Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. hafva vid denna riksdag ganska välbetänkt afslagit alla ansökningar derom och derigenom hoppas jag, att den öfvertygelse hos menigheten skall befästas, att någon afskrifning icke vidare ifrågakommer, hvaraf följden torde blifva att hvarje hemmansägare noga beräknar sin förmåga att betala innan han uppger sitt behof. Men. då man sålunda strängt vidblifver denna princip, är det också å andra sidan nödvändigt, att medel finnas för undsättning utan äterbetalningsskyldighet. Frih. Cederström har ansett att Frih. von Kraemer bevisat motsatsen mot hvad han velat bevisa, derigenom att han upplyst, att undsättningsmedel utan återbetalningsskyldighet användts vid uppköp af rudimaterier i och för de fattigas sysselsättande och att arbetsprodukten sedermera försålts. Frih. Cederström har trott alt det missbruk dermed kunnat ega rum, att dessa medel blifvit (ill fattigförsörjningen använde under en tid då försam lingen icke deraf varit, i behof. Jag tror icke att förhållandet varit sådant, ty under loppet af missväxtåret och det derpå följande, hvarunder behofvet naturligtvis varit mest kännbart, har det omtaldta uppköpet af rudimaterier och försäljandet af arbetsprodukter merendels flere gånger om ägt rum. Naturligtvis sker en sådan försäljning med förlust för hvarje gång. De personer hvilkas arbets produkter uppköpas äro först och främst så behöfvande och vidare ofta så kroppsligt svage att det arbete dc lemna alldeles icke motsvarar hvad de i och för sitt lifsuppehälle behöfva. Således torde detta säl t att bispringa de nödställde böra bibehållas. Hvad Hr von Hohenhausens anmärkn. beträffar, sä har jag redan tagit mig friheten att besvara den. Jag ber att nu ytterligare fä fästa uppmärksamheten derpå att om här skulle föreskrifvas att undsättningskomitéer alltid skulle bildas för medlens handhafvande och utdelande, 574 Den 8 Juli. så skulle ju sådant också nödvändigt äga rum då mera partiella missväxter inträffa. Jag tar tiil exempel alt en liagelskada inträffat i en by. Om då K. M. finner olyckan vara så stor, att
I Norrige brukas en sådan omtryckning, som den Utskotten nu föreslagit; och jag för min del anser en dylik anstalt vara af så mycken vigt och nytta, att jag i .illo tillstyrker bifall å Utskottens Utlåtanr e. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: De olägenheter, som uppkommit genom det hittills öfliga sätt att partielt ändra författningar, äro så stora, att jag tror det man må göra betydliga uppoffringar för att slippa dem. Jag hemställer Lill hvar och en, som tittat sig Den 14 Augusti c. tn. 169 aldrig så litet om i våra Författningar, huru obehagligt clet är alt hänvisas fran den ena Författningen tili den andra, och att finna, huru Författningar blifvit styckevis upphäfde; och dessa stycken sedermera styckevis åter upplifvade, 0. s. v. ända till nästan oändelighet,. När man öfverskådar Förfultningarnes innehåll i något visst ämne, tyckas föreskrifterna kräla om hvarandra, likasom i en myrstack; och jag tror att om förslaget medför obehag för dem, som skola göra bruk af Förfaltningarue, är det så tnycket bättre; emedan