Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Summa 3,986. feodal ,447. * ’ 4»29Ö. *—• —- 1,619. 4,406. .—. — 1,94 r. ' ' 3,701. 1,247. — 3,6i r. — ,04;. 3,o48. 54i. ^ — 0,040. dåniga Beerr"ff^|elSe, cn^7}* Tabell-Commissionens sednaste undermåla ,8e\.a”8“,es. irae,an Stckholm och Landsorterne, t. ex Upsala Län j V, V. , ..uuu juaimsorierne, ö/uer«Ldf,r Fo,kraanSden är ungefärligen lika stor, som här I Rallarens Femårsberättelse i Sta - 10 den, visar det sig, alt, i proportion till befolkningen, antalet af ingånglie äktenskap och födde barn här i Staden öfver hufvud ej varit mindre än i Länen, men väl de äkta barnens antal betydligt ringare, samt att deremot dödligheten härstädes varit vida större på det hela, och äfven inom alla särskilde åldrar. Till det stora missförhållande, som sålunda eger rum i antalet emellan födde och döde i Hufvudstaden, har man velat igenfinna orsaken deri, att de personer, som årligen till Staden inflyttat, ökat de dödas antal, utan att hafva ingått i beräkningen af de födde. Denna åsigt synes mig icke fullkomligt förklara anledningen till Mortalitetens beständiga öfvervigt härstädes; ty ehuru det är gifvet, att inflyttningarne till Staden varit större än uiflytillingarne derifrån, bör det likväl å andra sidan ihogkommas, att de inflyttade personerne till större delen haft den ålder, deri Mortalitet#!! är minst och fortplantnings-förmågan verksammast. Andre orsaker till mortalitetens betydlighet här i Staden måste således finnas.
Cl. Kallsta, Skatte m. ' (Ätföljer Hvgl.Ridderff. ochAdeknZ hirot. wid Riksdagen i Stockholm tSi°, 6:te Band., schra Äfd. Pag. 85-.) Frän desin 5,900 Riksdaler göras följande Afdrag: W!d Ekeby, Gillstaoch Broby. Stak och Underhäll med Lön för 1 Rättare och Z Drängar - 225 R:d. Dito för 4 Pigor - 125 — Lcgda Dagswerkcn, (Ny-odling oberäknad) 100 — Förra Ärets Krono-Utffylder 50 — Renta för 5000 R.dlrs Skuld 180 — Did Källsta är intet Afdrag att göra, emedan det är pä Arrende upplätet, och Arrendatorn answarar för alla deraf utgående Onera, undantagande Noteringen, och är i Är för en insatt Soldat utbetalt halfwa Lcgan 20 —- W!d Kumla, med dithörande Bruks - Hemman : 1 Bokhällare - 250 —- 2 Smeder med Drängar 250 — Inköpt Tack-Iern - 650 — Kol har Bruket, men For-Löner medtaga 250 — Krono-Utssplder - 125 — Summa Afdrag 2,225 — Enär af totala Inkomst - Summan 5,900 Riksdaler afdragas dcsie 2,225 Riksdaler,' sä äterstä Z,67Z R:d. för hwilka Bewillning erläggas bör, hwartill än widare kommmcr: Bchällen Inkomst af Acticr i Discouten - 200 af Dito i Tull-Arrendet 100 — samt af Privata Fordringar 560 ^ .> — E-'
"Joo, så står det till, Han, den hederlige mannen, som aldrig låtit en lögn, äfven om nöden skulle gjort en sådan behöflig, komma öfver sina läppar, han sade frimodigt till den rasande kroaten, att han sändt vapnen till svenskarne, och att han gladde sig öfver, att på detta sätt kunna lägga i dagen sin kärlek till den rena lutherska läran. Och hvad följden blef, det kan du nog förstå. Han hade knappt hunnit tala till punkt, förrän kroaterna på sin anförares befallning kastade sig öfver honom, och inom ett par minuter var hans kropp så söndersargad, att hans bästa vänner icke skulle kunnat känna igen honom. Derefter upphängdes den döda kroppen i en galge utanför magasinet, och öfver hans hufvud lät da Capua sätta upp en tafla med denna inskrift: 'Gånge det så hvarje kättare, som ej hörsammar kejsarens bud!' När den vilde kroaten sedan