Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit för den i Kammar-Rättens Advokat-fiskalskontor anställde Kanslist äskat, eller 1,000 R:dr såsom lön samt 300 R:dr såsom arfvode och ersättning för renskrifning, eller tillhopa 1,300 R:dr, måtte af Rikets Ständer beviljas, dock att detta belopp törst skulle utgå sedan nuvarande innehafvaren af vice Advokat-fiskals-ljensten i nämnde kontor afgått och då de i afseende å vice Advokatfiskals-göromålen ifrågaställde förändringar komma att vidtaga. Detta förslag är af Borgareoch Bonde-stånden i allo bifallet; hvaremot Ridderskapet pph Adeln samt Preste-ståndet, med godkännande deraf i öfrigt, bestämt lönen för nämnde Kanslist, Ridderskapel och Adeln (ill 2,000 R:dr och Preste-ståndet till 1,700 R:dr. Samtelige Riks-stånden hafva således beviljat det för ifrågavarande tjensteman föreslagna arfvode af 300 R.dr. Då deremot meningarne varit delade angående beloppet af denne tjpnstemans lön, så att tvänne Riks-stånd, eller Borgareoch Bondestånden, bestämt densamma till 1,000 R:dr, Preste-ståndet lill 1,700 R:dr samt Ridd. och Adeln till 2,000 R:dr, och sistnämnda Riks-stånd alltså är ensamt om beviljandet af det belopp, som utgör skillnaden mellan de af detta Ständ och Preste-ståndet fastställda summor, hvarföre Irågan om den högsta summan måste anses hafva förfallit, får Utskottet föreslå omröstning enligt följande proposition : ”Den, sorn vill. alt den lön, hvilken efter indragning af v.
Så mycket vill jag endast säga, att inom Utsk:t var den tanken temligen allmänt rådande, att underpantsinstitutionen är absolut nödvändig, att de hittills varande flera slag af pant och lösöreköp mer än tillräckligt ådagalägga detta, samt att man således icke kunde undgå att vidtaga de lagstiftningsåtgärder, som afhjelpa detta oafvisliga behof. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propps. blef Betänk:t till Utsk:t återremitteradt. Föredrogs ånyo LagUtskrts den 3 0 sisth Juni och 4 dennes bordlagde Betänk. N:o 36, i anledn. af väckta motioner om uphäfvande eller revision af Kongl. Förordum i afs:de på handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, den 20 Nov. 1845. Hr v. Ehrenheim, Pehr Jakob: I likhet med Hr Lagerbjelke, som reserverat, sig mot detta Betänk., kau icke heller jag instämma uti LagUtsk:ts här afgifna förslag. Det synes mig nemi. vara uppenbart, att så länge utsöknings-balkens stadganden i fråga om hvad vid utmätning skall undantagas qvarstå oförän - I) en 1/ Juli. 133 drade, så bör man icke uphäfva den kontroll, sorn genom Kongl. Förordmn den 20 Nov. 1845 är stadgad. LagUtsk:t har föreställt sig att det egentligen är 1835 och 1845 års förordna, som framkallat lösöreköpen och de bedrägerier, som dermed stundom bedrifvits; men synes dervid hafva förbisett att den första af nämnde förordmr just tillkommit i följd af ett då känbart behof att reglera lösöreköpen samt att förekomma det underslef, som med stöd af Utsöknings-balkens föreskrifter redan då bedrefs i ändamål att skydda gäldenär för utmätning af hans lösörebo.