dessa då torde ledsna vid alt göra ändringar utan i högst, trängande mål. Af allt öfverflöd vi hafva, är öfverflödet af Författningar det förderfligaste. Om de minskades, vore således äfven derigenom ett stort ändamål vunnit. Jag tillstyrker derföre bifall å Utlåtandet, Herr Tham, Wolrath: Jag delar fullkomligt Motionairens tanka, och instämmer äfvenledes uti Utskottens beslut, åsyftande omtryckning af ändrade Författningar, hvilka icke eljest kunna rätt förstås knappt af Domare och Embetsman, långt mindre af parter i allmänhet. Mig synes dock, aft ordet Lag kunde utgå utur tillstyrkandet, emedan, om en eller annan §. af allmänna Lagen ändras, det icke vore rätt alt omtrycka hela Lagboken. Enär för öfrigt hela frågan i alla fall är ett önskniligsrnål, hvarå Kongl, Maj:t kan fästa det afseende *7°
Skjutsningsbesväret icke åtföljer all slags jord, utan att vissa, så benämnda privilegierade hemman äro derifrån undantagne, hvaruti ändring, såsom en priliminaire-åtgärd, äfven blifvit påstådd af Riksdagsmannen Wessing’, så, ehuru icke Utskottet anser sig kunna detta, såsom privilegii-mål, directe upptaga, bör det likväl fästa uppmärksamheten derpå, att denna åsigt icke heller hänför frågan mera till det ena, än det andra Ståndet, så vida, enligt hvad ofvan är anfördt, detta privilegium icke afser ägaren, utan sjelfva hemmanet. Att åter rubba en sådan jordens uråldriga natur, hvarigenom olika onera blifvit olika hemman älagde, skulle i detta, ej 730 Betv. och Ekon. Utsk. Bctlinkanäen. mindre än i alla andra sådana hänseenden, vara högst vådeligt för, äganderätten och den säkerhet, hvarje enskild, såsom dess första fordran af sa mhälls-inrättningen, äskar att finna orubbelig. Det torde vara lika farligt för allmänna säkerhetens bestånd, att beröfva någon de förmoner, hvarunder han, med derefter afpassad köpeskilling, sin egendom innehafver, som att befria någon ifrån, och på andra öfverflytta de skyldigheter, han s eif genom fritt val iklädt sig vid inköp af det hemman, hvars jord han gagnar. Sedan Utskottet, dertill uppmanadt af de inkomna Memorialens vidt omfattande fram* ställningar, således sökt afleda de frågor, hvil: a bortblanda sjelfva hufvudsaken eller åtminstone gifva öfverlag gningarne derom en orätt rigtning 5 så hillver det sökta resultatet, att skjutsningsbesväret är ett onus, som allestädes tillhörer jorden på landet, och äfven i Städerna, der jord finnes, eljer dett borgerliga rörelsen. Det verkelig» öfverlaggningsämnet bl ifver då, om denna tunga, i det skick den nu ar, fean förenas med jordbrukets bestånd och huruvida, samt på hvad Sätt den i thy fall bör förändras, så att landets rörelse och öfriga näringar icke deraf lida för våldsam skakning.
