Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom de gjorda anmärkningarna bap hufvudsakligen blifvit anfördt inom Höglofl. Ridderskapet och Adelli: att Proste-tunnor på de fleste ställen icke skola blifvit upptagna bland Löne-förrnonerna; att, då de endast utgöra ersättning för ej blott resekostnader, utan älven expeditions-utgifter, Bevillning derå vore destomindre lämplig, som sökt fribrefs-rätt blifvit afslagen på den grund, att Proste-tunnorna gåfve ersättning för porto, samt härmed jemförliga andra tjenstemän tillfallande resekostnader och tractamenten äro Bevillnings-fria; och att beräkning af ifrågavarande inkomst till Bevillning icke skall öfverensstämma med 1818 och 1823 års Beviilnings-Förordningar, och icke eiler förut vara practicerad, samt inom Högvördige Preste-Ståndet, att, då Bevillnings-afgiften ulginge progressivt, så inträffade derigenom, alt inkomsten af Proste-tunnor, om icke alldeles åtginge, åtminstone till större delen för Bevillningen medtoges; att Contract-Prosts-befattningen kunde anses såsom ett onus, hvilken Fåvifinings-TTtskoltnii ffiUUnde No 14. 15, ingen åtog sig utan tvång; och hafva åtskilige Talare anfört de i Motionen framdragna skäl, under åberopande af PresteStåndets privilegier ra. m., samt en bland dessa, med tillkännagifvaude, att ej allenast flere skola afsagt sig Contract-Prosts-befattningen, utan äfven åtskilliga vägrat att densamma emottaga, ansett att icke förr, &n andra Embetsoch Tjenstemän, äfvensom Nämndemän, upptaga åtnjutna arfvoden och ersättningar till Bevillnings erläggande såsom en skänk, Pi oste-tunnorn* borde till Bevillning uppgifvas, hvaremot ej mindre några Ledamöter inom Högvördige Ståndet gillat Utskottets Betänkande med upplysning af tvänne, att dem tillfallande Proste-tunnor på deras egen anmälan beräknas till Löne-inkomster, änden Ståndets Medlem inom Utskottet, hvilken ensam biträdt Betänkandet, närmare utvecklat skälen för denna sin mening.
Jag skulle äfven vilja instämma i lif Le fich s tillägg, hvars billighet jag erkänner; men jag nödgas lik - Den t Augusti f. m. 3i väl dervid göra en anmärkning. R. o. Ad. har beslutat, att fastighetslånen skola fortfarande utgå såsom hittills, så framt icke hypoiheksföreningar upptå, som anmäla sig att öfvertaga fonden; men i denna händelse har det utan untag blifvit bestämdt, att alla inflytande afbetalningar skola gå till hypotheksföreningarna, och jag befarar, att detta beslut skulle upphäfvas genom antagande af Hr Lefre'ns tillägg, enligt hvilket en del af fonden skulle innehållas i Ranken till iån för de mindre jordägarne äfven i de orter, der hypotheksföreningar bildat sig. Jag tror således bevarandet af föregående beslutet fordra, att man nu ensamt håller sig till Hr Gunthers förslag, derur jag likväl anser, att slutmeningen: dock endast inom de län, hvilka ej tillhöra någon hypotheksförenings område, kan alldeles utgå. Sednare delen af det föreslagna stadgandet skulle då komma att erhålla följande lydelse: och att den återstående delen i fastig hetslånefonden oafbrutet utlånas såsom hittills. Härigenom blefve det för hvar och en större eller mindre jordägare, som icke haft tillfälle att ingå i någon hypoteksförening, fritt att såsom hittills anmäla sig till lån i Banken af denna återstående del af fastiglietslånefonden , utan att man bestämt någonting i strid med föregående beslutet. Frih. Ehrenborgh: Jag medgifver, att Hr Thams anmärkning är grundad, och tror äfven för min del, att slutmeningen i Hr Gunthers förslag kan såsom öfverflödig utgå; ty om taxeringsvärdet i hvarje län tages till grund för fondens utdelning till de hypolheksföreningar, som kunna uppstå, kommer man på detta sätt till det resultat, som Hr Gunther och Hr Lefren åsyftat, utan den motsägelse med föregående beslut, som onekligen, på sätt Hr Tham anmärkt, ligger i förslaget, sådant det nu finnes uppstäldt. Hr Gunther: Jag torde först få besvara anmärkningen, huruvida ett visst års taxeringsvärde eller ett medium af 5 år bör antagas som fördelningsgrund.
