Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungsoch Kungs-Ladugårdar . derunder lydande eller eljest Kronan förbehållne och fö Dito dito Krono Dito, deraf Ryttare-, Soldatoch Båtsmans-torp, st. Mi. von Urte mer. Till Berättelsen öfver Upsala Län för åren 1851—1855. II ji s o 1 a Mj ii ss fil r åren l§51-!§55. Stat s II i d r Bevillning efter 1851 års Förordning. Ständiga Räntor - Arrendemedel. Kostnad för Rustning och Rotering. Klereci-Statens unde Efter Esta Artikeln. Efter 3:dje Artikeln. Bränvins brännings afgift. Summa. Jordeboksoch Hcnmiantals-Ränla. KronoTionde. Afrad. Mantalspenningar. GerningsÖren. Tionde och Räntor af Bruk, Bergverk och andra verk oell inrättningar. Summa. Pastorers. Kapellaners. Kjellin. TABELL ofver Slätterne Inom Upsala Län för åren 1§51-1855. Medelafkastning, sedan utsädet är a fd råget. Underhållne Kreatur. « « Bevillning efter 1851 och 1854 årens Kongl. Förordningar. Efter 2:dra Artikeln. a - Kostnad för Städernas Styrelse. Tionde och Räntor af Bruk, Verk och Inrättningar. Arrende medel. Kostnad för Rotering. Fattigför sörjning. Diverse Onera etc. Väghållning. Efter l:sla Artikeln. Skjuts. Jord, Hus och Tomter, Verk och Inrättningar. Bränvinsbrän ningsafgift. Boskaps och Åkerskatt. Mantals penningar. Salpeter afgift. Kommini strars. Kyrko Betjenings, Personer, ej hörande till viss näring. Pastorers, Summa, Borgerlig Näring. Efter 33 och 3 O T:d. T:r. T:r. T:r. St. T:d. T:d. T:d. T:r. R:dr. T:r. T:r. T:r. T:r. St.
Arfvode och tractamente för Utskottets Secreterare, Canzllster och Vaktbetjening, Register. 27 Särskildta TJtskottets Memorial, ang. den öfverkingade förlägenheten i allmänna rörelsen m. m., IV. 789. äng. afskaffande af Guld och Silfver på Ci viloch IMilitaire Uniformer m. m., IV. 12,99. , ang. en friare Kolhandel, V. 85. ang. förstärkning af Götha Canal-Disconts rörelse capital, för att. emot vissa vilkor, biträda med Lån till Landtbrukare, V. g6* _ ang. upphäfvande af Kongl. Brefvet den 26 Juli 1807, om confiscerade varors försäljning till qvarblifvande i Riket, .V. §7- ang. Åkerbruks-Disconters inrättande m. m., V. 89- _ ang. Författningars vidtagande till inhemska Industriens upphjelpande m. m., V. 91. ang. Sjöhandeins upphörande, V. 509. ang. fri utförsel af Skånska Naturoch Konst.alster, V. 523. _ ang. frågan om ett förnyadt Reglemente för Judiska Nationen , V. 533. __ — äng. medel till Penninge bristens afhjelpande m. m., V. 672. ang. inskränkning i Halländska och BohuS ländska Allmogens Seglations frihet, V. 933. ang. Hampplanteringens befrämjande, V.941. _ ängförbud emot bruk af öfverflödigt Silfver, V. 1136, __ ang, utbetalning af den till Utskottets Secre. terare, Canzlioch Vaktbetjening anslagna aflöning , V. 1181. _ ang. de Oeconomiska ärender, som, i hän. delse af Riksens Ständers bifall, böra till Kongl. Maj ts
– Tror du då, att tillståndet altid skall förbli sig likt? Då vore lifvet eländigt, ja, värre än så. Granes röst lät sorgsen. Han bet häftigt i pappersknifvens blad, och det darrade tårar i hans ögon. – Nej, för ingen del, sade Schultz, och hans ögon glimmade varmt mot Grane, för ingen del. Jag tror också, att man genom en stor, långsamt gående sedlighetsträfvan småningom skall komma fram till denna likställighet. Det är mycket, som talar däremot. Men ännu tror jag därpå. – Lyckligtvis, tillade han med ett underligt leende. Han teg en stund och fortsatte därefter: – Men ser du, det är en sak man glömmer, när man talar om detta. Och man glömmer den kanske egentligast därför, att man ej törs tala om den. Vi ha blifvit så fina, så ästetiska, så ömsinta och så känsliga. Gudbevars. Men det är något, som skall behandlas först, innan man kommer och predikar sedlighet så där hux flux i största almänhet. Grane ryste till. Som en dallring gick genom hans nerver, en snabb aning. Han såg ej tydligt, och med onaturligt säker röst frågade han: – Hvad menar du? Den andre såg ned och svarade lågt: – Gossesynderna,... det där, som man inte törs tala om ... Grane släppte pappersknifven utan att veta om det. Den föll med en smäll till golfvet, och Schultz såg upp. Grane satt blek och stirrade medvetslöst mot lampskenet. Det var första gången, han hört någon tala på detta sätt. Schultz reste sig upp och gick fram till Grane. Det kvinligt känsliga och deltagande, som fans i hans väsen, trädde fram i själfva den åtbörd, med hvilken han lade sin hand på vännens arm. Han resonnerade icke längre, han talade till en människa i nöd, som behöfde honom: – Förlåt mig. Har jag förolämpat dig? Grane skakade på hufvudet. – Stackars min vän. Rösten lät mild och vek som från ett barn, och Grane kände, hur vännens fingrar krampaktigt grepo om hans arm. Därpå släppte Schultz sitt tag och gick i tankar fram och tillbaka i rummet.