På hvad sätt skall man mjukt bröd, så att det icke m ö g l a r? förvara Kristin S. Svar. Doppa en björkqvast i sirapsvatten och häng upp den i kötestaket. På qvällen, dä flugorna sitta stilla, doppar man ned qvasten i vatten och dränker alla flugor, som satt sig på den. Detta enkla sätt har jag lärt alla mina kokerskor, men ingen har försökt det. Koligt om någon annan ville försöka detta och se om det är af nytta. Plats i familj önskas af en ung flicka att gå frun till h ä n d a. Ä r nå- got van v i d klädsömnad. (G. GlOOxl) Syster E. hade bort lerana litet noggrann are upplysningar om sin systers helsotillstånd. Under antagande, att hennes hosta ej beror pä något svårare bröstlidande — nå- got som ej utan undersökning t a n afgöras — synes det oss emellertid sannolikast, att h e n - nes onda består i blodbrist, hvarför vi vilja tillråda clen behandling, som föreskrifvits Sigrid i n:o 7. O m något underlifslidande föreligger, är oss naturligtvis omöjligt att m e d säkerhet afgöra, men sannolikt synes det oss e j; något oroande ligger åtminstone ej i det förhällande, som tyckes gifva er anledning att tänka derpå. hållande vända sig till förut uppgifven läkare. Så m y c k e t tro vi oss dock kunna säga, att behandlingen tar några veckor i anspråk, om den » större ytan » är t. ex. Medel, som allmänheten kallar » blodrenande », känna läkarne icke, och således kunna vi dit ej heller räkna Carlsbadervatten, lika mycket eller lika litet som något annat medel. Detta vatten har j u sin egentliga användning vid behandling af digestionsorganens sjukdomar, och torde väl näppeligen vara att förorda för er » allmänna svaghet », åtminstone ej direkt för denna. V i veta j u ej närmare, hvarpå denna er allmänna svaghet beror, eller hvari den består, men sannolikt vore ett jernvatten, t. e x. Porla, för er mera blodrenande&gt; än en Carlsbad erk ur. Sextonårig fficka. Upptéck - nadt af Ave. — E n vild idé.
Och är det fördenskull Utskottets pligt, att äfven inför Rikets Högloil. Ständer söka i detta afseende sig rättfärdiga. För ett rigtigt bedömande af denna Liquidations fråga har Utskottet ansett böra utredas, dels till hvad belopp hela Fordringen blifvit af Herr Ministern Lagersvärd uppgifven; dels efter hvilka grunder i afseende på Coursoch Ränte-beräkning den samma är vorden af Rikets Höglofl. Ständer till betalning godkänd, dels ock den derifrån skiljaktiga beräkningsgrund, hvarefter Herr Ministern Lager svärd yrkat dess Liquiderande och ändteligen huruledes derigenom uppkommit det fordrings belopp, hvarom nu Stats-Utskottets Betänkanden. i igg är fråga och som förmenas vara hos Svenska Staten innestående. Detta allt har synts Utskottet lämpligast ooh redigast kunna framställas genom Ziffror, dem Utskottet således icke kan för sin del anse såsom onödiga om* gifningar, utan fastmera såsom ett för Utlåtandets fullständighet oundgängligt hjelpmedel. Att i öfrigt, såsom Herr Lagerheim vidare yttrar, de Discretioner Herr Ministern Lager svärd tid efter annan, för dess biträde vid oinsättningarne af Genuesiska Lånet, tillförene undfått, icke hade bordt lägga hinder i vägen för godkännande af Herr Ministerns nu väckte pretention, deruti instämmer Utskottet desto heldre, som detta är ett, från sjelfva Liquidations frågan aldeles afskildt förhållande, hvarföre ock
Och så var det. Sedan han dag och natt grubblat öfver hvarföre Kerstin Marias högmod skulle framkasta en sådan löjlig svårighet mot hans önskan, kom ormen åter smygande och göt sitt gift i hans hjerta, hvaraf alstrades alla slags dåraktiga inbillningar. Kerstin Maria var icke brottslig ... nej, visst icke ... men kanske var hon icke riktigt oskyldig: kanske hade hon någon oro i samvetet, som höll henne tillbaka. Hunnen till denna punkt i sina vådliga forskningar, brukade han skynda ned till torpet, der Kerstin Maria satt i sin kammare och broderade nattkappor åt honom eller, såsom nu, då sommaren var inne, under äpleträdet i hagen. “Jag har ingen ro hemma!“ sade han den dagen, på hvilken vi återtaga berättelsen. “Det förekommer mig, Kerstin Maria, som om någon mörksens ande hölle på att pressa hvarenda blodsdroppe ur mig. Fräls mig, i herrans namn, från mig sjelf! Men du är alltid så kall – älskar du mig icke mer?“ “Bara för mycket!“ svarade hon kort. “Icke kan du älska mig för mycket?“ “Jo, mindre vore kanske bättre, då du ändå aldrig är tillfreds med mig ... Du är svartsjuk på ingen. Har jag, se’n jag kom hit, sett någon annan karl än dig, utom i kyrkan?“ “Nå, der ser då åtminstone hvarenda karl på dig ... Hade icke kommissarien en sådan respekt för mig, så skulle han nog bli medtäflare: han är pin kär i dig.“ “Det vårdar jag mig inte om ... Men vet du, Berthold, att detta elände öfvergår mina krafter. Jag tror ej att jag kan frälsa dig på annat sätt, än att vi skiljas åt.“ “Tala icke vanvett – skiljas åt för det att du skulle gifta dig med kommissarien ... Men lika godt: hvem du än skulle gifta dig med, så sköte jag ihjäl honom, innan det hunne så långt.“ “Ja, jag tror dig nog om det. Derföre får jag tänka upp något annat ... Kom hit på söndagseftermiddag – mor är då borta hela dagen – så skall jag koka kaffe åt dig och vi ska’ sitta i förtroligt samspråk i min kammare.
