Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då betänk. N:o 67 förekom inom delta Stånd, höjde sig ingen röst till dess försvar, ulan i dess ställe gjordes de mest grundade inkast mot detsamma. Jag hoppas R. o. Ad. vidblifver det beslut, som återremissen af ifrågavartde betänk, antydde, d. v. s. att Ståndet nu behagade afslå dessa StatsUtskts betänkm, hvarå jag vördsamt anhåller om propos. Uppå härefter framställd propos. afslog R. o. Ad. StatsUtskts i dess nu förevartde utlåt, vidblifna betänk, N:o 67. Ånyo föredrogs StatsUtskts d. 14 och 16 dennes på bordel lagda utlåt. Nto 139, i anledn. af erhållne återremisser å StatsUtskts betänk. Nto 71, angtde af Majoren Bennich sökt ersättning för innehafde hästhemmansräntor vid f. d. Westgötha Kavalleriregtte. Hr von Hartmansdorff, Aug.t Jag får hemställa huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att vidblifva sitt förut fattade beslut i ämnet. 6' 84 Den 21 Maj. R. o. Ad. vidblef sitl förut i delta ämne fattade beslut och lade förevar:de utlåt, lill handlingarne. Ånyo föredrogs StatsUtslcs d. 14 och 16 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 140, ang:de ersättning för omkostnader, i anledn. af D.D. K.K. H.H. Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Från urgamla tider har det varit häfd och lag i Sverige att enl. Konungabalken i landslagen gifva Konungen bröllopsgärd, dä Han barn Sitt, son eller dotter bortgifter. Det hade följaktligen varit Ständernas skyldighet alt betala hela förmälningskostnaden, och jag beklagar att icke Statsrådets ledamöter derom erinrat H. M. då Han förklarade Sig vilja efterskänka 210,130 r:dr.
Representationskallet aktas derföre litet eller intet af Nationen, och Representanten uppträder snarlikt en Aktör på Scenen, applauderad eller uthvisslad, allt efter den större eller mindre tlieatraliska effect han förmår åstadkomma; betraktad så, som man fordom begapade Roms gladiatorer, slutar hans Act med uppträdet för dagen. Det är denna visshet om, att mera kallas, än vara ett Folks Ombud, som förlamar all verksamhet, och gäckeriet med det heliga Lagstiftarekallet blir derföre en styggelse för den redligt sinnade. Att undandraga sig detsamma, skulle kanske med rättvisa klandras, åtminstone innan tiden och i öppen dag liggande orsaker göra denna resignation till en pligt. 22 Den 17 Jul i i f. m. Hvad skall viii blifva resultatet af den vigtiga öfverläggning vi i dag företaga? Om Ministéren, bibehållen i Konungens och Ständernas förtroende, sedan den förlorat Nationens, fortgår på den bana Styrelsen med vågade steg beträdt, kommer sådant att hafva sin välgrundade orsak i Ständernas öfverseende. Man förespår också denna syn af en Ministére, som aldri? föråldras hvarken till * c/ sina personer eller principer. Dess qvarstående på sina platser trotsar alla skiften, Endast egen förmögenhet, eller förvärfvade pensionsfonder, synas hos en och annan väcka åtankan på nya tiders nya fordringar af en ungdomlig kraft i förening med mannaåldrens mognad och den Statsmannablick, som intränger i de nya samhällsförhållanderna, och der ser något annat, än Thronernas skimrande glans, som möjligen kan fatta ideen af Staten, grundad på sann medborgerlighet, och icke endast på undersåtligt sjelfförnekande af all annan förbindelse till samhället, än den blinda lydnadens till de magtägande.