Beviljandet af dylik förmån, i motionen äskad till uppmuntran af Eskilstuna manufaktur, synes väl hafva för sig allt skäl, då det icke kan vara lämpligt att försvåra tillgången å redskap af ifrågavarande beskaffenhet; men som tulltjenstemännen icke kunna förutsättas i allmänhet ega den kunskap, som för urskiljande af de serskilda stenarter, hvilka finnas eller icke finnas inom landet, samt inhemska /arbeten af de förra icke torde böra heröfvas allt skydd, har Utskottet funnit sig icke kunna annorlunda understödja Herr Winges motion, än medelst hemställan, att införselstullen å »sten, all annan, ej specificerad, arbetad», må nedsättas från 15 till 10 procent af värdet. Strumpor, som nu indelas i »silkes»- med 3 Rdr, »bomulls»- med 1 R:dr 16 Strumpor. sk., »redgarns»- med 40 sk. och »andra slag» med 1 R:dr 16 sk. införselstull per skålpund, synas lämpligare böra, på sätt Herrar Rosenblad och Murén föreslagit, fördelas i helsiden, halfsiden, och andra slag, med bibehållande å helsidenstrumpor af den tull, som nu är för silkesstrumpor stadgad. För halfsidenstrumpor har Herr Rosenblad upptagit 2 R:dr och Herr Murén 1 R:dr 24 sk. införselstull per skålpund; och anser Utskottet, vid betraktande af den lull, som hittills för denna artikel utgått, Herr Rosenblads förslag böra framför Herr Moréns gifvas företrädet. Å rubriken »andra slag», som komme att omfatta de nu dels med 1 R:dr 16 sk., dels med 40 sk. tull belagda artiklar, upptager Herr Rosenblad sistnämnde belopp och Herr Murén 36 sk.; men ehuru Utskottet, lika med Herr Rosenblad, väl finner, att nu gällande införselstull å den bufvudsakligaste af dessa artiklar, bornullsstrumpor, oaktadt den vid sistlidne riksdag deri gjorda nedsättning, är allt för hög, tror dock
De, som i denna fråga förläkta en motsatt åsigt emot min, stödja sig förnämligast på den i o57:de §:n R. F. R. St:r allena förbehållna beskattningsrätten. A vår sida svara vi härtill, att beskatta icke är att upphäfva skatter, samt att grundlagen väl innehåller förbud emot att höja, men icke att minska skatter. Jo, svara våra motståndare, ett sådant förbud finnes verkligen i 61:sta §:n R. F , som stadgar, att aila bevillningsafgifter, som R. St:r sig åtagit, skola utgöras intill slutet af det år, under hvilket en ny bevillning varder fastställd. Vi deremot påstå, att denna § endast afser att bestämma den tid, för hvilken bevill - Den 25 April f. ra. 499 tiingen åtages, men icke att fastställa (Jess belopp, hvilket ännu tydligare framgår af §:ns ursprungliga lydelse, deruti det hette, att afgifterna skulle utgå i fem år. Om meningen med denna § hade varit att stadga det bevillningen skulle nödvändigt utgå till olörändradt belopp, så hade ju icke behöfts, att i 60:de §:n förbjuda dessa afgifters förhöjande. Då grundlagen vidare i sistnämnde § af statsekonomiska skäl medgifver Konungen rättighet att förhöja tullen å inkommande och utgående spanmål, hvilken tull vid den tid, då grundlagen stiftades, var den vigtigaste af alla, är det icke tänkbart, att grundlagen skulle hafva velat betaga Konungen den i politiskt afseende vida mindre farliga rättigheten, att jemväl nedsätta spanmålstullen, hvilket för det afsedda ändamålets vinnande måste vara ännu vigtigare, för att t. ex. under missvextår förekomma brist och hungersnöd, som förr icke voro så ovanliga, Men då denna rättighet att nedsätta spanmålstullen icke finnes med uttryckliga ord särskildt medgifven, så kan derföre icke uppgifvas någon annan rimlig grund, än att grundlagsstiftaren ansett Konungen ega denna rätt i fråga om alla bevillningsafgifter.