red tillbaka fälde han hotande ord om oss och vår stad, och hvem vet om inte denna jul blir den sista, som vi få skåda i denna verld. Himmelen beskydde oss, och sände snart våra befriare oss till understöd!" "Er bön är hörd, 'mäster Franz", hördes i detsamma en välljudande ungdomlig stämma från dörren, och innan de båda gamla hunno hemta sig från den bestörtning, som intog dem vid denne tredje persons uppträdande, hade en smärt ljuslockig yngling hastat fram till Hans Wippenbach och slagit sina armar om hans hals. "Du här, Arnold, min son", utbrast "mäster Hans", och hans händer darrade våldsamt, då han lade dem på ynglingens hufvud. "Hvar har du varit under desse fyra dagar? Har du varit en fånge hos våra grymme fiender? Och hvad var det för ord du utkastade, när du så oförmodadt trädde in? Berätta, berätta!" Arnold förtäljde, stående framför fadren, som ännu höll en af hans händer i sina: "Fader, blif ej ond på mig. Jag kunde ej motstå det begär som mäktigt arbetade inom mig, nemligen att med egna ögon se vår befriare, och, om möjligt, gifva honom del af vår belägenhet.
Secreterare blott är ett undantag. Och när något ytterligare undantag ej finnes gjordt i afseende på Notarierne och Canzlisterne, så måste frågan om deras tillsättande betraktas efter samma slutkonst. Jag kan således icke eller instämma i den sednare delen af Argumentet, som skulle ett tydligen uttryckt stadgande saknas, huru förfaras skall vid tillsättande af RiksStåndens Betjening. Ty hvad som, i alla sina delar och under-afdelningar, finnes vara en allmänt rådande och användbar princip, derifrån undantag befanns af nöden, för att Konungen skulle få tillförordna BondeStåndets Secreterare, — det måtte icke behöfva mera tydlighet — och således icke heller sakna sådant stadgande, som är nödvändigt. Om nu också hela §• vore borta; månne då, under åberopande af saknad bestämmelse, Konungen hade rätt att tillsätta någon Secreterare eller någon Betjening? Jag tror det icke. De rättigheter Folket icke lemnat ifrån sig, dc äga de qvar. Lika litet, som Konungen tillsätter Em - Den g Januari i. 187 betsoch Tjenstemän inom Riksens Ständers Bank, derom ej heller finnes något Grundlagsstadgande, lika litet skulle Ilan då kunna tillförordna BondeStåndets Secreterare. Dertill fordrades alltså ett specielt undantag, och undantag få aldrig extenderas. Denna deduetion visar emedlertid, alt vi här åter stött på den i flere andra hänseenden af Ministeren använde och under denna Riksdag offentligen förfägtade principen: att allt hvad som icke är förbudet i Grundlagarne, skulle vara tillåtet för Konungen. Det är denna mot sakens natur och sundt förnuft stridande princip, som jag oupphörligen, så långt jag förmår, skall söka bestrida och uttränga. Mycket är nu redan taladt, men icke dessmindre är frågan betragtad endast från synpunkten: var en förändring eller förklaring af 24 §• nödvändig? Jag tror det icke och jag tror mig hafva visat, alt 1823 års Ständer hade rätt att anse den tydlig. — Nu återstår att i korthet visa: 2:0 Hvilka följder vid tillämpningen skulle uppstå om orden: "hvilken af Stånden "sjelfve tillsättas
