Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konslfliten hos fiskesidkarne, medelst färdigande af ali elen redskap de behöfva, är ej obetydlig; och stadens jor användes endast till vanliga sädesslag. Barnaundervisningen sker medelst en i staden varande psedagogie, der den gf stadens komminister besörjes. Skolhuset underhålles på stadens bekostna .> — i5 — Fattigförsörjningen sker genom sammanskott och de mest uslas intagande i fattighus. Fattiga barn klädas på fattig-kassans bekostnad och födas dorvis i husen. * ‘. Mariefred. Belägen vid Mälaren, har der föga rörelse för både handel °ch handtverkerier, hvaremot jordbruket der är hufvudnäringen. En i staden varande kemisk fabrik utvidgar sig med hvarje år. Stadens jord amandes till säd, potates, lin och något jordfrukter. För barnaundervisningen är inrättad en skola, hvars lärare, komministern i staden, äger särskilt lön Slg af kronobonden anslagen. Fattigförsörjningen sker medelst sammanskott. Någre inkomster till staden af tolagsbrohamnoch ståndpenningar %a icke rum; och förmedelst grundt vatten kan icke något fartyg der ananda eller lasta. Strengnäs. Belägen vid Mälaren. Handel och handtverkerier äro i aflande, hvartill orsaken anses vara en nära och lätt kommunication med ^töckholm jemte handel och handtverksfrihet å landet. Jordbruk och inkomster af gymnasiioch skolungdomen är hufvudnäringen. Uti staden är Jätet för biskopen i Strengnäs stift samt finnes gymnasium, trivial-skola och %kaster-skola. Staden äger en läkare som staden antager och lönar. Fattigförsörjningen ässtrides af en comité, som förser de arbetsföra fattighjonen nied arbete s5nit tilldelar de orklösa underhäll. Stadens inkomster äro nedannämde, som sistlidet år uppgingo till: äfo och hamnpenningar * 135; 32: — ståndoch luckpenningar .. 245: 4: — . Eskilstuna. Ligger vid den så kallade Hyndevads-ån, som utflyter från ^jelmaren, | mil från denne sednare.
Och i spiseln satt katten och spann. Han stälde sig midt på golfvet och började taga af kläderna. Nog skulle han ha kunnat stanna kvar där uppe för att visa Klara, att han inte brydde sig om henne. Men det tjänade ingenting till. Ty så som han hade varit emot henne, så skulle hon i alla händelser inte tro det. Supa sig full kunde han också ha gjort. Nog fans det de, som hade bränvin. Och sedan kunde han ha slagits med drängen och gifvit honom på hans bägge ögon, som inte tittade i nordvest. Men det brydde Petter sig häller inte om. I fall han också slog in ögonen på den där korta drängen, så skulle Klara ändå inte se vänligare på honom än förut. Det var ju klart, att han skulle dansa med henne, när hon ville det. Och Petter hade inga ovänliga känslor mot honom för det. Men han kände sig olycklig och förbi, och han trodde, att det skulle bli bättre, om han bara fick sofva. Rocken hängde han emellertid ordentligt opp på sin spik. Men västen och den granna halsduken, dem tog han och vek ihop och lade dem försigtigt ned på botten af kistan, där han hade sina gräjor. Längst ner i botten lade han grannlåten, och när han fått lägga skjortorna och strumporna öfver dem och läst igen locket, tyckte han, att han kände sig lättare och bättre till mods. Han kröp ner på sin plats i bädden bredvid de små syskonen och vände sig mot väggen för att sofva. Men innan han somnade, så lofvade han sig själf, att nu skulle alt Klara få se, att han inte var en karl, som först tog emot kyssar och kärvänligheter och sedan lät henne öknämna sig som en annan hund. Det gick också ett par dagar, under hvilka han icke tycktes se åt Klara. Men en dag, när hon kom med ämbaret, och han stod på trappan och hvilade sig efter arbetet, ropade Klara åt honom: – God dag, Petter! Ska han inte följa med till brunnen i dag? Petter kände, hur det ryckte i hans lemmar, och det var inte långt ifrån, att han hade rört på benen och surmulet lunkat efter. Men så kom han ihåg sig. Och i det han såg på henne med sitt ena öga, spottade han och svarade: – Hon kan gå, hvart fan hon vill för mig.