Att desse må anses berättigade undfå pension, svarande mot deras å Hof-Stalen innehafde löner i penningar, men ulan beräkning af andre förmoner såsom boningsrum, ved, ljus, utfodring för hästar eller equipage, kostpenningar m. m.; 2:0 alt den Embetseller Tjensteman härifrån dock undantages, som erhåller en högre pension på Rikets Stat, eller vid något af de Kongl, eller Fursteliga Hofven varder bibehållen eller anlagen och dervid upp - 28 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 172. bär eller undfår lika eller högre lön; men att, om lönen eller pensionen, som sålunda innehafves eller erhålles, icke uppgår lill det belopp, hvartill pensionen på Indragnings-Staten skulle sig besliga, öfverskottet får åtnjutas å sistnämnde Stat; 3:o att de Hof-Statens Embetsoch Tjenstemän, hvilka, efter att hafva undfått pension, sedermera erhålla ny lön eller lönförhöjning på Stat, böra af pensionen frånträda ett motsvarande belopp, men derjemte ega rättighet att, om de embetet eller tjensten sedermera frångå, få pensionen åter tillträda; 4:o att af IIof-F.unlimret de, som förut åtnjuta motsvarande eller högre pensioner å de på Rikets Indragnings-Slat öfverflyttade förre Kongl, eller Furstliga Hof-Stater, eller bibehållas eller sedermera antagas vid de Kongl, eller Furstliga Hofven, icke må åtnjuta ifråga varande pension till .större del, än den samma kan öfverstiga hvad de förut innehafva, eller derefter erhålla i lön eller pension; För IIof-Stats-Betf eningen: 5:o att den, som tjent 20 år må, ulan afseende på lefnadsåren, uppföras till åtnjutande af fulla lönen att uppbäras såsom pension; 6:0 alt den, som uppnått en ålder af 55 år, oansedt han blott j5 år varit uti Hof-ljensten , må få tillgodonjuta enahanda förmon, eller en emot hela lönen syarande pension; 7:0 alt af denna Betjening alla, som tjent i5 år, men icke uppnått nyssnämnde ålder, må i pension undfå hälften af deras innehafde lön; samt 8:0 att af den lägre Betjeningen de, hvilka kunna räknas lill tjenstehjon eller handtlangare och icke uppnått nämnde ålder eller varit i5 år i tjenst, och hvilka efter det deras tjenstgöring vid den Kongl. IlofStaten upphör, kunna taga andra tjenster eller utvägar för sin bergning, ej må såsom Pensionärer för lifstiden belasta Slats-Verkel, utan höra endast få sig tilldelad en gratificalion,
Hr Frih. o. Landtm, afbröt här Hr Brummer, under hemställan om han icke nu aflägsnade sig nog mycket ifrån sitt ämne. Hr Brummer: Jag kan för min del ej finna det, men vill dock icke vara envis, utan anhåller alt få läsa för mig Den i3 Februari f. m. >99 sjelf det nästföljande, sorn står i sammanhang med det nyss upplästa, tills jag kommer till en ny period. Efter en kort stund fortsatte Hr Brummer uppläsningen, så lydande: Jag ber Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad. ursägta denna långa liksom digression, men jag har dermed åsyftat alt förespegla, att om Utsk:n tagit sig tid att en smula instudera sig i colonial-förvaltnings-systemet, den allmänneliga förvillelsen möjligen kunnat blifva genom sund npplysning förskingrad. Jag ber de ömtåliga och nyttkänsliga bland R. ö. Ad. rätt mycket om ursägt, att jag i en så sprittande splitter ny verld, som nutiden, vågat framsläpa så gamla och mörka ämnen. Men jag har dertill blifvit hänförd af den varma öfvertygelsen, att sanningen aldrig blir fö r ga in lil a l. Ånyo föredrogos ej mindre Exped.Utskts den 10 dennes på bordet lagda mern. N:o 3t, i anledn. af Vallöf], BorgareSt:s återremiss af Exped.Utsk:s förslag till R. St:s lind. skrifvelse N:o 147, än och samma Utsk:s likaledes den 10 dennes på hordet lagda förslag N:o 236 till R. St:s und. skrifvelse till K. M., i fråga om upphäfvande af den, genom Bergs-collegii kungörelse den 7 Febr. 1783, ål de brukande bergsmännen förbehållna lösningsrätt till fjerde parter i Fa hlu-g rufva. Den reservation Gr. af Ugglas afgifvit, och som åtföljt Exped.Utsk:s mern. N:o 3i blef äfven uppläst.
