Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
svaret en gång, så kan iiian viil betrakta detta svar som en liten ironi öf ver alla dessa frågaiide, som oupphörlig t koiiiinit med sin fordran: hvarfija ger ej Xbseii ett svar? J o d#rEör att han ej kan det. Nu 7bar diktaren svarat: svaret ligger så ~snubleiide n a r », lösningen är så enkel. Rita, det sinnliga barnet, liar funnit lösningen, arbetet med fattigrnaiislarnen diirnere vid fjordbryggan skall Iion ta i tu inecl. Allniers, den niörke grubblaren, soin sörjt sig förtviflad öfver förlusten, lyser upp i andaktsfiill Iiangifveiillet åt detta enkla lifsinål. Här, i detta enkla praktiska lifsmil, skiille Iriinna finnas lifsfnllhet, arbetsglädjens förlorade s h t t skiille kiinna Bterfiiinas här. Här skiille dessa två inakar kunna förenas helt enkelt i arbetet att se barnaögon lysa vid åsyiieii af Eyolfs leksaker eller se barminiinnar iniiirisa på Eyolfs karameller. Man har nästan lust att tillropa. diktaren sitt bravo en gång till: lian liar förstitt, att inaiiskliglieten är en uppfostringsanstalt, dar så litet behöfs att skapa lyckan, (lär barnen iiro majoriteten, där vi kanske alla iiro barn, som älska \ uppmuntran ocli belöningar. Men livad man ej kan veta, är om man förstått diktaren rätt. Kanske skall lian afven här svara: » nej, den pedagogiska filantropin med karanieller och älskvardhet tycker jag icke om och han skall kanske visa oss, att naturiiistinkten går vilse och att den moderna pedagoginstinkten har tagit fel. Han kan i alla fall vara öfvestygad om, att lians sista arbete skall hyllas som ett storverk af alla praktiska pedagoger, vare sig för stora eller små, darför att det förkunnar ungdomlig praktisk handlingskraft ocli kärlek till barnanaturen, inbördes lijalpsamliet som lifvets lif med makten af en stamma, som trängt til! det bildade Europas alla kulturcentra. Hellen Lz ' ndgrevt.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse, N:o 83. 11 Utdrag af protokollet öfver finans-ärenden, hållet inför H. M. Konungen i stats-rådet å Stockholms Slott den 31 Mars 1848. Närvarande : Hans excellens justitie stats-ministern herr grefve Posse, Hans excellens stats ministern för utrikes ärendena, herr friherre Ihre. Stats-råden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe, Friherre Gyllengranal, Faxe och Fåhraus. Repartements-chefen, stats-rådet Munthe, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Stats-utskott, i fråga om ersättning till handelsoch sjöfarts-fonden för förskjutna medel till slafvarnas friköpande å S:t Barthelemy. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt slats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörd förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befalla, att nådig skrifvelse skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer* Stats-utskott afgå. Ex protoeollo Erik Ljungstedt. STOCKHOLM 1848, lios J. A. Walldén. Mangi, Maj/ti Nåd, Skrifstil», Avo SS, l N:o 83. Änk. till Exp. Utsk. den 3 Maj, kl. half 3 c, m. KONGL. MAJ:TS nådiga skrifvelse lill Rikets Ständer, med förslag lill ny Riksdagsordning, jemte en dervid fogad serskild artikel, äfvensom, i sammanhang dermed, till ny Regeringsform; gifven Stockholms slott d. 1 Maj 1848.