Jag har föreslagit denna exporttulls upphäfvande af det skäl, att jag har all anledn. förmoda, hvad jag äfven underställer den siste värde talarens eget bedömmande, att denna lilla afgift blifvit åsatt på samma grund, som den i England införda s. k. recognitionsafgiften, hvilken utgör en half proc. på en mängd exporlartiklar. Denna lilla afgift har i vårt land haft den olägenheten, att den underkastat varorna en annan vida större afgift, nemi. tolagsafgiften. Oberäknadt dessa afgifter, har denna tull äfven underkastat ifrågavarande varor besvärande controller, hvilka eljest icke ifrågakommit. Detta var skälet, hvarföre jag så mycket mera ansåg mig kunna föreslå upphäfvandet af ifrägavar. exporttull, som densamma hvarken hade något inflytande på vårt lands näringar eller inbringade någon betydlig statsinkomst. Jag hade visserligen under en särskild cathegori uppfört en artikel, som på sitt sätt är ett råämne, nemi. oarbetad messing, som nu drager exporttull, hvarifrån den förädlade artikeln arbetad messing är befriad; men då i värt land vanligen tillverkaren och förädlaren af messing är samme näringsidkare, så kunde, genom borttagande af exporttullen å ett råämne (eller halfförädlad vara) han sjelf tillverkat, han icke lida, men väl vinna, om derigenom i någon mån den utförsel af messing i denna form på t. ex. Frankrike kunde återvinnas, som tullförhöjningarne på den förädlade varan tillintetgjort. Hvad äter angår exporttullen på stångjern och garkoppar, så tror jag det vara så mycket vigtigare att den borttages, sorn, ehuru obetydlig denna tull kan synas vara, nemi. Den 26 Augusti. 561 nemi. 4 sk. i lull och 4 sk. i tolag på ett Sk& stångjern, så utgör den dock i närvar, conjunclur en börda för den inhemska tillverkaren och ett premium för hans utländska medtäflare.
I anledning af denna framställning, hvilken Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt tagit i öfvervägande, få Utskotten upplysa, att, enligt 21 § i ofvannämnde taxa på arfvode för landtmateriförrättningar, delegare i skifteslag icke äro skyldige att förr, än verkslälldt laga skifte blifvit fastställdt och skiftesmannens arfvodesräkning, i händelse tvist om beloppet uppstått, blifvit af domstol godkänd, till skiftesmannen utgifva mer än trefjerdedelar af det honom, enligt räkningen, tillkommande arfvode, så vida icke skiftesmannen för den återstående fjerdedelen ställer vederhäftig borgen; och enär, enligt Utskottens åsigt, det kan antagas, att i allmänhet, i de fall, då redan afslutade laga skiften återförvisas till ny behandling af skiftesmannen, arfvodet för de åtgärder, som vid sådant förhållande kunna behöfva för skiftesförrättningars fullbordande vidtagas, icke uppgår till mer än en fjerdedel af hela skifteskostnaden, anse Utskotten delegares i skifteslag rätt och säkerhet vara genom ofvanberörde stadgande vederbörligen betryggade, äfven för den händelse, alt skiftesmannen blifvit från förrättningen skiljd och annan landtmätare förordnad att densamma på den förres bekostnad fullborda; hvarföre Utskotten, som således finna det af motionärerne föreslagna stadgande, hvilket tvifvelsutan komme att för landtmätare medföra stora olägenheter, icke vara af behofvet påkalladt, härmed vördsamt tillstyrka, att motionen icke mätte bifallas, Stockholm den 17 Juni 1851, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon-Etsk. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Juni 1851, kl. 6 e. m, Betänkande, i anledning af väckt motion om underdånig framställning hos Kongl. Maj:t, att åtgärder mätte vidtagas till befordrande af Skiftesärendens skyndsammare afgörande i Högsta Domstolen.
