Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid foten af denna kulle reser sig den ryktbara cedern, Libanons majestätiska son, Jussieus fosterbarn, parisarnes stolthet och glädje. Detta omätliga träd, hvars grenar utsträcka sig horizontelt och betäcka marken vidtomkring med en mörk skugga, var för några år sedan af en utomordentlig höjd; men en stormil afbräckte dess topp, och det var till och med fråga om att utdömma hela trädet samt ersätta det med ett annat. Då höjde sig ett allmänt rop af ovilja mot ett sådant barbari, och den gamle fick stå qvar, för att beundras af ännu många generationer såsom ett af de skönaste monumenter inom växt-riket. Ljuf och herrlig är den blomstrande, grönskande, doftande parken; men man kan ej hindra sig från att betänka, det Paris inom sina murar räknar hundratusen menniskor, som frysa och svälta. Helt visst skulle de vara glada att få bo i de prydliga boningar, der man har logerat alla dessa djur, hvilka lefva der i allsköns öfverflöd, lika förmögne rentierer, som dragit sig ur affärerna, eller statens pensionärer, som hvila sig efter sina ansträngningar för fäderneslandets väl. Hur triviala dessa reflexioner än må vara, trängde de sig dock ovilkorligen på mig, då jag från Jardin des Plantes begaf mig till Pantheon. Den väg jag hade att passera, stryker fram genom de eländigaste qvarter i Paris. Öfverallt förfallna byggnader och smutsiga, krokiga gränder, hvilkas befolkning tycktes kämpa mot den hårdaste nöd eller ha öfverlemnat sig åt lastens och brottets försoffande inverkan. En särdeles effekt ofvanpå denna uselhet gjorde anblicken af det praktfulla Pantheon, ett lysande monument åt de menskliga dårskaperna och den menskliga fåfängan. Påbegynt under Ludvig XV:s regering, helgades detta tempel åt den heliga Genoveva, som fordom haft ett kapell på samma plats. Revolutionen, som ändrade så mycket annat, ombytte äfven kyrkans bestämmelse. Den konstituerande församlingen påbjöd att S:t Geneviève måste taga namnet Pantheon och att den skulle tjena till förvaringsrum åt stoftet af Frankrikes store män.
D e t var väl inte heller så farligt, om Stina-Lotta » fiamsade » litet med de der herrgårdssprättarne — hon vore » arg », förstås, för att han, A n d e r s, hade gjort sällskap med » E m m e l i », men det rådde han rakt inte för, för det var då sanning, att det var hon, som hängde efter honom, o c h kyrkvärden hade » många di edliga gånger » sagt, att bättre måg än A n d e r s i Hult, det kunde han aldrig fä. Oeh det var allt liksom litet stort, att en torparson som han, hade att välja mellan en » skattebonnedoter » o c h en » sjelfegares » och kyrkovärds enda dotter. Hans praktiska sinne förmådde honom att inom sig öfverväga bådas respektive förtjenster. Stina-Lotta var nog » snygg » o c h » e ' duktiger flecka » till på köpet, men fast fadren var » välfrakta », skulle det väl inte bli så m y c k e t på hennes del, för der var j u åtta barn i huset! Han knöt handen, när han kom att tänka på, huru hon kanske nu som bäst » fiamsade » der uppe, o c h han reste sig med det fasta beslutet, att gå upp o c h » hålla reda » på henne och inte på » E m m e l i ». M e n i det samma hördes hastiga steg i backen, o c h han hade knappast tid att kasta sig åt sidan bakom ett par buskar, innan en ung flicka stod der uppe, der han nyss stått, o c h i nästa ögonblick satte sig på den stora, flata stenen, alldeles ytterst på klippkanten. Men innan han hunnit se hvem det var, kom en annan person — en af uugherrarne från någon af herrgårdarne — halfspringande upp för backen. Flickan yände på hufvudet — nu såg A n d e r s hvem det var. _ » K a n jag inte få vara sade hon snäsigt. » Å h, lilla vän, » sade lifvad af punsch och dans, J a g vill visst inte göra en ondt. » i fred här heller? » den unge mannen, » var inte så häftig! » eftersade flickan föraktfullt.
