Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Arkif 20 B. sid. 369. — 38 — ansökningen gjordes, med sin köpare träflat aftal om fastighetens försäljning, gäldenären likväl icke bevisligen afhändt sig densamma förr än den 21 Sept. 1843, då han genom köpebref öfverlåtit egendomen åt denna köpare, hvilken åter samma dag transporterat köpet å annail person, som vid Vintertinget år 1844 erhållit första uppbudet; och söm egendomen, på sätt af lagfartsprötokollet inhämtades, icke blifvit hos Häradsrätten lagfaren imellan den tid, då gäldenären erhållit andra uppbudet och ändra köparen meddelats första uppbudet; så ansåges, i stöd af 13 § i 1818 års lnteckningsförordning, Sökanden, hvilken .förr än gäldenären bevisligen afhände sig egendomen, och nya Köparen vunnit första uppbudet, deri sökt inteckning, hafva rätt att få samma inteckning fastställd; i följd hvaraf den beviljades med förmånsrätt från 1843 års vinterting. Meningen af detta utslag, ehuru icke fullständigt uttryckt, synes dock utan tvetydighet innefatta, det inteckningen beviljades dels derföre, att gäldenären icke bevisligen hade föryttra! fastigheten, innan inteckningen söktes, och dels derföre, att om deremot föryttringen verkligen skett dessförinnan, det förhållande då var för hand, att lagfart blifvit af köparen försummad och fordringsägaren således inträdt i den rätt, som Inteckningsförordningens åberopade 13 § omförmäler.
Tillökning i anslagen för Tekniska Elementar-skolorna i Malmö (från 7,500 R:dr till 12,000 R:dr) 4,500: — Örebro (dito dito) 4,500: — Norrköping (dito dito) 4,500: — För Tekniska Elemenlar-skolan i Borås För inrättande af en djlik skola i Eskilstuna Tillökning i anslaget för Svenska Slöjdföreningens i Stockholm inrättade Söndagsoch Afton-skola 28,350: — 1 3,500: — 12,000: — 5,000: - 6,000: — 64,850 1 6:o. Undervisning s-ans laller för Handel och Sjöfart. Tillökning i anslagen för redan befintliga Navigations-skolor i Riket Till inrättande af en Navigationsskola i Westervik 4,950: — 2,950: — 7,900 7:o. Fisher i-näring ens understöd. Förhöjning i arfvodet åt den person, som lemnar undervisning i fiskod*<»g 600 Summa R:mt R.dr 157,850 — Hur lill Stais-Ulsk., år 4857, Ullålande N;o 122. Tab. N:o 8. Bih. lill R. St. Penningar Riksmynt. Indelta Räntor, enligt markegång på förslag. Mått. Värde å 10 R:dr Tunnan (6,3 kub. f.) Mått. R:dr Kub. f. k. T:pt 177,722|87| 14,5a9|48| Värde för slagsvis å 10 R:drTunnan (6,3 kub f.) Summa. Riksmynt. Nuvarande anslaget för 3:ne å 9,000 R:dr Tillökning: för 3:ne å 3,000 Departementschefen : Nuvarande aflöningen J . Tillökning: Departementets Expedition : Nuvarande auslaget . Tillökning; se Tab. N:o J Bergs-Kollegium med Ber^sIags(Sammanslås med KomjnerseKommerse-Kollegium :
I förra fallet skulle man tro, att Utskotten icke läst 9 §. af Förordningen, emedan der tydligen stadgas, att antingen man är frånvarande eller närvarande vid Socknestämman, äger man att inom 21 dygnet söka ändring i beslutet, om man dermed, är missnöj'!. I sednare fallet åter, äger man alldeles samma rättighet, och äfven ytterligare den, att icke behöfva betala en afgift, som blifvit pålagd af en Socknestämma, hvilken dertill alldeles icke eger någon rätt. Denna princip, alt medborgare, för det de tiga, äro skyldige att betala afgifter, hvilka endast tillhöra Ständerna att bevilja, men som på andra vägar blifvit dessa medborgare alfordrade, är ganska farlig, och har nier än en gång blifvit på detta rum bestridd. Jag torde slutligen få, i afseende på Socknestämmorne, tillägga,_ dels huru Församlingarne snart sagt icke ega någon möjlighet att, om de äfven en gång afslu en begärd afgift, den samma slippa, dels till hvad resultat man kommer derigenom, alt man på Socknestämma verkställer andra beskattningar, än dem, som höra till Socknens enskildta ekonomi. I förra hänseendet vill jag blott nämna, att man t. ex. inom en församling i 220 Den 3o Julii f. m. Stockholm hade föresatt sig och öfverenskomma, att afslå den begärde årliga afgiften till utvidgande af det omnämnda lazarettet. Detta skedde också verkligen på den för detta mål utlyste Socknestämma; men den upphöjde Embetsman, som var i spetsen för genomdrifvandet af utvidgningsplanen, tillskickade de mest ansedde Ledamöterne inom denna församling, för att utverka, att om man planerade så, det en ny Socknestämma i samma ämne komme att ofördröjeligen hållas, de då skulle ingå på saken. Desse samtyckte väl icke dertill, men genom den beredvilliga persvasionsgåfva man använde, lyckades man förmå några af dessa Ledamöter, att låfva, det de, i händelse af en ny socknestämma i detta ämne, icke skulle densamma bivista.
