ämne till Ständerne afgifna nåd. propos. Dessa afsigter hafva också inom LagUtsk. varit insedde och tacksamt erkände. De åsyfta uppenbarligen, att genom en om-organisation af Hofrätterna bereda en möjlighet att minska, eller undanarbeta deras nu öfverhopande balancer af nafgjorda mål, utan att rättssökande parters anspråk på en omsorgsfull pröfning äfventyras elter Staten för nämnda ändamål belastas med allt för dryga utgifter i en tid, då allmän klagan förspörjes öfver skatternas ändå nog kännbara tyngd. Det är dessa syften äfven LagUtsk. önskat vinna, och det har derföre varit med synnerlig ledsnad som Utsk., vid öfvervägande af ifrågavar. nåd. propos. funnit sådane betänkligheter möta, alt Utsk. icke kunnat tillstyrka R. St. att densamma obetingadt antaga. En del af dessa betänkligheter finnas anförde i det utlåt. Utsk. afgifvit. Det händer icke alltid, att hvarje ledamot i en Ofver-domstol i och för sig sjelf är Under-domaren öfverlägsen i skicklighet och skarpsinne. De högre löneinkomster, den sednare åtnjuter, skulle fast hellre leda till antagandet, att de större kapaciteterna företrädesvis egnade sig åt Under-domare-kallet; men hvad som tryggar parten om målets mera mogna och sorgfälliga pröfning i Ofver-rätten är just dennas flcrtaliga sammansättning, den mångsidigare åskådning, som af öfverläggningen emellan detta flertal blir en följd, det kollektiva omdömet, som vanligen är det enskildta öfvervägande, och den på erfarenhet grundade sats, att sanningen oftast framkommer sofrad utur konflikten af olika åsigter. Då nu
V3ra en så brådstörtande nödvändighet, att på en gång fylla detta förmenta behof, särdeles som byggnadsplanen är uppgjord till flere smärre hus, hvadan den man någon oJägenhet kan och bör inskränkas till ett hus om sender. Den inqvsrteringsafgift som Stockholms Stad betalar för 2:0c Compagnie af Andra Gardiet har uppgådt till något mindre hn 1000 R:dr Banco årligen; Och dermed har ändamålet af husrum för trouppen varit fullkomligen vunnit. Dan nya Casemi byggnaden Den 7 Juli: f. rn. Staten med en ränteförlust af 2,000 R;dr otn året för tvenne Compagnier och således bitfver landets kostnad hädanefter tor husrum åt desse 150 mats nära 3,000 R:dr Banco eller nära 200 procent dyrare än förr. Utskottet yttrar att ingen minskning uti devid sista Riksdag för tredje Hufvudtiteln beviljade gummor böra kunna ifrågasättas, på den grund, att Kongl. Majit äskat förhöjning: jag delar icke med Utskottet denna öfvertygelsej jag påtager mig likväl derföre icke, att hänvisa till hvilka delar som böra drabbas af den minskning i behofvet som jag tror möjlig; sjelfva minskningens nödvändighet grundar jag på en fullkomlig öfvertygelse om Svenska Folkets oförmåga att bära dessa skatter. Den föresiagne anslagssummans fördelande’emellan Arméen och Flottorae anser jag redan vara ett steg till ordning, som jag finner mig böra i högsta måtto biträda, och är det besynnerligt nog att det fordrats så lång tid innan man kunnat hinna detta lilla mål. Utskottet föreslår anslaget för Arméen till 2,288,604 R:dr jag skulle deremot vilja afpruta summan till jemna 2,000,000; samt för Flottorne till (,000^00. Anslaget blifver i alla fall nära dubbelt emot det af år 1810; det tillhör Administrationen, att på bästa möjliga vis använda de anslag Folkets ombud anse sig kunna och böra bevilja.
