Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s utlåt. Piopades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Gr. Frölich votering. Den 26 September. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition: Den sorn bifaller StatsUtsk:s utlåt. N:o 307, voterar ia; den det ej vill, voterar "ej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda utlåt, gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 43. Nej — 3o. Gr. Frölich: Jemte det jag får reservera mig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut att icke tillåta återremiss af StatsUtsk:s betänk., får jag, på grund af 56 §:n Riksd.Ordn., härmed väcka följande motion. Gr. Frölich uppläste derefter följande: Att Riksg.cont., som enligt 66 §:n Reg.Fln åligger att tillse, det Pukets credit varder bibehållen och vårdad, i afseende på den omständighet, att icke alla innehafvare af statsverkets äldre partial-obligationer infunnit sig vid den år *815 träffade convention, samt att alltsedan 1817 någon underrättelse icke kommit Riksg.cont. tillhanda, huru sig förhåller med den då ännu icke inlösta andelen af Brabantska lånen, måtte dels hos K. M. i underd. anhålla om ytterligare upplysningar om hvad sig tilldragit rörrde detta ärende sedan sistnämnda år, dels ock genom utfärdande kungörelser uti Hamburger Correspondenten eller annan utländsk allmän tidning tillkännagifva innehållet af det aftal af år 1S15 emellan dåvar. Kronprinsen af Sverige och Svenska statsverket, i följd hvaraf något anspråk nu eller för framtiden icke mot statsverket kan äga rum för möjligtvis ännu oanmälda fordringar på grund af ännu utelöpande partial-obligationer. Begärdes på bordet af Frih. Cederström, Jacob, och Hr Lefre'n, Joh. Pehr.
Men, med många erfarenheter af lifvets oberäknelighet, har jag för min del icke vågat lita på framtiden. Ehuru min sträfvan varit att göra denna biografi så vidt möjligt till en själfbiografi, har den dock tillika i hög grad måst erhålla prägeln af min personliga uppfattning. Men jag är viss, att inga af de äldre vänner, som stodo A. Ch. Leffler nära under de gamla förhållandena, i något väsentligt afseende skola komma att jäfva de af mig fälda omdömena om hennes karaktär och temperament. Äfven de, som djupast blifvit berörda af hennes brytning med sin förtid, hafva icke ändrat sin syn på hennes personlighet. Och, jämte detta, det mäst talande vittnesbördet för objektiviteten i min skildring, äro hennes nya vänners yttranden, under hennes nya förhållanden, ett annat sådant vittnesbörd. Sonja Kovalevsky INLEDNING. Strax efter underrättelsen om Sonja Kovalevskys så oväntade och plötsliga bortgång uppstod hos mig tanken på den plikt som nu ålåg mig att i en eller annan form fortsätta hennes barndomsminnen, offentliggjorda på svenska under titeln »Systrarna Rajevsky». Som en plikt betraktade jag det af flera skäl, främst därför, att hon som alltid hade en förkänsla af att hon skulle dö ung, och att jag skulle öfverlefva henne, upprepade gånger hade tagit löfte af mig att skrifva hennes biografi. Till ytterlighet själfreflekterande och själfanalyserande som hon var, hade hon för vana att granska hvarje sin handling, alla sina tankar och känslor inför sig själf och, under de tre, fyra åren vi lefde nästan dagligen tillsammans, inför mig och att söka att inordna under ett visst psykologiskt system alla skiftningarna i sina lynnesstämningar. Detta själfkritiserande var hos henne så starkt, att det många gånger kom henne att omedvetet omdana den faktiska verkligheten. Så skarp och stundom obarmhärtig hennes själfanalys än ofta kunde vara, bortblandades den dock ibland af det naturliga behofvet att idealisera sig själf, att se sig sådan som hon önskade vara, och därigenom blef den bild, hon danade sig af sig själf, i många enstaka fall olika den, som andra uppfattade. Hon bedömde sig ibland långt strängare, ibland långt mildare än hvad andra bedömde henne.
