Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han föreställde konungen omöjligheten att draga sig tillbaka, sedan första steget blifvit taget; att drottningen med skäl funne sig förnärmad, emedan hon nödvändigt måste tro, att man med flit velat göra henne till ett mål för åtlöje; att man ingalunda kunde påräkna tystlåtenhet af hvilken qvinna som helst, den der funne sig sårad i denna sin hela varelses ömtåligaste punkt; och det uppseende denna sak, en gång allmänt känd, skulle åstadkomma, blefve högst ofördelaktigt för alla deruti invecklade personer, ja, för sjelfva den kungliga högheten. Denna framställning medförde åsyftad verkan. Gustaf sände ännu en gång hofstallmästaren Munck till Sofia Magdalena med en förklaring, som hon fann, eller låtsade finna, nöjaktig. I hofvets sällskapskrets fick allting en gladare anstrykning. Efter aftonmåltiden, då tiden var inne att gå till hvila, gick konungen fram till drottningen och yttrade med sin utsökta belefvenhet, det han hade ett förtroende att göra henne mellan fyra ögon och utbad sig drottningens tillstånd, att få följa in i hennes sängkammare. Rodnande och småleende räckte hon konungen sin hand; öfverhofmästarinnan och kabinettskammarherren tillsades, att Deras Maj:ter för denna gången ej behöfde deras uppvaktning; de höga makarna nickade åt sin omgifning och försvunno i smårummen. Hofvet och sällskapscirkeln fingo stora ögon. Munck såg småslug ut; riksrådet Scheffer kunde ej dölja sin glädje. När Olivia klädt af drottningen, och konungen i hennes rum, närmast sängkammaren, låtit kammartjenaren gifva sig nattrock och tofflor, skyndade Olivia ut till sin man, att berätta honom, det Deras Maj:ter nu gått till hvila. Med denna kära nyhet hastade morianen till riksrådet Scheffer. Följande förmiddagen vid levern (som icke desto mindre, enligt vanliga etiketten, försiggick i konungens sängkammare, dit han i morgondrägt förfogat sig från drottningens) förkunnades offentligt den för riket hugneliga tidningen, att Deras Maj:ter numera lefde som äkta folk. 34 Konungens ansigte strålade af fröjd, hvilken smittade angenämt hela hofkretsen.
Herr von Hartmansdorff', August: I den förra delen af Herr Thams yttrande instämmer jag; det är på den, sorn inbjudningen egenteligen lyder, emedan man åsyftar att åt beslutet gifva en bestämdare redaction, hvilken jag anser antagelig. Hvad den senare frågan beträffar, kan jag ej annat än önska, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt beslut, att församlingarne hvar för sig må lemna sitt bifall genom votering inom hvarje församling. Följden af ett motsatt beslut blefve, att, som annexförsamlingen vanligtvis är mindre, skulle den större moderförsamlingen alltid kunna tvinga den förra att sammanbygga kyrka, antingen det vore billigt och beqvämligt för den mindre, elier icke. Jag tror ej att Ridderskapet och Adeln bör uppoffra den svagares rätt för den starkares anspråk, ty blifver en sådan grundsatts en gång antagen, så torde orättvisan allt för länge fortfara. Jag anhåller att Riddérska O O pet och Adeln måtte instämma med BondeStåndet i fråga om löneregleringen, men vidblifva sitt beslut i allt öfrigt. Grefve Gyldenstolpe_, Anton Gabriel: Jag finnér att Utskottet på goda grunder hemställt till Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet att förena sig med de andra Stånden i afseende på beräkningen af pluralileten vid kyrkors sammanbyggnad. Jag tror, att om den satisen skulle bibehållas, Den i Fe L ruari i e. m. sorn Utskottet i sitt sisla Betänkande framställde, skulle ändamålet helt och hållet förfelas, ty då berodde det på en enda rösts pluralitet i den ena församlingen, alt sätta sig emot nära halfva denna och hela dell andra Församlingen. Jag kan icke anse, att något våld sker emot den mindre Församlingen om den öfverrÖslades, så mycket mer som, just genom denna röstberäkning, det blir möjligt för en mindre Församlings pluralitet att, då den förenar sig med minoriteten i den större, göra sin mening emot den större församlingen gällande, och man väl icke kan säga att det är den mindre församlingen, som alltid förlorar på sammanbyggnaden.
