Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ANDRA AKTEN LAGMANSKAN. men inte skrämmer han mig inte. Ja, det är den der trollkarlen som kan konster, Kannan smäller. LAGMANNEN. Du tror att det är en sån der magnetisör? LAGMANSKAN. Ja, hvad det nu kallas för... LAGMANNEN. heter? Må vara, men hur kan han veta våra hemlig LAGMANSKAN. Hemligheter? Hvad menar Du? Pendylen slår en oräknelig mängd slag. LAGMANNEN. Nu är jag rädd! LAGMANSKAN. Så må sjelfva Den ta mig om jag stannar här! Solkatten faller på Lagmanskans porträtt. Ser Du! Han vet den hemligheten också. LAGMANNEN. bakom ditt? Du menar att det sitter ett porträtt af henne ADVENT LAGMANSKAN. tala om hur vi ska kunna sälja gården och alltsammans på auktion... Kom härifrån så gå vi ner och äta; sen få vi LAGMANNEN. rent hus på det gamla och så börja nytt lif! Låt oss gå att äta! Ja Du har rätt, sälja rubb och stubb, göra DEN ANDRE i dörren. LAGMANNEN OCH LAGMANSKAN rygga. LAGMANNEN. Detta är icke en vanlig menniska! LAGMANSKAN. Tala till honom! LAGMANNEN till den Andre: Hvem är herrn? DEN ANDRE. tror mig, det är ett af Era straff, ty om Ni trodde skulle det förkorta Era lidanden. Det har jag sagt två gånger; men att Ni icke ANDRA AKTEN LAGMANNEN till Lagmanskan: ska vi bli af med honom? Jo, man säger att orena harpan, Carolina. Det är nog han! För jag fryser till is! Hur andar icke lida musikens toner. Spela för honom på LAGMANSKAN sätter sig förskrämd vid bordet, tar harpan och spelar ett allvarligt preludium i moll. DEN ANDRE åhör andaktsfull och rörd. LAGMANSKAN till Lagmannen: Har han gått? DEN ANDRE. och väcker minnen om ett bättre, äfven hos en Tack, min Fru för musiken; det döfvar smärtan
Bostadsställen debiteras och crediteras efter de uppskattningsvärden, hvarmed de beräknats ingå uti inne hafvarnes löner efter för dem gällande normalstater. För löntagare på äldre, än 1833 års stat, redovisas boställena efter 1833 års uppskattningsvärden. 3. Med arrendebeloppen af de utarrenderade boställena betecknas äfven dessa boställens uppskattningsvärden. k. Indelda räntor och kronotionde för löntagare, som dem sjelfve uppbära, redovisas alla efter 1833 års uppskattningsvärden. 5. De i redogörelse-formuläret föreskrifna förteckningarne och öfriga verifikationer böra till sitt innehåll vara specificerade, utom de å indelda räntor och kronotionde, som endast med summariska belopp behöfva upptagas. I förteckningen å bostadsboställena bör utsättas, såväl det senaste uppskattningsvärdet å hvarje boställe, som äfven det äldre, hvarmed bostället, enligt stadgandet i 2:dra momentet, skall i visst fall för året redovisas. Har, genom ombyte af innehafvare, nytt uppskattningsvärde blifvit boställe åsatt, bör intyg derom förteckningen bifogas. 7. I förteckningen öfver boställsarrendena upptagas 1833 års uppskattningsvärden å de boställen, som genom den nya löneregleringen blifvit från boställshafvare indragna till löningsfonden, så länge dessa värden erfordras vid uträkningen och fördelningen af regementets lönetillgångar. 8. Med sistnämnda förteckning skall följa dels transumt af nya arrendekontrakt, som för året träda i verk ställighet, dels Boställs-direktionens uppgift å de nya arrendevilkor, som under året kunnat hafva ingåtts, men först framdeles blifva gällande. 9. Den föreskrifna uträkningen å aflöningen för året skall visa sättet för lönetillgångarnes fördelande mellan alla de beställningar, hvilkas innehafvare uppbära sina inkomster genom Regementsskrifvarne. 10. Fördelningslistan, specifikt upprättad, skall utvisa lönebeloppet för hvarje serskild sådan beställning å gam mal eller ny stat. 11.
