Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande åter Hr von Hartmansdorffs yttrande, att landthandlande undersälja städernes handlande, och tillåta sig lönkrögeri, så får jag säga, alt om våra Landthandlande kunde uttränga utminnteringen, skulle derigenom mycket bättre kontroll vinnas än f. n. Landthandlanden köper varor stora qvantiteter, och kan derigenom undersälja städernes handlande. Hvad den olofliga bränvinsförsäljningen beträffar, så är den visserligen beklaglig, men äfven om dessa landthandlande icke finnas, befarar jag, att den icke kan undvikas. Jag är till större delen förekommen af Hr Fåhraeus, som så innehållsrikt yttrat sig i delta ämne, men något, som han glömde, då han nämnde, att landthandlande betala sina attributer, var, att de vanligen taga sina varor på kredit, och tära icke undgå att derpå få betala ränta, och derföre är det besynnerligt, att släderne vilja ålägga dem någon conlingent. En utsträckt landthandel kan medföra ganska goda följder för landet, emedan derigenom v en ordentlig spannemälshandel kan åstadkommas. Vi hafva i vårt land ganska få kommunikationer, och dessutom ganska svåra, och det mäste då för landtmannen vara en fördel, om han (ill desse landthandlande kan afyttra sin spanneraål och bränvin. Denne kunde dä lemna dem förskotter och blifva en slags förlagsman, hvarigenom en ordnad spanmålshandel så småningom upkomme. Jag har visserligen mycket att tillägga, men vill icke längre uptaga tiden, utan förnyar endast min anhållan om bifall. Hr von Hartmansdorff: Man har sagt, alt jag icke bort fästa mig vid denna punkt i betänk., hvilken angår bruksägares handelsrättighet, men jag anhåller att Ståndet ville egna sin upmärksamhet derå, huruledes man i händelse landthandel tillätes desse, för hvilka denna rörelse icke är hufvudsak, då kan inskränka henne för andra, för hvilka hon är det. Just delta är orsaken, hvarföre jag afslyrker ifrågavande punkt. Man har talat om den stora lättnad, som beredes allmogen genom tillgång hos landthandlare på alla möjliga varor.
Pä Hederwärda BondeStändets Ledamöters wägnar polian lysaZn. lVeszmg. L. 6. Ingman. Bewillnings Utffottets i anledning af motstäende Anmärkningar, enligt 71 §. i Regerings-For, men, fattade uklätande och föresiagne Jemkningar. i. Artikeln, i. §. r. klom Ulssottet, som fann det wara enligt med Förordningens bigrit, ar af behållen inkomst icke får göras afdrag för de kostnader, hwilka kunna alga til underhall af sadane Byggnader, som för Egendomens bruk och skötsel oumgangeligen tarfwas, tilstyrkte med anledning af de gjorde Anmärkningar wid detta kloment, följande reäEion: Af Landtegendom och Stadsjord, hela afkastningen efter afdrag af de för egendomens brukning underÄ ret - Den ga Mars. 1445 Wällsstige BorgareStåndet:Ali näst derefter följande kunöt orden: af Hus i Städerne andras lil: af Hus sa i Städerne som pä Landet. Hederwärda BondeStandet: at nast efter orden: jemte skatter, bör tilläggas: etter dä Äboen sjelf brukar Hemmanet, den 8umma, som emot ett behöfweligt anta! Tjenstehjsns föda och ^ Löner samt skatter swarar. ret gjorde utgifter, me» deist utsäde, Tjenstesolkets föda och Loner jemte Skatter, underhall af de förAboens behof nödige Byggnader och andre egendomen nödvändigt atfoijande utbetalninga r,hwaribiand dock odlingssamt förbättrings kostnader etter andre Byggnader ej fa räknas. Utskottet tilstyrkte bifall, utur deraf Wällofl. Borgare - Ståndet anförde grundade stal: ak dergifwes ofta tilfallen da Byggnader eller bonings-rum ä Landet särskildt urhyres, man at någon älsposition af Landtbruket ar dermed förenad.