District antagen, och har sitt vissa ställe att bo och vistas, ansett nödvändigt, att sådana lägenheter få utses för de Fjerdingsman, sorn ännu deraf äro i saknad , dock endast såsom Bohemman ; följaktligen med förbehåll, att rentan till Kronan betalas och i öfrigt med de vilkor, som kunna finnas böra äga rum, när anmälan och uppgiften af lägenheten hos Collegium af Landshöfdingen göres, och sedan från Collegium hos Kongl. Majti föred ra ges ; hvilken förmån för en Fjerdingsman då icke lände Kronan till någon gra - Den 7 JulL 899 gravation , men kunde verka någon lindring för Allmogen, sorn lika fullt *nåste bidraga till sådana personers underhållande. Den omständigheten , ätt Fjerdingsmänrten i de Nöfrlärtdskft Provinserna hittills icke njttcit någon lön äf Kronan, förmodade Ramrnar-Oöllegium icke luhnä föranleda dertill, ätt de små löner, Söm fot dessa tjenste? 1 andra Rikets Provinser af Kronäri bestås, troligen derföre, att de der ansetts vara äf större angelägenhet , skulle från deni indfägas; mert om äfven för Fjefdingsmärtnétt i de Norrländska Ranert Köhemfnän finäe lii ses. så O 7 fort tillgång dertill af'Kronans mark, utan aridräs förfång, kUhde gifvas, öfveflémnäde Gallö* gium till Kongl. Majrts Kådigä godtfinnande. Vid öfvervägande häraf, har Stäts-Utsköi* fet ansett frågan om jemkning uti Fjerdingsman-: nens jLöne-Villtör till likhet i allmänhet, jemväl böra ankomma på den reglering i det hela äf Styrelse-Verkets organisation i älla dess grenar, hvartill, innan nästa Riksdag, enligt Riksens Ständers Underdåniga anhållan, förslag kömöte?
Rättigheten för fndelningshafvarne nied en större SpannmålsRänta , att, jemlikt ■Kongl. Förordningen, få densamma på sex mil afförd, bör icke i allmänhet kunna blifva åtminstone nu varande Indelningshafvare betagen , men i vissa fali kan likväl, i grund af denna generella föreskrift, Räntegifvarens rätt blifva för nära trädd, hvari rättelse af rättvisan påkallas. Det händer till exempel, att den af Hemman utgående Räntan är emellan flere Räntetagare fördelad, och vid sådant förhållande inträffar ofta, a 11 hvar och en af Räntetagarne anvisar aflemnandet af deni tillkommande RänteSpannmål, på olika och så aflägsne ifrån hvarandra belägna Orter, att Räntegifvaren blifver förbunden, att, genom så beskaffa-! de levereringar på olika Orter, möjeligen göra 4 gånger längre resor, än om han till en Räntetagare med hela Räntan varit anslagen, hvarigenom förenämnde Författning af 1815, att Räntegifvare ej skall besväras med längre än 6 mils transport, illuderas, och Räntegifva* ren ett ganska betydande betungande måste vidkännas , i jemförelse till de Räntegifvare, som Räntan blott till en Räntetagare utgöra. Till beredande af jemn rättvisa i detta afseen - Den 13 Maji. det, föreslås derföre, att, der Räntan på ett serskilt Hemman eller Nummer, till flere Räntetagare är fördelad, den af dem, som innehafver största andelen i Räntan, må vara berättigad till RänreSpennmålens forslande, på sätt Författningarne bjuda, men deremot de, sorn äga mindre andelar deri, förpligtade , att, om Räntegifvaren så fordrar, derföre taga lösen efter Markegång, med den bestämda tillökning af Forlön , som kunde till 24 Sk. för tunnan förhöjas, så framt de ej öfverenskomma att på samma dag och ställe äska Spannmålslefvereringen, som HufvudRäntetagaren, i händelse han sin RänteSpannmål in natura uttager.
Bifölls Bewillnings - Utssotrets förflag till afgift för den andra tillatna pannan utöswer 92 kannor. 5:0. Bifölls Utstotleks förflag om afgift för de pannor, som nyttjas till större rymd, än man efter hemmanswärdet äger att begagna. 6:0. Bifölls, att afgiften uröfwer confumtionS afgifken för städerna ej marte förhöjas. 7:0. Bifölls att consuttmvns afgiften mätte förhöjas till 12 st. för hwarje stattstrifwen mansperson, och qwinnokönet derifrån fritagas. 8:o« Bifölls Utskottets yttrande i desi 7:de punct. 9:0. Bifölls den 8:de puncten. Och gaf Höglofl. Ridderstapet och Adeln föe öfrigt 6?s Den ro August!, öfrigf tig alla delar sitt bifall till Utskottets sött stag, rörande afgift för brämvinsbränning.