det skulle såsom grund för ifrågavarande nya indelning till rustoch soldat-håll iakttagas, att, jemte det omförmälda räntor och bidrag borde till understöd vid rustningens och roteringens utgörande utgå för så vidt som de icke komme att erfordras till ersättning åt nuvarande inqvarterings-tagare, för öfrigt skulle till en soldat-rote beräknas den egovidd och andra förmåner, som efter skattläggnings-methoden för Jemtland motsvarade fgärdemantal eller 5f tunnland skatt, men att, efter undersökning rörande hvarje hemmans godhet, dervid alla slags odlingslägenheter samt skog, fiske och andra herrligheter och inrättningar af alla slag, hvilka i hemmanens skattläggning voro mbegripne el - Stats - Utskotlels Betänkande, B':o 22. 7 ler, efter ortens skattläggnings-method, borde vid ordentlig skattläggning afses, skulle i beräkning ingå, sagde rotemantal finge ökas eller minskas i förhållande till hemmanens sämre eller bättre beskaffenhet; och som den med rustningen förenade kostnad kunde anses uppgå till dubbelt det belopp, som blifvit beräknadt för en soldat-rote, så borde ett rusthåll bestå af lika egor och förmåner, som efter ofvan anförda grunder motsvarade tvänne soldat-rotar; 5:o aj att, vid indelningens verkställande, rotarne skulle så sammansättas, att redan i skatt ingångne hemman och lägenheter komme att bilda serskilda, från de ännu icke i skatt ingångne hemmanen och lägenheterna afskilda, rotar, såvidt sådant kunde ske utan att hindra sammansättningen till hela rotar äfven af dessa sistnämnde, då de bomme att utgöra effektiv rotering, enär alltid i främsta rummet borde tillses, att framdeles, när indelningen i sin helhet komme till verkställighet;, så många fullständiga rotar sorn möjligt erhölles; b) att likaledes, så vidt med iakttagande af nyssberörda vilkor ske kunde, ännu icke i skatt ingångna roteringsskyldiga hemman och lägenheter blefve serskildt i rotar indelade; c) att om, vid verkställande af hvad i nästförestående 2:ne moment förordnats, uppkomme rotedelar, hvilka icke kunde bringas till fullständiga rotar förr, än i den mån frihetstiden för ännu icke i skatt ingångna hemman och lägenheter löpte till ända, sådana rotedelar borde, såvidt sig göra läte, förenas att interimsvis utgöra en rote, men att, der hinder deremot motte, vakansafgift,. svarande emot åliggande andel i roteringskostnaden, borde i stället påföras och sålunda använda», dels att innehafvare af annan dylik rotedel,
R:dr 25,000: och i spanmål till 16,000 tunnor, å 6 R:dr . 96,000: 121,000: 6:o Silfver-tionde, mrntarelön och slagskatt, kalkulerad vid 1845 års statsreglering till 10,000 ll:di, har utgjort i medeltal för åren 1841—45 R:dr 10,156; och b< räkningen af denna inkomst bibehålies alltså vid 10,000: 7:o Koppar-räntan: Under förutsättning, att Rikets Ständer bifalla den af Kongl. Maj:t uti särskild nådig proposition af denna dag gjorda framställning om nedsättning i den för koppartillverkningen vid stora kopparberget utgående ränta ifrån livart 10:de till hvart 30:de skeppund, emot upphörande af vissa bergslaget förunnade särskilda förmåner, samt på de skäl i Öfrigt, som finnas utvecklade uti bifogade protokoll öfver finans-ärenden för den 9 innevarande månad, föreslår Kongl. Maj:t koppar-afradens beräkning till 220 skeppund, med ett värde, efter 130 R:dr skeppundet, af 28,600: 8:o Tiondeoch hammarskattsjern: Vid sista riksdag blef, i följd af afgiftens då beslutade nedsättning lill hälften, den förstnämnda intraden, eller tionde-tack jernet, beräknad till endast 8,000 skeppund, med ett värde, efter 5 R:dr skeppundet, af 40,000 R:dr. Denna inkomst, som under åren 1841 -—44 i medeltal utgjorde 17,000 skeppund, inskränkte sig år 1845, med hvilket år nedsättningen vidtog, till 7,515 skeppund, men har deremot näsllidot år uppgått till 8,600 skeppund. Kongl.
