Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Egentligen var det ju inte Wehkalainens afsikt att tala vidare i saken als, men den gamla vanan att göra som Tuominen ville värkade alt ännu så mycket, att han gick upp och lade sig i ett af rummen i öfra våningen, i det första, hvars dörr stod öppen och det råkade vara rummet näst intill Lenas. Tuominens nöje af kalaset var emellertid i grund förstördt. Hvad kunde karlen mena med att inte vilja lämna ifrån sig alla sina pengar? Ämnade han värkligen börja bråka om deras gamla räkningar? Det hade nog någon satt i hufvudet på den gamla fyllbulten, men han skulle alt bli skött som han var sjuk till. Det fans mera än en poliskonstapel, som hjälpt Tuominen ur trassel förut, och Wehkalainen var väl inte svårare att skrämma till foglighet än andra. Harmen steg alt högre i hans af spriten omtöcknade hjärna och gjorde, att han tvärt afslog en anhållan om mera rom. Här har druckits nog för i kväll, förklarade han. Det är bäst ni går er väg nu, så jag får stänga. Intet parlamenterande hjälpte, men huruvida det skulle blifvit så alldeles lätt att värkligen afhysa det envisa sällskapet är tvifvelaktigt nog, såvida inte en af gästerna råkat säga, att man inte kunde begära att en nygift man skulle tillbringa hela natten med drickande. Då slog stämningen om med ens och, efter en ytterligare salva af skämtsamma anspelningar samt ett skråligt försök att hurra för bruden, begåfvo de, som inte bodde i huset, sig bort, medan hotellgästerna med mycket besvär och stort buller knogade upp till öfra våningen, lämnande värden att stänga och släcka gasen. Därunder var det som om det grofkorniga skämt gästerna i sista stunden affyrat hade nytändt Tuominen gamla lust till Lena. Under det skarpa drickandet hade han als inte kommit ihåg henne utan motståndslöst hängifvit sig åt ruset, men Wehkalainens besynnerliga beteende hade väckt honom och satt hans hjärna i arbete igen. Sedan behöfdes blott gästernas anspelningar för att all den sprit han förtärt skulle värka som eld under en panna. Medan han räknade ihop kassan för dagen steg begärelsen alt högre inom honom, men nu fann han nästan nöje vid att vänta och pina sig själf.
Utdrag af Protokollet öfver Civil-Är enden, hållet inför 11. M Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 20 Februari 1863. Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens Herr Statsmini tern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve v. Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Departements-chefen, Statsrådet Lagerstråle föredrog i underdånighet: 1:0. a) Den af Rikets sednast församlade Ständer, uti skrifvelse den 24 Oktober 1860, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Sjette Hufvudtitel, på anförda skäl gjorda underdåniga framställning, i fråga om ändringar uti de för Teknologiska Institutet under den 19 November 1858 utfärdade förnyade nådiga stadgar, Jemte de af Styrelsen för nämnda Institut samt Kommers-kollegium häröfver på nådig befallning afgifna utlåtanden, äfvensom särskilda utaf ätskillige bland Institutets lärare till Kongl. Majit inlemnade underdåniga anföranden i ämnet: för hvilka handlingars innehåll nu af Departements-chefen redogjordes; b) Styrelsens för Teknologiska Institutet underdåniga memorial den 16 September 1862, innefattande framställning om den tillökning i Institutets årliga anslag, som erfordrades sedan Institutets nya byggnad numera hunnit så nära full Bih. till R. St. Proposition JYi. 83. bordras, att läroverket kunde under år 1863 i densamma inflytta; i hvilket afseende Styrelsen anfört: Föredragande Departements-chefen anförde härefter i underdånighet: ”Uti de i sammandrag med Teknologiska Institutets inrättande: — —■ — Statsrådets öfriga ledamöter instämde i hvad Föredragande
Ett stuteri är och måste alltid blifva en kostsam inrättning, och de hästar, hvilka der uppdragas, äro följaktligen i samma mån dyrbara; men värdet hos en sådan häst, då han med constant race förenar fullgoda egenskaper, bör rättvisligen icke annorlunda bedömas än med hänsyn till hvad han såsom afvolsdjur kan komma att verka till förädlande af sitt slägte, och ju längre tiden för hans verksamhet varar destomera återgäldar han äfven hvad hans egen uppfödning kostat. Att stuteriernas hingstar ännu vid en ålder af tjugu år och derutöfver befinnas tjenstbare är icke sällsynt; att samma förhållande inträffar med dem, hvilka såsom unga derifrån skiljas, äger Stuteri-öfverstyrelsen anledning betvifla. — 317 — För att bereda tillfällen till betäckning i de provinser, hvilkas aflägsna läge från stuterierna icke medgifvit ditsändning af hingstar under språngtiden, hafva landtbeskällare redan för lång tid tillbaka varit stationerade hos enskilde personer mot skälig ersättning för underhållskostnaden, men, oaktadt dessa personer varit kända för redbarhet och ordentlighet samt icke den ringaste anledning förefunnits att hingstarne blifvit obehörigt begagnade eller vanvårdade, hafva dessa hästar likväl ej medfört den nytta man af dem väntat, då de flesta efter tre å fyra år förlorat allmänhetens förtroende, blifvit föga anlitade samt redan före uppnådda 14 å 15 år varit otjenstbare. Exempel saknas till och med ej, att hingstar, återtagne, emedan de i stationsorten ansetts såsom beskällare oförmögne, Sedermera under flera år med fördel begagnats vid stuteriet såsom sådane.
