Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid anser jag mig äfven böra tillstyrka, det omförmälde afgift, som, i händelse Venerisk smitta å en Ort ej skulle finnas utbredd, bör fä användas, till andra nyttiga anstalter, må, efter olika behof, bestämmas ifrån och med Ea till och med högst Tre skillingar Banca af Sta t s-Utskottets Beta 11 kan den. 861 af hvarje Mantalsskrifven person; kunnandes jag ej finna någon anledning till det förut föreslagne Maximi-beloppel: fem ski!- lingar, hvilket enär Kongl. Majrts Nådiga proposition endast hestämmer tre skillingar, såsom den högsta afgift, hvilken lill Veneriska smittans hämmande erfordras, jag således afstyrker. Skulle denna min framställning af ämnet ej vinna Högloflige Stats-Utskoltets bifall, anhåller jag, att detta, mätte få åtfölja Betänkandet till Respective RiksStånden. ” Varandes de härvid fogade Bilagor af följande innehåll; (Litt. A.) ”1 anledning af Kongl. Majrts Nådiga proposition om fortfarande af den så kallade Tre-skillings-afgiften lill Veneriska Smittans hämmande, anse vi, Ståndets Ledamöter från Vermland, oss förbundne anföra, det, enligt vår tanka, denna afgift hör fortfara, intill nästa Riksdag, på samma sätt som den hittills utgått. — Vermlands innevånare, öfvertygade om nödvändigheten af denna sjukdoms utrotande, u - 4:de Sami. 5:te Band. 8G2 S t a t s-U t sk o t te t s Beta nian den. logo sig redan denna afgift är 1806, och således förr än frågan bief ett Riksdagsä re lide, asta blott härvid som vilkor, att medlen skulle oförryckte komma de inom Orten varande Lazaretlerne tillgodo, samt dispositionen och redovisningen anförtros Vermlands Kongl. Hushållnings-Sällskaps Förvaltnings - Utskott. Den Direclion, som sedermera, enligt Kongl, Maj:ts Nådiga befallning, på Landshöfdingens förslag
Men i förhoppning, att, oförhindrad af de grundsatser, som Utsk. sålunda vid tullafgifternas föreslående iakttagit, kunna, vid den förestående pröfningen af de särskilda tullbestämmelserna, framställa de anmärkn.T och påståenden, hvartill jag finner desamma föranleda, har jag i sanning icke fästat någon synnerlig vigt vid afgörandet af de uti omförmälda punkter förekommande frågor. En värd talare har dock nu, i anledn. af i2:te punkten, framkommit med ett högst vigtigt och vådligt förslag, sorn jag derföre anser mig icke kunna med tystnad afhöra eller underlåta att, så vidt jag förmår, bestrida. Jag in - Den i5 December e. m. 3*1 instämmer helt och hållet uti Gr. v. Fersens åsigt, att det strider emot både 5<j och 60 §§ Reg.F., att åt K. M. öfverlemna rättigheten att förhöja de skattebidrag, som af Svenska folket utgöras i egenskap af tullafgifter. Man har visserligen här nu föregifvit, att, genom It. St:s till en sådan öfverlåtelse lemnade särskilda bifall, grundlagens helgd vore bibehållen oförkränkt. Men derest endast It. St:s samtycke vid något tillfälle skulle erfordras för att åt K. M. uppdraga rättigheten att egenmägtigt och på sött K. M. funne med Rikets fördel öfverensstämmande, bestämma ifrågavar. bevilln., hade troligen icke grundlagens stiftare, med friskt minne af då nyss förflutna tiders tilldragelser, intagit det stadgande uti 60 §, enligt hvilket hvarje förhöjning å någon allm. afgift, undantagande spannmålstullen, är uttryckligen förbjuden, med mindre R. St. dertill samtycka. För öfrigt måste jag erkänna, alt jag icke kan inse behofvet för K. M. af en sådan rättighet, som nu blifvit ifrågaställd i uppgifvet ändamål att bereda reciprocitetsförhåilanden vid handelstractaters ingående. Både regeringarna och nationerna börja allt mer och mer begripa och iakttaga sina sannskyldiga interessen, för hvilkas befrämjande en i möjligaste målto fri och obehindrad handelsgemenskap folken emellan dr ett oundgängligt vilkor.