Ridderskapets och Adelns ofvanberörde beslut finnes infördt, har inom Utskottet fråga blifvit väckt derom, att af nämnde stadgande inför Ridderskapet och Adeln föreslå en så beskaffad modification, sorn endast medgåfve RiddarhusSecreterare-tjenstens förening med de Statens Embeten, från hvilka innehafvarne ej utan föregången ransakning och dom kunna emot sin vilja skiljas; och ehuruväl inom Utskottet betänkligheter blifvit yttrade mot ett förfarande, hvarmed åsyftades att till granskning och möjlig förändring företaga ett af Ridderskapet och Adeln, för icke längre tid sedan än vid sista Riksdag, fattadt beslut, innan ännu erfarenheten hunnit bekräfta de olägenheter, detta beslut förmenas kunna medföra; hafva dock Utskottets flesta Ledamöter ansett sig just derigenom värdigast motsvara Ridderskapets och Adelns förtroende, att de vid behandlingen af de ärender, som uti Utskottet kunna förekomma, icke antaga någon annan in - Oen 9 Junii e. m. 345 skränkning af deras öfvertygelse, än hvad Ridderskapet och Adeln sjelf Utskottet till efterrättelse föreskrifvit; och då 47 §• RiddarhusOrdningen, som innehåller dessa föreskrifter, ej allenast medgifver, utan ock anbefaller Utskottet att uti sin Berättelse föreslå de förändringar, hvilka Utskottet kan finna nödige; har Utskottet icke tvekat att taga den angående RiddarhusSecreteraretjensten väckte fråga under öfvervägande.
Å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 19 sistline Januarii under N:o 32 afgifne, och den 3 derpåföljde Februarii e. m. på bordet lagde, Betänkande öfver väckt motion om undersökning i afseende på möjlig nedsättning af Skeppsumgälder för Svenska Fartyg. Herr Tham} Wolrath: I anledning af gjorde motioner om nedsättning i Skeppsumgälder, hvilka frågor blifvit till Bevil!- Den 8 Maji. 39 ningsUtskottet remitterade, har bemälte Utskott afgifvit Betänkande, som nu är under tryckning; och jag hemställer, om ej denna dermed gemenskap ägande fråga kunde få hvila, tills omförmälte Betänkande förekommer till pröfning. Häruti instämde Grefve Frölichj David. Hvarefter, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord hemställan, Ridderskapet och Adeln beslöt, att ifrågavarande Betänkande skulle ytterligare hvila på bordet, intilldess det utlåtande, som Herr Tham anmält vara från BevillningsUtskottet att förvänta, till Ridderskapet och Adeln inkommit. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 5 sistlidne Februarii under N:o 58 aflålne, och den g i samma månad e. m, oå bordel lagde, Memorial, angående Hedervärda BondeStåndets Talmans Johan Olsson Longbergs Motion om utvidgad smidesrätt för Ofvansjö och Thorsåkers Bergslager i Gestrikland. I sammanhang härmed upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUldrag af den g sistlidne Mars, innehållande, att Talmannen Longberg, efter inhemtad kännedom, att annan Motionär väckt fråga om en sådan utvidgad Smidesrätt för Bergslagerne i allmänhet, tillkännagifvit sig icke 4° Den 8 Maji. vilja vidare fullfölja den af honom, för den ort, som han representerade, enskildt gjorde motion; i följd hvaraf BondeStåndet ansett Utskottets ifrågavarande Memorial böra läggas till liandlingarne.