Då kan det visserligen icke sägas, att utredningen sker sakvidrigt eller orättvist; men det är derföre, att ingen utredning sker; och då är således ingenting annat för ändamålet vunnet, än den negatifva fördelen att undgå ett »ensidigt bedömande af Högsta Domstolens domar;» och bättre hade då varit att.icke gifva J. O. ett uppdrag, som ej skulle fullgöras. a) De hafva visst försvarat den stora grundsatsen, att ordning i samhället bör skyddas, och derföre äfven domaremakten mot klandrande anmärkningar. Men de hafva icke inskränkt detta skydd inom de gränser, som föreskrifvas af upplysningens fordringar, och icke förlikat det med svenska frihetens lagar eller med den, som närmast kommit i fråga, Justitiä-Ombudsmannens instruktion. Annat blef det nu icke af den stora gåtans upplösning. Härmed är den slutad. 10) Det är ur 1851 års berättelse som detta skall vara hämtadt; och dit hänvisar jag den, som vill uppfatta min mening. Bedömer man den dessförutan; så är mitt räsonnerande i allt fal! öfverflödigt. En så uppdrifven farhåga bör ej blifva utan verkan. Icke det ringaste af Talarens argumenter vågar jag lemna utan sträng uppmärksamhet. 2) Ja, såsom en praktisk sanning, såsom en gällande lagskipningsregel i sjelfva det svenska samhället, har jag framställt den satsen, att när fråga uppstår, hvad som är lag, denna fråga icke lagligen kan af någon annan än domaren afgöras; att domaren eljest icke vore domare, och att ingen lagskipning mer funnes, om någon annan finge afgöra, hvad som är lag. Att så redan förhåller sig, och ej blott att Låtom oss då åter se till, huru härmed sig i sjelfva verket förhåller. Enligt 38 § Regeringsformen skola alla från Konungen utgående påbud, för att vara gällande, vara kontrasignerade af en ansvarig rådgifvare3). Enligt 88 § Regeringsformen eger konungen imellan riksdagarna utfärda lagförklaringar, som väl af Rikets Ständer kunna ogillas, men skola, till dess ett sådant ogillande ägt rum, af domstolarna iakttagas.
Föredrogos ånyo Banco-Utskcttets memorial, Betänkanden och Utlåtande: N:o 32, i anledning af trenne serskilde ansökningar om eftergift af öfverräntor å discont-lån. Bifölls. N:o 33, angående afskrifning af R:dr 2,839 23 sk. 5 r:st Banco, utgörande - Prot. Vldr. d, 11 Juli 18Jo. 58 5 rande kostnaden för vid Tumba bruk anställda försök till beredande af förbättrad pappers-till verkning. Bifölls. N:o 34, angående väckt fråga, dels om fördelning af Bruks-Förvaltarens å Tumba J. Bagges löne-inkomst i lön och arfvode, dels om bestämmande för framtiden af det belopp, som till erforderligt biträde för upprättande af brukets bokslut årligen må utgå. Bifölls. No 35, angående hufvud-grunderne för en förändrad organisation af Banco-Verket. Bifölls. N:o 39, i anledning af gjord hemställan om någon belöning till Stereotyperingsoch Tryckeri-Föreståndaren i Bmken, Mynt-proberaren C. A. Broling. Återremitterades. och N:o 41, i anledning af Kamereraren A. TV. TVäströms ansökning att varda försäkrad 0111 bibehållandet för återstående tjensteår af Kamereraretjeust, med dervid följagbge lön. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Utskoltets Betänkande N:o 20, angående städernas salu-acciss. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets: Memorial N:o 191, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande, N:o 124. Lades till handlingarne. och Utlåtande N:o 192, i anledning af Commissarien vid f. d. GeneralAssistans-Contoiret J. M. Anagrii ansökning om eftergift af honom ådömde böter.
E. i25. — angående ändring i 25 Cap. 1 § RättegångsBalken, och i sammanhang dermed äfven nti 12 Cap. 2 § 2 Mom. samma Balk, sådant det lyder uti Kongl. FörIdaringen den 10 September 1823. XV. 45, 107. R. 290. XLI. B. 169, 328. XLVI. A. 299. E. in. — angående anslag till förmån för Läroverken i Riket. XV. 46> io7* 287. XVII. 162. XXI. B. 124. XXIII. 170. XXV. Å. 2i3. XXXIII. U. 476. XXXVI. 23. XXXVIII. A. 33. XLVIII. E. 181. XLIX. Å. 97. L. 10. LXIII. A. 174. LXV. B. no. A. 115. B. 324. A. 43i. LXVI. E. 68. — angående den så kallade MötesPassevolancen för Indelta Infanteriet och Cavalleriet. XV. i58, 264. XVI. R. 143. XVIII. 323. XLIV. B. 73. XLVI. 391. XLVII. 397 A. ii, i58. XLIX. E. 183. LI. U. ör. LX. A. 233. Propositioner och Skrifvelser, Kongl. Majrts, till Rikets Ständer, angående Inqvarteringsbesväret. XV. i58, 264. XVI. R. 23o. XVIII. 323. XL. B. 261. XLI. A. 261. L. U. 68. LIV. 223. LVII. A. 214. LX. E. 3. — angående Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas dödliga frånfälle. XVII.