Sits revisorer af statsoch riksg.verken; ]\:o 34, rör:de val af fullmäktige i Banken och Riksg.- contoret; JN':o 35, rörtde tullumgälderna i Öresund; JV:o 36, om brännvinsbränningsafgiften; N:o 37, om stämplade pappersafgiften; N:o 38, ang:de tiden för nasta lagtima riksdag. Upplästes under loppet af detta plenum ankomna prot.- wtdr. från de öfriga Stånden, nemi. från PresleSt. af den 2 och 3 dennes och från BondeSt. af den 5 dennes. Lades till handlingarna. Lädes på hordet nedannämnda från Utsktn inkomna mern. och ullättn, nemi. från ConstitutionsUtskottet: N:o 1 [5, i anleda, af Ståndens yttrande rörtde Const.- Utsk:s mein. N:o 107; Förstärkta Stats Utskottet: N:o 539, angtde verkställd omröstning öfver vissa delar af tullbevillningen, i hvilka Bevilln.Utsk:s mein. lN:o 41! oin sammanjemkning af RiksSttns olika beslut rörtde denna fråga, blifvit ogilladl eller återremitleradt; StatsU tskot tet: N:o 575, i anledn. af erhållna återremisser å SlalsUtsk:s utlåt. N:o 54o; N:o 576, med ytterligare förslag till en voterts-propos. rör:de extra-statsregleringen; BancoUtskottet: N:o 190, med förslag till åtskilliga förändrade stadganden uti 6 art. 3, 4 och 5 afdelningen af bancoreglemenlet linder den 26 Maj )835. Ii. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 10 om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 64 Den 7 Juni, Måndagen den 7 Juni 1841. Plenum kl. io f. m.
495 mäste, derest postföringen komme att af dem besörjas, dels serskildt tillförbindas att äfven derutöfver afvakta posternes ankomst, dels anses berättigade till vanliga väntningspenningar, som nu ej tillkomme posthemmans-innehafvare, hvilka vid sina gårdar inväntade posterna; hvarförutan det kunde inträffa att, vid extra posters ankomst till gästgifvaregård, det hästantal, som derstädes skulle vid anfordran tillhandahållas, redan utgått, hvarigenom hinder och uppehåll i postens jemna gång vid flera tillfällen kunde vara att befara; att den större säkerhet för postens vård, som i de fall, då postiljon ej åtföljde posten, nu förcfunnes uti postböndernas åliggande att antingen sjelfva medfölja posten eller ock dertill använda fullvuxna och pålitliga personer, skulle komma att i betydlig mån minskas, enär med gästgifveri-skjutsen ofta mindre gossar voro följaktige; att då posthemmans-innehafvarne, hvilka endast voro pligtige att föra posten, och således ej hade någon annan skjutsnings-skyldighet sig ålagd, med skäl kunde tillhållas att städse till postens forslande begagna dugliga och uthvilade hästar, sådana deremot icke alltid stöde att erhålla vid gästgifvaregårdarne, der, i följd af den oftare återkommande skjutsningen, hästarne, särdeles under höstoch vårtiderna, ej sällan voro dåliga och utkörda; samt att den ökade kostnad, som genom öfverflyttning af all postföring på de gästgifveri-skjutsskyldige skulle uppkomma, och hvilken af General-poststyrelsen beräknats, efter 23 sk. milen, till 28,000 R:dr om året, måste antagas uppgå till ännu betydligare belopp i den mån skjutsningen komme att på entreprenad upplåtas, enär skjulslegan i sådant fall utginge på landet med 24 sk. och i städerna med 28 sk. för hvarje mil. I fråga, huruvida och på hvad sätt en af behofvet påkallad lindring i det för en del posthemmans-innehafvare serdeles tryckande postförings-besväret kunde beredas, har E. K.
