Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Gerningsören , — 1,500: Bötesmedel 35,000: Kavalleri-regementenas hästvakans-spanmål 133,500: Ständiga rotevakans-afgifter vid Skånska infanteri-regementena 13,860: Tillfälliga rotevakansoch mötes-afgifter 5,000: Rotefrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad, jord 27,000: Rotevakans-afgift af utsockne frälsehemman i Halland 10,000: Båtsmansvakans-afgift .*. — 30,000: Krutoch salpeter-försäljningsmedel - 95,000: Kontrollstämpel-medel 10,000: Båkoch lotsmedel 115,155: 38. 6. Danska fyringsmedel! — 26,600: Konvoj-kommissariatets bidrag till Turkiska beskickningens aflöning 14,800: Observationsmedel — 10,000: Extra medel och uppbörder 18,000: Intressemedel 3,300: S:r 5,106,156: 22. 7. sid. 5. Extraordinarie Inkomster: Enligt regeringsformens 60 §., utgående såsom bevillning: Riks-staten påräknar. Öfverskott. Brist. Räkenskaperna upptaga. Salu-accis af städerna - 3,000: 58: —- 3,058: Postmedel — 792,079: 33. 9. 792,079: 33. 9. Tillkomma: Inkomster, i riksstaten ej påräknade: Bilaga Litt. A. till 1853 års Revisionsberättelse, angående Statsverket, För år 1850. Ordinarie Inkomster: Riks-staten påräknar.
— Det kominer ock genom Lagens hittills gällande päbud i thy sall, Uti det förwända stick, att den oskyldiga makan straffas ofta härdare, än den brottslige sjelf — ryslig är denna föreställning — och denna Lag i ett uplyst tidehwarf fordrar desto häldre rättelse, som Religion och Moral befalla att undfly gröfwa syndare och lastfulle mennistor, men wär Lag likwäl bjuder motstridigt. Wl tadla ej sällan, att personer, hwilka kunna soutinera hustrur, icke gifta sig; men wänne de icke hafwa rätt, som icke wilja blottställa sig för wägspclet, att möjligen kunna blifwa inwecktade i olyckor, dcrifrän de sedermera icke kunna ettan genom sjclfbegängit hors brott räddas. — Kastom en blick uppä alla de upträden, hwilka tilldraga sig makar emellan under olyckliga ägtenstap ; hwad förargelse defle wäcka i samhällslefnaden, och hwilken inflytelse pä Barnawärdcn och upfostran Föräldrars osämja medför; ehuru minsta delen af sädana upträden kommit till wär kunskap, kan likwäl en liflig inbillning lätteligen Afwa dem, hwilka sakna egen erfarenhet, begrepp om Den 6 September. 149 de lidelser efwan äberopade twängs.lag tillskyndar 0- styldige makar; och säkert stola nu uplystare Lagstiftare känslofullt ömma för oskulden, som ropar om räddning och lika med mig finna högst nödigt, att uphäfwa eller förändra en Lag, som bland ett hyfsadk Folk är tyrannist och wäldsam, samt följakteligcn fördömmclig." I anledning af dessa tvid Lag - Utskottets Betänkande gjorda anmärkningar, skulle det samma till Utskottet äter remitteras, och anmärkningarne derjem, te till Utskottet hänrvisas. Uplästes ä nyo Lag - Utskottets ben 24 Augu sti pä bordet lagda Betänkande af den rörande häfdanbe under ägtenstapslbfte.
