Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Anser HofCantzlern eller dess Ombud något Dagblad eller Weckoskrift innebära tydlig förbrytelse emot 3. 4. 7. 9. 10. 12 och 13 :de Morn: af 3 :dje §. i denna Lag’, äge han eller Ombudet, att hela den gjorde upplagan af sådan Skrift, genast före dess lifgifvande, med quarstad belägga låta; börandes af alla andra skrifter quarstad innom Åtta dagar begäras och HofCantzlern en månad efter den Dag, då i Landsorten quarstaden laggd blifwit, meddela Ombudet &C:) Wid slutet af detta Mom: har Utskottet föreslagit fölljande tillägg: Det ware dock författares och Utgifwares rätt sedan Dagblad eller Weckoskrift blifvit före utgifwandet med quarstad Tillägg till 1810 års konstitutionsutskotts protokoll 785 belagdt, att innom fjorton dagar derefter sjelfwe eller genom Boktryckare låta hos HofCantzlern eller IustitiasCantzlern, derest Skriften redan dit blifwit öfverlemnad skrifteligen anmäla, att de godkänna quarstaden och medgifwa confisquation af skriften, för hwilken sedermera något åtal icke äger rum, utom i det fall att något exemplar deraf hunnit utkomma. — Wid 4 :de Mom: har Utskottet anmärkt, att Citationen af 5 :te Mom : 1 :sta §. är origtig och att i dess ställe bör införas 1. §. 4. Mom: — Constitutions Utskottet wid sistl :ne Riksdag har föreslagit att framför orden: Boktryckeri och Bokhandels Reglemente skulle införas: — något framdeles tillgörande äfwen HofCantzlerns i stället för hans 6 :te Mom: har wid sistl :ne Riksdag blifwit föreslagen fölljande Redaetion: Sedan Sex Månader förlupit efter det en skrift till HofCantzlern eller hans Ombud, enligt näst föregående 2 :dra Mom: inkommit, hwaröfwer Embets-betyg genast afgifwas bör, må ej af Publifque]1 Actor åtal derå äga rum.
”Gud bevare eder fru Metta”, sade Fleming leende, ”tror J mig icke i sanning vara en värre varg att äta, än som sjelfve hertig Carl omtalar mig vara.” Häri hade han ej så orätt. Fulla upprågade fat med fläsk, fisk och fågel stodo på bordet. Höga korgar med herrebröd stod derinvid, tornformiga kakor och tortor funnos i ymnighet midt på bordet, öl och must i kannor deromkring, men fru Metta klagade och bad många gånger om ursäkt att hon nu icke hade hvarken kryddadt vin eller kirsedrank att bjuda, men sådant stod nu icke att fås. Fru Metta neg, bjöd och trugade och bråkade och tvang sina gäster att, med eller mot sin vilja, taga till lifs af hennes anrättningar; såsom det på den tiden anstod en rättskaffens värdinna. Herr Klas syntes dock ej mycket bekymra sig derom, utan lade för sig af hvad som stod honom närmast, och det just icke i små portioner. Helt hastigt hade han slutat sin måltid och stigit opp från bordet, till stort bekymmer för fru Metta, som förgäfves använde all sin vältalighet, till att förmå honom smaka på flere rätter och kakor, dem han alls icke tagit någon notis om. Om aftonen sedan gästerna begett sig till ro, sade fru Metta, just som hon skulle undanställa en knappt afskuren torta, ”ja, hvad skall man laga mat, när det icke duger åt folk.” ”Nå mor, våra gäster voro ju så få, huru mycket kunde de väl bärja af allt ditt öfverflöd; icke tyckte jag det sparades på gudsgåfvorna.” ”Si för gu om jag kan glömma att jag icke fick herr Klas att smaka hvarken på äggkakan, eller fiskpasteijen, eller krösamoset; och fast jag sjelf säger så var allt ganska godt och smakligt.” Det var morgon. De fremmande skulle, efter hastigt intagen frukost, bege sig å väg. Enevald Fincke steg fram till ståthållaren och anhöll att för denna gång, som frivillig, få medfölja. Sedan önskade han ingå i konungens tjenst. ”Godt”, sade Fleming och tog honom i handen, ”välkommen då. En ny kamrat, gode herrar.”
