Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och på samina gång borde man jemväl göra sig fullständig reda för de med en dylik bana förknippade kostnader, i afseende å vägsträckningen blir deu 2V2 mil längre, om man går öfver Tenhult; men man har sagt, att dessa 2l/2 milen icke betyda någonting, emedan de 1,300,000 menniskor, som finnas i trakten, icke skulle resa på denna väg. Detta skäl må gälla hvad det kail; men det faktum qvarstår dock, att det är 2V2 mil längre, om man reser vester om Wettern, än om man färdas öster om denna sjö. Hr von Troil har sagt, att StatsUtskrt alldeles förbisett Östergöthlands intresse. Utskit har icke betraktat saken ur denna synpunkt, enär K. M:t förklarat frågan om huruvida Östergöthland skall få en jernväg eller icke, nu ej böra förekomma till pröfning, och den bör alltså icke heller kunna framkalla någon diskussion, så mycket mindre som kostnadsförslagen i detta hänseende äro ganska ofullständiga. » Komitéen upger, att linien från Nässjö upp till Nobynäs skulle utgöra en särdeles fördelaktig riktning för jernvägen, emedan, ehuru der visserligen en tunnel skulle erfordras, hvilken komme att kosta ungefär 250,000 rdr, det deremot icke finnes någon stigning högre än 1 på 100, hvaremot 3/4:dels mil från Nobynäs finnes en stigning af 1 på 80, hvilket är ganska ofördelaktigt, emedan ofantligt mycken vigt ligger på stigningar. Huruvida man ej skulle kunna gå på andra sidan om Sommen och således midt igenom landet, derom finnas inga undersökningar, och sådana borde väl vara anställda, innan man bestämmer riktningen af den östra stambanan. StatsUtskit har kunnat antaga, att en jernväg kunde gå ifrån Nooynäs till Tenhult, oaktadt Utskit icke haft några närmare undersöknings-handliugar att tillgå. Utskit har visserligen fått emottaga en karta med några knappa profiler updragna med blyerts, men dermed har icke följt något kostnadsförslag.
Den som, i likhet med Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, anser att något anslag för fortsättning af norra stambanans anläggande icke vid denna riksdag bör af Rikets Ständer beviljas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej > Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat att, för norra stambanans fortsättande lrån Upsala i rigtning till Sala, anvisa Femhundratusen Riksdaler att, i mån af behof, under år 1867 från Riksgälds-kontoret utgå. Stockholm den 28 Maj 1866. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. Ank. till Exp.-Utsk. don 29 Maj 186C, kl. U f. m Utlåtande, i anledning af väckt motion om beviljande af förlagslån till brandskadade näringsidkare i Carlstad. (Rgs-Afd.) Under erinran om den beredvillighet, hvarmed Rikets Ständer efter sådana olyckshändelser, som den, hvilken den 2 Juli sistlidet år öfvergick staden Carlstad, då densamma till 9/10:delar nedbrann, sökt lindra den deraf uppkommande nöden och, i den mån på Rikets Ständer berott, afhjelpa den betryckta ställning, hvaruti näringsidkare genom dylika olyckor alltid försattes, har uti en inom Borgare-Ståndet af Herr A. Waldenström afgifveu motion (N:o 82) framställning blifvit gjord derom att Rikets Ständer, i likhet med hvad som skett efter de städerna Wexiö, Åmål, Christianstad och Jönköping öfvergångna eldsvådor, hvilka varit af vida mindre omfång och utsträckning än den ifrågavarande, måtte bevilja staden Carlstad ett lån af 70,000 E:dr att under stadens garanti och mot dess förbindelse utbetalas till