Att tänka sig att han, bara af hämd öfver mitt eller rättare sagdt öfver sitt »dåliga exempel», inte blygts att på det där viset brännmärka min aktningsvärda tidning med sina gemena trillingar! »Gustaf», sa jag matt, en halftimme senare åt Ruffen, som tittat in för att se hvarför jag inte kom ut, »Gustaf», sa jag, »tag mitt ord på, att jag hädanefter tar min hand från det allmänna, alldeles. Jag duger inte till det — Endera gör man dumheter själf — eller ock – också gör andra gemenheter. Stan får falla i bitar utan mig, ja, det får den — be mig bäst du vill. — Ruffen uffen jag — —» »Vill du inte ha några droppar starkt på en sockerbit, gumman lilla, att lugna dig med?» »Se så», snyftade jag, »ska jag nu bli beskyld för det med!» »För hvad i all världen?» »Att jag — tu—u—utar!» »Det har jag då aldrig sagt.» »Men menat. Erkänn att — duuu — menade — just det och — och —» Den rara, tåliga Ruffen satte sig bredvid mig och lade armen kring lifvet på mig. Det är ett utmärkt sätt att trösta redaktörer — som jag riktigt kan rekommendera! Jag blef alldeles lugn. Åtta dagar senare läste jag följande i en Stockholmstidning: »Det mest litterära samhälle i Sverige måste Jockmock vara, ty där födes barnen tryckta med fetstil.» Ja, nu kunde jag ju vara nöjd! »Det mest litterära samhälle i Sverige!» Var inte det tusen gånger mer än jag någonsin vågat hoppas? Tusen gånger mer! Och ändå — —! Jag undrar, om inte sådant är hvad man kallar för »Ödets blodiga ironi?!» Litet efterskrift: Stadskällaren börjar bli normalt tom igen. Herrarna ser flata ut — men är som vax. Redaktör ha vi fått: Färgeripoeten! Begärde inte bättre — fast han ville bli tillfrågad — och ombedd! Har naturligtvis skrifvit till Villy om allt — eller åtminstone om nästan allt. Så ledsen han ska bli, stackars Villygossen! Senare: Nyss kommit svar från Villy. Jag vet inte hur länge jag setat och stirrat på de raderna. Så här låter brefvet:
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, enligt hvad 32 Den 28 December f. m. Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, och att Ridderskapet och Adeln sålunda godkänt den af Utskottet föreslagne rättelse; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven höides instämma. Herr von Hartmansdorff: De anmärkningar, sorn blifvit gjorda vid StatsUtskottets Memorial N:o 335, kunna hänföras både till form och sak. Man har uppehållit sig dervid, att blott en enda röst utgjort pluraliteten inom Utskottet. Men hvar och en vet, att då fråga är om pluralitet, är den lika giltig genom en, som genom flere röster. Hvad för öfrigt Herr Ståhles reservation beträffar, så torde Ridderskapet och Adeln, sedan min reservation blifvit uppläst, inhemta att jag redan vederlagt honom. Men som delta Memorial icke innefattar annat än ett omdöme af StatsUtskottet, utan någon framställning till afgörande, sa.mt för öfrigt endast en uppgift på den summa, hvilken såsom Statsbrist bör af Bevillningen fyllas, inser jag icke något skäl att återremittera Memorialet, hvilket egentligen endast innefattar en recapitulation af summor, sorn förut äro bestämda. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets Memorial N:o 335 gjorde anmärkningar böra föranleda till delsammas återremitterande. Ropades Nej. Uppä i Den 28 December f. ra, 33 Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken frams tåld proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla berörde Memorial, under iakttagande likväl af den i StatsUtskottets Memorial N:o 35a omförmäldte rättelse, samt tillika öfverlemna förstnämde Memorial till BevillningsUtskottet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken tillkännagaf, att Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Hrr, att det finnes många pensioner, der barnen knappast veta hvad kött vill säga, utan de få nöja sig med s. k. mjölpuddingar o. s. v. Då det således visat sig af nöden påkalladt, att läro-anstalter finnas, till hvilka flickor kunna skickas, så är det ju alldeles absolut nödvändigt, att Staten tager hand derom, på det att de måtte motsvara ändamålet och icke verka förstörande på barnens både kropp och själ. Vid förra plenum tillspordes jag om orsaken till flickornas kroppsliga svaghet, och Hr Printzensköld, som nu icke är närvide, frågade mig hvarföre det är behöfiigt att gossar skola hafva så beqväma sittplatser, då vi se att flickor, som hafva stoppade att sitta på, bära pregel» af svaghet och slapphet. Denna fråga är lätt att besvara; ty det lär väl icke finnas någon menniska, som kan tro, att dessa flickor hade blifvit bättre, derest de setat på träbänkar. Utan orsaken ligger just i sjelfva upfostran i pensionerna samt bristen derstädes på passande rum och tjenlig föda. Och än vidare, jag säger det upriktigt, ty jag vet det af erfarenhet, kan skälet sökas dels uti en mängd fördomar, som hindrar qvinnan att fritt få njuta af Guds Iria luft, dels i modets inflytande, som inskrufvar henne i trånga och tätt åtsittande kläder. Hvad det beträffar, att qvinnan icke fritt får njuta af fria luften, hade jag härom dagen en sorglig erfarenhet derpå. Det var en ung fru, som jag tillrådde att genom promenader ute hemta frisk luft; hon svarade mig, att hon trodde, det denna ordination skulle bekomma henne väl, men hon tilläde; »När skall detta ske? Går jag ut vid middagstiden två dagar å rad, så skall man säga att jag springer på gatan; om niorg - Den 23 November f. m. 8*5 morgnarne kan jag icke gå ut utan sällskap, lika litet i skymningen; när skall det då ske?» Oell i sanning är det icke en bedröflig företeelse, att en qvinna ieke skall kunna gå ut och röra sig i skymningen, utan att blottställa sig för att blifva antastad af oanständiga personer.
