Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade önskat bifall till StalsUt•>k:s betänk., i afseende å afslaget af ig,5oo r:dr, begärda till lönefyllnad åt en del officerare vid indelta infanteriet , under öfvertygelse af håde ändamålsenligheten och verkställbarheten af Otskts förslag att indraga den s. k. 3 majorsplatsen vid indelta regrtena, då ingenting är lättare än alt vid förefallande behof complettera majors-platser, och ingenting mera ofördelaktigt för en armée, än att i behofvets stund vara belastad med alltför gamla vid tjensten trötta och nllefvade majorer. I afseende å Lifgardet till häst hade jag, i likhet med Utsk., yrkal, att besparingar vidtagits, då denna corps synes alltför dyr för Sveriges utvägar att tillfredsställa alla statsbehofvens mängd. Hvad fotgardenas organisation beträffar, så kan jag ej tillbakahålla min förundran, att hvarken Krigsminister eller någon enda medlem af vårt Generalitet insett oformligheten afen organisation, som för 1600 man lemuar dubbla staber af öfverste, 4 majorer med läkare, prester, auditörer, regrts-commissarier, valdar, musik-corpser för en nummerstyrka af blott 8oo man. Jag skulle tagit mig den friheten fråga, om lagstiftaren, om folkombudet för små personliga considerationer bör förbise principen eller grundsatsen, helst när den ligger så klar och i så öppen dager, att dess riktighet omöjligt kan förnekas. Jag skulle emot Utskts förslag velat göra den anmärkntn, att de sammanslagna gardes-regttena, i stället för att sättas på tre bataljoner, borde blott försatts på tstne, med minskadt compagni-chefs-antal, men deremot med ökadt subaltern-befäl i anseende till den stränga garnisons(jenstgöringen. Gardenas organisations-historia utgör ett af de mest talande bevisen på allmänna medlens behandling inom vårt land.
Banko-tullmäktiges utlåtande, har, jemte detsamma, fått sig öfverlemnadt ett af direktionen öfver nämnde låne-kontor, cf er lemnadl tillfälle att sig i ämnet yttra, afgifvet memorial, hvaruti direktionen, med uttalande af dcu förhoppning direktionen hyst; all irägau oui ett 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 72: behöfligt kanslist-biträde åt ombudsmannen, derom framställningar redan varit viå flera föregående riksmöten gjorde, skulle) vid den reorganisation' af låne-kontoret,. som Direktiouen förmodade under innevarande riksdag komma under öfverläggning, blifva pn ett ändamålsenligt sätt till låne-kontorets fördel reglerad, hufvudsakligen anfört, att ombudsmans-befaltningen vid låne-kontoret i Götheborg vöre, oberäknadt handläggning af ej mindre de på utsökning beroende lån, än förefallande bevak ningar uti konkurser och års-proklamata för kontorets samtliga låne-grenar, förenad med så många serskilda göromål och iakttagelser, såsom bokföring och redovisning af lagsökningsoch bevaknings-utgifter, äfvensom af inflytande låne-medel och lagsöknings-kostnads-ersättningar, expedierandet af anmanings-bref, förandet af direktionens protokoll samt uppsättandet och utskrifvandet af de från direktionen afgående bref och utlåtanden rn. m., att deras tillbörliga utöfvande omöjligen kunde medhinnas, utan biträde af en kanslist, för hvilken direktionen hemställde, att lönen måtto bestämmas till 400 r:dr banko.
Maj:t: JM 22, i anledning af de under åren 1863 och 1864 verkställda revisioner al Statsverkets m. 11. allmänna fonders förvaltning under åren 1861 och 1862; JM 23, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvudtitel; JM 24, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Tredje Hufvudtitel; och JM 25, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående med Frankrike afslutade handelsoch sjöfarts-traktater. S. D. Föredrogs ånyo ett från Ridderskapet och Adeln ankommet protokollsutdrag för den 10 i denna månad, JM 116, innefattande inbjudning lill Med-Stånden att biträda förstbemälda Riks-Stånds, vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande JM 22, Litt. A, i anledning af motion om tackjernstiondes upphörande inom bergslag, fattade beslut att bifalla Utskottets i detta ämne gjorda hemställan med följande tillägg: »hvarjemte Rikets Ständer förklara, att sådana på sednare tider inom bergslagen nyanlagda masugnar, hvilka icke åtnjuta några särskilda privilegier eller haft något hyttelag sig tillslaget, skola i beskattning anses likställiga med masugnar utom bergslag.» Med vidblifvande af sitt i denna fråga förut fattade beslut afslog BondeStåndet ofvanberörda inbjudning. S. D.