125 gifvare i allmänhet, ansett sig böra härmed i underdånighet anhålla, det E. K. M., med ändring i 7:de punkten af Högstberörde Nådiga Instruction den 12 April 1815, täcktes i Nåder medgifva hemmans-innehafvarne i Skåne rättighet att hädanefter, utan afseende på årsvexten, lösa Kyrkornas behållna tionde-spanmål efter markegång, med sådan forse Ilon, sorn omförmäles i 1 §. af Kongl. Förordningen den 12 Juli 1803, eller 16 sk. för hvarje tunna råg och korn samt 12 sk. för en tunna hafra. Rikets Ständer framhärda &c. 3- Stockholm den 9 September 18-10. Uppläst och godkäodt hos Ridd. och Adeln den 2 Sept. 1840. Preste-Ståndet den 4 —" — Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den 9 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående föreslaget förbud för tjenstemän vid. embetsverken att pä samma gång innehafva mer än en tjenst med lön på stat. (Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Bet.
Hu lvu dtitlar nes besparingsmedel Kiks-staten påräknar. Inkomster i Hiksslalén ej påräknade: Spinnhusmedel Kobolt-tionde . Bil. Litt. B. till 1849 ärs Revisionsberättelse, angående Statsverket, sid. 3. För ar I&åfr. Ordinarie Inkomster: Riks-staten påräkn ()rdinarie ränta 2,518,456: 11. Tionde-spanmålslösen efter bestämda priser 4,800: Silfvertionde, myntarelön och slagskatt 10,000: - Kopparränta 33,/80: Tiondeoch hammarskattsjern 118,050: Mantalspenningar » 327,594:-24. Bötesmedel - 40,000: Kavalleri-regementernas hästvakans-spanmål 133,500: Ständiga rotevakans-afgifter vid Skånska Infanteri-regementerna 13,860: — Tillfälliga rotevakansoch mötesafgifter , 6,000: Rotefrihets-afgift af oroterad, men ordinarie rotering underkastad, jord 27,000: — Båtsmans-vakans-afgift 30,000: Krutoch salpeter-lörsäljningsmedel 95,000: Båkoch lotsmedel ‘ 96,291: 46. Ersättningar 50,000: - Observationsmedel 10,000: Extra medel och uppbörder 12,000: Öfverskott. Brist. Extr ao r dina r ie In k o m s te v, enligt Regeringsformens 60 §, inflytande såsom bevillning: Riks-staten påräknar. Öfverskott. Sjötullsmedel 3,986,624 Saluaccis af städerna - 11,000 Postmedel 637,750 , 500,000 670.000 Karta sigillata-medel Bränvins-afgift . Restantier Tillkomma:
1831 förekommer i 14 § en så lydande föreskrift, som egentligen blott gäller kustbevakningen till lands: ”Inom nästgrän sande district må han ock äga att sträcka sin uppmärksamhet i de fall, alt antingen misstänkt varutransport, under förföljandet, dit nndankommer, eller att farkost förmärkes derinom anlöpa obevakad uthamn; ligge det dock på hans ansvar, alt den nödiga tillsynen inom hans eget district derigenom icke varder försummad”. Jag hemställer, om icke lämpligen, med afseende å behörigheten för tulltjensteman i allmänhet att sträcka sin uppmärksamhet utom sine dist ricter, må, i öfverensstämmelse med det 2 mom. af den nu upplästa §, kunna i Frih. Raabs fiirslag inflyta följande stadgande: ”ligge det dock på deras ansvar, att den nödiga tillsynen inom deras egne d ist ricter derigenom icke varder försummad”; i hvilket fall jag skulle vilja med Frih. Raab instämma. Frih. Raab: Jag får blott äran förklara, att jag icke har någonting emot införandet af ett så beskaffadt tillägg, sorn det Hr Fåhreeus föreslagit, och hemställer således till de öfrige Hrr, som biträdt mitt förslag, huruvida de icke äfven skulle finna sig böjda alt samma tillägg bifalla. Många röster hördes härefter instämma i godkännande af det föreslagna tillägget. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att bifall till Utskais förslag ej blifvit yrkadt, sedan såväl Hr von Hartmansdorff som Hr von Hohenhausen förenat sig med Frih. Raab, och att H. Ex. derföre nu finge hem - Den 22 Januari f. m. 363 ställa, om R. o. Ad. behogade afslå Ulsk:ns förslag lill ändring af 34 §, samt bifalla Frih. Raabs redaclionsförslag, med den deri i anleda, al Frih. Gyllenhaal framställning medgifna förändring och med det tillägg Hr Fåhraeus föreslagit.