Men då 72 §. af Regerings-Formen stadgar: att ”Riksens Ständers Banque förblifver ”hädanefter, som den hittills varit, under ”Riksens Ständers egen garantie och vård, sa Bancö-Utskottets Betankanden. u<j ’’att ilen ostörd må förvaltas af de Fullmägtige ’’hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ord”ningar, stadgar och reglementen; hvilka reddan gjorde åro, eller af Riksens Ständer gö’’ras kunnahar Banco.Utskottet städse ansett en oinskränkt rättighet för Rikets Ständer, att omedelbarligen och när som heldst infordra de upplysningar om Banco - Verkets ställning, hvilka för Rikets Ständer äro angelägne att erhålla, vara en gifven följd af den Riksens Ständer i Grundlagen tillagde magt, att föreskrifva de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvarefter deras Banque skall förvaltas, samt således äfven alt förklara, hvilka mål och förhållanden inom Banco-Verket, som böra hemliga hållas; och var det derföre ock, i öfverensstämmelse med detta begrepp, söm Banco-Utskottet, uti sitt förra Utlåtande, förklarade sig beredt, att alla de uppgifter meddela, som af Riksens Ständer äskades. Ett är, att infordra så beskaffade nödige ansedde uppgifter, något annat är frågan derom, att detta afgörande med Riksens Ständers rätt, som, enligt Grundlagarne, är Banco-Utskottet i vissa fa' 1 uppdraget, skulle alldeles upphöra, eller att någre mål ej vidare kunde inom Banco-Förvaltningen förekomma, som borde hemliga hållas. Sådane allmänna Beslut anser äfven Utskottet för sin del icke kunna tillkomma i annan ordning, än som med ;>6 och 81 §§• i Regerings-Formen öfverensstämmer. Det är möjligt och äfven troligt, att påföljden hufvudsakligen blifver sådan, som Lös ng Banco-Utskottets Betänkarulen. Banco-Fullmägtige i denna del är vordet anmärkt; men detta kan likväl icke positivt antagas, utan lärer sådant böra anses beroende af framtida förhållanden.
Det är anfördt, alt skiljemyntet skulle vara svårt att medföra på resor. Men detta mynt är si litet, att jag för min del tycker, att dessa påsar med silfver ej kunna blifva särdeles stora och måste blifva föga mindre obeqväma än packorna af småsedlar. Vidare tror man, att det skulle vara obeqvämt att i liqvider skicka silfver. Det kunde likväl ej blifva mycket, sorn skulle skickas med posten, när nemi. minsta sedelvalören blefve i r:dr b:co. Jag kan således ej se några faror af att afskaffa sktssedlarna, hvarigenom en mångfaldig besparing skulle uppkomma, icke blott för den nuvarande sedeltillverkningen, utan äfven af de arfvoden, som nu utbetalas till mästerman för att hänga dem, som förfalskade småsedlarna. På andra sidan kan jag ej annat än vidblifva min mening, att det ej skulle gå an att afskaffa de större sedlarna på 2 och 3 r:dr. Detta är den väsendtligaste motsägelse, jag funnit i TJtskrs betänk. I allmänhet ådagalägger nemi. Utsk. ett sträfvande att hafva mycket silfver i Banken i förhållande till sedelstocken, så att Utsk. tyckes, om jag så får säga, nästan vara bekajadt med ett slags silfversot; men här deremot vidtager Utsk. alla åtgärder att drifva silfret ur Banken, nemi. genom afskaffande af alla sedlar under 5 gånger myntenheten, hvilka sammanräknade nu utgöra omkring 16 millioner. Om för öfrigt Bancostyrelsen skulle under dylika sedelindragningar bibehålla proportionen af 2 till 5 emellan silfverfonden och sedelstocken, kan man lätt föreställa sig hvilka oredor derigenom skulle uppkomma och hvilka tillfällen derigenom skulle gifvas till de olyckligaste speculationer. Utsk. tyckes fordra af Bancostyrelsen, att den skab administrera Banken medelst financiella operationer; men jag hemställer till hvar och en, om det är möjligt för en Bankostyrelse att under dylika förhållanden mäta sig i finhet med utstuderade speculanter, eller att undgå farorna af deras anslag.