53 den mån sådant kunde ske, sinsemellan jemföra och mot hvarandra afväga de särskilda utgifter, som komine i fråga, för att derefter, med behörigt afseende på Statens begränsade tillgångar, kunna bedöma, hvilka behof vore mest magtpåliggande och företrädesvis påkallade anslag af allmänna medel. En sådan granskning och jemförelse hade äfven, enligt hvad Herr Grefven vidare meddelat, föregått och legat till grund för Kongl. Maj:ts nådiga framställning till Rikets Ständer i fråga om de anslag, som vid nuvarande riksdag borde beviljas för elementarläroverken; och då endast för tillämpningen af sist församlade Ständers beslut örn tillökning i hvarje lärares lön efter vissa tjensteår m. m. erfordrades en ytterligare anslagsförhöjning af omkring 150,000 R:dr, hade Kongl. Maj:t ansett utgifterna för elementar-läroverken i öfrigt böra inskränkas till hvad som funnes vara oundgängligen nödvändigt.
Någon betänklighet emot statsbidrags anvisande till ofvan uppgifne belopp bör för öfrigt, efter Utskottets tanka, icke 28 Stals-Utskotlels Utlåtande, N:o 194. möta, då i betraktande tages, dels att af beviljade anslag tvifvelsutan icke alla utgå under loppet af det år, hvartill de höra, dels ock att, såsom jemväl blifvit af Utskottet förut antydt, Riksgäldskontoret, hvars skulder vid 1847 års slut öfverstego tillgångarne med icke mindre än 1,561,715 r:dr 4 sk. 8 r:st., kommer att vid 1850 års utgång, så vida icke dessförinnan behof uppstår af betydligare, nu icke kända, utbetalningar, befinna sig uti den vida fördelaktigare finansiella ställning, att tillgångarne endast med 288,515 r:dr 25 sk. 6 r:st. understiga skuldernas belopp; dock får Utskottet i sistnämnde hänseende erinra, det härvid icke ansetts böra tagas i beräkning den af Rikets Ständer till rustningskostnaders bestridande anvisade kreditivsumma, för hvars betäckande Utskottet, enligt utlåtandet N:o 184, föreslagit serskild utväg. Stockholm den 29 Maj 1848. Reservationer: Af herr Rääf, L. F.: »Utskottet, som utgått från en, uti min öfvertygelse, ganska riktig grundsats att icke skuldsätta samhället för andra än alldeles oafviseliga statsutgifter, har, vid bestämmandet af de extra anslag och låneunderstöd, som, hänförliga till 6:te hufvudtiteln, ytterligare vöre att lemna, upprättat en räkning öfver Riksgäldskontorets till och med 1850 tillgängliga inkomster och förefallande utgifter, hvaraf ville synas, att kontoret, vid nämnda års utgång, skulle ega en brist af blott 288,515; 25. 8, men ökad, oaktadt den uppställda grundsatsen, genom i detta memorial föreslagna och på kontoret anvisade statsbidrag och låneunderstöd.
Jemlikt underdånigt tillstyrkande af Statsrådets öfrige ledamöter, täcktes Kongl. Maj:t det upplästa förslaget, sådant det finnes protokollet bilagdt, i nåder gilla; och skulle, i enlighet dermed, Proposition till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo M. Westmark. Alik. lill Exp. Utsk. den 20 Dec., kl. 2 e. m. Kofigl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständerj i fråga om upphörande af Invalid-inrättningen å Ulriksdal; Gifven Stockholms Slott den 3 December 1847• Med hemtad anledning deraf, att kostnaderna lör invalid-inrättningen vid Ulriksdal syntes, i förhållande till antalet af derstädes underhållna kor» poraler och soldater, vara allt för höga, hafva rikets sednast församlade Ständer, som ansett en icke obetydlig nedsättning i invalidernas underhållskostnad kunna åstadkommas, derest invaliderne, försedda med lämpliga af invalidhus-fondens medel utgående pensioner, tillätes alt till vistelseort utvälja den del af riket, der de funne sin utkomst lättast kunna vinnas, uti under dånig skrifvelse den 22 Februari 1845, på dessa och öfriga anförda skäl, förnyat den af Rikets Ständer vid 1840 års riksdag gjorda anhållan, dels att invalid-inrättningen å Ulriksdal måtte upplösas och dervarande Kongl, slott blifva för dess egentliga bestämmelse eller annat ändamål ledigt, dels ock alt nådig framställning måtte till Rikets Ständer aflåtas rörande invalidhusfondens tillgångars användande på ett sätt, hvarigenom det med dessa medel afsedda ändamål kunde befrämjas; hvarjemte och för den händelse, att denna underdåniga hemställan i nåder bifölles, Rikets Ständer till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemnat att, intilldess nämnde framställning kunde vara afgifven och Rikets Ständers beslut i ämnet meddeladt, disponera ej mindre invalidhus-fondens reserverade behållning och derå upplöpande räntor, än ock inflytande inkomster för alt användas tili det ändamål, som med inrättningens stiftelse varit afsedt. 14 Kongl. Maj;ts Nåd.