Då Domaremagten, oaktadt all oväld, icke mägtat hjelpa den förfördelade, vänder jag mig till den enda magt, som numera härutinnan kan skänka ersättning, och får hos R. o. Ad. samt Rikets Ständer föreslå, att Enkefru Friherrinnan Eneskjöld matte erhålla eftergift och afskrifning af ej mindre förberörde reverserade ränteskuld 6,326 R:dr 1 sk. B:co, än ock derå från reversens dato upplupen ränta. Jag får anhålla, att denna motion må varda till StatsUtsk. remitterad. Lades på hordet. Den 27 Februari i. Hr Charpentier, Jean Toussaint, hade inleranat följande: Då jag uttog den pollet, som berättigar mig till inträde på Riddarhuset i egenskap af representant, var det sannerligen icke i afsigt att hur söka göra några enskildas fördelar gällande, synnerligast sorn den allmänna rösten påkallar hushållning och lindring i skattebidragen; men då jag som oftast, och nästan hvarje plenidag, hört dylika framställningar, vågar äfven jag (enl. min öfvertygelse, på grundade skäl) göra en framställning af enahanda beskaffenhet. Utan att på något sätt vilja träda de auctoriteter i förväg, sorn hafva sig uppdragna styrelsen och våi-den utaf de särskilda delarna af Armeen, tror jag dock, att hvarken dessa eller några andra icke skola med mig inse, att de individer af .Svenska Armeen, som, i förhållande till sin grad, tjenstepligter och lefnadsförhållanden, säkerligen i lönevag äro mest vanlottade, äro Capitainer med lägre lön vid Artilleri-Reg:terna, och det är af denna anledning, som jag ämnar vördsamt föreslå en af behofvet och billigheten högt påkallad löneförbättring för dessa mina krigsoch vapenkamrater.
— Den fara för despotism, sorn Hr Hjerta framställt, tror jag man ingalunda behöfver frukta: bolagens fördel är så nära förenad nied allmänhetens, att jag icke ville tillstyrka dessa privatbanksbolag att låta påskina en sådan despotism, ty de skulle då förlora den credit, sorn för deras existens är behöflig. Hr von Troil: Jag får tacka den siste ledamoten, som lemnat en factisk upplysning, hvilken bekräftar det yttrande jag afgaf förra gången jag hade ordet, nemi. att örn privatbank fick utgifva lika låga sedel-valörer, som statsbanken; så skulle den förras utdrifva den sednares sedlar, Rikets lagliga mynt, ur provinsen. — Hr Ribbing har sagt, att i landsorten saknas tillgång att kunna få tillvexla sig bankens mindre sedlar af de mindre riksdalersvalörerna; detta är just följden deraf, att privatbankerne utgifva så sulå valörer. Fick en privatbank blott utgifva sedlar på 10 eller 6 r:dr, så skulle statsbankens sedlar finnas af alla de lägre valörerna. Jag tager mig friheten fråga den värde ledamoten, efter lian begärt ordet, 0111 det förmärkes någon brist på skillingssedlar inom den provins, der han bor. Jag tror, att 0111 det hade varit tillåtet för privatbanken derinom att utgifva så - Deli 18 Mars e. m. 343 dana skillingssedlar, så skulle dessa hafva bortdrifvit stalsbankens så beskaffade sedlar. Hr Ribbing: Jag ser ingen fara deruti, alt privatbanker utgifva skillingssedlar; men sådant liar ej heller blifvit satt i fråga, emedan det är onödigt, ty det finns till räckligt små mynt, ulan att privatbanker böra utgifva det. Men om äfven så skulle vara, att privatbankerne utgåfvo sedlar å mindre valörer, tror jag ingalunda ali statsbankens sedlar skulle blifva mera utträngda af privatbankens små, än af dess högre sedelvalörer; ty har jag behof alt låna i privatbanken, så tager jag emot sedlarna, de må vara små eller stora.
