Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Länen, bar det omsider innevarande år lyckats att å egendomen Lunne i WesterNorrlands Län få en lägre landtbruksskola mot vanliga vilkor inrättad, till understödjande af hvilken skola ofvanberörde, af Rikets Ständer beviljade anslag följaktligen blifvit i Nåder anvisadt. i ändamål att åt ännu flera delar af Riket bereda fördelarne af undervisnings meddelande i jordbruket och dermed sammanhängande näringar, och då de redan organiserade lägre landtbruks-läroverken icke ens lemnat tillräckligt utrymme för emottagandet af inträdessökande från de Län, der skolorna sig befinna, har Kongl. Maj:t, uppå ansökning af Hushållningssällskapen i Stockholms och Blekinge Län, för inrättande af en lägre landtbruksskola å egendomen Edeby i Lofö socken af Stockholms och å egendomen Gungvala i Asarums socken af Blekinge Län, år 1852 beviljat årligt anslag till enahanda belopp, som för de öfriga lägre landtbruksskolorna, eller 2,000 R:dr för hvardera, att af besparingarne å anslaget till »Jordbruket, Handeln och Näringarna» utgå intill slutet af den tid, för hvilken nuvarande Statsreglering är gällande, och under samma vilkor, som för dessa skolor äro Transport R:dr 106,378: 16. 2. Kongl. Maj;ls Nåd. Prop. om Statsverket 1833. Transport
489 1851 beslutade tillägg, hvarenligt nämnde Direktion har alt hvarje år välja 2 af Ridderskapet oell Adeln till Revisorer och 1 till Suppleant uti Rikets Ständers Bankodiskont-verk, äfvensom en Revisor och en Suppleant vid hvartdera af Lånekontoren i Göteborg, Malmö och Wisby. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utskottels den 14 dennes på bordel lagda Utlåtande N:o 14, i anledning af remiss utaf Kongl. Maj.ts nådiga Skrifvelse med de af särskilda Kommitterade afgifna underdåniga förslag, angående kommunal-slyrelser. S. D. Föredrogos och bi föllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltets den 14 dennes bordlagde Betänkanden: N:o 17, i anledning af väckte motioner, angående föreskrifter för Sveriges Ombud vid en för ordnande af mellersta Italiens angelägenheter beramad kongress; och N:o 18, i anledning af väckt motion om rättighet för tjensteman att, utan särskild Kongl, tillåtelse, under tjenstledighet vistas hvar han behagar och erhålla pass lill utrikes ort för den tid, han visar sig vara af vederbörande myndighet lag ligen permitterad. S. D. Uppå derom gjord framställning beslöt Ridderskapet och Adeln ålägga Banko-Utskottet alt, utan hinder af föreskriften i 2 § 4 mom. af den för Utskottet gällande instruktion, genast till behandling företaga Kongl. Majlis nådiga Proposition om medels anskaffande för fortsättning al Statens jernvägs-hyggnader, i hvad densamma angår banko-vinstens användande till uppköp af Statsverkets obligationer. Frän Högv. Preste-Ständet.
Det är der utinnan jag hufvudsakligen är af olika tankar med Utsk. Jag bestrider likväl visserligen icke att, med den föreslagne bevillningens Utgörande för innevar. år bör förfaras på sätt Utsk. föreslagit emedan annorlunda icke ske kan. Det är således endast bevillningens utgående för de kommande åren som mina anmärkn:r gälla. För innevar. är lät det sig nemi. icke göra att förfara annorlunda än att begagna den nu gällande bevillningsförordningen, enl. hvilken detta årets taxeringar redan äro verkställde och hvartill den nu fö - Den 21 Juni f. m 187 reslagne förhöjningen vore att betrakta såsom ett supplement eller tillägg. Hvad åter vidkommer anskaffandet af de under de följande åren nödiga summorna i och för ifrägavar. ändamål, så förefaller det mig i högsta grad besynnerligt att BevillmsUtsk. derföre velat föreslå ett beskattningssätt, som faller sig tyngst på det skattdragande folket och emot hvilket det mesta knotet i landet skulle uppstå, och det fastän andra och vida lämpligare utvägar stodo Utsk. till buds. Man vet mycket väl att den indirekta beskattningen på intet vis känns så tung, som den, hvilken utgår direkte. Utsk. hade haft utväg för de kommande åren att på tullmedlen specielt härtill åt riksg:s-kont. anvisa det erforderliga beloppet af 300.000 r:dr. Deremot kan, enl. mitt sätt att inse saken, ingalunda tillämpas den invändning Utsk. anfört såsom hinder häremot, eller att, sådana grunder för summans ärliga utgörande borde antagas som lemna osviklig säkerhet, att densamma kommer att till fulla beloppet utgå. Den summa som ärligen ingär till Statsverket såsom allmän bevillning, utgör, enl. hvad Utsk. upplyst, i medeltal omkring 1.800,000 r:dr. Den inkomst som af Tullmedlen beräknas och tillfaller Statsverket uppgår deremot till vida öfver 50 procent högre belopp än hvartill den allmänna bevillningen är beräknad ; en minskning uti den sistnämnde skulle således för Slatskassan vara mindre kännbar än en proportionlig större minskning i tullbevillningen.