Hade den gjort sin skyldighet och sagt be-stämdt ifrån, hade derigenom väl uträttats hvad som närmast tillkommit en regissör med insigt och allvar, om Svenska teatern hade haft någon sådan, nämligen att afstyra de värstaorimligheterna och bland anDat klargöra for den fräjdade gisten det lämpliga i att åtminstone inte såsom nu vårdslösa sjelfva lexan och uttalet, detta senare så mycket mer som han dervidlag alltid är i stort behof af öfverseende. Hans spel Bom Otello, Garrick och Rochester må denna gång vittna om honom som skådespelare; de båda senare rollerna må ock vittna om den konstnärliga ambitionen i afseende på repertoar-valet. Förmodligen ville han ställa sig på teaterentreprenörens smaknivå, och Jane Eyre var ungefär lika god som Ringaren i Notre Dame och En fattig ung man etc. Hans Otello reducerade sig i år snart sagdt till hemskt grimaserande, låtande och skrikande samt gångande af och an; det imponerande och skakande slog öfver till raka motsatsen; den konstnärliga beherskningen och detalj utarbetningen hade försvunnit, och de funnos lika litet i Garrick och Rochester. Figuren och utseendet, nästan platt ingenting annat. Hvad Garrick beträffar, gjordes dryckesscenen groft, då var hr Svedbergs spel som berusad vida mer präglad af konstnärlighet. Otello gafs for öfrigt miserabelt; det enda af något intresse vid denna repris var fru Geijerstams debut som Desde * mona. Debut torde vara rättaste beteckning på detta något för pretentiöst förebådade gästspel, och den utföll öfverraskande väl i betraktande af den obetydliga dramatiska rutin hon kunde ha forvärfvat i elevskolan och under en tämligen kortvarig anställning med få uppgifter vid operan. I hvad mån det goda resultatet är att tillskrifva den goda handledningen af hr Hillberg eller graden af begåfning, är naturligtvis änDu omöjligt att säga. I hennes spel och tal var känsla och förstånd oeh uttrycksfullhet i mimiken, men hennes naturell torde gjort att Desdemona blef transponerad öfver till en annan sfer än den rätta. Det blef något af en snäll borgarflicka, som — ibland med något af en kälen kattunge — var sin man varmt tillgifven.
— Sälunda är frägan aldeles icke nV utan ganska fullständigt wäckt wid förra Riksdagen, nti alt hwad i:sta pnncten af Kongl. MajttS nu gifna nädiga proposition om Tryckfriheten innehåller. Äswen wid förra Riksdagen har ConstitutionsUtskottet ganska tilräckligt wäckt frägan om alt hwad 2:dra punctcn af samma propvsilisn inbegriper, nemligen nödwändigheten och sättet, att, wid rättegångar i Tryckfrihetsmål, genast finna en swäs rande part; jag aberopar pag. g8 och 59 i tryckta exemplaren af berörde memorial. Slutligen har Utskottet i samma docnment pag. 40, Den -6 Juni!- 781 -rc-, yttrat, icke allenast akt de ändringar i Tryckfrihetslagen, som 1810 föreslog os, skola tvid nu ivarande Riksdag pröfwas och afgöras, utan ock akt förbättringar kunna under denna pröfning göras, hwilka, oaktadt Utskottets bemödande, kunna för dest forskning hafwa legat dolda. Äfwen af betta Yttrande följer no att bestulet om förbättringarna r Tryckfrihetsförordningen skall wid nu närande Riksdag fattas; 2:0 att förbättringar i Utskottets förslag, (som witzerligen ar altför inskränkt) kunna nu göras och antagas, antingen de göras af Ständen, deras Constitutions-Utskott, någon enskild Riksdagsman, eller af Konungen. Jnwänder man ända, ait Ständerna ej skulle äga rättighet, att, wid denna Riksdag, antaga ConstilUlionS-UtskotletS nu förbättrade förslag, pa den grund, att det innebar ändringar och tillägg i 1810 ars projekt, sä får jag swara: att anmärkningar, wid err förra Riksdagen gifwit förslag, äro tillatna, och hafwa, enligt grundlagen, samma ratt til Ständernas pröfning och afgörande nu som förra förslaget, och att ordet anmärkning ej betyder en blott uprepning af den anmärkta saken, eller fullkomlig öfwerensstämmelse dermed; utan betyder ändring, minskning, tillägg, med ett ord, något nytt. Således böra ej anmärkningarna och ändringarna fa hindra, att beslutet nu faktas.