Här kände jag mig mer hemmastadd än i salongen, ty: Jag hatar dem! Jag hatar dessa förfiningens apostlar. Bort härifrån! Bröstet häfver sig i en sugande, törstande längtan efter mitt arbete, min tarflighet, min instängdhet. Jag hatar den flirtations-drift som man endast förmår hålla varm genom att bädda ned den lik en kaffeflaska i sin korg. Jag afskyr den slapphet, som tager till att dyrka klutarne derför, att den icke har förmågan att älska menniskan, som fins inunder. Jag hatar den diktkonst, som gjort till sin hela uppgift att förhärliga manufakturvaror och modistpynt. Jag afskyr den öfverretade sinlighet, som till intet är nyttig i lifvet och som lefver på flärd och tomma ord. Jag föraktar den feghet, som icke vågar älska det fula och som måste ljuga bort alla brister hos sig sjelf och andra. Mig är den vidrig, denna fantasiens lek med kastrerade känslor. Jag förstår er ändå, I unga, märglösa stackare och jag känner medlidande med er! Men jag förklarar krig mot er sak – krig så länge jag kan föra en penna och tänka en tanke; strid med alla mina krafter, med hela tyngden af min energi. — Ja, jag hör till literaturens underklass. Jag hör till dem som äro skapade att arbeta; icke att njuta. Men för mig är arbetet mer än allt hvad njutningen kan ge Älskade arbete, jag inviger mig till din tjenst. Mig är den blåa arbetsblusen kär, ty den är symbolen af det, jag kämpar för; den är också en symbol af de medel, jag begagnar. Andligen är jag sjelf klädd i denna arbetets drägt, och när jag stryker den af mig efter slutad arbetsdag, då vill jag kunna se tillbaka och tänka: det var dina grofva händer, som gjorde detta. Du var »underklass», du, men du gjorde gagn och på de stenar, du murade in, skola andra bygga vidare Hörby d. 29 Aug. 8619.
I Irsta, 2:dra och 3:dje punkterna af samma reservation hafva Friherre Oxenstjerna, Carl, samt Herrar Reuterskiöld, C. och Akerman, Fr., sig förenat; hvarförutan Herr L. Bergman instämt i 4:de punkten, Herr Östberg i Usta och 4:de punkterna samt Herr Palander i Usta, 2:dra och 4:de punkterna. Bih. till R. St. Af Herr Bogeman, C. A.: ”Af skiljaktig och från majoritetens inom Högloft. Banko-utskottet beslut, i flera frågor, afvikande mening reserverar jag mig emot Utskottets utlåtande, angående Bankens lånerörelse, uti nedan förekommande fall. 1:o Uti cirkulations-kapitalet emot inteckning i fast egendom, hvilket “vid 1834—1835, 1840—1841 samt 1844—1845 årens riksdagar blifvit, gång efter annan, ökadt och för närvarande utgör det redan betydliga beloppet af 6,500,000 r:dr banko, föreslås en ytterligare förhöjning af 1/2 million r:dr samma myntsort. Det ser ut, som denna fond aldrig skulle blifva nog förstärkt, och som anspråken på Banken att underlätta, för att icke säga befordra, jordegarnes i Sverige skuldsättning, aldrig skulle upphöra. Visserligen har Riksbanken sig ålagdt, bland andra, äfven det onus att vara lånebank, men, enligt denna mera allmänna, och, i min tanka, fullt riktiga åsigteri, är dess väsendtligaste bestämmelse att upprätthålla landets, en gång för alla, bestämda myntvärde. Huruledes Banken i längden, skall kunna honorera denna sin vigtiga förbindelse, är mig icke fattligt, enär man ideligen ökar just de fonder, som för Banken, såsom garant af sedelmyntets silfvervärde, äro mest vådliga. För att Banken, vid svårare kris och under större påkänningar, skall kunna upprätthålla myntvärdet, fordras ovedersägligen, att dess utlåningar göras på kort tid och endast emot sådana fordringshandlingar, som, utan svårighet eller hinder, kunna försäljas.
