Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De söka nöjet, men gå att uppblanda det med en stadigvarande fruktan för öfverdriften och dess följder – och derför finna de icke hvad de söka. De blanda Gudarnes vin med menniskonaturens uslaste drägg, som är feghet. En sådan blandning var mig vämjelig. Jag sökte njutningen oblandad och gick min bana utan att se till höger eller venster. Andra akten af lifvet är herrlig. Den första är intetsägande, den tredje tråkig, den fjerde neslig. Jag har alltid afskytt ålderdomen. Författarens snille röjer sig deri, att femte och sista akten kan inskjutas i stycket hvarhelst man behagar. Dessa reflexioner återförde Karmides’ tankar till boken, som han öppnat. Det var en betraktelse öfver döden. På sådane böcker var den helleniska litteraturen ganska rik. Tröstegrunder mot döden utgjorde för filosoferna af vissa skolor en vigtig afdelning af deras morallära. Såsom en resande anstår, ville Karmides i förväg orientera sig något i det land, dit han beslutat att anträda färden. Författaren uppkastade först den fråga, om det för menniskans lycka är bättre att omsorgsfullt undfly hvarje tanke på döden eller i tid vänja sig vid densamma, för att icke gripas af fasa och förlora sin själs jemvigt, när den oundviklige nalkas. Han kallade döden med de mildaste smeknamn – en ljuf drömlös slummer, sömnens broder, ett återvändande i moder Jordens sköte, en af den goda Naturen sjelf föranstaltad upplösning af vår kropp och dess beståndsdelars blandning med vänliga elementer – och han förundrade sig deröfver, att mången hade föredragit det förra medlet framför det sednare. Det lugn, de derigenom hoppas vinna, hotas ju hvarje ögonblick, ty naturen öppnar för våra ögon grafvar i tusental, varelser med lif och känsla omkomma hvarje ögonblick oräkneliga. Hvilken förskräcklig ångest måste ej gripa den, som till och med i sitt friska tillstånd, med oförsvagade nerver ej lärde fördraga tanken på döden, när han slutligen angripes af en sjukdom, när denna sjukdom gör framsteg, när läkaren tvekar, när läkaren slutligen öfverger honom!
Jag får härtill endast svara, att författningen ej hindrar sådant, blott det icke sker i saluboden, der det lätt skulle kunna missbrukas såsom förvändning för brännvinsförsäljning. Gr. von Platen: Då jag i likhet med den siste talaren ej kan finna, hvad som skulle hindra köpmannen att gifva bonden gn sup, om han så vill, kan jag ej dela Gr. 1 '2(1 Den Januari f. m. Horns farhågor i detta afseende och förenar mig i den redaction, Hrr af Ekenstam och af Billbergh har föreslagit. Gr. Horn: Efter hvad jag har mig bekant, har BorgareSt. godkänt denna § oförändrad, och det torde under sådana förhållanden vara mindre i sin ordning att vidare upptaga tiden här med discussion om ifrågavar. orimliga stadgande. Men då Frih. Boye synes hafva trott, att de nu existerande missbruken i småstäderna skulle kunna förekommas genom förbud att utdela brännvin i salubodar eller bodkamrar, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att med den nu föreslagna redactionen skulle det förhållande inträffa, att om köpmannen gifver tio supar på öppen gata, händer honora ingenting, men att han förlorar sitt burskap, om han gifver tre supar i sin bod. Orimligheten häraf har jag velat förekomma, men skall icke vidare yrka derpå, utan begifver mig till Frih. Boyes förslag. Hr Cederschjöld: Lika med den siste talaren afstår äfven jag från vidare fullföljd af min enskilda mening och ingär på Frih. Boyes förslag, särdeles sedan jag fått höra, att BorgareSt. bifallit Utsk:ns redaction oförändrad. Det är vid sådant förhållande angeläget, att R. o. Ad. åtminstone antager den modifieation, att burskapet förloras först vid 3:dje öfverträdelse!!. Derigenom kunna vi äfven visa det RiksSt., som frågan egentligen rörer, att R. o. Ad. icke tänker blott på sig. Hr Gunther, Carl Gust.: Jag instämmer med Hr af Billbergh och Gr. v. Platen, och har endast begärt ordet för att erinra, att Gr.