Men på tal om brudar, min vän, kan du gissa var Praxinoa uppehåller sig? - Nej, jag har aldrig brytt min hjärna med att efterleta det. - Som du vet, utvisades hon genom Krysanteus från Aten. Huru förvånad vart jag icke, när jag för några dagar sedan, vid ett besök i Afrodites ryktbara tempel i vårt Korintos, upptäckte henne bland prästinnorna där! Hon är ännu retande ... naturligtvis icke för mig, som är en trogen äkta man och fått blicken öppen för det oförgängliga ... men jag tillåter mig här döma föremålet från dess egen ståndpunkt. Och på tal om våra minnen ... var hava vi den stackars Myro? Även hon synes försvunnen från skådeplatsen. De arma flickornas liv är som dagsländans. Men vart taga de vägen? - Är det om Myro du talar? sade Karmides med ett uttryck av tankspriddhet. Förlåt mig ... mina tankar, jag vet icke av vilken anledning, irrade till den gamla fabeln om vargen, som omvände sig och vart ärlig, sedan han förlorat tänderna. Myro har gått sina medsystrars av ödet utstakade bana, men något hastigare än de. En sjukdom rövade hennes behag. Olympiodoros, som företrädesvis var hennes vän, upplyste henne en dag, att hon var ful och ingav honom leda. Hon gick då, vart, det vet jag icke. Hon finnes icke mer på de sollysta höjderna. Måhända dväljes hon någonstädes i det mörka djupet. Låt oss icke tala mer därom. Hur befinner sig din sköna maka, Eusebia? - Ypperligt, så länge jag tillåter henne vistas här i Aten. Hon är tyvärr ohjälpligt fången i kristianernas villfarelser och skulle dö, om hon icke en gång i veckan finge höra den skurken Petros' straffpredikningar. Jag har icke velat hindra henne att efter behag tillfredsställa sin nyck. Det är min plikt att göra allt för hennes lycka. - Du gör klokt däri. Den fromma Eusebia kan varda en mäktig förespråkerska för avfällingen Annжus, om ödet skulle foga, att en kristen kejsare - Tyst, min vän! Inga högförrädiska, förskräckliga förutsättningar!
Sk® böra nedsättas till 35q eller 4oo SkÄ.‘s tillverkning för livarje hård, så inom som utom bergslag, samt alternativet om skogsfangsten undergå yäsendtliga modificationer, om ej belt oph hållet utgå, helst som den likaledes föreslagna bestämmelsen, att en oförminskad tackje ras b läsning till afsaju skall läggas till grund för undersökningen om skogsfangsten, innehåller ett nytt orättvist band på bruksjdkarens näringsflit. Hr Lagerhjelm, Pehr; Då jag yid detta betänk., å hvilket jag skulle önska att undvika återrcmiss, likväl fun nit åtskilliga anmärkningar att göra, hvilka jag önskade underställa R, o, Adfs bepröfvande, har jag begärt ordet, I irsta punkten om den fria tapkjernshandeln har yä| Utsk, uppfattat motionen, nemi* att den är af g;ne slag. Den ena af mig väckta innehöll, att de bruksägare, hvilka äro privilegierade pä egen blåsning, skola få rättighet att köpa sitt behof; den andra angi,ck rättighet för alla att fritt köpa och sälja tackjern. Utsk, har sammanblandat dessa båda frågor och trott, att denna sednare frihet vnre nödyändig för näringarnas fortgång, Jag har trott, att så ej är förhållandet, och jag är icke ense med Utsk, j den sednare af dessa båda motioner, der nemi. Utsk, ansett som gifvet, att en fullkomligen fri tackjernshandel bör äga rum, Jag tror, att denna handel, likasom ali annan, bör vara belagd med afgift, och det synes mig som denna afgift borde stå i närmaste likhet med den, hvilken erlägges af contingentborgare och borde äga rum för livar och en, sorn idkar i fråga var. bandel.