Vid sådant förhållande lärer Eder Kongl. Majit nogsamt läckas i Nåder finna, att genom den af Revisorerne sålunda klandrade åtgärd någon öfverträdelse af Eder Kongl. Majlis gifna Nådiga föreskrifter icke i sjelfva verket ägt rum, ulan att dermed endast åsyftats förskottens minskning samt ordning och reda i Räkenskapen; och igenfinnes orsaken dertill, alt meraliämnde 5,460 Ridr, ehuru i Stationens Cassa till upphörd lagné redan år 1834, likväl, på sätt Revisorerne anmärkt, först den 8 Januarii 1836 synas vara der emoltagne, i det förhållande, att, som Stationens liqvid öfver Extra Ordinarie Statsanslaget för i834 först i sista dalarne af året 1835 kunde afslutas, och anordningen å oflaberörde 5,460 Ridr deri borde ingå, samma anordning ej förr än den 3o December i835 kunde från Förvaltningen lill Stationen afgå, vid hvilket förhållande qvitto å anordningens innehåll ej heller lärer kunnat förr än dea 8 Januarii i836, eller inom 8 dagar, expedieras från Stationen, som medlen långt förut förskottsvis erhållit. Revisorernes reflexion, huruledes alltför låga kostnadsförslag inleda Staten i företag, hvilka sedermera i kostnad vida öfverstiga hvad som blifvit beräknadt, må vara sann och lemnäs i sitt värde; men Förvaltningen vågar betvifla, alt satsen är fullt användbar och tillämplig på förslaget till Skeppsholms Kyrkobyggnad, hvilket vid ett noggrant skärskådande af innehållet af just det Eder Kongl. Majlis Nådiga Bref den 19 Junii i835, som Revisorerne funnit lämpligt in extenso i sin berättelse införa, af hvar och en lätteligen torde medgifvas. — 44 - 6:o.
Eu af Direktionen för "Kongl. Svenska Aktie-bolaget för jernväg mellan Köping och Hult“ den 2H sisliidne September till Kongl. Maj:l ingifven skrift, deruti Direktionen j underdånighet anfört —- — Pä grund af dessa förhållanden och enar bolaget, långt ifrån alt lättsinnigt eller till egen fördel pä Statens bekostnad hafva begagnat de detsamma medgifna förmåner, efter yttersta förmåga ströfva! att uppfylla sina förbindelser, samt det, eniigt Direktionens åsigt, icke skulle vara med billighet öfverensstämmande att bolaget, utöfver redan lidna förluster, jemväl linge vidkännas den ytterligare förlusten utaf den medverkan Staten en gång tillförsäkrat ifrågavarande allmännyttiga förelag, eller af bolagets, lill säkerhet för dess förbindelsers fullgörande, i Slats-kontoret deponerade egendom, hade Direktionen, med åberopande jemväl deraf, att den genom
Tunnor Spannemål hvardera, af härtill anslagne 788 Tunnor 25 kappar Spannemål, Uppfqstrings Cormnittén har på Lönings-Staten för Gymnasierne intagit Consistorii-Notarierne samt dervid för Consistorii-Notarierne i Westerås, Lund, Götheborg, Hernösand och Wrisby, sorn förut skola sakna Lön på Stat, i underdånighet föreslagit 30 Tunnor Spannemål årligen för hvardera, såsom utgörande ett ungefärligt Medium af hvad för de öfrige redan på Stat bestås: Consistorii-Notarierne höra väl egenteligen icke till Xlndervisnings-Verken ; men de skäl. Comraittén för dess Förslag i denna del i un - 9 5'^ Stats-Vtskottets Betänk anden'. derdänighet andragit, ofveriemnar StatsVBered■ Bingen emedlertid tiil Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning; hvarvid Stats-Beredningen bort i underdånighet upplysa, att, med undantag af Consistorie-Notarien i Wisby, njuter ingen af Consistorii-Notarierne någon Lön på Stat, utan uppbäres hvad de innehafva utom Staten, hvadan Stats-Beredningen icke är i tillfälle att Speciella beloppet af hvarderas Löningsförmoner i underdånighet uppgifva; Men det, sorn Cornrnitten i underdånighet föreslagit, instämmer med hvad redan år 1814 , vid frågan om Lön för Consistorie-Notarien i Westerås, ansågs böra äga rum. Consistorii-Notarien i Wisby har af ålder njutit iöö l>:r S:mt i Lön på Clericie - Staten, hvilken Lön, vid sednaste Löneförhöjnings reglering, blifvit sålunda tillökt, att den nu utgör Vo R:dr årligen, med 7 Tunnor Spannemål derunder; Men denna Lön lärer böra indragas, om Edets Kongl. Maj:t i Nåder bifaller Committé* rades underdåniga Förslag, att 30 Tunnor Spannemål i ett för allt må denna Tjensteman bestås.