En tjuf kan blifva en ärlig menniska, en bedragare kan blifva en hederlig karl och en osedlig menniska kan blifva sedlig, så att hon vämjes vid det osedliga snusket i både Strindbergslitteraturen och hvar helst det förekommer. Och en annan sak. Det ingår i Strindbergslitteraturens plan att framställa de prostituerade qvinnornas lif såsom mycket angenämt för dem sjelfva, ehuru jag erkänner, att det finns dock ett ställe i hr af Geijerstams »Erik Grane», som ger en svag antydan om en motsatt möjlighet. Men hr Strindberg sjelf förklarar deremot: »De många, som nu jämra sig öfver de prostituerades hårda öde, tro att nöden och förförelsen äro de enda motiven. Johan fann deremot under sin långa ungkarlspraktik aldrig en enda glädjeflicka, som var sentimental eller ville ändra bana. De hade valt den af smak, trifdes bra och voro alla glada. De voro nästan alla tjensteflickor, som lemnat sina platser, emedan de hade tråkigt; och förföraren talade de aldrig om annat än i egenskap af den förste, och någon skulle ju vara den förste. Att de skulle besigtigas tyckte de ej om, men beväringen besigtigas också.» («Jäsningstiden» sid. 10). Det kan visserligen synas förmätet att inlägga en gensaga mot hr Strindbergs många erfarenheter från hans kolossalt stora och »långa ungkarlspraktik». Men jag vågar ändå försöket, ty äfven jag har härvidlag någon erfarenhet. Jag har vid flera olika tillfällen hos dessa olyckliga, som kallas prostituerade, funnit löjet vara en påsatt mask för med våld tillbakatvingade tårar, den uppsluppna glädjen en mask för gnagande smärta och det skabrösa skämtet en mask för djup känsla af egen förnedring och af rättmätigt förakt för den mans samvetslösa liderlighet, som begagnar sig af deras olycka för att tillfredsställa sin djuriskhet. Jag tror nog, att de kunna behålla den der masken, så länge de äro i händerna på en herre, hvilken, såsom hr Strindberg, fordrar att de skola vara »glädjeflickor», och det är helt säkert mycket sällan de lära känna andra slags herrar.