För att kunna öfvervinna detta motstånd, och för att gynna ladugårdsskötseln, bestrider jag de föreslagne nedsättningarne i tullafgifterne å landtmannavaror i allmänhet oell å välsaltade hudar serskildt. På denna vara var enl. 1835 års Tulltaxa tullen bestämd till 6 rist. U. Denne tull fortfor till år 1845, då han förhöjdes till 1 sk., som sedermera bibehållits. Nu föreslås en nedsättning till 8 rist. Förhållandet med denna varas införsel har varit, att den 1839 utgjorde 217,800 ft, derefter införseln steg ända till och med 973,000 år 1843, men föll åter så att hon när tullförhöjningen skedde år 1845, nedgått till 509,000. Tullens förhöjning till dubbelt minskade ej införseln, utan hon steg 1846 till 723,000 och 1848 till sitt högsta belopp 1,526,00 £é, sedermera har hon nedgått till 1,116,000 som hon utgjorde år 1851. När det sålunda är ådagalagdt, att bebofvet af hudar är stort, och man följaktligen kan bereda landtmannen en vidsträckt utväg att för - Den 11 Januari. 107 sälja hudar i händelse han kan updrifva sin boskapsskötsel, så synes mig icke skäl, att nedsätta tullen härå, utan lärer han böra förblifva vid hvad han hittills varit. På saltadt kött var tullen, enl. 1835 års taxa, 6 R:dr 32 sk. för Tinan. Detta afgiftsbelopp fortfor till år 1848, då det nedsattes till 4 Ridr. Införseln af kött, som år 1839 upgick till 3,600 T:r, steg 1841 till 4,200.
Det är endast Frih. Akerhjelms yttrande, att en återremiss af denna fråga ej skulle medföra någon verkan, som föranleder mig alt säga, det jag hoppas, alt den värde ledamotens förutsägelse ej skall inträffa, så vida StatsUtsk. besinnar, att äfven qvinnan bidrager till statsbehofvens fyllande, och att det derföre jemväl är Statens skyldighet att mera än hittills skänka henne sin omvårdnad, hvartill beviljandet af ifrågavande ringa anslag blefve nära nog första steget. Frih. Åkerhjelm: Hvad den siste värde talaren yttrade, är visserligen ganska tänkvärdt, men jag befarar att StatsUtsk. ej heller 252 Den 20 April. deruti kan finna någon ledning för den behandling af frågan, hvartill punktens återremitterande skulle föranleda. För öfrigt är jag förekommen af Hr Bildt och får i hans sista yttrande till alla delar instämma. Gr. von Platen: Jag anser mig endast böra förklara, attoni StalsUtsk. skulle anse, att någon annan auktoritet än CommerceColkm borde hafva inseende öfver slöjdskolan, sä tiar jag för min del ingenting deremot. Jag finner det äfven vara ganska riktigt, att SlatsUtsk. för medlens beviljande upsl äller sådana vilkor, som gifva Stalén säkerhet derför, att medlen på ett ändamålsenligt sätt komma att användas. Äfvenledes torde det kunna medgifvas, att det varit en försumlighet af skoldirektionen att icke i denna sak först vända sig lill K. JM., men just det förhållande, alt skolan icke är något Statens undervisningsverk, torde böra något mildra den stränga dom, som eljest skulle drabba direkt:n. För öfrigt anser jag mig böra fästa upmärksamheten derå, att den omständighet, det K. M. icke föreslagit någon förhöjning af anslaget till slöjdskolan,-icke kan antagas såsom bevis, att skolans anslag är tillräckligt, ty K. M. har, enl. min lanke, i detta, likasom i många andra fall, väl kunnat finna ett förhöjdl anslag vara önskvärdt, men ändock ej ansett Sig böra,till R. St. derom framställa propos.
