Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot tior jag, att det finnes ett annat medel att stäcka dessa sedlars omlopp, med utträngande af annat mynt, och jag vill i detta afseende utbedja mig att framdeles få framlägga en motion, nemi. den, attingen sedel af lägre belopp än 2 r;dr b:co framdeles må få utgifvas, utan allt annat må blifva skiljemynt med metallisk valuta. Jag har velat nämna detta i anleda, af den siste talarens anförande. Alla tre Hr Sandelhjelms motioner lades på bordet. Frih. von Kraemer, Robert, anförde skriftligen: Som den utmäkte agronomen Directeur Steffens, till stor saknad för hvar oell en som nitälskar för Svenska jordbrukets framgång, aflidit; får jag vördsamt föreslå, att det slats-anslag och de förmåner i öfrigt, sorn Directeur Steffens varit i åtnjutande af, måtte erbjudas hans fordne elev Agronomen Jonson, som redan gjort sig fördelaktigt känd och åtnjuter allmänt förtroende i de orter, der han blifvit anlitad. Skulle Hr Jonson, som jag befarar, i anseende till ett kanhända antaget anbud från Finland, icke kunna emottaga det nu föreslagna, hemställer jag vördsamt, om ej ifrågavar. stals-anslag borde ställas till disposition af den blifvande Deparlements-chefen för inrikes-ärendena, med föreskrift, atl, så fort ske kan, antaga en för insigter känd agronom , hvilken, utom erforderliga theuriliska kunskaper, äfven ägde praktisk vana och fullkomlig sakkännedom i af - 5ia Den 2g Februari e. ra. vägning och behandling i öfrigt af massoch kärrodlingar, sjöars sänkning m. m. för att på anmodan af länens landthushållnings-sälskaper kunna tillhandagå med pålitliga upplysningar och råd. — Bland personer så qualificerade, torde Hr Lieutenant Tenger böra nämnas, som redan vid Marieberg och som lärare vid Degeberg gjort sig fördelaktigt känd. Jag anhåller, att detta mitt anförande må till StatsUtsk. blifva remitteradt. Lades på bordet.
Det är meningen med kvinnornas senaste arbete i sedlighetens intresse, med våra mö- ten i anledning af den bekanta motionen i sedlighetsfrågan, som brukspatron Tamm ingifvit, att vi vilja gifva tillkänna, hurusom vi alltför väl inse behofvet af kraftiga åtgärder till osedlighetens hämmande, och att vi vilja göra allt på oss ankommer, göra vårt bästa för att understödja de ädla bemödanden, som göras i detta syfte. Detta är hvad vi mena med våra opinionsyttringar. Den närmaste invändningen är: huru kunna kvinnor vilja befatta sig med den kännedom om osedligheten, som ofta måste följa med arbetet för sedligheten? A c k, här blir ej fråga om hvad man vill, utan om hvad man bör, hvad man måste. Om det ock skall ske med tårar, så måste det likväl ske. Jag har hört, att de finnas, som ej räkna för rof att tillvita oss orena bevekelsegrunder, som mena att vi finna ett vederstyggligt nöje i att rota i den uselhet, som eljes för oss vore fördold. Det är min tröst, att de, som så tala, icke själfva tro på hvad de säga, eljes vore deras påstående en nedrighet, den man ej kan tilltro någon annan än den, som är nog olycklig att aldrig bland släkt och vänner hafva räknat en hederlig och dygdig kvinna. Antagligen säges sådant mera för att misskreditera själfva arbetet i sedlighetens intresse än dem, som företaga detta arbete. Men det är i alla fall, om det ock sker endast af tanklöshet, ett oförlåtligt lättsinne af den, som yttrar sig så. Han förolämpar på så sätt i yttersta grad moder, syster, maka, hvarje kvinna, som står honom nära, äfven om hon ej med sitt minsta finger bidrager att aflyfta osedlighetens börda från samhället. T y hvem kan tro annat, än att han från deras karaktär hämtar stöd för sina omdömen. Och den som så talar, så dömer, fc ga vet han om den ångest, den smärta och fasa, som gripa så månget hjärta vid blott en blick på randen af den afgrund, bredvid hvilken vi ovetande vandra.