Kongl, Maj:ts Nådiga Bref den 28 October 1830 innehåller nemligen, att Kongl. Fång-Styrelsen bör besörja den ekonomiska förvaltningen vid Fästnings-fängelserne, med undantag af Carlskrona, hvartill räknas bekostandet af Fångarnes beklädnad, sängkläder, sjukvård, vedoch lysnings-ämnen, matoch dryckes-käril, nödiga reparationer samt åtskilliga mindre utgifter, men deremot det egentliga underhållet eller förplägningen fortfarande bestridas af Kongl. Majrts Befallningshafvande. Af samma Nådiga Bref inhämtas jemväl, att Kongl. Fång-Styrelsen, som fästat uppmärksamhet å det ändamålsenliga uti en odelad förvaltning, hvad fångvården angår, i underdånighet afgifvit förslag i afseende på disposilions-sättet öfver de Medel, som till Fästnings-fångars underhåll utgå från Landt-Ränterierne, samt att Kongl. Maj:t förklarat Sig vilja framdeles i detta ämne meddela Nådigt beslut. Opinionen har i sednare tider olika uttalat sig i frågorna om fångvården och dess följder, betraktade i den omfattande betydelsen såsom Straff-anstalt, såsom Gorreclionel Inrättning, såsom Fattigvårds-anstalt och ändteligen såsom en mätare öfver förhållanderne med BrottmålsLagsliftningen och straff-bestämmelserna; Och då möjligen snart nog fråga torde väckas om förändringar i vissa delar af Fattigvårds-systeinet, synes det icke vara lämpligt att här tillstyrka partiela eller tillfälliga jemkningar derutinnan; önskande dock Revisorerne alt Rikets Ständer, vid deras blifvande sammanträde, ville i underdånighet uttrycka den öfvertygelse att Fångvårds-öfverinseendet ej borde vara fördelad t emellan olika auctoriteter, samt att denna må ytterligare komma under Nådig pröfning. C) Balance-Relalionen upplager ännu från flere år tillkaka Kongl.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer härvid hemställt blef under den 24 November 1857 kungörelse utfärdad om förändrad lydelse af § 11 i berörda nådiga förordning; hvaremot, enär, hvad angick Rikets Ständers underdåniga framställning om nedsättning af den i gällande expeditionstaxa bestämda lösen för protokoll rörande förordnande eller entledigande af förmyndare, den anmärkning sig företedde, att dessa frågor ofta stöde i sammanhang med stridigheter angående vederbörandes skyldighet att förmyndarekallet sig åtaga samt om deras lämplighet i sådant afseende, och i alla händelser fordrade utredning och pröfning af förekommande omständigheter, i följd hvaraf dessa mål icke syntes äga den af Rikets Ständer antydda jemförlighet med sådana, der, såsom vid borgenärdseds afläggande, någon annan åtgärd än anteckning i protokollet från Rättens sida icke äger rum och hvilka således ej kunde hänföras till domstolsärenden i egentlig mening, Kongl. Maj-t, på grund häraf och då giltiga skäl ej förekomme att i afseende å förmyndarefrågor göra undantag från den för alla andra vid domstol handlagda och pröfvade mål antagna grundsats, enligt hvilken lösen för protokoll i dessa mål, utan afseende på deras skiljaktiga beskaffenhet, vore bestämd till lika belopp, fann sig icke böra lemna nådigt bifall till Rikets Ständers förslag i denna del. 135:o af den 19 September 1857, angående dels förhöjning i resekostnads-ersättning och dagtraktamente för särskilde så val ständige som extra domare i brottmål, dels skjutsoch traktaments-ersättning till Häradshöfdingars skrifvarebiträden vid extra förrättningar (133).