De förnämste molståndarne till della förslag äro på ena sidan de samhällets medlemmar, som med hufvudet fullt af nya idéer om samhällets snara förbättring, ej tro sig kunna införa någon, utan att börja med att rifva ned hvad man äger för att derefter lägga en ny grund till en ny byggnad, likasom ett samhälle kunde när som heldsl omskapas. Dessa personers antal är Gudi ära hos oss numera ganska ringa. Deras förfarande påminner om hvad sora tilldrog sig inom vårt fjerde Stånd för två Riksdagar sedan. Frågan var om grundlagsförändringar, hvilka biföllos af de tre Stånden, men afslogos af det fjerde på den grund, såsom det hette, alt man icke ville lappa sina gamla kläder utan ikläda sig nya. Delta yttrades inom ett Stånd, der man eljest skulle tro att hushåilsandan borde vara störst. Man bygger dock ej samhällen på omstörlningar och nya theoder och i samhällsfrågor är hushållningen med theorierna i allmänhet lika lönande som i en allmän hushållning i ekonomiska förhållanden, å andra sidan äger detta förslag sina motståndare i personer, hvilka hylla en annan ytterlighet, sådana nemi., som med en uprätIhållande anda, dock sträcka denna anda så långt, att de ogerna medgifva någon förändrig. De misstänka i hvarje förändring något ondt. Om de också anse, att samhället har brister och att förbättringar äro af nöden, så motväges dock alltid hos dem denna åsigt af den invändning, alt de vådor, för hvilka man blottställer sig genom en förändring, kunna vara större än de brister, man söker afhjelpa. De brister, som nu förefmnas i våra grundlagar och som allmänt erkännas äro för väl bekanta, för att här behöfva uprepas, de äro äfven tillräckligt framställda i det förevaride förslaget genom Den 15 Februari f. m. lie förbättringar, som iler är o införda. Sedan långliga tider haiman alltid klagat öfver att klasser finnas, hvilkas rättighet lill representation i anseende till deras samhällsställning svårligen kan af någon bestridas.
Innan jag visste ordet af, hade hofjägmä- staren lagt armen om mitt lif oeh sökte trycka mig intill sig, under det hans läppar hviskade något om » älska oeh kärlek », som jag icke lyssnade till. I stället stod jag ögonblickligen upp och gick, utan att svara ett ord. När lilla fru Elna en stund senare tagit afsked och Ebba blifvit ensam med sin mor, sade denna: I dörren till den närgränsande salongen mötte jag grefven, som såg mäkta triumferande ut. » Åh var nu inte så nyfiken! Öfverraskningen kommer allra sist. Först skall jag berätta, hvad jag hörde och såg i kyrkan. » » Hvad nu, dansar ni ej med min vän hofjägmästaren? Eller har han må hända fallit i onåd hos balens tjusande drottning, att döma af den förolämpade min, hon tagit på sig. Stackars gunstling! Hans lycka var lika kort som min, sedan vi upphört att vara rivaler. » Ebba gjorde en liten grimas och lugnade sig. » Skämta inte, grefve sköld, det är er skuld, att jag icke längre räknar hofjägmästaren bland mina vänner. Och det smärtar mig mer än ni tror, » sade jag upprörd. Heder och tack till Elna Tenow för några antydningar om » den oärliga konkurrensen på qvinnans arbetsmarknad ». Ej underligt, att unge kunskapsrike arbetssökande män se pu oss med » omilda blickar »! Qvinnor från Dalom. » Han hade således gjort ett så djupt intryck på e r —. — det, trodde jag icke, » sade grefven hånande. Till la S — få vi härmed frambära vårt hjertligaste tack för hennes uppsats i uppfostringsfrågan. Ty värr är det ej utan orsak vår tid fått namnet » de lydiga föräldrarnas tidehvarf »; derför heder åt dem, som söka motverka denna missriktning och uppträda mot dem, som vilja underminera fjerde budets helgd. Erkänsamma föräldrar. » Ja, jag kan icke neka dertill! Jag har alltid sympatier för män af heder, och en så- dan är hofjägmästaren. » » Ni har en mycket hög tanke om er sjelf, herr grefve, det har jag många gånger märkt, » svarade jag, vände honom ryggen och gick.