Men jag kan förstå, att du är trött, och behöfver ro; – låtom oss derföre bägge gå till hvila. God natt! – (Haraldson går under det han stumt betraktar Birger, hvilken dyster sitter på en stol, försjunken i djupa tankar. Sedan Gubben utgått genom fonddörren, inkommer Erika hastigt, genom sidodörren.) TRETTONDE SCEN. ERIKA, BIRGER. Erika. I himlens namn! säg, hvad som kommit åt den stackars Anton? eller hvilka olyckor, J återigen i natt, ha’n föröfvat? Birger (betraktar henne först med mörka blickar) Och det frågar ni mig, Erika? (med hånlöje.) Och väntar att jag skall svara er? Erika. Var inte så förskräcklig, Birger. O, haf barmhertighet, och visa mig förtroende! Birger. Är ni då beredd att höra, hvad jag nu kan ha att förtälja er? – Ni som alltid så väl kommer ihåg pligterna mot er sjelf, (ironiskt.) tänk om ni skulle uppoffra ert lugn, för att nu få veta, hvad som i natt tilldragit sig. Erika (besinnande sig.) Beredd! – säger ni, ... nej! nej! – jag vill inte veta något. ((Hon vill skynda ut, men Birger stiger upp, tar henne i armen och leder henne häftigt fram mot ramfen.) Birger. Jo! jo! – nu skall ni veta det nu måste ni höra, hvilka gerningar, ni sjelf gifvit anledning till och hvilka skulder, ni, lika väl som jag, hädanefter måste bära. – Så vet då: att denne man, som för några timmar sedan, anropade er, om en uppoffring, för hvilken Gud i himmelen, en dag skulle belönat er denne man, som velat ge sitt lif, för att vinna ert bistånd, till en förbättrad lefnadsbana denne man, säger jag, ... (med gräslig röst) är nu mera ... en mördare! – Och denna hand, som jag, jemte ett ångerfullt hjerta, nyss ville ägna er, – hvarmed jag velat skapa er egen och min lycka denna hand, är nu sölad i blod i oskyldiga offers blod! hvilkas hämndeskri och förbannelser, oupphörligt ska’ ljuda i mina öron. Erika
Det är beklagligt, att hennes hälsotillstånd skall vara så vacklande och hennes tjänstgöring därigenom så opålitlig, men ingeu skulle väl därför vilja undvara möjligheten att då och då få höra henne och allra minst borde man väl äga r£tt att förebrå sångerskan för det hon, i förhoppning att vara nog stark att på utsatt dag kunna sjunga, när den dagen kommer, känner sig oförmögen att uppträda. En sådan förebråelse är lika enfaldig som hjärtlös. För öfrigt har Stora teaterns lyriska spellista upptagit » Trollflöjten », med en debutant, hr Lundmark, i Tammos parti, och debutanten gjorde lycka, » Wilhelm Tell », » Carmen », » Mignon », » Muraren », » Konung för en dag », » Den bergtagna&gt;, &gt;Den stumma » samt kanske ännu några andra gamla bekanta, teaterstyrelsens och allmänhetens mångåriga vänner. Likaledes liar man fått förnya bekantskapen med den uuder förra spelaret nya danska operan » Spanska studenter », i hvilken fröken Grabow öfvertagit Juanas parti, till glädje för alla vära musikälskare, utan att dessa därför underskatta förtjänsterna hos partiets förra innehafvarinna, fröken Andersson.Hr Rosén, debutanten från hösten, sjöng gendarmkaptenens parti, som hr Lange utförde i våras, och fru Edling Benitas, förut utfördt af fröken Karlsohn. Detta är hvad operan åstadkommit. Nu väntar man på - Neaga », men har väl till en aflägsen framtid uppskjutit att vänta på » Mästersångame » och » Jaguärita ». Stora teaterns dramatiska spellista har haft att uppvisa ett par föreställningar af &gt;Hamlet » samt, såsom vanligt vid jultiden, » Vermländingarne », i fall detta tal-, sångoch dansspel far räknas till den dramatiska afdelningen. Med anledning af Holbergsfesten gafs » Erasmus Montanus » några gånger på Stora teatern och öfverflvttades sedan till den Dramatiska, där » Don Ranudo de Colibrados » först öppnade fest-föreställningarna. Den kungl.