»Det är det han vet», sade hon sakta, ännu med det der leendet. »Hvad menar du?» »Jag menar att det vore väl en smal sak att göra en karl kär på nytt, – om det är det du menar. Vi känna dem inte förr än vi bli gifta, men då måste vi också lära oss det. Jag tror, att jag gör det nu.» »Jag erkänner att jag inte förstår Richard», sade Elvira kallt, i det hon värmde griffeln vid ljuset för att krusa sin lugg. Det låg någonting i Selmas ton, som hon icke tyckte om. »Nå så studera honom, det är hög tid. Lär dig att förstå honom – jag menar hans sträfvan och alla intressen – du skall se hvad du sjelf skall tycka det är roligt, och hvad du skall lära mycket af att försöka följa med. Men framför allt, sök att vara en smula kall ... bara en liten smula, som man kan vara när man håller riktigt af någon.» Hon lade hufvudet på sned och lekte med spetsen af sitt ridspö på mattan. Det hade kommit någonting dämpadt öfver henne, på en gång vekt och skälmskt, kanske också ett grand sorgset. »Kall?» upprepade Elvira med den yttersta förvåning. »Ja, kall.» – Selma talade ovanligt lågt och såg icke upp, det der oförklarliga leendet smög ännu kring hennes fina, tunna läppar. – »Kärleken är som champagne, – vet du inte hur den smakar när den fått ligga på is?» »Men Selma då!» Det kom ett förebrående uttryck i tonen. Selma sprang upp med ett muntert litet skratt, gick fram till Elvira och lade sina händer på hennes axlar. Den förra sträfheten var försvunnen. »Nu är jag din biktfar», sade hon smekande, »svara mig ärligt, biktebarnet mitt. Du gråter ibland och ber din man hålla af dig som förr?» »Ja.» »Sällan? Selma hade flyttat sina händer till stolens ryggstöd, och biktbarnet ritade inbillade figurer på toilettbordet, med ett pekfinger, som såg mycket täckt ut. Men hon teg. »Det sker då ofta?» fortfor den obeveklige biktfadern och vände örat till för att rätt kunna uppfånga svaret.
Det begärda anslaget för tillökning i sjöcorporalernas arfvoden har af Utsk. blifvit nedsatt till hälften, ehuru deras möda och ansvar visserligen ej kan anses öfverflödigt belönad med de föreslagna 24 r:dr om året. Upplysningsvis får jag nämna, att det finnas compagnier af 500 man, och då befälet endast och allenast utgöres af eompagnichefen, är det också naturligt, att corporalernas tjenstgöring mäste vara ganska trägen. Jag tillstyrker således bifall till K. M:s propos. om anslag af 2,724 r:dr för tillökning i sjöcorporalernes arfvoden och anhåller om återremiss. Gr. Dorn, Claes Fredr.: Med den kännedom jag varit nödsakad att inhemta ronde disciplinen på roten af båtsmanshållel i allmänhet, kan jag icke annat än i allo tillstyrka hvad Frih. Gyllengranat nu yrkat. Jag anser nemi. af högsta vigt, att det blifver en möjlighet att utaf denna trupp bilda ett befäl, som i någon grad skall kunna motsvara hvad man billigt vis i delta afseende kan fordra. Så är likväl icke nu förhållandet; en enda officer om eli helt båtsmans-compagni äger blott några corporaler af sådan <j vali le', som jag förmodar ganska många af 11. o. Ad. varit i tillfälle att inhemta. R. o. Ad. ansåg de emot Utsk:s under litt. e) afgifne yttrande gjorde anmärkmr föranleda återremiss. Utsk:s hemställan i fråga om den af !lr Durietz väckta motion om förhöjning uti den flottans befäl förut tillagde i/iqvarterings-er sättning. Hr Virgin: Då jag uppträder för att försvara denna motion, som SlalsUtsk. föreslagit till underkännande, sker det med en känsla af obehag, dels derföre alt det är svårt att påyrka några medels anslående lill ett ändamål, hvartill några sådane icke af K.