Den skall endast sättas i täflan med utländningen i tillverkandet af goda Fabrikater, utan att behöfva frugla att denna skall täfla med honom i priset emot hvilket Utskottet bestämt correctivet. Denna täflan skall naturligtvis verka nå Fabrikaternas Stigande i fullkomlighet, dessa fullkomligheter förskaffa Fabrikanten en förökad afsättning, och den förukade afsättningen föröka hans vinst. Hvar finnes nu skälen till frugtan för alla dessa olyckor, fattigdom och elände, dem Herr "i64, BevillnhgsJJtskottets Befcinkanden. (Limnelius förespår om Svenska folket, som af en nog dyr erfarenhet fått lära hvad vinst för det allmänna af prohibitiv-systentet stätt att skörda , nu skulle vilja taga sin tillflykt till *ett mera liberalt systern? Ingen kan .vara säker, att icke någon gång se sig anfallen af spökrädsla (och endast den tillskrifver jag all den fruktan Herr Limnelius nu yttrat) men oförsvarligt är det att äfven vilja meddela denna rädsla åt allmänheten hvars inbillningskraft snart, nog kan bli retad, att anse för förfarliga Jättar hvad som blott är murkna Vaderqvarnar. Jag vill icke tvista med den värde Talaren om Luxens-skadliga inflytande på nationen, jag vill blott hemställa till haris eget afgörande, om alla våra hit till gällande Lurendrejerie-författnirigr. r ett ögonblick förmått att bemma densamma. IVien Luxe blir alltid Tuve den må-välja sina .föremål af utländsk eller inländsk tillverkning och der. som genom I.uxé och yppighet blifvit ruinerad, är och blir lika ruinerad, lian3 Luxe må hafva varit utländsk eller inländsk; den har roed införselsfrihet eller införsel-förbud ingen ting gemensamt. J g Ian icke frångå att jag finner ett visst . syskontycke emellan hvad Herr Limnelius nu anfört, och ini.ehalli t af alla de sändebref och dedicationer hvarmed Be.villnings-Utskottet vid denna Riksdag blifvit regaleradf.
Nu vill man också, efter detta exempel, skilja en Bank, som vexlar, ifrån en Bank, som drifver lånerörelse. Detta har pätagligen varit ena skälet. Det är mycket naturligt, att i den mån man icke kan göra sig reda för orsakerna, hvarföre en sådan sak sker, man då väljer ett så lysande exempel, som Sir R. PeePs, men det följer icke deraf att dgt är rätt. Jag tror likväl, att det finnes ännu ett motiv, som i denna fråga varit särdeles verksamt, nemi. att på något sätt få ut sä beskaffade obligationer i rörelsen, att en hypotheksanslalt för de större jordegeudomarne skulle derigenom kunna sältas i stånd. När jag nu talar om, att jag tror detta vara afsigten, så ber jag H:rrne hafva godheten att förstå mig så, att om jag ogillar ändamålet, emedan det synes mig vara endast på sidan laget, af den stora frågan i sin helhet, så kan jag deremot icke ogilla detsamma i och för sig sjelf. Jag skulle alls icke klandra det, om det kunde göra sig gällande med medel, som icke voro för hela riket och för crediten i allmänhet skadliga. Att nu likväl den föreslagna skiljmässan emellan vexelbanken och lånebanken har dessa felen, åligger mig att först söka bevisa, ehuru denna bevisning blir ofullkomlig emot hvad jag sjelf vet att den borde vara. För det första är denna skiljmässan alldeles oriktig, emedan den strider emot det representativa myntsystemets Den 18 December f. m. 453 natur. Likaväl, som det hörer till detta systems fordringar eller villkor, att metalliskt mynt skall löpa tillsammans med sedlarne, (hvilket visst icke här sker, men hvilket är systemets anda och mening), likaså nödvändigt är, att lånerörelsen och sedelutgifningen skola vara förenade, ty endast då kan den förra balancera den sednare. H:rrne torde genast svara mig, att Sir Robert Peel sagt motsatsen, emedan han har skilt dem åt. Jag måste låta de Hr.rne, som behaga, behålla sin öfvertygelse derom, intilldess de i framtiden nödgas ändra densamma.
