Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande pensions-beloppen för afskedstagande pensions-berättigade iandsstats-tjenstemän, hvarom mäste särskildt förordnas, enär den med tjensterna åtföljande aflöning, såsom till större eller mindre del bestående af extra inkomster, kan vara inom samma grad och under olika tider, jemväl för samma tjenst skiljaktig, är genom hittills gällande stadganden bestämdt: Riksmynt. För Landssekreterare och Landskamererare 1,800 R:dr « Landträntmästare och Kronofogdar 1,200 « Bih. till R. St. Vrop. M i, ont Statsverket 1856. Riksmynt. För Häradsskrifvare 000 R:dr och för Länsmän 1500 « I sammanhang med nu förevarande löne-reglering har jag ansett mig böra föreslå, att pensions-beloppet för Landssekreterare och Landskamererare måtte varda bestämdt i likhet med hvad för Sekreterare och Kamererare i de Kongl. Kollegierna är föreslaget, eller till 3,000 R:dr Riksm. samt för de öfrige ofvannämnde tjenstemän nen i samma förhållande till de förres pensions-belopp som förut, nemligen för Landträntmästare och Kronofogdar till 2,000 « « för Häradsskrifvare till 1,500 « « och för Länsmän till 500 « « för Länsbokhållare torde pensionen böra blifva lika med den lägre lönegraden, eller 800 It:dr Riksmynt, samt för öfrige subaltern-tjenstemän vid Länsstyrelserna, äfvensom för vaktbetjente, lika med ordinarie lönerna på stat, — allt med bibehållande af enahanda vilkor för pensionsrätten, som förut äro stadgade. A hvad Herr Departements-ehefen i afseende å förestående reglering i underdånighet föreslagit tillstyrkte Statsrådets öfrige ledamöter nådigt bifall. Föredragande Herr
I afseende på Privat-Bankerne så kunde det visserligen vara någon anledn. till farhåga om en eller annan af desse snart konnne att uphöra med sin sedelrörelse; likväl fäster jag mig dervid mindre, ty om äfven så skedde, kunna dock icke sedlarne på en gång indragas. Privat-Banks-bolagen äro underkastade samma vilkor sorn gäldenärer i allmänhet att svara för sina förbindelser i 10 år, och det är klart att sedelindragningen ur rörelsen icke kan ske annat än småningom. Icke destomindre må det medgifvas att minskning i sedel-tillgången derigenom kan inträffa, och jag är derföre destomera angelägen om, alt icke någon andel af Bankovinsten må bli skrinlagd. Ett af de vigtigasle vilkor i afseende på regleringen af penningeförhållandena är nemi. att förekomma all starkare fluktuation, så att hvarken ökning eller minskning i sedelstocken hastigt el. i större mån må inträffa emedan i förra fallet alstras vinglerier och hufvudlösa spekulationer, i det senare näringslöshet, och i följd deraf enskild ofärd. Jag hade ämnat att instämma med dem af husets ledamöter, som yrkat att 900,000 r:dr årligen måtte öfverlemnas till Statsverket för fyllande af Statsbehofven; men då Ordf. i StatsUtsk. gifvit den glädjande underrättelsen, att till desamma f. n. icke erfordrades mer än de 700,000 r:dr hvilkas anvisande årligen Banko - Den 15 Mars f. m. •469 Utsk. föreslagit, och då chefen för Finance-departdet icke haft något deremot att erinra, så finner jag mig befogad att äfven för min del deruti instämma. Frih. Fleetwood: Jag har begärt ordet för att besvara något af hvad Hr Hjerta yttrat. Han har trott sig finna en motsägelse i pra:misserne och konklusionen af hvad Hr Mannerskantz anfört i sin reservation, den jag biträdt, förmenande alt det cj låter sig förena att bibehålla Bankens säkerhet och utsläppa Bankovinsten.