Men ack! att vi i våra ifrigaste bemödanden, att någorlunda ordentligt göra reda för hvad som förnämligast hindrade Fru Wahl att sofva, skulle komma att nämna Gertrud! Ack, att vi skulle komma att nämna Gertrud, och, af fruktan att på någon af hennes inkrånglade meningars lockande afvägar komma för långt från vårt ämne, icke våga uppehålla oss vid alla minnen blotta nämnandet af den hedervärda personens namn uppväcker! Ack! ack! att vi skulle komma att nämna Gertrud! Men det är också svårt att undvika, då man sysslar med hennes Hennes Nåd. När Ringschölds flyttade till Högesta var Gösta åtta, Elin fyra och ett halft år gammal. Redan då var deras öde utsådt i deras oskyldiga hjertan. Wahl hörde det gro och suckade. Men hans hustru, hvilken, liksom han, genast fästade sig vid de tjusande barnen, såg med glädje och rörelse, ja uppbyggdes ordentligt af att se barn så eniga, så hvarandra tillgifna. Och i sanning voro de så eniga, så tillgifna, att Fru Wahl hade rätt i att glädjas. Men hennes Man, som var född på en Söndag (första Söndagen efter Trettondedagen det året, då vintren kom så hastigt, att menniskor och kreatur på flera ställen funnos ihjälfrusna under snön – hade hans goda Moder ofta sagt honom) hade äfven rätt, som förutsåg en framtid, då menniskor skulle vilja åtskilja hvad de nu gjorde allt sitt till för att sammanfoga, och icke begrep hur Gösta skulle kunna slita sig ifrån Elin, hur Elin, som redan nu i Göstas frånvaro, tycktes likasom andas tungt och med svårighet, skulle kunna lefva utom Gösta. Men Wahl, ehuru Söndagsbarn, suckade ej beständigt. Äfven han rördes ofta djupt af barnens inbördes känsla. Huruvida han hade rätt i att icke dessmindre påstå, att denna tillgifvenhet, så djup, så innerlig, – så redan skiftande i de rena, skära färger alla heliga förhållanden man och qvinna emellan antaga, – så redan exklusiv, som den exklusivaste af alla känslor, icke vore för barndomen, förstå vi ej.
Derjemte bör sommarbete och vinterfoder för en ko åt honom anskaffas; skolande, der local eller andra omständigheter sådant förhindra, 2 tunnor spanmål af förenämnde sädesslag, i ersättning lemnäs.” Bifölls - 134 Pro t. Vldr'. d. 27 Febr. 1841- 3:o Beslöt Ståndet, för sin del, att efter nu nämnde moment skulle införas ett nytt af denna lydelse: 4:o Derjemte bör Läraren åtnjuta en af församlingen bestämd afgift, hvilken antingen erlägges på en gång, såsom inträdes-afgift, eller ock utgår för vecka eller månad af hvarje barn, som begagnar undervisning i Skolan, endast de utfattige undantagne. Denna afgift bör vara större i fast Skola än i de flyttbara, hvaremot Läraren i de senare bör under Skoltiden åtnjuta kostnadsfritt underhåll.” 4:de mom. i Utlåtandet ogillades, och skulle ett deremot svarande, under 5:le af denna lydelse inflyta: 5:o (4:o) ”1 de församlingar, der icke öfverenskommet är om utgörande af elen här ofvanföre i l:sta mom. bestämda minimi aflöning, bör ett bidrag af minst 2 och högst 6 sk. B:co af hvarje skattskyldig person i församlingen årligen utgöras; kommande så väl denna afgift, som den i föregående moment omnämnde skolgäld att uppbäras genom försorg af Kyrko-Rådet, eller Communai-slyrelsen, i händelse en sådan framdeles blifver organiserad, eller efter aftal med Kronobeljeningen, samt att derefter inlefvereras till församlingens Skol-cassa, för att till sina behöriga ändamål användas. 5:te moni. ansåg Ståndet böra fördelas i 2:ne. 6:0
Denna reparation har ock sedermera blifvit verkställd, ocb du, i händelse någon olycka träffade det för postfarten emellan Ystad och Pomern nu mera vanligen begagnade ångfartyget Svenska Lejonet, så att detsamma antingen förgicks eller blefve för längre tid obrukbart, Post-Verket icke äger något för denna postfart användbart ångfartyg mer än Motala, samt jemväl för närvarande saknar all tillgång att ett sådant fartyg inköpa eller låta bygga, anser Öfver-PostDirektörs-Embetet sig icke böra i underdånighet tillstyrka, det sistnämnde fartyg, så länge dessa förhållanden fortfara och innan detsamma blifver för ofvanberörde postfart oanvändbart, må föryttras. Beträffande dernäst ångfartyget Sverige, så är det redan, i följd af Eders Kongl. Majlis nådiga befallning uti skrifvelse af den 1 Augusti förlidet år, till salu utbjudet ej blott inom Riket, utan å flera utländska orter, samt ritningar och beskrifningar å fartyget i sådant afseende utdelade. Vidkommande slutligen post-ångfartyget Nordstjernan, så kan väl Öfver-Post-Direktörs-Embetet icke uppgifva något behof för närvarande af delta fartyg till post-kommunikationers underhållande, men tror dock detsamma icke kunna utan någon ersättning öfverflyttas från Post-Verkets till Eders Kongl. Majits Flottas ägo, åtminstone ej förr, än ett i laga ordning derom fattadt beslut varder meddeladt; lärande intilldess Post-Verket få vidkännas den kostnad, som fartygets vård och underhåll möjligen kan medföra. Öfver hvad Revisions-berätlelsen för öfrigt innehåller torde något i • • underdånigt yttrande af Öfver-Post-Direktörs-Embetet icke erfordras; och får Embetet remiss-handlingen härhos nu i underdånighet återställa. Stockholm den 23 Januari 1846. På Öfver-Post-Direktörs-Embetets vägnar. A. W. ©Tsiiidelstierna. P. F. T. Winroth. 337 — Direktionens Öfver Skara Veterinärinrättning. underdåniga Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers Berättelse om granskningen af nämnde Inrättnings räkenskaper. Stormäktigste Allernådigste Konung!