Dit hörer barnens underhåll vid skolan, hvilket i allmänhet bör blifva långt ringare än Utsktn afsett, enär daglig läsning, fortfarande under 8 månader, ingalunda kan anses böra äga rum, utan undervisningen snarare böra för hvar och en inskränkas till ett par dagar i veckan under högst halfva året. Om 2 k 3 dagar i veckan äro ■ för gossar, 2 å 3 för flickor, och skolläraren derjemte skall hafva någon omgångs-skola, eller examinera deni sorn hafva hemläsnjng, torde hans lid tagas temmeligen i anspråk. Ulskrns förslag, att skolåldern för barnen på landsbygden skulle bestämmas för alla till 7 å 9 år, kan ingalunda gillas, enär ögonskenliga olägenheter deraf måste uppkomma, så väl derföre att barnens kroppskrafter då oftast äro för klena att trotsa väder och väglag, under gåendet till skolan, och att deras fattningsgåfva då ännu är så föga utvecklad, att framstegen blifva mycket långsammare än vid en mera framskriden ålder, som ock derföre, att barnets skoJundervisningstid då blefve så manga år, att den öfverflödigt betungade föräldrarna, eller om den afkortades, så uppkom en mellantid mellan skolundervisningens slut och nattvardsberedningens början, hvarunder det inlärda lätt förglömdes och den unga ålderns sjäfsöfningar kunde hinna filt förflygtigas utaf pojklifvet, innan de stadgat sig till något verkligt nyttigt vetande. — Om Utsk:n taga i betraktande, att en tvungen skolgång för en arbetskarls eller torpares söner från 9 år, i stället för en fran 12, gör honom en skilnad af 3 års kostnad i matsäck, beklädnad, och af 3 års omsorger, så torde Utsk:n finna, alt olägenheterna öfverväga fördelarna för honom. Då hela inrättningen egentligen afser förbättring uti de mest obemedlades belägenhet, bör man ej begynna med att försvåra den mera än sorn är nödigt.
Majit att i Nåder bestämma, enär afgiften är af efter annan, blifvit af Konungen, utan Stjindernes hörande, stundom förhöjd, stundoni nedsatt och stundom för vissa varor upphäfven; att, om det än, å ena sidan, med skäl kunde yrkas, att de af Kongl. Majit utfärdade Nådiga Beslut, hvarigenom stapelstäderna blifvit tillagda tolag, skola hållas i helgd samt fortfara, så måste det, å den andia sidan, också noga tillses, alt afgiften användes till sitt föreskrifna ändamål; att <ui sådan reglering af tolagen, alt den kunde, lika med tullen, blifva lill beloppet densamma i alla städer, visserligen vore af mycken nytta, men befunnes svår att åstadkomma, utan rubbning af de försäkringar å oqvaldt tillgodonjutande af tolagen till nu bestämdt belopp, på grund af hvilka, vissa städer företagit och utfört arbeten samt andra anstalter för allmän nytta, säkerhet och beqvämlighet, hvilka fordra för deras vidmaglhållanfortfarande rättighet, att ungefärligen enahanda afgift, äfven hädanefter, må få uppbäras; att allmänheten; som, i mer eller mindre nion, deltager uti afgiften, likväl syntes hafva rätt att fordra, det den uppfyller sin bestämmelse, och att, örn denna förändras eller alldeles upphör, afgiften i förhållande derefter må jenrkas; att härtill skulle leda, om Kongl, Majit i Nåder täcktes anbefalla Dess Öfver-Ståthållare i Stockholm och Befallningshafvande i de Län, der stapelstäder finnas, att i närvaro af Magistraterne och Borgérskapet, eller deras Deputerade, anställa undersökning uti hvarje stapelstad, om de vilkor och till hvilka ändamål tolag eller andra afgifter å~ handel och sjöfart blifvit fastställde, huru de användas och hvilka anstalter, som för handel och sjöfart, eller andra med afgifterna afsedde ändamål, äro vidtagne eller ytterligare erfordras, samt derefter söka tillvägabringa möjlighet, alt hänföra tolagen till enhet uti alla städer, samt till Kongl. Majits