Om man antager att hvarken boställshafvaren eller öfrige medlemmar af hans hushåll ginge i kyrkan, sä hade Hr Flach rätt, men ora man antager, att de, som bekänna vår lära, i allmänhet begagna kyrkorna, så har han orätt. Jag hoppas att R. o. Ad. jemväl tager detta i öfvervägande i fråga om återremissen. Propos. å bifall lill förevaride Betänk, blef härefter framstäld och besvarad med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot detta Betänk. gjorda anmaknir föranleda till återremiss, samt efter det svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogs StatsUtsk:ts d. 15 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt. N:o 168, i ani. af väckt motion om bidrag af allmänna medel till pensions-inrättningen för Svenske Läkare, deras enkor och barn. Frih. Cederström, Rud.: Jag hade trott, alt man i någon mån borde hafva gatt motionärens önskan till mötes, och att man åtminstone hade kunnat bevilja en summa af 20,000 R:dr, för att förstärka den i reglementet § 51 omförmälda serskilda nödhjelps-fond; men då de ledamöter af R. o. Ad., som tillhöra läkarecorpsen, icke påyrka en återremiss af Utlåt., anser jag mig icke heller böra en sådan begära; nöjd att genom innehållet af min reservation hafva ådagalagt den nitälskan, som jag anser saken förtjena, och hafva sökt fästa upmärksamhet på detta ärende hos dem det egentligen och närmast angår. Förevaride Utlåt, blef uppå härefter framstäld propos. af R. o. Ad. bifallet. Föredogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtskits d. 15 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt. 23* 356 Den 16 Juli.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad saint Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utslcts hemställan i den förevarande punkten och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr:n o. Landtm, propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utskds hemställanden biföllos. Den 17 Mars f. m. 103 5:te punkten. Gr. von Rosen, Fredrik Carl: Då vid denna punkt någon reservation icke blifvit afgilven, skulle man kunna tro, att icke olika tankar inom Utsk:l gjort sig gällande. Så är dock icke förhållandet. När ärendet behandlades i Utsk:ts plenum, var jag icke närvarande och kunde således icke der framställa nåeot yrkande, men, då frågan förevar å afdelningen, hyste jag en med Utskds majoritet olika mening, hvilken biträddes af såväl Utsk:ts ordförande som al Hr af Klint. Jag föreställer mig nemligen, alt man, utan alt behöfva misstänkas för att vilja utskjuta studiet af latin ur våra elementarläroverk, skulle kunna uppflytta det till en högre klass, icke, såsom Hr Hjerta föreslagit, till sjette klassen, men väl till den femte, och hemtar jag stöd för denna min åsigt, icke ur egen insigt, utan från verkliga fakta. Förhållandet är nemligen, att medeltalet af de lärjungar, som utgått från nya elementarskolan, i hvilken undervisningen i latin icke börjas förr än i 5:te klassen, erhållit högre betyg i nämnde språk än de, som genomgått andra läroverk, der latin läses redan i 3:dje klassen. Detta torde väl bevisa, att detta svåra språk är mera mottagligt för lärjungarne, då de uppnått en mera framskriden ålder, än i deras yngre år. Då jag vid lörra riksdagen var ledamot al Ekon -IJtskd, hade jag förskaffat mig noggranna uppgifter om förhållandet med latin-läsningen vid såväl nya elementarskolan som gymnasium i Stockholm.
Ang:de frågan att kunna göra en sådan eftergift, eller tillståndet inom statsverket, så är det rätt fägnesamt alt höra; rnen jag ser ej rätta sammanhanget härmed och Utsk:s yttrande, i afseende å bristande tillgångar, för att kunna föröka anslaget af na - Den g Maj c. 11», 517 tional-bevärtns exercis. Om jag ej minnes alltför orätt, har StatsUtsk. yttrat, att statsverkets tillgångar icke medgåfvo beviljandet af det anslag, 63,ooo r:dr, som Konungen äskat för bevärms exercis, och likväl kan Utsk. efterskänka 176,000 r:dr för ett annat ändamål. Ehuru jag icke är militär, tror jag mig fullkomligen kunna inse behofvet af national-bevär:ns högre öfning och utbildning, och att således tillräckliga medel dertill böra anslås förr, än man vill göra skänker. Jag finner det nemi. högst inconseqvent att vägra ett anslag för ett så stolt ändamål, hvarpå måhända Rikets existens beror, men efterskänka en statsinkomst. Detta förslag synes mig vara ett upprifvande af förra Ständers beslut; hvarföre upptogs denna fråga ånyo, förrän contracten lilländalupit ? Man yrkar genomgripande reformer i afseende på nalional-bevärm; man medger behofvet af medel dertill; — medel vill man icke gifva, underdel man vill efterskänka långt större summor, än som för dessa önskade reformer behöfvas. Jag tror icke, att det är anledn. för R. o. Ad. att bitalia denna fråga; men huruvida den bör återremitteras eller afslås, öfverlemnar jag åt andra. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag är till största delen förekommen af Hr Lagerhjelm, men anhåller dock att få tillägga något. Frågan är här på samma sätt, som den var, rörtde hemmantalsräntan. Om man skulle borttaga utskylden från de hemman, hvilka hon af ålder ålegal och som gått i aif och köp, under förutsättning deraf, samt pålägga henne andra, som dermed icke haft alt skaffa; så frågar jag: är sådant billigt?
