Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
G e r t r u d . Jag vet intet ... jag k an ej säga Ers Majes tät det. 56 G u s t a f . Intet? Och hur vill ni då att jag skall sätta tro till dessa s agolika uppgifter? Men jag förstår nu all t ni h ar hört någ ra halfva ord och meningar, och ert deltagande för mig h ar förmått er att ge dem en betydelse, som de alldeles icke ägde. Var derföre lugn, mitt barn... G e r t r u d ( utom sig ) . O min Gud, Ers Majestät vill då icke tro mig så hör då ... men lofva mig först! ( Kastar sig till hans fötter ) O Ers Majestät, lofva mig att ni låter nåd gå för rätt och att ni icke straffar den, som h andlat illa, endast derföre att han icke kände Ers Majestät. G u s t a f . Stig upp, Gertrud! det är då sannt! tala! Foi de gentilhomme! på er förbön vill j ag öfva mildhet, så vida brottet endast är riktadt emot min egen person. G e r t r u d . Det finns en ung man, som älskar mig, han heter Mauri tz, och är Adjutant hos General Pecklin. G u s t a f . Vidare! G e r t r u d . Han är god och rättsinnad, men h an har blifvit fö rledd, intalad... G u s t a f . Man har inbillat honom att jag bedrog honom att jag icke älskade honom, utan Ers Majes tät. Utom sig häröfver, har han svuri t att hämnas, och utan att tänk a på det brott, hvartill han gör sig skyldig, har h an åtagit sig... ( Skriker till ) Ah! G u s t a f . Hvad är det? G e r t r u d . Det är h an han kommer hi tåt om han får s e mig här G u s t a f ( befallande ). Stanna qvar! FJORTONDE SCENEN. MAURITZ. DE FÖRRE.
Han är nemligen ingen beskedlig idiot sådan som Gyllensparre; han har, som redan nämdt, en demonisk karaktär. Han fixerar Isabella med lågande ögon och säger att han hatar henne, men icke dess mindre skall ega henne. Det är icke fråga om giftermål längre. Isabella reser tillbaka till sin by och installerar sig åter som postskrifverska. I skildringen af hennes lif på landet, af by-societeten och postgöromålen, är förf. tydligen i sitt esse. Men de inflickade romantiska episoderna störa intrycket. Till byn anländer ingeniören Mark Holst. Han har på vägen haft ett äfventyr med en hop banditer och han är mera död än lefvande då han finnes på vägen, men så småningom kvicknar han till. Under sjuksköterskans frånvaro har mamsell Bertini intagit hennes plats och här följer nu en synnerligen väl berättad episod: den sårades hund kommer och lägger sin nos i Isabellas knä, hon smeker honom, han lägger sina framtassar på hennes axlar och hon trycker sin kind mot hans mjuka öron – Sirénen älskar djur lika mycket, som hon föraktar män. I detsamma slår ingeniören upp ögonen och får syn på den vackra gruppen. Denne ädle ingeniör blir den, som till sist lär Isabella Bertini tro på, att det kan finnas något godt till och med hos en man. Men innan dess har både han och Isabella åtskilligt att gå igenom. Vid hans första tillnärmelseförsök afvisas han lika skymfligt som de andra: »Är ni fri?» frågar han henne en gång. Och härtill svarar Isabella – som i allmänhet för en mycket »spirituel» konversation –: »Jag är fri, ni visar anlag att bli friare, jag undrar hvilken af oss i längden blir friast.» Den sköna Isabella blir någon tid derefter helt prosaiskt misstänkt för stöld af ett rekommenderadt bref. Skenet är emot henne, och hon kan icke bevisa sin oskuld. Då dyker demonen Adler upp och erbjuder sig att bli hennes räddande engel; han vill tysta ner historien med sitt guld, om hon lofvar hålla till godo med hans hjerta och hand. Han afvisas med förakt. Den ädle ingeniören har naturligtvis icke ett ögonblick trott Isabella vara skyldig till tjufnadsbrottet. Men det hjelper honom icke stort.