Vid den, till följd af återremisserne, å nyo företagna behandlingen af frågan om medels anvisande redan vid denna riksdag, för anläggandet af de större jernvägar eller så kallade stambanor, hvilka, enligt Rikets Ständers numera fattade beslut, skola på Statens bekostnad utföras, har Utskottet funnit sig förpligtadt alt ytterligare noggrant öfverväga alla härvid förekommande omständigheter och förhållanden, i anseende lill både den allmännast föreslagna anslagssummans storlek, och de blifvande beslutens möjliga inverkan på den financieia och ekonomiska ställningen inom landet, äfvensom på den framtida möjligheten all fullfölja omförmälda företag, Ilvad nu beträffar sagde fråga, hvilken utgör det hufvudsakligaste föremålet för det genom Riks-Ståndens återremisser Utskottet affordrade förnyade utlåtande, torde det tillåtas Utskottet alt först och främst åberopa hvad Utskottet redan i sitt förra betänkande yttrat, rörande vigten för både nuvarande och kommande generationer, att hufvudlinierne i Sveriges jernvägs-system varda anlagde i den riktning och ordning samt på det sätt, hvarigenom rörelsens och näringarnes underlättande och utveckling närmast vinnes, och anläggnings-kostnaderne, så vidt utan detta ändamåls åsidosättande sig göra låter, förminskas. Utskottet anser sig tillika böra upprepa sin i stimma betänkande yttrade åsigt om angelägenheten att, innan besluten, angående jernvägs-anläggningarnes företagande, varda meddelade, genom edarne och sakkunnige män noga och fullständigt ulredes på hvad sätt de Svenska jernvägarne, med afseende å landets lokala förhållanden samt den personal-trafik och de varu-transporter, för hvilka de hufvudsakligen komma att begagnas, böra blifva anlagda, samt huru dessa jernvägar böra vara beskaffade, för att blifva mest gagnande och ändamålsenliga. En sådan utredning har hittills så mycket mindre kunnat verkställas, som först under denna riksdag fråga derom uppstått samt de härtill af Kongl. Majit äskade medel ännu icke äro af Rikets Ständer anvisade.
Alla dosta förteckningar åligger dek MantalsCommistarim r hnfmudstrift bifoga Mantalslängderne kill kontroll bade uppå . anmälan och anteckning. Om någon hwars beställning eller näringsfång icke cgenkeligen kräfwer dest wistande i Staden, skulle wid Mantalsskrifningen sörcgifwa sitt rätta hemwist wara k landet elier lwärtom, sä skall den wara förpligta!), ott ,adant sikt söxegiswande bewisa, samt derhos styrka, der han för sig och underhaswande folk pa ettdera stället är Mantalöskrifwcn och där Bewiiining eriägger. Men destutom skall en hwar som äger flere Hemmansdelar eller serskild förmögenhet, ä swen som hwarje förwaltare as outredt Sterbhus eller annat Bo, wara skyldig arc a landet cili Berednings och t Staden tili Taperings-Committeen uppgifwa dest inne. hafwande Embete och Sysla, med åtföljande Lön och förmoner, fa wal soin Hemman, Bruk, Handelsrörelse elier annan Näring och Handtering, jeyice slutelig summarisk uppgift a hela sin behalina inkomst bet föregående aret, hwiiken bliswer grunden för hans Taxering efter Tariffen N:o i, da deremot dest afgift esker Tariffen N:o 2, kominer att rälta fig efter upp - Den s Januari». 26; gisten wid Mantalsskrifningen. Den som flyktar fran en ort tili en annan, bör första äret owägeriigen fö, rete Committeens i den ort, der han sednast warit, intyg, huru hans behagne inkomst det föregående äret anses.
Friherre von Saltzas , Edvard Fredrik, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion’, angående ändring i taxeringsvärdet å fastigheter, samt dess inverkan på låns erhållande å desamma, tillika med ett i anledning deraf denne dag afgifvet yttrande. 