Angifning till Berednings - Comitee A Landet eller Taxerings, Eomitee i Stad, bör wara. sä inrättad, att, med uteslutande af Förtekningen öfwer personerne, den mä innefatta enahanda uppgifter, som angifningen till Mantalsskrifning, sä wäl i afseende pä den Skattskyldige sjelf, som för dest Pupiller och Tjensthjon eller Husfolk, dock med den skillnad, att uppgiften icke är inskränkt till Egendom och Näringsfäng inom Taxerings.Districtet der man bor, utan inbegriper all den Skattskyldiges rörelse, Näring, Befattning och Egendom ä hvad Ort som helst; hvarförutan den mäste utmärka den Skattskyldiges behällna Inkomst för det näst före Tareringen förflutna äret, äfwensom dest Barns, Pupillers, Tjenstfolk^ eller andra till desi hus och omwärdnad hörande personers honom wetterliga Egendom och ferskillta Inkomst af minst Femtio Riksdaler om äret. 4. Husfolk och Tjensthjon, som hafwa Egendom och serskillt behällen Inkomst af minst Femtio Riksdaler om äret, ättgger att derom underrätta Husbonden, sä att behörige uppgif. terdor dem mä afgifwaS bäde wid Mantals, skrifningen och Taxeringen; börandes sädane uppgifter alltid meddelas antingen af Husbonden, eller genom Tjenstbjonets egen försorg, och de! »vid enahanda päfbkjd för bristande eller oriktig angifning, som för Skattskyldige i allmänhet är stadgad. 8. Wid Den ir October. 59 x. Wid sina uppgifter till Taxering köra de Skattskyldige noga iakttaga Förordningens föreskrift i 1. Art. r. §. i. Mom., att icke i frän sin Inkomst afdraga det, som ätgätt till underhäll för den Skattskyldige sjelf, hans Hu. stru, Barn och öfriga Famille, samt alla sädane personer, hwilka i och för utöfningen af hans Prke, Rörelse och Näringsfäng icke äro oundwikligen nödige.
Angående Länets geografiska läge, vidd, skapnad, berg, sjöar, vattendrag, olika jordarter, m. m. äfvensom beträffande politiska indelningen i Domsagor, Fögderier, Härader o. s. v., får Landshöfdinge-Embetet, till undvikande af ett onödigt återupprepande, åberopa livad Konungens Befallningsliafvandes senaste, år 1833 afgifna, Femårs-Berättelse derom fullständigt innehåller, helst dessa omständigheter under den tidrymd, hvarpå denna Berättelse har afseende, icke undergått någon märkbar eller anmärkningsvärd förändring. Inga jordras, större vattenutskärningar, betydligare sjö-uttappningar eller dylika händelser hafva under tiden förändrat landets naturliga beskaffenhet. De Gilda olikheter, som förete sig i landets yttre utseende, härleda sig från vid - 4 gade odlingar och skogsfällning. I begge dessa afseenden torde Landshöfdinge-Embetet längre fram i denna Berättelse få vidare yttra sig. § 2. Innevånare. Länets folkmängd, upptagen i sista Femårs-Berättelsen till 162,067 personer, befinnes enligt 1837 års Man talslängd er uppgå till 170,710, deraf 83,157 af mankön och 87,553 af qvinkön. Populationen bar således under sistförflutna qvinqvennium vunnit en tillväxt af 8,643 personer, som med ungefärligen 7 procent öfverstiger folkökningen under de näst derförinnan passerade fem åren. Denna folkmängdens betydliga ökning torde böra tillskrifvas de hufvudorsaker Konungens Befallningshafvande i dess föregående Femårs-Berättelser anfört, nemligen fortfarande hemmansklyfningar och jordafsöndringar, derigenom ökade tillfällen för nya bosättningar och äktenskap beredas. Dertill kommer, att hvarken någon egentelig missväxt eller någon dödande farsot hemsökt eller härjat Länet under den tidrymd, hvarpå närvarande berättelse har afseende. Cholerasjukdomen, som år 1834 anställde så stora förödelser inom alla angränsande