Tro mig, jag hyser ej den minsta sympati För kommunarderna och skall er tacksam bli Om ni dem h g s l a r snart. Jig kan for dem ej ömma. (Jacques Leroux visar sig i 7bögra dörren, Icl8dd i ku-ft a n och prestlhatt, varseblir soldaterna och stannar som f örstenad. Rose visar of$ceren p&amp; honom.) Ni &amp; r i prestens hus. Min ' broders drägt ni ser. Officeren (iU / Ster p b mössan, dd h a n f&amp; se prostdrdgten.) Förlit oss, herr abbé. Jag er om ursakt ber. (Till Rosa.) (I; c ' .ill soldaterna.) F ramat! (G&amp;- med soldaterna.) Rose. Jacques Le~ozcx. Jacques Leroux (?-iicker Rose hiinderna och sbger k a l ~ h ö g t ock upprö&amp;.) Jag tackar er, och aldrig skall jag glömma Rose. G&amp; genast! Skynda! I den driigt, som nu ni bar, Ni tryggt och obemgrkt passerar alla poster. (Uncler Roses befallande btbörd d r a r Jacques .Lerou.x sig Idngsamt mot fonden och f&amp;svinner.) Sose (ensam, t a r radbandet, som hon Icastat pb borclct.) Din stackars syster och arftagerska jag ar; Nu, Jean, jag sluta kan mitt halfva Pater-Noster! (Fnller p&amp; k n b och fortsätter s i n afbrutna bsn.) ' Förlit oss vara skulder sisom ock ii förltlte dem oss skyldige aro. Inled oss icke i frestelse, utan fräls oss i f r h ondo. Amen! " En tidsenlig reform och dess begynnande frukter. Strafvandena för att bereda kvinnan tillfälle tiil deltagande i det kommunala lifvet ha burit tidigare frukter än man kunde vanta.
Detta torde kunna tjena såsom ett practiskt bevis på, att embetena ganska gerna kunna sammanslås. I afseende å hvad Hr v. Hartmansdorff anmärkt, ang:de brist på biskopscandidater och olämpligheten af att lekmän blifva ordförande!- i consistorierna, får jag blott påminna, att Hr Statssecreterarens företrädare, som var lekman, likväl blef biskop och fick vida större löneförmåner än hans företrädare. Olika med Hr Dalman tror jag, att just biskoparna sjelfva blifva de, som komma att sätta sig minst emot förslaget, emedan det ej gäller dem, och jag altså är säker, att deras röster kunna blifva att påräkna; men huru det kan komma att förhålla sig med det öfriga Ståndet, vill jag icke ansvara för. Hr von Hartmansdorff: En värd ledamot har trott, att upplysningen komme att befordras genom indragning af biskopslönerna till fördel för läroverken. Redan äro dessa alltför mycket gynnade på kyrkans bekostnad; och det ifråga var. förslaget skulle vara bland de otjenligaste, emedan biskoparna äfven äro chefer för läroverken, och emedan man, derest dessa embeten icke skulle, efter lönernas förringande, eftersträfvas af skickliga män, förgäfves kunde genom besparingens utminutering på de särskilda lärarne vinna på dem, hvad man förlorat på chefen. Är han en ut - Den 2 Maj e. m. märkt man, så befordrar han mera gudsfruktan oell upplysning vid det verk, han styr, än de underordnades spridda bemödanden förmå att åstadkomma. Endast under förutsättning, att biskopsembetenas afskaffande eller nedsättning af dithörande löneförmåner vore lofgifna, liar jag trott mig böra upplysningsvis anföra detta. Man liar omförmält, hurusom i Hernösand icke funnes någon domprost och för närvarande icke heller någon biskop tillstädes, utan att äldsta lectorn lila bra förde ordet i consistorium. Det är sannt, att äfven han är lekman; men exempel på oregelbundenhet böra ej verka till förringande af det rätta, utan till dess återställande.