Arbetslöner för jordspänningarnes uppsättning och flyttning spåntpålningeus nedslagning, styttornas uppsättning och flyttning jemte landgångars utläggning , 3,333: 16. Uppmurning af utvändiga trapporna samt murarneåt Canalen utgörande circa 60 cub-fam. ä 16: 32 sk. 4,000: — Transporter 666: 32. Summa B:co K:dr 50,923 Stockholm den 17 April 1857. Evald Thavenius. Litt. D. Aproximatift kostnadsförslag å omläggning och förstärkning af inre grundmuren under Riddarhuset. Uppbrytning af nuvarande stengolfvet samt detsam mas uppläggning å gården 150: — 320 cub.-famnar jordgräfning i källaren samt jordens upptagning och transportering ä 10 K:dr cub.-fami 3,200: För nedrifning af 4 stycken källartrappor jemte stenens upptagning 200: — '*— "11—O O Pumpning jemte underhåll af pumpar och rännor . 2,500: — Nedtagning af den nuvarande grundmuren till en höjd af circa 3 aln., bortrifning af de gamla hammarbanden, afsågning af pålarne 1 aln under ’ ■ ” 0’ * <• 1 . — ■ 7 O O X lägsta vattenhöjden, påläggning af nya liammarmarband samt bädd, uppmurning af circa 195 cub. famnar ny grundmur af kalkstenshällar och sandsten i cementbruk af osläckt kalk och schiffer mjöl ä 100 R:dr per cub.-famn 19,500: — 600 aln. 10 å 14-t. bjelkar till styttar, driflådar dy nar spänn och bärbjälkar å 1: 32 1,000: — 400 aln. olika slags sparrar 200: -— Ek till kilar och driflådor 100: — 950 aln.
Hvad åter beträffade ljuspenningarne för sådane, å en af Stals-kontoret upprättad serskild förteckning upptagne, tjenstemän, som icke äro å stat uppförde, så ansåg Departements-chefen, att med utbetalning af dessa ljuspenningar, så länge de ifrågavarande tjenstemännen qvarstå och äro till åtnjutande af nämnde förmån berättigade, borde enligt nu gällande stadganden förhållas. Uti denna hemställan instämde icke allenast D. E. Justitie-Statsministern och Statsministern för Utrikes Ärendene samt cheferne för Civiloch EcklesiastikDepartementen, utan äfven Stals-rådets öfrige ledamöter, hvarjemte Stats-rådet i underdånighet hemställde, det Kongl. Maj:t, uppå serskild föredragning af Cheferne för Landtoch Sjöförsvars-Departementen, ville i Nåder besluta om vidtagande af enahanda åtgärd i afseende å de till dessa Departementer hörande anslag. Hvad Stats-rådet uti nästförestående mål underdånigst yttrat och hemställt, behagade Kongl. Maj:t i Nåder bifalla. Ex protocollo, Carl von Schantz. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ar enden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rddet å Stockholms Slott den 11 November 1850. Närvarande: Hans Excellens Justitie—Stats-Ministern Herr Grefve Sparre. Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes Ärendene, Herr Friherre Stjerneld. Stats-Råden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Sandströmer, anhöll i underdånighet att få underställa Kongl. Maj:ts Nådiga ompröfvande den del af Statsregleringen vid nu instundande riksdag, hvilken angick beräkningen af Statsverkets tillgångar - Kongl. Maj:ts Prop. om Statsverk. 1880. 17 gar för dc behof, som vid ifrågavarande statsreglering borde fyllas; Och anmälde