Att ligga i sängen är så lätt; det är en af de få saker, hvartill vi ej behöfva några läroböcker. Låt oss draga in på sömnen alltså till minsta möjliga qvantitet, som fordras för en god helsa, dervid uppmuntrande oss med den tanken, att morgonstund, enligt ordspråket, har guld i mun, och dessutom medför andra skatter i sina fickor. Resultatet Redaktionen. :&gt; net Ingeborg, kastade häftigt bort sitt broderi och tycktes ämna säga något. Men Maria förekom henne. » Söta mamma, » sade hon, sjelf darrande, men bemödande sig att vara lugn, » tag då inte saken så häftigt! Hvad skulle väl hafva händt! Algot har kanske gått ned till bruket — » » Hvad skulle han göra der så här dags? Nej, du! Tian har gått ut för att möta doktorn — eller inspektören — hvad vet jag — men han har gått ut och halkat — och brutit benet — kanske slagit i hjäl sig — » Hon reste sig häftigt. » Stina, » tillade hon, » tänd ljus i lyktan och följ med mig — jag skall gå och söka honom. » » Hvad tänker mamma på? » utbrast dottern. » Låt då mig gå! » » Eller mig, » bad Ingeborg blygt. » Jag måste gå, » förklarade modern. » Du, Maria, skulle kunna stupa öfver honom och ändå inte se honom, så närsynt som du är, och hvad Ingeborg skulle kunna göra för nytta, det ville jag väl se! Och dessutom har jag inte ro att sitta här — nej — i jag vill inte ha någon annan än Stina med mig — det vore bara till hinder — kom nu! » Medan hon talade hade hon påtagit kofta och sjal och knöt nu med darrande men beslutsam hand väderhufvan under hakan, medan Maria drog på henne galoscherna. » Kära, söta fröken, ställ plättfatet i ugnen och hvälf en tallrik öfver det och lägg upp sylten — burken står i — » Men hvar burken stod, förblef outredt, ty fru Ternitz drog otåligt Stina med sig, utan att bry sig om afbrottet i instruktionerna. Maria gick ut och in, dukade och ordnade, men det tog ej lång tid. Ingeborg satt vid fönstret och stirrade ut i mörkret; Maria tog en bok och försökte läsa, men det gick inte.
Beträffande revisorernes framställning, rörande förvaltningen af Carl finstafs stads gevärsfaktori, får Utskottet hänvisa till sitt i detta ämne under N;o 573 afgifna utlåtande. Forti fi ka liousA fd eiri ingen. £ 34. (1847 års Rev. Ber. pag104. Förkl. pag. 35o.) Utaf räkenskaperne hade inhemtats, alt, under hvartdera af åren i844 odi »845, såsom bidrag till Kalmar domkyrkas underhådlande 5oo r:dr utgått, hvilken utgift blifvit, jemlikt serskilda nådiga föreskrifter, anvisad å inkomsterne utaf de Kalmar f. d. fästning tillhöriga jordlotter; men sem berörde utgift, drabbat de tillgångar, hvilka bordt komma landlförsvaret tili godo, funno revisorerne det hafva varit lämpligare, om frågan blifvit tili Rikets Ständer bänsk.juten, på det att medel härtill kunnat uppföras å den hulvudtilel, der anslag för kyrkors underhåll förekomma. Med hänvisning till sitt under N:o 80 afgifne, utaf Rikets Ständer gillade, utlåtande, angående återställande till Kalmar domkyrka af arrendeinkomst erne utaf jordlägenheter, tillhörande Kalmar f. d. fästning, hemställer Utskottet, att revisorernes ofvanberörde framställning måtte få förfalla. Sii. til!' fi St. Indelta Armeens nya Möles-fond. §. 35.. (1847 <;*rs ^ev> ®er> Pa"- ,27* Föi kl. pag. 358.)