O111 genom den lillatnnade Svea canal dessa malmer, genom en ringa transportkostnad på canalen, kunde förås till Wermlands och Dahlsland? stora och outtömliga skogar, så skulle säkerligen mänga masugnar der kunna bediifvas med stor fördel, och härigenom den uti Wermland länge kända bristen pä malmer ersattas genom dem, som kunde ifrån de lill Svea canal angränsande rikare grufvefälten för en ringa kostnad afhemtas. Äfven skulle, med ringa kostnad, de sädesproducerande provinsernes spanmåls-öfverdöd med lätthet försändas 33} Den jj Mars e. m. lill d('in som nu måste köpa denna spanmål till höga priser, i anseende till den dryga landltransporten. Med anledn. af allt detta, oell hysande den innerliga öfvertygelse, att Svea canal kommer att lil i f va af största nytta för fosterlandet, yrkar jag, i likhet med Hr Lagerhjelm, att H. R. o. Ad. malte anslå erforderliga medel till så väl nödiga undersökningar för arbetets utförbarhet, som äfven till dess utförande. 11. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm anförde skriftligen. Det techniska förordandet af allmänna arbetsföretag har inom detta Stånd bättre organer än jag. Mitt åtagande blifver derföre allenast att, i hvad jag förmår, undanrödja de objecliva hinder, som motiga viljor uppställa. Bland desssa anträffas främst de politiska, som inräkna anslag till ifrågavar. företag bland dem, hvilka böra voteras eller afslås i enlighet med parleinentär belåtenhet eller missnöje.
Enligt afgifna spanmålsoch fourage-räkningar har Stuteriets fasta egendom, dels i arrenden och dels genom eget bruk, lemnat följande afkastning: Råg .. tunnor 153. 241 k:pr. Halm » 19,376. § 2. Särskildt afgifven räkning meddelar, i fråga om Stuteriets kreatur, följande upplysning: - Hingstar Ston Wallack Behållning från år 1857. 95. 98. 1. Tjur 1. 1. Från Stuteriet hafva under revisions-året, försålts 5 hingstar och 13 ston, tillsammans 18 kreatur, för ett sammanräknadt värde af 10,084: - Högsta betalningen för försåld häst utgjorde 820: — Lägsta dito för dito 101: — Medelpriset för dito 560: 22g. § 3. Enligt särskilde, räkenskapen bilagda, redogörelser för stuteripersonalens pensionsfonder, utgjorde behållningen å dessa fonder vid 1858 års slut: A fonden för Stuteriets tjenstemän, deras enkor och barn 29,908: 76,5. A dito för Stuteriets stallbetjente, deras enkor och barn 536: 61,5. § 4. Vid denna räkenskap hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. 9 _ 166 — Ottenby Stuteri. Af Stuteriets, i Kongl. Kammar-rätten nied anmärkning granskade, räkenskap inhemtas följande förhållanden i afseende på inkomster och utgifter: Debet. Uppbörd: Försäljnings-medel lör kreatur m. m 22,052: 23. Balans till år 1859: Skuld .. 13,243: 86. Credit. Balans från år 1857: Utgifter: Aflöning och arfvoden 17,874: 4. Reseoch traktaments-penningar 1,266: 85. Hingstars och landtbeskällares underhåll och transport 636: 92. Inköp af spanmål och proviant 13,803: 35. Dito af inventarier och förbruknings-persedlar 3,349: 82.
Jag anhäller ödmjukast hos Herr Grefwe» och Landt - Marskalken, att äunu fä erindra derom» att dä alt yttrande öfwer detta ämne är rakt stridande emot Constitutionrn, Lfwerkäggningen härutinnan mätte afstadna ; och skulle opinionen äfwen nn stoinina i fräga, kan den för hwar och en blifwa utaf vnriantes iectiones z Jag har aldrig misitagit mig om Höglofl. Riddcrskapets och Adelns mening, jag hav allenast gätt Ssidderffapet och Ssdeln i betz önskan till mötes, och hoppas att Ridderffapet och Adeln lärer finna stg tillfredsställd med de upplysningar jag afkcmnat, Friherke 8ratz I v an kstollstsinz I^uctviZ r Hays Cxcellence Herr Grefwe sk IIgLlas har sjelf lagt hinder i wägen för denna diss xusstons afstannande, dä han sagt, att RidderffaKets vch Adelns önffan wore stridande mot yo och 107 ZH i Constikutioncfl. Jag för min del kan ej finna ! dmna önffan nägon ting olagligt eller mot besia anförda - Den 22 September. 749 förda §§ stridande. 90 § af Regeringö-Formen sä^ ger: ^ Under Riksens GtänderS etter deras Utstötts öfrrerlägg)»ingar och pröfning mä icke Uti nägot annat fall eller pä nägotannat sätt, än denne Grundlag bokstafligen förestrifwer, komma frågor om EmbetSoch Tjenstemäns till och afsättande; härom är ingen sräga: 2;e. geringsoch Domare-MagternaS Beslut, Resolutioner Sch Utslag; härom är ej heller fräga: enskilda Medborgares och Lorporationers för, hallander», eller rverkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning; häraf kan wät ej sägas, att begreppet fflllle wara sädattt, som ffulls