Med anledning af ett hos komitéen framståldt förslag till en annan rigtning från Christinehamn till Norska gränsen hade komitéen låtit anställa besigtning å en linie förbi Norums och Mölnbacka bruk, norr om sjön Wisten, samt vidare öfver sundet mellan öfre och nedre Fryken vid Sunne, förbi Gräsmarks kyrka, utefter sjön Kymen till Mitandersfors på riksgrånsen; men ehuru terrängen synts förete något mindre svårigheter, hade komitéen likväl, med afseende dels på vigten deraf, att stambanan komme att beröra Arvika, hvilket med denna linies antagande ej kunde förenas, dels pä de af Norske ingeniörer anställda undersökningar vester om riksgrånsen, dels ock derpå att Fryksdalen erhölle nästan samma fördelar genom banans utläggande i den an Bih. till B. St. Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 1 Haft. 7 50 Stats-Utslcottets Utlåtande N:o 87. tagna sträckningen, ansett det väckta förslaget icke förtjena vidare uppmärksamhet. För öfrigt hade komitéen uttalat den åsigt att, efter det vestra stambanan blifVirfullbordad, föreningslinierne mellan denna bana och Christinehamn samt mellan Arvika och riksgrånsen •— jemte Byelfvens dermed samtidiga upprensning — utgjorde de vigtigaste och fördelaktigaste delarne af nordvestra stambanan, hvilka företrädesvis borde komma i åtanke att anläggas, den sednare på samma gång som banan mellan Kongsvinger och riksgrånsen blefve bragt till verkställighet. Beträffande anläggandet af ifrågavarande stambana hade till Kongl. Maj:t inkommit följande|till Stats-Utskottet sedermera öfverlemnade framställningar : a) Kongl. Norska Regeringens
Beträffande derefter påståendet att åtskillige utgifter bland ConvoyCommissarialets expenser äro gjorda till ovanligt höga priser, så förnekar Convoy-Commissariatet ytterligare den generella tillämpning, som häraf göres, emedan den enda utgift, som ibland de högst få, ej uppgående till 4^5, hvilka kunna få namn af C011 voy-Commissariatels expenser och hvaraf mer än hälften af de betydligaste utgå efter stående anslag, möjligen kunnat rubriceras, såsom dryg, är utgiften till Bokbindaren för de 4^5 band, hvari C011 voy-Commissariatets räkenskaper, verificalioner och handlingar årligen inbindas, men anledningen lill det nog höga priset på dessa band härleder sig derifrån, dels att de äro, som antalet antyder, tjocka och dryga, emedan hvardera innesluter en hel dass handlingar, dels att Bokbindaren äger en större ansvarighet för skrifna original-handlingar, hvilkas bindning han bör sjelf handlägga och hvarföre också en uråldrig praxis i alla Embetsverk tillagt honom en något högre betalning än som för annan bindning af tryckta böcker erlägges. Skillnaden kan i alla fall icke utgöra tillsammans utöfver 8 å 10 R:dr på Verkets årliga expenser, hvilket väl kan kallas en lindrig anmärkning vid en Cassa-förvaltning af årligen omkring 600,000 R:dr Banco tillhopa i Debet och Credit.
— Med uteslutande af Bokskogarne, hvilka an, sågos böra vara jordägarnes tillhörighet, tillstyrktes serskildt om Ekeskogen, att hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det alia för Kronans räkning stämplade Ekar å sådana Hemmansägor, der Åboen är jordägare, måga inom 1815 års slut antingen för Kronans räkning fällas, eller ock, der de ej för Ben), och Ekon. JJtsk. Betänkanden, 335 dess behof äro erforderliga, genom Allmänna Auetioner till StatsCassans förmon föryttras, och att eft r den liden alia hemmans ägare må äga fri dispositionsoch ägande rätt till deras Ekeskogar, do eje att äldre författningar om förbättras, Denna tillstyrkan blef af Riksens Hög1 o fl. Ständer gillad, samt af Kongl. Maj:t i Nåder, hvad dess förra Moment vidkommer, i så måtto bifallen, att under den 14 Maj i8to målet remitterades till Förvaltningen afSjöärenderna, Kammar och BergsCollegierna, för att sig yttra, sedan Landshöfdingarne blifvit hvar i sitt Län hörde. Vid 1812 års Riksdag yrkades till en del samma, till en del nya motioner 5 hvaröfver allemnades, utan att på minsta sätt åberopa eller afse det förra vidtagna beslutet om föregående undersökningar Lane - eller Province-vis, följande tillstyrkanden : i:q Att Härads-allmänningar, såsom tillhörande Kongl, Maj.t och Kronan, samt stående under Dess och Riksens Ständers gemensamma disposition, borde under vissa villkor för dess räkning försäljas, hörande skatte-löse Skillingens bestämmande, jemte flera dithörande omständigheter, i afseenda på olika Localer, till Kongl. Maj:ts egen Nådiga pröfning öfverlemnas : 2:0 Antalets förmindskning af Embets* och Tjenstemän vid Jägeristaten så vidt ej Kongl. Maj:t skulle i Nåder för godt finna att denna Stat framdeles alldeles upplösa 3 3:0 Att ej de för Kronans_ behof du - 5<5o Eesv, och Ekon.