Författning om sysslolösa och vanartiga personers insättande m. m., hvilken varit gällande intill den 1 sistlidne November, hade nemligen intet samband gifvits emellan Correclionistens uppförande före och efter dess inträdande inom Corrections-Inrättningen samt grunden för hans rättighet att, när han reqvirerades, derifrån åter i samhället ingå; och denna Lagens föreskrift att Correctionisten, utan afseende på hans för allmän säkerhet vådliga böjelser och visade anlag, finge, på reqvisition utsläppas, och hvilket utsläppande Förvaltningen icke kunnat 6 Stats-Utskottets Utlåtande K:o 1J5. vägra, skulle naturligtvis mången gång föranleda till väsendlliga olägenheter; varande den ändring i senast utgifne, nu gällande Lösdrifveri-Författning härutinnan vidtagen, att, med bibehållande af Correclionislens lagliga rätt till frihetens återfående, en rättighet är lemnad Corrections-Inrättningarnes förvaltningar att fästa vilkor vid denna rätts begagnande för dem, som ådagalagt ett serdeles okynne och våldsamma eller brottsliga anlag, hvadan personer, som icke gjort sig förtjente af friheten, hädanefter icke mera komme att, så lätt som förut kunnat ske, utsläppas. Och har Friherre Åkerhjelm,j lika med Herr Montgomeryyttrat den önskan, att Statsutskottet måtte på stället undersöka Inrättningarnes organisation och förvaltning. Sedan Utskottet nu mera på ort och ställe inhemtat en noga kännedom af Corrections-Inrättningarne härstädes, får Utskottet i afseende på Herr Montgomerys framställning, om vådan af Corrections-anstalterne för Hufvudstaden och kringliggande trakt, hufvudsakligen åberopa hvad Friherre Åkerhjelm här ofvan anfört, och i öfrigt tillägga, att hvad CorrectionsInrättningen på Långholmen angår, hvilken Motionairen förmodligen hufvudsakligen afsett, Utskottet funnit densamma, till följd dels af localen, dels ock af vidtagne stängsel-åtgärder till det yttre kunna, såsom nu äfven sker, af en mindre militaire-styrka bevakas.
Hvad det skälet beträffar, att man borde bibehålla den politiska superstition hos folket, att det är Konungen som dömmer i högsta instansen, så kan en sådan superstition hos den minst upplysta alltför väl bibehållas, då både domstolen kommer att fortfarande benämnas Högsta Domstolen och domarne utfärdas under Konungens secret. Jag anhåller således, att Konungens propos. matte hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. i58 Den 18 November e. ro. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Det är onekligen en vacker fiction eller tradition, att Konungen utöfvar högsta rättvisan i samhället; men för min del måste jag anse som en lycka, att Konungen icke begagnar denna rättighet; ty om Konungen skulle handlägga de juridiska målen vid alla tillfällen i Högsta Domstolen, så är det synbart, att en stor långsamhet skulle uppkomma i behandlingen af dessa ärenden , och om Konungens domsrätt skulle inskränkas till några få fall, så skulle det synas så, som om en ojemn behandling af ärendena kunde uppkomma. Det är lika nödvändigt för dem, som blifva dömde, som för konungamakten sjelf, att den högsta domaremakten är ställd på en neutral grund, och jag kan ej finna att något äfventyr kan uppkomma genom bifall till hvad Konungen begärt. Konungamakten skulle i alla fall komma att utöfva ett olämpligt inflytande på högsta domarecorpsen, då Konungen,har sig förbehållen icke allenast benådningsrätten, utan äfven rättigheten att utnämna domrarne, som skola dömma, samt slutligen att kunna förordna vid hvilka tillfällen åtal böra äga rum. Det synes vara skäl att med tacksamhet emottaga Konungens propos., i hvilken Konungen sjelf tyckes hafva uppfattat saken ifrån den rätta synpunkten. Jag tillstyrker således, att Konungens propos. måtte hvila tili grundlagsenlig! antagande. Hr von Troil, Emil: Det händer understundom i det praktiska (ilvet, att man stöter på tilldragelser, som speculanten på förhand aldrig kunnat ana.