Fru Löfberg ansåg sig icke böra bevärdiga detta i hög grad opassande yttrande med något svar. Hon sköt blott hufvudet tillbaka och framstälde den antydning om en dubbelhaka, som alltid var hennes ultimatum vare sig någon angrep eller smickrade hennes värdighet. Men den förr så hofmannalike gesällen tycktes rent besatt af det simpla bränvinets simpla och ogentila ande. Han fortfor att kalfatra hennes sista yttrande med en rusig mans ängslan att det möjligen kunde dölja en försmädlighet, som han icke uppfattat. »Hva’ var det frun sa’ tala i – tala i » »I pluralis», svarade fru Löfberg med en tonvigt af den yttersta skärpa. »Ska’ ska’ det vara meningen att jag är full?» Nu förlorade fru Löfberg helt och hållet tålamodet. Alla hennes illusioner om det fina ruset hade afdunstat och hennes tro på herr Pettersson som fin karl och förlorad son af en bättre familj var död på fläcken. Dervid föll hon också sjelf ut ur sin hofmannaton; hennes raseri bröt sig oemotståndligt fram, hon reste sig upp med ögonen lysande af ilska, höll sin knutna hand rakt under näsan på gesällen, som förskräckt vek tillbaka, och sade med hes och skälfvande röst: »Det ska’ betyda att han är en knöl och att du ska’ flytta i morgon – förstår du det, ditt svin!» Efter att hafva utslungat denna förkrossande tirad reste hon sig upp och lemnade rummet med majestätisk hållning. Och herr Pettersson måste flytta; det halp inga böner. När han dagen derpå nyktrat till, återtog han sina hofmannalater gent emot fru Löfberg, men de gjorde nu icke längre något intryck. Han var nu en gång för alla afslöjad som »knöl» – han var icke längre möjlig för älskarerollen i fru Löfbergs roman. Men bagaregesällen log ett brandgult leende då han en vacker dag såg sin rival draga bort med stöflarne på ryggen. Han hade vetat det hela tiden! Hvar gång skomakare Löfbergs fick en ny gesäll i stället för den som sist blef bortsparkad, var det som en högtid i familjen. Men det varade aldrig länge. LÖSA BLAD. På morgontripp.
Saknaden af stapel-rätt lade hinder i vägen för städerne i det inre af landet att sjelfvc direkte drifva utrikes handel, hvilkex för många af de i rikets bördigaste och folkrikaste provinser belägna städer vöre betydligt underlättad sedan Götha kanal öppnat förbindelse!! med verldshafvet, och i planen för denna kanal skall äfven hafva ingått anläggning vid Motala-elfvens utlopp af en med stapel-frihet försedd stad; men genom den inrikes kommunikationens nu vunna utsträckning hade det visat sig, att de genom denna stads anläggning åsyftade fördelar lättare skulle ernås, om en sådan rättighet beviljades staden Wadstena, hvars läge vore derföre särdeles gynnsamt, enär, utom det att densamma egde en god och på sednare tider betydligt förbättrad hamn, samt tillräckligt utrymme för de anläggningar, som kunde i och för en stapelstad framdeles behöfVas, icke allenast de närmast belägna häraderne voro särdeles folkrika, räknande inom några få mils omkrets öfver 50,000 innevånare, utan ock hela Östergöthland samt en del af Nerike och till och med af Södermanland der skulle linna en medelpunkt, så väl för afsättningen af sina för export lämpliga produkter, sorn för anskaffande af de förnödenheter , Allm. Best.- och Ekon.-Vtskotlels Betänkande, N:o 95. 5 heter, sd från utlandet måste hemtas, utan att de dervid skulle betungas af de dryg omkostnader dem de nu måste vidkännas, i följd dels af Oresundstullen ca dels af mellanhandel!! öfver andra städer. å grund af dessa förhållanden, har motionären föreslagit: -att Rikets Stände mätte hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, det Wadstena stad måtte erhåll:stapelstads-rättigheter, så vida, efter vedeibörandes hörande, staden åta^er ig uppfyllandet af de för en sådan rättighet iöreskrifna vilkor.»
