Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemkning i den vid de årliga och Kongshästarnes i 6:te Fögdeliet af Upsala Län skedda förvandling; 7 :o Hålloch Gästgifveriskjutsen, samt förhöjning i Skjatslegan; Irån StatsUtskotter, angående: 1:0 Utbetalningen af de efter Högstsalig Hennes Maj:t EnkeDrottningen f. d. Kongl. Famillen i arf tillfallna Summor. 2:0 Understöd för Hjelmare Slussverk. 3:0 Aterremiss af Betänkandet om Löfås Silfververk; från Särskildta Utskottet, angående en fri Kolhandel. _ Om återremiss af ConstitutionsUtskottets Memorial om granskningen af StatsRådets Protocoll sedan sLta Riksdag, och af Statsötskottets Betankande rörande yrkadt anslag till Svenska Theatern. _ Om bifall till OeconomielJt^kottets förnyade utlåtande, angående Husbehofsbränvins Bränningen, med undantag af 5:te punkten, hvarest Ståndet ansett Kongl Maj:ts Nådiga Kungörelse af den g:de October 1812 böra bibehållas i detta afseende. _ Om afslag på Lag* samt OeconomieUtskottens gemensamma Betänkande, angående en allmän handelsfrihet. Om öfverlemnande till ConstitulionsUtskottet, att bereda ett förslag till upphäfvande af motsägelsen imellan RegeringsFormens 94 och 42 §. §. __ Om afslag på Ridderskapets och Adelns inbjudning, att låta på Riksdagskostnads. medlen trycka Friherre Anders' Cederström® Den 23 Juli e. tn. fefgifnä BeVillningsfötslag,_Af den 20 Juli, otti remiss till ConstitutionsUtskottet, af Kongl. Majus Nådiga Proposition, i anledning af Norri ges StOrThings svar på den föreslagha RiksActen. — Om cominunication af Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse, angående StorThingets bifall till förslaget om Köhungens myndighetsålder. __ Om beslut att bestämma nästa Riksdags början til! den januari 1820.
Läkaren ordinerade förströelse, en vinter i södern, fullständigt afhållande från allt själsarbete — det hela var öfveransträngning. Patienten smålog bittert — öfveransträngning, nej, det var inte sjukan, den var att han inte kunde arbeta. Slutligen lät han öfvertala sig till resan. Naturligtvis skulle Edith vara honom följaktlig, barnen lämnades i guvernantens vård, »pappa framför allt», och så börjades förberedelserna. Edith var outtröttlig, hon styrde om kreditiv, gick till skräddaren och beställde mannens kläder, köpte koffertar och kappsäckar, skref till alla möjliga och omöjliga personer, som varit vid rivieran, bråkade så mycket som möjligt, »för att Emil inte skulle behöfva tänka på något». Hon köpte biljetter och poletterade sakerna, samt lät beundra sig af vänner och bekanta, som följde ner dem till stationen. »Det är ingen konst att resa med en sådan hustru», sade mer än en man vid hemgåendet till sin äkta hälft, och undrade, hur Lindner skulle tagit sig fram utan henne. Lindner hade emellertid önskat, att hans hustru varit litet mindre energisk och tagit lite mindre initiativ. Hemma, där alla kände dem, gick det väl an, men härute bland främmande förargade det honom att anses som en nolla. Liksom han ej var så opraktisk, som hon gjorde honom till, var han inte heller så sjuk, att hon behöfde ha kassan om hand, beställa, ordna och betala. Det var till henne portierer och kypare vände sig: »herrn är sjuk och får inte besväras». Lindner var för likgiltig, för slapp att protestera. Dessutom visste han, att hur han ställde det, skulle hon aldrig bli nöjd, men det förödmjukade honom, då han i ett servilt uppassareöga tyckte sig läsa: herrn är allt en stackare! Det tyckte han själf att han var, en stackare, som lät leda sig af sin hustru i stort och smått, i andliga och praktiska förhållanden, i valet af titeln på en bok och i valet af ett västtyg. Han hoppades ej på framtiden, tänkte endast med en slags dof, fatalistisk förtviflan, att det ej godt kunde bli ömkligare än det var. Så kommo de ner till Nizza och hyrde sig en liten villa med vacker trädgård.