Ludv. Ernst von Stedingk och Gr. Erik August 10 II. 8ö 082 Den 23 Maj f. m. Lewenhaupt, hvilka, å K. M:s höga vägnar, bjödo R. o. Ad. alt i morgon f. m. k. 11 infinna sig i Storkyrkan, för att afhöra Riksdagspredikan, samt alt, efter slutad gudstjenst, begifva sig till K. Slottet, för att vara K. M. följaklige till Rikssalen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att han från Koungens Öfverstekammarherre emoltagit underrättelse, att K. M. läcktes inbjuda 50 ledamöter af R. o. Ad. att i morgon efter riksdags-ceremoniernes slut, intaga middag å K. Slottet, der R. o. Adis taffel vore i Röda Salongen 2:ne trappor upp till venster från vestra hvalfvet; hvarjemte H. Ex. anmodade dem af R. o. Ad:s ledamöter, som önskade begagna denna nåd. bjudning alt dertill anteckna sig hos Ridd.fiscalen. Äfvenledes g af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkänna, att. från Konungens Öfverstekammarherre ankommit lill utdelning bland R. o. Ad:s ledamöter 35 biljetter till platser i Storkyrkan och lika mångå biljetter till platser å Rikssalen för morgondagen, samt alt dessa biljetter skulle till dem, som dertill ville anntälasig, utdelas af Ridd.fiscalen. Med erinran alt, enligt S2 § Riksd.Ordn., Riks.Stin innan de åtskildes, borde medest Deputationer göra sina tind. afskedsuppvaktningar hos Konungen och det K.
SkriJvelsej N.o nSS. hufvudstaden och, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i de orter, der kortfabriker äro eller blifva inrättade, förordna, under iagttagande af det pris, soni, enligt hvad här ofvan blifvit bestämdt, utgör den för stämpling af hvarje kortlek stadgade bevillnings-afgift; att, sedan korten blifvit i convoluten inlagde och desse igenlimmade, Beviliningsoch Hall-slämplingen bör utan någon serskild afgift verkställas i samma ordning, som nu äger rum; hvarvid dock iagttages, att dessa stämplar så anbringas, att hälften deraf blir synlig å convolutet och den andra, genom de å convoluten befintlige halfcirkelrunda hålen, å det närmast liggande kortet, hvilket för sådant ändamål bör, då fråga är örn vanliga spelkort, utgöras af Hjerter-äss, och, vid stämpling af andra sorter, vara det kortblad, sorn har den största blanka eller otryckta åtsida; samt att redan stämplade kort skola inom viss tid uti ofvanbeskrifne convolut inneslutas och ånyo siämplas, emot erläggande af endast skillnaden emellan förra stämplings-afgiften och den nu stadgade; men att, efter samma tids förlopp, äfven vid omstämpling af redan med stämpel försedda kort, hela stämpel-bevillningen bör, utan afdrag för förra kostnaden, vid erhållandet af kort-convoluten, erläggas, och inga andra kort begagnas eller lill salu hållas, än de, som äro på ofvanberörde sätt stämplade, vid ansvar, som för försäljning af ostämplade kort. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
Ej en staf-velse om konstens förfall, om smakens dépravation, musikens degradering! Ce pauvre M. Sarcey! Gud bevare honom för sådaua vänner! Vidare får man nöjet veta att herrar Sarcey &amp; x — ngilla » Pariserlif », inen ogilla » Nye mikadon » — och detta rysligt att säga af sedlighetsskäl! Mot loretterna, förförelse-försöken, fyllerierna i den förra småle de huldt, men » qvinoo-expositionen » i » Mikadon » väcker deras rodnad. Vi pikas för vårt gillande af den sistnämnda, och så- gis ha varit ensamma i vår approbation af pjesens moral, et gör oss ondt, men detta är icke sant. Jag hänvisar till de dagliga tidningarna — N. A. med — dagen efter premièren. Lika litet sant är påståendet att » Mikadon » är identisk med » Kosiki », Ch. Lecocqs operett, der Jeanne Granier en tid firade så stora triumfer. Men denna operett var defc Sarcey ondgjordes öfver. Min Gud, desse herrar ha rodnat öfver hvar sin operett, den svenska alltså på eget bevåg! Bravo! Men nu måste vi försvara den hedersmannen Sarcey mot hans förskräcklige gode vän och beundrare. Sannerligen gubben Francisque fallit i förtjusning öfver dessa farcer, om de i Paris spelats så som svenska skådespelare göra det och enligt sin svenska naturel måste göra det. Att äfven den bästa svenska operettartist just då det galler Pariserfarce är långt underlägsen, visar sig ju vid en jem-förelse mellan Anna Pettersson och Anna Judic i Les Charbonniers t. ex. En pari8erkorre8pondent till en af våra dagliga tidningar påstår att Judic och Dupuis spela så, att man ej tror det är samma pjes, som Kloed och frkn Anna gifvit här under namn af Kolhandlarne. Det är att gå för långt, men i alla fall betecknande. Hr x — n tror jag det skulle göra godt att fara och helsa på den der korrespondenten och af honom ledas omkring på Paris9 teatrar, låt vara med farcen som hufvudämne.