Till bestridande af alla Kungsgården vidlådande Onera, jemte Förlags, Aflönings och öfrige för Egendomens skötsel nödige utgifter, har Arrendatorn sålunda ingen annan inkomst af Egendomen att påräkna, ån berörde 57 Tunnor och 21 Kappar Spannemål, jemte afkastningen af Ladugården; och då äfven denna, enligt handlingarnes föranledande, år af mindre betydenhet, helst de under Egendomen lydande Djurgårdarne, från sjelfva Kongsgårdsarrendet åro undantagne; hvartill äfven kommer det af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anmärkte förhållande, att, af ofvannåmnde 24 Torp, 5 utgöra endast 1 Dagsverke i veckan, i stället för 2; som, enligt Landt - Stats-Utskottets Betänkatiden. 851 matare förrättningen, bordt utgå; lärer intet tvifvel ega rum, att Grosshandlaren Wener, lika med manga andra, missledd al de då gynnande utsigterna för Landtmannen, iklådt sig ett arrende för Svartsjö Kungsgård, hvilket både blottställer honom för en oundviklig årlig förlust, och öfverstiger den Inkomst, Staten af Egendomen i en annan Arrendators hand skäligen nu kan förvänta* Vid sådant förhållande, och med desslikes fåstadt afseende ej mindre åden, under Grosshandlaren Weners Arrendetid , för Landtbruket inträffade särdeles ofördelagtiga conjunctur, ån ock å Weners både af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och flere i Orten boende Personer vittsordade omtanka, att medelst odling, upphjelpa Egendomens afkastning, hvilket skall medtagit hans förmögenhet, till ett belopp af omkring 30,000 R:dr Banco; har Utskottet trott sig böra hemställa, att Grosshandlaren Wener, nu till en början, enligt Kongl. Kammar-Collegii tillstyrkan, på 10 års tid, måtte beviljas nedsättning af Arrendet för Svartsjö Kongagård, till 450 Tunnor Spannemål årligen, med villkor att antaglig Borgen derför ställes, samt att Riksens Höglofl.
B:ko, och icke mindre än 103,035 R:dr 2 sk. 10 rist. blifvit år 1850, enligt Kongl. Majits Befallningshafvandes, Kammar-rättens pröfning underställda beslut, afskrifna, på den grund, att vid anställda utmätnings-försök, gäldenärerne befunnits sakna sådan egendom, som för dessa medel kunde utmätas; så hade, efter deremot vid 1853 års Stats-revision framställd anmärkning och i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers hemställan, Kongl. Majit genom Nådigt Bref till Kongl. Stats-kontoret af den 29 September 1854 förordnat, att ifrågavarande i räkenskaperna afförda undsättningsmedel skulle, till dess frågan om deras afskrifning blifvit slutligen afgjord, deruti åter uppdebiteras. Då nu det förhållande, som år 1850 föranledt ofvannämnde belopps afföring, sedermera icke i någon mån förändrats, och då således dessa återuppdebiterade medel icke borde tagas i beräkning, skulle den på indrifning beroende återstoden af länets äldre undsättningsskuld endast utgöra, för erhållna spanmåls bidrag R:dr B:ko 8,248: 47. 6. och för kontanta penninge-understöd . 5,871: 40. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Bkon.-Utsk. Betänkande N:o 21. 5 orediga och outvecklade begrepp om medborgerliga rättigheter och skyldigheter, åtagit sig skjutsningsbesväret, hvilket således räknar sin härkomst från våldets magt och qvarstår såsom en afföda ifrån magtens äktenskap med orättvisan.