Jag hade misstagit mig om henne. Malkolm tystnade och lutade hufvudet i handen, tydligen trött att tala så länge. — Och du har icke återsett henne sedan? — frågade Alf efter en stund, hvarunder båda suttit tysta och fördjupade i tankar. — Nej, jag reste strax derefter, i hopp att undkomma både mina tankar och mina drömmar. Det var imellertid förgäfves; den hvita pierrot’n förföljde mig öfverallt; jag besökte alla bad och brunnar i Tyskland; jag kunde möjligen få några dagars försprång, någon gång i flera veckor, till och med månader, liksom gömma mig; men hastigt, då jag minst väntade det, var han åter bredvid mig igen; denna vampyr förföljer mig öfverallt, den har så att säga öfvergått till ett kroniskt lidande, hvarifrån endast döden kan rädda mig. Alltid samma syn, samma ord, stundom skrifna på en papperslapp så smutsig, som om den vore upptagen från gatan, då jag haft den försigtigheten att alltid undanrödja allt papper i mitt rum, stundom äro dessa ord skrifna på sjelfva bordet, i imman på fönstret, då jag drar upp gardinen, med ett kol från kakelugnen på golfvet eller på väggen. Nu mera tyckes mitt hår icke vidare falla honom i smaken, det är i stället andra saker, som för svinna. Alltsedan jag saknade den lilla ringen vid Gustafsberg, har än det ena, än det andra af mina bäst förvarade och mest värderade effekter försvunnit på samma sätt. — Men detta är ju omöjligt, — afbröt Alf häftigt. — Du borde ständigt hafva någon inne i ditt rum. Jag har verkligen haft det, men då jag icke vill säga orsaken, icke anbefalla dem att vaka öfver mig, så tjenar det till intet; huru skulle en dylik befallning dessutom kunna efterkommas? Möjligen i åtta, fjorton dagar, en månad, men någon gång blir den naturligtvis glömd. Men jag är trött, låt oss icke mera tala härom, du känner nu min sällsamma sjukdom. Visa din konst som läkare och bota mig! — tillade Malkolm matt och likgiltigt, med ett bittert och sorgligt leende, under det han lät hufvudet nedsjunka emot länstolens ryggstöd och tillslöt ögonen.
Ehuru Herrar Fullmäktige år i835 upphörde att af Allmänheten upptaga directa Lån, emot Obligationer med Fem procents ränta, hade Herrar Fullmäktige likväl, då de år 1831 utgifne dylike Obligationer, dels i Januari och Februari samt dels i Juni och Juli Månader i836 förföllo, till ett sammanräknadt belopp af 895,600 Riksdaler, utan att tillgång för deras inlösen kunde beredas, hvarken af Contorets inkomster eller genom Lån emot lägre ränta, än Fem för hundrade, — alltså sett sig föranlåtne att tillåta samt genom utfärdade kungörelser tillkännagifva, det de innehafvare af ofvannämnda Obligationer, som sådant åstundade, kunde få dessa, på enahanda vilkor, i Riksgälds-Contoret omsätta; Och lill följd häraf blefvo, vid liqviden af berörde förfallne Lånbelopp, förnyade dylike Obligationer med 5 procents ränta utfärdade för en summa af 606,3oo Riksdaler. Det bade emedlertid äfven stått Allmänheten öppet alt i Riksgälds-Contoret insätta penningar emot Obligationer med 4^* 4 eller 3 procents ränta, under olika villkor i afseende på återbetalnings och uppsägnings tid. Detta upplånings-sätt, hvarigenom år i835 Lån inflöto, till ett belopp af endast 3g,5oo R:dr, hade år i836 den framgång, att, intill Augusti Månads slut, blifvit i Contoret insatte, emot 4| procents ränta, 262,000 R:dr samt emot 4 procents 3,5oo, eller tilsammans 265,5oo R:dr, — ett belopp, hvilket nära motsvarade hvad som måst contant utgifvas till sådane innehafvare af oftanämnde Fem procents Obligationer, som ej begärt omsättning; utgörande nemligen den i följd deraf uppkomne contanta utbetalning en summa af 28g,3oo R:dr.