Revisorer sammanträde ega de alt för fullgörandet af den, i afseende på Riksgälds-Verket , dem uppdragna befattning, jemte härvid ei forderliga Räkenskaper, Protocoll oell öfrige Handlingar, emottaga följande berättelser, nemligen: l:o af Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, angående detta Verks tillstånd och förvaltning under den tid, som Revisorernes granskning bör omfatta, äfvensom angående fortgången af Götha Canaloch Malmö f. d. Discont-Verks utredning under samma tid; 2:o af Riksgälds-Contoirels Commissariat, angående Contoirels inkomster och utgifter, samt skulder och tillgångar under berörde lid, jemte derpå inverkande förhållanden; 3:o af RiksgäldsContoirels Ombudsman, angående de Contoiret rörande rättegångsoch utsöknings-ärenden; samt 4:o af Ombudet för Discont-utredningen, angående de med Götha Canal och Malmö Disconters fordringar inträffade förändringar samt beloppet af de för Disconternes räkning indrifna och behörigen redovisade medel. §• 2. Revisorernes åligganden bestå deruti: a) alt granska Riksgälds-Contoirets tillstånd och förvaltning sedan den tid, sist församlade Revisorer eller Siats-Utskottets granskning omfattat; b) att härvid sorgfälligt undersöka, om detta Verk kommit i behörigt åtnjutande af de detsamma utaf Rikets Ständer anvisade inkomster och tillgångar samt om verkställda utbetalningar varit med Rikets Sländers beslut och föreskrifter öfverensstämmande; c) alt tillse, huruvida ej allenast Fullmägtige, utan äfven Riksgälds-Contoirets samtlige ernbetsoch tjenstemän ställt sig till efterrättelse det för Contoiret utfärdade Reglemente, jemte andra gällande Instructioner och föreskrifter, äfvensom för öfrigt vederbörligen iagttagit och fullgjort sina åligganden; d) att, derest något skulle finnas vara försummadt eller eljest kräfva rättelse, härå fästa Fullmägtiges uppmärksamhet och derjemte hos Rikets Stän Bih. till R. St.
Man har mycket jemkat på våra fora privilegiata, och det bar varit väl gjordt; jag hoppas deraf betydlig nytta; men ännu qvarstår grundvalen för sjelfva systemet, hvilket är så sammanhängande med vårt statsskick, att öfvergången derifrån till ett ändamålsenligare och lyckligare bör ske varsamt och småningom; och det kan följaktligen icke vara öfverensstämmande med min önskan, att, likasom genom en explosion, spränga det i luften på en gång. Hvad krigsdomstolarna särskildt vidkommer, kunna de knappast hän6 H. 61 4öa Den 9 Maj e. m. Joras under allmänna rubriken af privilegierade fora. De hafva bestått paralelt med allmänna domstolarna och hafva med dem icke ägt egentligt sammanhang; jag tror, att tiden ämiu icke är inne att anse dem annorlunda, än såsom en separat afdelning af lagskipuingsverket. Måhända bör ali amalgamering af dessa domstolar undvikas. Jag har åtminstone icke ännu kunnat jnstera milt begrepp, huruvida jag vill tillstyrka krigsdomstolarnas afskalfande; men den öfvertygelsen hyser jag bestämdt, att, då K. Krigs-hofrätten icke kan betraktas såsom en isolerad institution , bon bör qvarstå så länge krigsrätter finnas, äfvensom ändringar i grundlagen böra äga rum samtidigt med Krigs-hofrnltens afskaffande, emedan begreppet om denna domstol förekommer uti åtskilliga af dess stadganden. Likaledes bör föredragn:sordningen af krigsärenden inför K. Mi ställas i öfverensstämmelse med det förändrade förhållande, som krigtdomstolarnas borttagande skulle föranleda. Jag nämnde för en stund sedan, alt jag icke stadgat min öfvertygelse, huruvida jag ville tillstyrka krigsdomstolarnas upphörande; jag anhåller att få uppgifva skälen härför.