Derest dessa mina tvifvelsmål icke af någon BancoUtskts närvar, ledamot kunna undanrödjas, hemställer jag om icke R. o. Ad. ville bifalla betunk:s återremitterande. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag har D « n ia M a j. icke varit ledamot på elen afdelning i BancoUtsk., der detta betänk, blifvit beredt. Den upplysning kan jag likväl meddela, att man i allmänhet följt den princip att föreslå förändringar lili nu gällande bancoreglemenle endast i de §§, der förändring ansetts nödvändig, samt att de §§ i nu gällande reglemente, vid hvilka icke något förslag blifvit angifvet att dem utesluta eller förändra, af BancoUtsk. ofses alt oförändrade bibehållas. Emedlertid och då de af Ilr' von Hartmansdorff gjorda anmärkntncs fullständiga besvarande påfordra närmare öfvervägande än ögonblicket nu medgifver, anhåller jag, att mern. måtte ytterligare få hvila på bordet, och förmodar att Hr von Hartmansdorff hommer att instämma i denna anhållan. Hr von Hartmansdorff: Om de upplysningar, hvarigenom återremissen möjligen blifver öfverflödig, kunna erhållas uti ett annat plenum, så instämmer jag uti Hr von Hohenhausens anhållan alt målet mätte få hvila på bordet. I anledn. häraf förklarade Hr Landtm., att BancoUtsk:s mern. N:o 176 komme att ytterligare hvila på bordet; Till pröfning företogs BancoUtsk:s den 8 dennes på bordet lagda mern. Nto 177, med förslag till ändring af åtskilliga §§ i 3 art. 4 afdeln. af nuvar. bancoreglemente. Hr von Hartmansdorff, A11 g.:
Utlånar någon Ledamot sin pollet till annan person för att honom såmedelst inträde förskaffa, vare den, som polletten utlånt, säte och stämma den Riksdagen förlustig , hvarom, efter RiddarliusFiscalens anmälan , i Riddarhus-Utskottet undersökas bör, för att sedermera af Ridderskapet och Adeln in Pleno afgöras. §• a5‘ Vid hvarje Riksdag Svarar mot 5i §. skall första gången, då Ridderskapet och Adelil sammanträder in Pleno, den - Den 18 Augusti e, m. ,*5enna RiddarhusOrd - tung uppläsas, äfvensom den särskildta Ordnings» Stadgan för Ridderskapets och Adelns sam. mankomster. Ett tryckt exemplar af RiddarhusOrdningen bör sedan ständigt vara att tillgå, så väl å LandtMarskalksbordet som i RiddarhusCanzliet. Icke må något beslut fattas i Ståndet i ämnen, hvilka. tåla uppskof, innan andra anteckningen för sig gått. §• s4- Sedan Riksdagen blifSvarar mot a4 §. vit af Konungen å Riks. Salen öppnad, bör nästa Söcknedag derefter så vida Plenum Plenorum icke å samma dag är anbefalldt, Electorsval verkställas. Med detta Val förhålles sålunda, att efter det Ridderskapets och Adelns samtelige valberättigade Ledamöter enligt anteck-1 Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VII. Band. 18 3^4 Den |8 -Augusti e, m, ningslistan blifvit, genast efter andra anteckningen, af RiddarhusSecreteraren delade i 25 särskildta, men till beloppet lika delar, hvarvid, om något mindre antal skulle öfverblifva, detsamma med en person på hvardera af de sista afdelningarne fördelas, bör en förteckning upprättas, som visar hvilka Ledamöter, som tillhöra hvarje afdelning , hvilken förteckning skall tryckas och å Riddarhuset vara att tillgå sednast om morgonen dagen före den, då valet skall ske.