43 Prot. Uldr. d. 22 Februari 184.0. Herr von Schéeles, Frans Adolf , samina dag på bordet lagda motion om nedsättning i Toiags-afgiften för jern å Götheborgs våg, m. m. Banco-Utskottet: Herr Rosenblads, Bernhard, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion om creditiv å Banken för Privat-Bankerna, samt skyldighet för dem att avisera beviljade lån, jemte de i anledning deraf denne dag afgifna yttranden. Herr Hallenborgs, Carl Johan, samma dag på bordet lagda motion om förändrade stadganden, i afseende på Cassa-creditiv för Hypotheks-in rättningar. Lag-Utskottet: Herr Hjertås, Lars, den 15 dennes e. m. på bordet lagda motion om utvidgning af Testaments-rätten. Herr Ribbings, Arvid, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion om vissa böters aftjenande med arbete. Herr von Schéeles, Frans Adolf, samma dag på bordet lagda motion, angående utfärdande af författningar, rörande öppnandet af canaler eller båtleder, m. m. Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Herr Ribbings, Bengt, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion om medel till fångars, fattighjons och lösdrifvares användande vid näringarne, tillika med de i anledning deraf denne dag afgifna yttranden. Herr Hårds, August Leopold, samma dag på bordet lagda yttrande, i fråga om Corrections-inrättningarne. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet:
5:o. ©mäbliga uttrpd emot någon af be öfriga perfoner af bet regeranbe åtomtngapufet, pttriffa fungtig etter furfttig märbigpet inom Stifet åtnjuta; Brottet ffalt ftraffaS efter allmän lag, od) ffriften fonfifferaö. 6:o. ©ntäbliga uttrpd om Svifetö ©tänber, etter någon af beraS förbetningar; Brottet ffalt ftraffaS efter attmän lag, otp ffriften foufifferaö. 7:o. Uppmaning titt mpteri etter uppror; Brottet ffalt ftraffaö efter attmän tag, od) ffriften fonfifferaö. 8:o. ©mäbliga — attmän tag. 9:o. ©mäbliga, förgripliga etter titt ofämja meb främntanbe magter fpftanbc ombömen od) pttranbcu om famtiba nationer etter flater, meb pmilfa tftifet är 48 Sftif§bag$*23eflut 1866. frebligt förljålfanbe, om beraS maranbe öfmerljet, regering odj regeringöfätt, ljöga embetömän odj fänbefcub, inre elter pttre förljåttanben, företag elter unbertjanblingar; förbrptelfen ffall anfeS enligt 8 $ap. 28 § (Strafflagen, odj ffriften fonftjferaö. år — fcnfifferaö. 10:o.
Uån blefve bruten genom berörde tids förlängande; men Utskottet tillika ansåg, att då någon ovilkorlig rätt icke är Domare eller Executorer gifven, att förunna Gäldenären dén förmon af någon tids anstånd med afbördandet utaf den skuld, hvarföre han lagsökes, utan samma rättighet dels beror af skuldförbindelsens beskaffenhet, dels är förenad med skyldigheten Lag-Utskottets Betankandéhi ig j Sitt pröfva saken och huruvida den kan tala dröjsmål, samt det i öfrigt är hvar och en försträcknings-gifvare öppet, att, om han vill för sig bevara en skyndsammare utväg till utfående af det försträckte, i händelse låntagaren vid förfallotiden brister i godtgörandet deraf, förse sig med en så beskaffad handling å lånet, som betager tillfälle till rneddelände af anstånd för värkställigheten deraf; Altså, och enär jemväl de öfrige Trenne Riks-Stånden, enligt Utskottet tillsände Protocolls-Utdrag, redan bifallit Utskottets ofvanberörde Betänkande, fann Utskottet sig icke kunna förändra det deruti framstäldte yttrande; Och skulle, genom Utdrag af1 detta Protocoll, Vällofliga JBorgare-Ståndet här* %in vördsamt underrättas» Njr 53. Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskotts Be* tänkande, rörande den af Riksdags-Full* mäktigarne Nils Mänsson frän Malmöhus Län och Carl Fredrik Berg frätt Götheborgs och Bohus Län väckte fråga om upphäfvande af Kongl. Kungörelsen den 26 November 1816 angående sättet för en menighets hörande i ens kilte tillåt lige är en der. tJti serskildte till Hedervärda Bonde-Ståndet inlemnade Memorialer hafva Riksdags-Fullmäk' Bihang till Riks.St, Prof. tSn • ipSr-dt Stml. N:r *f. tx. Lag-Utskottets Betänkanden. tigarne Nils Månsson från Malmöhus Län och Carl Fredric Berg från Götheborgs och Bohus