Gäldenärs oförmögenhet hafva till”kommit af slöseri, dobbel, lättja, eller annan up”penbar vanvård, eller har Gäldenär, under fördöljande af sitt obestånd, genom vingleri, vare sig i ”växelrörelse eller dymedelst, att han begagnat an”dras skuldebref, dem han för motförbindelser sig ”förskaffat, eller på annat sätt underhållit jörtroen"de till sin vederhäftighet, eller har gäldenär , som ”idkat handel eller annan rörelse, deröfver Buk hållas ”bör, icke fört ordentliga böcker; eller har gäldenär ”inom de sista trettio dagarna, förrän han sin egen - ) 5&S LagUtskottets ‘Set(inkandert. dom afträdde, eller, der egendoms afträde tvimgitr ”är, sedan borgenärernes ansökning derom honom ”kungjord blifvit, upplåtitpenningar eller varor, och' ”ej kan för dem riktig redo visa: I hvardera af des-' ”sa jall skall gäldenär” SCc. Haraf finnes , alt Utskottet ansett sig icke lunna antaga hems tal In ingeri derom, att utur hejorde §. borde uteslutas hvad särskildt stadgas örn, gäldenär, sorn under de sista trettio daga meför© Gessionen upptänt penningar eller varor, octa icke kan för dem riktig redo visa.
Detta högsta uttryck är det Väl, hvaraf menniskan och samhället komma i besittning genom en vishet, som har i Religion, Sed, Lag, Stat objectiverat sin gud-enlighet, – eller sin gudomliga naturkonst och skönhet. Den andra bilagan, som sjelf kallar sig ”Kritik der reinen Unvernunft”, tillkännagifver ock derigenom sjelf, att den polemik, som i den föregående öfverallt beledsagar de anförda hufvudsatserna, nästan uteslutande fyller de med denna titel betecknade bladen. Det ”rena förnuft”, som först gör allt till rent tomt, och sedermera gör allt (eller verlden) möjligt genom från tingen afdragna skugg-former, hvilka det dessförinnan gjort möjliga genom – hugskott, visas här vara ingenting annat än ”rent oförnuft”. I sina nyaste yttringar, eller hos Kant och hans efterföljare, har det omsider lyckats förhäxa sig sjelft och den lärda allmänheten ända derhän, att för en stor vetenskaplig upptäckt gäller: ”förnuftet (det theoretiska) är egentligen blindt, och kan ingenting veta; men saken hjelpes dermed, att förnuftet (det praktiska) tror”. De till slik förtrollning använda häxmästar-formlerne heta ”Als” och ”An sich”; – de renaste expressionerne af det abstract Absoluta och abstract Arbiträra. Lika litet, som den verkliga Naturen, känner det verkliga Förnuftet något rent ”Als” 207 och något rent ”An sich”: deremot känner det, i stället för ”Als”, idel ”Verhältniss”; och, i stället för ”An sich”, idel ”zum Ganzen”. Theoretiskt, är Förnuftet derföre det Sannas naturkonst, genom nogaste bestämning; praktiskt, det Godas naturkonst genom nogaste instämning eller samstämning: såsom helt, är det alltså en insigt och konst af Rätt Också hafva, bland de sopher som framgått ur Kants skola eller i allmänhet påverkats af honom, de klyftigaste redan, otillfredsställde af den dråpliga upptäckten, begagnat hans såkallade ”Förnuft-Kritik” till utgångspunkt för nya transcendental-färder.