Fabriligen ofta arbeta natt och dag, utan att unna kanternas uppköpare föra ett fullkomligt guesig en timmes hvila. När man nu härtill lägger rillakrig sins emellan, hvari ofta de under somde för alla gemensamma bekymmer, som äro maren så prydliga » badgästbåtarne » spela » flotförenade med anskaffande af råvara, fabrikatets tans » roll. Allsköns list och affärsknep anrätta behandling, dess utskickande i marknavändas härvid för att komma öfver fiskarenas den m. m., så skall man måhända finna det fångst för natten, och ofta hinna dessa aldrig pris, till hvilket vi nu kunna skaffa oss denna in till hamnen med sina båtlaster, utan uppsmörgåsbordets delikatess, snarare lågt än högt. snappas under resan dit. Huruvida denna industri har sådan framtid för sig, att detta pris fortfarande kan hållas Men återvändom till fru Lindbloms fabrik i lika lågt, det är en fråga som man i dessa den gamla köpingen! Dit uppforslas efter hand båtlasten, som natider med bekymmer gör sig i den bohuslänska turligtvis i fråga om storlek och kvalitet är skärgården. Åtskilliga tecken tyda på, att tillganska ojämn. I allmänhet fordras hos uppgången på skarpsillen är i aftagande, och kanköparen en mycket öfvad blick för att genast ske är ej den tid aflägsen, då anjovisfabrikatiobedöma värdet af en sådan båtlast, och nen har upphört att vara en storindustri. särskildt är det nödvändigt för denna fabrik, 1894 Ur notisboken. På nytt mot södern! Kronprinsessan Victoria, hvilken, som bekant, jämte sina två äldre söner vistas hos sina föräldrar i Karlsruhe, där äfven kronprinsen nu befinner sig, lär, ehuru hennes hälsotillstånd ej för närvarande är oroande, på läkares inrådan komma att tillbringa äfven stundande vinter i Italien och möjligen, mot vinterns slut, i Egypten. » En hundraåring. Hundra år fyllde den 12 dennes änkefru Johanna Charlotta Lindberg härstädes. Den gamla damen, som ömt och kärleksfullt vårdas hos en af sina magar, grosshandlare C. A. Molander, trotsar ännu årens tyngd, tack vare en ovanligt god hälsa, ej minst i fråga om själskrafterna.
Likaså billigt mäste, det vara, att den resande, som vill blifva fortskaflåd med andras hästar och åkdon, betalar hvad skjutsen verkligen kostar; och det är af detta skäl, som staten betalar skjutsen för alla dem, hvilka resa i det allmännas ärenden. Mot skjuts-legans bestämmande på ett sätt, sorn gör fullkomlig rättvisa åt alla skjutsande, möter visserligen svårigheter, hufvudsakligen derföre, att skjutsens utgörande faller olika betungande på olika ställen, i följd af större eller mindre svårighet att underhålla skjuts-hästar, hvarförutan skyldigheten att hålla hästar till hands när som helst skjuts-budet ankommer, hindrar från begagnandet af de tillfallen, som erbjudas att verkställa mera vinstgifvande körslor. Att fortfarande bestämma lika stor skjuts-Jega för alla gästgifvaregårdar på landet, och till ett lika belopp i alla städerna, och derigenom lemna utan afseende den betydligt olika uppoffring, sorn är förenad med skjutsens utgörande, är så mycket mera orätt, som det är allmänt bekant, att den skjuts-lega, som måste vara tillräcklig på det ena stället, icke ens motsvarar hälften af kostnaden för skjutsens utgörande vid en annan station, hvarförutan icke lärer nekas, att flera städer finnas, der skjutsniugen icke är kostsammare än på landet. Vid allmänna skjuts-legans ökande till 20 sk. pr mil för alla månader af året och mot tillstyrkta förhöjningen af vagns-legan har jag likväl icke haft något att erinra, emedan ökade varu-värden och deraf uppkommen drygare skjutskostnad, samt den omständigheten att de flesta skjutsande äro boende på en ijerdedels och på en half mils afstånd från den gästgifvaregård, der skjutsen skall utgöras och hvarifrån legan beräknas, gör en sådan förhöjning så mycket mera billig, som det icke lärer finnas någon enda station, der skjutsen möjligen kan utgöras, skadeslöst, för lägre ersättning, än 20 sk. pr mil.