R:dr, en slagtoxe från 100 till 150 R:dr, en ko från 50 till 75 R:dr, å smör från 50 till 75 öre marken, å skumost från 17 till 25 öre per skålpund och å ett tjog ägg från 50 öre till 1 R:dr, allt riksmynt. På nästan alla större egendomar tillverkas för afsalu smör och ost efter förbättrade methoder; dock kan icke sägas, att mejerier linnas å dem alla, om med denna benämning förstås, att tillverkningen sker i större skala. Särskildt må nämnas det vid Axbergshammar befintliga för ungefär 100 kor, och det vid Riseberga, der ett statens stamholländeri af Ayreshire-race finnes och tillika ett stamschäferi af Southdowns-race. Ar 1858 anslog R:dr till hvarje af de inom länet inrättade Hushållsgillen med dervid fästadt vilkor, att för anslaget skulle inköpas en tjur af ädel race eller, om tillgång till sådan redan funnes, en ko eller qviga af samma slag. Tjurar inköptes ock från Riseberga, ställdes vid lämpliga gårdar samt omflyttades inom ett halft å ett års förlopp till andra ställen inom distrikterna. Oaktadt betäckningsafgiften icke var hög, begagnades det sålunda erbjudna tillfället till kreatur-racens förbättring icke synnerligen af allmogen. Åtgärden var icke desto mindre gagnelig, enär äfven hos allmogen väcktes mycken lust att köpa kalfvar, fallna efter dessa tjurar och de bättre underhållna kor, hvilka gemenligen funnos å de ställen, dit tjurarne förflyttades. Såsom i förra femårsberättelsen omnämnes, hade den inom länet bildade Förening till hästafvelns förbättrande införskaffat hingstar af Percherons-race. I öfverensstämmelse med upprättade kontrakter tillföllo år 1857 dessa hingstar de personer, som dittills underhållit dem. Föreningens verksamhet upphörde dock icke. Nästföljande år inköptes såväl en äkta Percherons-hingst för 1000 R:dr, som tre hingstar af ädlare race från Ottenby stuteri, de sistnämnde i afsigt att i någon mån fylla behofvet af dugliga remonter.
Jag skall uteslutande hålla mig till två punkter, för hvilka jag icke är främmande, på grund hvaraf jag tror mig böra yttra mig derom. Gr. Lewenhaupt uppläste derefter följande: XJti 2:dra punkten af det nu förevar, utlåt. N:o 44» har StatsUtsk. inskränkt sig till en framställning till R. St., att för närvar, oförändradt i staten uppföra anslaget för Krigshofrätten, men att på samma gång i önskningsväg hos Konungen anmäla, det H. M. täcktes vara betänkt på införandet af sådana förändringar i den militära lagskipningen, hvar - Dsn 7 Maj c. 333 igenom denna krigs-öfverdomstol framdeles matte komma att upphora. Motivet för denna begäran hemtar Utsk, från de äf R. St:s revisorer, uti 1839 års revisionsberättelse, yttrade åsigter. Ehuruväl således ingen nu genast skeende indragning af Utsk. blifvit tillstyrkt, anser jag dock anlédn. vara för hand, att bemöta de skäl, som Utsk. anser tala för en sådan framdeles, och till hvars förberedande Utsk. tillstyrker R. St., att hos H. M. Konungen anhålla om åtgärders vidtagande. I första rummet framställer sig då som generelt motskäl, att i alla länder, der krigsmakt finnes, äfven krigs-domstolar finnas, och anses oumbärliga och oskiljaktiga från bibehållandet af disciplinens helgd. Denna grundsats gäller hos alla, utan afseende lill statsskicket, om detta är absolut constitutionelt, monarkiskt eller republikanskt; hos alla innebär äfven krigslagen egenskapen af undantagslag, med sina med den allmänna i de flesta fall så olika , och i sitt generella omfång så mycket strängare, straffbestämmelser. Uti det ultralibcrala Frank rike gäller ännu oförändrad samma krigslag, sorn promulgerades under Kejsaredömet, och har begagnats som mönster för dem, som i sednare tider i andra länder antagits, och af hvilka den Bäijersko, som jag tror, är den sista.
Det var blott min Ven 25 Augusti /, m. och någre andre Ledamöters, eller minoritetens, särskilta tanka, den vi ock i skrifteliga reserva - tioner uttryckt, att endast de, sorn för vanfrägdande brott redan förut blifvit dömde, kunde extra judicialiter afstraffa». Ty min öfvertygelse har varit och är, att det icke finnes för närvarande något correctif för den sora redan öfverträdt lagarne eller gjort sig till högsta kroppstraff skyldig, men väl för andra, som visa sig uppstudsige och öfverdådige i fängelse eller inför Domstol och under fångtransporten, Hvad beträffar Herr Grefve von Schwerins yttrande om vådan att lägga extra-judiciel bestraffa ingsi’ätt i en Domares hand, så får jag förklara , att meningen dermed icke är annan, än att härvid skall förfaras likasom vid alla andra Domstols beslut, hvilka skola genast gå i verkställighet. Det vill säga, att om det anmäles inför Domaren eller HäradsRätten, att en arrestant icke vill hålla sig i styr, undersöker Domaren eller Rätten förhållandet, och meddelar sitt beslut, att nrrestanten skall straffas. Förmenar denne, att honom för nära skedt, har han vägen öppen att fullfölja sina klagomål med sjelfva hufvudsaken till Öfverdommaren , och i alla fall, enär Domaren är ombetrodd att domina öfver medmenniskors lif, ära och gods, samt till högsta kroppsplikt, kan jag icke inse, hvad äfventyr vore att befara, om frihet meddelas honom, att jemväl lemna tillåtelse till en lämpelig husaga, för att derigenom till stillhet och sedighet återföra en öfverdådig bof, sorn med förakt och hånlöje emottager alla förmaningar, efter hail vet, alt någon påföljd derföre icke kan Den 25 Augusti /. m. 39 drabba honom, då han i alla fall högsta kroppsstraff sig ådragit. Herr von Hartmansdorff: Jag har uttryckt mig alltför materielt, då jag sagt, att afstraffade brottslingar skulle genom kyrkoboten göras värdige att upptagas i goda menniskors kretsar, och jag har också derföre blifvit med rätta klandrad.