Det kan visserligen synas besynnerligt och egenkärt att, då en talare, som här upträdt, yttrat att hans ja måtte betyda lika mycket som mitt nej, jag likväl vågar tillägga mitt nej ett större vitsord än hans ja; men jag skall söka gifva skäl för deuna åsigt och öfverlemnar sedan åt Eder sjelfve, mine Hrr, att bedöma på hvilkens sida rätten är. Ordfiden i LagUtsk. har upträdt för att bestrida min åsigt och jag lägger det icke honom till last, ty det är klart att då ett förbiseende hos honom och LagUtsk. egt rum han vill söka att försvara detsamma. Jag erkänner att då jag sjelf var ledamot af LagUtsk., har jag gjort mig skyldig till samma förbiseende om det 268 Den 31 Ok t ober f. m. verkligen äfven då skulle hafva inträffat lika beskaffade fall sora detta, att nemi. Konungen först hört Högsta Domstolen öfver eli lagförslag och sedan aflemnat ett annat till K. St:r. Kör detta förbiseende, torde dock jag äfvensom öfrige ledamöter af LagUtsk., med undantag af Ordfiden som under loppet af flere Riksdagar innehaft denna plats och således väl någon gång bordt fästa upmärksamhet vid förhållandet, kunna åberopa till ursäkt, att vi icke kunde föreställa oss möjligheten deraf att ett Högsta Domstolens yttrande åberopas i en Kongl. Propos., då detta yttrande icke afser det förslag som framställes till R. St:r utan ett helt annat. Jag har åberopat 87 g Reg:sF:n hvilken innehåller att Konungen skall öfver lagförslag höra StatsRådets och Högsta Domstolens ledamöter och derefter afgifna förslag till R. St:r. Just.Kanslern har gått mig tillhanda genom att åberopa en § som gör saken ännu tydligare nemi. 27 § Riksd:sOrdn:n, ty den säger att Konungen skall höra Högsta Domstolen öfver den Propos., som afgifves. Den lyder nemi. så: »jemte alla Propos:r ifrån Konungen till R.
Vid hvarje datum eller factum, som (utvärtes eller invärtes) möter oss, infinner sig först, såsom minimum, den enkla iakttagelsen ”Detta”; derpå följer, såsom medium, det gifnas urskillnad eller bedömmande ”Detta är Detta”; derefter, såsom maximum, det gifnas värderande ”Detta är så till vida Detta” (emedan ingenting verkligt gifves, som icke är verkligt blott medelst sin egenskap att vara ett visst sätt och vis): men värderandets momenter äro just de samma, som viljandets momenter; af den orsak, att värderandet är blott så långt något realiter verkställdt, som det är ett actualt, ett handlande, eller som genom beslut till handling försätter sig i verk. Viljans ”frihet” härvid, som af så mången sättes i ett blott arbitrium, eller i godtycke, i blind utöfning af allahanda mer eller mindre passionerade hugskotts-nycker, består tvärtom i den genom klar insigt öppnade möjligheten, att alltid vilja endast och allenast det Nödvändiga, Goda, Heliga, Gudomliga. (All annan vilja är en blott skenvilja, grundad på okunnighet om det Sanna och Rätta, eller åtminstone om dess rigtiga proportioner i gifna särskilda fall; ett fantastiskt begär eller uppsåt, – vare sig af yrande lidelse, eller af abstract välmening).
De inkommo med den vanliga, trötta minen, vissa om att löftet, som förut gifvits, men ej hållits, äfven denna gång skulle gå om intet; — men när de så hade penningarne i sina händer, ömsom skrattade och ömsom gräto de af glädje, liksom barn, försäkrande, att så mycket penningar hade ej på en gång funnits i det tarfliga hemmet. De mest storartade framsteg i uppfinningsförmåga, skicklighet, flit och ihärdighet gjordes sedermera, hela fabriken höjdes, och det konstaterades, att en kvinna, som åtnjöt procent af fabrikens inkomst, var i stånd att bringa ett nyss eländigt hem in i ett efter förhållandena godt välstånd. Äfven som gift hade hon samma rättighet. Så långt korrespondenten, som meddelat detta i afsikt, att vederbörande i vårt eget land ville, om möjligt, äfven härstädes söka vidtaga anordningar i samma riktning. Se vi oss här hemma omkring här och där, så finna vi visserligen, att idéen delvis ej ä r alldeles ny. Våra kvinliga biträ- den t. ex. i de större manufakturaffärerna erhålla i särskilda fall viss procent af hvad de sälja. Den, som skrifver dessa rader, känner personligen en kvinna i manufakturaffär med dylik förmån, förutom den fixa lönen. Äfven i andra branscher torde dylika fall finnas, men tvifvelsutan återstår oändligt mycket att göra i denna fråga, som, därest den rätt fattas och tillämpas, skall bidraga till att fylla klyftan emellan arbetsgifvare och arbetstagare, samtidigt som grunden lägges till ett allmännare social! välstånd och till ett lefnadsmodigt arbete, som mer och mer förenas i gemensamt intresse; sist, men icke minst, bör den kunna verka, att vi måhända k o m m a till en tid, då kvinnan kan påräkna s a m m a betalning som mannen för s a m m a arbete, därest skickligheten är lika. Ebon Hoi. Några ord om lektyr. ty k k kan man icke disputera — denna sentens är gammal som gatan och förekommer i alla lands ordspråksliteratur. Den gamla satsen tål dock vid litet jämkning.
