Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid vill jag äfven hafva nämnt, alt man inom vårt land år 1809 väl infört en bevilln.-förordning, som var ungefärligen fotad på grundsatsen af en inkomsttaxa eller beskattning af all slags inkomst, men utom det, att den var illa redigerad, bade den äfven det stora felet, att likasom Jacobinska Ministerens i Frankrike inkomsttaxa 1799 oafbrutit höja beskattningsprocenten i mån af förmögenhetens eller inkomstens stigande, i st. f. att den af den stora William Pitt nyss förut i England införda inkomsttaxa aldrig öfversteg en viss måttlig proc., men dels nedsatte denna, dels aldeles från taxan befriade de små inkomsterne, och sålunda på ett billigt sätt gjorde all slags förmögenhet eller inkomst, äfven den som bestod i rörliga kapitaler eller penningar, med lindring eller undantag för de små tillgångarne, skattbar under Statens behof, men ingalunda genom en tryckande beskattning dref den för industrien så vigliga kapitalförmögenheten ur landet. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Hr Rosenblad har i sin reservation yttrat samma åsigter, som jag lagt lill grund för afstyrkande af bifall till BankoUtskrs ifrågavar. betänk.; men jag måste likväl undanbedja mig ett olagligt understöd, ty enl. 20 § Riksd.Ordn. äger ingen riksdagsman, som tili riksdagen och de dervid förefallande rådslag sig i råttan tid ej inställer, makt att tala å de förut närvarrdes beslut. Hr Rosenblad har sålunda varit oberättigad till den af honom nu afgifne reservation. Uppå härefter framsläld propos. remitterades Hr Rosenblads rör:de bevillu:n nu afgifna yttrande och den derjemte atlemnade inkomsttaxan till BevillntsUtsk.
B‘-tdnh anden - huset afrappa», och , för att få enahanda utseende som det tillförene hade, alla lister och framstående partier tillika med souhassementet öljemåla*: sedermera ombyggdes irigangstrappan åt Jerntorget, Uvalfvet öfver uppfordririasVerket försågs ned nytt tak, forstufvu* golfvet i stora huset omlädes, tillika med alla rännstenar och planer omkring hela huset, »tenafvisare nedsattes för bada gaflarne samt åt södra gränden. Vid byggnad af eller reparation å BanCohusen, mäste man coqsidersra, att cfe utgöra förvaringsstäliet för Nationens och mån* ga privatas förnämsta lösa Egendom, och med afseende härpå gifva arbetet den soliditet, sorn 1 möjligaste måtto fredar emot Eldsvådor och våidsförsök, hvilken omständighet, i förening med de hinder Banquens, oafbrutet påga*nde Expedition lägger för ett skyndsammare verkställande af reparationer inom stora huset och hvilka af sådan anledning sorn oftast måste verkställa* på heigedagar samt om nätteine, gör att Banquens byggnadskostnad skall alltid blifva drygare än den, sorn åtgår till lika företag vid privata byggnader. Med någorlunda kännedom om den stora skillnad i godhet, sorn finnes hos varor i allmänhet och den verkliga nytta vid byggnader, sorn materialier och handtverks arbeten af bättre beskaffenhet medföra framför dem af sämre qualification , hvarpå Archivhusets förra tak och bjelklag lemnat öfvertygande bevis , har jag, vid beting och emottagande af handt - Banco-Utskottets Betankanden.