September 1743 en afgift af 8 öre Silfvermynt blifvit bestämd för X.äkare-besigtning ä hvarje karl, som anskaffas till inskrifning i Ifronans tjenst, Käkaren likväl ofta vid sådana tillfällen skall efter godtycke utkräfva en öfver höfvan betungande ve-' dergällning, och att Allmogen jemväl vid Besigtningar å nylegde Båtsmän icke sällan med denna Embetsåtgärd uppehälles utan giltiga skäl, hafva Riksens Ständer tagit kännedom om hvad Författningarne i nämnda afseende föreskrifva samt dervid inhämtat, hurusom åberopade ”med utsättande af åtta öre Silfvermynt , som ”Rotar och Rusthållare för Besigtningar å de-’ ”ras nylegda Manskap böra till Amiralitets-Regimentseller Stads-Fältskärerne betala, förbju”rier strängeligen att, sedan karlen en gång ”blifvit besigtigad och betalningen derför erlagd, ”vidare betunga Allmogen med samma afgift, ”fastän ock karlen flera resor skulle komma att ”visiteras”, och hurusom 30 §. i Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 29 No v. 1756, med förnyande af detta förbud, tillägger: ”att den Régements-Fältskär, sorn påstår och taeger mera än 8 öre Sunt för en Karls besigt - Undérdtiniga Skrifvelser". 67 ”ning eller uppbär betalning för en Karl, för ”hvilken besigtnings-afgiften en gäng 'förut blifvit erlagd, skall första gängen plikta 50 Daler ”S:mt och andra gången mista tjensten: skolan”de Rustoch Rotehållare ega frihet att icke ”allenast sjelfve bivista besigtningen utan ock, ^om de så behaga, dertill kalla i:ne goda ifan,’ ”sorn kunna vittna hjära mycket Fältskären för ’’besigtningen uppbåt/”. Riksens
Höga förordnande och i sölje deraf erhöll Stallmästaren Lines Lwic von Krass den 14 Julli 1796 War nu regerande Allernädigste Konungs under Konung (rustak ^clolpl, minderårighet utfärdade nådiga försäkran , att dä förra arrende-contractet om Laholms Kungs»Ladugärd midfastan är i8or gick till ända von Kruss eller desi rättö innehafware skulle fä samma Kungs Ladugärd med underliggande lägenheter pä femtio ars tid arrendera, med enahanda milkar, hwarunder förutwarande Arrendators» det innehade, hmilkcn försäkran Konung Oustsk Häolpk wid sitt tillträde af Regeringen genom päffrist faststäldt samt uti ffriswelfe till Kongl. Kammar-Collegium af den 2 September 1822 anbefall bcmäke Kongl. Collegium, arr ä denne KungsLadugärd för Stallmästaren von Lruss utfärda behö* rigt arrende contract, hmilket Kongl. Collegium deu 15 December sistnämnde är ocksä meddeldt, och hwara ja - Den i6 December. 1107 jag eftcr afhandling med Stallmästaren von Liuss den 28 Junii 1802 erhållit Kongl. Kammar-Collegii transport resolution. Jag innehar således arrni"e-rätt'lh t'>i af La» helms KungS.Ladugärd till F.,rdaaa, ac i85l enligt Högsta Migkens derom gifue försäkran besäftadt ce»!0M ntfärvadr contract as dc? R'k>k5 Ccll.giu»', so N efter Jnsiruttion och Forfatluiugar tillhör, art ä sädane eg.ndomar hasma ward och tusende, flit allmän Kungörelse af den 17 December 1799 h r wäl Kongl. M j.t i Nadcr förordna!, hwad wid KnngS,ärd«rS borrtarrenderande berde iakttagas, och art sädant skulle ske genom anställande Amnon.