Bland de varor, som dessutom, af farligare art och ofta hos dessa handlande förekomma, är arsenik; och då man känner det bruk, sorn vår allmoge gör af denna farliga vara, hvars beskaffenhet är oss nogsamt bekant, samt sammanställer dermed dennes allmoges, på många ställen, vilda sinnelag med dess oförmåga att dämpa sina passioner, så torde det vara lätt att inse att ifrågavar:de artikel lemnar ett medel i händerna på densamma så väl för att åstadkomma en hämnd, hvilken icke så lätt uppenbaras, som att tillintetgöra ett lättsinnigare lefnadssätts naturliga följder. Således anser jag att i alla hänseenden det inflytande, som allmogen i landsorterna genom detta försaljningssätt erfår är ganska skadligt, och skulle någon vilja påstå att hvad Ekon.Utsk. föreslagit, och hvilket jag anser vara både juridiskt och moraliskt rätt tänkt, icke tjenar till någonting, så frågar jag: hvartill tjenar då pass i allmänhet? Ar det någon, som hos den mängd personer, Den 25 Februari f. m. 325 sorn nu stryker omkring utan sysselsättning, blott af benägenhet för lättja och för att vädja till den gamla Svenska gästfriheten, frågar efter eller vill se deras pass? Det händer ofta att de komma med pass, utfärdade på viss tid, men som redan äro ett år för gamla. Om man således icke vill erkänna att det är en möjtighet att vid passets utfärdande granska de varor, som medfölja, om dessa också bestodo blott af ”trädskedar”, så lärer detta enl. min tanke bevisa att man ej vill inse nyttan deraf; ty lätt är det att förstå det meningen icke kan vara att en myndighet skall granska trädsked efter trädsked, hvilket ju föga tjenar till något och således blott blifvit af en föreg:de talare framstäldt för att förlöjliga en sak hvilken, om den ej kan lända till något stort resultat dock leder oss in på en lagstiftningsväg, för landet både önskvärd och nödvändig. Jag som bor på en ort, der det kringstrykande försäljningssättet gått alltför mycket till öfverdrift, har t. ex. 2 å 3 gånger årligen besök af en fullt arbetsför karl, omkring 40 år, hvars enda försäljningsvara är danska karameller. Ar detta nu rätt att sådant tillätes? Och hvad blir följden af ett sådant förhållande?
Djerft åsidosättande religionens kraf för det verkliga lifvets, förblef han sittande, böjd öfver messingsbrickan och bullrande med mynten, som han räknade. Scheik Ibrahim skickade honom brådskande och halft hviskande följande ängsliga fråga: – Har du räknat penningarne? – Ja. Vi ha trettiofem tusen kurusch och en hop koppar. – Mindre än hundra tusen våga vi ju dock ej sticka i handen på paschan. Kvarterets portar äro redan stängda och några bidrag kunna ej längre inflyta. Emin ibn el-Arabi, hvad vill du göra? Snart kommer dagningen. Emin reste sig bakom den med mynt belamrade brickan, krokryggig och hopsjunken. Hur olik var han ej den Emin, som man annars sett skrida genom gatorna, rak, styf, och med högburet hufvud. – Jag vill bedja, – svarade han, ty han insåg att bönen skulle gifva hans anhängare ny tillförsigt. Han visste att de, misströstande och oförmögna att handla, skulle gå sin väg vid första misstanke, att den bestämda penningesumman icke kunde anskaffas. Det berodde uteslutande på honom, om denna summa skulle växa upp ur brickan eller ej. Hvar para, som ännu felades, brände honom som en tanklöst uttalad osanning, som ett löfte, hvilket han försummat infria. Han kände sig midt bland sina vänner ensam och öfverlemnad åt sig sjelf, som en vandrare i öknen. Hans oerhörda ryktes oerhörda ansvar ropade i hans öra: Du bedrar din egen race, om du ej förmår utföra det jätteverk, som omständigheterna anförtrott åt dig och som du i lättsinnig sjelföfverskattning lofvat att fullborda! Emin knäföll med pannan mot marken och vänd mot Mecka och alla de närvarande gjorde äfven sin bön. Långt på afstånd hördes de tystnande böneroparnes sista Allah! Allah! som ekon från försvunna århundraden, som suckar ur bokbazarernas gulnade handskrifter. Då Emin åter satte sig ned framför den stora brickan, sjönk han ihop som nyss, gubbaktigt krokryggig och skenbart trött. Vi föreställa oss så gerna, att stora handlingars stora personligheter äro präktiga kämpagestalter med ljus blick och frimodig panna.