På sådana grunder, och då härtill kommer f att Magazitis - Inrättningen , på flere or* ter inom Riket uppköpt råg af sistlidet års skörd till skäligen modererade priser och således derigenom ej kan komma att vidkännas en sä väsendtelig förlust hädanefter sorn hittills å undsättningen till Stockholms Städ, hafva Riksens Ständer beslutit, att denna undsättning må fortfara och med Maj månads ingång ökas till 2000 Tunnor råg i månaden eller det parti, hvarmed Bagarne blifvit försträckte , efter hittills bestämdt pris å 8 R:d Banko Tunnan oriad, eller g R.d Banko Tunnan riad, råg; dock att dessa utlefvereringar från Magazins - Inrättningens härvarande förtåd alldeles upphöra med nästinstundande Augusti månads utgång, då säd af innevarande års blifvande skörd är att förvänta ; Hvilket allt Riksens Ständer till svar å den Nådiga Propositionen i underdånighet få meddela. Riksens Ständer framhärda SCc, N:r 141, Uppl. oell godk, hos Samt], Riks-Stånden d. 23 Maj 1818, Riksens Ständers underd. Skrifvelse om Tatemäns - Tafflarnes indragande. Riksens Ständer hafva , i anledning af der - Underdåniga Skrifveher. 3° 3 öln vackt fråga, beslutit, att Taleman» - Tafflarfie vid denna Riksdag nu skola indragas och en. dast godfgöras kostnaden till Stånds - klubbarne Samt öfrige oumgängelige utgifter för den Representation , som af Herr Ear.dtmarskalken och Talemannen måsle iakttagas ; Om verkställighet af hvilken sistnämnde utbetalning utaf Riksdagskostnads-Summan Riksens Ständer i underdånighet anhålla , att Eder Kongl. Maj:t i öfverensstämmelse härmed täckes utfärda Dess Nådiga Be» fällning. Riksens Ständer framhärda Scc. N:r i4a. Uppl. och godk. hos Samtl. Hiks-St§nderi d. 2.3 Maj 1818 Riksens Ständers anderd.
När Föreståndare för UtredningsContoiren kro utsedde, bora Discont - Verkens Cässa-Behäl 1 ningar, Lån - Document samt Böcker, Räkenskaper, Protocol! och öfrige Handlingar, efter ordentlige in duplo uppiättade Inventerings - Instrument, af Directeureme till Förestandarne öfverlennäs; — ankommandes det på Fullmägtige, att så väl bestämma tiden härtill, som hvad i öfrigt skall iakttagas. Då detta Reglemente endast innefattar de allmänna grunderne för Utredningen af Götha* Canal Bolags samt Malmö och Götheborgs Discont-Inrättningar, förvänta sig Riksens, Ständer, att, vid oförutsedde inträffande händelser, Fullmägtige, genom egen rådighet, fylla bxisten af speciella föreskrifter, men alltid i öfverens* stämmelse med detta Reglemente. Granskning af Filial - Discontérnes Utredning vid Riksgälds - Contoiret förrättas af de Revisorer, hvilka till Stats-, Bancooell Riksgälds-Verkens öfverseende förordnas. ' Dessutom skola Utrednings - Contoirens i Götheborg och Malmö förvaltning hvarje år undergå granskning af den elier de. Personer, sorn härtill af Fullmägtige utses; Vid hvilka Revisioner Actie-ägprne må, om de det åstunda, hafva ett Ombud, för att inhämta känue - 1978 Staisoch Banko-Utskottens Betänk anden. dom af förhällandet, men hvilket Ombud icke far de taga i Besluten. Slockholm etc. etc. Utdrag af Protocollet hållet hos R'kets Häglof. Ständers sammansatta Stutsoch Banco - Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 26 Junti 1818. X Ierr Presidenten nr., rn. Friherre T Virsén åberopade dess till Finance-Beredningens Proto. coll afletnnade serskildta anförande, hvilket nu upplästes sä lydande: ”Sedan Höglofl.