Se Banko-Ulskottels Betänkande N;o 34. — om tillökning i lånefonden vid Wisby Lånekontor. Se BankoUtskottets Betänkande N:o 34. — om afskrifning af åtskilliga från Götheborgs Lånekontor uigifna diskontlån. III. B. 478. IV. 161. A. 168. — om afskrifning af 4 frän Lönekontoret i Malmö uigifna lån. V. B. 100. A. 197. — angående inslructionen för Rikets Ständers Revisorer öfver. Se Instruction. — Läneprocenten, om förhöjning af denna vid inhemsk ulls belåning i Ull-diskont-fonden. I. 163. R. 212. IX. B. 493. X. A. 13. XI. E. 3. Lfine-rörelse, Bankens. Se Banken. Långebro vid Christianstad. Se Helge å. Långhalsen, Yngaren och Hallbosjön, om anslag till sänkning af. Se Stals-Ulskottets Utlåtande N:o 158. Långholmen, angående uphörande af Korrektions-inrältningen å. II. 210. III. R. 23. B. 385, 441. IV. 134. A. 135. — om Stockholms Garnisons Regementens bestridande af vaklgöringen derstädes. Läkare, om understöd till en pensions-anstall för Svenska. Se Pensions-anstalt. — Provincial, Se Provincial-Läkare. ■— vid Arméen. Se Regements-Läkare. — vid Tumba. Se Tumba. Läkarebelyg, om uphörande af deras bekräftande med edelig förpligtelse. II. 309. III. R. 71. B. 385, 441. IV. 135. A. 136. E. 170. Läkare-Sällskapet, Svenska, angående förhöjdt anslag till. Se Anslag. Läkaren vid Straffoch Arbels-fängelset i Malmö, Andersson, om ( 126 ) pension å Allmänna indragningsstaten för honom. III. 384.
Rubriken. ”Lag för Enskilde SedelBanker.” Gillad. ”Lag för Enskilde Banker.” Åberopat 1824 års Förordning, der det heter: ”Enskilde Banker eller Disconter." I 1,2 Oell 3 Morn. Äro godkände till principerne, men med iakttagande af annan ordning stadgarne emellan: Jfr. i,3 och 4 afRidderskapets och Adelns förslag. Gillade. Gillade. Bonde-Ståndet har endast upptagit stadgandet om octroytiden, i afseende hvarå förslaget är till principen gilladt. 2 §. 1 Moni. ”Sådan Bank-inrättning skall vara grundad antingen på ike.” Gilladt. Gilladt. Uteslutet. 2 §. 2 Moni. I stället för’'densamma”skulle heta: ”Bolaget dock;” och i stället för ”Actiedelegare”: ”så kallade Commandit-delägare.” Gilladt med tillägg af: ”eller så kallade Commandit-delegare.” Gilladt. Uteslutet. 3 J. Principen igenfinnes uti Ridderskapets och Adelns 1 §. ”deni” lörändradt till ”sig.” Tillagt: ”Hvilken Instruction börgenom tryck offentliggöras.” Utesluten. 4 §• 1 Morn. ”Enskild Sedel-Bank får endast i stad inrättas; oell skall Bolaget, inför dervarande Rådhus-Rätt, före Bankens öppnande, förevisa så väl det af Kongl. Maj:t utfärdade privilegium , som oek bolagscontractet, för alt i inteekningsprotocollet ordagrant intagas.” — Se Ridderskapet och Adelns 5 S. ”eller Härads-Rätt” och ”eller landsort” uteslutes. ”eller Härads-Rätt” och ”eller landsort” uteslutes. ”Bolagsreglorna” förändras till ”Bolagsconlractet.” Uteslutet. 4 §■ 2 Moni. Gilladt. — Se Ridderskapets och Adelns 5 §. Gilladt. Gilladt. Uteslutet.