Härad j då de lagliga anspråken mäste göras gällande. Dessutom har jag observerat, om det tillätes mig nämna, blott för att se följden af sednare års väg-anläggningar inom Wermlands Län å Häradsåboers egen omkostnad, att dylika väg-anläggningar hafva, såsom t. ex. för Gillbers och Jösse Härader, nästgränsande till Nordmarks, uppgått lill rätt ansenliga summor, om jag ej mins orätt, till en Summa af 140,000 R;dr B;co, samt att detta bestridande varit för dessa jordägare så känbart, att de icke på länge, utan att skada sig, kunna bidraga till större beliöfliga ekonomiska förrättningar inom deras egna områden. Min uppmärksamhet bär således fästat sig vid den större välmåga , som råder hos de omtalte Häraderne relatift till det omtvistade, och af dessa nu anförde skäl är det, som jag till Ridderskapet och Adeln vördsammast vågar hemställa, huruvida det jag haft äran yttra, öfverensstämmer med billighetens fordran; äfvensom om icke Riksdagsfullmäktigen Carl Ericssons väckte motion, att ”som Den 16 Februarii f. m. 7 ”de på Statens bekostnad anlaggde nja ”vägar ännu ej blifvit lagligen indelte på ”de Hemman, som skola dem i framtiden ”underhålla, kostnaden för sådan vägdel”ning ej måtte drabba berörde hemman, ”helst de fått vidkännas utgift för vägar”nes anläggning, samt ytterligare komma ”att för deras vidmakthållande betungas/' bör förtjena afseende. Jag anhåller ödmjukast om återrerniss. Grefve Posse, Arvid: Jag anser mig böra upplysa, att utom de 3 motioner, som StatsUtskottet i förevarande Utlåtande besvarat, hafva inom RiksStånden 5 andra blifvit väckte af enahanda beskaffenhet, eller rörande anslag till vägars anläggande och förbättrande, hvilka motioner blifvit remitterade både tili Statsoch EkonomiUtskotten; och har StatsUtskottet redan genom ProtocollsUtdrag om dessa 5 Motioner meddelat Ekonomiutskottet sin tanka, hvilken är ungefärligen af samma syftning, som den StatsUtskottet uti ifrågavarande Utlåtande uttryckt.
I det föregående har Utskottet redovisat skälen för desse tillstyrkanden af de nya löner och partielle mindre löneförbättringar som för LandsStaterne blifvit hos B.. St:r anmäldta. Hvarken vill eller kan Utskottet ifrågaställa behofvet af de lön-tillökningar som nu ytterligare blifvit påyrkade, om än någon jemkning i afseende på desse påståenden för visse grader skäligen kunna äga rum; men som allt detta står i oskiljaktigt samman» hang med den allmänna lönereglering, hvars uppskjutande R. St:r synas hafva godkänt; så får Utskottet jemväl tillkännagifva: att några nya anslag, i anledning af förrberörde anmärkningar icke kunna af Utskottet föreslås. Hos Hederv. BondeStåndet har RiksdagsFullmägtigen Olof Jansson från Calmar Län yrkat, att serskildt Utlåtande måtte af Utskottet gifvas öfver dess motion ang:de boställe åt Häradsskrifvaren i Tunaläns, Aspelands och Säfvedes Häraders Fögderi, genom användandet dertill af en del af Hemmanet Plittorp i Misterhults Socken, hvaraf hälften, jemlikt K. Resolutionen den 27 Nov. 1792, vore på 4° år Kronan li anhänd, men snart till Kronan ålerfölle; förmodande Motionären, att bifall dertill destohalldre borde före - 76 Stats-Utskottets. slas, sora Utskottets förslag i öfrigt deraf icke rubbades, och det öj eller kunde innefatta ett förnärmande för de lottlöse, ora af tillfälligheten utväg bereddes till förbättring i vilkoren för den, sora ensamt af ett särskildt förhållande kunde hämta fördel.