Under förenämnde 28 år utgår den enligt ofvanstående punkt påförde nya grundskatt till ränta och amortering af den löseskilling för skattebidraget, som Staten medelst Riksgälds Contoret utger i obligationer med fyra procents löpande ränta till den skattskyldige, hvarefter den försvinner. 4. Stats-obligationen uträknas till ett sådant belopp, som svarar mot årliga skatten, så likväl, att deraf både ränta och två procents amortisement kan godtgöras. >4 Stats-Ulskotlets Utlåtande, TV.o 5. Då det sålunda bildade fondsystem bar sin ovilkorliga säkerhet i dea privilegierade jordens egna grund-ränta, må det aldrig kunna förblandas med förvaltningen för andra möjligen framdeles beslutade Slats-papper, hvilka kunde hvila på annan grund och säkerhet. 6. Ett Creditiv anvisas på Rikets Ständers Bank till anlitande för tillfälligt behof att omsätta dessa papper. 7. Af det belopp, sorn sålunda återkommer till Riksgälds-Contoret, skall ett capital, motsvarande årliga amorteringen, innehållas och annulleras, öfver hvars iagttagande det tillkommer Stats-Revisionen att vaka. 8. Det åligger Riksgälds-Contoret att mot Credit-sedlar på större och 'minvalörer inväxla obligationerne för att befria Allmänheten från behof att sinsemellan uppgöra ränte-liqviden och vid växelbrist skaffa handeln och Banken tillgång till sådane papper. Sistnämnde åtgärd bör dock med varsamhet utöfvas, så att obligationerne helst circulera inom landet. Dessa credit-sedlar skilja sig från de hittills vanliga deri att Riksgälds-Contoret förbehåller sig att infria sedlen med Stats-obligationer, löpande med fyra procents ränta, som utgår af skattejemnings-fonden eller med motsvarande Bauco-sedlar efter godtfinnande. 9. Alla medel, som för på nytt utgifne Stats-obligationer inflyta i Riksgälds Contoret, vare sig i Credit-sedlar eller Banco, förblifva hvilande i cassa-kistan, till dess nya obligationer åter erbjudas. 10. Den räntevinst, som tillfaller Riksgälds-Contoret under obligationernes hvilotid derstädes, utgör i första rummet tillgång till ersättande af förvaltningskostnader.
Re visorernas berättelse innehåller i afseende å förevarande ämne hufvudsakligen, att sedan Kreditföreningen beredt sig tillfälle att få sina vexlar i Hamburg accepterade, oell Bankens Vexel-deputerade med kännedom derom, att dessa vexlar grundade sig på fullgoda säkerheter, efter en kurs af 127 sk. uppköpt af nämnde å 90 d. d. ställda vexlar, under de 3 första dagarne, då köpen skedde, ett sam manräknadt belopp af 1,333,000 Mark Hamb. Banko, hvilken åtgärd Fullmägtige, vid Deputerades den 3 December derom gjorda anmälan, ansett sig icke kunna annat än godkänna, samt Deputerade vidare den 10 i samma månad — jemte anmälan, att de efter förenämnde kurs och å enahanda tid ytterligare uppköpt Kreditföreningens vexlar för 730,000 Mark — hos Fullmägtige hemställt, huruvida och till hvad belopp köpen finge fortsättas; så hade Fullmägtige i anledning häraf sig utlåtit, att då genom vexelköpen Bankens sedelstock ökades, utan alt åtminstone förr än efter viss tids förlopp motsvarande metallisk valuta blefve tillgänglig, och denna tillökning i utelöpande sedlar i sin mån kunde bidraga till att underlätta de Banko-Utskottets Berättelse JYi 6- 11 större silfveruttag från Banken, som, derest ej förändrade förhållanden mellankomma, med sannolikhet vore att emotse vid sjöfartens början följande år, så kunde, om frågan betraktades endast från synpunkten af metalliska kassans ställning och sedelstockens förhållande, en fortsättning af vexelköpen under dåvarande omständigheter visserligen mola åtskilliga betänkligheter, i synnerhet om vexlarnes förfallotider allt för långt framflyttades; Men enär, å andra sidan, förekomma, att