Angående de af Revisorerne omförmälte så kallade Stofferingspenningar, har Utskottet inhämtat, att desse, som finnas inbegripne uti de i Riks-Staterne till 7000 R:dr om året upptagne beklädnadsmedel och varit i contant påräknade från "Westmanlands, Dahl, Uplands och Förste LifGrenadier-Regementet, under åren 1819 och 1820, till fullt belopp ingått från bägge sistnämnde Regemente!', men deremot alldeles uteblifvit från Westmanlands, och från Dahl-Regementet erlagts endast för år 1819, utgörande bristen härå för bägge åren 3385 R:dr a3 sk. 4rst>5 Och hade sådant, enligt hvad Revisorerne förmält sig kunnat utröna, härledt sig ifrån ovisshet huruvida med rätta tillämpningen af 2 §. uti Kongl, Förordningen den 3o December 1819, angående indeldta Armeens beklädnad, vore instämmande, att Stofferingspenningarne vidare ulgjordes eller ej, och i förra fallet, antingen de till Beklädnads-Directionerne eller Stats-Verkets Gassa borde lefvereras; på grund hvaraf Revisorerne hemställt det en viss föreskrift måtte till behörig efter - Stats-Utskottets Betcinkanden. 213 rättelse varda fastställd, så att, derest ifrågavarande inkomst fanns fortfarande böra utgå, Stats-Verket icke deraf komme i saknad, eller, i annat fall beräkningen af Beklädnadsmedlen såsom Stats-Intrad nedsattes, hvarjemte Revisorerne ansett det på Riksens Högloft. Ständers bepröfvande ankomma, huruvida restitution må ega rum af de SlofFeringsmedel, som emedlertid blifvit utaf en del Regementers Rotehållare erlagde. Den åberopade 2 §. uti 1819 års Kongl.
Jag hemställer, om en så obetydlig ökning tjenar till något särdeles, och om det icke då är bättre, att några få, hvilkas antal nu uppgår till 82, såsom en särskild dass, komma i fullt åtnjutande af sin bergning än alt plottra, ut några r:dr per man åt alla, belst det nog torde i vår armee linnas några soldater, som gjort sig särdeles förtjente af en sådan utmärkelse. Mig synes dessutom att ännu ett element bör ingå som bevekelsegrund i detta ämne, och det är känslan. Finnes någon hemskare tanke, än den, att nödgas motse nöd och elände på sin ålderdom? Hvar och en i yngre åren bör med mod och förtröstan kunna gå sitt framtida öde till mötes; men för den, hvars lefnad lutar mot qvällen, och hvars krafter försvunnit, måste det vara ända till förtviflan bittert och upprörande att se sitt dagliga uppehälle bero på den nyckfulla känslan af andras medömkan. Många sådana gamla, olyckliga ser man nu, och flera lärer man pä detta sätt få se framdeles. Jag önskar återremiss af betänkandet. Hr Ribbing, Arvid: Jag tror, alt om man öfverlem - Don 15 Maj f. m. 655 mide åt invaliderna att sjelfve afgöra denna fråga, de säkerligen skulle rösta för att till egen disposition få den icke obetydliga summan af 17 ig r:dr b:co, sorn underhållet för livar och en af dem kostar, oheräkuadt att ett lustslott dervid upptages. Jag grundar denna min öfvertygelse, icke ensamt på den erfarenhet jag såsom landtman jnhemtat, att de personer på landet, sorn behöfva understöd, gemenligen taga det helst på det sätt, att de få vistas hos någon af sina anhöriga och i contant erhålla det understöd, sorn deni lemnäs. På detta sätt taga de hellre hälften, än hela beloppet, annorlunda användt. Man vill kanske invända, att invalider ej böra jemföras med fattighjon på landet, men det naturliga förhållandet blir ändå enahanda. Jag grundar min öfvertygelse älven på hvad jag för liera år sedan, då jag besökte invalid-inrättnrn, hörde af invaliderna sjelfva.