Ej blott svenska, utan äfven latinska och grekiska skådespel hafva vid läroverken brukat uppföras; men för reformationstidens andlige och skolmän var det af särskilt vigt att odla det svenska skådespelet, enär ensamt detta kunde som ett, om ock underordnadt, medel befordra det stora religiöst-didaktiska ändamålet, hvilket åter det latinska icke förmådde. Lärde kyrkan numera, att till himlen finnas inga genvägar, att saligheten icke kan köpas för penningar, pilgrimsfärder, späkningar eller ens för goda verk, utan att dertill fordras en inre, en sinnets förändring, samt att kampen för det eviga lifvets krona är en personlig, hvilken enhvar måste utkämpa på egen hand: då tarfvades ock för enhvar kännedom om de medel, som han för ändamålets vinnande hade att använda, och salighetens kunskap blef för honom en förutsättning för hans salighets sak. Då måste ock lärarnes bemödande förnämligast gå ut på att skingra okunnighetens dimmor och utbreda en klar uppfattning af lifvets vigtigaste frågor. Derföre sökte ock reformatorerna att få i rättan dager framstälda biblens höga läror samt de på lifvet användbara föredömen, som der uppställas. Luther hade ju prisat judarna, som med sina dikter och spel afsågo att hos ungdomen inpregla Guds ord och gerningar, och han hade ur denna synpunkt föredragit dessa biblens skådespel framför hedningarnes, ehuru han på annat ställe äfven skänkt de sednare sitt bifall. Samma tankar återfinna vi hos våra reformatorer och af en bland dem närmare utvecklade i företalet till Tobie Comedia, hvilket märkliga företal så förträffligt framställer tidens anda och uppfattning af poesiens väsende. Det börjar med att anföra Mose 5:te bok, 6 Kap. 6—9 versarna, hvaruti Israels barn tillhållas att allvarligen lägga Guds ord och bud på hjertat; ”Tu skall skärpa them tinom barnom, och ther om tala, när tu sitter i titt hus eller går uppå vägen, när tu nederlägger tig eller uppstår, och skall binda them ett tecken på tine hand och skola wara tigh till en åminnelse för tin ögon och skall skrifva them på tins hus dörrträ och uppå dörrena.”
Alla de böner, som under den senaste veckan höjts till helgonen af dem, som af karnevalen väntat sig extra förtjenst eller extra nöje, hade således uppfylts. I veckor, ja, man kan säga i månader, hade Neapel beredt sig att värdigt täfla med Rom om nöjets pris. I fjorton dagar hade redan lockande, jättestora program med utförliga beskrifningar varit uppslagna på knutarne, och fick man tro dem, hade man att vänta sig underbara saker. En gammal amerikan, som i åratal vistats i Neapel och i den pension, der vi bodde, smålog visserligen medlidsamt åt min entusiasm och ryckte pa axlarne, när jag bad honom berätta mig något om de föregående årens festligheter, men gammalt folk är då nu en gång så besynnerligt, så icke var det värdt att bry sig om det. Vi hade nyss druckit kaffe, när ljudet af en sprucken trumma, en ohygglig fiol, ett par grytlock, som slogos tillsammans, och en skrällig trumpet skrämde upp oss ur vårt lugn. »Karneval», sade amerikanen lakoniskt. Utanför fönstren dansade och hoppade en neger i frack, bomullsvantar och simbyxor, i sällskap med en megära på sextio år, i hvit underkjol, guttaperchagaloscher och — muff, som hon bundit fast på hufvudet. Midt emot dem figurerade en tre alnar lång »baby», så smutsig, att man nästan förlät sjömannen, som var hennes vis à vis, att han nöp henne med en stor eldtång, som var hans vapen. Hvarför han valt en tång, kan jag omöjligt begripa, så vida icke Kajsa Vargs: »man tager», äfven här funnit sin tillämpning. En hel skock små pojkar omgaf de dansande, skrikande och tjutande, ja, som blott neapolitanska gatpojkar kunna skrika och tjuta. Vi kastade några slantar åt »artisterne» och bådo dem vara af den artigheten att aflägsna sig. Men det blef ingen lång hvila.