Vi hafva allt sedan 1800 nästan vid hvarje Riksdag hört Motioner väckas, om inrättning af FörlikningsDomstolar, och yi hafva hört dem hvarje gång afslås, på Den 7 Maji e. m. 287 den grund, att våra Underdomare redan efter Lag äro förpligtade, att vara Förlikningsdomare. Jag lemnar det derhän; men det torde icke behöfva bevisas, att de oftast icke äro det, och att i alla fall den stadgade Expeditionslösen gör det till Domarens eget intresse, att snarare befrämja rättegångar och alt utdraga dem på tiden, samt att icke, som sig bör, näpsa Advocaler och kitsliga parter för rättegångsmissbruk. Man åberopar emot förslaget flere andra svårigheter, som dermed äro förenade. Jag tror, att man ej kan påfinna någon ny inrättning, omän aldrig så nyttig, som icke i verkställigheten möter svårigheter. Man måste derföre afväga nyttan mot svårigheterne, och i förevarande fråga skall nyttan finnas vida öfvervägande. Till de förberedande åtgärder för verkställigheten, hvilka jag icke betviflar kunna erfordras, hade Utskotten derföre, i min tanka, bordt uppgöra förslag på annat sätt, än alt blott hänvisa på LagCommitte'ens nya Lagförslag, det vill säga på en aflägsen framtid. Jag minnes likväl icke bestämdt, om denna anvisning blifvit gifven af Utskotten i deras Betänkande eller af någon Ledamot här i Ståndet vid remiss af frågan. Men jag har så ofta vid serskilda förslag till förbättringar i våra Lagar hört anvisning gifvas på den totala reform, som skall beredas genom LagCornmitléen, att jag ej kan tillbakahålla den a88 Den 7 Maji e. m. reflexion, att LagCommittéen hittills mera varit ett hinder för förbättring af våra Lagar, än ett medel dertill. I anledning af de skäl jag nu anfört, och dem jag förut hört af flera andra Ledamöter, anhåller jag om återremiss, och motsätter mig så mycket mer afslag på Betänkandet, som hela frågan derigenom skulle förfalla. Herr von HartmansdorffAugust:
Stånden skola hafva för att skydda sig emot ett olagligt förfarande af Utsk., och det minsta, som i det fallet kan göras, är väl all genom en återremiss anmoda Utsk. att Förfara på ett formeriligt sätt. Jag fortfar att instämma i Hr Lagerhjelms första yrkande, med den förändring han deruti sedermera gjort. Då nu öfverläggningen om första punkten af Utsk:s utlåt, förklarades vara fulländad, uppläste H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, det af Hr Lagerhjelm sednast afgifna förslag till beslut, hvarefter H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade uti detta förslag instämma. Ropades starka ja jemte ett eller annat nej. Frih. Cederström, Anders: På de grunder jag re dan anfört, anhåller jag att få reservera mig emot detta beslut och anhåller till ytterligare stöd härför fä citera Riksd.Ordn. 49 § 2 morn., som ang:de allmänna frågor säger: ”då saken från Utsk. återkommit, blifve den efter första uppläsandet liggande på bordet. Den kail vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning ägt rum eller ej, på flere ledamöters förenade begäran åter hvila, men då saken 3:dje gången förekommer, skall den till afgörande företagas.” Detta är verkligen äfven en allmän fråga, och jag kan således icke inse, alt en återremiss nu kan vara tillåteu. Då likväl Hr Gr. o. Landtm, ansett min mening oriktig, får jag blott i prot. nedlägga min reservation. Frih. Cederström, Jacob: Jag anhåller att få veta huru Hr Gr. o. Landtm, uppfattat svaret på den framställda propos., emedan jag ej känner huru det anses hafva utfallit. H. Den 9 Maj. 457 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att iian icke hort något nej, men nu, för den händelse något sådant svar blifvit afgifvet, finge förklara, att ja varit öfvervägande. Frih. Cederström, Jacob:
Funnes ett Ecklesiastik-Colkm: så borde hvarken för kyrkans, eller läroverkens, eller fattigvårdens ärender, behöfvas flera eller större Komiléer, än i andra förvaltningsgrenar. Då skulle äfven, bland Coilegii ledamöter, Inspektörer kunna finnas, utan att Depart:ts-Ch'efen sjelf behöfde att dertill, annat än undantagsvis, påräknas. Fattigvården är ett barmhertighetsverk, och sammanhänger för den skuld med religionen och kyrkan, emedan ingen oskyld är förpliglad att försörja en annan. Bland de goda verk och gerningar som Kathoska läran fordrade, voro allmosor, åt de fattige, bland de förnämsta. Som det oförskylda armodet merändels härrörer från sjukdom: så förknippades sjukvård med fattigvård, begge under kyrkans skydd. Med Prest-embetet_ var, och är ännu, i Katolska länder, allmosé-utdelningen förenad. Afven hos oss uprättades Hospital bredvid kyrkorna, eller under deras hägn, och bibehöllos vid dem, i följd af det inre sambandet, äfven efter Reformationen. På sådan grund var det, som Hospitalen borde, enl. det föreg:de, ställas under det Öfver-Consistan, hvilket Gustaf Adolf ville inrätta. Enär det icke blef tillsatt, hänfördes Hospitaloch Barnhus, genom § 18 morn. 6, i 1626 års Cansli-Ordning, näst efter Läroverken, under Canzli-Colhm. Enahanda stadganden förnyades, genom 2 § 15 mom. i 1661 års Canzli-Ordning. Snart derefter, eller d. 16 Maj 1663, af - 214 Den II Mars e. ffi. söndrades sjukvården i 2:dra instantien, till ett Collegium-Medicum.