Till fortsättning af den i Rikets Ständers Revisorers Berättelser Kärre omför Aren 1847 och 1849 lemnade redogörelse, angående utredningen y sten ni’ f'. d. Ombudsmannens vid Götheborgs Låne-Kontor V. M. Stenbergs år 1846 iråkade balance, få Revisorerne meddela: att berörde utredanc" ning oafbrutet fortgått, derunder åtskilliga honom rörande rättegångar blifvit afslutade, äfvensom 3:iie serskildta lån, i afseende å hvilka anmärkning mot Stenberg förekommit, lill deras återstående kapitalbelopp samt ett lån till så väl kapital, som ränta och expenser till Låne-Konlorel inbetaldte; att den borgen å 5,000 R:dr, Stenberg ställt för sin uppbörd, nu mera blifvit af Löftesmännen infriad, samt alt Kongl. Götha Hof-Räll, medelst Dom den 17 sisllidne Januari, hvilken lärer vunnit laga krall, fastställt Rådslufvu-Rättens i Götheborg uti Stenbergs konkursmål meddelade beslut, hvarigenom Låne-Kontorels yrkande att med förmånsrätt utbekomma dess i konkursen bevakade fordran är vordet bifallet. §. 12. Anställande Vid sislförflulna Riksdag, beslölo Rikets Ständer att vid La vid Göthev „ ■ "... bnrg^Lånc-Kontoret i Götheborg må, tills vidare och intill nästa Riksdag, Kontor af ställas en kassör, med årliga förmåner, af: lön 800 R:dr, arfvode 1 cn Kassör, ocj1 missräkningspenningar 333 R:dr 10 sk., dock under föi ,.ii .. — ncan200 ^ t u - — ■) V*v/v» UUUOI förbe håll, alt tillökningen i Låne-Kontorels Stat genom inrättandet af denna Kassörs befattning ej finge öfverstiga 883 R:dr 10 sk. Efter inhemtande af Lune-Konlors-Direklionens yttrande och förslag, hafva Fullmäktige nu mera fastställt
För alt genom tillverkning af pottaska, terpentin, harts, tjära, m. ni., bereda allmogen tillfälle till ökade biförtjenster, har förre Apothekaren Kantzow, på Statens bekostnad, vissa tider af året, från medlet af år 1841 till och med 1843 års slut, gått allmogen tillhanda med upplysningar och undervisning om sättet för dessa effekters tjenIigaste beredning; men då de dermed anställde försök, oaktadt de besök, han för sådant ändamål i alla socknar af länet verkställt, icke allestädes aflupit efter önskan och förhoppning, är det ännu blott på ett och annat ställe håg och förtroende till dessa, i orten nya näringsfång kunna anses hafva blifvit väckte. Handel å landet, som det vore önskligt att se inskränkt till spannemål, viktualier och inhemska slöjdealster, har på de flesta ställen visat en skadlig verkan, då den, genom tillhandahållandet af en alltför öfverflödig tillgång på bränvin samt andra, för allmogen åtminstone af gammalt okända 12 och lill större delen obehöflige varor, hos mången obetänksam skapal onödiga samt förstörande begärelser och behof. Såsom icke vidare behöflige kunde de i Länet ännu bibehållne tvenne landtmarknader, utan afsaknad, äfven upphöra. Af bergverksprodukterne föras slörre delen till Westerås och endast mindre partier till Gefle och Söderhamn, äfvensom genom Wermland till Götheborg. Den för orten skadliga handel, som med obeböfliga varor öfvas af gårdfarihandlande och handelsbetjenter från Ulricehamn och Borås, utvidgas årligen, och blifver än mera förderflig genom de missbruk af deras rättigheter, hvilka en del bland dem desto heldre kunna, sig tillåta, som flere utaf dessa personer ofta nog icke kunna i uppgifne hemorten träffas af lagens och allmänna ordningens handhafvare, för alt befordras till ansvar för lagöfverträdelse.