Klockan var två på natten, de flesta hade gått under däck. Han gjorde en trött rörelse åt fickan, tog fram en av de små haschischkapslarna David så väl kände till och även en flaska vin, som han burit i överrockens innerficka. Han gav den åt David. Jag har inget glas, sade han, men ingen människa ser oss, du måste dricka ur flaskan. Han tog in kapseln, satt stel och orörlig som om han kämpat mot inre plågor, varnade David för att göra likadant och teg i fulla tio minuter. När han talade igen lät rösten lugnare. Det går snart över, sade han stilla. Alltsammans går snart över. Det känns bara så beklämmande just innan det hinner verka. Så fort blodet fördelat det då du vet. Du kan väl nästan höra hur mitt hjärta slår nu? Ah han lutade sig bakåt, sträckte upp händerna, som en bedjande. Han kommer nu guden av läkedom ah kommer du nu! Han rätade upp sig och såg på David med ett leende. Nu var han igen den lugne affärsmannen David beundrat på Canadian Pacific. Hans hand darrade ej mer, ögonen strålade liksom av en andlig hälsa. Och sedan började han berätta berätta i oändlighet om sitt föregående liv. Av det som David återgivit för mig i vår ensamhet kan jag endast berätta i största korthet det som mest intresserade mig, då det ju också är Davids och icke egentligen Hartmans historia jag berättar. Han lär ha upplevt masstals av erotiska förvillelser, vilka naturligtvis var absolut betydelselösa om han endast kunnat frigöra sig från minnet av dem. Vad David beträffar var han själv icke helt främmande i dessa sällsamma land, där begäret går vilse och lusten spökar ut sig i barnsliga och narraktiga kläder. Men det sjukliga hos honom hade aldrig varit nog sjukligt för att bli herre över förnuftet: han kände dragningen till det onaturliga men reagerade däremot. Hartman hade under långa tider vandrat i de bakvända lustarnas trolldomskvarter, och i Haschischland hade han gråtit och stridit och fallit och bedit. Han hade rest sig igen och burit sitt huvud högt och så hade där kommit en frestelse i hans väg igen, ett hinder över gångbanan, till utseendet knappt större än ett halmstrå, men nog stort att stupa på.
Slutligen tillstyrkte StatsUtskottet, alt den Commendanterna i Städer förunnade rätt att af inkommande vedlass låta aftaga vedträn måtte upphöra. 15:0 StatsUtskottets Betänkande af den 3 dennes, angående några begärdta nya Löneanslag å Kongl. SundhetsCoilegii Stat. Utskottet förmalte, att då Riksens Ständer vid denna Riksdag bevilljat, att de 10,000 R:d. hvilka, enligt deras underdåniga skrifvelse den jl4 April 1810, skulle utgå af odisponerade besparingar till understöd för Rikets Medicinalverk, måga å, gOi Den 5 Juli. e. irt. Kongl. Sundhets Collegii Sint, såsom ett Ständigt anslag uppföras, till de föremål och hehof, som, uppå Collegii underdåniga hemställan, Kongl. Maj:t kan fastställa} samt denna summa lemnade en pa Staten odisponerad tillgång af 8,200 R:d. så ansåge Utskottet något särskildt anslag icke va* ra erforderligt. 14:0 StatsUtskottets Betänkande af dett 3 dennes, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remisser om Löneförbättring för LandtStats-Beljeningen, Utskottet anmälte sig hafva ansett detta ämne böra uppskjutas intill dess eri fullständig plan , lill Styrelseverkens bättre organisation , i alla dess grenar hunnit utarbetas. De med Contanta Löner försedde af LandtStats-Betjeningen hade blifvit itibe* gripne uti den allmänna Löneförhöjningen; men det föreslagna användandet af vites* och ensaksböterna, till Kronobetjeningens belöning, hade ej kunnat tillstyrkas, emedan dessa medel voro ibland StatsVejrketä inkomster påräknade. 15:0 StatsUtskottets Utlåtande af den 3 dennes, i anledning af gjord anmärkning vid dess Betänkande, angående Slottsbygg - Dpn 5 Juli. e. m. £95 Staderna på Kungsör., förmälandes, att detsamma redan af 5;ne