Härtill svarade församl. ledamöter enhälligt, det de alt för väl insågo nyttan o. angelägenheten härutaf, o. ville icke underlåta at kraftigt medverka til vinnande af det proponerade vackra ändamålet; likväl åstundade de at innan något afgörande beslut i detta afseende fattades, skulle en tillkallad orgel-byggare öf:rse o. afgöra huruvida o huru mycket den gamla orgeln skulle til den nya orgelbyggnaden kunna bidraga, samt at äfven kyrkan borde, jemte församlingen, och så vidt hennes tillgångar til nya räntors afbetalning det tillläte, derför sätta sig i kostnad o ansvar. År och dag som ofvan Den 23 maij, justeradt och vidkändt af Zacharias Carlsson i Silje ... [skada] Zakr... Olof Andersson i Dvärsett P. Staaff. Olof Nilsson i Tomte Nils Johansson i Wejmon ... of Ersson i Backen Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 52, ÖLA. År 1836 den 30:de october, å allmän ordentligen utlystsockenstämma i Rödön beslöts. Det skulle gamla, orklösa sockenstugu-gumman på rotan intagas och vårdas, sedan landbonden Per Richardsson i Trusta, hos hvilken hon, under det förflutna året, på församlingens och fattig cassans gemensamma bekostnad njutit vård och skötsel derföre äskade högre arfvode än församlingen skäligen tycktes kunna honom bestå. 2:o Det skulle \för/ gamla lappgumman Marget Olsd:r, af församlingen o. fattigcassan sammanskjutas 25 r.d:r rg:s, hvarföre hon af sin måg Torkel Johanss. skulle under ett års tid, vårdas o skötas. 3:o Öfvertalades bonden Nils Ersson i Österkjälen ...[skada] [erhållande af] något unders[stöd] vårdnad [fattiga] försvarslösa [ynglingen] Olof Persson Häger ifr. Silje. År och dag som ofvan P. Staaff. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 53, ÖLA.
Banco-Utskottet, i öfverensstämmelse med 4 §:n i 1830 års Banco-lag, lemnad föreskrift, denna Lånebankens fordran, efter afdrag för Cassa-behållningen, till dess från 1829 balancerade belopp R:dr 105,736: 2. 11., i Bankens böcker förd inom linien. Men från och med år 1834 hafva årliga afbetalniningar egt rum, nemligen då man afser den alltid i Bankens räkenskaper upptagna cassabehållningen. 13 Ar 1834 Totalbeloppet af Bankens förskott till bestridandet af Brukets löpande utgifter, för så vidt dessa icke af andra inkomster kunnat betäckas, hafva utgjort: År 1829 . « 1838 . « 26,000: « 1839 . « 37,000: Öfver följande ämnen få Fullmägtige till Högloft. Utskottet afgifva serskilda utlåtanden, nemligen: rörande fördelningen af den närvarande Bruksförvaltare anslagne penninge-inkomst i lön och arfvode, samt om bestämmandet af en viss summa, såsom årligt arfvode för afslutandet af Brukets Hufvudbok. — Afskrifning af en vid förra Bruksförvaltaren, Kamreraren Möllers afgång befunnen brist i Brukets lumpförråd samt i anledning af Rikets Ständers Revisorers 1839 gjorda hemställan om inventering af lumpförrådet ; rörande fördelning emellan arbetspersonalen af de så kallade brukstäpporne; — fastställande af Fullmägtiges beslut i afseende på Brakets formbinderskor; — sättet för upphandling af lump och om förändring i det stadgade priset derå; — nuvarande Pappersmästaren J. E. Ullanders pensionering vid dess afgång från tjensten och rättighet, i händelse han skulle efterlemna enka, till pension för henne; — Bruksskrifvaren Zetterbergs till Höglofl. Utskottet ställda ansökan om löne förhöjning; — utarrendering eller försäljning af den Tumba tillhöriga lastageplats vid Hamra. Bil. till Banco-Fullmägtiges Berättelse år 1840.
Den redan omnämnda, härhos bifogade, uppgiften utvisar att öfverstelöjlnanter äga i behållning 1,534 R:dr 36 sk. och majorer 1,561 R:dr 30 sk. Kommer man nu derjemte ihåg, att dessa officerare äro tvungna att hålla sig ridhäst, hvilket kostar minst 300 Ridr, så återstår ett saldo af 1,250 R:dr. Otillräckligheten af denna summa är alltför mycket i ögonen fallande, för att behöfva några kommentarier. Att den af Kongl. Maj:t föreslagna lönetillökningen af 200 R:dr skulle vara tillräcklig, d. v. s. att lönen derigenom skulle komma att svara mot lefnadsbehofven hos de jemförelsevis få af artilleriets officerare som, efter en circa 30:årig tjenstemannabana, uppnå denna plats och vanligtvis äro familjefäder, torde med skäl kunna bet villas, hvarföre jag hoppas att Rikets Ständer instämma deri, alt det vore med rättvisa oell billighet öfverensstämmande, alt åt artilleriets regements-officerare tilldela den löneförhöjning kommittén föreslagit eller 850 R:dr. För de äldre kaptenerne har Kongl. Majit ej föreslagit någon löneförhöjning, men kommittén har på anförde skäl i underdånighet hemställt, att de kaptener som tillika äro batterieller kompani-chefer måtte erhålla en förhöjning af 120 R:dr och de öfrige af 520 R:dr.