Sundstedts från Jönköpings län motion, angående skatteförenklingen; 3:o Förre Talmannen Nils Pehrssons från Kronobergs län motion, angående tionde spanmålens inom Upvidinge och Konga härader levererande in natura eller lösande med penningar efter markegång; samt 4:o Johannes Nilssons från Skåne motion, om tionde-gifvares rätt att lösa den till Professorerne i Lund anslagne tionde-spanmål efter markegångspris, med förhöjning af 16 sk. banko per tunna. S. 1). Efter skedd föredragning remitterades till Lag-Utskottet: l:o Johan Johanssons från Örebro län motion, angående husagans upphäfvande, jemte dervid gjorde anmärkningar; 2io Lars Guslaf Sandbergs från Vesterbottens län motion, angående ändring af 4 kap. 2 § Rättegångs-Balken; 3:o Samme Ledamots motion, om tillägg i 20 kap. Ärfda-Balken, angående för myndares förordnande; 4:o Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, med förslag till ändring af 7 och 17 §§ i 30 kap. Rättegångs-Balken; 5:o Rikets Ständers Justitiaj-Ombudsmans Berättelse till Riksdagen år 1853, samt Embets-berättelser för åren 1851 och 1852; 6:o Erik Kristenssons från Götheborgs och Bohus län motion, angående förhöjdt ansvar för ohägn å annans egor; 7:o Anders Anderssons från Östergöthlands län motion, angående lika fördelning utaf underhållsskyldigheten af tingsoch fånghus-byggnader; 8:o Samme Ledamots motion, angående upphäfvande af Kongl.
När kunskap — » vore det så blott om säfven » — blott om en enda liten punkt i det mänskliga vetandets ofantliga haf — kommer med anda och lif in i tanke, känsla och fantasi, så tändes där ljus i själen, och af andligt ljus uppkommer värme och däraf utvecklas kärlek till medmänniskor, förenad med den ödmjukhet, som en upplyst själ måste känna, då ljuset belyser hennes okunnighet midt i allt hennes vunna vetande; belyser IDUN egna brister vid allt hennes sträfvande. Eu upplyst människa vill aldrig väcka uppmärksamhet eller gifva anstöt genom att ringakta det, som är förnuftigt eller oskadligt i sällskapslifvets antagna former och lagar. Äfven om hon ej kan t. ex. instämma i den dom, som i ett sällskap fälldes öfver en af våra stora diktare, nämligen att han var obildad, emedan han drack det heta kaffet ur tefatet, så tror hon sig dock ej ha rättighet att väcka ett bordssällskaps fasa eller afsmak genom att sticka knifven i munnen, sörpla i sig soppan med ett ljud, som då en spädkalf dricker ur en bytta, eller vid kaffet bita af sockret och kasta resten tillbaka i sockerskå- len o. s. v. » Konsten att skicka sig » är säkert ingen oäfven bok, när den studeras vid en belysning, som visar den djupare meningen, kärnan i all kunskap samt i antagna sällskapsskick. I fråga om vetande kommer det mindre an på, hur mycket kunskap man eger, än på hur denna kunskap är beskaffad; om den förmörkar eller upplyser, värmer eller kyler hjärtat, drifver oss till en själfförsakande verksamhet i det godas tjänst eller gör oss till egoister, som blott lefva för att kretsa kring det egna jaget, likt en hundvalp efter sin egen svans. Det är efter kunskapens frukt, som arten af en människas bildning skall mätas och bedömas. Kunskapsträdet har äfven grenar, hvilka bära onda frukter, och den yttre bildningen af en människas väsen liknar tyvärr ofta ett hvitmenande af grafvar. En äkta bildning utan en lefvande gudstro och ett personligt lifsförhållande till Gud kan lika litet finnas som dagsljuset utan solens medverkan.