Med Herr Grefve von Plåtens yttrande om svårigheten eller omöjligheten att på förhand bestämdt kanna uppgifva kostnaden, för ett så beskaffädt företag sorn Götha Canal-An. läggning, instämmer jag så mycket heldre som jag alltid haft samma tanka och äfven har yttrat den ; men jäg har då af samma värde Talare fått det motskäl, att KostnadsFörslaget och Beräkningarne varit så pålitlige, att hvad som blifvit föreslagit, vore fullt tillräckligt och säkert. Na är förhållandet helt annorlunda och man synes, nu som förr hvad Canalen beträffar, begagna alldeles motsatta skäl, allt som man finner för ändamålet tjenligt. Hvad åter angår Friherre Cederström» framställning, att inga föreskrifter finnas, sorn förbjudit honom att å Barquens vagnar deltaga i tillstyrkandet af Decharge för den mäst oredliga och brottsliga Förvaltning och att han fullgjord t sin skyldighet, då iian till Banco-Fullmägtige inberätt3dc samma förhållande, så medgifves gerna, att ett sådant förbud icke torde finnas, ty man har val aldrig förr än nu kunnat tänka sig att sådana föreskrifter skulle vara af nöden. Att yppa sanningen sä väl vid det ena som det andra tillfället, matte väl icke serskildt behöfva åläggas Revisorer, Men hvilken inser icke vådan deraf, om Riksens Ständer - Den 25 April. 273 der skalle godkänna att en Banquens Revisor kan genom raisonnement öfver följderna, undgå att uppfylla sin skyldighet. Jag tror alltså, att Höglpflige Banco-Utskottet haft största anledning till sin gjorda Anmärkning. Sluteligen får jag nämna, att jag instämmer i den af Herr Grefve von Platen sjelf för några dagar sedan här yttrade önskan om Laglig undersökning öfver Götha Canal-Directions förfarande; men att åtejremiss i sådant afseende är likgiltig, emedan det åligger Statsoch Banco-Utskotten att i alla fall afgifva Utlåtande häröfver, sedan flera Motioner derom blifvit till nämnde sammansatte Utskott remitterade. Åtskillige yttrad» härtill deras bifall. Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric.•
Jag måste således bestrida Hr von Hartmansdorffs yrkande att borttaga hvad bär föreslås. Hur ur fråga om fri vilja alt göra gagn, och kan man härpå vilja lägga några band! Hr Gripenstedt: Jag tager mig friheten fråga, om någon upplysning kan meddelas huru BondeSt. beslutat i detta fall. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt i3 §:n blifvit af BondeSt. bifallen. Hr Gripenstedt: Detta stärker ytterligare min tanke, som alltid varit, att det åtminstone för dem, sorn icke äro sysselsatte dagligen i skolan, ej måtte vara så betungande alt komma dit hvar 7 de dag. Jag tror, att de, som lärt sig något, skola betrakta påminnelsen derom mera som ett nöje än som en plåga, och anhåller alt förslaget måtte bifallas. Frih. von Kraemer, Robert: Hvad Hr von Hohenhausen anfört får jag vitsorda. Förhållandet är inom Upsala, att den derstädes befintliga Söndagsskolan blifvit flitigt begagnad och haft största nytta med sig. Jag tillstyrker således, att den af Hr von Hohenhausen föreslagna redaction mätte antagas. Hr von Hartmansdorff: Sedan jag haft tillfälle att 0111 denna § säga min mening, men hon icke synes vara delad af R. o. Ad:s flesta medlemmar, så lemnar jag saken derhän, under önskan att påföljden må blifva annan och bättre än jag förutser. Jag anhåller likväl att ordalydelsen måtte blifva något förändrad, emedan presterskapet ej kan åläggas att undervisa i något annat än i religion, och uttrycken här äro så otydliga, att man ej vet hvaruti presten skall undervisa. Jag hemställer således, om icke lydelsen kunde blifva denna: ”Undervisning meddelas af vederbör, presterskap i religion och af skollärare i öfriga för skolan föreskrifnn läroämnen. Hr Lagergren:
Såsom alternativ hade jag framställt den Önskan att åtmindstone run* stycks-beräkningen måtte försvinna och Taxan iixeras till jemt skillings belopp. Jag saknar alldeles i Betänkandet något skäl anfördt emot hvad jag sålunda föreslagit. Det synes mig som skulle det icke hafva varit svart för RevillningsUtskottet, som dertill haft tillräcklig tid, att från PostDirectionen inbetala ett förslag till en tr c> förbättrad reglering, för att derefter stadga sina tar.kar. Jag vill visserligen ej uppehålla Högloft. Bidderskapet och Adeln med att häröfver vidlyftigt orda: om Ridderskapet och Adeln icke skulle anse min anmärkning förtjena något afseende, yrkar jag ej att den med någon allvarlighet upptages, men kan ej neka det jag tycker, att en förbättrad reglering i denna delen skulle hafva kostat ringa tid och möda. Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Herr Påhlman önskade återremiss af Utskottets Memorial. Herr Pahlman yttrade sig det icke yrka, i fall Ridderskapet och Adeln icke pröfrade en sådan vara af nöden. - Herr LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg den gjorda anmärk* 4 Jji'n 5 Juli. e m. 241 anmärkningen hindra antagandet af Bevill s, ' O rbngsUtskottets Memorial. Ropades Nej* Herr LandtMarskalkens härefter gjorda proposition tili godkännande af Utskottets Memorial, Bifölls. Upplästes StatsUlskottets sedan den 2 dennes på Bordet hvil ande Betänkande, angående Löfås Silfververk, i Schedevi socken och Kopparbergs Län. Herr af Uhr, Carl David. Då jag till alla delar instämmer tili Högloft.
Maj 1784» erläggas för alin mätbara varor, sorn ifrån andra orter, S;ö- eller Landvågen, tili Staden ankomma, ehvad de matas eller ej, 6 rst., samt dessutom för utmätningen i serskildt arfvode åt Mätaren, 1 rst, Tunnan. På lika sätt och efter samma grunder betalas för vägningén af vågbara varor, ehvad de vågas eller ej. Utskottet kan ej heller understödja hans vidare yrkande, att aila hemmans onera, som i Stad skola lemnäs, böra från denna afgift befrias, då sådant vore en icke mindre kränkning af vissa Städers ägande Privilegier. I afseende på hvad Wessing slutligen föreslagit, att Utskottet måtte uppgifva en bestämd Lag, som innefattar alia dessa omständigheter äfven för den enfaldigaste, så Besti. och Ekon. IJtsk. Betänkanden. 845 torde en sådan Uag redan finnas och vara gällande i hvarje Stads serskildta Privilegium. Utskottet, SQtn hvarken tror sig tillhöra, ej heller är i tillfälle, att utarbeta en afhandling, som bestämdt innefattar en uppgift, så val på de Städer, hvilka äga sådana rättigheter, äfvensom på de Privilegier, hvarpå de grunda sig, har likväl trott sig icke böra underlåta gifva Wessing anvisning på J, ; A. Flintbergs år 1795 från trycket titgifna Arbete: Om Städernas •nied Ilande!, Sjö fart och Bruksrörelse gemenskap ägande inkomster af Tolag-, Våg-, Hamn-, Bro , Mätare och Täckare-penningar m. in, såsom innehållande pä ett ställe det h.ufvudsåkligaste, sorn i alla dessa afseenden kan vara nödigt att känna. För öfrigt torde någon vidare åtgärd, rörande Wessings gjorda motion, så väl af Utskottet som af Riksens Höglofl. Ständer Vara öfverflödig, då Kongl. Maj:t, i anledning af Riksens Höglofl. Ständers'vid 1815 års