Afhandling, angående nyttjanderätt till hus och gård i stad, tnä hos den Kätt, derunder del hus och gärd lyder, intecknas, på sätt och med den verkan, som angående inteckning af sådan afhandling om jord å landet finnes stadgadt. Afhandling om nyttjanderätt till hus och gård i stad må dock ej gälla utöfver tio år, ändock alt den på längre tid ställd är. § 2. Lag samma vare om nyttjanderätt lill del i hus eller gård i stad, så ock till jord, som till hus och tomt hörer. § 3. Om intecknande af aftal angående nyttjanderätt till stadsjord, som tilt tomt ej hörer, så ock om inteckningens verkan vare ock lag, som ofvan sägs; dock g tille i afseende på tiden för af talets bestånd hvad i sådant afseende för arrende-kontrakter angående jord å landet stadgadt är. § 4, Hvad sålunda förordnadt blifvit skall träda i verksamhet med början af nästkommande år '1858. Ny Ilia n dcräit Is - afhandling, sorn dessförinnan upprättad är, må dock ej, utan medgif vande af egaren, intecknas. Slockholm den 20 Februari 1857. 6 Lag-Utskottets Betänkande N:o 'Id. Reservationer: Af Herr Biskop Th. Annerstedt: ”Emot Utskottets förslag till förändring af 16 Kap. 10 och 15 §§ Jorda-Balken, måste jag reservera mig på följande grunder: Den föreslagna förändringen innefattar en inskränkning i det fria aflalet man och man emellan, som hvarken synes påkallad af sakens natur eller af förhanden varande förhållanden, ej heller nödig för den större säkerhet i afseende på hyresaftals gällande kraft, hvilken man velat åstadkomma. Intet giltigt skäl kan upptänkas, hvarför fullmyndiga personer skulle beröfvas deras nu egande rättighet att lagligen öfverenskomma om nyttjanderätten till euderas lasta egendom för huru läng lid de sjelfve linna för sig nyttigt. En sådan öfverenskommelse, bindande för kontrahenterna ömsesidigt, bör dock så litet som möjligt göra intrång på tredje mans rätt. Denna grundsats, som infört i vår lag stadgandet:
Meningen med detta stadgande måtte icke kunna vara annan, än att om ett barn är sjukligt eller om en person har mindre arbetsförmåga', må fattigvårdsstyrelsen, vid sådant förhållande, göra undantag från den allmänna regeln. Om man derföre vill uttrycka delta bestämdt, så att föreskriften icke må, såsom nu är fallet, kunna tydas derhän, att fattigvårdsstyrelsen kan, i motsats jemväl af sockenstämmans beslut, efterskänka den stadgade afgiften, tror jag att man bör ändra redactionen sålunda: ”dock må undantag för enskilda härutinnan bero af fattigvårdsstyrelsens pröfning. ” Utsktns mening är då tydligare uttryckt än nu. Jag anhåller om Hr Frih. o. Landtmts propos. på den förändring jag nu haft äran föreslå. Gr. Taube, Gust. Joln: Visserligen synes mig stadgandet i ig §:n, att sockenstämma skall besluta om de i den nu föredragna § stadgade föreskrifter, vara en tillräcklig garanti mot möjligheten för fattigvårdsstyrelsen att göra någon nedsättning i sjelfva afgiften i allmänhet; men jag kan icke neka, att äfven mig synes den redactionsförändring, Hr von Hohenhausen föreslagit, göra stadgandet än tydligare, och derföre anhåller jag att få förena mig med honom. Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.: Jag får först anmärka, att jag anser den i 18 §:n stadgade afgift af 8 sk. D« n [5 Mart F. m. 409 för iliansoch 4 sk. för qvinnsperson vara val högt tilltagen, enär denna afgift egentligen kommer att drabba den mindre bemedlade. Husbonden bör visserligen betala denna afgift för sitt tjenstefolk, men jag förmodar att husbonden i contracten med tjenstehjonen nog tager sin skada igen, så alt afgiften ändock egentligen kommer att drabba desamma.