Cronhjelm, utan ock att flera andra stora makter i detta Hus, t. o. m. Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig emot mig, som yrkade, att l:sta punkten i Utsk:s betänk, mätte bifallas och de öfriga delarne deraf punktvis föredragas. Jag dukade under, såsom naturligt var, men sakernas inneboende kraft förblef på min sida, och följden har i dag visat sig; ty utan att jag yttrat eli ord har den första punkten, som då med stort buller förkastades, nu helt stilla blifvit af R. o. Ad. på Hr Gr. o. Landtnäs propos. bifallen; och Gr. Cronhjelm, som då förhindrade Ståndet att punktvis behandla sakerna, har nu sjelf dragit försorg att underställa R. o. Ad:s pröfning de särskilda punkter, som då förbigingos. Delta är sakernas egen inneboende kraft; den bör uppmuntra en hvar, som kommer att befinna sig i en lika ofördelaktig ställning som jag, att icke misströsta, så länge han har en sådan makt på sin sida. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om han icke orätt fattat Hr von Hartmansdorffs yttrande, hade Hr von Hartmansdorff tillkännagifvit, alt första punkten af Ulsk:s betänk., som af R. o. Ad. blef afslagen, då detta ämne första gången förevar, nu i dag hade på 11. Ex. propos. blifvit af R. o. Ad. bifallen. Hade II. Ex. härvid ej hört orätt, syntes det hafva undfallit Hr von Hartmansdorff, hvilka stora olikheter förefunnos emellan Utsk-.s tillstyrkanden i detta mern., och det föreg:de betänk., ty flera meningar, som efter H. Exas åsigt voro af väsendtlig betydelse, hade blifvit uteslutne i Utsk:s sednare tillstyrkande. Gr. Cronhjelm:
429 derj eller den personliga \ som Bankören erbjuder, eller den vidsträckta men obestämda säkerhet , hvarpå Statspappers-crediten grundar sig. Jemväl de handlande skulle med tiden ega fördel deraf. Flera slag af värden skulle erhålla en allmännare gångbarhet, och möjligtvis kunde förbindelser, garanterade af flera, i sådant ändamål förenade fastighets-egare, hvilka alltid sökt samvetsgrannt bibehålla det förtroende de förvärfvat sig, en gång, om ej förr, åtminsto ne då, när erfarenheten hunnit skingra äfven de enfalldigas godtrogna villor — blifva icke mindre eftersökte än de, af oförutsedde händelser, till sitt värde beroende stats-papper. Andamålet med denna framställning har va-j rit att ådagalägga , att det icke är blott medlidandet med de nu så högt skuldsatte jordbrukarne, som bör anses vara enda driffjädern för Lagstiftarens verksamhet. Sjelfva sakens natur påkallar den; och det allmänna kommer att ega nytta deraf. Under loppet af det sistförflutna halfva århundradet hafva också, dylika anstalter för underlättandet af fastighets-egares credit, blifvit införda uti alla Germaniska stater i den mån som de till Feodal-systemet hörande inrättningar afskaffats , och hvad som är särdeles märkvärdigt, _ deras tillkomst visar sig i omvändt förhållande emot det fordna Systemets stränghet. Konung Fredric II i Preussen gaf första efterdömet. Det var väl omedelbart efter ett förstörande krig, som fastighets-credit-systemet infördes; men deraf må slutas att han icke i andra förhållanden hade handlat på lika sätt. 430 Betänkande om Rikets Ptnninge-Verk. Fredrics efterträdare på Thronen införde samma system i de provincer, hvilka efter Fredrics död förvärfvades åt monarchien. Österrike har följt Preussens efterdöme, och helt nyligen har, vid Bayerska Ständernes sammankomst, en ny Hypotheks-ordning blifvit antagen, grundad på principerna af panternas specialisering och af ett Öppet framläggande af den lånsökandes förmögenhets-tillstånd.