Öfverintendents-embetets räkenskaper » 82—85. Öfverskott, statsverkets, bilagorna litt. A. och B. vid .. » 3. — anordningar å » 36—37. — liqvider om dito » 7—8. Öfverstyrelsens för stuterierna räkenskaper » 163—169. Öfverståthållare-embetets Kanslis dito » 170. — depositionsräkriin - gar » 170—171. — räkning för Kro nans hus i Stockholm Utlåtandena. 317, 318. 319—321. 286—290. 263. 243—245. 304. — RIKETS HÖGLOFT, STÄNDERS REVISORERS It E It Ä T T E L 8 E angående den år 1855 förrättade granskning af de under Kongl. Maj:ls oell Mikels Kommersekollegium ställda fonder och medel; jemte kongl, kommerse-kollegii, i anledning af denna Berättelse, afgifna underdåniga Utlåtande. STOCKHOLM, TRYCKT IIOS ERIC WESTRELL, 1836. - Undertecknade, af Riks-stånden till Stats-, Rankooch Riksgälds-verkens öfverseende valde Revisorer, få härmedelst, i enlighet med gällande föreskrift, till Rikets Ständer afgifva berättelse, angående den af oss, i nämnde egenskap, verkställda granskning af redogörelserna för och förvaltningen af följande, under Kongl. Maj:ts och Rikets Kommersekoliegii förvaltning ställda, fonder och medel, nemligen: Manufaktur-diskont-fonden, gamla och nya Ull-diskont-fonderna, Manufaktur-, Extra licent-, Tulloch Konfiskationssamt Eskilstuna fristads-medlen, äfvensom de särskilda anslagen till godtgörande af Svenska och Norska' Konsulers förskott, dels för nödstäldt Svenskt sjöfolks, dels för andra medellöse Svenskars och Norrmäns underhåll och hemförskaffande.
Sunda Den 17 Octo lier f. m. 357 förnuftet säger eljest, att den del af en fond, sorn ligger obegagnad, bör äfven utsläppas, då liela fonden, etil. Ständernes beslut, var ämnad att utsläppas. Jag förnyar min begäran om propos. till bifall å betänkandet. Frih. Stjernstedt: Jag fruktar för alt, örn de betänkligheter, som af Gr. Frölich och Hr Mannerskantz blifvit framkastade, skulle upptagas till pröfning, Lomme de alt leda oss in i en alltför vidlyftig discussion, som egentligen icke utgör föremål för denna öfverläggning. Vi skulle nemi. komma alt öfverlägga om grunderna för bankens lånerörelse i allmänhet och fördelarna af de olika lånegrenarna samt luiru stor discontbelåningen borde vara. Vi hafva ej nu lill hands de handlingar, hvarpå omdömena i dessa fall böra grundas; men efter fråga derom blifvit väckt, anser jag mig böra yttra, alt, efter hvad jag tror mig kunna förutse, så blir det nödvändigt att öka fonden för allmänna disconten, emedan jag tror, att banken kommer alt få så stora fonder, att den måste söka göra dem fruktbara på det ena eller andra sättet, utan afseende på om delta sätt skulle kunna anses mer eller mindre rationell. Hr Rosenblad: 1 anledn. af Gr. Frölichs sisla yttrande, anhåller jag att få återkalla i hans minne det historiska af tilldragelsen rör:de delta ämne. Det är icke Baucodiseonten, som tillåtit sig att anticipera på BancoUlsk:s tillhörande kall alt tillstyrka hvad omständigheterna kunna fordra. Det ar ieke Banco-disconten , som begärt understödet. Förhållandet är sådant, att sedan Ilr ord förin i BancoUtsk. erhållit kännedom om den kungörelse, som vändig att meddela allmänheten , alt nemi. under den återstående delen of delta år icke kunna bevilja några nya lån, och Hr ordform funnit, att en sådan kungörelse kunde väcka oro hos allmänheten; så lät Hr ordform inkalla en af <1 iscoulens commissarie!’, för ali göra sig oflicielt underrättad om förhållandet.