Än mer (underligt för skiftesverkets fortgångvore, enligtUtskottens åsigt, det af Öfvcr-direktören vid landlmäteriet föreslagna stadgande om förrättningarnes fördelande efter tur emellan de inom ett län tjenstgörande landtmätare, enär Utskotten anse otvifvelaktig!, att jordegare, hvilkas rätt och nytta härvid lärer höra i främsta rummet afses, skulle, då all möjlighet atti fråga om förrättningsmannens utväljande göra sin önskan gällande, vore (lern betagen, af farhåga att till förrättningsman erhålla tilläfventyrs just den af landtmälarne i länet, för hvilken de minst hyste förtroende, om icke helt och hållet afskräckas från skiftens anställande, dock mindre talrikt, än under nuvarande förhållande, komma att af della medel til! jordbrukets förkofran sig begagna. I betraktande häraf och med afseende tillika å det förhållande, att då förrättningarne skulle på omförmäide sätt utdelas, det ofta kunde inträffa, alt landtmätare erhölle förordnanden till förrättningar å ställen, belägna långt aflägse från förrättningsmannens hostad, hvilken omständighet skulle föranleda en tillökning i förrättningskoslnaden, som i synnerhet för delegare i smärre skifteslag kunde blifva ganska kännbar, anse Utskotten ej heller sistberörde förslag böra vinna afseende. På dessa skäl tillstyrka Utskotten, att nu omfömälda framställningar icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Det af Anders Gustafsson föreslagna stadgande, att förrättningsmaij skulle inom tre veckor efter det han erhållit förordnande til! landtmäleri-förrättning, utsätta dag till förrättningens företagande och skyndsamligen låta i behörig ordning densamma kungöra, kumle icke förekomma tidsutdrägt med skiftens företagande, derest icke tillika föreskrefves, att förrättningens början icke finge, sedan tjenlig årstid infallit, fördröjas längre lid efter kungörandet, än de fjorton dagar, som från kungörelsens uppläsande böra förflyta.
Uti Nio 186, g alldeles otillräcklig för hela Bergsortens hellof, samt derföre icke heller kunde tillstyrka, alt densamma, på sätt dittills skett, skulle användas; och då, vid sådant förhållande, de af Immetorps hytte-och kol-lag, hvar för sig, framställde yrkanden, att lill skatte få lösa denna Park ostyckad, vore stridande emot det sätt, hvarpå slike Kronans tillhörigheter, enligt ofvanberörde Circulaire-Bref, må afyttras, kunde förrätlningsmännen häråt icke lemna någon uppmärksamhet; nämnde hyttelag, — som, vid afslag af denna begäran, yrkat få sig tillslagen halfva Allmänningen, hvartill Kronans eganderätt blifvit bestridd, men till hvilket påstående förrättningsmännen ansett dem sakna allt skäl,—.dock obetaget att serskildt härom utföra. Och har, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit och tillstyrkt blifvit, tillika med hvad Kongl. Kammar-Collegium, för egen del, härvid i underdånighet yttrat, Kongl. Maj:t, lika med förrätlningsmännen och Kgl. Kammar-Collegium, funnit afseende å de af Immetorps kol-lag och hy Hegare i förrberörde hänseenden gjorde anspråk icke kunna lemnäs, men tillika i Nåder pröfvat godt förordna, att merberörde Allmänning, hvartill Kronans eganderätt blifvit, vid undersökning, af alla erkänd, på sätt förrättningsmännen och KongK Kammar-Collegium tillstyrkt, icke skall för Kronans räkning bibehållas; och skulle alltså samma Allmänning, ulan afseende å den af förrätlningsmännen vid undersökningen origtigt lemnade hänvisning för Immetorps hyltedelegare, att vid Domstol sitt gjorde anspråk på bättre rätt till Allmänningen utföra, och den, på grund häraf, lill Härads-Rätten skedde instämning, i enlighet med föreskriften i Kongl. Kammar-Collegii Circulaire-Bref den i/; April 1828, försäljas.