Enligt del öfver Finans-ärenden i Stats-Rådet den 19 December 1855 förde protokoll, fäste dåvarande föredragande Stats-Rådet för dessa ärenden Herr Friherre Palmstjerna Kongl. Majlis Nådiga uppmärksamhet derå, att sedan Kongl. Majit genom Nådig kungörelse af den 4 December 1854 stadgat, att den i Kongl. Förordningen den 15 Maj 1843 medgifna nederlagsrätt icke för andra slag af väfnader, än segelduk och tältduk, och ej heller för vissa slags beklädnads-persedlar, finge tillgodonjuta^ i vidsträcktare mån, än att dessa artiklar kunde till återutförsel pä nederlag uppläggas uti de i 4 § af nyss åberopade Nådiga Förordning uppräknade släder, afsigten med denna i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers derom gjorda underdåniga hemställan vidtagna åtgärd skulle till större delen lörfelas, om sådane varor, som ej finge på nederlag uppläggas, skulle få från Transito-upplag införtullas; och hemställde Föredraganden alltså underdånigst, att Kongl. Majit täcktes förordna, att omförmälde slag af väfnader och beklädnads-persedlar, för hvilka nederlagsrälten sålunda vore inskränkt, icke heller måtte från Transito-upplag få till qvarblifvande i Riket inlörtullas. Denna underdåniga hemställan, som af Stats-Rådets öfrige tillstädesvarande ledamöter biträddes, biel’ af Kongl. Majit i Nåder bifallen och kungörelse i öfverensstämmelse dermed samma dag utfärdad.
Innan emellertid författning i ämnet utfärdas, hade Kongl. Majit ansett sig böra inhemta Rikets Ständers yttrande i afseende å den ersättning, som af allmänna me - 8 Stats-Utskottets Utlåtande M 194. del borde utgå, och har nu i sådant afseende föreslagit, att dessa kostnader, hvilkas belopp svårligen kunde på förhand med någon säkerhet beräknas, måtte, på sätt med likartade ersättningar i andra fall egde rum, få utgå af reseoch traklamentsanslagel å den Riks-slatens Hufvudtitel, hvars rätt och fördel kunde anses hafva varit af den ifrågakomna rättegången, synen eller förrättningen beroende. Utskottet har detta ärende lill pröfning förehaft; och ehuruväl det må medgifvas, att för åtskilliga af ofvanupptagna förrättningar någon ersättning kan vara af billighet påkallad, likväl, och då de af Kongl. Maj:t föreslagna grunder för en sådan ersättnings utgående synts Utskottet mindre lämpliga, med hänseende till dels de med sjelfva beräkningssättet förenade olägenheter, dels svårigheten af nödig kontroll, samt den uti förevarande nådiga Skrifvelse meddelade utredning af frågan icke lemnar någon den ringaste ledning för bedömande af beloppet utaf de otvifvelaktig! högst betydliga kostnader, som af bifall till det framställda förslaget skulle föranledas, har Utskottet, helst Rikets Ständer redan uti underdånig skrifvelse den 26 sistlidne Mars anhållit, det Kongl. Majit måtte i nåder låta utarbeta nytt, efter nutidens kommunikations-anstalter lämpligare afpassadt resereglemente, ej kunnat Kongl. Maj.ts ifrågavarande nådiga framställning understödja, utan hemställer, att samma framställning ej måtte af Rikets Ständer bifallas.
Beträffande först föringen, hvilken, enligt Komiterades förslag, vid hvarje års början eller, så snart kändt vore till hvad densamma under föregående året uppgått, borde af Eders Kongl. Maj:ts General-tullstyrelse tillhandahållas pensions-inrättningen, hafva Komiterade yttrat, att, om föringen blefve använd till pensionering, hvilket redan genom Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers sammanstämmande beslut förklarats böra ske, i händelse en för hela riket gemensam pensions-inrättning för handelsflottans sjöfolk blefve organiserad, föringen sålunda skulle på ett fördelaktigare sätt än hitttills komma de sjöfarande tili godo. Kommers-kollegium har, efter utredning af uppkomsten och beskaffenheten utaf ifrågavarande sjömännen tillerkända förmån, jemväl instämt i Komitéens berörda tillstyrkande, så mycket hellre som de grunder och vilkor, hvilka i fråga om föringsmedlens utgående för närvarande tjena till efterrättelse, i Kollegii tanke vore mindre lämpliga; och af öfriga vederbörande, hvilka yttrat sig i ämnet, hafva, med undantag Kongl. Mag:fa Nåd. Proposition N:o 113. 19 blott af Sjömanshus-direktionen, skeppsredarne samt sjökaptenerne och kofferdiskepparne i Göteborg — hvilka ansett föringen icke lämpligen böra sjöfolket fräntagas — alla antingen tillstyrkt eller icke framställt någon erinran emot föringsmedlens användande till pensionering af fartygsbefälhavare och sjöfolk; dock hafva Sjömanshusdirektionerna, skeppsredarne samt sjökaptenerne och kofferdiskepparne i Calmar, Westervik och Hernösand vid sitt tillstyrkande fäst det, förbehäll, att föringsmedlen, efter fördelning emellan sjömanshusen, skulle af Direktionerna för dessa inrättningar få till pensioneringens verkställande disponeras.