Viglen af denna min sednare anmärka., skulle jag önska att BancoUtsk. toge i noga öfvervägande, när, som jag får utbedja mig, hvad jag nu yttrat, kommer alt lill BancoUtsk, åtfölja lie Nordenanckars nu föredragna motion. Gr. Frölich, David: Jag bör bekänna, att jag icke tagit notice om Hr Nordenanckars förevar, motion, af den orsak, att, ehuru jag väntar mig att dcu värde talaren, såsom sjelf ledamot af BancoUtsk. ganska grundligt gått till väga, så skulle jag velat förbehålla mig och alla ledamöter, som intressera sig för ämnet, att i ett sammanhang fä se hvad BancoUtsk. föreslår i denna fråga. Då BaneoUtsk:s ledamöter sjelfva äga rätt alt inom Ulsk. väcka motioner, kan jag icke riktigt göra mig reda för ändamålet, hvarföre den värde motionären här framlrädt med en motion, som gifvit den siste värde talaren anledning att föra discussionen in på fältet af förändringar i conslitutio nen. Jag säger icke detta såsom ett klander emot Hr Manner skantz’ yttrande, ty jag anser att det står i fullkomligt sammanhang med motionen; och jag har egentligen endast begärt ordet för ali få i prof. förbehålla mig att enskildt yttra mig, när jag får se hvad BancoUtsk. i sin helhet kommer att föreslå, ty jag tror icke att det kan vara nyttigt, hvarken för det ta Hus eller för de öfriga Stånden eller i allmänhet, all så bitvis disculera hvarje fråga, som hörer till linancerna. Remitterades till BancoUtsk. Föredrogs Gr. von Sch wer i n s , Adolph Henning, d. 24 dennes e. m. på bordet lagda motion, om upphörande af portofriheten för tidningar och periodiska skrifter, som genom Postverkets försorg afsändas. Ilr von Troil, Emil: Vi hafva här åter före en motion om grundskattens afskaffande.
Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Nyköpings län åren 1843, 1844, 1845, 1846 och 1847. §. 1. Länets allmänna beskaffenhet. Nyköpings län, vestra delen af Södermanland, innehåller i längd 11 och i bredd 8 mil samt i ryinnd 66 qvadrat-mil, deraf 7 qvadrat-mil utgöras af vatten, och gränsar i öster till Stockholms län, i norr till Upland, Westmanland och Mälaren, i vester till Hjelmaren och Nerike och i söder till Östergötland och Östersjön. I öfrigt består länet affyra Fögderier, innehållande tillhopa tio härader, nämligen: 'lista Fögderiet Jönåkers, Rönö och Hölebo härader, 2:dra Fögderiet Oppunda och Willåtlinge härader, 3:dje Fögderiet Österoch Wester Rekarne härader samt 4:de Fögderiet, Åkers, Daga och Selebo härader; dessa fögderier indelade i två domsagor; och af sex städer: Nyköping, Strengnäs, Eskilstuna, Thorshälla, Mariefred och Trosa. — Utom ofvanomförmälda vatten innesluter länet en mängd insjöar. — Skogarna, egentligast vid länets gränser såsom i trakten af Östersjön, Östergötland öfver den såkallade Kålmården, och intill Stockholms län, men äfven inne uti landet, motsvara i deras närvarande skick ungefär ortens behof; och den håg, som börjar visa sig för en ändamålsenligare skogsskötsel, gifver hopp om bättre tillgång i framtiden. — Mindre skogarne men mera vattnen tyckas på klimatet hafva inflytande. Till jagt såsom näring eller bidrag dertill, nämligen den ändamålsenliga jagten, gifves ingen håg och således med hvarje år minskadt tillfälle, med undantag af sjöfogelsjagten, som förnämligast i skärgården bidrager till föda för invånarne och lemnar tillgång till afsalu. — Fångst och jagt af skjälar brukas. — Jagten kan knappt räknas till binäring, men kunde vara det i betydlig grad. — Skogarnes utödande verkar visst i detta afseende, men sättet hvarpå jagten i allmänhet skötes gör det vida mera.