Den enda säkra utvägen synes deremot vinnas genom varans inlåtande i den allmänna handeln, hvars intresse nogsamt skall veta och förmå, att i det aldra yttersta gå kon sumtionen tillhanda. Då staten dessutom icke lärer underlåta att hädanefter, såsom hittills, efter fastslälldt lösningspris inköpa den inhemska salpetern och beredningen deraf, oaktadt införselsförbudets upphäfvande, följaktligen kommer att fortfarande Bevillnings-Utskotlets Betänkande, M S. 47 tillgodonjuta tillbörlig uppmuntran, tror Utskottet ofvanberörda invändning emot upphäfvande af ifrågavarande införselsförbud icke förtjena något afseende. Vid öfvergången från förbudet anser dock Utskottet tullsatsen böra bestämmas vida högre, än Herrar Rosenblad och Murén föreslagit; och tillstyrker Utskottet att, med upphäfvande af införselsförbudet, salpeter må åsättas 2 R:dr införselstull per lispund. Å koksalt, hvarå införselstullen nu utgör 56 sk. tunnan, har Herr Schwan uti sin meranämnde motion yrkat tullens nedsättning med 12 sk. årligen under 5 år och sedermera fullkomlig tullfrihet. Medelbeloppet af den för koksalt under åren 1847, 1848 och 1849 influtna tull uppgår emellertid till icke mindre än 193,000 R:dr årligen; och denna ganska betydliga statsinkomst, desto säkrare, som koksalt hvarken kan umbäras eller smugglas, skulle svårligen kunna på annat, lika litet kännbart sätt godtgöras; ty på minuteringspriset af salt lärer lullsatsen endast obetydligt inverka. Utskottet anser således öfvervägande skäl tala för bibehållande af införselstulien å koksalt, 36 sk. tunnan. Nu gällande taxa medgifver undantagsvis tullfri införsel af koksalt för fabrikstillverkningen af soda, efter Kommers-kollegii pröfning; men då detta undantag synes mindre behöflig!, .hemställer Utskottet, att den för soda-tillverkningen medgifna tullfrihet vid införsel af koksalt må upphöra.
Huru djup blefve icke ångern, och huru oersättlig förlusten? Min mening är således, att, ehvad tanke man hyser, bör man uppriktigt försöka att få till grundlagsenlig behandling livilande det bästa förslag, som kan erhållas, så att, om den gamla hyddan faller, man må finna sig någorlunda hemmastadd och belåten i den nya. Man bör söka att få ett förslag, som i sig sjelf är det förnuftsenligaste, så att det inom sig sjelft må äga grunden för sin varaktighet. Det bör tillika i görligaste måtto vara enligt med vårt gällande statsskick, på det att vi sjelfve ej må vara främlingar i det nya. Vi måste söka att få det enklaste, som är möjligt, så att det må vara latt verkställbar och lättfattligt för menige man, ihågkommande, såsom vi böre, att den stora mängden af Sveriges innebyggare äger den utmärkta rättigheten att deltaga i lagstiftning och beskattning; alt hon följaktligen har anspråk på sådana förslag, som hon kan fatta och älska, för att vilja dem upprätthålla. Frågar man vidare: hvilka böra blifva riksdagsmän? så svarar man lätteligen de kunnigaste, de klokaste, de dyrgdigaste, de oväldigaste. Men hvar skall man finna dem? Huru skall man få fram dem ur mängden och in i riksförsamlingen? Coust.Utsk. har antagit en grundsats, som jag icke kan gilla, och mot hvilken flere talare redan höjt deras röster. Det har vid valen antagit de flestes välde; men de fleste äro hvarken de kunnigaste, de klokaste, de dygdigaste eller de Den 2i October e. m. oväldigaste; utan de äro just motsatsen. Mängdens välde är således det fruktansvärdaste af alla; ty det är råhetens, öfverilningens, de otyglade lidelsernas och fördenskull partiskhetens. Antagom förr hvilket annat som helst, än detta. Ulsk. vill hafva allmänna val, efter en allmän måttstock för valbarhet. Hvilken är denna mätare? Det är en yttre tillfällig omständighet; det är inkomst eller förmögenhet; det är penningen. Hon gifver ingendera af de egenskaper jag uppräknat.