Ty jag säger eder, att ibland dem, som af qvinnor födde äro, är ingen större Prophet uppkommen än Johannes Döparen; dock likväl, den der minst är i Guds rike, han är större än han. Och allt folket, som honom hörde, och de Publicaner, gåfvo Gudi rätt, och läto sig döpa med Johannis döpelse. Men de Phariseer och de lagkloke föraktade Guds råd emot sig sjelfva, och läto sig intet döpa af honom. Sedan sade Herren: Vid hvem skall jag dock likna menniskorna af detta slägtet? Och hvem äro de like? De äro like vid barn, som sitta på torget, och ropa emot hvarannan, och säga: Vi hafve pipat för eder, och I hafven intet dansat; vi hafve sjungit sorgesång för eder, och I greten intet. Ty Johannes Döparen kom, och hvarken åt bröd, eller drack vin; och I sägen: Han hafver djefvulen. Menniskones Son är kommen, äter och dricker; och I sägen: Si, den mannen är en fråssare och vindrinkare, de Publicaners och syndares vän. Och visdomenom varder rätt gifvet af all sin barn. Så bad honom en af de Phariseer, att han skulle få sig mat med honom; och han gick uti Phariseens hus, och satt der till bords. Och si, en qvinna i staden, som hade varit en synderska, då hon förnam att han till bords satt i Phariseens hus, bar hon dit ett glas med smörjelse; Och stod bakför honom vid hans fötter, gråtandes, och begynte väta hans fötter med tårar, och torkade med sitt hufvudhår; och kysste hans fötter, och smorde dem med smörjelse. Då den Phariseen, som honom budit hade, såg detta, sade han vid sig sjelf: Vore denne en Prophet, visserliga visste han ho och hurudana denna qvinnan är, som handterar honom; ty hon är en synderska. Då svarade Jesus, och sade till honom: Simon, jag hafver något säga dig. Han sade: Mästar, säg. En man hade två gäldenärar; en var honom skyldig femhundrade penningar, och den andra femtio.
St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Juli 1881, kl. 7 e. m. Memoriali anledning af Riks-Ståndens beslut öfver Utlåtandet 45. Utlåtandet N:o 45, deruti Utskottet hemställde, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder utse en kommitté, som får sig uppdraget att utarbeta fullständigt förslag till ordnande af Rikets finansoch penningeväsende i sin helhet, samt att berörde förslag måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemnas, är, enligt ankomna protokollsutdrag af den 21, 26 och 28 nästlidne Juni, bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men af slaget af de öfrige tvänne Riks-Stånden; och som den af Preste-Ståndet gjorda inbjudning till Borgareoch Bonde-Stånden att instämma i dess ofvanberörda beslut, icke blifvit antagen samt följaktligen Två Stånd stadnat mot två, anser Utskottet denna fråga hafva förfallit; hvilket Utskottet skolat för Rikets Höglofliga Ständer anmäla. Stockholm den 15 Juli 1851. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Juli 1881, kl. 7 e. m. Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet JW 48. Vällofliga Borgare-Ståndet har, jemlikt protokolls-utdrag af den 2:a dennes, återremitterat Utlåtandet N:o 48, i anledning af väckt förslag om förändrad organisation af Banko-Verket samt reglering af dess tjenstemannapersonal; men enär de öfriga tvenne Riks-Stånden bifallit ifrågavarande utlåtande, lärer återremissen icke föranleda till någon åtgärd från Utskottets sida; hvilket Utskottet, på grund af 49 § 4 momentet Riksdagsordningen, skolat för Rikets Höglofliga Ständer anmäla. Stockholm den 15 Juli 1851. Bih. lill R. St.
xtåbtga fpropofition, angå* enbe eftergift tilt förmån för enfan Sftärfha Stitöbotter dufhan af .fronanö rätt tilt qmarlåtenffapcn efter ffemteö fpftcr, enfan Sinna Stitöbotter i SJtafriömåla; 18:o af famma bag, i anlebning af .fongt. SDtajrtö nåbiga fpropofition, angå* enbe utbyte af jörb emellan fronait odt Sttalntö ftab; 19:o af famma bag, i anlebning af fongt. SKajrtö nåbiga fProrpofition, angå* enbe upplåtaitbe unber ftänbig befittningörätt af en jorbrtmtb mib .fnngööhrö Slorra fungölabttgårb; 20:d af famma bag, i anlebning af .fongt. SJtajrté nåbiga fpropofition, angå* enbe förfäljning tilt ffattc af ben unber ©Ifäborgö fttngölabugårb lt)banbe lägenheten flintenö ©atta; 21:o af famma bag, angåcnbe eftergift af fronattö rätt till bana SJtajrtö nåbiga fpropofttion, an* gåenbe utbyte af till länömanöboftätle anflagna bemmanobctaruc J mantal IReyyerba Slnnagårben Sirö 9 m. fl. mot hemmanet \ mantal Stro 3 <£mltfjö S3ergögårben i 3önföpiitg3 län; 25:o af famma bag, attgåenbe aitflag tilt outläggning af allmänna taitbö* mågen emellan ftabeu S3oråo od) @unbl)otmö gäftgifwaregårb i SJtarfö tfårab, för berebanbe af arbetöförtjenft åt arbetotöfe od) fattige inom nämnbe bärab; 26:o af ben 28 ättarö, i anlebning af .fongt.