Uti detta lånebelopp år icke inberåknad den af Rikets sednast församlade Stånder, enligt 249 § i Banco-Reglementet, Medailleuren tillagda ersättning för den förlust af hittills påraknad arbetsförtjenst, lian kommer att vidkännas till följd af förändringar med sedclmyntet,. 1 1 450 _ — Bokbindaren C. C. De bland öfvertalige tjeDstemännen, som icke äro med Fullmagter försedde, komma att, om och så länge Sedel-Contoiret för Transport-SedelExtracternes upprättande utöfver dess egen Tjenstemanna-personal behöfver något serskildt biträde, dertill användas, och i fall nödig tillgång å dem, af en eller annan orsak, skulle saknas, ega Banco-Fullmägtige, att, för sådant ändamål, anvisa lämpliga arfvoden af de på Indragnings-Staten uppkomne besparingar. Slutligen, och under förutsättning af Rikets Ständers bifall till den af Utskottet föreslagne Aflönings-Stat, hemställer Utskottet, att denna Aflönings-Stat måtte från och med innevarande års början få i sin helhet tillämpas, samt Banco-Fullmägtige berättigas, att för samtlige Embetsoch Tjenstemännen låta utfärda Fullmagter med tour från deras Constitutorialers data. Enligt hvad Banco-Fullmägtiges till Utskottet afgifne Berättelse (pag. 64 — 66) omförmäler, hafva nedannämnde med frågan om en definitiv reglering af Banco-Statens löner, samband egande ansökningar och besvärsskrifter blifvit lill Utskottet öfverlemnade nemi.: 1:0 af Chefen för Cassa-Afdelningen, Commissarien E. Planck, att från och med den 1 April i836 till iSö^ års slut få beräkna de honom för den sedermera förflutna tiden tillagde löneförmoner; 3:0 af Cassörerne i Banken N. Bergman, II. A. Grapengiesser, H. G. Martin, J. A. Frödelius, J Hollertz samt G. F.
Radicalismen, blott och bart, är ett stympverk, en blott negativitet; den kan icke, sedan den en gång proclamerat folkviljan såsom samhällets högsta och enda lag och såmedelst bannlyst förnuftet och rätten, sluta annorlunda än med att uppgå i Socialismen, d. v. s. antaga köttets Evangelium, den råa, crassa materialismen. Emedan Socialismen åter är en krigsförklaring emot Christendomens Gud, kan äfven hon ej sluta annorlunda än dermed, att hon antingen med Max Stirner förklarar menniskan för Gud, eller med Feuerbach o. a. förnekar honom, eller med Proudhon väl antager honom, men i egenskap af menniskoslägtets urfiende, den der måste besegras; ty först då, heter det, är menniskan fullkomligen emanciperad och frigjord från den urgamla traditionens och auctoritets-trons fjettrar. Läsaren finner, att Almqvist var långt ifrån att vara uppfinnare af den lära, hvars första apostel i Sverige han var, men detta oaktadt bestrida vi ej, att den form, han åt henne gaf, på sätt och vis var ny. Almqvist var den enda poet, som (oss vetterligen) sekten hittills haft 1, och tillika till en viss grad tänkare, således hvad Fransoserne kalla poète – philosophe. Han hade för mycket förstånd, för att ej inse att den rena radicalismen antingen blott är en sjelfförvillelse eller ett uppsåtligt bedrägeri; han begrep att den absoluta folksuveräneteten i Europa förutsätter antingen ett nytt slägte af till Englar förvandlade menniskor, eller ock, i fall den råa massan, sådan nu är, skall få oinskränkt frihet att grundlägga en ny, efter sina lustar inrättad stat, förutsätter detta en helt ny lära, ett nytt Evangelium, en fullkomlig uppoch nedvändning af de sedliga och religiösa begreppen, eller med andra ord en ny statslära, en ny religion, i rak motsats mot Christendomen, en lära, hvaruti last kallas för dygd, arsenik för hvithet och oskuld.