Då tullafgiften å rått socker, i afseende på denna artikels betydenhet, är den mest inkomstgifvaude af alla Rikets importartiklar, och dessutom fraktförtjensten af denna vara, som hufvudsakligen importeras från Brasilien och Ostindien, för den Svenska handelsflottan behöflig; anser jag införseln af toppsocker, som lättare kan tullförsnillas, äfven hädanefter böra blifva förbjuden; men såsom sockerfabrikanterne förstått att efterhand förskaffa sig det monopolium för sin handtering, att icke allenast krossadt lumpsocker, utan äfven hvilt Havannah, och det slags Ostindiskt socker, som Den 5 Augusti f, m. G5 som kallas Burdvan, eller, med ett ord, olla slags råa sockerarter, hvilka utan omkokning kunna till vissa hellof begagnas, och hvilka ufven förut under det mest prohibitiv» handelssystéme varit emot en måttlig tull till införsel tillåtna, blifvit belagda med en tull af 5 sk. b:co, som fullkomligt motsvarar ett förbud, anser jag att inkommande tullalgiften å dessa rå sockerarter må blifva nedsatt till 3 sk. b:co pr Sf. 3:o Tullafgiften å vin anser jag ej böra blifva nedsatt emot hvad den nu är, såvida icke i reciprocitetsväg nedsättning i tullen å Svenska stångjernet kan beredas i Frankrike. 4:o Anser jag inkommande tullafgifterna å victualievaror, såsom smör, kött, ost etc. vara för högt föreslagna, emedan priset å dessa lifsförnödenheter för mycket fördyras, till mehn för de mindre bemedlade folkclasserna, helst dessa varor, enligt äldre tractater, från Finland importerats emot half tull, och dessutom ej bör förbises, att den ensidiga riktning, landtbruket här tagit, gör det för närvar, omöjligt att inom landet producera erforderliga qvantiteter af dessa förnödenheter. Remitterades till Bevilln.Utsk. i sammanhang med åtel — remissen af Utsk:s betänk. Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den ?.5 sisth Juli och den i dennes på bordet lagda mern.
Häröfver hörd, har Bankens Under-styrelse sig yttrat: angående Wäsström: att han städse ordentligt uppfyllt sina tjensteåliggandeu i Banken; att hans fram skridna ålder numera gjorde det omöjligt för honom att genom arbete i någon den ringaste mån bidraga till sitt eget och sin familjs lifsuppehälle, och att Wäsströms efter afskedstagande! inträffade konkurs antagligen uppkommit i följd deraf, att han, som icke tjenstgjort eller åtnjutit lön på något annat ställe än i Banken, haft många barn att uppfostra, nemligen två, som aflidit vid 20 års ålder, en son, som, efter slutad gymnasiikurs, för 8 å 10 år sedan måst för sinnessvaghet intagas å Danviks hospital, och trenne ännu hemmavarande döttrar, af hvilka den yngsta vore nära blind, hvarförutom hans hustru befunne sig i sjukligt tillstånd; samt i afseende å Banko-Utskottets Utlåtande M 46. 7 Köhler: att han, som städse med utmärkt nit och duglighet fullgjort sina tjensteåligganden i Banken och endast genom en svär sjukdom, sannolikt ådragen i Bankens tjenst, blifvit försatt i sin närvarande beklagansvärda belägenhet, allt sedan han år 1843 förflyttades på pensions-stat, icke kunnat sjelf i ringaste mån genom arbete bidraga till sin bergning; och att den honom tillkommande pension, särdeles under de sednare åren, då prisen på alla lefnadskostnader i så hög grad stegrats, varit för honom otillräcklig till följd, bland annat, deraf, att hans sjuklighet påkallade nästan ständig läkarevård och att han icke utan andras hjelp kunde lemna sin bostad; och har Under-styrelsen, på grund af det sålunda anförda, föreslagit att de sökande måtte, under deras återstående lifstid, i Banken få uppbära ett tillfälligt ärligt understöd, motsvarande en tredjedel af deras nuvarande pensioner, eller Wäsström 600 R:dr och Köhler 350 R:dr; hvaremot
En sådan nota caracteristiea finnes ej i Bevilln.Ulskis förslag, så att man deraf kan se när den nya författningen eller den gamla skall gälla. Jag vet ej, huru man dermed skall komma tillväga, sedan Bevilln.Utsk. för sin del ej gjort afseende på R. o. Ad:s beslut i ämnet, utan hemställd, att hvad Ulsk. tillförene föreslagit måtte antagas. Jag skulle dock tro att R. o. Ad. kunde besluta att förblifva vid sitt fattade beslut och inbjuda de öfriga Stånden att för sjelfva sakens skull bifalla redaclionsförändringen, hvilken alldeles icke verkar till förändring i §:n. 1 öfrigt och då den stäl les genom detta beslut i conformitet med gällande författning, så hoppas jag att de öfriga Stånden skola antaga en sådan inbjudning. Derigenom kommer all tvetydighet att undanrödjas, och saken kommer i sitt rätta skick. Gr. Hamilton: Den siste värde talaren har yttrat någon förundran deröfver, att Bevilln.Utsk. ej [fastat någon uppmärksamhet vid den förändring i redactionen, som inom R. o. Ad. blifvit beslutad ; men jag får fasta hans uppmärksamhet derpå, att då frågan om en ny redaction af de reglemenlariska föreskrifterna blifvit genom tre Stånds beslut afgjord, så skulle Bevilln.Utsk. svårligen kunna fästa de öfriga Ståndens uppmärksamhet dervid på annat sätt, än som nu skett, eller genom en inbjudning; och jag tror jemväl, att, ehuru det kunde vara önskligt att en sådan förändring skedde , R. o. Ad. ej numera bör försöka att genom en inbjudning upprifva hvad som genom tre Stånds sammanstämmande beslut redan blifvit afgjordt. Hr Printzensköld: Jag kan ej föreställa mig att endast två Stånds beslut utgöra R. St:s, ty dertill fordras i sådana frågor, som denna, tre Stånds. R. o. Ad. och PresleSt. hafva gemensamt vidtagit förändringar i förevar, förslag, och således synes det mig, som man äfven skulle kunna begära rättelse genom en inbjudning.