Under våren och sommaren 1792, då den allmänna upphetsningen inom samhället och de märkliga nyheterna o m den allt mera omkring sig gripande revolutionen i Frankrike upprörde en hvar tänkande, då finner han en motvikt mot alla dessa styggelser i tanke på barnens lycka och på barnbarnen, som nu väntas. Och en sommarkväll, då den gamle i sällskap med ett par vänner rest ut till Skanstull, där de varit uppe på galgbacken och sett Anckarströms i fyra delar styckade kropp, som hängde där på stegel, då sätter han sig på hemvägen att hvila i Kungsträdgården, och där förjagar han de nedstämmande reflexionerna öfver människornas ondska och blindhet och öfver de sällsamma händelser, som fylla denna märkvärdiga epok, genom att låta sina tankar hvila ut i den stillande friden och lugnet inom hemmets väggar. Och han tänker tacksam på sin lyckliga ålderdom vid fru Brita Noras sida, på sina glada barn och på de ännu ofödda, som redan äga allas kärlek. (Il ustratör: Victor Andrén.) » Flickorna » — heter det en annan gång — » äro icke utan sina så kallade adoratörer, efter de äga vackra egenskaper, men då de icke äga de ändå vackrare penningarne, så står det till tiden och lyckona, huruvida de komma att uppstiga i fruståndet eller försänkas uti något jungfrustift af ofrälse rasen. » Till en af dem friar en herre, » klanderlös, lärd och dygdig, men flickans hjärta kunde ej vinnas. » Men så kommer en dag en stor och glad nyhet: » Himlens konung har låtit nedfalla på mitt torp en svåra rik, ganska vitter och genombeskedlig grosshandlare från Norrkö- ping, herr Johan Niklas Lindahl, som ändtligen ville anamma min dotter, skäligen vacker flicka, Gustava, till sin hustru samt för hvilka ock redan lyst är. » att Familjebanden äro alls ej lösta, för det » flickorna » flugit in i nya bon. D e * Den amm fortli / fvande Innoeenccn. läste: Konsten att bli gammal. » Nå, » utbrast Lilly skrattande, » den konsten har du g o d tid att studera, lilla mor. Alla tro ju, att vi äro systrar.
St. hafva i delta afseende vid denna riksdag gjort hvad på dem ankomma kan, då de galt Styrelsens och dess vänners önskningar till mötes med antagande af en sådan fördelning i särskilda styrelsegrenar. Det har vidare af den värde Frih:n blifvit framstäldt, att uti ett land, sådant som vårt, der jorden är ålagd olika beskattning, och der jorden är af olika natur, vore det icke möjligt, att från Styrelsen kunde utgå de fullständiga förslag, som borde framläggas till Ständernes bedömmande. Det må vara att denna anmärkn. till cn del har sin riktighet; men om jag äfven vilie godkänna den i sin helhet, frågar jag: huru har det tillgått då R. St. vid föreg:de riksdagar försökt alt jemna denna olikhet i jordens beskattning? Jo, så att comiteer blifvit nedsatta, och deras arbeten förseglade, hvarmed ärendets behandling afstannat. Är detta också Ständernes fel? Kan detta handlingssätt hafva Den 5 Maj f. ra. ledt till den belåtenhet, sora man försäkrar finnas inora Riket, ty inom Ständerna har motsatsen mer än tilli äckligt visat sig? Const.Utskrs prot. torde derom kunna vittna. Det skulle leda lill ett alltför långt svaromål, och göra discussionen alltför vidlyftig, att härom vidare utlåta sig. Jag kan likväl icke underlåta, att ytterligare fästa uppmärksamheten uppå, huru under vårt samhällskick, mer än under något annat, är nödvändigt, hvad som dock hos oss nästan fullkomligt saknats, nemi. att förslagen till hehöfliga förbättringar fullständigt framläggas och utgå från Regeringen. Under ett samhällsskick, der Representationen är så splittrad, som hos oss, finner hvar och en, att om något möjligen skall kunna gå helt. igenom hos 4 särskildta RiksSt., det åtminstone är nödigt, att det i ett helt till dem ankommer; del blir eljest alltför mycket söndradt. 'Yrkandet att alla förslag, eller allt som skall ske, skola utgå från dessa särskildta Stånd med särskildta intressen , hvilkas ledamöter äro ägare af den olika beskattade jorden, en olikhet, som man ej vill försöka att jemna, är så orimligt och leder till en sådan motsägelse, att jag tycker man ej bort bjuda till att stödja sig derpå.