Våra kläder, vårt tal, våra åsikter förlöjligas, vi behandlas med samma öfversitteri som när vi foro – folk erkänna inte, att vi höjt oss, att vi blifvit bättre medborgare, att vi lärt oss tänka, arbeta – nej bevars – vi ha bara inte tagit studentexamen, vi ha inga frackar, vi supa inte, sudda inte bort vår tid, älska våra affärer – allt det där är nog för att bli utskrattad i Sverige. När vi som fria människor inte tåla att bli »afskrankade», hvarken här eller där, kallas vi oförskämda uppkomlingar. Ämnet var ömtåligt. Så fort en fläkt från hemlandet blåste, var det som om jämlikhetskänslan klubbens medlemmar emellan försvagades. Den svenske målarens trötta mandelögon hade ett gäckande uttryck. Konversationen var alltför naiv och elementär för att locka honom till något inlägg, men nu yttrade han ett par ord, som förde in på konst. Hela tiden hade Tore Hultman hållit sig bakom de andra. Han satt där missmodig och tung framför sitt toddyglas och rotade mer och mer in sig i inbillningar om, att målaren såg ned på honom. Gud vet hvad som lockat honom till den dumheten att gå hit upp ... hvad han trott, hoppats, tänkt. Barnsligheter – hans väg var gifven och kunde ej ändras. De olika meningar, som dryftats, hade också varit ett jäsämne. Han brann af begär att säga något, men var han berättigad därtill? Hvem var han, hvad var han? Rätt och slätt en afsigkommen stackare. Och icke en gång hans åsikter, hans sympatier ägde bestämd färg. Hans hjärta klappade fort, när hemmet på den nya jorden togs i försvar, han ville ropa och instämma: vi äro större och starkare nu än vi varit, något mäktigt har fattat våra själar. Men hvar fanns detta nya hos honom? I hvad hade det omsatts? Och dessutom – märkte han icke, när talet nu föll på konsten, hur gamla, finare tankar döko upp, hur det grät och klagade inom honom, hur han längtade efter gammal grund, emedan denna gömde hans dyraste drömmar. Så starkt hade han aldrig känt sin dubbla natur som konstnär och som underklassmänniska. Det ideal den ena måste sträcka sig efter, trampade den andra under fötterna.
Men resultatet blir likafullt, med ytterst få undantag, att ingen, som eger framtida utsigter till en mera tryggad bergning, eller de kunskaper, som kunna gifva anspråk derpå, söker sådana lärarebefattningar; det är då fara värdt, att de ofta komma att beklädas af personer, hvilka nödgas anlita den torftiga utkomst, som derigenom förvärfvas, såsom den sista tillflykt undan eländet. Inflytandet häraf på sjelfva skolornas skötsel är lätt insedt. Om ock den första undervisningen, eller den som meddelas i folkskolorna, är mycket enkel hvad kunskapsfordringarne dertill angå, så är det likväl angeläget för de moraliska intryck, som barnasinnet så lifligt mottager, att lärdomarna meddelas med' nit och ett kärleksfullt sinne; och huru begära detta af personer, tilläfventyrs så beskaffade, som nyss nämndes? Men äfven om skolläraren är en man med både uplyst förstånd och värma för sitt kall, så skall det blifva ett sällsynt fall att icke nitet förslappas under den tryckande känslan af ständiga bekymmer och brist på det nödvändiga för dagen, utan ljusning af hopp om lättnad för kommande dagar. Ett verksamt botemedel mot detta onda vore, att öka folk skolelärarnes löner så, att de lemnade en anständig och tillräcklig bergning, så att personer, med hvilkas insigter och karacter församlingarne kunde vara fullt belåtna, öfverallt funnes villiga att egna sig åt detta åliggande. Men med de stora fordringar, som nu yppat sig på ökade statsbidrag till löneförhöjningar åt embetsoch tjenstemännen inom hela rikets förvaltning, är.det, lindrigast sagdt, tvifvelaktigt om någonting, åtminstone för denna gången, blir öfrigt till ökade anslag för folkskolorna. Det finnes emellertid ännu en utväg, om icke att uphäfva åtminstone att förminska de för sjelfva folkskoleväsendets framgång och utveckling skadliga verkningarne af ofvan antydda bristfällighet. Att möjligen vinna II. St:rs upmärksamhet för denna utväg och det goda, som genom dess beträdande i flera hänseenden kunde åstadkommas, utgör egentliga föremålet för denna vördsamma framställning.