Och har motionären, under påstående att Kongl. Förordningen den 19 September 1723 icke vore å mensal-hemman tillämplig, tillika uti sitt omförmälde anförande, hvaruti Ståndets samtlige Riksdags-fullmäglige från Skåne instämt, förklarat, att, efter hans tanka, det vore både rättvist och klokt, om ”i Skatteköps-förordningens andu”, det stadgande meddelades, att mensal-hemman finge till skutte-hemman försell jas, då pastor dertill sitt samtycke lemnade, och med villkor, att. de årliga af gifter i ränta eller hndtgille m. m, som nu utginge, bhf ve för framtiden åt efterträdaren försäkrade, jemte en årlig afgäld, svarande mot en trettiondedel af den städja, som sist erlagd varit; förmenande motionären, att genom ett sådant stadgande presterskapet ingenting skulle förlora, men åboen deremot vinna en betryggad besittningsrätt och det allmänna hafva fördel af en större produetion på dessa hemman. Vid sisllidne Riksdag väcktes jemväl fråga af enahanda beskaffenhet med den, som nu blifvit till Utskottens handläggning öfverlemnad. Då varande Stalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott afgåfvo deröfver sitt betänkande, hvaruti yttrades, bland annat, följande: ”Genom 4 mom. i presterskapets privilegier den 16 October 1723, är presterskapet lörsäkradt om bibehållandet vid indelnings-slomar och annex, att dem bruka, häfda eller häfda låta; och som denna dispositionsrätt öfver berörde hemman skulle väsendtligen inskränkas genom den yrkade rättigheten, all lösa hemmanen lill skatte, hvilket också redan genom Kongl. Förordnin - Statssamt Allm Desv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande. N:o 123- 3 gen den 19 September 1723 är bestämdt förbjudet; så är det uppenbart, att de åberopade privilegierna skulie, genom den föreslagna Författningen, rubbas och presterskapet få vidkännas en minskning af dess i behörig ordning fastställda löne-föi möner”.
Enligt frän TI edem Bolide-Ståndet ankommet Prötocolls-Utdrag, af d» i sisth Martn, liar Stats-Utskottets utlåtande, hvarigenom Utskottet, af anförde orsaker, förklarat)det tidell icke vore inne» att öfver den Väckta frågail meddela hufvudsakligt yttrande, blifvit från Hederv» Bonde-Ståndet återremitteradt med anmärkning! alt Bohde-Ståndet, utan behof af ny remiss, afvaktar Utskottets bestämda utlåtande, sedan de hinder upphört, hvilka för pröfliingeli af ärendet nu legat 1 vägen» Ståts-Utskottet, som af sitt förut fattade Uppskofs-Beslut icke anser sig hilidradt, att denna fråga åter företaga, sedan de omständigheter inträffat, hvilka bordt pröfliingen deraf föregå, får lin endast tillkännagifva, att Betänkandet är vordet bifallet af Höglofh Ridderskapet och Adelil d» 6 Märtii, af' Högv» Preste-Ståndet d» 1 Martii och af Vällofh Borgare-Ståndet, d» 6 Martil» Stockholm den 24 Martil 1823» N:o 6g. Ånkoin deri i April iSa3» Utlåtande, i anledning afHeri?
För mig synes det deremot alldeles tydligt, att om man har t. ex. två sidenfabriker, hvaraf den ena tillverkar 2—3 tum på samma tid som den andra gör en aln, så är det i alla fall samma handtering, och då är det ju orätt att den ena skall få större rättigheter än den andra. Den 14 Mai. .411 Dessutom vill jag påpeka en annan sak. Det är nemi. af stor vigt för landtbruket, att man ieke genom en orättvis behandling tillintetgör dessa mindre bränneriet1 och på så sätt kastar hela handteringen till städerna. Det finnes högst få provinser der potatis hufvudsakligen odlas, och hvad de producerande landsdelarna vidkomma, så torde det vara R. o. Ad. väl bekant att allmogen icke har råd att lemna spanmålen direkte till ladugården, utan måste sälja sin säd till fyllande af penningebehofvet. Kunna de då få sälja densamma till dessa mindre brännerier i trakten, så kommer den kreaturen till godo i form af drank; och ensamt detta förhållande torde vara nog för att visa vigten af de mindre bränneriernas bibehållande. •Tåg vill dock lemna en uppgift till. Sedan ångbrännerierna infördes, mäskas dranken visserligen tjockare, men om man också icke räknar mera än 15 k:r drank på hvarje k:a bränvin, gör detta ändock 4,500 k:r om dagen af 300 k:r bränvin. Ku kan man utan skada gifva ett kreatur 12 ä 18 k:r dagligen, hvaraf man torde finna att dessa 300 k:r bränvin dagligen lemna föda till icke mindre än 300 k:r för samma tid. Då nu dessa brännerier representera ett kapital af tillsammans nio millioner, så frågar jag, om det kan vara skäl att genom en förvänd lagstiftning utstryka desamma från rikets tillgångar? På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla, att R. o. Ad. ville besluta att alla fabriker i denna väg skola hafva lika rättigheter, eller att äfven de brännerier, som endast tillverka minimibeloppet, 300 k:r dagligen, äfven måtte få rätt att, på samma sätt som de öfriga, bränna öfver eller under det anmälda beloppet. Gr.