Det beror naturligtvis på Stånden att fatta de beslut, sorn de hvar för sig anse mest lämpligt, men jag får för min enskildta del och med åberopande af de skäl, jag för min mening afgifvit, vördsamt anhålla, att R. o. Ad. malte bifalla den nu föredragne 3:dje punkten och låta sitt förra beslut, såsom mindre lämpligt och ej verkställbar!, få förfalla. Hr af II armens, Henr. Otto: Ehuru jag icke hade lyckan att vara närvarande, då R. o. Ad. förra gången fattade sitt beslut i detta ämne, mäste jag förklara, att jag icke kan blifva öfvertygad af de skäl, som nu blifvit anförda för att åstadkomma ett uphäfvande af det beslut, som R. o. Ad. förut stannat uti. Det synes mig, att de anmärkmr, som nu blifvit gjorda emot nu föredragne beslut af Ctskrs mern. icke blifvit på något tillfredsställande sätt vederlagde. Gr. Lagerbjelke har så ovedersägligen bevisat, att en väsendtlig skillnad förefinnes emellan att hålla en jernbana uti ändamålsenligt och uti fullgodt skick, men sedan man lyckats att få uti beslutet infördt det sistnämnda uttrycket. 638 Den 1 September. vill man ifrån detta beslut borttaga det efterföljande stadgandet om borgens ställande för berörde fullgoda skick, hvarförutan det första beslutet blefve helt och hållet betydelselöst och utan någon påföljd i verkligheten. Jag vill påminna mig att jag under någon af de i detta ämne hållna diskussioner hört yttras, att en bana, som ständigt begagnas, mäste lill en del förnyas ungefär hvart 20:de år. Om jag nu indelar den ifrågavande liden af 40 år uti 2:ne delar, hvardera omfattande 20 år, så faller det genast i ögoneD, att just vid den tidpunkt, då hanan skulle tiil Staten aflrädas, en hufvudsaklig reparation måste företagas. Då måtte det väl vara angeläget alt man tillser att Slaten får någon säkerhet derför, att den uti fullgodt skick emottager en kommunikationsanstalt, för hvars tillvägabringande landet mäst underkasta sig så betydliga upoffringar som de nu ifrågasatta.
Af dessa rättigheter finnes icke någon , som för det allmännas val mindre bör inskränkas och som bättre kan förenas med allas nytta, än den att fritt använda sin omtanka och sin arbetsförmåga på Jofliga företag, samt i bruket af sina krafter och sina händers skicklighet endast bindas af skyldigheten att icke förnärma andras rätt. Att till Samhällets allmänna och alla dess Medlemmars enskilta nytta bibehålla frihet i förening med ordning, bör blifva hufvudmålet för Lagstiftningens åtgärd vid -bestämmande af rättigheten för enskilta, att använda arbetsförmåga, flit och omtanka. Innan Utskotten företaga sig att från dessa orubbliga grundsatser leda de stadganden, som Utskotten ämna föreslå i anledning af Herr Friherre Cederströms, med de fleres till Utskotten remitterade Memorialer, om utvidgande af näringsfrihet och upphäfvande af Skrå-Inrättningar och andra för arbetsfliten skadliga tvång, böra Utskotten i korthet besvara den anmärkning, som några Ledamöter i Vällofl. Porgare-Ståndet yppat, nemligen att de yrkade förändringarne i dessa delar såsom frågor om Privilegier borde anses och behandlas. Enligt 89 §• Eegerings-Formen, bero nu mera alla Lagar och Författningar, som röra Pikets Den 5 Juli. 677 Rikets allmänna hushållning, på' Kongl. Maj:ts Kådiga pröfning och beslut. Och då alla frågor om handel och näringar ofelbart höra till allmänna hushållningen; så är af Regerings-Formens stadgande den följden klar och tydlig, att Kongl. Maj:t äger att alla sådana mål efter nådigt godtfinnande afgöra: och de kunna således icke till Privilegier hänföras.