Ridderssapets och Adelns genom Protvcolls-Utdrag af den i?:de dennes meddelte beflut, att mänligen anmoda samtlig» Herrar Ordförande i Riksens Ständers Utffett att erinra deras 1052 Den s Maj. deras Secreterare om insändande till Niddarhus-Archivet sist inom zrne Mänader efter Riksdagens flut af desi Ut, stotts Protocoller och Handlingar för denna Riksdag, och att i alla händelse»- ä de af Riksens Ständer deste Utstötts Secreterare och Cantzli-Bctjening tillagde Sttfivodcn den ännu äterstäeude utbetalning ej mätte dem. till godo komma förr än Riddarhus-Secreterarens bewis öfwer förbe, rörde Protocollers och Handlingars tvedcrbörliga aftemnande kan företes, härifrän likiväl Bancooch Statö-Utstottm undantagne, hwilket sistnämndes Protocoller och Handlingar hädanefter borde som hittills i Kongl, Stats-ContoiretS Archiv förwaraS. vt »axr,. ?rotocoIIa st. 17. ^elmc^uiLt. Utdrag af Protocollct, hället hos Högwördige Preste-Ständet ben 2^ April i8ro. S. D. Upplästes Hcderwärda Bonde,Ständets Prow, colls-Utdrag af den n hennes, rörande af Högloft. Nid, derstapet och Adeln föreslagen underdänig anmälan till Kongl. Majit om Herr Hof-Jägmästaren och Riddarn vor, och beflöt Preste-Ständet lika med Hedcnvär, da Bonde-Ständet förklara, att dä det ankommepä Kongl MajrtS höga godtfinnande, att belöna hwar achen Medborgare efter dest werkeliga förtjenst, lärer Kongl. Majit i Räder täckas göra det afseende pä Herr von o-k ill; skicklighet, som Kongl. Majit i sin ivishet käst och Npttigast pröfwar. vt ruxrs.
Och nu, efter fullbordad seger, skyndade han hem till Magda. Men här mötte honom det svåraste. Magda, som befann sig ensam utanför huset, råkade i riktig förtjusning vid åsynen af vildbrådet. Hennes första fråga var dock naturligtvis den, hvar Calle hade fått det. "Är det icke nog att det är här?" invände Calle, der han stod och vände hatten mellan händerna. "Jesus du har väl icke kommit åt det på orätt väg heller?" "Nej, jag gick vägen gerad fram!" "Du får icke vara illmarig, Calle lille, utan ge mig vackert besked nu!" "Icke skall du beskylla mig för att vara illmarig!" "Nej, det kom bara så förfluget jag vet nog att du är en rar gosse, och om du håller af mig..." "Jo, något!" "... så säger du hvem som gett dig allt det der, eller om du lofvat att arbeta för det, eller..." "Jag har allaredan arbetat för det!" svarade Calle skrattande... "Men nu får jag springa min väg, annars kommer jag för sent till Sunnangården." Och härmed började Calle lägga i väg med sina långa ben. "Calle, Calle, ännu ett ord ... vänta då, Calle!" "Jag försinkar mig"... Han stannade likväl. "Säg baraste om du fått vildbrådet ärligt?" Calle, förlitande sig på tionde budordet, der harar och rapphöns ej voro upptagna, svarade listigt nog: "Om du tviflar på min ärlighet, så skall jag lägga fram katchesen tror du på den?" "Och är det då riktigt säkert att du icke gjort något, som der är förbjudet?" "Ja, det är ganska säkert!" "Då är jag nöjd. Och tack skall du ha, min beskedlige Calle!" "Beskedlige jo, det tycker väl Magda, kan jag tänka?" "Det tycker jag visst, och derföre håller jag af dig." Calle började småskratta, under det han ställde sig, likt en trana, än på ena, än på andra foten det var så hans lag, när han blef riktigt upprymd. "Jaså, du menar att du håller af den stackars Calle ett lite grand det vore något roligt det!"