Controllen skulle således inskränka sig till dessa få, då deremot den controll, som jag föreslagit, sträckte sig till alla. — Hvad. beträffar obehöfligheten af ett stadgande om frihet från ansvar för Handlingars beläggande med för stor Charta; så synes mig det af Herr Tham anförde exempel att sådant åtal ägt rum af en kitslig Actor, så som Herr Tham sjelf benämner honom, icke bevisa att en särskild föreskrift härom behöfves, ty det måtte vara gifvet, alt den tilltalade i allt fall fått domslut till sin förmon. Friherre Ridderstolpe: Af tvänne skäl anser jag Domare icke böra åläggas att ställa borgen för Chartse-Sigillatae-medel: 1:0 emedan DomareEmbetet redan innefattar ett så stort förtroende, att dermed icke kan compareras öfverlemnande! i Domares vård af ett erforderligt belopp af 78 Den i April f. m. stämpladt papper, utan är detsamma vida underordnadt; och 2:0 emedan Domare, genom nödvändighet att förskaffa sig en sådan borgen af andra personer, sättes i beroende af dem; hvilket sorgfälligt bör undvikas. Skulle icke destomindre det anses aldeles nödigt, att Domare prestera säkerhet för det stämplade papper dem anförtros, så anhåller jag att Domare åtminstone måtte få optionsrätt att antingen lemna borgen, eller ock sätta honom tillhörig ograverad egendom i pant. Mången anser kanske ett stadgande härom öfverflödigt; men jag har i Vestmanland exempel, att en KronoFogde, för att undvika förbindelser bos andra personer genom anhållan om deras borgen, begärt att i stället få pantsätta sin ograyerade fasta Egendom; och det är mycken fråga, om sådant kan honom tillåtas. Herr af Malmborg: Sedan jag hade ordet, har jag hört någon Talare föreslå, det Fastebref icke böra beläggas med, utan skrifvas på, stämpladt papper.
Uti besvarandet af hvad flere Ledamöter yttrat om 3:«1 jo BataillonsBefälet och dess indragande, är jäg förekommen af Grefve Björnstjerna. Jag kunde visserligen hafva mera Dl-ii 5 O et o bni f. in. alt tillägga, men vill ej uppehålla Siandet, ulan förenar mig med Friherre Anckarsvärd uti dess begäran om proposition. Grefve Brahe: Ej vägrande en skyldig uppmärksamhet pA Ridderskapets och Adelns annalkande och förut omtaidle mattimma, den jag visserligen icke eller vill fördröja, ber jag blott att, i anledning af hvad Herr Anckarsvärd yttrat angående 3:dje BataillonsBefälet och Armeen på fredsfot, få erinra, att någon indragning ej lämpligen kan sträcka sig till Befälet, hvilket redan under freden bör vara att tillgå, samt skickligt öfvadt, för att hastigt vid inträffande behof, då Armeen mäste ökas, kunna dana och organisera truppen. — Beträffande anmärkningen, i afseende å RegementsChefernes tillgångar, och deras närvaro vid Riksdagen, hvaraf man velat draga den slutsats, att deras vilkor äro tillräck lige och all förhöjning deri öfverflödig, får jag blott lill hvad Friherre Sprengtporten härom yttrat, tillägga, att då man så mycket talar om medborgerliga skyldigheter, borde man icke glömma, att RegemenlsCheferne hafva dem lika stora, som någon annan, och i detta fall större, emedan de hafva att bevaka så väl egne, som framför allt kamraters och underhafvandes framtida välfärd, och har ingen bättre än de kunnat lemna behöflige upplysningar i dessa vigtiga frågor. Dessutom förefaller denna an - Den 5 October f. m. 171 märkning, särdeles för mig, högst märkvärdig, såsom föga öfverensstämmande med den, hvilken, i grundlagsenlig form, vid början af detta Riksmöte gjordes emot Föredraganden i Commandornål. — I hopp att Ridderskapet och Adeln inser billigheten af Armeens pretentioner, vill jag icke vara vidlyftigare, utan anhåller om proposition, i enlighet med Friherre Anckarswärds förslag. Friherre