Justerare, som kallas från sitt hemvist f >r att mäta och stämpla bränvinsbränningsoch clestilleringsredskap, bör sig skyndsammeligen dertill inställa. Mom. 2. Kallas justeraren till sålan förrättning af enskild man, åtnjute han af denne skjutsersättning oeh dragtraktamente, såsom gällande flör till Beotlin.-, Lagsami Allm. Best.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, K: o i. 19 reglemente bestämmer för landtmålare, samt enahanda arfvode för förrättningen, som då mätning och stämpling ske i lians hemvist. Kallas lian samtidigt af flere, boende i samma stad, hy eller gianskap, tillkom.me honom endast skjuts och traktamente såsom för en resa jemte nyssnämnde arfvode för förrättningen. Moni. 4* Ske mätning och stämpling å det ställe, der justerare» hor eller vistas, uppbär han för hvarje kap nerum af de redskapsdelar och käril han uppmäter med vatten 6 r:st. banko, samt för dem lian uppmäter genom uträkning tolf skillingar b:ko för hvarje, som innehåller ioo kannor och deröfver, samt åtta skillingar banko för hvarje mindre. Erforderligt handtlangare-bilräde vid förrättningen lemnar den, som justerarens biträde äskat, men med behörige målkäril bör denne sjelf vara försedd. Justeraren skall, ulan serskild lösen, aflemna mätningsoch stämplingsbevis, serskildt å bränvinsbrännings-redskap, innehållande noggrann beskrifning på redskapens beståndsdelar och deras dimensioner samt uppgift, till hvilken af de i denna förordning bestämda klasser redskapen hörer, oell serskildt, i fråga om fabriker, å alla i fabriken uppgifne stämpling underkastade kar och käril, allt i öfverensstämmelse tued bilagde formulär N:o 2. Moni. y. Justeraren insände vid hvarje månads slut lill Kongl. Majlis befallningshafvande duppletter af de bevis han under månaden utfärdat. Föreskrifter ' afseende på bränvinsbrännings-redskapens försegling. § 49. Mom. 1.
Tabeller upptagas och allmånne göras de förändringar, som till ökande eller förminskning af denne Stat sedermera förefallit; Och får Utskottet alltså, under åberopande af hvad som uti Dess Betänkande den 30 sisth October, angående Stats-Regleringen i allmänhet, blifvit föreslaget, om utgifvande å Trycket af extracter utaf Rikshufvudbokens Capital-räkning, med bilagor, vördsamt hemställa, om icke omförmåldte inskränkning härutinnan må vidtagas, samt, i öfverensstämmelse dermed, Indragnings-Staten för innevarande år 1823 nu varda till Trycket befordrad, och jemte nyssnämnde extracter af Rikshufvudboken å enahanda sått, som publike Författningarne, utgifvas till allmän kännedom: Hvarförutan berörde extracter jem väl böra med Post och Inrikes Tidningen utdelas. Hvarom Riksens Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet göra anmälan. Ankom den 17 Nor. »8a3. Utlåtande ofver vackt motion, om närmare bestämmande af Saltpetter-Fondens utlåning. XTnder den 7:de i denna månad harHöglofl. Ridderskapet och Adeln till StatsUtskottets yttrande remitterat Herr Öfverste-Lieutenantens m. m. Friherre Carl Joh. af Nordins motion derom, att sedan Riksens Hoglofl.
I afseende pä den af Friherre l^ilfsncrrrntL gjorde berättelse om förloppet »vid det isrägawarande beslutets fattande, fär jag för min del förklara, att jag derom har en aldeles stridig mening, och skulle tro, att dertill ej behöfdes nägot annat skäl, än att Ridderskapet och Weln först besivarade LandtmarskalkenS proposition rörande sjelfwa saken och sedan samtyckte akt ätskiljas. Men skulle händelsen widare sättas i fraga, lärer ej annan utwäg finnas, än att anmoda Riddarehus-Secreteraren, alt ur Protokollet upplysa ym sakens förhållande, Friherre Stjernsteät inwände häremot, att Protokollet ännu icke more justeradr. Dä en och annan provocerade undertecknad Rid riZ4 Den 2Z Februarii Middarhus-Secreterare, att förklara, huru han L Protocollet fattat det ifraoawarande beslutet, yttrade sig undertecknad, att Protocollet för gärdagen icke möjligen kunnat hinna munderas och <ur err Memorial-Protoeoll, sadant som det under öfwerlaggninge» föres, icke möjligen kunde med redighet uppläsas,. Hwarföre han utbad sig allenast fä declarera, art sä som Herr Grefwe ve I» Qrräie hade beskrifwit förloppet , aldeles sä hqde ock undertecknad fattat detsamma. Grefwe Oe Ig. Qaräle bad arr sä upplysa, des Han för sin del hade önstat granskning -f subdiwisions-titlarne med deras summor; att denna granskning hade pä hans begäran blifwit förbehållen och intagen i Herr Greswens och Landtmarskalkens sista proposition z an dä Herr Grefwen och Landtmarskalk ken uppläste densamma ropades Ja; och att dä Herr Landtmarskalken gjorde Ridderskapet och Adeln proposition att stiljas ät, swarades äfwen Ja. Pä fädane grunder ansäg Herr Grefwen beflutet för fullkomligen lagligt: och Herr Grefwen ansäg Protocolls.