En gång när jag reciterade för henne mitt poem om Människans nöjen glömmer jag aldrig den extas, hvarmed hon af hörd(e) efterföljande strof, där nöjena tilltalas: Er tillhör ju den första ära, Ty eder lag den första var. Förrän jag känt förnuftets lära, Jag nöjets lära dyrkat har. Jag kunde le och vällust njuta, Förrän jag redigt kunde sluta. Förrän jag namnet Gud förstod, Jag glädjeoffer honom tände, Och förrän jag hans allmakt kände, Så kände jag, att (han) var god. Hon fann i dessa enfaldiga vers ett behag, som nu mera icke kännes. »Gref Gyllenborg», ropte hon, »ni är poet, tänk ej att blifva något annat, ni blir det aldrig. Gref Creutz gör snarare lycka i världen. Gör själf er egen lycka, er egen förnöjelse och var säker om ett namn, mera varaktigt än någon ämbetsmans, huru hög, må synas. Detta råd var för nära instämmande med min egen böjelse för att icke lemna ett beständigt intryck. Jag har följt detta råd och vet ej, om jag gjort väl däri eller icke. Huru äfventyrligt är det icke att stödja sig på en snillegåfva af den flyktigaste varelse, och den man förlorar utan att veta det! Under våra lediga månader från uppvaktning vid hofvet fortsatte Creutz och jag våra literära sammankomster hos Aspasie. De öfriga ledamöterna af sällskapet togo föga eller ingen del i vår omsorg till vår stora förnöjelse och ej ringa lättnad i vårt arbete. Vi redigerade i ordning en tillräcklig samling för en volym, den 1:sta delen af de bekanta Vitterhetsarbeten, som påföljande året 1759 från trycket afgick. De förnämsta arbeten i denna volym af fru Nordenflycht äro Tåget öfver Bält, som framdeles af mig vidsträcktare skulle utföras, hennes ode öfver Karl 12:tes passage öfver Dünaströmmen, och hvad som isynnerhet gjort henne förtjänt af ett odödligt namn och tecknat hennes djupsinniga snille, hennes Ode öfver Guds varelse i anledning af några vers ur Exoden. Creutz och jag sparade våra förnämsta arbeten till nästa volym.
Jaså, Ni har läst brefven och är sä lugn! Var det inte åtminstone ett som smärtade Er? Kammarh. (för sig). Hva' fan menar han? (högt) som smärtade mig? Åh, vid sådana är jag gudskelof van; jag lägger inte lumpenheten på sinnet. Willner. Herre, det är tid att jag talar allvar. Ni gäckas med allt som är heligt. Välan! Ni kan inte väckas utan att jag i ert öra ropar ett namn, som ska' förkrossa Er. Känner Ni Maria Grönstrand? brefvet var från henne. Kammarh. (för sig). Se så för fan, nu ska' man se att kärringen gett den der figuren fullmakt att kräfva. Här gäller det att vara styf. (högt) Ja, det kan jag inte neka, men hvad rör den der affären Löjtnanten? Willner. Det rör hvarje menniska med hjertat på rätta stället; man måste vara en barbar, att ej vilja aftorka hennes tårar. Kammarh. Jaså, hon gråter. Ha, ha, ha, då måtte hon se för söt ut. 66 Willner (het). Herre! gäckas inte; jag ska' så sant jag är en Svensk officer tvinga Er att göra er pligt. Kammarh. Nåh, så för fan, det kan väl inte gå annat än lagliga vägar och jag får nog tid att förklara mig. Willner. Förklara Er genast. Vill Ni uppfylla hennes sista bön? Kammarh. (för sig). Hennes sista bön? Det tror jag nog fan; jag ska' väl akta mig att ha affärer med den der markattan oftare. Willner (nalkas honom med lugn). Ni tiger! Kanske en bättre känsla vaknar i ert bröst. Ack, insöf den inte, kom ihog att det finns en Gud, som dömmer. Öka inte er skuld. Kammarh Förlåt, Herr Löjtnant, nu pratar Ni galimatias. Hur fan kan jag öka min skuld, då jag inte får kredit längre, och dessutom får jag berätta Er, att Gud inte dömmer i skuldfordringsmål; det tillhör landshöfdinge-embetet och hvad omkostnaderna angå, så äro de en bagatell. Willner. Omkostnader, skuldfordran, förstår jag er rätt? Ni vill betala den