Bildande en förening (förslagsvis » ö. A. », Ömsesidigt Ansvar,) antaga vi till begagnande nedanstående tryckta betyg, hvilka ej böra tilldelas en tjänare, s o m innehaft platsen kortare tid än 1 år, samt förbinda oss att efter m o g e t öfvervägande o c h bästa insikt beteckna de olika punkterna däri o c h att, när så önskas, gifva hvarandra muntliga upplysningar o m de tjänare vi haft i vår tjänst. Den kontroll, vi härigenom få på de tjänstsö- kande — hvilken för d e m naturligtvis k o m m e r att kännas s o m ett band — gengälda vi g e n o m att v i d hvarje tjänsteårs slut tilldela d e m en gåfva i form af pengar. Förslagsvis efter första årets tjänst på en plats: 10 kronor o c h sedan 5 kronors stegring för hvarje år. Härigenom skulle säkerligen befrämjas, att tjänarne stannade kvar på sina platser längre än som nu för tiden är brukligt, samt att de icke vid minsta anledning till svårighet aller obehag började tänka på o c h tala o m att » flytta ». V å r förening skulle icke behöfva några sammankomster, följaktligen ingen lokal, inga årsafgifter, utan torde det vara tillräckligt, att medlemmarna uppgåfve namn o c h adress på några af stadens förnämsta kommissionskontor, där betygen kunde tillhandahållas medlemmarna m o t en afgift af 10 öre o c h där vidare upplysningar kunde erhållas. Ändamålet m e d dessa b e t y g är ej allenast att skaffa tjänaren en plats o c h husmodern en tjä- narinna, utan att anskaffa plats o c h tjänare, s o m passa för hvarandra. V i veta j u alla, att hvad som passar den ena, passar icke den andra, så- väl i fråga o m yttre förhållanden — beroende på samhällsställning, uppfostran, vanor • — s o m på karaktärernas förmåga att anpassa sig efter hvarandra. Må vi se till att k o m m a tillsammans m e d de personer, s o m vi bäst sympatisera m e d o c h hvilka bäst lämpa sig för vår individualitet o c h våra förhållanden.
Utdrag den ii Nov. 1829. 73 I:o Har Fastighet, sorn, jemte annan el» ler flere Fastigheter, blifvit för gäld intecknaci, Sedermera kommit i annan egares hand, da må väl Inteckningshafvaren derutur söka och erhålla betalning för hela sin fordran, men egaren eller senare Inteckningshafvaren äro berättigade att yrka, det den öfriga intecknade panten jemväl må genast utmätas och försäljas, till gäldande af den del utaf intecknade skulden, sorn derå belöper; 2:0 Skola Fastigheter, som för gäld gemensamt äro intecknade, på offentlig auction försäljas, och äro serskilde personer deraf egare, då skall hvarderas Fastighet serskildt utbjudas, antingen hel eller styckad, på sätt lämpligast finnes. Räcka de erbjudna Köpeskillingarne sammanlagde icke till gäldande af hela skulden, och fordrar Inteckningshafvaren, att Fastigheterna skola gemensamt i ett slag utbjudas och försäljas, då bör sådant ske, och varde det senare hudet gällande, derest detsamma är högre, än de föregående; i annat fall blifva dessa bestående. Hvad för hela panten samfäldt således högre bjudes, skall å hvarje egares del deraf, i mon af den serskildt derföre erbjudna Köpeskilling, fördelas och dertill läggas; 3:0 Den således för hvarje del af panten erhållna Köpeskilling utgör det belopp, i Bih. till R.-St. Utdrag den n Nov. 1829. mon hvaraf densamma bör för den intecknade gemensamma gälden ansvara, och varde den-* samma, efter det förhållande summan af ailä Köpeskillingarne har till hvar och en af dein serskildt, till gäldande deraf fördelad; 4:0