För Konstitutorial på behaglig tid beräknas, efter nyssnämnde grund, karta-sigillata-afgiften till 2jprocent af lönen eller lönskillnaden, sorn erhålles, jemte 10 R:dr 50 öre, motsvarande Kansli-gebiihr och sigill-penningar. Härvid iakltages, hvad särskildt Militär-Stalerne angår, att i de fall, då Regementet eller Korpsen, hvarvid utnämningen sker, icke är och under loppet af de fem uästförulgångna åren varit på full stat, beräkningeu sker efter den i 1833 års normal-stat upptagna lön, såvida icke medium af nyssnämnde fem års Ijensten åtföljande löneförmåner, lör hvilka bevillning efter andra artikeln blifvit erlagd, öfvcrskjuler sistnämnde lön, i hvilken händelse berörde medium tages till grund; äfvensom att, om vid det Regemente eller den Korps, hvarinom befordran egt rum, olika löner finnas inom samma grad, kartan beräknas blott efter den lön, som tillträdes; men sedermera, när högre lön inom samma grad erhålles, bör transportresolutionen derom karteras efter beloppet af lönetillökningen; börande dock i hvarje fall ackordsränta samt bästoch fouragemedel afräkoas samt kartering endast ega rum för den återstående löne-irikomsleu. Om någon beställning med lön på stat tillsättes genom General-ordres, anses dessa lika med konstitutorial på behaglig lid. Då Kongl. Maj:t utnämner någon lill beställning af deu beskaffenhet, alt lön på stat dervid ej åtföljer el ler försl framdeles kommer att åtnjutas, hvarunder förslås tjenslegrader i Arméen samt vid Stockholms Borgerskaps Militär-korpser, belägges derom utfärdad fullmakt eller öppet bref, utom 1 R:dr 50 öre för sigill-penningar, med stämpladt papper till här ofvan för fullmakter i allmänhet bestämda belopp, beräknade efter lön, som åtföljer dylika eiler med dem jcmförliga beställningar, hvarvid iakltages, att för fullmakter i Regemente, Korps eiler Arméen, ulan 384 Expedilions-VtskoUets
Men bedömer man, som sig bör, en historisk företeelse efter dess egen tids måttstock, så tinner man att denna strafflag i humanitet ingalunda stod efter, utan tvärtom framfor nästan hela det öfriga Europas kriminallagar, likasom densamma, i jemförelse med den äldre svenska kriminal-lagstiftningen, var ett vigtigt steg framåt. Förmildrade seder och en högre kulturutveckling åtföljas dock alltid af mer eller mindre genomgripande förändringar i brottmålslagarna; och det var en Svensk Konung förbehållet att icke allenast kraftigt bidraga till nationens intellektuela utveckling, utan äfven sjelf taga initiativet till den mest genomgripande reform i vår kriminal-lagstiftning, som egt rum under hela det århundrade, som följde näst efter 1734. Vid en återblick på utvecklingen af denna lagstiftning kan Gustaf den lILs namn icke utan orättvisa förbigås, Yäl voro stundom hans åsigter härutinnan för mycket framom sin tid för att kunna i allo genomföras. Så t. ex. i fråga om dödsstraffet, hvartill Utskottet här nedan återkommer. Men Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779 är dock tillräckligt märklig för att göra epok i vår brottmålslagstiftnings historia. Icke allenast att den innebar en i förhållande till tiden ganska omfattande och genomgripande reform: don uppmärksamme granskaren skönjer der äfven lätt de första dragen af ett straffsystem, som det blef en sednare tid förbehållet att fullständigt utbilda. Genom nämnda Förordning upphäfdes straffet för trolldom, — dödsstraffen inskränktes, — den juridiska presumtionen om barnamord mot qvinna, som födt oäkta foster och lagt det å lön, borttogs, — påföljden af ärans förlust afskaffades för vissa brott, — och frihetsstraffet, högst sparsamt användt af 1734 års lagstiftare, vann en utsträckt tillämpning. Under det sista stormigare skiftet af nämnde Konungs regering fick fortsättningen af den påbörjade lagförbättringen stå tillbaka, fastän cn sådan fortsättning visserligen varit påkallad af den bildningsgrad, hvartill nationen blifvit höjd. Icke heller sjmes någon uppmärksamhet deråt blifvit, egnad under det derpå följande tidskiftet intill regementsförändringen år 1809.