Så att du kan svalka min panna om morgnarna. ELISA. Är det allt, hvad du begär af mig? RICHARD. hvad det käns skönt att ha ett par sådana där Är det då så litet, det? Du vet inte, du, Lägg dem på min panna, så där, åh, små kalla händer på sin panna, när den bultar så som min. Det är som sodavatten för strupen. ELISA (gör sig lös frän honom och stiger upp). Frukosten var färdig. (Går.) GROT. Hvad sa du? Jaså, frukosten! Ja, kom då! RICHARD. Jag sitter öfver frukosten. GROT. direkte upp på byrån. Jaså, nå, så mycket bättre, då kan du gå 160 RICHARD. Jag går inte upp på byrån i dag. GROT. hur ska det gå med den? Och tidningen som ska komma ut i morgon, RICHARD. eller dagen därpå. Det är ju en ren fördel. Låt den komma ut i öfvermorgon i stället Du ska ta publiken med öfverraskning, då de minst ana det, ska de ha den öfver sig. De gå där, fördjupade i sina egna tankar, och så sticks plötsligt »Nutiden» framför näsan på dem, och innan de hunnit besinna sig, ha de Nutiden i fickan och du har din tioöring. GROT (allvarligt). Richard! Du ska inte drifva din cynism för långt, RICHARD. att jag ger dig sådana präktiga idéer? Cynism, nej, hör du! (Skrattar honom upp i ansiktet.) GROT. Nå nå, vi följs väl åt efter frukosten. (Går.) Hvad nu cynism! Är det tacken, det, för 161 FRU VINGE. Elisa. Richard, du måste vara mera skonsam mot RICHARD. Åh, hön tål nog vid det! FRU VINGE. visa till och med kunna vi tåla, men icke hån. RICHARD. att pröfva! Men du, mamma, en gång för alla, låt bli att lofprisa mig inför morbror, det tål icke jag. FRU VINGE. sätta dig. Jag kan icke tiga, då jag hör honom nedRICHARD. oss utom vi själfva. Nedsätta mig han!
Slutligen och hvad vidkommer Kongl; Majrts, i anledning af Kongl. Kammav-Collegii och Kongl..Stals-Conlorets förslag, gjorda Nådiga framställning; 8 Stats-Utskoltets JJ t lutande; IV:o 43 om indragning af åtskilliga på vissa Läns-Stater uppförda Löne-anslag af tillsammans 630 R:dr 21 sk. 4 r:sl., hvilka ansetts icke böra af Statsverket bestås, nemligen 1 Slottsskrifvare i Upsala, 1 Klockare i Westerås, 1 Stads-Fällskär i Calmar Län, 1 Tjäruskurare å Gottlands Län, 1 SlottsFältskär i Hallands Län, 1 Fältskär med dess Gesäll på Carlstens fästning, 1 Pråmskeppare derstädes och 1 Intendent vid Sillfisket i Götheborgs och Bohus Län; så är uti Kongl. Majits Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof serskildt föreslaget, att den, för Slottsskrifvaren i Upsala anvisade lön af 50 R:dr, måtte å Allmänna Indragnings-Staten varda uppförd, å hvilken senare Stat lönen för Tjäruskuraren å Gottland, utgörande 86 R:dr 25 sk. 4 r:st., jemväl lärer vara öfverflyttad, och då anslaget för Intendenten vid Sillfisket redan är besparadt, tillstyrker Utskottet, att lönerna, för öfrige här förut omnämnde personer, må varda å Allmänna Indragnings-Staten upptagne, och samtliga ifrågakomne lönebeloppen från 2:dra Hufvud-Titeln afförde. Stockholm den 3 April 1840. Ant;, till Exp. Utsfe. den 5 April, 1:1. 1 e. tn.