För öfrigt och då, i likhet med tillförne iakttagen ordning, i denna berättelse endast komma att anföras de mål och ärenden, hvilka blifvit med slut afhulpna, bör jag tillika erinra derom, att många ibland dessa leda deras upprinnelse ifrån de förutgångna åren samt åtskilliga äfven äro omförmälda i mina förr afgifna embetsberättelse!’, hvilka i sådana fall meddela de upplysningar, som för en fullständig kännedom om hvarje mål kunna behöfvas. Ordningen fordrar att först till fortsättning upptaga den, i följd af Rikets Höglofl. Ständers vid Riksdagen åren 1834 och 1835 fattade beslut, af Deras fullmäktige i Banken till JustitieOmbudsmannens embetsåtgärd öfverlemnade sak, hvartill inledningen igenfmnes uti min för nyssberörde år afgifna embetsberättelse (pag. 58). Sedan, på sätt tillförne är anfördt, Ad vokatFiskalen i Kongl. Svea HofRält erhållit det uppdrag, att hos Kongl.
Hade detta blifvit påfordradt af gifvarinnan i lifstiden eller af hennes arfvingar efter hennes död, men af gåfvotagarna vägradt; då hade verkan af gifvandet upphört. (Lifstiden nämnes dessutom icke i domen. *) Om hon nemligen ville dem återtaga, och så gjorde, innan gåfvan var af gåfvotagarna emottagen. — 30 — tydas och tilhinipas, och sålunda medlöra inskränkning i gifvarinnans arfvingars jagliga arfsrätt1); då följaktligen äganderätten till de i gåfvobrefvet omnämnda medel, vid och genom hennes död öfvergick till hennes arfvingar8); och då N. N. (gåfvotagarnes fader) såsom målsman för sin hustru, gifvarinnans dotter och arfvinge, icke sedan denna sålunda till berörde medel blef ägare, gifvit sitt samtycke till desammas öfverlåtande åt de utsedda gåfvotagarne °), utan tvertom, efter erhållen kännedom om gåfvobrefvets tillvaro, genom uttagen stämning emot detsamma protesterat, anser jag Kongl. Hofrätten hafva egt fullt giltigt skäl till sitt genom i fråga varande dom meddeldte förklarande, att nämnde gåfvobref, så vidt det afsåge rättighet för N. N. (de gåfvotagande) till de dem derigenom anslagna medel och för N. N. till den deraf utgående lifstidsränta, icke hindrade N. N. (de gåfvotagandes fader) att för sin hustru, såsom gifvarinnans närmaste arfvinge, samma medel utbekomma'0). »Att de grunder, hvarpå omförmälte dom hvilar, ej äro hämtade omedelbart ur beskrifven lag, är sant, men torde ej kunna föras Kongl. Hofrätten till last, då denna lag beklagligen ej innehåller någon bestämd föreskrift, huru gåfva af lös egendom må ske"). Kongl. Hofrätten nödgades derföre följa de principer angående sådan gåfvas beskaffenhet och verkan, sorn efter Kongl. Ho/rättens uppfattning voro från rätta grunden för detta ärendes behandling oskiljaktiga. Att denna uppfattning, såsom Hr J.
Bonden Olof Larsson från Dvärsäther får göra 1 karldagsverke till i st. för det hästdagsverke, som felar. Inhys. Olof Graf ansågs vara försvarad med att hafva gjort tvenne dagsverken, ty han är ensam och gammal vorden. Torparen Anders Pehrsson från Hägra, som varit så vårdslös att han ej gjort något dagsverke, bör såsom en annan torpare fullgöra sina dagsverken. Torparen Eric Pehrsson som står på Sima backen böra göra 2ne karlsdagsverken till. Samma dag uppläst och godkändt, intygas af år och dag som ofvan O. A. Staaff v. past. Pehr Larsson i Sota, Lars Ersson i Silje, Lars Graff i Dvärsett, Eric Pehrsson i sockenstugan, Nils Pettersson i Mjäla. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 156–158, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 11:te december 1853. På anmälan af herr lands secreteraren J. Thomee att ett bolag bildadt sig för ändamål att, i den mån medel dertill kunde beredas, förbättra communicationen på Norrige, med begagnande af de mellan Östersund och Værdalsören liggande vattendrag; men att bolaget för plannens utförande vore i behof af bidrag utaf länet, hade pastors embetet ansett frågan med communicationens underlättande, vara af den vigt för socknen att på derom gjord framställning, pastors embetet den 27:de sistledne november kallat Rödöns sockens samtlige innehafvare af hemman och boställen till sockenstämma denna dag, för att höras om och till hvad belopp socknemännen ville bidraga för nämnde företag bevilja.