– Käringen är icke hemma, sade länsmannen med lättadt hjerta. – Käre bror, vi få gå härifrån med oförrättadt ärende. – Nej, sade Suenonius, – jag ser inga spår, som leda från stugan, men väl spår, som leda just hit till dörren. Hexan är hemma. – Anamma en sådan skarpsynthet! tänkte länsmannen och ansåg nu tiden inne att börja mumla sin bekanta besvärjelseformel: ”Jöns är mitt namn” &c. Suenonius gick nu till kojans enda fönster, i hvilket de flesta hornskifvor 13 voro söndriga och hålen tillstoppade med trasor. Han utryckte en dylik trasa och spejade in genom hålet. – Hon är hemma, sade han i segerton. – ”Mörkrets furste, flykten tag! mumlade länsmannen. Suenonius började åter bulta på dörren. Men Karin tycktes icke hågad att emottaga besök. Prestens slag genljöd i rummet innanför, men gumman förhöll sig tyst och stilla. Nu kunde Suenonius icke längre tygla sin otålighet. Han sparkade upp dörren och gick eller snarare kröp in i det låga kyffet. Länsmannen följde honom, såsom ångren följer en förhastad gerning. En usel säng, ett haltande bord, en sågkubb, som tjenade till pall, en vattenbalja och en spinnrock utgjorde kyffets möblering. I spiseln satt en katt, som med gnistrande ögon betraktade de inträdande. Men dessa bohagsting hann ingen af de objudna gästerna att taga i ögonsigte. Deras uppmärksamhet riktades genast på kojans egarinna, som låg på golfvet med hufvudet lutadt mot spiselmuren. Tunga andedrag vittnade, att gumman sof. Uttrycket i hennes af ålderdom och svält förhärjade ansigte var spöklikt. De grå hårtestarne lågo nedåt pannan, ögonen voro öppna, men vridna så i sina gropar, att endast hvitögat var synligt. Länsmannen ryggade tillbaka vid denna ohyggliga anblick. Sjelfve Suenonius kände en rysning. Men han repade hastigt mod och ropade: – Se, se! Se blott hvad som ligger bredvid henne! – En ugnsopa!
Det ligger sekler emellan det öfvermått af population, som finnes pä vissa andra ställen, och den brist som existerar hos oss; och det beror endast pä oss sjelfva att afhjelpa det, och att med så mänga andra länders erfarenhet för ögonen, söka att så ordna sakerna att vi ej dermed begå de misstag, som der ägt rum. Då jag underd. lill H. M. ingick med min petition, hade jag ock redan derföre på förhand, så vidt mig möjligt varit, öfverlänkt de olika riktniugarne af blifvande jernvägar, och anhöll äfven om octroij för eli vida större antal jernvägar, än jag någonsin kunde hoppas eller förmoda alt i min lifstid få se utförda; och detta ingalunda af orsak, att kompaniet utaf snikenhet ville gapa öfver mera än det kunde svälja, utan just för alt från och med första början genom framläggandet af en ordentlig plan i dess helhet, förekomma de misstag och förluster, som i andra länder inträffat derigenom att företagen blifvit planlöst påbörjade och ofta öfvergätt till partisaker. Om man genomläser min petition lill K. M. skall man äfven finna, att jag deruti föreslagit, att Staten skulle utöfva en fullständig kontroll, öfver såväl sjelfva anläggningen af jernvägarne, som deras riktning och framlida tillvaro. Deruti säges lydeligen att K. M. Den 29 J uli f. m. 315 skall sanctionera reglementet och deruti ligger Sfven svaret på Gr. Anckarsvärds anmärkn., att planerna ej anun äro genomgångna. De behöfva ej genotngås förr än de skola sanctioneras af K. M. Likaså är det roed den anmärkn., som blifvit gjord deremot, att Kammar-CoH. ej blifvit hördi med afseende på kronans jord, som skulle beviljas. Det kan ju finnas nödigt att af en eller annan orsak förändra riktningen af sjelfva linien; och dä skulle allt det arbete, som i sistnämnde hänseende blifvit nedlagt hafva skett förgäfves. Det skulle dessutom då hafva blifvit nödvändigt att uppskjuta arbetet till nästa riksdag, och sä lörhända från riksdag lill riksdag, så att det aldrig blifvit färdigt.