Det klagas öfver olikhet emellan barn, då blott den äldste sonen adlas, och jag medgifver de betänkligheter, som härvid kunna uppstå, samt föreslår, att en sådan olikhet bäst vore afhulpen, då intet arf till Adelskap existerade. Den uppgifna farlioga öfver brist eller oordning på Riddarhuset samt ett förminskadt antal uti Lagstiftningen kan aldrig medföra vådliga följder; ty enär Kongl. Majit äger att till adeligt värde upphöja den förtjente, så skulle väl aldrig minskning för det Adeliga Ståndet kunna uppgå till den grad, att vid en Riksdag brist till Ledamöter till Utskott komme i fråga. Eljest, hvad är Adelskap utan förtjenst? Värdet af namnet Adel skall aldrig förfelas, då det blott åtföljer den, sorn dertill gjorde sig förtjent. Men den sorn bidrog till fäderneslandets skada, hvad verkan har Adelskapet på en sådan haft? Det gamla ordspråket gäller ännu till en del: Verket prisar mästaren. Låt den förtjente få bära namnet Adel, som säkert inträffar, då Kongl. Majit delar förtjensten åt den värdige, och då intet arf till denna förtjenst äger rum. På dessa korta och enkla skäl anser jag mig böra tillstyrka, att 37 § af den genom Konung och Riksens Ständer faststälde Regerings-Form må blifva oförändrad». Härmed förenade sig de öfrige Ledamöterne af Hedervärda Bonde-Ståndet. Herr Grefven och Ordföranden framstälde i anledning af de yttrade särskilde meningarne följande justerade proposition: »Den, som bifaller Afdelningens enligt Herr Kammarherren Silverstolpes Betänkande afgifne förslag, skrifver Ja; den, det ej vill, skrifver Nej. Yinner Nej, uppkommer ny öfverläggning, om och huruvida 37 § af Regerings-Formen skulle underkastas någon förändring.» Votering med slutna sedlar anstäldes, innehållande: Af Höglofl. Ridderskapet och Adeln: Ja 2 Nej 3. Af Högvördiga Preste-Ståndet: Ja 2 Nej 4. Af Vällofl. Borgare-Ståndet: Af Hedervärda Bonde-Ståndet:
Knappt hade budbäraren återkommit och prinsessan fått veta, att Gustaf ej var hemma, samt att biljetten blifvit lemnad till dworniken, förrän en oförklarlig aning sade henne, att det icke stod till så, som det borde. Denna oro lemnade henne icke, huru mycket hon än försökte att slå bort den. Slutligen blef den henne alldeles öfvermäktig. Hon skref en annan biljett och sände, den till furst Grenin, i tanke att den skulle träffa prinsen der. Men budet, en pålitlig tjenare, blef uppehållet genom den oreda, som uppstod i följd af upproret, och kom icke fram så fort som ämnadt var. Vi vilja nu följa, kapten Repnolsky på hans färd. När kapten Repnolsky genomilade de mörka korridorerna, som man måste passera innan man kom till prinsens våning, kände han sig ganska illa till mods och stannade ofta liksom tvekade han i vissa ögonblick att låna sig till verktyg åt czarens hämdgiriga planer. Han kände Gustaf personligen och hade, äfven han, blifvit intagen af beundran och medlidande för den landsflyktige konungasonen. I vissa ögonblick tvekade han verkligen, om han skulle fortsätta eller vända tillbaka, men han hade redan gått för långt för att kunna återvända, det erkände han. De egna fördelarne lade också sina tunga vigter med i vågskålen, och kapten Repnolsky var icke en så ädel menniska, att han kunde åsidosätta dem. Och hur många finnes det väl, som vid tillfällen, då egna fördelar erbjudas, äfven på bekostnad af vänskapen och aktningen, stöter dem tillbaka? Icke en bland tusen. "Nej, jag måste framåt", tänkte kaptenen, der han trefvade sig fram i korridorerna. "Jag har gifvit furst Grenin mitt hedersord på, att jag skall försöka att få lejdebrefvet i mina händer. Skulle jag nu svika detta löfte! Då skall kanske czaren i sin förbittring taga mitt lif. Detta är han nog i stånd till." Han var snart framme.