Ändamålet skulle dock, i Revisorernes tanka, skyndsammare och säkrare hafva vunnits, om Kongl. Stats-Contoret, utan öfverseende, låtit dagaböler af de försumlige uttagas; och Revisorerne tillstyrka derföre att, till vinnande af skyndsamhet, drift och ordning i förvaltningen, redighet i Räkenskaperne samt säkerhet i afseende på Controllen, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att Författningarne i delta fall måtte med tillbörligt allvar tillämpas. F. d. Allmänna Magasins-Fonden. Räkenskaperne, hvilka, på grund af ifrån Länen inkommande och i Öfver-Revisions-Departementets Contor för Allmänna Magasins-Ärendernes utredning granskade Räkningar, uppgöras af nämnde Contor, äro för år 1836 reviderade i Ivongl. Kammar-Rätten, utan anmärkning, men hafva för år 1837 ännu icke undergått granskning, emedan detta års Hufvudbok först den 31 nästlidne Juli i sådant ändamål dit aflemnats. Förhållandet med inkomster och utgifter är följande: Debet. Balance från föregående året: Behållningar och Fordringar 726,570:31. 6. Uppbörd: Diverse Inkomster 25,014:45. 5. Balance till påföljande året: Skulder . 1,028,754: 3. 4. B ahmee från föregående året: Öfverlåtelse till Stats-Verket af Fastig - Vid granskning af Redogörelserne öfver f. d. Allmänna MagasinsFonden samt utestående undsättnings-fordringar i landet sedan 1826 års missväxt, hafva val några väsendtligare anmärkningar ej förekommit, men deremot är befunnet, att med desse Fonders utredning under ifrågavarande år allt för ringa fortgått, förmodligen i följd af berörde gamla fordringars invecklade beskaffenhet och den ringa tillgång, sorn finnes hos Gäldenärerne, hvilka till största delen bestå af utblottade undsättningstagare.
Sralö-lllskottet hade wifterligeu öuftkat, att detta senare kunnat undwikas; Men Utskottet inser icke något annat medel, än detta, sänne förslaget om inrikes läns »plågande; Och Ulffotket tror, att om Banqnen fävett sädant nu tillgörande förffocr undfär a proeents ärlig ränta och 5 procent i ärlig afbetalning pä Capiralet, torde Banque» med bibehällande af deh credit och beständ kunna lämna det äskade biträdet Uli Bilagan §.itt. E). äro Uptagne sadane Lefveranlenrero fordringar, hwilka, enligt RiksensStänders beftut, komma att liquideras med obligationer, stälde pä 6 är, och med Z procents ärlig ränta, och hwilka utgöra ett sammanlagd! belopp af 1,971,040 R d. 34 Hs r:st Stais-Ulskottet har härtvid icke något widare att erindra, än all till Riksens Högloft. Ständer wördsammeligen hemställa, att, till lefveranleurernes tillfreds - l52ä Den 24 November fredsstätlelse, Riksens Högloft. Ständer täckas ju förr dest haldre läka befordra delia besiur till werkställighe!. Widare har SiatS-Ulssoktet ä Bilagan LittE. »pragii sadane ffulder, hwilka icke ansettS fordra näaou aibckalnjng pä Capsralet innan nästa lagtima Riksdag, uran endast ärliga ränrans erläggande Sedan en förödande krig med betz olyckliga följder försatt Riket och Letz financer i den yttersta förlägenhet och medtagit alla tillgångar, sä äga hwarken Statseller Riksgälds-Werken någon fond för narwarande, att till större eller mindre del kunna afbörda något pä Veste sknldcapitaler.
Endast några utvalde medlemmar af de SäfveskaWallinska släkterna (fru Säfve var en född Wallin) bevistade dessa musiktillställningar; publiken utgjordes i öfrigt uteslutande af musikmänniskor, ej så mycket till facket, sådana kunde ej uppbringas i den tidens Göteborg, men till sinnelaget. Man började vanligtvis med gamle Haydn och slutade med Mozart och Beethoven. Under pauserna mellan styckena och efter konsertens slut talades endast musik. Man kände så väl till sina »klassiker», att man i detalj skärskådade utförandet. »Hade herrarne inte tagit adagiot för långsamt och hade bror tullförvaltare varit riktigt påpasslig i scherzot? Månne det?» Och så gnolades passagen af en mer eller mindre hes gubbröst, och då tullförvaltaren anförde till sitt försvar, att det stod en åttondel i stämman, granskades denna noga — det var handskrifna noter — och efter mogen öfverläggning kom man öfverens om, att det stod en åttondel, men att det borde vara en sextondel och paus. Så skulle det dukas i matsalen och herrarne ombådos att draga sig tillbaka till förmaket. Salongen, ett stort präktigt hörnrum med fem fönster och tre förgyllda trymåer, öppnades aldrig undantagandes vid särskilda högtidliga tillfällen. De andra rummen voro nästan uteslutande stora salar. Det behöfdes också, de stora tunga mahognymöblerna togo rymliga platser i anspråk. Sofforna med sina fasta skåp på sidorna och de aflånga klaffborden voro fullständigt monumentala. Därinne var ej så trefligt för herrarne som i matsalen, ty fru Säfve, som var mycket aktsam om sina saker, hade blårandiga öfverdrag på möblerna, och då gubbarne satte sig, drogo de dessa på sned eller sleto af de omsorgsfullt knutna banden, hvilket ej upptogs väl. Därtill kom också, att som husets kvinliga vänner och anförvandter ej kunde hitta på andra presenter till det rika hemmet än handarbeten, funnos sådana i mängd, mest i form af virkade eller knutna och trädda dukar. Musikherrarne hade alltid otur med den grannlåten. De refvo antimakassarne i golfvet, fingo dem som schalar öfver skuldrorna eller spillde toddy på dem.