Ett ord, Lorentz! Man säger, att du en dag ämnar stiga högt i världen. Ynglingen bugade sig och svarade småleende: Med ers nåds tillåtelse vill jag göra mitt bästa. En gammal häxa från Tyrvis har spått mig, att jag en dag skall flyga i luften med ett linieskepp.1 Godt. Jag vill förekomma detta genom att skicka dig ned i de djupaste grufvor du kan påträffa. Gör dig redo att i nästa vecka resa ut för att leta bergmalmer. Nå? Hvarför tror du att Gud bäddat detta landet så hårdt på berg, om ej för att lägga något uti dem? Ynglingen förklarade sig genast färdig. Han dugde till allt, kanske minst till riksamiral. Detta land fortfor grefven till herr Jöns gifver mera varor ifrån sig, än det själf någonsin behöfver emottaga. Där annat sker, kan slik hushållning aldrig försvaras. Det ligger nu för fäfot, men ställ det i skick, och det skall förliknas vid ett af de icke mindre konungariken i Europa. Eders nåd har gjort där en god början till, genmälde presidenten aktningsfullt. Den förste landtmätaren uppgår sin rå, den förste jägmästaren tager vara på skogar och villebråd. Och behagar ers nåd kasta en blick ditåt? den första postens kurirklocka klingar på landsvägen! Det var verkligen den första posten, införd i Sverige 1636 och i Finland 1638, som skramlade förbi i sin rankiga kärra från Åbo till Björneborg. Samtidigt infördes de första gästgifverierna. Denna oansenliga, skramlande postkärra år 1638 var ett bevingadt steg framåt för två sekler. Lorentz Creutz, sedermera landshöfding i Åbo, riksråd och amiral, flög i luften med amiralsskeppet Kronan och åttahundra man i sjöslaget vid Öland den 1 Juni 1676.] Salig kungen, Gud löne honom, har lagt fundamentet med hofrätten, skolorna och fyra städer, svarade Brahe med sin lugna, blida och kloka blick. Där jag kan foga en hörnsten till, vill jag med Guds hjälp försöka't. I kunnen själfve jugera hvad här för aspecter stå att förvänta.
framskjutna Order Iduns där låten, snart sagdt, den förnämsta och mest Stockholm. trakten midt i själfva hjärtat surret Industrihallen den stora midtingången, just Låten edra nödvändigheten i lifvet. stora vackra nog och idéens upparbetets ordnande, låtom oss det jublande från utställningens l e d a n d e m ä n — de insågo värdet om V a r e n n u så älskvärda, m i n a välvilligaste EORG LEVY ' 5 LINNE|VIAGA5IN. Drottninggatan 53, är Nåväl, vi glida g e n o m trängseln, vi s k y n d a utställningsfältet. G. nu, salong, u n d e r arbetstiden, u t a n m å s t e alla läsa u p p - få vara ostörda, och att Och Vi t i l l s a m m a n s, bör m a n ej tillåta, att de prata barnen dekorationsmålare, att m e d färger stommen, byggaren rätt • tilhälsa eller o m gjort. skissen erfarenhet g r u n d a d e råd, bristfälmed Så mjuka v i alla sig efter våra i det få och vas på fordra absolut m ö d r a r n a ville n å g o t litet uttalade, på egen belyssom de och gjorde annan sofrummet. gammal är » gif akt » för må en net, samvetsgrant middagen det ostörd, tillräcklig s ö m n arbete. Sedan barflit spela man det att finna indärepå därvid barn kunskapsbetyg, skola draga lif. Barn tycka i allmänhet inte o m att lägga lefarbetet o c h lära sig ett fullgodt och En kanske som förorsaka egentligen skoltiden. k l a g a n. järnvägsäro eller ångbåtsstalion ordnade IDUN 1897 i urnor på salongens balustraden hörn. Och tränger hit så att den stillar bring i dem i Hjalmar borta och hör in, ' dämpad, i grupper musiken, melodiös och Den den från framför hufvudrestauranten. man tycks kvämlighet och bringa och älskvärdaste här t i l l g o d o s e er er i det i edert öra.