Ständer', vid Urtima Riksdagen i 8 12, åt Kongl Majit ofvérlernnat bestämmandet för Husbehof» brännings - til! verkningen, och densamma, efter fö re fund ne omständigheter, men i synnerhet för befarad spannmålsbrist, blifvit ömsom tillåten oell inställd, hade Lagbrytare af sådana förhållanden , skördat en icke ringa vinst, bränvinet derefter blifvit en förut o* känd handelsvara, så i gross sorn minut, och Allmogen deraf i allmänhet fatt röna den olägenheten, att sedan Bonden af behof varit nödsakad till den Handlande försälja sitt undernågra veckors lofgifven tid tillverkade ringa qvantum bränvin , hade. den förstnämnde derefter nödgats af b cdlanden dyrt återköpa det bränvin, som bonden sedermera behöfde. Till undan rödjande hvaraf Riksdagsmannen Wessing föreslagit, att tiden för Husbehofs-bränvins - bränningen ej matte inskränkas, eller att åtmindstone vissa månader af året måtte till dess idkande bestämmas, men deremot plikten, i mån af förbrytelsen, progressift ökas för elem, sorn brände med bran vinspannor af större vidd. än den tillåtna, samt att de, som.' i skogar drifva stora lönn bran neri ef, borde' med större ansvar än Backstuguhjon, hvilka uti kok5! grytor olofiigen tillverkade bränvin} beläggas. 2io, 3:0 och 4:0 Trenne från Hedervärda Bonde - Ståndet den 29 Mars remitterade Memorial j ,2:a B.
Den till Revisorerne af Riksgälds-Kontorets Ombudsman afgifna Berättelse, angående de af honom, sedan 1841 års Revision, handlagda, detta Verk rörande rättegångsoch utsökningsärender, hafva Revisorerne genomgått och dervid funnit Riksgälds-Kontorets rätt och talan i dessa mål vederbörligen iakttagen. — 55 — Hos Revisorerne hafva Herrar Fullmäktige anmält, hurusom, bland Afskrifning af de under Kommissariatets vård varande och i dess Anteckimigsböcker.Te.,1t1a“eot‘j1 införda lestamentsbevillnings-handlingar, befinnes en af Hof-Rätts vice Notarien C. Du Rietz och Sjö-Kapitenen J. Ekström undertecknad borgensförbindelse, af den 16 September i83o, for. bevil/ningen af afl. Fröken F. L. Flemings testamente till förre Kapitenen Friherre P. Cronhjelms förmån; hos hvilka Löftesmän denna bevillningsafgift icke kunnat ulbekommas, enär den erie, eller Ekström , redan för flera år tillbaka afhändt sig lifvet, hvarefter hans (Qvarlåtenskap blifvit till Borgenärerne afträdd, och den andra, vice Notarien Du Rietz, vid anställda lagsökningar funnits sakna all tillgång för infriandet af sin ingångna borgen. Vid sådant förhållande, och då den jemväl lagsökta testamentstagaren , hvilken nu nyligen aflidit å Ulriksdals Invalidinrättning, i anseende till styrkt fattigdom, ej heller kunnat sagde bevillningsafgift inbetala, hafva Herrar Fullmäktige ansett det allt hittills balanserade målet, angående denna, genom Kongl. Kammar-Rättens Utslag den i3 Februari i838, till ett belopp af 112 R:dr 4 sk. 4 rist. fastställda bevillningsafgift, desto hellre kunna och bora uti ofvanberörde Anteckningsböcker afski ifvås, som de Kommissarier, hvilka godkänt och antagit den till Riksgälds-Kontoret för densamma irigifna borgen , längesedan ur detta Verks tjenst afgått.