Härom ägde KonglMajit ensam i nåder förordna, 13 Och om äfven, såsom Kongl. GeneralTullstyrelsen uppgifvit, men icke genom anförcla eller åberopade exempel närmare utvecklat eller ådagalagt, Kongl. Maj:t i något eller några särskilda fall godkänt tillämpningen af den regel, Kongl. GeneralTullstyrelsen sålunda tillskapat, finge deraf icke dragas den slutföljd, att samma regel skulle på andra förekommande fall tillämpas; ty i händelse sådant varit Kongl. Maj:t nådiga afsigt, skulle ett tillägg eller en förändring i dylik syftning uti Instruktionen ägt rum, och först derefter, men icke förr, hade Kongl. GeneralTullstyrelsen haft laglig befogenhet, att med de nyinrättade tjensternas tillsättande förfara annorlunda, än med dem, som vid Instruktionens utfärdande funnos. I följd häraf lade jag Kongl. GeneralTullstyrelsen till last att hafva vid tillsättande af två bland de i klagoskriften exempelvis omförmälda tjenster förfarit i strid med den för Styrelsen gällande Instruktions tydliga föreskrift. Vid tillsättande åter af de öfriga i denna klagopunkt omförmälda tjenster, så vidt detsamma skett i den ordning, Kongl. GeneralTullstyrelsen i ofvanberörda utlåtande beskrifvit, eller genom de uppgifne personernes »transporterande till annan tjenstgöring och på annan ort, men med lika ordinarie aflöning», såsom orden lyda i b mom. af 6 § i meråberopade Instruktion, ägde icke, i min tanka, någon anmärkning rum. Vidkommande derefter fjerde punkten, eller Malmros’ angifvelse rörande tullförvaltningen i Sölvesborg och emot Tullinspektören Friherre A , meddelade Kongl. GeneralTullstyrelsen, i merberörda utlåtande, om denna saks rätta förhållande en beskrifning, hvilken till någon del stödde sig på den rapport, Distriktchefen i orten till Kongl. GeneralTullstyrelsen afgifyit, angående en af honom å Sölvesborgs tullkammare den 31 Maj 1859 verkstäld inspektion.
Vid stadgandet, i 18/fi års taxa att på svenska tryckta böcker icke få införas annorlunda, än mot 20 procents tullafgift, hade Utskottet ansett undantag böra ega rum i afseende å böcker, tryckta i Finland, samt för sådana föreslagit tullfri införsel. Sedan Preste Ståndet, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat denna punkt, men de tre öfriga Stånden deröfver fattat definitiva beslut, nemligen sålunda: att Ridderskapet och Adeln stadgat, att, med upphäfvande af all tull å tryckta böcker, de enligt gällande taxa nuvarande tre första rubrikerna skulle sammanföras till en så lydande: ”Böcker samt Chartor, Musikalier, JVotoch Ritböcker” med tullfrihet vid inoch utförsel, samt att för den fjerde rubriken, deri någon ändring icke blifvit af Utskottet föreslagen, borde bibehållas nuvarande lydelse ”med inbundet rent eller linieradt papper” och införselstull 25 procent af värdet: — att Borgare-Ståndet godkänt Utskottets förslag, med den förändring att i rubriken angående böcker tryckte i Finland borde tilläggas Finska O rigina!-arbeten-, — samt att Bonde-Ståndet förklarat tullen å böcker böra utgå efter nu gällande taxa; så och efter det Ridderskapet och Adeln jemväl inbjudit de öfrige Riks-Ståndlen att i beslutet angående de of vanberörde tre första rubrikerna med Rid - 6 Bevillning. ';- Utskottets Utlåtande, N:o 26. derskapet och Adeln sig förena, liar Presle-Ståndet antagit, men Borgareoch Bonde-Stånden, vidblifvande deras förra beslut, afslagit sagde inbjudning. Vid sådant förhållande och då PresteStåndet sålunda, medelst inbjudnings antagande, i ämnet fattat bufvudsakligt beslut, samt den af nämnde Stånd beslutade återremiss derigenom måste anses hafva förfallit, bar Utskottet ansett sig nu endast böra sådant anmäla; kommande Utskottet att, vid sammanjemknings-förslagets uppgörande, föreslå de vidare åtgärder, hvartill Riks-Slåndens olika beslut i denna del må föranleda. Glas.