Om för närvarande representanterne af olika åsigter samla sig i skiljda lokaler för att uppgöra listor på bänkman, hvilka för - 4 Rf ddarhus-U tsk o tte 18 Utlåtande N:o 4. binda sig att rösta efter en på förhand uppgjord elektors-lista, så komme utan tvifvel enahanda förhållande att ega rum vid uppgörandet af eleklorslistor, efter på förhand med pluraliteteu af dem som uppfördes på listan träffad öfverenskommelse angående Utskottens sammansättning och dervid, ora eljest motionärens förmodan i afseende på uppgörandet af bänkmans-listorna skulle befinnas grundad, det troligen skulle tillgå på samma sätt, eller att minoriteten äfven på elektorslistan utgjordes af »politiska nollor, hvilka endast »vunno betydelse genom deras placering bakom någon gällande ziffra.;) Beträffande de inom Siandet i sjelfva verket röstande, så blefve dessa, individuel^ i samma mån mer än nu bundna vid den å ena eller andra sidan uppgjorda listan, som de i sednare fallet hade att välja på 30 personer och i det förra endast på 2. Medgifvas måste i öfrigt, att, särdeles vid början af en Riksdag då Utskotten skola tillsättas, det för majoriteten af Ridd. o. Adelns 400 å 500 ledamöter måste vara vida svårare att sjelfständigt välja 30 till Elektorer lämpliga personer, än att inom en bänkmans-afdelning af vanligen 10 å 17 personer förskaffa sig kännedom om och bestämma sig för 2, hvilka kunna vara lämpliga att, i samråd med öfriga 48, välja Elektorer. Utskottet föreställer sig fördenskull, att bänkmans-inrättningen blifvit bibehållen just af den anledning, att Ridd. o. Adeln är så talrik, att man icke ansett tillräckligt betryggande att samtlige dess ledamöter skulle omedelbart välja Elektorer, emedan de från särskilda delar af Riket uppkomne Representanterne icke alla kunna hafva den noggrannare kännedom om hvilka personer som vore bäst qvalificerade att utgöra ett slags Elit-corps för de maktpåliggande valen till Utskotten, derinom, allt efter de skiljaktiga ärenden dessa hafva att behandla, skiljaktiga egenskaper erfordras.
Tänk efter, en man som, ehuru frisk och stark, sjelf icke kan skaffa sig sin utkomst.» »Lott tog sitt arbete och Erik var icke rätt ense med sig, om han skulle känna sig sårad eller icke, hvarför han också iakttog tystnad. När denna fortfor, såg Lott upp. »»Nåå?» Hon fästade ögonen på ynglingen, som betraktade henne. »»Hvad önskar Lott?» »»Att du lofvar bot och bättring.» »»Och om jag det gör, skall du då hålla af mig?» frågade Erik. »»Icke om du lofvar blott, utan om du håller hvad du lofvar.» »»Det vill säga, om jag blir arbetsam, driftig och punktlig ...» »»Så ger Lott dig sin vänskap,» inföll hon; »ja, här har du min hand derpå, och hvad jag lofvar det skall jag hålla ...» »»Att aldrig nånsin älska fler än tre,» ifyllde Erik, sprang upp från sin stol, fattade häftigt Lotts händer och utropade med värme: »när du vill belöna min flit med din vänskap, då kan du vara förvissad om att jag skall blifva den flitigaste ibland de flitiga. Du kan af mig göra allt hvad du vill.» »»I så fall vill jag af dig göra en riktigt bra karl,» sade hon. »Ifrån den dagen blef Erik den flitigaste bland eleverna. Naturen hade gifvit honom godt mathematiskt hufvud, goda anlag för rita och en liten gnista af mekaniskt genie, hvilka egenskaper sammanlagda borde af honom bilda en god mekanikus. Sex månader derefter var han också lika mycket berömd och omtyckt, som han förut varit tadlad och illa anskrifven. »Arbetsifvern hade dock långt ifrån minskat Eriks tycke för Lott; den var endast blifven ett medel, hvarigenom han hoppades komma till det mål, dit han sträfvade. Lott var nu vänligare och hjertligare emot honom, och i den vänskap hon gaf honom, såg han gryningen till en varmare känsla. »Ändtligen inföll den dag, då Erik fyllde tjuguett år. Nu var han myndig och sjelf rådande öfver sina handlingar.