Derjemte har uti Borgare-Ståndet: serskildt blifvit yrkadt, dels att nödiga föreskrifter borde af Utskottet i underrättelserna meddelas till fö - 54 Bevillnings-Ulsholtets UtlåtandelY.-o 30, rebyggnnde deraf, alt Tackjern af Bergmalm ej ina kunna utföras under namn af Sjö- och Myrmahns-jern, dels ock att samtlige Tull-förfallningurne borde finnas bland underrättelserne intagne. Yid den, i anledning af omförmälde anmärkningar, förelagne förnyade granskning af underrättelserna till Tull-Taxan bar Utskottet funnit sig böra dervid tillstyrka följande ändringar och tillagg, nemligen vid 6> alt vid slutet deraf må tilläggas: ”och vid inkommandet> ”endast när Fartyget innehar last.” 7 §• att vid slutet af dess i:sLa moment må inflyta: ”dock ”må dessa föreskrifter icke tillämpas å resande för de af dem ”sjelfve medförde vagnar och åkdon.” •4 §• att emellan de i 6 mom. förekommande a:ne sista ord uppläggning och angafs må inskjutas ordet ”först.” 15 § att, såsom följd af Ulskutleis beslut, det resandes af dem sjelfva medförde vagnar böra med lull beläggas, den § i gällande Taxa, som härå har afseende, nemligen den t5, må under sammai JN:o här intagas, så lydande: i mom. ”Öfver förlullning af vagnar, som af till Riket ankom”mande resande nytijas och för hvilka Convoy-afgift (i händelse sådan afgift kommer att fortfara) och Stads-umgälder ”icke beräknas, skall Tullkammaren meddela egarne bevis, ”innefattande ej allenast förlullnings-beloppet, ulan ock en ”kort beskrifning på åkdonet, hvarigenom detsamma må igenkännas, börande tillika dylika vagnar af Tullkammaren fördes med stämpel.
Men skulle än åtskilliga flera dela Hr Adelborgs åsigt, oell ehuru synnerligt värde man bör sätta på den jordbrukande-Adelns tänkesätt i denna och andra frågor, får man väl, i alla fall icke uteslutande länka på landt-adeln; man måste äfven fästa något och icke ringa afseende på de ledamöter af krigare-yket, hvilka finnas inom detta Stånd, och hvilkas deltagande i allmänna angelägenheter är enl. min öfvertygelse af lika mycken vigt, helst R. o. Ad:s ursprungliga betydelse är så nära sammanflätad med krigare-yrkets karakter, som det är möjligt; ty ridderlighetens idé och fosterlandsförsvarels på fosterlandskärleken grundade idé ligga till grund för begge dessa institutioner. Jag lägger således vigt derpå, alt det för militärer icke torde under vanliga förhållanden möta någon svårighet att infinna sig här d. 15 Och, hvaremot excercis-mölen o. s. v. lära, på sätt erfarenheten hitintills ofta ådagalagt, utgöra betydande hinder för deras vistande här långt fram på våren och sommaren. Då jag är öfvertygad derom, hvilket en talare äfven visat, att en betydligt tidigare början af Riksdagen bör, enl. all Sannolikhet, framkalla en i samma män annalkande afslutning af densamma, emedan de vigtgare ärenderna hafva tidigare medhunnils, än nu är fallet, så vågar jag hemställa, om icke det af mig framställda förslaget härutinnan äger en stor fördel ? Beträffande åter den särskildt omnämnde svårigheten i afseende pä Stats-Revisionens medhinnande innan d. 15 Och, så får jag erinra att R. o. Ad. redan valt personal till fullgörande af 1855 års Revision, men också ensamt till densamma, emedan år 1856 ingen serskild Stats-Revision skall sammanträda, alldenstund Revisionen kommer ali verkställas af R. Stms StatsUtsk. Således utgör denna förrättning för 1856 icke det ringaste binder för antagandet af milt förslag. Jag vågar alltså förnya min hemställan om dess antagande i förening med R. o. Ad:s biträdande af BondeSl:s härom aflålne inbjudning. Gr.