Riksens Ständer få hos Eder Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Vederbörande, sorn besörjer Riksdags-utgifterne, malte i Nåder förständighs om iakttagande af hvad Riksens Ständer sålunda förordnat och förestående Summors utbetalning af de till nämnde utgifter anslagna medel. Riksens Ständer framhärda SCc. N:r 259. Uppl. och godt. hos Samt!. Riks-StSnden d. i5 Juli 1818. Riksens Ständers under duniga Skrifvelse om Gratifikationer ät) Stats-Kommissarien Frödelius och Stats-Kommissarien L,unnii Enka. Sorn enligt Ed. Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnanden, först Stats-Kommissarien Lunatus och , efter hans död eller ifrån medlet af förlidne Januari månad, Stats-Kommissaren och Riddaren Underdåniga Skrivelser. 7® 5 Frödelius gatt Riksens Ständers Stats-Utskott tillhanda med erforderlige Handlingar och Upplysningar, samt den sistnämnde dessutom i sjelfva handläggningen af Ärendenas utarbetning lemnäs Utskottet sitt biträde till befordran af Göromäiens skyndsammare gang, hafva Riksens Stander, till bevis af sin välvilja och hugkomst af Stats-Xommissarien Lunrtii fortjenster, velat hugna hans efterlemnade Enka med ett belopp af Tre Hundra Riksdaler, samt, såsom erkänsla för Stats-Kommissarien Frödelii möda, åt honom anslagit Ett Tusen R:dr Banko. Med anmälan örn dessa beslut, få Riksens Ständer i underdånighet anhålla örn Nådig befallning till Vederbörande, att af Riksdags-Kostnads-medlen ifrågavarande Summa utbetala. Riksens Ständer framhärda &c.j N:r 260. Uppl. och godk. hos Samtl. Riks-Stinden d, i5 Juli l8tÖ. Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående afsatte Summor enligt 63. §:n Regerings-Formen.
St. antaget; men då ett sätt att afhjelpa denna olägenhet finnes i Gr. Spens’s förslag, utan att R. St. derigenom beröfva.? den rätt', som är deras pligt att utöfva, nemi. att i denna del besluta livad de sjelfve anse rätt och nyttigt, så får jag för min del tillstyrka antagandet såsom Ståndets gemensamma tanke af Gr. Spens’s förslag. Gr. Frölich, David: Jag vill endast med få ord gifva tillkänna min lanke vara den, att såvida Ståndet önskat, att under nuvar. förhållanden, d. v. s medan vi hafva fyra Stånd hvarest besluten skola fattas, någon eivil-lag skall komma till stånd, så är det alldeles oundgängligt alt Understödja det förslag, som Const.Utsk. nu framställt, och att jag för öfrigt, afven med någon erfarenhet om hvad det vill säga att stifta lagar och bestämma deras reöaetion, anser, att ju färre, som dermed sig befalla, desto buttre blir arbetet. Jag anser dessutom den betänklighet, som af åtskilliga ledamöter blifvit framkastad, ang:de en öfverlåtelse af R. St:s rätt i detta fall, ej vara af den farliga egenskap, som man här låtit påskina. Det lärer nemi. ej kunna förmodas, att ett sådant Utsk. skulle kunna helt och hållet kullkasta de grunder, hvarpå lagförslaget är upprattadt, och Sedan detta blifvit genom en K. propos. i någon mån understöd!; och skulle delta Ut<k. emot all förmodan realisera sig, så återstår i alla fall för R. St. att vid en blifvande riksdag göra ändring uti hvad som sålunda beslutes. Det är således ej så farligt att för denna gång, och för ett sådant företag, öfverlemna en sådan delegerad makt åt ett dylikt Utsk., och jag får derföre för min del förklara, att jag understödjer och kommer att votera för antagandet af Coust.Utsk:s förslag. Hr Dalman: Jag förbigår helt och hållet att svara Gr. Mörner på hans utfall emot mig. Jag har hvarken ingått i pröfning af hans eller andras motiver.