Min opinion är således: att så vidt HögloflRidderskapet och Adeln anser den väckta frågan förtjena ett närmare afseende, den måtte behandlas i dess rätta egenskap af Constitutionsfråga, i hvilket lall den i ett nytt studium torde lemna mig tillfälle att yttra mig. I annat fall anser jag bestämdt, att Högloflige RiddarhuslJtskottets förslag måtte till aila dejJar afslås och saken förfalla. N.o 7. Grefve Frölich , David: Jag har icke begärt ordet i den förutsättning att betydligen kunna influera på Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga och som jag varit frånvarande vid de första discussioneme, finner jag nogs det jag blottstället mig för att med repetition af hvad andra sagdt, endast utmärka mig för ett sämre framställnings-sätt. Icke dessmindre känner jag mig oemotståndligen hänförd, att då jag är närvarande vid beslutet i en så vigtig fråga, offentligen ådagalägga min mening derom. Ibland de inkast jag hört anföras emot den så kallade publiciteten, torde endast det vara af någon vigt, att det är i principen stridande mot vårt voteringssätt med slutne sedlar, vår Protocollsföring och dess justering, att lemna främmande åhörare tillträde till våra öfverläggningar 5 då jag likväl är innerligen öfvertygad, att just desse stadganden i vära Grundlagar äro, af flere skäl, hvars utvecklande icke bär äga sitt ruin, att räkna ibland Constitutionens brister, så kan jag ej annat än önska , att desse ofullkomiigheter ej allenast icke måtte anses hinderlige för en reglementa. risk åtgärd, den Ridderskapet och Adela titan ändring af Grundlagarne likväl till deras förbättrande kan vidtaga, utan äfven att nämnde brister, må blifva omsider och ju förr dess häldre i allmänna tänkesättet så påtaglige, att Di tt 17 Martti, de i stadgad ordning af sig sjelf lemna rum för en af tidehvarfvets upplysning allmänt påkallad bättre organisation.
Med erinran, hurusom Rikets Ständer vid 1840 års riksdag, såsom ett erkännande af den förtjenstfull verksamhet och det sjelfuppoffrande nit i menniskokärlekens tjenst, som den dåmera aflidne Protokolls-sekreteraren Per Aron Borg ådagalagt genom stiftelsen af allmänna institutet för blinda och döfstumma, medgifvit hans efterlemnade enka, Christina Magdalena Borg, född Ekman, att för sin återstående lifstid få uppbära den åt hennes aflidne man i lifstiden å allmänna indragnings-staten anslagna pension af 450 R:dr Banko eller 675 R:dr Riksmynt, — har uti en hos Preste-Ståndet väckt motion (N:o 157) Doktor Wensjoe, i anseende till enban Borgs tilltagande sjuklighet, hvilken, enligt företedt läkarebetyg, numera öfvergått till obotlig lamhet, samt till följd af de numera stegrade priserna å lifsförnödenheter, hemställt att omförmälda enkan Borg beviljade pension måtte förhöjas till 900 Kalr R:mt. Villigt erkännande Protokolls-sekreteraren Borgs förtjenstfulla verksamhet, har Utskottet, vid jemförelse af de pensionsbelopp, Utskottet för åtskilliga andra enkor föreslagit, ansett sig ej kunna den begärda pensionsförhöjningen tillstyrka, utan hemställer, att Doktor Wensjoes ifrågavarande motion ej måtte tili någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 85:o. Genom remiss från Ridderskapet och Adeln har Utskottet fått till behandling emottaga en hos samma Riks-Stånd under N:o 181 väckt motion, hvaruti Friherre Cederström, Budolf, under erinran om det vid sistfördutna riksdag åt då - 4 Stats Utskottets Utlåtande N:o 153.