Och har Bankooch Lag-Utskottets Utlåtande N:o B. 9 har man, på grund häraf, och då man egde en längre tids erfarenhet om de nuvarande enskilda Bankernes välgörande verkningar, påstått, att nu icke bord® införas den ifrågavarande förändringen, hvars verkningar i framtiden man på förhand icke kunde antaga blifva lika välgörande och hvilken destomindre vore af behofvet påkallad, som flere år ännu återstode af de enskilda Bankernes nu löpande oktrojer. Utskottet, som icke för sin del kan finna, att de serskilda slags delegarne i Bankerne skulle få skiljaktiga och till splittring ledande intressen, heldst det icke kan antagas att lottegarne skulle vilja genom äfventyrande af Bankens bestånd risquera att förlora sina insatser, och desse delegare såsom till antalet underlägsne i allt fall icke skulle komma att utöfva något afgörande inflytande på Bankernes förvaltning, tror icke eller att en ändamålsenlig Privatbanks-lagstiftning bör uppskjutas, för det att en längre tid återstår af nuvarande Bankers oktrojer, emedan, -om ett sådant skäl tillädes giltighet, lagförbättringen skulle för all framtid kunna undanskjutas, enär icke alla oktrojerne samtidigt gå till ända. Emot de befarade vådorna af nu ifrågavarande stadgande, i afseende på hvilka till en del gäller hvad Utskottet yttrat i fråga om minsta antalet solidariske bolagsmän, har Utskottet dessutom i sitt förslag inlagt fullt betryggande garantier. Sådane äro, bland andre, stadganderne, att till Bankbolags bildande fordras Kongl. Maj:ts tillstånd, och att de solidariskt ansvarige delegarnes insatser alltid skola uppgå till minst två tredjedelar af hela det insatta kapitalet. Då dessutom lottegarne skulle kunna förlora hela sina insatser genom de solidariske bolagsmännens förvaltning, är det föga sannolikt, att någon person skulle ingå såsom lottegare i en Bank, der de solidariskt ansvarige icke vore solida och redbarc män och än mindre att han sjelf skulle vilja till förvaltare af sin förmögenhet i Banken insätta eller »inskjuta-: personer med alldeles motsatta qvalifikationer.
Eller 1848 års idéer, som likaledes i Frankrike födde af sig en hel literatur, medan de här hufvudsakligen togo sig uttryck i “ Sånger i pansar “. Under de sista årtiondena har emellertid den poetiska produktionen inom Sverige varit temligen mager. Vi berömma oss i allmänhet af det lugn och det rika jemnmått, som fördelaktigt utmärker vårt kära fädernesland framför andra mindre lyckligt lottade länder. Men att ett dylikt % o beprisa clt lugn på vissa håll kan blifva liktydigt med stagnation, derpå är vår nutida literatur — eller var det åtminstone för ej länge sedan — ett tydligt bevis. Strindberg är otvifvelaktigt den ende af det nyare slägtet, som är en författare af rang. Han är ett fullkomligt barn af sin tid, och han är lika intressant i sina misstag, som i sina förtjenster, lika utprägladt originel, vare sig han, som i första akten af Mäster Olof, höjer sig i jemnbredd med skaldekonstens stormän eller i Nya riket gör sig skyldig till saker, som mildast taladt äro en skald ovärdiga. Det är ett stort misstag, hvad man från åtskilliga håll hört, att den, som skrifvit “ Nya riket “, för alltid “ gjort sig omöjlig “, som det heter. Det är blott medelmåttor, som kunna göra sig omöjliga. Med Strindbergs geni är det egentligen ingen konst att bringa ett förgånget i glömska. Saken i fråga blir ju ej bättre för det. Men så förhåller det sig i alla fall. Strindberg har behöft lång tid, innan han, som man säger, slog sig igenom. Den efter “ Röda rummet “ utgifna, särskildt i psykologiskt afseende mycket intressanta samlingen I Vårbrytningen lemnar tydliga bevis härför. Ty det är ingen liten samling denna, och den innehåller det mesta, af hvad på olika håll var skrifvet af Strindberg, innan namnet Strindberg ännu var ett namn. Der fins I Bom, ett dramatiskt proverb med Thorvaldsen (! ) till hjelte, hvilket var sin författares första försök i den dramatiska genren. Vidare träffa vi der Hermione och Den fredlöse, i mina ögon de enda af dessa förstlingsalster, som gifva ens en aning om förf. till “ Mäster Olof “.