Gr. Frölich: Den här discussionen är icke ulan elt vissi intresse. Vi hafva först och främst af Const.Utskrs ordförande erfarit, att man går så långt i definition på ord, som fått en temligen gifven betydelse i språkbruket, nemi. ordet skrapa, att man nu af finkänslighet anser för skrapa och vill som sådan tillbakaskjuta hvarje försök alt förmå Const.Utsk. att gå i den riktning, som Ständerne önska. Hvad visar detta annat, mine Ilrr, än hvad jag tagit mig friheten säga en gång förut, alt ConstUtsk. och deras ledamöter händanefter blifva så omöjlige, så ohandterlige, vare sig af finkänslighet eller något annat, hvad som helst, att Ständerne alldeles icke af dem kunna vänta något biträde i och för reformer och i synnerhet för förslager lill nationalrepresentationens ombildning. Ett ytterligare prof all det icke endast är finkänslighet, utan att hvad skäl som helst gör tillfyllest för att motsätta sig Ständernes önskningar, har Gr. Gyldenstolpe i sitt sista anförande tillkännagifvit, då han nemi. är så finkänslig i vidhållandet af motionens ordalag, att han på guldvigt afvägt hvad ordalagen i 11 r Åkermans motion innefattade, och alt i händelse i deni icke varit antydda alla de händelser, under hvilka Const.Utsk., sin pligt likmätigt, kunnat och bort uppfatta frågan om någon annan utväg, sedan den genom Const.Utsk. var förfallen, sä skulle likväl Utsk. nu så noga hålla sig vid hvad Hr Akerman icke sagt, att Utsk. skulle anse sig förhindradt alt komma in med ett sådant förslag, som Utsk. dock visste, att flere af Ständernes ledamöter hade önskat, nemi. tillsättande af en comité. Jag tillstår, alt en sådan finkänslighet, eli sådant vidhållande af ordalagen måtte blifva en tillförlitlig uppenbarelse för Ståndet att på förhand veta, att då de conservative inom detta
Cancellie fallande sportler skola till Kronan utgå såsom Charta Sigillata (Stats-Utskottets Memorial N:o a5o), i följd hvaraf det stämplade papper, sorn hädanefter bilägges Expeditioner, l JBevillningsUtskottets Betänkande iV:o 3/f - 3 sorn från Kongl. Maj:ts Ca-ncellie utgå, kommer att okas med ett mot sportlerne svarande belopp, i hvilket senare afseende serskildt Betänkande till Rikets Höglo!!. Ständer skall afgifvas, Utskottet funnit sig böra vördsamligen hemställa , alt Rikets Höglofl. Ständer ville bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes låta förständiga vederbörande Embetsman att, till rättelse vid uppgifterne till Skattskrifningarne samt debiteringen af den bevillnings-afgift, som hädanefter bör utgå för sådane Fullmagter, öppna Bref och Resolutioner, hvarom nu är fråga, vid nämnde Expeditioners charterande derå serskildt anteckna beloppet af den Charta, som finnes desamma bilagd, enligt stadgandet i 5 §. af Kungörelsen om stämplade Pappersafgiften, och tillika med sin underskrift charteringens rigtighet intyga; hvilket allt Rikets Höglofl. Ständers närmare pröfning vördsamt underställes. JNågre Ledamöters Reservationer bifogas.