Lindberg, enligt domstols beslut, som vunnit laga kraft, blifvit älagdt ersätta Statsverket för förluster i och för bortarrenderande af Trumslagareboställena Elfvetorp i nämnde län, och Rikets Ständer under riksdagens lopp i anledning deraf allåtit underdånig skrifvelse, uti hvilken Lindberg trott, sig finna uttalad fullkomlig eftergift af hela sin ifrågavarande skuld samt Lindberg för den skull bos Kongl. Majit i underdånighet anhållit om återbekommande af den hälft utaf sin på Indragningsstat uppförda pension, som för 21 månader blifvit innehållen med 1,050 Riksdaler Banko; så hade Kongl. Majit uti nådigt Bref till Sitt och Rikets Statskontor under den 10 September 1858 förklarat Sig anse den af Rikets Ständer beviljade eftergift icke sträcka sig längre an att sedan af influtne 1,050 Ridr Banko Statsverket godtgjorts 1,030 Ridr 27 sk. 10 rst, Lindberg skulle få återlyfta de då öfverblifvande 19 Ridr 20 sk. 2 rist Banko; men då, så vidt motionären kunnat fatta, Rikets Ständers beslut i frågan tydde på fullständig eftergift af Lindbergs ansvarighetsbelopp, desto tydligare som Rikets Ständer derjemte förklarat att, i händelse Stats-rådet af Wingårds sterbhus eller rättsinnehafvare hos Lindberg uttoge de utaf Wingård i lifstiden inbetalte 1,000 Ridr, Lindberg vore berättigad sagde belopp af Statsverket återbekomna, och det, enligt motionärens tanke, vore antagligt, att det hos Lindberg gjorda kraf af ofvanberörde 1,030 Ridr 27 sk. 10 rist härledde sig från en oriktig uppfattning af Rikets Ständers förutnämnda beslut, som afsåge full komlig befrielse för den åldrige, af sjukdom hemsökte tjenstemannen från en honom högst tryckande börda, har motionären, enär det otvifvelaktigt vore Rikets Ständers rättighet att förklara sina ord och sin mening, hemställt detta till deras behjertande.
Dessutom lärer det vara allmänt bekant, att stäpelstadsfrihet blifvit under dylika vilkor förunnad åtskilliga andra mindre städer i Sverige, hvarföre jag anser att det skulle innebära en orättvisa att förmena Sölvitsborg enahanda rätt. Finnas icke några andra hinder än det af Hr Prytz anförda, eller att städerne Christianstad och Carlshamn deraf skulle lida intrång, anser jag frågan derom gerna kunna bifallas. Gr. Gyldenstolpe: Jag finner mig uppkallad af det yttrande Hr Prytz fällt, att genom bifall till det gjorda tillstyrkandet af stapelstadsrätt åt staden Sölvitsborg skulle ske intrång uti de privilegier, som voro 2:ne uppgifne städer förunnade. Detta argument kan jag icke fatta, enär, mig veterligen, dessa städers privilegier icke äro så beskaffade, att de kunna fordra att inga andra närgränsande städer må förunnas enahanda rättigheter. För öfrigt torde Sölvitsborg, såsom sjöstad och ägande en god hamn, vara mera lämplig till stapelstad än Christianstad, hvilken ligger inuti landet. Denna sistnämnda stad utöfvar också „ egentligen sin stapelstadsrätt uti den vid kusten belägna köpingen Alms, hvarest Christianstad äfven har lastageplats. Hr von Hartmansdorff: Här har blifvit sagdt, att förhållandet med tullbevakningen vore bäst på de ställen, hvarest ingen tullbevakning finnes. I sådant fall borde man medgifva stapelstads frihet äfven åt Råå fiskeläge eller andra sådane för tullförsnillning beryktade ställen. Men här är nu fråga om städer med större loflig rörelse och för dem erfordras tulltjensteman. Man säger att i Sölvitsborg skulle dessa icke kosta staten något, emedan nämnde stad förklarat sig vilja aflöna dem. Detta torde dock vara mindre lämpligt, emedan staden i sådant fall möjligen betraktade dem såsom sina tjenstemän och icke såsom kronans samt emedan de sednare måhända ansågo sig skyldige att närmast iakttaga deras bästa, sorn atlönade dem. Följden häraf blefve väl den, att staten finge desto mindre tull. Vidare har man sagt, att den ena staden bör hafva enahanda förmån, som blifvit andra beviljad.