I berättelsen om Kellgrens död och begrafning förekommer t. ex. en så beskaffad yttring: ”Oxenstjerna har lofvat att skrifva vers; Silfverstolpe både vers och prosa; Leopold vet förmodligen hut; Rosenstein skrifver hans lefverne. Allt detta bör bli godt”. I en sednare skrifvelse, daterad ”Stockholm den 16 Oktober” (1798), då man der väntade Drottning Fredrika Dorothea Vilhelminas ankomst, säges om en Prolog, som af Leopold var författad till dess firande och skulle ”till Drottningens tjenst sättas på Franska” af M:r de Chaux, hvilken dervid hade utbedt sig Järtas biträde: ”Du kan ej föreställa dig, huru platt den är. Vi hafva skrattat oss förderfvade. I en litteral öfversättning låter den så högrasande, att man ej kan imaginera sig något värre. Den börjas med en chorus af Sveriges landskaper: ”Lyftom opp (rétroussons) tacksamma händer i fröjden”. Ett evinnerligt ”lyftande” i hela första arian. — Jag hoppas, att mannen skall blifva litet utskrattad för denna platta produktion”. Mången af våra läsare vet tvifvelsutan, att ett år sednare, då Leopold hade i anledning af Kronprinsen Gustafs födelse diktat sin ryktbara ode ”Det slutande Århundradet”, utgick deröfver från samma håll och hand en parodi, som kringflög landet i otaliga afskrifter. Att Järta kunde till Höijer skrifva så, som han skref, låter ana, att Höijer sjelf var mot Leopold stämd till en viss antipathi; och deri bedrager man sig icke. De, som med Höijer umgingos, förnummo den ofta utbryta. Den upphörde aldrig fullt; och det var den, med dess benägenhet att djupt nedsätta Leopold under Kellgren, som hos Höijers lärjunge Hammarsköld sedermera fortplantades till gränslös öfverdrift. – Man må likväl ej föreställa sig, att denna synpunkt, som hos Hammarsköld var endast ästhetisk, äfven var det hos Järta och Höijer.
Vid tiden för hans läkarverksamhet i Kajana lefde och dogo menniskorna, åtminstone i den delen af landet, för det mesta utan läkarhjelp. Och han uppmuntrade dem ej heller att söka sådan hos honom, om han ock vid anmodan alltid var färdig att besöka sjuke. Endast resorna på tjenstens vägnar togo tid, i synnerhet i en så på vägar fattig trakt som Kajana distrikt då för tiden var. Men mycken tid blef likväl öfrig för det arbete, han föredrog framför allt annat. Härtill kom mången kortare tjenstledighet, som medicinalstyrelsens chef ej tröttnade att bevilja honom, och dessutom den femåriga tjenstledigheten åren 1844-1848, medels hvilken styrelsen på ett så kännbart sätt befordrade utgifvandet af Kalevala och äfven andra skrifter af Lönnrot. Hans långa lifstid bör äfven tagas med i räkningen, när det är fråga om mängden af det arbete, han utfört, ty den gjorde hans arbetstid nästan dubbelt så lång som en skriftställares vanligen är det. Men han hade äfven sjelf en stor förtjenst om myckenheten af hvad han hunnit med. Sjelf uppgaf han orsaken dertill vara den, att han ej inlät sig på dagens frågor och att han ej åtog sig några utom hans egentliga verksamhetsfält stående värf och bestyr. Också tog han tiden mycket väl i akt. Under resorna i sitt distrikt hade han alltid något arbete med sig. När han då på en gästgifvargård var tvungen att vänta på häst eller när roddare under färder till sjös ej voro till hands eller om ett oväder orsakade ett afbrott, öppnade han sin rensel och satte sig att skrifva. Sålunda blef tiden honom ej lång, arbetet skred och en smula framåt, och maximen nulla dies sine linea, hvilken han sökte efterkomma, förverkligades sålunda. Ett sådant resarbete är t. ex. förordet till 3:e delen af Kanteletar, som är dagtecknadt "Under en resa i Sotkamo socken" den och den dagen.
Då jag reserverar mig emot det beslut Ridderskapet och Adeln fattade i förmiddags, anser jag delta tillika vara en reservation emot Grundlagens öfverträdande. Föredrogs ånyo och bifölls BaneoUtskoltets den 22 sistlidne December under N:o 91 afgifne och den 8 derpå följde Januarii e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående rättighet för Banken, att utfärda Räntecoupons. Föredrogs ånyo BancoUtskottets den 22 sistlidne December, under N:o 92 afgifne, samt den 8 derpåföljde Januarii e. m. på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckta förslag, att, medelst serskild upplåning af Banken, bereda fond för en ny utlåning emot pant af fastigheter. I sammanhang härmed företogs BancoUtskottets den ig sistlidne Januarii afgifne och den 20 e. m. i samma månad på bordet lagde Memorial, N:o 92^, om iakttagande af en erforderlig rättelse vid slutlig föredragning hos RiksStånden af BancoUtskoltets nyssnämnde Betänkande N:o 92. Den ii Februarii «?. m. a53 Friherre Rantzou, Johan Albert, anförde skrifteligen: Under våra, visserligen icke förhastade, öfverläggningar angående Myntregleringen, har jag mången gång frågat mig sjelf, om jag-, som redan vid fattandet af det första Realisations-beslutet, fann mig hesegrad af majoriteten, skulle stillatigande låta den segrande massan rusa fram till sitt mål, eller om jag borde bjuda till, alt, äfven i min ringa mån, hejda dess framfart om jag, med ett ord, försakande egenkärleken att tilläfventyrs se mig sannspådd i de af mig befarade olycksaliga följderne af en Realisation, under närvarande förhållanden, i stället borde söka att göra dessa följder åtminstone så litet menliga som möjligt för mitt fädernesland. Tåg valde den senare vägen, och jag vill icke öfvergifva den.