N:o 567 om granskningen af Militiae BoställsCassans räkenskaper. N:o 568, i väckt fråga om orsakerne till Mantalspenningarnes förminskning. N:o 56p, om Creditiven enligt 63 §. Regeringsformen. Statsoch Ekonomi-Utskottens !N:o 570 i väckt fråga om leverering af Kronotionde och AfradsSpannmålen för Listers och Bräkne Härader. Statsoch Banco-Ulskottens N:o 574» om tiden för nästa Revision af StatsBancooch Riksgäldsverkens räkenskaper. Lag-Utskottets N:o 206, i anledning af Banco-Utskottets Memorial om förklaring af 17 Cap. 8 §. HandelsBalken. i f Fröt. Vidy. d. 3 Nev, iSiS - IV: o 208 i vackt fråga om uteslutande af åtskilliga mål från deL renskrifna Exemplar af Under-Rätts Allmänna Sak-Protocoll, som till Öfver-Rält bör insändas. Från Hederv. BondeStåndet. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärs-* och EkonomiUtskottets, under N:o igg, afgifne Utlåtande, angående RiksStåndens olika Beslut, om inrättande af Directionen till det Indeldta Cavalleriets beklädnad, fann Bonde-Ståudet för godt förblifva vid dessi ämnet redan vidlagne. åtgärd, som innefattar godkännande af Utskottets förra Betänkande, och anser Ståndet något yttrande, Öfver de af Utskottet i förenämnde Utlåtande framstäilde förslag och Yoterindsproposilioner nu mera icke fordras, sedan liögvördige PresteStåndet med frånträdande af dess förra Beslut förenat sig med Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Välloflige BorgareStåndet i Bifall till Utskottets sednare Betänkande; dock skulle BondeStåndets särskilde åsigter i detta önskningsmål, genom underdånig besvärsskrift af Taleman un» Fröt, Fair, d, $ Nöd, iS-3.
Skulle det nemligen äfven förutsättas, att Hernösands Stifts-kyrka njuter för litet anslag, hvilket dock icke skäligen kan påstås, eller att Upsala kyrka fått för mycket, hvilket jag ännu mindre kan medgifva; så måste likväl i alla hänseenden detta försök anses för all laglig besittningsrätt så vådligt, att det måste afstyras. Det enda skäl som vill åberopas, nemligen att de ifrågasatta 124 tunnor utgå ifrån församlingar belägna inom Hernösands Stift, kan väl icke uthärda den minsta allvarliga och rättvisa pröfning. Då Upsala Domkyrka blifvit, genom den högsta lagliga sanction, tillförsäkrad dessa 124 tunnor spanmål, de må inflyta ifrån Norrland eller ifrån Skåne, kunna de icke utan våld henne fråntagas, så vida hon sjelf icke finner skäl att dertill samtycka. Skulle, mot all förmodan, ett annat beslut kunna ega rum, så finner jag intet hinder mera återstå för allmänna inrättningar, likasom för enskilda, att affordra hvarandra hvad den ena kan synas hafva för mycket, till fördel för den andra, som har för litet, äfvensom vägen öppen att göra sådana anspråk gällande.1 Jag har velat begagna tillfället att med min ringa röst motsäga så samhällsvidriga grundsattser. Jag har i synnerhet ansett det för en pligt, då det gäller en så urgammal, så vördnadsbjudande, så minnesrik och skön, så för alla Svenskar lika dyrbar ålderdomslemning, som Upsala cathedrals både af häfd och lag befästade rättigheter.’’ Härmed förenade sig Herr von Rosen. Ank. till Exp.-Utsk. d. 23 Nov., kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt fråga om inrättande af en Centralstyrelse, hvarunder Rikets Consistoriel' samt Presterskap och Lärare vid Läroverken borde lyda, m. m. Uti en hos Hederv. Bonde-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Riksdags-fullmägtigen Carl Fredric tiuss från Wester-Norrlands
Hvad för hela panten samfäldt således högre b judes, skall å hvarje del deraf, i mon af den serskildt derföre erbjudna köpeskilling, fördelas och dertill läggas. 3 Morn. Den således för hvarje del af panten erhållne köpeskilling utgör det belopp, i mon hvaraf densamma bör för den intecknade gemensamma gälden ansvara, och varde densamma, efter det förhållande, summan af adla köpeskillingarne har till hvar och en af deni serskildt, till gäldande deraf fördelad. Finnes uti endera fastigheten äldre inteckning än den gemensamma, då bör densamma “f *4 Lag-Utskottets Det. IV.o t/8. köpeskillingen derföre först utgå och endast återstoden tagas i beräkning vid bestämmande af dess delaktighet uti gemensamma galdea. År åter uti endera fastigheten serslcild intecknings liktidig med den gemensammas då bör, genom fördelning af den för samma fastighet erhållne köpeskillings i förhållande till hvardera inteckningens oafkortade belopp, utrönas, hvad tillgång denna del af panten för den gemensamma inteckningen lemnar, och samma tillgång anses ( såsom den delens värde, vid bestämmande af den öfriga pantens delaktighet uti gemensamma gälden. Brister för endera eller flere af de i serskilde delar af panten tagne inteckningar, och lemnar annan deribland öfverskott; då bör, derest fastigheserne är o uti en egares hand, bristen med öfverskottet fyllas, så långt ske kan, samt, när fördelning deraf mäste ske emellan flere in teckning skaf vare, hvilka ej kunna få sitt fullt ät, hvardera njuta lott häri, i nion af dess återstående fordran; dock med den inskränkning, att ej någon serskildt tagen inteckning medför betalning utöfver köpeskillingen för den egendom, hvari inteckningen blifvit f astställd. Fordrar egare af fastighet, som gemensamt med annan är intecknad för gäld, att få dess andel deruti bestämd, så vidt det verkar på förhållandet egarne emellan, då skall ock, så vida ej dessa om gä/dens fördelning efter fastigheternes bevillningsvärden eller annan grund åsämjas, den fastighet, om hvårs värde stridighet eger rum, å offentlig auction utbjudas.