Jag fortfar att anse denna proportion vara riktig, likasom jag tror, att någon nedsättning i siffran hvarken för den ena eller den andra Eegistratorn skäligen bör ifrågakomma, men för att kunna iakttaga ett verkligen proportionell förhållande mellan de särskilda Eegistratorerne inom de särskilda expeditma, synes denna fråga icke böra isoleradt afgöras, eller innan man får se hvad StatsUtsk. tillstyrker med afseende på de öfriga expedit:na. Det är på sådan grund som jag anser mig böra begära att R. o. Ad. behagade återremittera frågan om aflöningen åt Registratorn i Just.StatsExpeditm. Hvad angår den följande punkten, hvari StatsUtsk. föreslår att Kanslisternas lön skall nedsättas från det i K. M:s Propos. begärda beloppet af .2,000 Rdr till 1,800, så anser jag den vara af mindre vigt, och vill icke påyrka någon ändring, helst jag förmodar att StatsUtsk. dervid följt en princip, som kommer att följa äfven i fråga om de öfriga Depart:n, så att en partiel förändring icke skulle kunna äga rum utan rubbning af det hela. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Då H. Ex. Hr Gunther icke påyrkat någon förändring af StatsUtsk:s förslag med afseende på ByråCheferna, så har jag naturligtvis ingenting dervid att invända, men rörande punkten om Registratorns aflöning så har Hr Gunther yrkat återremiss i syftning att få denna lön förhöjd. StatsUtsk. har i allmänhet något nedsatt den i K. M:s Propos. föreslagna lönen för Registratorerna, och hvad beträffar det proportionella förhållande som Hr Gunther ansett böra äga rum mellan de olika Expeditionerna -med afseende på Registratorernas löner, så finner Hr Gunther, om han behagar se på tabellen för Just.Eevisionen att lönen för Eegistratorn blifvit nedsatt från 3,500 Edr till 3000. Oaktadt sportler i allmänhet äro afskaffade, så kommer likväl sådana att alltid blifva förenade med Registrators-tjensten.
Skälet till denna förändring uppgifva Kommitterade hafva varit dels att så litet, som möjligt betunga kassa-chefen med göromål, främmande och hinderliga för hans egentliga befattning, dels att bereda honom tillfälle att under expeditions-tiden ständigt kunna vara å sin plats tillstädes, för att åt kassa-rörelsen lemna oafbruten uppmärksamhet, vigtig såväl med afseende å omsorgen för allmänhetens nöjaktiga och skyndsamma betjenande, som för att genom den personliga tillsynen fylla den brist i kontroll, som för närvarande förefinnes och icke skall stå att afhjelpa beträffande den uppbörd, utöfver beloppet af ställd borgen, som kassörerne, för hvarje dag, intill dess redovisning och leverering på middagen sker, hafva om händer. I den af Kommitterade yttrade åsigt om nödvändigheten af Under-stvrelsens bibehållande, har Under-styrelsen instämt; hvaremot bemälde styrelse förmält sig icke kunna biträda den angående kassa-chefens deltagande i Under-styrelsen föreslagna förändring; samt till stöd derför åberopat att, äfven under antagande att den ständiga tillstädesvaro på sin plats, som Kommitterade förutsatt, icke lärer kunna nämnde chef såsom ovilkorlig embetspligt lagligen åläggas, skulle den af Kommitterade tillstyrkta förändring vid verkställigheten åstadkomma åtskilliga olägenheter; hvarförutan det, enligt Under-styrelsens förmenande, vore med en riktig princip oförenligt, alt en ledamot i en gemensam styrelse icke, såsom sådan, bade lika rättigheter med de öfriga iedamöterne af samma styrelse. Under åberopande af hvad Under-styrelsen sålunda anfört, hafva Fullmäktige ansett de för kassa-chefens deltagande i Under-styrelsen samt verksamhet och åligganden i öfrigt nu gällande föreskrifter böra bibehållas oförändrade, så att han allt framgent varder berättigad att i Under-styrelsens sammankomster och öfverläggningar deltaga.