Jnstrumenternes vård vådelig flyttning, derest föreläsningarne skola på serskildta ställen förråttas, samt Secreta Utskottsrummen dessutom vid inträffande Riksdag, för andra ändamål torde vara behöflige, har Utskottet uti aflåten skrifvelse till Kongl. VettenskapsAcademien begärt upplysning huruvida Kongl. Academien skulle behaga tillåta, att de Thamiske föreläsningarne hädanefter finga förrättas i samma Auditorio, sam för de Technologiske vore bestämdt, utan att sådant likväl måtte leda till några serskildta för den Thamiska fonden förut icke vanliga utgifter. Uti härå meddeldt svar, har Kongl, Ve; tenskapsAcademien förmält, att någon omstäns dighet icke hindrade de Thamiska Lectionernes hållande i det Auditorio sorn Kongl. Academien liu lät i dess eget hus inreda, samt att den Tlia« miske fonden dermed icke kunde komma att vidkännas någon särskild kostnad, men då den local, sorn Kongl, Academien kunnat upplåta till Auditorium, ehuru troligen tillräcklig för det inskränktare antal af personer, som interesserade sig för Teckniska föremål, möjligen kunde blifva mycket för inskränkt för dem, sorn skulle åstunda att följa de mera allmänt roande ämnen,ur RxperimentalPhysiken, som i de Tliamiska föreläsningarne komma att afhandlas, har Kongl. Academien yttrat den önskan, att i händelse de Thamiska föreläsningarne skulle besökas af ett större antal åhörare, än det Academiens local kunde inrymma, RiddarhusDirectiopen då må blifva authoriseradj att för dess* Ben 12 November t, m» 41 fall upplåta något tjenligt rum å Riddarhuset J emot det, att å Academiens sida, ali sorgfällighet blifver iakttagen till bevarande af de Riddårhusets tillhörigheter, hvilka uti samma rum kunna finnas.
S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats-Utskottets, den 5 dennes, under N:o 349, afgifna och, den 21 derpå följde f. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets, under N:o 190, iörut meddelade Betänkande, angående ersättning till framlidne Bergs-Rådet, Friherre Hermelins arfvingar; fann Ridderskapet och Adeln för godt att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige 3?ne RiksSiånden bifallet, för dess del dervid låta bero. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, den a4 sistlidne September, under N:o 272, afgifna och, den 8 derpå följde October e. m., på bordet lagda Utlåtande öfver RiddarhusDireciionens framställningar, dels om tryckning af Riddarhus Directionens Protocoll öfver justeringar af Ridderskapets och Adelns Protocoll, och dels om anslag till upprättande och tryckning af Register öfver Ridderskapets och Adelns Protocoll vid 1815 års Riksdag, blef berörde Utlåtande, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Stats-Utskottet återremitteradt. io6 Prof. Utdrag den 23 December 182g. S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats-och Banco-Utskottens, den 1 ,j sistlidne November, under N:o ai,aflåtna och, den 16 i samma månad e. m., pa bordet lagda Memorial, i anledning af Riks-Ståndens beslut i fråga om