Jag skulle derföre hemställa, att såväl denna punkt, som öfriga till och med sidan 67 må blifva återremitterade, ty här förekomma särskilda föreskrifter om förteckningar varor och orter. Hr Hjerta: Jag hemställer till den siste värde talaren, om någon återremiss är nödig, enär om R. o. Ad. bifaller Utsk:s förslag, någon skada dermed icke är skedd. Skulle, hvad Utsk. föreslagit, hefmnas obehöfligt, kan ju Exped.Utsk. eller också Bevilln. Utsk. sedermera inkomma till R. St. med hemställan om uteslutande af ifrågavar:de stadgande. Jag tror, att man kunde undvika återremiss. Hr Printzensköld: Hr Hjertås förslag kan jag icke gilla, emedan det strider både emot formen och det antagna bruket. Den enda lämpliga utvägen, torde vara den, att, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, återremittera punkten, på det att Adeln må hafva sin rätt öppen, att sedermera efter sig företeende omständigheter i ämnet fatta beslut. Gr. Gyldenstolpe: Jag skulle icke hafva något emot en återrerais, såvida jag icke fruktade att den endast förlänger frågans afgörande, emedan det möjligen skulle kunna hända, att Utsk. (inner sig förhindradt, att uppgöra voteringspropos. innan beslut i de öfrige Stånden blifvit fattade öfver de frågor, som der skola afgöras, och jag anser riktigast, att när R. o. Ad. antagit en grundsats, R. o. Ad., i enlighet med densamma, beslutar om delaljerne, utan afseende derpå, huruvida denna grundsats gjort sig gällande inom be öfriga Stånden. Den 5 Juni e. m. 461 Hr von Hohenhausen: Jag får fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att det kan vara betänkligt, att förkasta Utsk:s ifrågavar:de förslag.
Till vinnande af delta ändamål, i den ringa mån mina bemödanden kunna bidraga, har jag nu begärt ordet medförlitande på Ii. R. o. Ad:s tålamod. Sedan nu snart ett fjerdedels sekel är förflutet under ostadighet och rubbningar i myntvärdet, som, jemte flera förut inträffade dylika perioder, bibringat Svenska folket en smärtsam erfarenhet och en derpå grundad öfvertygelse om nödvändigheten att på en fastare och orubbligare grund, än hittills, återställa stadga i myntvärdet och dermed göra slut på en nog långvarig oreda i allmänna penningeställningen, som lagt hinder för all verklig förkofran; så är numera den sanning allmänt erkänd, att realisationen bör fullbordas och att derpå väsendtligen beror samhällets utveckling till framsteg i välstånd, bildning och sjelfständighet. Svenska folket väntar derföre med största tillförsigt, att realisationen nu skall fullbordas, sedan förra Ständer beslutat, ej allenast att realisationen bär och skall ske, utan äfven bestämt grunderna för dess verkställande, hvilka blifvit, i form af lag, sanctionerade af H. M. Konungen, och sedan förra Ständer tillika öfverlemnat åt fl. M. Konungen att bestämma tiden, när silfverutvexlingen kan börja och realisationen sålunda fullbordas. Uti K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., angrde Bankens öppnande till utvexling af silfver, gifven d. 8 sisth Fehr., tillkännagifves, att intet hinder förekommer för Bankens öppnande till utvexling af silfver sednast d. i nästk. Juli, n.b. efter det lag för Banken fastställd blifvit, hvilka sednare ord säkerligen innefatta en ganska vigtig och magtpåliggande betydelse, ehuru en oförklarlig blindhet tyckes förhindra många så inom som utom Representationen att observera dem, och än flera att uppfatta dem. BancoUtsk. har väl erkänt, att dessa betydelsefulla ord finnas i K. M:s nåd. skrifvelse; men Utsk. har likväl ej derpå fästat något afseende. Derföre anser jag, att det skulle vara ett uppenbart missförstående af K. M:s nåd. afsigter med R.