I anledning af gjorda framställningar om statsbidrag för utsträckning af Kinda båtled medelst kanalisering af Stångån från sjön Rengen till Linköpings hamn hade Utskottet uti 32:dra punkten hemställt, att Rikets Ständer härtill mätte anvisa ett mot |:delar af den härför beräknade kostnadssumma ungefärligen svarande statsbidrag af Åttahundrasjutiofem tuseu Riksdaler, deraf hälften såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och hälften såsom lån, samt, att af detta statsbidrag, Fyrahundrasjutio tusen Riksdaler, hälften anslag och hälften lån, må utgå under nästkommande statsregleringsperiod, med vilkor, att kontrakt om arbetets utförande före 1864 års utgång varder i behörig ordning afslutadt; att det för arbetets utförande bildade bolag förbinder sig att, mot statsbidragets tillgodonjutande, i öfverensstämmelse med fastställd plan fullborda och för all framtid underhålla båtoch kanalleden; samt att å lånesumman, hvilken intill slutet af det år, hvarunder arbetet blifvit fullbordadt, må räntefritt innehafvas, skall derefter inom hvarje års slut inbetalas fem procent å det ursprungliga lånebeloppet, af hvilka först beräknas tre procent ränta å det efter hvarje inbetalning återstående kapital samt det öfriga utgör afbetalning derå. Denna hemställan, som blifvit af Preste-Ståndet bifallen, med de tillägg i afseende pä vilkoren, som i Friherre af Ugglas’ reservation, sid. 78, finnas föreslagna, har af Bonde-Ståndet blifvit ogillad, men af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet till Utskottet återremitterad. Uti berörda reservation hade Friherre af Ugglas på de skäl, som blifvit utvecklith. lill R. St.
Dessutom är nödigt, att den, som vill gå årsgång, ej för någon uppenbarar sitt förehafvande, ej tillsäger när han går ut, ej helsar på någon, som han möter ute, icke svarar, om han skulle blifva tilltalad, icke ser sig tillbaka sedan han lemnat stugan, icke skrattar eller förfäras, såge han än aldrig så mycket sällsamt, utan vandrar allvarsam, stilla och tigande. Han bör likaledes icke samma dag hafva sett någon eld brinna, och om han sett någon sådan, bör han ute slå eld framför sig med stål och flinta, för att derigenom förtaga den andra eldens menliga verkan. Den som går årsgång färdas vanligen ensam; någon gång vandra två tillsammans, och blott ogerna trenne. I senare fallet bör den, som går mellerst, bära en krans af olika slags blommor, plockade midsommarnatten, samt hålla sina ledsvenner vid handen. Vandringen begynner en stund före midnatt och bör vara slutad före ottan. Den ställes alltid till någon kyrkogård, och somliga besöka till och med trenne särskilda kyrkor. Under färden lära många underliga ting förete sig. Således: om någon farsot tillstundar, skola grafvar hela natten uppkastas på kyrkogården och jordefärder synas vandra genom bygden. Om årsväxten blir god, tyckas små män bära stora sädeskärfvar öfver åkrarne, små möss komma dragande med stora hölass, öltunnor köras framåt vägen och skaror samt liar höras raspa i gräset eller klinga emot stenarne. Blir äringen åter dålig, synes föga folk på åkrarne, små kärfvar sammanbäras och skördefolket sitter sörjande på åkerrenen. Om krig tillstundar, hugges det grufligen i skogen, liksom man der fällde bråtar eller gjorde förhuggningar, rustade män rida af och an på vägarne och fältpipor höras på afstånd. Vådeldar och vattenflöden synas vid gårdar, der dylikt skall tima, och när den vandrande kommer till något hus, behöfver han blott sakta klappa på väggen och spörja: “Skall någon dö härinne?“ så svarar den, som skall dö: “Ja!“ Men om ingen skall dö, svaras: “Nej!“ Och detta sker antingen folket är vakande eller sofvande.