Då den begärdes föregafs skälet vara, att ett misstroende till CanalVerkets bestånd hade gjort att 5 ProCents obligationernas innehafvare uttogo sina penningar, och CanalDisconten således vöre nödsakad, att promt infordra betalning af sina Debitorer. För att förmå den icke göra detta, som skulle haft Svåra påföljder för de skyldiga, föreslogs detta medel att stärka crediten, och således blott på kort tid, hvil - .546 Den gX Juli e. tn. ken .sedermera verkeligen utsträcktes längre än i början var orntaldt, nämligen till Jo månader; nu sedan det stora biträde Bolaget erhållit, och hvarigenom Crediten säkerligen måtte vara stärkt, om deri någonsin kan stärkas, begär man denna Disconträttighet på längre tid. Det synes häraf, att man med detta Bolag icke kan förlita sig på ord och aftal, och måste således bruka all möjlig försigtighet då man ingår afhandlingar med detsamma. Herr Vahlman: Jag skall icke Länge upptaga tiden, men anhåller blott att med la ord få, i anledning af hvad som nu b lifvit anfördt, vördsamt underställa Ridderskapets och Adelns eget upplysta bedömande, huru nödvändigt och högst magtpåliggande det är, att Riksens Ständer vidtaga sådana matt och steg, som försäkra kommande Ständer att, oberoende af enskilda Corporationer, kunna fullgöra sina vigtigaste åligganden, nämligen att reglera Rikets pe-nningeväsende, så att hvarje Medborgare erhåller säkerhet för dess Lagligen förvärfvade egendom. Sådant har vid denna Riksdag varit omöjligt, och skall alltid blifva fruktlösa försök, sä länge man icke begränsar Disconternas utlåningsrätt genom de mest fullständiga föreskrifter. Den gr Juli e. m. För några månader sedan, då Götha CanalBolag begärte fördubblad Disconträtt i Banken, stod det knappt i Riksens Ständers magt att densamma vägra, emedan en mängd Medborgare och till och med, sorn jag da af trovärdiga män hörde påstås, hela Provinsers olycka skulle blifvit .följden af Fuksens Ständers afslag.
Den 24 Maj. lii* Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. ansåg öfverläggningen i denna del fulländad. Ropades ja. Hr Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade bifalla Utsklns förslag, alt i5 §:n borde bibehållas sådan dea lyder i nu gällande förordning. Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt nej öfverrösta! ja, begärde Hr Palmcrantz votering, och yttrade! Jag anhåller om votering, enär det förslag till stadgande, som i Utsktns förra betänk, blifvit framstäldt, innehåller en skärpning af hvad 1835 års författning uti ifrågavar. afseende stadgar, och jag för min del icke kan finna ett sådant strängare stadgande annat än på det högsta olämpligt. Hr Prytz! Någon framställning af Hr Frih. o. Landtm, är icke gjord på Utsk:ns förslag i utlåt. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. på det förslag, som det sednare betänk, innehåller och som öfverensstämma' med i835 års förordning. Hr Palmcrantz torde alltså måhända finna skäl att afstå från sin begäran örn votering. Hr von Hartmansdorff: Så vidt jag förstod Hr Palmcrantz, så önskade lian, att den nuvar. författningens ordalag mätte förblifva gällande. Då nu Hr Frih. o. Landtm, förklarat sig hafva uppfattat R. o. Adis svar såsom afslag å Hr Palmcrantz’ begäran, så lärer icke annat återstå än att votera. Men då Hr Palmcrantz, efter det han begärt votering, fått yttra sig i sak, så torde det äfven tillåtas mig alt säga några ord till svar derå. Den värde ledamoten sade, att Utsklns förslag i detta afseende inneliölle en skärpning af hvad förut stadgadt varit. Jag deremot anser, lika med Hr Plytz, att då man utfärdar en författning, bör man göra henne så tydlig som möjligt, på det att hon icke mätte föranleda misstydning.