Sjelf är jag visserligen en af dem, som högeligen interessera sig för att tvisten om Revisorernes rättigheter måtte blifva slutad vid denna Riksdag. Men derföre, att denna fråga ännu icke hunnit afgöras, anser jag ej de öfriga Grundlagsfrågorna böra förhindras i sin fortgång. Jag tror ej heller, att Kongl. Maj:t vägrar gifva sin mening tillkänna öfver de Grundlagsfrågor, som anmälas, derföre att andra, hvilka med de förra icke ega gemenskap, ännu kunde återstå. Något hinder för den föreslagne framställningen finner jag således icke möta hvarken hvad in - Den 26 J u n i i f. m. 63 neliållet eller behandlingssättet angår. Men jag föreslår emedlertid, att StatsUtskottet måtte genom ProtocollsUtdrag anmodas, att skyndsamt inkomma med Utlåtande öfver Instructionsfrågan. Friherre Cederström: Så länge Ridderskapet och Adeln ej beslutat den Grundlagsförändring, som Herr Crusenstolpe synes åsyfta, tror jag ej, att en underdånig anmälan tjenar till något. Beträffande deremot Herr von Hartmansdorffs nyss väckte Motion, så förenar jag mig deri, med anhållan om det tillägg, att StatsUtskottet måtte åläggas inom 8 dagar efter erhållen del inkomma med det äskade Utlåtandet, emedan tillräcklig tid dertill redan eges. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då den af Hr Crusenstolpe omförmäldte fråga, angående ändring i 68 §. Riksdagsordningen, ännu icke blifvit af Rikets Ständer afgjord, torde det vara så mycket mindre skäl, att, i afseende å denna fråga, göra något tillägg uti Rikets Ständers blifvande underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majrt, som, i fall ett sådant tillägg gjordes, men frågan sedermera af något RiksStånd afslogs, och följaktligen förföll, man skulle blifva nödsakad uti en serskild Skrifvelse hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att frågan förfallit.
Af Herr Ribbing, Arvid: att, enär Svenskarne icke velat i allmänhet göra annan inskränkning uti ullänningarnes rätt alt i Riket inflytta, än den Kyrko-lagen bestämmer, eller attalia, som i Sverige bygga och bo, skola vara af den rena Evangeliska läran, så borde också dervid förblifva, utan att några slags tillägg i detta afseende må kunna komma i fråga på annat sätt, än att båda Stats-magterna äro öfverens om det sammas ordalydel - Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, N:o 16. i5 se, likasom vid frågor om stiftande af eller tillägg vid allmän Civil-,' Criminaleller Kyrkolag; Af Herr Friherre Sprengtporten, J.W,: att stadgandet om skyldighet för utlänning, när han kommer till Rikets gränsor, all derstädes afvakta tillåtelse af vederbörande Auctoritet, för att få fortsätta resan., måtte, såsom alldeles obehöfligt, upphäfvas; äfvensom alt föreskriften om arfsrättens förlorande derföre, alt en person reser Öfver gränsen utan pass, jemväl måtte, i sammanhang med frågan om den allmänna regleringen a£ Pass-förfaltningarne, lagas i noga öfvervägande, och annan lämplig påföljd derföre bestämmas; Ilos Högloft. Borgare-Ståndet, X Af Herr Ekholm, som, biträdd utaf åtskillige Ståndets Ilerrar Ledamöter, förklarat sig icke kunna inse, hvarföre icke Utskottet jemväl tillstyrkt upphäfvande af stadgandet angående Bergverks-arbetare, hvilket, i vissa fall, belägger sådana personer med lifsstraff, om de utan behörigt tillstånd Bytta ur Riket; Af Herr W&rn, som, med fästadt afseende å det ogästvänliga sätt, hvarpå utlänningar här ofta blifvit bemötte, önskat: ”att Ulskoltet icke ansett "sig så lätt kunna öfverlemna ifrågavarande och dylika lagstiftnings-frågor ’*åt Regeringsmagten;” Af Herr Petre', som, under åberopande af Herr Ekholms yttrande, förklarat, att utlänningars rätt alt vistas här i Riket blifvit i senare tider i högsta måtto afskuren, och att ett sådant förhållande icke alltid slått i öfverensstämmelse med folkrättens fordringar.