Lika med Hr von Hohenhausen erkänner jag visserligen, att små summor ej stort förslå till ändamål af förevar, beskaffenhet; men jag anser i allmänhet för oriktigt att, antingen det sker genom enskilde eller Staten, afbryta en påliörjad verksamhet, som befinnes gagnelig och älskad af allmänheten. Likväl har StatsUtsk. så förfarit i detta hänseende. Då K. Den 14 Juni f. m. 67 M. äskat ett årligt anslag af 33,333 r:dr 16 sk. att fortfarande utgå för ifrågavar. ändamål; dä något dermed har kunnat uträttas under den föreg:de tiden, och dä anslaget varit högst begärligt och, såsom jag tror, i allmänhet väl användt; sä önskar jag att det måtte få fortfara, åtminstone till så stort belopp som hittills, samt, att R. o. Ad. fördenskuld måtte återremittera denna punkt, hvarom jag vördsamligen anhåller. Hr Lagerheim: Med äfventyr att röna lika liten framgång för hvad jag i denna fråga går att säga, som i den föreg:de, känner jag mig likväl af pligten uppmanad att härom yttra några ord. Den som sett allmogens belåtenhet med dessa anslag, såsom jag ägt tillfälle se den i det aflägsna Jemtland, i Helsingland och Gestrikland, kan ej undgå att med tillfredsställelse förnimma den kärlek för Konung och lagstiftande makten som dessa anslag väcka, och kan sålunda ej annat än med bedröfvelse erfara, att deras välgörande spridande i aflägsna landsorter skulle helt och hållet upphöra, och dermed äfven det åsyftade vigtiga ändamålet, att öka odlingarnes antal och såmedelst göra eröfringar inom vårt eget land, hvilka eröfringar alltid äro de tacksammaste och de som alldrig blifva begråtna. Medel för det årliga anslag, som af K.
Utskottet, som, med afseende å anförde omständigheter, funnit så val borgerskapets äldstes i Malmö, som Beata Wippels, hvar för sig, gjorda ansökningar på billighet grundade, får alltså, under förutsättning, att trumpetaren Wippels qvarlåtenskap innehar eller framdeles erhåller egenskap af danaarf, tillstyrka, att, på sätt och under de vilkor Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, kronans rätt dertill må å Malmö stad öfverlålas. Stockholm den 4 Februari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 5 Febr. kl. 1 e. m Utlåtande, i anledning aj Kongl.
Detta tal besvarades af Hr Gr. o. Landtm, sålunda: För B. o. Ad. är det en uppriktig tillfredsställelse att med vänskapens språk besvara Vällofl. Borgare-St:s första helsning vid detta riksmöte. De utmärkta insigter och det varma nit, hvarigenom Borgare-St. vid så många tillfällen inlagt förtjenster om det Allmänna, skola alltid göra det för B. o. Ad. glädjande, att med det Yällofl. Borgare-St. samverka i redligt arbete för det gemensamma målet, Fäderneslandets sanna båtnad. Då Hrr Deputerade återföra uttrycken af dessa B. o. Ad:s känslor, anhåller B. o. Ad. att dermed måtte förenas försäkran om B. o. Ad:s uppriktiga aktning och tillgifvenhet. Deputationen afträdde. Härefter anmältes och emottogos med öfliga ceremonier två H. M. Konungens Ofverste-Kammarjunkare, Gr. Erik August Lewenhaupt och Frih. Carl Jedward Bonde, hvilka tillkännagåfvo, att de på K. M:ts nådiga befallning infunnit sig för att bjuda Hr Landtm, samt B. o. Ad:s ledamöter att i morgon infinna sig i Storkyrkan för att derstädes bevista Gudstjensten och sedermera begifva sig till II. M. Konungens rum i det Kongl. Slottet, för att deltaga i den procession, som komme att företräda H. M., då Han ville afgå till Rikssalen. Sedan Hr Gr. o. Landtm, anmodat Hrr Öfverste-Karomarjunkare att till H. M. Konungen frambära uttrycken af B. o. Ad:s underd. vördnad och tillgifvenhet jemte försäkran att Ståndet skulle ställa sig K. M:ts nådiga kallelse till efterrättelse, blefvo Hrr Ofverste-Kammarjunkare utbeledsagade. Anmältes och emottogs en Deputation från Högv. PresteSt:t, anförd af Biskopen i Carlstads Stift, L.