Läns landsbok för år 1845 icke upptager ingående balansen till samma belopp, som uti det förutgångna årets hok utbalanseras; så har, efter det Stats-Kontoret häröfver afgifvit infordradt underdånigt yttrande, Eders Kongl. Majit, genom remiss af den Urte dennes, i nåder anbefallt Dess och Rikets Kammar-Rätt att med underdånigt utlåtande i ämnet till Eders Kongl. Majit skyndsamligen inkomma. Till åtlydnad häraf, får Kammar-Rätten, beträffande först omförmälda, i Östergöthlands Läns landsböcker balanserade, 24,137 R:dr26sk. 1 rst., underdånigst anföra: att, på sätt af bilagde, iÖfver-Revisions-Departementets Provins-Räkenskaps-kontor författade och verificerade utredning inhemtas, nämnde belopp utgör en del af de från Länets Ränteri, åren 1811 med 1815, till ett sammanräknadt belopp af 38,171 Ridr 16 sk. 6 rst. förskjutna durchtågs-kostnader; samt att, ehuru, enligt hvad åberopade utredning jemväl ådagalägger, dessa kostnader, dels genom kontanta återbetalningar åren 1812 och 1815, dels ock medelst StatsKontorets afförings-anordningar af den 31 December 1818 och 15 December 1823, blifvit Landtränteriet till fullo ersatta och i Ränteriräkenskaperna afförda, nu ifrågaställda 24,137 Ridr 26 sk. 1 rst., det oaktadt, fortfarande i landsboken kommit att balanseras, såsom Landt - 428 — ränteriets fordran; vid hvilket förhållande annan åtgärd i afseende härpå icke synes erforderlig, än att beloppet varder uti landsboken affördt, om verkställighet hvaraf Eders Kongl. Ma j:ts Befallningshafvande i ofvanberörde Län nu utaf Kammar-Rätten erinras. Hvad åter angår den förefunna skiljaktigheten emellan ingående balansen uti 1845 års landsbok för Kronobergs
Ej skall någon annan skrift än Dagblad, vecko - 80 Riksdagen 1810. skrifter eller andra samlingar och skrifter, som en gång i veckan eller oftare utkomma, kunna före dess utgifvande Boktryckare, utgifvare eller författare affordras etc. Min enskilta öfvertygelse, att denna föreslagna Controll icke är något i förväg lagdt hinder, utan endast ett stadgande af ordningen ock den väg, som författaren skall gå till sitt mål att få sin skrift utgifven, måste likväl vika för Constitutions-Utskottets tanka, om den icke med min öfverensstämmer. I sådant fall, men derest Utskottet ändock gillar sjelfva den grundsats, hvars tillämpning med de öfver 1 § 2 Morn., 4 § 2, 3 Mom. föreslagna förklaringar jag åsyftat, så anhåller jag, att Utskottet ville uppgifva den jemkning uti RegeringsFormens 86 §, som i afseende på den rätta Tryckfrihetens Definition blifver nödig. Herr Assessoren Gahn uppläste ett Förslag till den Löftesskrift, Författare borde till Boktryckeri afgifva, då han vill iakttaga Anonymens frihet, så lydande: Undertecknad förbinder „mig härmedelst, i händelse den hos Boktryckaren N. N. Ar .. tryckte och utgifne skrift, (eller Ar ... först utgifne och sedan fortsatte periodiske skrift) under Tittel skulle blifva af Vederbörande förklarad brottslig, och Författaren dömd till Straff af Penninge-böter, att, i Författarens ställe, genast och utan minsta tids-utdrägt, till Boktryckaren N. N. (hvilken det alltid åligger att vid Domstolen företräda Författarens Person) affämna de ådömde Böterne jämte Rättegångskostnaden till deras fulla belopp.