Beträffande de båda nu utgående arvodena åt läraren i “Pianostämning“ och Orkesteranföraren, är afsigten att låta dessa utgiftsbelopp bestridas af ofvanomförmälda, till extra arvoden afsedda summa af 6,900 R:dr, hvadan de icke särskildt till siffran blifvit i den nya aflöuingsoch utgifts-staten införda; och då numera Akademiens instrumentsamling vunnit betydlig tillökning, har för densammas vård och underhåll i staten intagits ett belopp af 100 R:dr, lika med det, som för samma ändamål hittills af den till Akademien donerade så kallade Mazérska fonden utgått. Slutligen och med upplysning att den Akademiens läroverk tillhöriga orgel är af äldre konstruktion samt till följd af långvarigt begagnande befinner sig i högst bristfälligt skick, anhåller Akademien, att, då kostnaden för nytt sådant instrument uppgår till närmare 5,000 R:dr, Akademien, som eger grundad förhoppning att på enskild väg härtill erhålla något bidrag, måtte, för anskaffande af denna vigtiga del af läroverkets undervisningsmateriel, i nåder beredas ett extra anslag af 4,000 Riksdaler. Då, med hänseende till vidden af den ombildning utaf Musikaliska Akademiens läroverk, som Akademien föreslagit och för hvars genomförande särskilda medel blifvit begärda, Akademien, såsom af henne ock antydes, synes hafva på ett tillfredsställande sätt löst uppgiften att med minsta möjliga anslagstillökning främja det med berörda ombildning afsedda mål, samt ifrågavarande läroverk icke blott i likhet med andra åt konst eller vetenskap egnade stiftelser är förtjent af statens hägn, utan nu äfven särskildt påkallar detta såsom nödvändigt, såvida läroverket skall kunna fortgå till det mål, att på en gång bilda tonkonstidkare med närmaste afseende på Statens och det allmännas behof samt tillika följa tonkonstbildningen i andra länder och inom hemlandet höja dennas verksamhet till möjligaste grad af utveckling, finner jag mig, med afseende jemväl å hvad Akademien i fråga såväl om otillräckligheten af dess embetsmäns och lärarnes löner m. m., som om behofvet af en ny orgel för det Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Jéhanne, säg farväl till din fädernegård, Lägg bort din herdestaf och din slånda! Den blick, som tills nu blott om hjorden höll vård, Skall mod hos tusenden snart upptända. Din spensliga flickgestalt, böjlig och ung, Skall slutas i rustningens iskalla pansar, Till dess du skänkt Frankrike åter dess kung Och friat ditt land ifrån fiendens lansar. Men vet du, hvart sedan din våg skall gå, Och har du ej sport dina slutliga öden? Ack nej, ty tron tänker ej därpå, Den följer blott, ända i lidandesglöden. Ty ingen har ännu med oskyldig hand För frihetens heliga sak lyft sin fana, Som ej genom eldens förtärande brand Måst gå att fullända sin segrande bana. lin herde / ticka, Med blickar, Men utan tillsyn gå fritt dina får, Och slåndan utur dina händer år gliden, Och till ditt lyssnande öra når Ej minsta ljud, som förtäljer tiden. Din strålande blick, utaf bilder skymd, Ser intet af allt, som omkring dig kan hända, Den ser långt utöfoer det ändligas rymd, Ser inåt, där himmelska syner den blända. Ty snöhvit oskuld och brinnande tro, Som fått i drömmarnes lif sin daning, Ha byggt åt tanken en skimrande bro Till värld, som blott skådas af skäraste aning. Där ligger på knä din själ inför Gud T andaktsfulla och varma böner Och ber under gråt som. en älskande brud För ditt sargade land och dess kämpande söner. Och hon, som hör de betrycktas röst, Hugscalerskan uti största smärta. Som bar all lifoets sorg i sitt bröst Och världens Frälsare vid sitt hjärta, Den rena jungfrun, hvars ödmjukhet, Hoars tro gaf människosläktet frälsning, Af änglar buren i härlighet, Din bön hår möter med himmelsk hälsning. Så långt saga o c h historia räcka, hafva guld och andra ägodelar utgjort de mest b e t y d a n d e värdemätare för människans samhällsställning, anseende o c h inflytande. Jéhanne, du år yngst i din faders hus, Som David, den kunglige herdegossen, Men ditt rykte skall stråla i minnets ljus, Se ' n sekler släckt ut de jordiska blossen.