»Jag känner edra afsigter, hr direktör, och skall icke glömma att vid dem fästa alt möjligt afseende, men en föreståndare för ett undervisnings-laboratorium får ej häller förgäta, att så väl statens, som det till beredning lemnade barnets bestämningsrätt också måste bevaras. Jag ställer i det afseendet lagens föreskrift mig helt och hållet till efterrättelse.» »Naturligtvis, naturligtvis, hr rektor Innan jag tager afsked af er och min son, torde ni tillåta mig fråga, hvaruti den fordom så kallade lekamliga födan består i eder uppfostringsanstalt. Matar ni barnen med alsterna från någon af de nya lifsmedelsfabrikerna?» »De lefva i synnerhet af syrgas,» förklarade rektorn. »Förträffligt!» sade bankdirektören. »Dock skulle jag vilja föreslå någon liten omväxling och är till och med i tillfälle att till er sälja ett parti konstgjorda lifsmedel af bästa slag. Jag är visserligen icke handlande, men är direktör för ett mycket stort aktiebolag som drifver lifsmedeltillverkning efter ett nytt förfaringssätt.» Rektorn tackade och förklarade, att de barn som skulle undergå undervisningsbehandling i hans laboratorium funno sig bäst af att lefva på frisk luft. Det var icke alltid, sade han, som helpensionärer fått frisk luft. I gamla tider fingo de visserligen icke mycket annat än luft att lefva på, men den luften var vanligtvis skämd. »Nu är äfven den saken reglerad af det höga undervisningsrådet,» tillade rektorn, »och ni kan vara öfvertygad, att lefnadsordningen inom vårt laboratorium är för hjärnberedningen den nyttigaste och mest tillfredsställande.» Giro förklarade sig nöjd och gjorde sig i ordning att taga ett ömt farväl af sin son samt ville sticka några ganska fina och högt räntebärande obligationer i hans ficka, på det den unge mannen skulle hafva något att roa sig med på lediga stunder, då rektorn frågade, om bankdirektören icke ville åhöra en föreläsning som en kort stund därefter skulle hållas i högskolans första klass och som skulle sysselsätta sig med de senaste århundradenas odlingshistoria. Men Giro trodde, att hvad odlingshistorien vidkom, kunde inga bättre föreläsningar hållas än de som dagligen föredrogos vid Göteborgs högskola, hvilken väl ändock vore den förnämsta i norra Europa.
V*:del dragit den för finare slag stadgade högre afgift, äfven sedan nu gällande taxa trädt i verkställighet, torde deraf kunna slutas, att svårigheten att urskilja, till hvilken förtullningsklass ullen bort hänföras, med någorlunda säkerhet ölvervunnits, oaktadt den förändrade redaktion nämnde taxa erhållit, och att således det på denna svårighet grundade skäl till föreslagna förändringen icke bör till samma förändring föranleda; och ehuru den af Kongl. Majit i varans egenskap af råämne för landets dyrbara fabriksoch husslöjds tillverkningar åberopade grund för tullnedsättning å finare ull visserligen förtjenar allt afseende, tror utskottet likväl att, å andra sidan, bör tagas i betraktande att, med antagande af Kongl. Majits förslag, ej allenast tullinkomsten för ull skulle minskas med icke mindre än omkring 52,000 r:dr årligen, utan ock de, med betydliga uppoffringar af staten och enskilte, anlagda schäferier, för åstadkommande inom landet af en finare ullkultur, möjligen skulle alldeles gå under. Då emedlertid någon nedsättning i den nu å finare ull stadgade införselafgift synes nödig, anser utskottet sig föranlåtet tillstyrka, att ull måtte, såsom i gällande taxa, fördelas i »Grof jutsk och isländsk, eller annan härmed jemförlig», och »all annan»; samt införselafgiften å den förra bibehållas vid 2 sk. och ä den sed nare nedsättas till 6 sk. per skålpund, liti gällande taxa är föreskrifvet, att grof ull endast får införas till städerna Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö, Halmstad och Helsingborg; och att general-tullstyrelsen eger att föreskrifva de serskilda kontroller, som kunna anses nödiga till förekommande af finare ulls införtullning såsom gröfre, hvilket stadgande föranledt, af Herrar S. M. Malmstedt och O. Sjöquist hos vällofl. Borgareståndet väckta och till utskottet remitterade motioner.