Om det nu skulle anses, att de fördelar, som uppkomma af förslaget, icke äro nog stora eller, rättare sagdt, vigtiga, för att Staten skulle afsäga sig rättigheten att draga fördel af en kredit, som ostridigt är stödd pä redbara tillgångar, så bör dock deraf icke obetingadt följa förslagets förkastande, innan man först undersökt, huruvida icke Banken, genom användande af samma tillgångar, kan utan begagnande af rätt till sedelemission bereda sig inkomst, jemförlig med den Banken, med begagnande af samma rätt, hittills förmått realisera. L.) Denna frågas besvarande beror naturligtvis pä sättet lör användandet af tillgängarne, men pä förhand synes man väl kunna antaga, att, om Banken ä sitt hittills egda kapital, 25millioner R:dr, haft i behållen vinst i medeltal circa 1,750.000 R:dr, eller 7 procent, Banken skall kunna bereda sig en inkomst på sitt kapital af åtminstone 5 procent, dä uppoffringen af rättigheten till sedelemission utöfver metalliska valutan skulle kosta Banken omkring en half million årligen, hvartill möjligen komma 50,000 R:dr såsom kostnader för den föenklade förvaltningen. Fragan, sorn skall besvaras efter pröfning af det föregående, skulle under dessa förutsättningar blifva den, om de fördelar, som genom den ifrågavarande sedelemissionens upphörande stå att vinna, äro värde en uppoffring af 550,000 R:dr årligen? Då genom denna uppoffring alla andra värden vinna fasthet och bestånd, anser jag för min del en sådan uppoffring icke böra utgöra hinder för ernående af detta mål.
Majit deruti tillika stadgat, att vederbörande inom bergslag, som af deri medgifna frihet sig begagnade, skulle vara underkastade den inskränkning i bergsmansfriheterna, som i behörig ordning kunde varda bestämd, jemväl de hyttor och masugnar inom bergslag, som för jerntillverkningen begagnade sig af den utsträckta friheten och funnos villiga att åtaga sig rotering eller för närvarande icke åtnjuta roterings-frihot, kunde från den dem ålagda grundskatt af tackjernstionden befrias. Stats-Utskottet har under öfverläggningon i detta ärende tagit kännedom jemväl om de förhandlingar, hvilka hos Rikets Ständer i denna fråga egt rum särdeles vid sist hällne riksdag, då Kongl. Majit, enligt hvad ofvan är omförmäldt, föreslagit Rikets Ständer, dels att hammarskatten måtto helt och hållet upphäfvas och stång) erns tillverkningen, i likhet med annan varuförädling, endast beskattas genom årlig bevillningstaxering, dels ock att den ordinarie beskattningen å tackjernstillverkning utom bergslag måtte upphöra; och får Utskottet, enär ett Stats-Utskottets Utlåtande N:o 45. 11 förnyadt redogörande i detta betänkande af hvad sålunda i frågan förekommit samt vederbörande embetsverk och myndigheter deruti yttrat skulle föranleda onödig vidlyftighet, i detta afseende hänvisa till Stats-Utskottets utlåtande N:o 64 litt. O vid 1853 — 1854 årens riksdag samt betänkandet N:o 33, litt. C vid sist hållne riksmöte, intagne i Bihanget till Riks-Ståndeus protokoller vid nämnde riksdagar.
när han icke längre ville gå i spetsen för dessa idéer, tvungo honom att gå åt sidan — att, säga vi, samme man långt ifrån att taga .revanche, hejda och sätta sig till motvärn, tvärtom beslutat att icke blott följa den gifna riktningen, utan att af alla krafter medverka till forne motståndares seger. Detta är bevis på en fosterlandskärlek så ren, en uppfattning så osjelfviskt ädel, att den verkligen är för hög för den allt för nära stående samtidens synvidd. Det är ju hans skyldighet att lotsa sitt eget verk framåt, att visa dess sjöduglighet i färden framåt under en upprörd tid, skall mången invända. Skulle ni sjelf — kunde man svara dessa utoch invändare — skulle ni sjelf vara i stånd att under liknande förhållanden handla på samma sätt? Att friherre de Geer sålunda än en gång och i dessa frågor går i spetsen, det är liksom vore det första kammarens samvete, hvilket talade till hvar och en. Hvad han omfattat, skall bli svårt för mången att förkasta. Oppositionen i första kammaren ledes af statsrådet P. J. Ehrenheim. Under sin statsrådstid föga uppmärksammad, har han efteråt, år efter år vuxit, ett hufvud högre i anseende än öfriga f. d. statsråd. Orsaker härtill äro flere. Den främsta att han varit den ende, som dragit sig tillbaka utan reträttplats, utan någon hofcharge och utan att vara pen-■ sionsberättigad, som sålunda kunnat återgå och har återgått, helt enkelt, till den oberoende godsegarens ställning. tSedan dess hafva förtroendeuppdrag formligen regnat ned öfver honom, och hans position har i F. K. blifvit högre. Emellertid är dock en sak oklar, den nämligen att han såsom vice talman står i spetsen för oppositionen. Dessa båda partier i F. K. väga, synes det, temligen jemt och räkna nästan lika många anhängare på ena eller andra sidan. De Geerska partiet kanske 10 å 15 mera. Ännu ett tiotal torde återstå af F. K: s ledamöter, hvilka synas, fortfarande villrådiga, befinna sig vid skiljovägen. Dessa äro visserligen inga heraklider, men de ega dock alla hvar sin röst, och ingen annan eger i detta afseende mer än de.