Alltså begaf han sig vid sommarens början ut till stugan och gräsbetet, med sin lilla, hjertevarma hustru under ena armen och en stor, hvass sax, inrullad i en packe tidningar, under den andra. Utgående från en nyare tids praktiska grundsats, att man vid utflygter ur boet aldrig bör släpa blef således icke alldeles; men värre var det med gratislektionerna i franskan. Min gamle vän lär dock vid ett tillfälle af någon hemlighetsfull anledning ha talat, latin med honom, och då franska ändock alltid hade varit latin för herr agenten, konsuln för menniskoätarne, blifvande stadsfullmäktigen, riksdagsrepresentanten och riddaren, så kunde det ju komma på ett ut. Der har * ni emellertid i några spridda drag en af dessa moderna Paris-resor. Men Gud tröste mig, när jag härnäst möter hen * Apollonius Jaberg !med sig något öfverflödigt bagage, leinnade ban pennan hemma. Men i dessa dagar, då en betydelsefull valförrättning förestår, måste väl ändå något skrifvas, och omsider stöflar han in till staden, äfven nu åtföljd af sin bustru och sin sax, ty hon törs icke släppa honom, och han törs icke släppa saxen. Det kunde bli bara villervalla både i kärleken och politiken. Snart uppsökes han af herr grosshandlaren Frisk, en af den unga, intelligenta oppositionens främsta män, varmt intresserad för allmänna frågor och nitisk i sina sträfvan-den för samhällets utveckling. Han beklagar sig öfver den rättsvidriga hänsynslöshet, vederbörande återigen tillåtit sig mot valmännens flertal. Herr redaktör Yåghals instämmer, men nöjer sig icke med det. Han blåser upp sig tum för tum och utstöter de förskräckligaste hotelser mot stadens styrpinnar, så att de fattiga hårstråna resa sig på er alltid lika ödmjuke tjenares hufvud, der han som en oerfaren och djupt ovärdig medlem af redaktionen sitter och skrifver inne på byrån, men till slut börjar fundera på att i största hast retirera för att icke blifva inblandad i dessa för samtid och efterverld så ödesdigra demagogier.
Westerås stifts Konsistor!! underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper för åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådig|ste Konung! Genom nådig remiss af den 9 i denna månad, har Eders Kongl. Maj:tbeha §at anbefalla Konsistorium att afgifva underdånigt utlåtande öfver den af Kikets tänders sednast församlade Bevisorer vid granskningen af Konsistorii räkenskaper för åren 1854 och 1855 gjorda anmärkning derom, att betydliga behållningar vid de båda revisions-årens slut funnits innestående hos redogörarne för Westerås Gymnasii byggnads-kassa och Fahlu Elementar-skolas kassa; och får Konsistorium, till underdånig åtlydnad af denna nådiga befallning, med öfverlemnande af Bektorn Mag. J. F. Kindströms, i egenskap af redogörare för sistnämnda kassa, serskildt afgifna förklaring, hvad angår Westerås Gymnasii byggnads-kassa, underdånigst anföra följande: — 316 Under nämnde båda revisions-år pågingo byggnaden och inredningen af det nya läroverks-huset härstädes; och som Konsistorium för utförandet af detta byggnadsföretag måst. besluta, att indrifva alla ifrågavarande kassas tillgångar och medlen sålunda successive inflöto, hade Konsistorium, på det ej ständigt under nämnda år betydligare summor skulle komma att finnas i kassan inneliggande eller större belopp på en gång samlas, än som ansågs tillräckligt för bestridande af de dagliga utgifterna för den pågående byggnaden, redan före räkenskaps-året 1854—1855 lemna! redogöraren föreskrift, att i härvarande Privat-bank på uppoch afslcrifningsräkning insätta hvad som efter hand inflöt, så att aldrig mer än 3,000 R:dr, eller så mycket, som vore oundgängligt för de dagliga behofven, skulle finnas hos redogöraren innestående.