Maj:ts förslag. Hvad detta yttrande från högsta Befälhafvaren inom. Armeen vidkommer, så hade jag önskat, att de åsigter från detta håll skulle göra sig gällande , hvilka äro oskiljaktiga från Indelningsverket, att nemligen Befälet skall hålla hand deröfver, att soldatens pretentioner ej öfverstiga hvad rätt och billigt är. Man har åberopat mot mig 1766 års Kongliga Bref; detsamma har äfven blifvit åberopadt af mig. Jag har dermed bevisat, att de större öfningslägren helt och hållet tillhöra Staten att bestrida, och således ej kunna komma i fråga oftare, än tillgångarne det medgifva. Då dessa kostnader böra ske genom Statsmedel, är det oriktigt, att taga dem genom hushållning på Rustoch Rotehållares bidrag. Det är denna enkla rättsprincip, som jag åberopat, och jag 138 De n 26. öatober f. rn. anser den största orättvisa och obillighet ligga deruti, att påföra Rusthållare sådane utgifter, hvilka under en längre tid ägt rum från Passevolance-Cassan. Jag ber alt få erinra, det jag ej ingått i klander af denna Cassas förvaltning. Jag har i förbigående sagt, att man misshushållat, ett yttrande, som jag icke kan återtaga; men jag har ej gjort några reclamalions-eller ansvars-anspråk för föregående förvaltning. Jag har såsom bevis för framtiden begagnaträ' kenskaperna, och förebrått Utskotten, att de ej skaffat sig vägledning af dessa interessanla uppgifter. Här har blifvit yttradt af en Major från matsäckstiden, att Nerike och Wermlands Regemente var ytterligt betungadt af sin rotering. Det är föga talande för den tidens Befäl, om soldaten fick gå till öfverdrift i sina fordringar mot Rotehållarne.
Skulle Rikets Höglofliga Ständer häråt täckas lemna bifall, så anser jag att de af Kongl. Sundhets-kollegium föreslagna så kallade tjenstgörings-penningar för en del Provincial-läkare kunna undvikas, men hvaremot sjukvården för landsbygdens invånare borde kunna ordnas på ett fullt tillfredsställande sätt, och hvartill jag bland annat räknar att Provincial-läkarne böra åläggas, att åtminstone tvänne gånger årligen, heldst höst och vår, efter tillkännagifvande i socknekyrkan, besöka hvarje socken i distriktet för att meddela råd och föreskrifter, särdeles åt dem af allmogen, som deraf kunna vära i behof. Slutligen anser jag mig böra vördsamt motionera bifall åt det af Kongl. Sundhets-kollegium, vid flera föregående tillfällen, framställda förslag om anslag till aflöning för 24 förste Provincial-läkare. Genom inrättandet af en sådan befattning 360 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:o 139. vinnes icke allenast en nödig centralisering af de öfriga inom länet varande Provincial-läkares rapporter och berättelser, jemte de öfriga af Kongl. Sundhets-kollegium framställda förmåner, utan de Provincial-läkare, som erhålla dessa tjenster, få ock en högst behöflig tillökning i deras lönebelopp. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott, får jag vördsammast anhålla. Stockholm den 28 November 1862. Fr. Aug. B. von Schéele. mo 139. Af Herr von Schéele* Frans Angust Berzelius* angående ordnandet af Lazarettsoch Kurhusväsendet i riket. Sedan vid sistlidne riksdag fråga blifvit väckt rörande omarbetning af stadgarne för Läns-lasaretternas styrelser, föreslog Allmänna BesvärsochEkonomi-Utskottet att, då Kongl. Sundhets-kollegium, som fått inseendet öfver Läns-lasaretterna sig uppdraget, icke lärer underlåta att vidtaga de åtgärder och framställa de förslag, i afseende på reorganisationen af nämde styrelser, som af omständigheterna kunna påkallas, borde någon åtgärd i denna fråga icke af Rikets Ständer vidtagas och hvilket Utskottets förslag äfven vann Rikets Höglofliga Ständers bifall.
Andra provisionsartiklar, än här ofvan nämnda, må likaledes under iakttagande af erforderlig kontroll, till den del, de icke under vistandet i Svensk hamn ombord användas eller till qvarblifvande i Riket förtullas, med fartyget åter utföras. Hvad af inrikes producerade, enligt utgående tullpasset, med fartyget bevisligen utförda provisionsartiklar öfverblifvit, må vid återkomsten, liksom utländska icke tullpligtiga provisionsartiklar, tullfritt disponeras. § 10. För gods, som under transporten genom tillfällighet tagit skada, må ej någon minskning i tullen tillåtas, såvida godsegaren sjelf vill detsamma disponera. Anser godsegaren en sålunda förskämd vara icke kunna draga den i införselstariffen utsatta tull, må han, sedan skepparen, till upplysning om förhållandet, afgifvit sjöförklaring, äska laga besigtning å godset, hvilken då skall af Magistratsperson, med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män, verkställas i närvaro af vederbörande Tullkammareföreståndare, som eger att, under tjenstemanna-ansvarighet, för bevakande af Kronans rätt, besigtningsåtgärden kontrollera; börande ock, derest godset är mot sjöskada försäkradt, assuradörernas ombud, om sådant i orten finnes att tillgå, genom Magistratens försorg bevisligen kallas till besigtningsförrättningen; likväl utan att denna genom ombudets frånvaro må uppehållas. Befinnes godset hafva under transporten undergått förskämning, skola besigtningsmännen ej allenast härom utfärda intyg, utan jemnväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick. Derest fo°; till anmärkning' emot för O O rättningen icke förekommer, antecknar Tullkammareföreståndaren sitt godkännande å besigtningsinstrumentet, som icke edsvurna besigtningsman äro pligtige att, der så äskas, med ed fästa.