Län skulle vara hetagna den af dem tillförne åtnjutna rättighet att å dessa kronoparker erhålla utsyning af virke för sina knekteslugors uppbyggande, en sådan rättighet måtte varda dem till fortfarande begagnande i Nåder tillerkänd, har åter blifvit anmärkt af Herrar P. Sandelhjelm j af Ström> Gedda och A. von Hartmansdorff' samt Herr Biskopen Doctor Heurlin: att denna hemställan icke öfverensstämde med Utskottets yttrande, i fråga om rättigheten för invånarne i Kållands härad att erhålla utsyningar å kronoparken Rådaås, hvilken fråga Utskottet förklarat sig icke vara i tillfälle pröfva; att, för regleringen af krono-parkerne Halleoch Hunneberg, undersökningar, efter härom utfärdade Kungörelser med uppmaningar till vederbörande att, vid talans förlust, göra sina anspråk gällande, anställdes för bestämmandet af skogsfångstoch mulbetes-rältigheterne å dessa kronoparker; att de nu ifrågaställa anspråken för rotehållarne inom Barne, Wiste, Åse och Skånings härader att derifrån erhålla virke till soldat-stugornas uppbyggande härvid dock icke blifvit anmäldta eller bevakade; att rotehållarne således försutit sin talan i berörde afseende; att detta ämne vore en rätts-fråga, som följagtligen icke borde utgöra föremål för Rikets Ständers pröfning; alt det af Utskottet åberopade 1685 års knekte-contract borde tillämpas i sammanhang med en af Kongl. Maj:t, under den 6 Januari 1686, stadfastad förordning, deruti förklarades, det kronans parker och skogar icke voro tillräckliga lill så stort skogshygge, som erfordrades för alla knekte-boställens uppbyggande; att knektecontraclen endast medgåfvo utsyningar på allmänningar, men icke på kronoparker; att bifallandet af ifrågavarande hemställan sannolikt skulle framkalla en mängd dylika anspråk å ulsynings-rälligheters tillgodonjutande; att, sedan det numera blifvit rotehållarne medgifvet att ej allenast af träd och sten, u tan - Stals-Utskottets Utlåtande > N.o 3/3. tan äfven af kalkbruk eller andra tjenliga byggnadsämnen, uppföra sina soldatstugor, behofvet af de yrkade utsyningarne vore förminskadt; alt det nu å kronoparkerne införda bushållssätt innefattade en garanti mot deras sköfling, äfvensom en tillförlitlig säkerhet för de skogbehöfvande att i framtiden derifrån, emot lindrig betalning, erhålla sina behof uppfyllda; att det följaktligen äfven för de rotehållare, som för byggnads virkes uppköpande behöfde anlita dessa parker, vore vida vigtigare, att det derstädes antagna hushållnings-system icke rubbades och förrycktes, än att de komrno i åtnjutande af den ringa utsyning, som för närvarande,
Nto 2g afgifua yttrande rörtde bevillningen af informatorer upplästes. Gr. Hamilton. I allmänhet har visserligen Bevilln.- Utsk. ansett sig göra väl, örn det kunde inskränka antalet af classer, der sådana ej vore bestämdt af behofvet påkallade. Här medger jag likväl, i likhet med hvad Hr von Rosen förut anfört, att så ej är förhållandet, utan att classerna verkligen blifvit flera derigenom, att informalorerne blifvit förde under samma cathegori, som embetsoch tjenstemän. Utsk. har nemi. uti i4> §tn uli betänk. jN:o 12 föreslagit, att studerande, som för enskild undervisning ej hafva mer äa 200 rtdr i lön, skola vara frie från bevilln. Utsk. har trott det vara billigt, då desse personer uppoffra sir. lid och en del af de år, som de eljest kunde använda för sin befordran antingen inom embelsverken eller uti ecclesiastikväg, att de ej upptogos till bevilln., då lönen ej uppgick till 200 rtdr. De informatorer åter, sorn häfva en större lön än 200 rtdr, torde utan svårighet kunna erlägga bevilln. derför i likhet med embetsoch tjenstemän; och detta så mycket lättare, som informalorerne, jemte sin lön, alltid hafva mat och fria husrum på det ställe, der de äro antagne. Jag tror således, att Utsk., med billigt afseende på deras vigtiga åliggande, pålagt dem en så lindrig bevilln., som de sjelfve någonsin kunnat önska., och PresteStts leda i4 H. 9 G6 Den 3 October c. m. möter inom Utsk., hvilka borde vara mest intresserade i detta ämne, funno afven detta förslag lämpligt och billigt. Hr Ribbing: Jag var ej närvar, lili Bevilln.Utsk., då denna afgift förändrades. Jag linner ej något skäl vara förhanden alt bestämma den till likhet med afgiften för embetsoch tjenstemän; och minst finner jag skäl uti att de böra betala mer, derföre att de hafva större lön.