Man varnar dem nu, men förgäfves, och följden blir, alt löftesmännen fä plikta för arrendatorernes obetänksamhet. Ar det principenligt, att personer vid arrenden å Kronans lägenheter äga att bjuda huru mycket som helsi, blott för att undantränga andra, hvars anbud måhända varit mindre, men hvars förmåga att dem fullgöra, deremot varit större? Jag förnyar hvad jag sagt, att den nu ifrågavar. eftergiften vore ett farligt prejudikat, och jag anhåller att R. o. Ad. icke måtte bifalla Utsk:s förslag. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Ehuru jag för min del anser Utsk:s-afd:n hafva träffat den rätta synpunkten af förevar, fråga, kan jag dock icke tillstyrka R. o. Ad. att fatta ett så beskaffadt beslut, som det Hr von Troil föreslagit, emedan detta synes mig innebära eli försök att eludera grundlagens förbud, att annorlunda än med bifall besluta öfver eli StatsUtsk:s betänk. ang:de Statsregleringsfrågor första gången det är före, om man nu skulle återremittera betänk, med förklarande, att den i reservationen uttryckta åsigt utgjorde R. o. Ad:s gemensamma tanke. Genom ett sådant förklarande hade R. o. Ad. väl icke antagit reservationen såsom dess beslut; men när saken återkommer från Utsk., hur skall Ståndet då betrakta sitt förra beslut? är icke R. o. Ad. då derutaf bundet? Samma ändamål som dermed åsyftas vinnes, om en enkel återremiss beviljas, emedan Utsk. af diskussionen tydligen finner R. o. Ad:s allmänna opinion i denna fråga, enär hvarenda ledamot, som här yttrat sig, talat för afd:ns förslag. Jag anhåller således om propos. ä återremiss, pä grund af gjorda anmärkn:r. Frih. Raab: Det synes mig troligt att R. o. Ad. beslutaren återremiss, och jag anhåller derföre att få fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet derpå, att, om reservationen antages med de här uppgifna ordalagen, bostället kommer att tillträdas d. 14 Mars 1849.
Denna erfarenhet, i förening med angelägenheten att söka undanrödja det betungande hinder och uppehåll, som för en loflig importrörelse kunde uppstå derigenom, att tullbestämmelserna icke egde tillfyllestgörande tydlighet, hade numera hos General-Tullstyrelsen stadgat den öfvertygelse, att tulltaxe-redaktionen i fråga om artikeln Socker tarfvade förändring. Bcvillnings-Utskotlcts Betänkande M 23. Enär således den hittills följda grunden för t ullbehandlingen icke vidare ansetts ändamålsenlig, hade General-Tullstyrelsen trott det i praktiskt hänseende vara lämpligast att taga till rättesnöre den klassifikation af råsocker, som i den stora verldshandel vore antagen köpare och säljare emellan. Denna klassifikation bestod i en Holländsk s. k. Standard, uppställd i 20 numror efter sockrets olika färgnyanser, från och med brunt till och med hvitt. Färgen, som berodde på sockrets större eller mindre sirupshalt, vore otvifvelaktigt det väsendlliga, hvarpå värdet berodde, hvilket ock visade sig af priskuranter; och vore det efter standard-numrorna, som, äfven i Sverige, inportörer af sådant socker verkställde sina införskrifningar. I England och Frankrike hade på detta salt redan länge tullsatserna för råsocker varit bestämda i förhållande till färgen; och i Norrige vore nu enahanda grund för Iullbehandlingen föreslagen att antagas.