Vid granskningen af Finans-protokollet, hållet inför Hans Maj:l Konungen i Stats-iådet den 15 Maj 1846, angående i underdånighet sökt och i nåder beviljad ny oklroy för Stora Kopparbergs läns och Bergslags enskilda hank, och Finans-protokollet i Slats-rådet at den 26 Maji 1846, angående i nåder beviljad förnyad oklroy för Smålands enskilda bank, har K011- stitutious-utskoMet fästat sin uppmärksamhet serskildt vid de i dessa bankers reglementen förekommande bestämningar, rörande öfverränla för förfallna lån. Uti reglementet för Sora Kopparbergs läns hank faslslälles ”för lån, som icke å bestämd lid inbetalas,” öfverränlan lill ”tvåtredjedels procent i 8 Konstitutions-Utshoitcts Memorial, N:o 4. månaden frun för fallodagen till den dag betalningsskyldigheten fullgör es" dock alt lagsökning sednast tvänne månader efter förfallodagen anställes. ULi reglementet för Smålands bank fastställes ”för lån, som icke å utsatt tid inbetalas”, öfverränlan lill ”åtta procent årligen från förfallodagen till den dag betalningsskyldigheten fullgöres”, dock att om lagsökning sednast två månader efter förfallodagen föranstaltas.
I sjelfva verket voro de själs-förvandter; Dalin erkände honom för sin föregångare, och hedrade honom med ett åminnelse-tal. Men vår samtliga nyare vitterhets patriark, vårt nuvarande språks räddande fosterfader, är äfven förste upphofsmannen till den Kritik, som i vårt land alltsedan, under skiftande förvandlingar, på försöken till skapelser inom det Skönas verld tillämpat en pröfvande och dömmande lära om deras värde. Jemnföras Triewald och Dalin: så är visserligen på Dalins sida öfvervigten af både snille och omsigt. De hithörande åsigter, med hvilka Dalin uppträdde, voro vida klarare, bestämdare, och uttalades i ett långt mera både qvickt och vårdadt föredrag. Liksom i poetiskt sinne, hvaraf han både såsom Skald och Häfdatecknare ägde en större andel, än vår nutid plägar erkänna, så öfverträffade han (i allmänhet) både föregångare och samtidingar äfven i smak. Hammarsköld var i vissa fall bunden af engång förutfattade meningar, dem han oföränderligt fasthöll. Ett af dessa fall var Leopold. Ett annat var Dalin. Hammarsköld såg i honom endast den, som i Sveriges vittra nationalbildning rotfästat just den ensidiga Fransyskhet, mot hvilken han dragit i örlig; endast ur-incarnationen af den dämon, som sedan fortsatte sig i sällskaperna Vitterlek, Utile Dulci, Svenska Akademien, med flera andra mindre betydliga metamorphoser. Bedömmes nu Dalin tillika blott i förhållande till de högsta tänkbara ästhetiska fordringar, äfvensom till de inoch utländska författare, hvilka tvifvelsutan fullkomligare uppfyllt dem: då kan teckningen af hans bild ej annorlunda utfalla, än den i vår bortgångne väns bok om Svenska Vitterheten är att finna. Det har derföre blifvit sagdt med skäl13, att den ”Nya Skolan” behandlat Dalin orättvist. Men hvad? Om det en dag torde kunna visas, att han ej njutit full rättvisa ens af den ”Gamla”? En tid var, då man onekligen uppskattade Dalin vida öfver hans värde.
1 af § 84 medgifna rättigheten att i större bränneri hafva två sprithållare, varit för såväl bränvinstillverkningens ändamålsenliga gång som kontrollens ulöfvande obehöflig och, i följd deraf, utaf högst få bränvinstillverkare begagnad, har Utskottet ansett detta medgifvande böra från författningen uteslutas; hvarjemte, då i och för kontrollens handhafvande synes vara af vigt, att ej mindre spriten eller bränvinet, än äfven lanken från imkylaren omedelbarligen inledes i sprithållaren, Utskottet funnit föreskrift härom böra i författningen inflyta; och torde Rikets Ständer godkänna den förändrade lydelsen af mom. 4 § 54 utaf bilagde förslag. Vidare har Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att ovisshet uppstått, huruvida den anteckningsbok, som, enligt mom. 2 i § 54, vid större bränneri skall hållas öfver beloppet af de till bränvinstillverkningen använde råämnen äfvensom det deraf erhållna bränvin, borde töras af bränvinstillverkaren eller af den vid bränneriet anställde kontrollör; Och som detta åliggande otvifvelaktig! måste tillhöra den förstnämnde, emedan kontrollören icke alltid kan vara i tillfälle att taga kännedom om de använde råämnenas mängd och beskaffenhet, föreslår Utskottet, alt mom. 2 i § 54 måtte förtydligas, på sätt bilagde författningsförslag innehåller. § 55.