Denna mening gillades ock af Rikets Ständer vid så väl nyssnämnde som sistförflutna riksdag; och Utskottet anser det vara af stor vigt, att omförmäldta stadgande fortfarande bibehålies, icke blott till undanrödjande af de tvifvelsmål om realisationens bestånd, som eljest möjligen skulle kunna hos allmänheten uppstå, utan äfven såsom innefattande en nyttig och nödig anvisning för Banko-styrelsen att, då metalliska kassan närmar sig ett visst lägre belopp, vidtaga de i reglementet föreskrifna åt (neder till förekommande af nämnde kassas ytterligare förminskning; i följd hvaraf Utskottet vördsamt hemställer, l:o att, med afslag å herr Hörnsleins ofvanberörde framställning, stadgandet i Banko-reglementets 114 § måtte förblifva oförändradt; vid hvilket förhållande och enär den Banko-styrelsen lemnade rättighet, att kunna å utrikes ott upptaga lån, enligt Utskottets åsigt fortfarande bör bibehållas, Utskottet jemväl skolat vördsamt tillstyrka, 2:o att Banko-reglementets 120 §, hvarigenom fullmäktige berättigas att, då Bankens säkerhet det kräfver, till förstärkande af metalliska kassan, å utrikes ort upptaga lån till ett belopp, motsvarande högst 3,000,000 r:dr silfver, måtte få bibehållas. Banko-Utskotlets Utlåtande, N:o 37. 3 Till beredande af större lättnad för allmänna rörelsen har herr A. Peterson hos Välloll. Borgareståndet väckt den motion, att lånekontoren i Götheborg och Malmö måtte berättigas att, efter enahanda grunder, som för Banko-fullmäktige äro bestämda, köpa “goda och välkända vexlar, dragne högst 3 månader å dato antingen i Pund Sterling eller i Hamburger Banko — en åtgärd, som borde tillskynda lanekontoren en ökad vinst och derjemte blifva förenad med mindre äfventyr, än belåning af reverser, ställda å längre tid.
Föröfrigt förekommer i den upplästa fullmakten ingenting om de förändringar, sorn sedan grundlagarnes stiftelse deri blifvit gjorda, hvadan jag finner ett ytterligare skäl till mitt yrkande, att man bör hålla sig till Riddarh.Ordn.-s tydliga föreskrift, hvaraf dessutom uti förevide fall ingen annan skada kan för fullmaktens innehafvare uppstå,' än några dagars uppehåll tilldess han kan skaffa sig en ny fullmakt. Jag kan således icke för min del bifalla den gjorda anhållan om den ifrågav-.de fullmaktens godkännande. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Jag skulle anse att Hr Cederschiöld i sitt yttrande hade fullkomligt rätt, såvida icke 15 § Riddarh Ordmn förutsatte, att fall kunna inträffa, som föranleda R. o. Ad. att deröfver besluta. Skulle stadgandet i 8 § vara alldeles ovilkorligt, blefve 15 § utan betydelse, och då i den ifrågavrde fullmakten ingenting finnes, som strider mot innehållet af det föreskrifna formuläret, samt dertill kommer att en pröfningsrätt i,- fall, sådana som detta, är R. o. Ad. medgifven, hemställer jag, i likhet med Frih. Palmstjerna, huruvida icke skäl förefinnes att godkänna den upvisade fullmakten. Sedan öfverläggningen nu blifvit förklarad slutad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, då den fullmakt, som här vore i fråga, innehölle den afvikelse från det i 8 § Riddarh.Ordn. föreskrifne formulär att, i st. f. orden »hvarvid han ovilkorligen förpligtas att ställa sig till efterrättelse Rikets gällande Grundlagar», blifvit införde »hvarvid han ovilkorligen förpligtas, att ställa sig till efterrättelse den af K. M. och R. St:r antagna och besvurna R. F. af den 6 Juni 1809, jemte R.O. af den 10 Februari 1810 och öfrige gällande grundlagar»; samt enär fullmakt, jemlikt Riddarh.Ordn:s stadgande ovilkorligen skall vara författad i enlighet med omförmälde formulär, H.