Hvad executionen angår för de medels användande, hvilka skola utdelas på länen, så får jag lästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att åtskilliga lan äga cassör, hvilka icke kunna få sina tillgångar utlånta mot första inteckningen, samt alt äfven, om beviljade inteckningar i och för ändamålet komma alt postpöneras, i alla fall endast ett obetydligt belopp kunde behöfvas; så att den stora summan, hela länet erhölle, omöjligen kunde placeras. Vill man hålla sig till sanningen och tillse förhållandet med ilen mindre hemmansägarens stallning, så skall man finna, att den allmoge, som vill låna på sina hemman, redan har gjort det oell kan ej låna mer samt följaktligen icke begagna den ili ågastallda tillgången; rilen att deremot andra, som icke hafva lant på sina hemman och följaktligen kunde erbjuda första inteckningen, icke vilja låna. Det der s. k. mindre kunniga folkel är ofta klokare än vi. Det vill icke komma i trassel och omständigheter, såsom det kallar det. Jag anser derföre orätt att fördela medlen pä länen. Eli klok Regering öfverskåda!' lättast oell bedöuimer bäst hela landels behof och framställer sina förslag i öfverensstämmelse dermed, dess kloka förslag mötas alltiil med beredvillighet af samtiden och nied välsignelse af ellerverlden. Gr. Anckarsvärd: Man torde icke äga skäl alt ogilla den öfverlastning, af hvilken jag känner mig öfverväldigad vid Gr. Horns förklaring af glädje och tillfi edslällelse, hvartill Hr lines motion hos honom lemnat anlednir, då den hos mig åstadkommit de mest motsatta känslor, när jag icke kan frånträda min förundran att, efter snart to månaders liksdag, genom enskild motionär finna frågan väckt, att för Svenska folkets räkning ingå uti åtagandet af skulder, hvilka, utan R. St:s medverkan, och sålunda på det mest grund - 446 Den 28 November f. ra. lagsvidriga sätt, blifvit åsamkade. Gr.
ro att stitta detta &amp; igot på pajjperet. Jag skulle vilja stryka den första punkten. För en vaken, intelligent personlighet, f attas j u aldrig ämnen för iakttagelse. J a, jag ville snarare påstå att öfverflödet af ämnen .- inängden af hvarandra jäktande intryck a r en starkare hiiiiisko på brefskrifning an motsatsen. Läkekonstens utsago har tillainpning * &amp; fveii på brefkonstens idkare: %Flera g å under i följd af omåttlig naring än af bristande iiärinp. Ocksh &amp; r det fara värdt a t t den gainla, adla, genuina brefkonsten i vår fjiiskahde tid dör nt. Kanske skall den återupplefva i kndra former: men tills vidare ser det ut som vore tiden for mycket splittrad och människorna antingen alltfor jäktade .af intryck, som i ständig växliiig aflösa livarqndra, eller ock för hårdt bundna af arbetet för den inateriella utkoinsten, för att de skulle liinna samla sig nog. för a t t kiliiana gifva sig sjalfva i förtroliga bref. A r. det så, d&amp; blir det oss af så mycket större värde a t t fördjupa oss i brefsnmlingar från förflutna lugnare tider, då vän meddelade sig ined van, visserligen på ett .papper sh tarfligt a t t vi skulle finna våra skrifbord degraderade däraf, och med en postgång k ' l&amp;ngsam att den skulle förefalla outhärdlig för våra fjäskande tankar; men också med ett lugn och ett stilla valbeliag, hvaraf våra ined blixt.tkg affärdade teleg~miartade skrifvelser ej bära ett spår. Det vore frestande att söka iippställa en förteckning öfver olika arter af brefkonst och gifva prof på nhgra af dess yppersta alster; men detta skulle krafva inera studium och längre tid an jag kunnat # gna denna lilla af tillflllig * anledning frainkallade studie. * Dock kan jag ej afhålla mig a t t gifva en och annan antydning.
samt då det syntes vara hvarken billigt eller med omsorgen för Bankens egen säkerhet och ärendenas ostörda gång förenligt, att bemälde Commissarier öfverhopades med göromål, dem de icke förmådde med tillbörlig noggranhet sköta, Under-Styreisen, som redan förut sökt ådagalägga nödvändigheten deraf, att, till förebyggande af möjlig förlust och våda för Verket, en ytterligare Commissarie borde i Låne-Cancelliet anställas, fortfarande hyste den åsigt, att, derest under nu pågående Riksdag någon förminskning i circulations-capitalet för utlåning mot inteckning i fast egendom icke komme att beslutas, eller andra åtgärder af Rikets Ständer vidtagas, som kunde föranleda en nedsättning i låne-antalet, motsvarande den tillökning deraf, som sedan sista reorganisation egt rum, Låne-Cancelliets göromål icke kunde i längden blifva nöjagtigt bestridde, med mindre än att antalet af derstädes anställde Commissarier återbringades till fem, Chefen inberäknad; i öfverensstämmelse hvarmed Under-Styrelsen alltså tillstyrkt, att Banco-Fullmägtige måtte hos Utskottet hemställa, att på Bankens stat måtte få uppföras en ytterligare Commissarie med i,6oo R:dr Banco i lön årligen samt anställas till tjenstgöring i L ine-Cancelliet, med enahanda skyldigheter, som de derstädes förut placerade 3:ne Commissarier.