26:te punkten, angcde vackt fråga att, likasom ”missiver för adjunkter att biträda pastorer i embetet”, äfven missiver för adjunkter, sorn biträda komministrar, och förordnanden för nådårsoch vakanspredikanter samt vice komministrar, måtte från stämplade pappers-afgiften befrias. Det i afseende på denna punkt af komministern Mallén, prosten Nibelius och biskop Bruhn afgifne Utsk:s betänk, bifogade reservationer, upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: Enligt tillstyrkandet i denna punkt, skola missiver för adjunkter att i embetet biträda pastorer eller komministrar vara från charlae-sigillatse-afgiften frie. Sålunda har Ulsk. tillstyrkt alt adjunkt, som tjenstgör för en lefvande kyrkoherde eller komminister, befrias ifrån nämnde afgifls erläggande, hvaremot den, som förordnas alt tjenstgöra för en afliden eller det s. k. sterbhusets räkning, skall afgiflen erlägga. Jag kan ej finna någon billighet i en sådan beskattning. I veten, mine Hrr! alt nådår, vare sig efter en kyrkoherde eller en komminister, beviljas till ersättning för pension åt efterlefvande enkor och barn. Månne dessa, som skola genom nådårs-inkomsterne förskaffa sig ett kapital för framtiden, hafva bättre råd än en kyrkoherde eller komminister att erlägga en sådan afgift som den , ifrågavar.? Ora han bör dem besparas, enär Staten ej på annat sätt drager försorg om dem, skall då afgiflen drabba vikarien, utan godtgörelse, enär arfvoden för vice pastorer och särdeles för vice komministrar pläga vara ganska knappa? Jag hemställer derföre att R. o. Ad. ville besluta följande förändrade lydelse af detta mom. nemi. ”missiver för adjunkter 11* 164 Den 15 April. att bilt atla pastorer eller komministrar i embelet samt för vakansoci) nådårs-predikanter”, frie. l)å vederfares alla lika billighet.
Reservationer: af Herr Grefve Sparre, E., med hvil ko n Herr Friherre Armfelt, M., sig förenat; Vid 57 och 58 §§: »Med min röst har jag icke kunnat understödja en så skärande inkonseqvens som den, Utskottet, genom sitt nu framlagda förslag, infört i dessa §§, med hvarannan jemförda. Om dråp å maka bör bestraffas lika strängt som dråp å föräldrar, så finnes, enligt min tanke, icke det ringaste skäl, hvarföre ej annan misshandel å maka bör straffas lika med annan misshandel å föräldrar. Den af Utskottet åberopade omständighet, att enahanda oegentlighet förefinnes i gällande lag, utgör väl icke något skäl för att i en ny lag fortsätta densamma. På dessa skäl, och då jag ej heller i öfrigt finner full anledning att frångå Utskottets förra lörslag till ly(leise .af 57 .§, får jag för min del vördsamt hemställa, att så \äl den 57:de, sorn den 58:de §:» måtte blifva af Rikets Ständer antagna, sådana de lyda i Utskottets förra betänkande. » Jji'j-Ulxh<*itits Utlåtande N:o 39. Vid äl~31 <g§; »Lika mai Utskottet anser jag väl, att för brott med väsendtligen ©lik» karakterer särskilta straffstadganden böra finnas, oell att följaktligen, likaväl sorn stadgan» deni om barnamord blifvit skiljda från stadgande»» örn annat mord, särskilta lagbud om envigesbrott ock bora uppställas.