Som på ett hemligt tecken började i detsamma spelet och trummorna att ljuda, och värjorna flögo ur skidorna och, öfverröstande amiral Anckarstiernas ord i ropluren, sjöngs psalmen från de nitton krigsskeppen och de hundra smärre farkosterna. Elias igenkände Axel Fredrik, som satt på morfars päls inklämd mellan medförda skanskorgar och jordsäckar och spanska ryttare. Men när Elias såg att också han långsamt reste sig och drog pliten som de andra och såg hur flottan småningom försvann på vattnet, då strök han med handen öfver ögonen, skakade på hufvudet. Han gick tillbaka upp mot ladan och mumlade: – Hur skall han med sin bräckliga sundhet reda sig till dess jag hinner efter! Några dagar efteråt kom Elias på de småländska vägarna ensam med sin långkärra. Bondhustrurna, som kände igen honom sedan han hade åkt förbi med den sofvande officeren, gläntade på stugdörren och frågade, om det var sant, att svenskarna hade landstigit på Seland och att konungen på knä tackat Gud för segern men af förlägenhet stammat på målet. Han nickade jakande utan att svara. Dag efter dag körde han steg för steg mot norr, och hela vägen gick han med tömmarna bredvid vagnen, som var öfverbredd med ett stycke af ett gammalt segel. Då han slutligen en afton kom i hagen framför stora huset, igenkände genast alla på bullret, att det var bruna långvagnen, och hästen gnäggade. Häpna gingo de till fönstren, och morfar själf kom ut på trappan och Ulrika stod midt på gårdsplanen. Elias gick lika långsamt med tömmarna i handen, och vid trappan stannade hästen af sig själf. Då drog Elias försiktigt seglet från vagnen, och där stod en lång, smal, hopspikad låda med en gulnad boklöfskrans på locket. – Jag tog honom med hem, – sade Elias. – Han fick kulan i bröstet, när han sprang fram och räckte kungliga majestät sin drickesflaska. GUNNEL FATBURSHUSTRU. I ett hvalf på Riga fästning satt den åttioåriga Gunnel fatburshustru och spann. De långa armarna voro ådriga och seniga, bröstet var magert och platt som en gubbes.
För sådant ändamål, har Utskottet uppgjort, och får härmed underställa Rikets Ständer förslag till voterings-proposition, lydande sålunda: 5:o. Den som anser, att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Stats-Utskottets, af Borgare-Ståndet gillade, hemställan, böra anhålla om Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse å de beslut, hvilka i afseende på kapitaloch ränte-liqviderna för de emot fonderade stats-obligationer upptagna lån äro af Rikets Ständer meddelade, röstar .Ja; Den det ej vill, röstar Nei; Vinner Nej, komma Rikets Ständer att i underdånighet anhålla om Kongl. Maj:ts Nådiga fastställelse å de beslut, som af Rikets Ständer äro rörande ofvannämnde lån meddelade. Stockholm den 16 November 1854. STOCKHOLM, trjckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Stats-Utskottets Memorial, N:o 364. 1 HT:o 364. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 November 1854, kl. 2 e. m. Memorial, angående verkställd omröstning i frågan om ersätt ning och belöning åt Professoren B. O. Nycander , för en af honom uppfunnen rösträkne-machin. Öfver nedanstående i Stats-Utskottets Memorial N:o 316 omförmälda, af samtlige Riks-Stånden godkända, proposition har Förstärkta StatsUtskottet denna dag anställt omröstning: Den, som anser, att, i enlighet med Stats-Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stånden godkända förslag, väckt motion om ersättning och belöning åt Professoren B. O. Nycander för en af honom uppfunnen röst räkne-machin icke bör af Rikets Ständer bifallas, röstar Ja; Den, det ej vili, röstar Nej. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer anvisat en summa af 687 R:dr 13 sk. 4 r:st, såsom ersättning till Professoren Nycander för kostnaderna vid förfärdigandet af berörda rösträknemachin. Bih till Ä. St. Och som denna omröstning utfallit med 5o Ja och 6g Nejj hafva Rikets