Min afsigt har derföre varit, att genom detta mom:s borttagande, hvilket jag fortfarande anser såsom ett öfverflödigt stadgande, som derjemte i sina ordalag kan gifva anledn. till tvetydigbeter, förekomma alt icke förslaget vid en blifvande Riksdag, då deeröfver skall voteras, ■måtte afslås. Emellertid är jag visst icke så envis i denna sak, att jag för min enskilda del anser de af mig nu gjorda anmärkning såsom tillräckligt motiv för förslagets förkastande å Regeringens sida, i händelse det af R. St:r antages. Ty jag är fullkomligt •öfverlygad, att detta öfverflödiga mom. i allt fall endast kommer att stå i grundlagen såsom en död bokstaf utan all tillämpning. Mera svårighet torde det väl möta att kunna få ett motsvarande stadgande infördt i Riksakten, der det sannerligen föga passar. Men då jag förmodar, att det äfven der skall förblifva ett lika dödt stadgande sorn i våra grundlagar, öfverlemnar jag frågan åt R. o. Ädis bepröfvande, sedan jag fullgjort hvad jag ansett som en pligt, att medan rättelse i Utskis förslag ännu kan vinnas, fästa Ståndets •upmärksamhet på det äfventyr för förslagets framgång vid en kommande Riksdag, sorn kan upkomma af ett stadgande, hvilket icke ■allenast säkerligen skall hädanefter befinnas lika obehöflig!, som det hittills varit, utan äfven till följd af sin upställning och en mindre bestämd redaction lätt nog kan leda till missförstånd och •olika tolkning.
Ingen kan visserligen högre än jag beklaga, att vi ej i detta fall vunnit allt, hvad vi kunnat önska, d. v. s. full reciprocitet, men det synes vara en hård beskyllning mot underhandlarne om denna traktat att tillvita dem detta såsom ett fel, då det är allmänt bekant, att icke i någon af de med Frankrike afslutade sjölartstraktater sådan fullständig reciprocitet beviljats. Då således stater, som äro vida mägtigare än vi, icke lyckats erhålla full jemnlikhet, kan man väl begära att vi, som bade mindre att erbjuda, skulle hafva lyckats bättrel Att de genom traktaten vunna fördelarne emellertid icke äro så obetydliga, som man från ett och annat håll hört uppgifvas, finner man bäst af de siffror, som 380 Den 7 Februari e. ni. uttrycka beloppen af den gamla oell den nya tonnage-afgiften. Den gamla utgjorde 14,6 pr ny läst, då den nya endast uppgår till 2,34, och en Svensk skeppsredare åtnjuter således nu vid direkt fart eri lindring i umgälder af ej mindre än 11,72 pr läst. Ehuru man ännu ej kan hafva någon längre erfarenhet om de fördelar, Sveriges sjöfart härigenom kommer att erhålla, så hafva vi dock redan exempel, som utvisa att de icke blifva obetydliga. Så har jag nyligen sett i en tidning den uppgift, hvars tillförlitlighet jag icke eger något skäl att betvifla, att en skeppsredare i någon af de Norrländske städerna på sina 3 fartyg, hvilka tillsammans gjort 5 resor till Frankrike under loppet af 1865, genom de minskade tonnage-afgifterna vunnit en ökad förtjenst af ej mindre än 7,714 Rdr. De lördelar, vi genom denna sjöfartstraktat vunnit, halva vi, som redan 1857 bortskänkt hvad vi i afseende å sjöfarten skulle kunnat lemna i utbyte, måst köpa genom en handels traktat, och mot denna hafva många anmärkningar framställts. Innan jag öfvergår till besvarande af dessa, vill jag först lästa uppmärksamheten på det oriktiga i att på förhand uppställa kalkyler öfver den vinst eller förlust Sverige genom denna traktat skulle skörda.