R:dr årligen, äfven om han skulle komma att med utgifvandet af ofvannämnde arbete upphöra. 13:o Med afseende å de Statens höga embeten, aflidne Excellensen, f. d. Justitie Stats-Ministern, Justitie-Rådet m. m. Claes Ephraim Gunther i lifstiden beklädt, och den för fäderneslandet gagneliga verksamhet han utöfvat, har, enär behållningen i hans bo, enligt hvad boförteckningen visade, utgjort allenast 10,349 R:dr 96 öre, men denna summa, äfven med tillägg af det understöd af sammanlagdt 1,050 R:dr, som tilldelats hans enka, fru Hilda Augusta Sofia Gunther, född Grevesmiihl, från Civil-statens pensionsinrättning och allmänna enkeoch pupillfonden, icke kunde anses tillräcklig för hennes, jemte 4 minderåriga barns nödtorftiga bergning, E. K. Majit föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja enkefru Gunther för hennes återstående lifstid en årlig pension å allmänna indragnings-staten af 1,500 R:dr; men enär, enligt hvad Rikets Ständer erfarit, enkefru Gtinthers förmögenhets-vilkor, efter det E. K. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet Rikets Ständer meddelades, väsendtli gen förbättrats, så att något behof af understöd från Statens sida för henne eller hennes barn numera icke lärer förefinnas, hafva Rikets Ständer ansett berörda nådiga framställning icke böra bifallas. 14:o Med afseende å den för fäderneslandet gagneliga verksamhet aflidne Justitierådet J. H.
Oe allmänna förmänerne äro nemligen att, i rlen mvbn börelseLapitalet pä rletta sätt ökes, en lilligare rörelse i olla iuclustriens grenar skola uppkomma; att län i främmancle länrler skola meri större lättbet kunna upptagas till minöre ränta, än inom lanrlet kan betingas; att sälunöa utlänrlska (iapitaler skola kunna begagnas till inbewska näringars utvirlganrle; att genom en pä cletta sätt rlisponible silkverlonö, unrler rlet bankens egen silfverton^ fortfar att icke vara rlisponible, öen cou, s-förböjning, somen förban - 23o 8tats»eli Lanco-kltskottens öeln oköröelaklig eonjunelur kan förorsaka, skall till nägon clel motverkas; att cleo aksaknaö som allmänna rörelsen genom körcliöjancle sk utvexlingstiöen mäste viökännas, sl^sll till en clel goötgöras; att öet silkver som vill utvexlingstiöen bekinnes unöer cleposition, mäste, i likbet meri ali annan mot n;'» sedlar skeclä in vexling, i sin molm kö, bättra kärbällanclet emellan öet bela ak silkverkonclen oeb «let liela sk seilelstocksn. klen cleri lizzeibukvullsakkga kö, öelen ak lien föreslagna öeposit-räkningen, att öenna inte,-ims-vexlinzsLank, i sjelkvs verket, om man glömmer nsmnet oell blott ser pä sallen, icke snnst sr än en vbebinörail inoel» utvexling, körsäkrall clem, bvilka, i tron pä alkvarligbeten ak L. §t:rs läkten, ur sina gömmor oel» krän krsmmanlle länöer klämta sitt silkver oell lägga öet bretlvicl
För öfrigt år redactionen till största delen ordagrant hämtad från §. a2 första Momentet af 26, a4 , samt sista Momentet af 26 §, §. i nu varande Riddarhusordning. § §. 28, 29, 5o och 3i om Ordförande i Utskott; örn Ledamots rätt att afsåga sig ett sådant förtroende; huru tillstånd må vinnas, att på viss tid från RiksdagsOrten afresa; huru Ledamotskap i Utskott förloras, och om laga förfall, åro med högst fä förändringar hämtade från närvarande RiddarhusOrdnings 20 25, 27, 28 samt 29 § § Stadgandet alf icke mer ån en tredjedel af Ridderskapefs och Adelns Ledamöter i ett Utskott, må pu en gäng erhålla jDcn iS Augusti e. m,. tillstånd att bortresa,' liar Utskottat ansett nådigt att tillägga. §. 32, om anslag till sammanträden , är lika med den närvarande §. 5o. §. 55, om huru förhållas skall då LsndtMarskalken år hindrad att vara närvarande in Pieno, är af enahanda lydelse med den nu gällande § 32, endast ined ett tillagg, som har synts Utskottet vara påkalladt af 2 3 , 45 och 47 paragrapherne i Riksdagsordningen, jernförde med hvarandra. §. 34, afliandlar Landt-Marskalkens eller Ståndets Ordförandes rättigheter och skyldigheter, så vidt de samma ej redan åro i Riksdagsordningen utmärkte - åtskilige stadganden i den nu varande 55 §;n åro uteslutne, såsom förut intagne i Riksdagsordningen. §, 05, oroförmaler Diarium, F öredragningslista och Bordslista. Utskottet har trott, att be~ stå md t skillnad borde göras emellan desse frenne väsendtligt olika Handlingar , hvilket icke skedt i nu varande RiddarhusOrdnings 34 §.