På samma gång, som bär ofvannämnda förslag till ändring af 5g• §.. Biksdags-Ordningen i perioden, afgåfvos äfven af i8a3, 1828—.i83o samt i834—1835 årens Conslituliöns-Ut&oltförslag till ändring af samma §:s andra och tredje perioder. Dessa förslag åsyftade, dels alt i stället för föreskriften, det de handlingar, sorn till samtliga Riks-Stånden aflemnas, endast till sitt innehåll böra uti Protocollen korteligen anföras, sätta den, att de handlingar, hvilka till samtliga Riks-Stånden aflemnas eller från dem utgå, endast till sina rubriker skulle uti Protocollen anföras eller, såsom det i de senaste förslagen hetat, endast med numer eller kort rubrik skulle i Protocol» len antydas. Dels åsyftades 1823, alt stadga, det en del af dessa handlingar skulle serskildt tryckas till hela sitt innehåll, hvaremot det skulle på Bikséns Ständer bero alt afgöra, huruvida de öfriga skulle tryckas fullständigt, eller i sammandrag. Vid 1828—r83o och 1834—1 835 årens Riksdagar, öfvergafs förslaget om en sådan skillnad. Man föreslog då, att vissa bland förenämnda handlingar ovilkorligen skulle serskildt tryckas; 14 Constitutions-Utskotlets Memorial, N:o 98. och man ökade 1834 — J835 anlalet af dessa handlingar utöfver hvad man vid 1828—i83o årens Riksdag föreslagit; men man leninade Riksens Ständer ingen rätt att, efter behag, endast i sammandrag låta trycka dem, hvilkas tryckning ansågs nödig.
Yi veta, att lumpor äro en betydlig impartartikel, ehuru liten vigt man fäster vid denna artikel; och då Utsk:ns förslag att genom commissionärer insamla lumpor är alldeles overkstäflbart, emedan vi inom vårt vidsträckta land skulle tänka oss en sådan mängd commissionärer , att man icke kunde hafva reda på dem, enär knappast en commissionär inom hvarje socken skulle vara tillräcklig, emedan man icke för några få lumpors försäljning skulle vilja besvära sig med transporten deraf till den aflägse boende commissionären, och då det är en verklig misscalcul att vilja tillstyrka en obegränsad näringsfrihet, men tillika stadga restrictioner i afseende på lumpsamling, samt jag icke kan finna meningen vara den, att man skall neka pass åt personer derföre, att de hafva ett visst näringsfång, så kan jag pä dessa skäl icke tillstyrka R. o. Ad. att antaga hvarken den ena eller den andra redactionen, utan får jag, lika med Hr v. Troil, tillstyrka afslag å denna punkt. Att 2;ne Stånd redan antagit, hvad Utskrn här tillstyrkt, hetyder uti ett oeconomiskt mål ganska föga; och jag förmodar, att K. M. å dessa Stånds beslut icke kan fästa något afseende. Frih. Gederström, Jac.: Försvarslösa och vanfrejdade personer äga K. M:s Bef:h:de icke rättighet att förpassa hvarken i ett eller annat afseende, så vida det icke sker till correctionshus eller till ransakning vid domstol; men om pappersbruksägare begära pass för sitt tjenstefolk eller andra under dess försvar varande välfrejdade personer, kan sådant icke vägras, hvarföre det äfven är iner än förundransvärd!, att man kunnat föreslå en skrifvelse till K. M., som skulle uttrycka den mening, att pappersbruksägare icke skulle få såsom sina commissionärer kringskicka personer.