När hon studerat in, lefvat sig in i några nya roller, har hon först spelat dem hemma, spolat dem på tiotal repetitioner och med en lidelse, cn energi, en försakelse af sig själf, som. om middagen uttömt hennes krafter i lika hög grad som aftonens offentliga uppträdande; sökt olika former, olika uttryckssätt, till hon funnit dem, som sannast och på- tagligast åtcrgifva den bild, hon vill framställa — då först uppträder hon, då blir hon förstådd, då blir hon applåderad. Och så ut i den stora, lefvande, fria solljusa världen, för att glömma mödor, ängslan och oro, för att njuta frukterna af arbete och vaka, för att fira nya triumfer och återgälda sina landsmän deras jubel med rätten att vara stolta öfver henne. Hvar och en skall förstå hennes lif, hennes arbete och hennes konst, som hör henne säga följande replik i » Kirsti Fleming »: » I vinter, Claus, fara vi bort från Laukko. Vi gästa Abo och Kastelholm och sedan. I l, ut, ut! Fyra fålar för sliiden och så öfver isen, i galopp — huj, huj, h u j — f ö r e solen! När morgonen kommer, äro vi redan långt ute, skimrande rosiga skuggor dansa framför oss, och när solen rinner upp, glittrar snön som gnistor kring hästarnas hofvar. Därute, därute — allt är hvitt, allt är fritt, allt är mitt och ditt! Luften är lätt att andas, den kommer från solen, vinden är frisk, den kommer från solen, lif vet är skönt att lefva i solen. Skogen tar mitt lif, Claus, skogen så som natten! Det rör sig och hviskar i skogen, det är skräck i natten. Och Laukko är för dig som skogen för mig och natten.
Län förnyat ett af honora vid sistlidne Riksdag ingifvet förslag, till beredande af minskning uti de dryga oell öfverflödiga utgifter, hvilka drabba Statsverket genom pionnierernas på Carlsborgs fästning, eller de numera så kallade krono-arbetskarlarnes, forsling, då de, i följd af begångna förbrytelser, skola undergå bestraffning; oell dervid ytterl gara andragit, att hans förenämnde förslag visserligen haft till följd, att Rikets Ständer ingingo med en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:l, hvaruti de framställde den önskan, att Kongl. Maj:t täcktes, för de fall, då omförmälda bestraffningar kunna lagligen ega rum inom fästningen, Nådigst anbefalla sådana åtgärder, att den kostnad, som genom fångarnes öfverklagade forsling uppkom, så vidt ske kunde, måtte undvikas; samt att dessutom en serskild Länsman, för tillsyn af pionniererna ocb dessas befordrande lill ransakning och straff, blifvit i Mölltorps, till Carlsborg närbelägna, socken tillsatt; men, då afstralfningen likafullt utom fästningen fortfore, så har motionären ansett sig ånyo böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet deruppå, att detta förfarande ådrager staten en så dryg kostnad, att densamma, enligt motionärens beräkning, skall, för hvarje forsling från Carlsborg till Mariestad, af en till straff dömd krono-arbelskarl utgöra 18 Rrdr 23 sk. 6 rst B:co, och sålunda med antagande deraf, att 5o personer årligen från fästningen måste göra en sådan resa, för dessa uppgå till 924 R:dr 18 sk. Broo om året. Till undvikande af denna utgift har motionären ånyo föreslagit, att krono-arbetskarlar må inom fästningen Carlsborg utstå det kroppsstraff, hvartill de blifvit dömda.