Fran Lag-Utskottet i Af ilen 18 i sistförflutne Månad: 1:0 Öfver Herr Borgmästaren E. G. Holms Motion, om granskning af Police-Författningarne, rörande sysslolöse Personers försändande till Arbetseller Corrections-Hus, samt angående skyldighet för Vederbörande, att till R ksens Ständers justitiae-Ombudsman insända de beslut, som i afseende på Personers dömande till Krigstjenst eMer användande till Corrrctions-hus varda meddeldte; å hvilken Motion Utskottet tillstyrkt bifall i den del, hvarigenom y kas, att hädanefter vederbörande Police-Auctoriteter och Konungens Befallningshafvande må vara pligtige, att, när någon Person tor sysslolöshet eller bristaude laga Näringsfång, dömes skyldig till arbete vid Corrections-hus eller å Fästning, genast till Justitieombudsmannen insända ett Exemplar af de i ämnet hällne Protocoll och meddeldte Utslag, för att af honom graoskas; varandes härvid bifogade åtskillige Utskottets Ledamöters serskilda meningar; och har deri-^ bland en tillstyrkt bifall i alla afseenden å senare - Den g Af rit. 3°> nare delen af Herr Borgmästaren Holms Motion j men flere åter icke funnit sig äga skäl understödja ifrågavarande Förslag, hvars antagande, i deras ranka, skulle förorsaka tillökning i arbete vid Police-Domstolar och hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. 2:0 Öfver den af Herr Doctor Hedrén väckte fråga, om förändring uti nu stadgade sätt för uppenbar Kyrkophgts verkställande; deruti Utskottet, som icke ansett sig kunna förändring i Formen för Kyrkopligten tillstyrka, föreslagit, att nied ändring af hvad i 10 och 11 Mom. af Kongl.
Hvad åter sjelfva flyttningen af universitetet beträffar, så är jag af den mening, att Upsala och Lunds universiteter hänga ganska noga och nära tillsammans med hela vår skolundervisning. De utgöra slutpunkten för den undervisning, som måste utgöra målet för ungdomen. Derföre gå dessa studier ut på att meddela en högre grad af bildning, men dock egentligen en sådan, som är nödvändig för embetsoch humanistiska examina. Jag tror, att det vore svårt, om en anstalt, som har ett så bestämdt mål för sin verksamhet, skulle flyttas till hufvudstaden. - Dessutom tror jag äfven, att många föräldrar på landet skulle hysa stora betänkligheter vid att sända sina söner vid 18 å 20 års ålder till en så dyr och så många frestelser erbjudande stad som Stockholm. Det är ett företräde för vårt land, att de flesta af våra studenter gå ut från de obemediade klasserna, och ännu fortfara de att med små medel draga sig fram i Upsala. Blotta hyrorna i Stockholm hafva stigit till en sådan höjd, att det skulle vara mycket svårt för en fattig komminister eller bonde på landet att betala dem för sina söner. Dessutom kunna vi icke dölja för oss, att Stockholms stad just i afseende på det slag af förförelser, som är mest lockande för en yngling, står framför de flesta andra städer. Afven för lärarne skulle lefnadskostnaderna stiga så mycket, att deras löner måste betydligt höjas. Slutligen tror jag också, att Upsala-namnet ännu är kärt för Svenska folket, ty dess universitet är stiftadt af våra stora Konunsar och det har fostrat de vetenskapsmän, hvilkas namn ländt vårt Iand till ära. Deremot medgifver jag gerna, hvad Gr. Anckarsvärd yttrat, alt det vore icke blott väl, utan afven nyttigt, att någon slags lärare-anstalt måtte bildas i Stockholm; men jag tror att det kan ske utan flyttning af Upsala universitet. Hvad som här egentligen erfordras, är icke så mycket föreläsningar i de theoretiska grenarna af vetandet, utan egentligen i statistik, botanik m. m. Allt detta tror jag skulle kunna lätt erhållas, om Stockholm i detta afseende visade samma sammanhållning, som London gjort. Icke annat än jag vet, sammanträdde på Lord Broughams uppmaning några enskilde personer.