De äro nyss förut af foregide talare påpekade, och bestå deruti, att den metalliska kassan sedan sednaste riksdag högst betydligt nedgått, ehuru inga hvarken handelseller andra härutinnan serdeles ofördelaktigt inverkande förhållanden hafva inträffat, och oaktadt indragandet af hvpothekslån utrikes ifrån, lemnat en betydlig vexeltillgång. E11 väld talare, i ett annat Stånd, sorn sedan han i mörka färgor målat Bankens tillstånd, har äfven tecknat landets industriella ställning, i ganska ljusa färgor. Jag tror också alt han hallrätt i visst fall, eller deruti, att de från utrikes orter indragna lånen föranledt ökad produktion, äfvensom alt jordbruket och fabrikerna befinna sig uti gynnsammare förhållanden än tillförene, men jag vill likväl icke ingå på hans åsigt i den del, att köpmännens fordringar i utlandet, skola öfverstiga deras skulder. Detta är en svår sak att göra upp, ty man kan icke gå till de enskilda personerna och undersöka förhållandet. Men jag tror att man kommer sanningen närmast, om man håller sig vid det antagandet, att ställningen nu är förbättrad mot hvad den förut varit. Han har talat om den ökade produktionen, hvilket är sannt, men icke nämnt något om den ökade konsumtionen på de sednare åren, en konsumtion af utländska produkter, som vållat det ofördelaktiga förhållandet med silfverexporten. Bland de förmögnare är behofvet af utländska artiklar visserligen betydligt, men detta verkar mindre på handelns ställning, än den betydligt tillökade konsumtionen af kolonialvaror, som öfver hela landet ägt runi. Man behöfver endast gå till artikeln kaffe, och man ser då af en handling, som kommit till Ständernas kännedom under denna riksdag, nemi. 5 års berättelserne för Götheborgs län, att vid jemförandet af den qvantitet kaffe som till Götheborg importerats, för 20 år sedan och nu importen utaf denna vara, mer än mångdubblats.
Ni h a r rätt, herr professor, vi kvinnor äro i grunden ett fåfängt, ytligt, njulningslystet släkte. På gator, promenader, på sportfälten, på förlustelseställen, i butikerna vimlar det af lustvandrande, blott på njutning betänkta unga och gamla kvinnor. De sitta i konsertsalarne den ena bredvid den andra med (Qualité Inghilterra) härstädes lagrad sedan 1891. 340 1894 I U U IN en så viktig min, som om på deras närvaro många tusendens lycka berodde. I hela skaror stå de framför modemagasinens fönster, men framför boklådorna ser man inga. De fylla våra teatrar från ofvan till nedan och nedsätta konsten, i det de kritiklöst gifva sitt bifall åt de frivolaste saker. De sväfva omkring i balsalar och på basarer och förringa den dygd, som kallas välgörenhet, till tomt prål. Till tidsfördrif, för omväxligs skull eller af nyfikenhet tränga de sig in i kyrkorna — våra så kallade bildade fruar och fröknar finner man öfverallt, blott icke där, bvarest man i tysthet kan i arbeta eller uträtta något ordentligt. Ni har rätt, för de flesta af vårt kön är lifvet en stor kotiljong, för hvilken de uppfostras och af hvilken de vänta möjligast många, omväxlande turer. Hvilken fasansvärd olycka, om då någon gång en tur går bort. Sådana kvinnor vilja firas som den hemlighetsfulla vasen i sagan. Och därtill kommer den stora gruppen af själftilhäckliga, ofelbara, fariseiska och trängbröstade hvardagskvinnor. Det är riktigt, herr professor, kvinnan är sin egen bittraste fiende, och därför kommer jag till er, emedan jag vill erhålla ett öppet, ärligt råd. Ni är, — förlåt att jag säger det, — en något grofkornig herre, men desto mera är jag öfvertygad om, att ni skall säga mig sanningen. » Professorn sökte i rummet efter sin rock, men F r a n s hade tagit den med sig ut. Fröken Schmidt bad honom att icke göra sig något besvär för hennes skull, och såförblefhan då i skjortärmarne. Hon satte sig pä hans vink och fortsatte därpå: » Jag måste nu grundligt arbeta och studera.