Den som behagal skänka nSgon upmärksamhet åt mitt förra yttrande, har utan tvifvel funnit, att detsamma just var riktadt emot Hr Sparres förslag, att orden: »som skäligen antagas må», skulle borttagas och ersättas med orden: »som af borgenär antages»: och således kan jag icke, på sätt Hr Sparre förmodat, låta mina anmärkn:r emot samma förslag falla, utan vid blifvar jag den förut af mig yttrade åsigt, att man uti ifrågav:de fall icke allenast bör hafva långifvarens eller egedomsägarens rätt i sigte, utan jemväl afse tryggandet af låntagarens eller arrendatorns rättmätiga anspråk att få tillgodonjuta den honom en gång lemnade krediten, äfvensom ej lemna åsido en medlöftesmans rätt att fordra, det ej hela ansvaret för en gifven försträcknings återgäldande öfverflyttas på honom ensam. Med anledn. af Hr Carlesons yttrande ber jag att få nämna, att då fråga om börd af en försåld egendom vid domstol förekommer, så äger domaren att pröfva, huruvida bördemannen må tillåtas att emot borgen återtaga hela den nedsatta köpeskillingen. Jag hemställer till Hr Carleson, huruvida icke öfverlemnande! af en sådan pröfningsrätt åt domaren i de flesta fall är för borgenären eller köparen vida vådligare än öfverlemnandet af pröfningen utaf en vanlig borgensförbindelses antaglighet? Jag tror ej, att man har skäl att misstänka våra domare eller Landsh:r för en sådan vårdslöshet, att de såsom vederhäftige skulle antaga personer, de der icke vore det. Jag vet ganska väl, att man t. ex. i BankoDiskonten icke fäster något egentligt afseende å s. k. vederhäftighetsbetyg, men jag tror att förhållandet måste vara annorlunda, då det är fråga om större penningebelopp, om större affärer. Jag vidblifver min åsigt, att LagUtsk.-s förslag har företräde framför det af Hr Sparre afgifna. Hr Ribbing, Arvid: De flesta af talarena, som här up stått, tyckas vara af en emot Frih.
Det syntes icke conseqvent att på samma tid, då man skärper fordringarne på embetsmännen, minska medlen till deras uppmuntran, helst då besparingen är så obetydlig, som i närvarande fall; 2:0 att inrättningen af vice Presidents-Embetet i Hof-Rätterne ej skall vara utan sin grund, emedan vanligen dertill skola blifvit utsedde de förtjente bland Hof-Rätts-Råden, hvilka tillika voro de äldste till lefnadsåren; Hof-Rätts-Råden äro referenter af mål, men vice Presidenterne äro derifrån befriade, så att de förre utarbeta och föredraga målen, men de senaBih, till R, St, Prot, i8/\.o, 8 Sami, 30 Haft, 2 Allm. Besv,- och Ekon.-Utskottets Betänkandej JV:o 117. re endast deltaga i besluten, emedan man ännu ville lyssna lill den gamles rådslag på domare-stolen i förekommande ärenden, fastän man ej mera fordrade af honom, att lian skulle lägga handen vid deras egentliga utarbetning lill föredragning; 3:o att den föreslagna högre Embels-värdighelen för Hof-Räiternes en del ledamöter skulle föranleda tili ökade anspråk på löner, helst Utskottets förslag icke vore förenadt med något förbehåll, att de högre lonerne skulle endast tillkomma de äldre ledamoterne; att den närvarande skillnaden emellan Hof-Rätts-Råd och Assessorer borde bibehållas såsom en lämplig påminnelse till de yngre ledamoterne, alt de böra ålnöjas med lägre värdighet och mindre löne-villkor, än de äldre, och att den föreslagnaförändringen vore för tidig, dä Rikets Ständer ännu icke beviljat de löneförmåner, som för Höf-Rättérne äro begärde, hvarföre i stället borde föreslås, att Rikets Ständer hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla om en förändrad organisation af Rikets Öfver-Rätter, med iakttagande af de besparingar, som kunna ske, och att Kongl. Maj:t, vid nästa Riksdag må aflåta Nådig