Presle-Ståndet den 31 Borgare-Siåndet den 31 Bonde-Slåndet den 4 Febr. — Rikets Ständers underdåniga Skri/velse, angående rigtningen af södra stambanan samt anvisande af en för skottssumma utaf S,000,000 R:dr till arbetenas fortskyndande å densamma. (Stats-Ulsk. Utlåtande N:o 29.) S. A. K. Uti E. K. Maj:ts den 25 November sistlidet år till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition, angående Statens jernvägsbjggnader, har E. K. Maj:t, vid öfvervägande af frågan om de jernvägsanläggningar, hvilka för nästkommande stalsregleringsperiod borde hos Rikets Ständer föreslås till erhållande af anslag, ansett Sig, i öfverensstämmelse med E. K. Maj:ts redan vid sistförflutna riksdag yttrade och af Rikets Ständer jemväl delade åsigt om angelägenheten deraf, att arbetena å södra stambanan företrädesvis fortskyndades, böra i främsta rummet äska erforderliga medel för denna slambanas fulländande, på det att, sedan vestra stambanan numera blifvit fullbordad och till hela sin längd för trafiken öppnad, hufvudstaden och mellersta delen af landet mätte så skyndsamt sorn möjligt komma i direkt jernvägsförbindelse äfven med rikets södra orter och banans slutpunkt, Malmö. I sådant afseende har E. K. Majit täckts erinra, huruledes, sedan Rikets sednast församlade Ständer, i enlighet med E. K. Majlis förslag, beslutat, det ifrågavarande stambana skulle i dess fortsättning ledas från sjön Stråken genom Jönköping öfver Tenhult till trakten af Nässjö och derifrån vidare förbi och i närheten af sjön Salen till Fin jasjön, Rikets Ständer, pä sätt deras underdåniga skrifvelse af den 6 Juni 1860 innehåller, anvisat de för dessa arbeten intill 1863 års slut af E. K.
Hr Silfverstolpe, F. O., enär Utskottets deri gjorda tillstyrkanden innebure icke allenast ett tillbakagående till de förhållanden, som före utfärdandet af 1846 ars författning vöre för handen, utan ett ännu större inskränkande uti näringsfriheten. > Dessutom anfördes följande Mteservntint». Af Hr G O. Sundblad, ”Genom tillstyrkandet af en sådan förändrig i § 3 mom. b. har Utskottet tydligen röjt en syftning att söka ånyo väcka till lif de gamla, vårt näringslif och vårt nationella välstånd så länge hindrande skrå inrättningarne. lag kan ej föreställa mig att sådant kan vara nyttigt, hvarken för landet i allmänhet, för städerne serskildt, eller ens för de enskilde, hvilka förledda af oriktiga begrepp om de rättsgrunder, hvarpå samhällsmedlemmarnes inbördes förhållanden måste hvila, om ej den ena klassen, den ena individen skall undertryckas af den andre, låta sig dåras genom falska förhoppningar på fördelarne af företrädesrättigheten, som i verkligheten måste inbringa dem alldeles motsatta resultater, än de väntade. Utskottets pluralitet vill återställa mästerskap för alla slags handtverk och slöjder, utom byggmästareoch murmästare-yrkena: således en återgång till hvad nationen under sekler önskat alskatlådt! Alla de långa och mödosamma striderna, som fördes innan Handtverksoch Fabriks-ordningen af den 22 December 1846 lofvade att lyckligt afsluta freden i våra näringar, skulle då varit förgäfves, och de skulle återbörjas, midt under det att hela svenska folket känner sig med fredstillståndet ganska belåtet, med undantag af några få, sjelfve i den föråldrade skråinrättningen fostrade och bildade personer. För det att dessa äro hängifna åt densamma, med ett slags barnslig kärlek, som döljer för dem sjelfve deras obillighet mot sina medmenniskor och deras misstag om sin egen fördel, skulle Lagstiftaren framträda mot hela nationens öfvertygelse om behofvet af jemlikhet i medborgerliga rättigheter och om nyttan af all med samhällsordning förenlig frihet i användandet af kunskaper och arbetsskicklighet?