Häruti ser hwar och en det öfriga, som jag skulle kunna saga, och pä detta sättet blifwer werket satt i gang med alla sina rätta och hemliga spännfjädrar. Läggom härtil, at tiden, för ögonblickets barn, som i alla fall efter sina wanor och begär hafwa kläder och föda, äftven härigenom bliftver lika dyrbar som penningen, dä den förra likwäl nu af dem sä litet eller ringa aktas; ty tid och penningar blifwa nu et och jag har alltid funnit de sednare wara mycket aktade. De arbetade at sig en timma längre om aftnarna i stället för at hela timmen under glam sitta och wärma sina sötter wid en fäst brasa och stege med wiflhet, äggade af sin egen äträ, tidigare up vin morgnarna. Pä heligdagars eftermiddagar dä Larometern faller eller himmelen bebädar ragn, flulle hö och säd snart blifwa i andetiden bärgade, denna fördom i den uplystcs hus snart förlora sin kraft och defla wär höga Religions Stiftares ord allmänt fattade: at Menniflan ar icke gjord för Sabathens skull, utan Sabathen för Menniflans skull. Den utlofwade Löntiden infaller efter Naturens tillätelse uppä qwällar och mornar ifrån den irsta October til sidsta Januari,. En Manad bör härunder afdragas för extra göromål skull. Således äterstä Tre mänader uppä hwilka om Nittio dagar beräknas och z timmar bade för afton och morgon, upkomma 540 timmar hwartil man kan lägga halsten gir för betingadt arbete eller 270 timmar, da totala summan blifwer gro timmar, hwilka göra et antal af ZZ dagar och ig timmar utaf 365 och 6. En tid som kanjke, i närwarande stick, gar förlorad gemm försummelse och hoglöshet. Dr det betingade arbetet ster styckewis, torde man för den idoga och kunniga fä räkna uppå 16 si. om dagen, hwilket gör ii R:d. och fanste den ända af Tjenstehjon skulle kunna drifwas högre.
Län eller District, ”uppsägning lill leverering in natura af Räntegifvare får ega rum; men då ”sådan uppsägning ej sker, skola ränte-persedlarne lösas elter medium af ”si-stförflutne iO' årens markegång;” bi) ”ätt då berörde årspris understiger' medium af senaste ro arens ”markegångs-pris inom samma Län eller District, är det väl Räntegifvare ”öppet, alt före Thomas-dag, pä sätt hittills egt rum, tillsäga, om han vill ”utgöra* praestätionenin* natura; men i det fallet åligger det honom att, vid ”levereriligen*, contant till* Räntetagaren betala skilnaden emellan löpande ”årets lägre pris'och det* stadgadei o års markegångs-priset”; och c) ”ätt1,- då leverering in natura icke sker, forsel-lön, på sätt hittills ’égt rum, af Räntegifvare erlägges, samt att, då Räntegifvare uppsagt till ”leverance in natura, harn jemväl för hvarje tunna Råg eller Korn hetalar ”i6 sk„ samt för hvarje tunna Hafre 12 sk., allt Banco, till Räntetagaren, ”såsom ersättning derför, att denna uppsägningsrätt, i följd af föregående ”bestäromanden, hädanefter upphör”; — så har Bönde-Ståndet, genom Protöcolls-Utdrag af dem 26 i nämnde månad, af anförde skäl, inbjudit Riddérskapet och* Adeln; alt, med godkännande af Utskottets i sistberörde 3:ne morn. gifne förslag, frångå sitt i ämnet fattade beslut. Härförutan har Friherre Palmstjerna, Carl Otto, uti en hos Ridderskåpet och* Adelm vackt, samt till Utskottet remitterad motion, anfört, huruledes, genom Ridderskapet och Adelns sålunda meddelade afslag, det inträffat, att samma Riks-Stånd' icke fattat något beslut i afseende å tillämpningen af dess föregående beslut, eller att medelpriset af 10 års markegång skulle ligga till grund för erläggandet af de grundskatter, hvilka hädanefter utgå.