Lagen uppdrager tydeligen gränsorne emellan Domare och jExecutiva Magternes åligganden, och då obestämda Stadgar finnas, såsom den af mig i Motionen åberopade Kungörelsen af den 10 Martil iSif, hvilka öppna för Lsndshöfdingar rättighet uti Police-Mål afhöra Vittnen, således att inträda på Domare-Magtens område, uppkommer helt naturligt ifrån detta förhållande den fråga till Lagförklaring; hvad är meningen med Police-Mål? och i hvilka fall, och i grund af hvad rätt, äga Landshöfdingar, med afvikelse ifrån Allmänna Lagens stadgande , ingå i den Domare-Magten allena i Lagen förbehåline rätt att afhöra Vittnen. Utan att förvränga Grundlagens uttryckeliga mening, kait äfven så litet upptagande af sådan Motion till förklaring vägras, som Förslag till Stadgande af ansvar för den Landshöfdinge, som under obehörig rubrique af Police-Mål anställer Vittnes-förhör, i andra fall än sådana, därigenom bestämde Stadganden, det är medgifvit; anseendes jag det möjeligen kunna blifva ganska vådeligt för personlig3 säkerheten, om 1' sådana Mål man för tillfället finner godt rubricera såsom Police-Mål. Landshöfdingarne medgifvas rättighet att inkalla och afhöra vittnen, som, jemlikt Allmänna Lagens . stadgande , är en Domstols - åtgärd, hvilken icke åt Executiva Myndigheten bör uppdragas. 264 Den 4 April. Efter en nöjaktig utredning af ämnet til! Lagförklaring och Stadgande, sorn jag rrodde mig äga anledning förmoda, hade jag kunnat följa min fortsatts, att icke uppgifva anledningen till min Motion, men då Utskottet, Målet an. orlunda behandlar, och ibland skälen till afslag upptagit, att j*g icke framställt något vi.-SI bestämt ämne , deruti jag föreslår stiftande af ny Lag eller förmenar förklaring af nu gällande vara nödig, så till förekommande af att denna tystnad, hvarmed jag åtminstone icke trott mig misshaga, skulle, såsom underlåtenhet vid ärendets närmare granskning an. ses; får jag tillkännagifva, att j3g hämtat anle-lningeo till Motionen, ifrån ett
S. D. Ånyo föredrogos och biföllos Banco-Utskottets den 18 dennes på bordet lagda Betänkanden: N:o 46, med hemställan, dels om ersättning till Öfversten och Riddaren C. J. Hjärne för den tid, han bestridt de Banco-Ombuds-befattningen vid Götheborgs Låne-contoir tillhörige göromål, dels ock om bestämmande för framtiden, huru, i händelse af förfall för Banco-Ombuden vid Låne-Contoiren, deras befattningar må bestridas. N:o 47, i anledning af Banco-Ombudet vid Götheborgs Låne-Contoir, G. E. Ferlins ansökning om godtgörelse för 2000 R:dr, hvarmed han inlöst 2:ne falska assignationer å Låne-Contoirets i Banken egande Räkning N:o 2. N:o 49, i anledning af Ryttmästaren B. M. Martins ansökning om eftergift af öfverränta å ett lån i Banco-Disconten. S. D. e. m. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet Herr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolphj den 22 dennes på bordet lagde motioner : l:o angående underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t om inrättande af Gymnasium i Sölfvitsborg. 2:o angående Lunds Stifts fördelande i 2:ne Stift. S. D. B föll Ridderskapet och Adeln Stats-Utskottets den 22 dennes på bordet lagde Utlålande N:o 194, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om fortfarande tills vidare af anslaget för Rikets Allmänna Ärendérs Beredning. S. D. Återremitterades Stats-ULskottets den 22 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 195, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om löne-regleringen för de under Siats-Departementen lydande Expeditioner.
Beträffande åter Revisorernes åsigt i afseende å beloppens balanserande, såsom obetalda, i räkenskaperna från det ena året till det andra, så får Direktionen fästa Kongl. Kollegii uppmärksamhet derå, att en sådan balansering så mycket mindre kunnat af Direktionen verkställas, som skolans räkenskaper uppgöras efter ett särskildt faststäldt formulär, i hvilket någon kolumn för balans af dylika medel, som de ifrågavarande, icke finnes upptagen. I 1852 års räkenskaper hafva berörde arfvoden blifvit upptagna, såsom vid det årets slut redan från statsverket i behörig tid utgifna. Då emellertid ifrågavarande arfvoden blifvit af Kongl. Majit i nåder anslagna, samt någon skada eller förlust genom den anmärkta debiteringen icke ägt rum, synes Herrar Revisorers anmärkning icke kunna till någon vidare åtgärd föranleda. Götheborg den 19 Januari 1854. På Direktionens vägnar: JAMES DICKSON J:r. Carl Fr. Jacobsson. — 212 — Riksmarskalks-embetets underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af 1850 oell 1851 års räkenskaper för de Kongl, slotten.