Utskottet föreslagit HoT-Rätts-Rådet Landius vicarius till erhållande af .half Assessors-lön, Utskottet bordt fästa uppmärksamhet dervid, alt 2:ne Riks-Stand nyligen beslutat höja Assessors-Iönerne frän 1200 Rtdr lill j5oo Kalr, hvaraf borde följa, alf, om en sådan löneförhöjning komtne att cga rum, berörde vicarie-arfvode äfven borde komma att utgå med "5o R:dr i stället för 600 R:dr, på sått Utskottet tillstyrkt; att den pröfning, hvaruti Utskottet ingått, i afseende på en framdeles blifvande Justiliae-Ombudsmans lörievilkor, icke varit oundvikligen föranledd af Kongl, Majlis Nådiga Proposition i ämnet, hvilken endast afsåg att få den fråga afgjord, huruvida den embetseller tjensteman, som till Rikels Stånders Justitise-Ombudsman förordnas, år skyldig eller icke ali till den, sorn linder tiden bestrider dess förut innehafvande tjenst, afstå någon del af de dertill hörande löneförmoner, och att denna fråga, på sått Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag beslutat, äfven borrie hädanefter, såsom tillförne, kunna vid hvarje serskildt fall af Rikets Ständer pröfvas och afgöras; alt deremot, om Utskottets förslag anlogs, sådant skulle komma alt leda tili rubbning af en blifvande Justiliae-Ombudsmans rått att vid förut innebalvande tjenst och lön under tiden vårda bibehållen, så att om till JustitiseOmbudsman utsåges en embetsman, som förut innehade lika stor eller högre lön, skulle i det förra fallet denne komma att åtnjuta ingen lön, såsom Justitias-Qmbudsman, och i det senare fråga kunna uppstå om återbetalning; att det kunde i en framtid vara för Rikets Ständer nyttigt, att för hvarje serskildt fall fritt reglera Justitim-Ombudsmannens lön, då nemligen, om till Justitise-Ombudsman blef utsedd någon, som ej hade den allmänna opinionen för sig, Rikets Ständer kunde, genom att bestämma en alltför ringa lön, förmå en sådan person att afsåga sig befattningen; samt att, då billigt vore, att, om Justitiae-Canzlerens lön förhöjdes, JustitiaeOmbudsmannens äfven borde ökas till minst lika belopp, de uti Utskottets förslag förekommande orden: ”enligt nu gällande Slat,” borde utgå.