Men att låta det stå qvar oell öfversätta det på ett sätt, som lemnar lika tvetydigt, hvad talarens mening är, ehuru det sednare uttrycket är mycket höfligare än det förra, kan jag ej anse lemna mig den upprättelse, som jag, lika med Frih. af Nordin, tror den personligen förolämpade äga rätt att begära, och som jag öfverlemnar till R. o. Ad. att bestämma. Jag förenar mig således med Frih. af Nordin. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Då jag i sista plenum, sedan Hr Crusenstolpes yttrande af Frih. af Nordin hade blifvit upptaget, erhöll ordet, yttrade jag, att jag biträdde den mening, Hr Frih. hade anfört. Det är i anledn. deraf, som jag anser det vara en pligt för mig att nu, såsom en fortsättning, yttra den mening, hvari jag stadnat, sedan Hr Crusenstolpe uppläst sitt skriftliga anförande i ämnet. Då man med köld och opartiskhet, hvilka det är möjligt att äga, äfven då man anser sig vara en af de förfördelade, genomläser Hr Crusenstolpes här justerade yttrande i förra plenum, finnér man deri, efter mitt begrepp om språket, åtskilligt, som åtminstone synes äga en syftning till personlig förolämpning. Det är icke ensamt vid det uttryck, som, efter att hafva från Latin öfvergått till Svenska, nu öfvergått till Fransyska, som jag fäster mig, utan jag fäster mig derjemte vid det öfriga, som i samma yttrande förekommer. Der yttras ganska tydligt, att vid ett tillfälle för 11 år sedan, då ungefär en dylik händelse som nu inom detta hus inträffade, R. o. Ad. och dess Landtm, visste, hvad dess ära och värdighet tillhörde, och talaren beklagar, om R. o. Ad:s majoritet och Hr Jjandtm. i dag visade sig mindre måna om Ståndets ära.
Officerarne kunna nog lära känna sina soldater under möten och kommenderingar, der deras militäriska skicklighet egentligen bör tagas i anspråk, och till hvars utbildning tjentgöringen på roten ingalunda bidrager. 472 Den 6 December e. m. Jag bar trott mig böra uttrycka denna min mening, emedan jag trott mig finna, att man f. n. lägger allt för stor vigt på den s. k. tjenstgöringen på roten. Hr Wrangel, Erik Fredrik: Jag hade visserligen icke nu ämnat upträda; men jag har här hört talare, hvilka yttrat satser, som efter mitt förmenande äro grundfalska. Ehuru jag icke varit i tillfälle att anteckna dessa satser, och således icke minnes dem alla, skall jag dock, i afseende på dem jag ihågkommer, söka framställa en vederläggning. Hvad då först sjelfva grundprincipen beträffar i de förslag, Hr Stjernsvärd framlagt, så har motionären sjelf anfört, att han finner innev:de tidpunkt mer än någon annan påkalla dessa förslags behjertande. Jag kan icke finna annat än alldeles tverlom. Under mer än 16 år sysselsatt med studier, nästan uteslutande i militärisk riktning, men derföre icke försummande att. söka deras tillämpning på öfningsfältet, äfvensom i tidigare år under den här ringaktade tjenstgöringen på roten, har jag, af innerlig kärlek till mitt yrke, sökt göra mig reda för företrädena hos vår militärorganisation, i jemförelse med de utländska. Jag bekänner upriktigt, att jag under en kort tid tvekat häruti, ehuru aldrig, och nu mindre än någonsin, öfvertygad om de stora fördelarne af allmän konskription. Öfverallt i Tyskland, Frankrike, Österrike, i hvilken stat som helst, höjas nemi. rop emot der rådande beväringsorganisationer. Nu, då näringarne tagit en sådan fart och arbetskrafterna blifvit af så stor vigt, att de knappast rkunna upskattas med penningar, nu skulle man i vårt folkfattiga land sammanföra större delen af dess manliga och ar betsföra befolkning till en långvarig vapenöfning. Detta är orimligt och låter icke verkställa sig här.