— I afseende å en sådan, yttrar Utskottet sig hafva, ”lika med Kongl. Maj:t, ansett den snarare genom doktrinen än genom ett uttryckligt lagbud böra göras gällande”. Och uti det särskilda protokoll, som öfver ett Justitie-departementsärende den 23 sistlidne September hållits inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet, och tryckt bifogats den Kongl. Propositionen om strafflag, har (nedre delen af sidan 109) bland skälen dertill, att från det nådiga förslaget uteslutits omförmälda bestämmelser om vållande och de allmänna grunder, hvarefter straff skulle mätas, anförts, att ”i den Baijerska nyligen antagna strafflagen” förekomma ”hvarken några allmänna bestämmelser om vållande eller några straffmätningsreglor”. I fall jag kunde hoppas, att alla domare här i landet, eller åtminstone större delen af Sveriges praktiska jurister, egde den juridiskt-vetenskapliga bildning, som Baijer ske juristerne — den store Feuerbachs elever, eller som juristerne i allmänhet uti Tyskland, ega, hvilket förmodligen gifvit anledning dertill, att dylika bestämmelser blifvit uteslutna ur nyare Tyska strafflagar; så skulle äfven jag anse mindre vådligt, att ur strafflagen utesluta sådana bestämmelser, helst det visserligen låter säga sig, att ”de flesta egentligen tillhöra doktrinen”. Men om någon egentlig doktrin i detta afseende icke finnes hos våra domare i allmänhet; så torde bestämmelsernas uteslutande kunna medföra (eller öka sannolikheten deraf, att detta uteslutande medför) den beklagliga följd, att samma brott, med ungefärligen lika försvårande och mildrande omständigheter, komma att mycket oftare, än om bestämmelserna i sjette Kapitlet af Lagberedningens förslag bibehållits, vid särskilda domstolar beläggas med straff, som äro högst olika, vare sig i afseende å qvalitet eller qvantitet. Så torde ock Högste Domstolens alla sju den 6 December 1839 närvarande ledamöter hafva uppfattat frågan, och uppskattat den doktrinära bildningen hos Sveriges fleste jurister, då, vid granskningen af 1 § 6 Kapitlet i Lagkomitéens förslag, enligt det tryckta protokollet, sidan 14, ”Högste
Jag ser icke skäl till afslag å hvad Utsk. til 1— stvrkt; ty då det blefve en allmän lag, vore hvar och en i tillfälle att känna sitt åliggande i detta fall, och allt, hvad man kunde behöfva göra, vore att i sjelfva anordningen införa, alt inom den och den tidenböra medlen vara uttagna. Jag anhåller således om bifall till betänk, med det tillägg, att uti sjelfva anordningen utsättes den prescriptionstid, inom hvilken medlen skola vara uttagna. Gr. Cronhjelm: I början af sitt yttrande anförde den siste värde talaren ett project, som jag i allo gillar, det nemi., att den, som ej uttager anordningen inom natt och år, skall vara förbunden att begära ny anordning. Detta finner jag riktigt till sin princip, enär det icke betager honom sin fordran, och riktigt i afseende på räkenskaperna, enär det förekommer sådana missbruk, som en obegränsad tid för anordningens uttagande kunde föranleda. Hvad åter det skulle tjena till, som samma värde talare föreslagit, att i anordningen skulle utsättas, att den, som ej inom natt och år uttoge densamma, skulle vara sin fordran förlustig, vet jag icke, då här just är fråga om dem, som icke uttaga anordningarna och således icke komma i tillfälle att läsa dem. Jag tillstyrker således afslag på betänk., eller, i fall den siste värde talaren vill förena sig med mig i anhållan om propos. till den ändamålsenliga förändring, att den enskilde fordringsägaren blifver bibehållen vid sin fordran, men skall begära ny anordning, om han ej inom natt och år uttagit i 382 Den iy Juli f. ni. den anordning, sorn för honom blifvit beviljad, vill jag gerna förändra min anhållan om afslag till begäran om denna propos. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Hr v. Hohenhausen har redan upplyst, att en prescriptionstid af io år linnes bestämd för reqvirerandet af innestående fordringar hos statsverket, och denna tid tyckes vara tillräckligt lång.