Den af Kongl Maj:t under den 28 sistlidne Februari, vid beslut om KrigsKollegii förändring till en Arméförvaltning, tillförordnade Kommissions underdåniga skrifvelser af den 45 sistlidne Juli, dels med betänkande öfver åtskilliga till Kommissionens yttrande öfverlemnade frågor, rörande denna förändring, dels ock med framställning om öfverflyttande till Kammar-Rätten af det Krigs-Kollegium nu åliggande granskningsbestyr med årsräkenskaper, jemte Kammar-Rättens den 24 påföljde Augusti öfver den sednare framställningen afgifna underdåniga utlåtande; af hvilka handlingar inhemtas: Bih. N:o 3 b. lill Kongl. Majus Nåd. Prop. N:o I, om Statsverket 1S65. Med afseende å hvad Kommissionen i flera delar om förevarande organisation anfört, tillstyrkte Stats-Rådet i underdånighet: att Arméförvaltningen skall bestå af fyra, hvart och ett under sin egen Chef ställda Departementer, nemligen:
Jag vill icke upgifva exempel, ehuru jag skulle kunna framdraga flere från både äldre oell senare tider, då domstolarne på landet tillstyrkt försäljning af omyndiges fastighet, hvilken Hofrätten deremot afslagit, ehuru dylik försäljning sedermera blifvit af Hof-rätten beviljad derigenom, att frågan kommit på en annan division än den, som först afgjorde henne, och ganska stora förluster hafva härigenom förorsakats de omyndige. Härförntan är det af största vigt, att med vårt nuvarande representationssätt erhålla fullständiga och tillförlitliga uplysningar i allt, som angår genealogierne. Nu kunna dessa uplysningar vinnas från de 3:ne Hof-rät - Den 5 Mars f. m. 185 terne, hvaremot det skulle gränsa nästan till det omöjliga, att hopplocka dem frän alla domstolar sä i städerne som pä landet, synnerligast då man känner det skick, hvari desse domstolars archiver befinnas och de flestes än vidare hotas att komma genom domsagornas fördelning, då archiverne ryckas från det ena stället till det andra. Uti det närvaride förhållandet ligger en fördel för detta Stånd, och sålänge vårt representationssätt är oförändradt, tror jag icke, att man bör skilja sig vid denna fördel. Man har sagt, att för 11. o. Adis egna ledamöter och för parter, hvilka med dem hafva rättstvister, stora olägenheter skola upstå derigenom, att man har att vända sig till Hof-rätterne, hvilka icke äro landsdomstolar. Besynnerligt nog godkändes icke detta skäl, då fråga vid sisth riksdag förevar om indragning af Lagmans-rätterne. Dä påstod man motsatsen, eller att det vore fördelaktigare, att vända sig till Hof-rätterne, hvarest ombud med mera lätthet kunde erhållas än i landsorten. De nu förmenta olägenheterne skola väl egentligen förekomma vid bevakning af fordringar i Adelsmäns konkurser, ty i alla andra civila rättsfrågor lyder R. o. Adin under de allmänna domstolarne.
Härtill bidrog äfven hans förakt för penningen; när han icke längre jagades af fordringsegare, utan tvertom ånyo befann sig i åtnjutande af penningeutlånarnes fulla förtroende, så glömde han äfven sin ruinerade belägenhet och lefde likasom förr i dagens glädje, ehuru denna numera bar en annan drägt och egde ett ädlare skaplynne än förut. Hans glädje hade likväl under dessa dagar varit långt ifrån oblandad. Den stördes af en röst i hans inre. Han ville blifva värdig sin lycka och kunde det icke, ty emellan honom och detta mål stodo hotande minnen och bland dessa Baruks dotters bleka, sörjande gestalt. Hermione kände icke det förhållande, i hvilket han stått till denna olyckliga unga qvinna. Hon hade hört talas derom, men trodde icke ryktet, sedan Karmides med heliga eder förnekat dess sanningsenlighet. Han hade sålunda icke vågat gifva henne det fullkomliga förtroende, hvarpå han kände, att hon egde anspråk. Han insåg, att han handlade svekfullt. Och icke blott i detta hänseende och emot henne ensam. Det fanns ännu en omständighet, hvars vigt han för sig sjelf ville förringa, men som icke desto mindre i vissa ögonblick af eftertanka förfärade honom. Han var i hemlighet döpt. Han var således fästad vid den kristna kyrkan med ett band, som visserligen icke på ringaste sätt berörde hans inre menniska, men som var erkändt af lagen och föreställningssättet såsom oslitligt, och med hvilket hans egen vidskepelse förknippade en mystisk betydelse. Det skulle i längden icke kunna döljas, att Karmides emottagit dopet. Hemligheten var i Petros’ våld, och att han en gång skulle begagna sig af densamma, för att gifva Krysanteus en hård stöt, var otvifvelaktigt. I den stunden skulle Karmides inför Hermione och hennes fader stå såsom bedragare och tillika som ett lumpet verktyg i Petros’ händer. Karmides’ framtidshimmel var således icke utan moln. Han besvärades utaf en känsla af ovärdighet och i vissa stunder af ganska allvarliga samvetsförebråelser. En sådan var den stund, då han landsteg vid Piræiska hamnens lejontrappa, för att öfver torget begifva sig till sitt hus.