B:co för 24 sk.; af hvilket allt den slutsats kan dragas, alt om, när Riksgäldssedlarne inträdde i rörelsen, Sverige då för tiden, såsom nu, varit, hvad det har Konungens Nådiga omsorger att tacka, nog lyckligt att befinnas befriadt från utländsk gäld, hvarå hvarken räntor eller capital behöft betalas i silfver, om Statsverkets en del intrader (t. ex. importtullen) alltid blifvit erlagd i vexlar eller silfver, om agiot emellan detta mynt och Riksgäldssedeln varit för vissa tider eller år fixeradt eller emellan Banken och Riksgälds-Contoret regleradt, samt om Embetsmännens löner utgått, icke i Riksgäldssedlar, ulan, såsom nu, till hälften i Bancomynt och till andra hälften efter markegång, så skulle Riksgäldssedeln varit och för framtiden blifvit ett inom vårt land i Stadens och folkets inbördes liqvider förträffligt couranteller creditmynt. Beträffande åter olägenheterna och fördelarne af Bancosedlarne, så är visserligen sannt, att genom deras utsläppning efter 1809 på en gång med 11 millioner, under det Götha Canals, Malmö och Götheborgs Privat-Disconter äfven fingo ökad verksamhet, en hastig förändring inträffade i deras värde och ledde till dessa skakningar, som merendels äro följder af nog hastig förökning, utöfver landets behof, med en sedelmassa som icke realiseras. — En växelcursens alltför hastiga stegring och vacklande ställning förorsakades häraf, hvartill äfven bidrog den starka införseln och förbrukningen under Continental-systemet af Colonialoch utländska manufacturvaror. Men just derigenom, att dessa senare stego i pris när vexelcursen höjdes, sporrades inhemska konstfliten att dem förfärdiga; och för Bergsrörelsen, den tiden i lägervall, öppnades, just genom cursens stegring, möjlighet att med någon förmon afsätta sina hemmaliggande effecter och att inträda i ett nytt lif, till gagn för både sig och för landtmannen, hvars biträde och alster Bruksegaren till bägges fördel begagnat.
R:dr ersättning lill Stockholms stad för Kyrkholmskanalen och dertill gränsande delar af den för Museum behölliga tomt, tillika med dennas äldre åbyggnader, och Stadsfullmägtige å stadens vägnar numera afslålt från anspråk på sådan ersättning, under förbehåll och förutsättning af Rikets Ständers bifall till E. K. Majis Nådiga förslag om öfverlåtelse till staden af den Kronan tillhöriga mark, som för strandgatas anläggning vid Ladugårdslandsviken erfordrades, komme vid det förhållande, alt berörda nådiga förslag redan blifvit af Rikets Ständer bifallet, ifrågavarande kostnad alt, enligt komitéförsla gets öfriga innehåll, utgöra R:mt R:dr 428,261: 59; hvilken summa, ökad med ofvanberörda af Stats-kontoret utgifna förskott till godtgörelse lör redan verkställda or neringsarbeten „ „ 5,026: 76 och med de af Ofver-Intendents-Embetet anmälde ytterligare behof, tillsammans „ „ 94,540: — utvisade, att ett belopp af R.mt R:dr 527,828: 35, erfordrades för National-Museibyggnadens försättande i full färdigt skick, med all inredning, som de anliqvariska, historiska och artistiska samlingarne för en värdig uppställning påkalla, samt vidare för dessa samlingars inflyttning, — och omgifningarnes ordnande, jemte byggnadens underhåll och rummens uppvärmning under de tre år, som nästkommande statsregleringsperiod antagligen komme att omfatta; hvarjemte, vid ofvan - 40 Expeditions-[Jlskottets Fiirslay till underd. Skrifvelse, N:o 189. berörda för National-Museum återstående kostnader, E. K.