Den erfarenhet, som dc redan för trafik öppnade stambanorna lemnat, i afseende på rörelsens storlek och utveckling, tyckes icke heller jäfva den förhoppning man hyser, att jernvägarnes rörelse på samina sätt skall tilltaga; sålunda har å södra stambanan, som under år 1857 endast var trafikerad mellan Malmö och Lund, eller l.j mil, transporterats 155,433 passagerare och 313,703 centner gods, som gör, i jemt tal per medium, 426 passagerare och 1,045 centner gods om dagen. År 1858, då banan från årets början var öppnad 2,\ mil samt från den 4 Oktober 5 mil, hafva derå transporterats 220,847 passagerare och 381,901 centner gods, som per medium gör 605 passagerare och 1,273 centner gods per dag. År 1859, då banan den 18 Juli utsträcktes ytterligare 1.40 mil, har trafiken utgjorts af 291,585 passagerare och 705,899 centner gods, som i medeltal per dag Bih. till II. St. (Det torde böra anmärkas, att passagerarnes kostnadsfria bagage häri icke är inbegripet). Passagerare-antalet bar under sistnämnde år varit emellan 36,000 och 20,000, samt godset emellan 90,000 och 50,000 centner per månad. Likasom karakteren af vårt lands lokala förhållanden gifvit anvisning för det byggnadssätt, banans lutningar m. m., som, med afseende på framtida ekonomi och säkerhet borde antagas, likaså måste beskaffenheten af vår rörelse, det stora afståndet emellan våra hufvudsakliga handelsplatser och den efter årstiderna ojemna rörelsen, hafva inflytande på bestämmandet af rörelsematerielens beskaffenhet och den permanenta vägens styrka.
Så t. ex. är förhållandet med nordens ädlaste vilda djurslägte, Elgen, som är i fara att, snart sagdt, alldeles utödas och således innan kort dela samma öde som i vårt land för en mansålder eller något mera sig uppehållande’ Hjortar och Rådjur. Jag får derföre, i likhet med hvad tillförene understundom föreskrit vits, vördsamt föreslå, att dödande, förföljande eller fångande af Elg, nordens yppersta villebråd, varder under en tid af 10 år, räknade från och med år 1860, förbjudet, och att för öfverträdelse af detta förbud stadgas tredubbla böter emot hvad nu gällande författmr föreskrifva i fråga om jagt å nämnde villebråd under våren, sommaren och hösten hvarje år. 2: o. I sednare tider har i en del landsorter folket sjelft, utan inblandning eller biträde af maktens representanter, til 1 vägabragt inrättningar, som oemotsägligt förtjena en större upmärksamhet äfven ifrån representationens sida. Bland dessa intaga förliknings* komitéerue äfven ett rum. Att dessa inrättningar öfverallt uträttat mycket godt, är ett faktum, som ej kan förnekas, och innefattar, såsom jag vågar tro, detta förhållande ett bevis för en alltmera vaknande kommunalanda, hvilken måste medföra ett helsosamt och lyckobringande inflytande på hela vårt samhällslif och leda till förminskning och uphörande af den tvedrägt, split och osämja, hvilka under vexlande öden försvagat vår kraft och hvarpå, bland andra, väre egne en del domare genom förvändheten af deras aflöningssätt kunnat, der de velat, strafflöst ockra till beredande af egne pekuniära fördelar. Hvad som emellertid ganska ofta lägger hinder i vägen för en förliknings-komité att göra sina goda afsigter fruktbringande, är den menliga omständigheten, att vår lagstiftning ännu ej på något sätt legaliserat dylika inrättningars verksamhet eller lemnat i deras hand rätt till utöfning af ens den ringaste makt. Till förändring i detta förhållande tager jag mig derföre friheten föreslå att lt.