Denna välgörenhets-inrätlning ägde vid 1853 års slut 10,396 R:dr 10 sk. Banko. N) llandtverlarnes understödsförening, hvars'reglemente Kongl. Majits Befallningshafvande i Malmöhus Län den 17 Maj 1847 fastställt, har till föremål alt lemna understöd, med vissa undantag, åt alla handtvei ksidkare i staden, som derstädes vunnit burskap och mästerskap, jemte Boktryckare, sedan de fyllt 60 år, utan afseende på om handtverk då af dem idkas eller icke och utan hänsyn till ägarnes ekonomiska ställning, äfvensom åt delägarnes enkor och barn, under särskildt be skrifna förhållanden. Föreningens tillgångar utgöras dels af det på inrättningen vid dess stiftelse af handtverks-societetens enskilda välgörenhets-inrättning öfverlåtna kapital å 22,300 R:dr, hvilket, enligt reglementet, aldrig får tillgripas, dels ock af inträdesafgifter, 4 0 R:dr, samt årsafgifter, 6 R:dr, allt Riksgäld, jemte gåfvor och testamenten, hvarmed föreningen kan ihågkommas. Helt understöd får ej öfverstiga 90 R:dr samma mynt. Under sistlidet år utbetaltes i pensioner 974 R:dr 24 sk. och föreningens kapital vid samma års slut utgjorde 51,154 R:dr 18 sk. 7 rst. Riksgäld. Utom understöden från nu uppräknade stiftelser utdelas årligen gratifikationer Irån åtskilliga sällskaper, såsom S:t Knuts-Gillet, Amai anther-orderi, Likbärarelagen med flere. 0) Sparbanken, hvars verksamhet är inskränkt till Malmö stad samt städerne Skanör och Falsterbo, stiftades år 1824. Enligt upprättadt bokslut ägde den vid 1855 års slut en insättningsfond af 258,539 R:dr 40 sk. Banko. Sparbankens egen fond vid samma tid utgjorde 21,008 R:dr 28 sk. 7 rst. nämnde mynt.
Uldr d. 5 Februari 1840■ I7 8:0 af Peter Pehrsson i Ädelfors Jönköpings län, om Lagmans-Rätternes afskaffande; 9:o af Henric Hansson från Elfsborgs län, 0111 ändring uti Kongl. Förordningen den 9 Maj 1835, beträffande lösöreköp; och 10:o af Johannes Christoffersson från Kronobergs län, 1 samma ämne. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande motioner, nemligen; 1: af Lars Rassmusson från Götheborgs och Bohus län, om förändring i stadgandena rörande, kronobrefbäring; 2:o af Johannes Christoffersson från Kronobergs län, om brefbäringsskyldigheten; 3:o af Peter Gabrielsson från Kronobergs län, om fångföringen; 4:o af Peter Persson i Slätthult af Jönköpings län, om krono-brefbäringen; och 5:o af Olaus Eriksson från Götheborgs och B »hus län, i samma ämne; S. D. Remitterades till Stats-Utskoltet följande motioner, nemligen: l:o af Olof Pehrsson från Gefleborgs Län, om verkställighet af 15 §. i sista Riksdags-beslutet; 2:o af Nils Pehrsson från Södermanlands Län, om Mantals-penningarnes, samt Lagmansoch Häradshöfdinge-ränlans afskaffande; 3:o af Petter Pehrsson från Calmar Län, angående verkställighet af sisla Riksdags-beslutet, så vidt det rörer Ständernes framställde önskan, med hänseende till sättet att utgöra Kronotiondeoch Afrads-spanmålen, äfvensom, de årliga Markegångs-taxornes upprättande; 4:o af Lars Bengtsson från Malmöhus Län, att löntagare vid Lunds Universitet måtte blifva förbunden att, efter medium af de sista tio årens markegångspris, taga lösen för deras lönings-spanmål; 5:o af Petter Pehrsson från Calmar Län, om allmänna posternas fortskaflande genom beting; 6:0 af Petter IJehrsson från Ädelfors i Jönköpings Län, samt Nils Strindlund från Wester-JNorrlands