Fast karlen är spritt rasande, måtte han väl inte smitta kuddarna i portechaisen« – återtog den förste. – «Nej vasserra Se så, gossar, nu ska’ vi rappa oss att blöta plåtstycket.« Chorus: «Du talar som en krona!« Tredje uppträdet. (Lönngången mellan konungens garderob och drottningens sängkammare. Samma tid.) Badin, insvept i en spansk kamlottskappa, kragen uppdragen öfver undra delen af ansigtet, och på hufvudet en rund hatt med långa, slokiga brätten, som skymma panna, ögon och näsans öfra del, smyger omkring på tå. Då vi nämna, att han «talar för sig sjelf«, är det endast begagnandet af ett antaget talesätt, för att uttrycka: huruledes han «tänker« i sin ensamhet med tomma väggarna. «Med Muncken är det slut, det är säkert; mamsell Bassy är numera hans första sultaninna; men att det varit väl Olivia och honom emellan, är lika säkert. Bara jag tänker på den hvithåriga ungen, så kokar blodet i mina ådror. — Det som förargar mig mer, än nästan hela händelsen, är, att de tro mig varit så blind så dum. — Ständigt mellan fyra ögon i rummet nästintill majestäternas sängkammare: tankan på deras smek vissheten, att icke varda öfverraskade det är ju påtagligt! De skulle varit af granit, eller fulare än den lede djefvulen, om det icke skulle inträffat! — Men den här Bethén, magister, notarie, eller hvad hon kallar honom: månne det hänger så riktigt ihop? — Tänk om hans kärlek till drottningen endast vore en dikt blott för att så mycket säkrare upphöja mig till krönt hufvud. (Stryker sig öfver pannan) Jag tycker redan jag känner taggarna af törnekronan, som salig kungen plägade kalla sitt diadem. — Det der måste imedlertid närmare undersökas. Nog skall jag hädanefter se opp och hålla tummen på ögat på min kära hälft, det lofvar jag; hon har icke blifvit fru Badin för ro skull.
Jag har sökt skaffa mig underrättelse om, till hvad grad Riket är enskiftadt, och enligt de uppgifter jag fått uti Akrells Statistik, skulle £ eller | af skogsbyggden, med undantag af de Nordligaste Länen, och ~ af de Södra provincerna, vara enskiftade. Om så är, kan jag ej Den 27 Augusti e. m. 185 finna annat, än att, om ett enda hinder förefinnes för de skogbeväxta trakterna, skola dessa i långliga tider komma att stå tillbaka. Om de, som vilja vårda skogen, besinna , att genaste vägen att göra skogen mindre värd, är att låta skogen hindra odling, och att det just är odlingen, som skall ge skogen värde, så borde de säkerligen ingå på skogens enskiftande. Yi skola ej blott tänka på slättbyggden, utan äfven på skogsbyggden, och söka tillställa så, att skogen får sitt rätta värde, hvarföre jag heldre ingår på Stadgans nuvarande föreskrift, än på Utskottens förslag, ehuru jag tillstår, att 1807 års Författning innehåller en medelväg, som ej vore opassande att underställa Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning. Friherre Sprengtporten: Jag anser SkiftesStadgan i denna del vara så förstörande för Skogshushållningen, att jag icke kan annat än insistera till bifall å Utskottens Utlåtande. Det faller af sig sjelf, att, der skifte ej ägt rum, kan ej eller någon skogshushållning äga rum. Detta stadgande kan visserligen vara nyttigt för vissa orter såsom Jemtland, der ofanteliga ouppodlade skogstrakter finnas af odlingsbar beskaffenhet , men på det hela är det skadligt. Jag yrkar således, att det generella stadgandet Utskotten föreslagit måtte blifva gällande, då det i alla fall är Konungens Befallningshafvande -obetagit, att, der så nödigt finnes. i I j86 Den 27 Augusti e. in. lios Kongl. Maj:t göra anhållan 0111 undantag för vissa delar af Riket. Friherre Anckarswärd, Carl Henric:
Utsk:ns förslag i 3 mom. af 8 §:n, med den förändring att orden ”eller om så nödigt finnes” skulle utgå, och att i deras ställe skulle införas ordet samt. 4 momentet. Bifölls. 5 momentet. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Då otvifvelaktig! meningen med undersökningen måste vara att betrygga Slaten och i närmaste hand communen derifrån alt icke fattiga familjer mätte uppstå på obesultna jordlotter, så måste det vara klart, att då communens ombud, nemi. sockennämnden,hafva förklarat besuttenhet förenad med någon viss hemmanslott, så borde något inkast deremot icke kunna få äga rum; ty om man ser saken från den juridiska sidan, så är den, som yrkat delningen, den ena parten, och communen den andra; och om då communens ombud eller sockennämnden roedgifvit delningen, så äro parterne öfverens, och då vet jag ej alt någon annan kan hafva dermed att beställa. Nu står iiär likväl, alt om nämnden tillstyrkt klyfningen, så skall delägare i samma hemmansdel, sorn klyfves, kunna få väcka lösningsanspråk till den frånklufna delen. Detta anser jag icke vara rätt, och tillstyrker derför att hela 5 mom. måtte utgå, samt att 6 mom. i stället måtte börjas sålunda: ”Har nämnden tillstyrkt klyfningen, skall dervid förblifva; men afstyrker nämnden etc.” Hr von Hohenhausen: Mig synes att delägare uti hemmansdelen bör äga rättighet att gå till häradsrätten, om man finner sig förnärmad derigenom att klyfningen gått för långt, så att besuttenhet icke är förenad med jordlotten. Af nästa § synes, att om påståendet der ogillas, kommer det att stanna vid häradsrättens beslut. Hr Gripenstedt: Den siste värde talaren har sagt, att det borde vara delägare såsom den der i första rummet kommer att lida, derest besuttenhet icke är förenad med den frånklvfna hemmanslotten, tillåtet att lösa till sig denna hemmanslott samt att i frågan derom fullfölja besvär.
Hon hade ingen att tala med annat än städerskan det gjorde ett så fattigt och öfvergifvet intryck att höra henne tala med denna gås, tala allvar, förstår du, med hjertat på läpparne; jag satt och önskade att hon ville skicka bud in efter mig. – Hon var naiv, flickan, och det var något af friskhet i hennes naiveté. Men först och sist var det hennes röst: som glas, förstår du, men smidigt och böjligt; och hennes dialekt – den klingade som ett helt annat språk än den vidriga skånska, som jag annars hör talas omkring mig. Hon var bestämdt från Sörmland. En sådan bild jag roat mig med att fantisera ihop! Tror du jag inbillar mig att den är sann? Åhnej. Men »det är ljuft att drömma» sa’ de gamle idealisterna! Nå, hvad var det jag skulle säga mer? Jo. Jag har skrifvit en liten bit lyrik, som jag skickar dig. Öfverantvarda den åt bladet och lemna min adress på kontoret, att mynt ögonblickligen må tillställas mig. Jag vet nemligen inte om jag har så pass mycket kvar att det räcker att komma härifrån med. Idéen fick jag på nedresan; och den lilla missen var jag naturligtvis förälskad i. Det är märkvärdigt hur lätt jag har för att bli förälskad, nu. Det är som om jag traskade rundt med hjertat i näfven, beredd att räcka det ut till hvem som vill ha det. Det käns som måste jag ge det bort; rent omöjligt att slippa! Jag reste hit för det jag trodde mig vara förälskad (smått!) i en; på båten blir jag kär i en annan; när jag kommer hit förälskar jag mig i en röst – hvilket dock icke hindrar mig att som en fåne gå rundt och titta efter den första, som jag egentligen reste hit för att träffa – och nynna för mig sjelf, med rörande känsla: Wo bist Du! Wo bist du!! Me – ein geliebtes – Kind!!! När jag väl kommer till ro i Stockholm igen ämnar jag hugga i och gno. Farväl och au revoir! William.» Modern läste brefvet om och omigen. Det hade en sådan klang af friskhet. Det var så olikt honom sådan hon kände honom personligen.