Jag tror ändå inte att det var ditt fel, att hästen bröt benet af sig i våras. Och Pekka prässade inte ihop munnen, utan öppnade den till det bredaste löje han kunde åstadkomma. Nikolaïpolka. Om jag inte helt och hållet missminner mig, var det sommaren 1876 utställningssommaren jag i Helsingfors första gången hörde Nikolaïpolkan. Vi hade, några kamrater och jag, legat ute i skärgården en månad eller så, för att läsa, hette det. Men i själfva värket hade vi nog njutit mera af segling, saltvatten och hafsluft än af den rikliga andliga spis våra medhafda juridiska och andra luntor bjödo på. Och så hade vi seglat in till Helsingfors för att vara med om öppnandet af den stora utställningen, kring hvilken allas intresse sedan månader samlat sig. Det kändes helt behagligt och civiliseradt igen att på kvällen efter öppningshögtidligheterna sitta på Brunnsparksverandan och se på folkvimlet och stojet nedanför samt lyssna till musiken, som utfördes af chevaliergardets från Petersburg ståtliga orkester. På den tiden var det något nytt i Helsingfors att höra musik af Petersburgska gardesorkestrar, hvarför publiken också genom ifriga applåder visade att den senterade det ovanliga nöjet. De hvituniformerade musikanterna hade redan spelat åtskilliga stycken till allmän gamman och belåtenhet, då man hängde ut en ny nummer på estraden, hvilken i ordningen kommer jag inte numera ihåg. Och så togo musikanterna instrumenten från munnen och sjöngo Ni-ko-lai. Det lät högst lustigt, då man inte hört det förut, hvarför det också blef sådana applåder, att stycket måste tagas dacapo. Och då sjöngo musikanterne Hel-sing-fors, hvilket naturligtvis uppväckte ännu mera jubel. Lifsbilder från finska hem 1 LIFSBILDER FRÅN FINSKA HEM. BLAND FATTIGT FOLK. Minna Canth. Bemyndigad öfversättning från finskan af Rafaël Hertzberg. Först publicerad av G. W. Edlund 1886. Anni var sjuk. Hon slöt under hela natten ej sina ögon, utan klagade och våndades i sin vagga. Modren satt och vakade hos henne, vaggade och sjöng.
9Jiaj:t aftåtna imber* båntga ffriftuetfe inneptter; Od) pr betta Söårt teftut uitbcr ben 21 [December fifttibet år ttifmit af ålongt. äUaj:t i Sfåber ftabfäftabt. §. 55. ©eban Söi, för SÖår bet, teftutat, att, meb änbring af Äongt. åluugöretfen ben 20 Siooemtcr 1845, angåenbe erfättniug tift luittnen i trottmåt, må tuarba ftabgabt, att ben genom terörbe Ståbiga Äungöreffc luittnen i gröfre, för aftntänna 9tff8bag8*!8eflut 1858. 69 fäfer^etcn måbltga, brottmål ttllerfänba erfättutng af allmänna mebel bör utgå till mittnc, forn tiiftälft fig mib bomftol, belägen på mtitfl en mtlä affianb från mittnctä hcrnmift, t)afmc 28i imber ben 25 {yebruart tnttcmaranbc år f)oå Sottgl. ä>laj:t { uttbcrbåntghct anhållit, att 9Mbtg Sitngorelfc härom måtte utfårbaS. §. 54. äJtcbclft yivibtg ^ropofittoit bär Soitgl. Djj att, fåfom för ©mcrtgc gäClanbc lag, antaga en fyörorbntng om mcrfftälltghct af bomar och utflag, mebbelabc af 9?orft’ Slätt, odj om bet btträbe, forn t anbra affcenbcn bör lemnaS lagfftpntngen t Storrige; SDcfj l;afmc 201, imber ben af Sötigt. SWajtt t