Han står och njuter af att vara fattig och nödgas försaka. Hade han haft pengar till mat, skulle han haft denna njutning mindre. Nu känner han sig stolt och ädel vid sin tvungna försakelse. Han är den misskände hjelten i en vacker berättelse. Hjeltinnan kommer just uppför trapporna. Hon är rik och har råd att äta. Det är det, som gör henne intressant. Och så är hon mörk och minner om södern, fantasiens och drömmarnes soliga söder. Och hon ser utländsk ut i sin resmössa af siden. Hon minner om den vida verlden, den sköna, härliga verlden med dess vinkande äfventyr och dess lockande möjligheter den okända verlden, dit barnets och ynglingens hela längtan står. Han kan icke dölja sin beundran. Hans blickar hänga fast vid hennes ansigte och det är för hennes skull, han går så illa åt cigarrerna. Jag vänder mig om och ler ett öfverlägset, blaseradt löje. Hur han drömmer nu, fint och skärt. Han är just i de åren. Man har lärt honom tro på »kärleken» ett mystiskt ord, som genom sin blotta klang sätter hans nerver i dallring. Han går i ständig feber. Han kan icke se en kvinna som är ung, utan att fråga sig sjelf: är det henne, jag skall komma att älska? Hvarje minut känner han sig andligen på pulsen, och minsta förlupna känslostämning fyller hans hjerta med underliga aningar och kommer det att slå med fördubblade slag. Kärleken är stor och imponerande; den höjer, den förädlar. Den gör uslingen ädel, stackaren modig och den svage stark. Kärleken är en mäktig lidelse. Den varar öfver lifvets gräns, den är starkare än döden. Den kan flamma upp i lågande passion och är då sublim. Men dess högsta form är dock den, som »kan allt försaka». Den höga kärleken är själens prerogativ. Den höga kärleken är osinlig och fin. Den har intet gemensamt med de råa drifterna. Yttrar den sig i längtan att ega o, då är den icke ren! Dumma, dumma pojke visste du hur enkelt lifvet vore, om du kunde, om du tordes lefva det på egen risk! Vädret blir allt värre och värre.
December 1843 derför medgifvits, hade Utskottet jemväl föreslagit den jemkning i redactionen, att näst efter ordet ”Mörsare” måtte införas ",stämplade och borrade Detta Utskottets förslag hafva Preste-, Borgareoch BondeStånden godkänt, hvaremot Ridderskapet och Adeln, genom dess ofvanomförmäldta åtgärd att utan förändring antaga de af Kongl. Maj:t medelst allmänna Kungörelser och Circulair-bref tillkännagifne jemkningar, förklaringar och ändringar, måste gnses hafva lemnat utan afseende berörde, af Utskottet i redactionen föreslagna, jemkning; och alldenstund ifrågavarande tillägg i rubri Rib till R, St. Trot, i8JS, 5 Sami, 1 AJd, i5 Haft. 7 50 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 3o. ken af orden stämplade och borrade icke afser att i omfånget af till densamma häuförlige effecter åstadkomma någon rubbning, vare sig till utvidgning eller inskränkning, hvilket ådagalägges bland annat deraf, att nästföljande rubrik i taxan innefattar serskilda bestämmelser för ostämplade och oborrade Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, och att således i allt fall icke under den nu ifrågavarande rubriken kunna inbegripas andre än sådane, som äro stämplade och borrade; fördenskull och emedan förändringen, såsom icke inverkande på tullintradens belopp, är af beskaffenhet, att tre Stånds derom fattade beslut utgöra Rikets Ständers; lärer vid det ifrågavarande utaf Utskottet föreslagna och af Preste-, Borgareoch Bonde-Ståndet gillade tillägget i rubrikens lydelse böra förblifva. Jern: gjutet. —- Hallar, ofver 1 f tums etc. — Hallar, af 1 f tums etc.