Den 19 dennes om kvällen erbjöd den Svenska teatern en syn, ej allt för hvardagsvanlig, men hvilken ovilkorligen kommer den sanne habituéns hjärta att klappa en smula fortare: en glänsande premiérpublik, från golf till tak besättande den ståtliga salongen intill sista plats. Snart sagdt allt hvad vår hufvudstad eger af rang inom vetenskap, konst, literatur och societet hade här mött för att bevittna, i hvad mån Ibsens senaste dramatiska gåta, den mångomskrifna » Hedda Gabler », kunde taga mänsklighet och förklarande gestalt i scenisk dräkt. Vanskligt har det alltid visat sig att ernå en tillfredsställande tolkning af den ryktbare diktarens dunkla verk; man ansåg denna gång Svenska teaterns försök till och med ganska djärft. Må så vara; det var i hvarje fall en berömvärd djärfhet, det konstnärliga modet hos en institution, som ofta visat sig ärligt vilja det bästa. När nu ej längre fru Fåhrteus kan räknas med bland de disponibla, egde näppeligen någon svensk tragedienne större förutsättningar att individualisera Hedda Gablers motsägelserika natur än fru Engelbrecht. Hennes spel verkade väl till en början, i synnerhet i den första akten, väl tungt; hon så att säga antecipierade det tragiska, och godt hade varit, om disharmonien i Heddas väsen, som ju egentligen endast har sin grund i innerlig leda och blaserthet, verkat något lättare och mera ytligt nyckfull. 1 den mån handlingen utvecklades och den tragiska ramen slöt sig allt tätare omkring Heddas personlighet, växte emellertid fru Engelbrechts framställning till ett verkningsrikt och ekvivalent uttryck för författarens storslagna intentioner. Värdigt vid sidan af fru Engelbrecht stod fröken Seelig med en fint utmejslad och karaktärsrik figur. Sedan den begåfvade unga skådespelerskan gjorde sin uppseendeväckande debut som Hedvig i » Vildanden », har hon enligt vårt förmenande ej åstadkommit nå- got så sannt kändt och verkande som denna hennes fru Elvsted. Den gången spelade den unga flickan med naivitetens ursprunglighet, hälft på instinkt, balft på skickligt inlärd lexa; man hade svårt att säga, hvar den konstmessiga ledningen slutade och de rika förutsättningana togo vid.
Bifölls. Företogs till pröfning StalsUlskts den 9 och 23 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 4‘G 1 anledn. af anmärkmr vid Utsk:s betänk. N:o 355, ang:de åtskilliga statsbidrags ingående till Riksg.contoret. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då detta ämne förra gången förevar, yttrade sig flere af det H. Ståndets ledamöter i sjelfva saken så omständligt, att jag icke vill trötta med upprepande af hvad som då sades. Jag sill blott i afseende på sjelfva verkställigheten göra några tillägg. I händelse, emot ali förmodan, del skulle beslutas att Riksg.eont. borde öfvertaga den befattning med uppbörden af hvarjehanda här uppräknade medel, hvilken förut ålegat Slatsconloret; så skul - Den 3 o Januari e. m. le Riksg.contoret blifva elt slags Statscontor. Ilvad skulle då fullmäktige uträtta i detta fall? Skulle de blifva statscommissarie!'? Förmodligen, (y det fordrades väl alt de, likasom Slalscontorels ledamöter, sammanträdde hvarje dag för alt emottaga uppbörd eller underrättelser derom, samt tillika gifva anordningar å statens utgifter. I sådan händelse förmodar jag, att fullmäktige med denna befattning svårligen kunde förena någon annan. Åtminstone torde det blifva svårt, att såsom nu begagna fullmäktige, hvilka hafva mycket annat att sköta. Skola de hafva statscommissariebefatlning, sä böra de förmodligen vara underkastade samma skyldigheter och qvalifieationer, som olivar, statscommissarier. De skola väl då äfven hafva tagit civil einbetsmannaexamen eller åtminstone kameral-examcn, eller någon annan. Detta torde falla sig svårt för dem af fullmäktige, sorn icke egnat sig åt embetsmannabanan. Anser man åter dessa fullmäktige allesammans böra betraktas såsom presidenten i Statscontoi el, så skulle 4 presidenter belöpa sig pä en hvar af de 3 stotscommissnrierne. Jag hemställer, huruvida en sådan organisation kan vara lämplig.