Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti ett förslag som från Banco-Utskottet inkommit om det reglementariska vid Låne-Contoiren i Landsorterne, är äfven denna fråga omtalad ur den synpunkt, att dessa lån der skulle kunna utdelas. Om lånen skulle erhållas på ett ställe, men återbetalas på ett annat, tyckes sådant innefatta en motsägelse; ty när DiscontStyrelsen kan taga emot medlen, bör den ock kunna utgifva dem. Jag anser derföre denna punkt böra med ett tillägg redigeras sålunda, att dessa ord tillädes; ”samt beläning meddela utan förblandning af Discontfonden.” Herr von Hohenhaufen, Michael'. För att få en bestämd idée om saken, torde vara nödigt att höra någon al BancoUtskottets tillstädesvarande Ledamöters tanka häröfver. Herr Stråle, Nils Wilhelm'. Under öfverläggningen om detta ämne uti Utskotten fann man den olägenhet för det närvarande vara fästad vid beläning af metaller, stående å vågar, som äro aflägsne från Stockholm, att desse effecter ej kunde relaxeras, utan den längre tids omgång som postgången fordrade, och således icke möjligen i den stund en köpare anmälte sig, och köp kunde slutas. Derföre föreslogo Utskotten, att relaxeringen skulle få ske på stället. BancoUtskottet fann äfven för sia del, att för att kunna göra relaxen å stället, borde äfven 668 Den 13 September e, m. utlåningen der skety i annat fall mäste vågattesten iörst från Stockholm nedskickas. Detta åter kan icke ske, utan en uppgift å lånen, som skola relaxeras,hvilket åter fordrade nästan samma omgång och tidsutdrägt, sorn då belåningen sker i Stockholm. Detta är likväl en särskild sak och hörer egentligen till det reglementariska; hvarföre jag tror denna punkt helt enkelt kunna bifallas, utan att förblandas med den, som angår utlåningen. Grefve van Råfen: Jag vill visserligen ej vis, och upptaga tiden, når denna punkt kan bifallas, och det i alla fall står öppet, att besluta om utlåningen, i frågan örn det reglementariska.
Den anmälan Herr Larou Larpelau gjort, hedrar hans tänkesätt och är wäro Högloflig? Ridderffapets och Adelns behjertande. De lidan:es antal är ej stort, men'synnerligen beklagan-?,värdi. Denna gränsort/ sköfla!) af frenden: sou? förstört äcrar och angar genom Lspgrafwars och Fältwerks upkastande, är ej i ständ ac bidraga lil utgörande af en dryg Bennllning. Jag henrställer således lil H-gloflige Ridderstaprtä och Adelns ömhet, at mildra desin olyckligas öde. Jag nämnde, at deras antal ar litet. Let lärer göra omkring izo Hemman; men jag får harwid anmärka, at beräkningen af Hemman ä i fräga myrände orter af Finland, är olika med den i Swerige, häldst de nu omtalta ej kunna kallas annat, an Hemwist. Osta har stade stand blifwit lofwadt Äöoerna, men ingen hjelp har ännu kommit; den hade likwäl icke uleblifwit, om ej Högstsalig Hrns Majestäts Konung 6nlia b den IH:s fränsälie mellankommit, ty bemllning war redan af Honom gifwen, at deras förluster skulle upskattas. Hanö kkxce!! onc o Herr G re swen och Landt-Marssalken. Bifaller HZglosiige Ridderfkapet och Adeln, at de Hemmans-och Jordägare i Finland, hwilke under stofta Rysta kriget bevisligen blifwit genom fiendens framfart lidande, ma, pä salt Herr Leneralen Laron Larpelan föreflaZit, frän Bewillningen pa tio är befrias. Beswarades med et starkt Ja. Läsningen af Andra Artikeln fortsattes til flut. Herr Grefwe» och Landt - Marskalken gjorde proposition: Bifaller Högloflig? Ridderstapet och Adeln Kora Artikeln, med den förändring, fom Herr Laron Larpelan föreflagit? H,vilken med Ja beswarades.
Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och Bifölls Banco-Utskottets den 20 sisth October under N:o 63, afgifne, samt den 3i i berörde månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, öfver äcskilligc motioner, i afseende pa Banco Discont Styrelsens sammansätning, och det Reglementariska för samma Discont-Verks förvaltning. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, pu grund af dervid gjorde anmärkning Den 17 November e. m T35 gar, Baneo-Utskotlets den 5 dennes under K:o C8 afgifne, samt den jo derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver 4:de §. uti Riksens Ständers Revisorerers Berättelse af år 1822, jemte en och annan hos BancoUtskottet serskildt förekommen fråga , rörande Götha-Canal Verks angelägenheter. Ut Supra. S. D. Föredrogs Presle-Slåndets Protocolls Utdrag alden 10 dennes, innefattande Ståndets beslut att, till fortskyndande af Expeditions-Utskottets göromål, de öfrige Utskottens Cancelliet’ borde dervid biträda , uti hvilket beslut de öfrige Riks-Stånden blifvit inbjudne, att sig med Presle-Ståndet förena; Och lann Ridderskapet och Adeln för godt alt för Dess del uti Preste-Ståndets berörde beslut instämma.
De tillhöra på sin höjd författaren till »Studentlifvet», men icke den som åtagit sig att förkunna Kristi lära. Just detta påstående har tydligare framhållit för mig, att en förbättrad lagstiftning för iakttagande af Sabbathens helgd är nödvändig för Svenska folket, och yrkar jag derföre fortfarande bifall till mitt förslag. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Ehuru jag lika lifligt som någon annan skulle önska tillskynda mitt fosterland den stora välsignelse, som ett värdigt firande af Sabbathen otvifvelaktigt skulle medföra, kan jag likväl icke finna att så länge de bildade klasserno på ett så föga tillfredsställande sätt, för att icke säga 220 Den 8 April e. m. något värre, anse sig kunna begå Sabbatben, synes det mig icke lämpligt att vidtaga några åtgärder till inskränkning af de lägre folkklassernes begär att förlusta sig under Sabbathen, hvartill de otvifvelaktigt äro lika berättigade som de bildade klasserna. Lika med Hr af Sillén ogillar jag all riktning af våra kyrkliga anstalter, som syftar derhän, att utifrån likasom inpiska gudaktighet bos menniskor. Sådant låter icke göra sig och derföre måste jag ogilla hvarje lag som har en likartad syftning. Bemödandet att, under det man lemnar fria händer åt de mera bildade klasserna, som alltför länge förgätit sina förbindelser att vara de mindre uplystes föresyn och ledare; och då Statens högt upsatte embetsman icke tveka att bryta sabbathslagarne, bemödandet, säger jag, att genom yttre lagbud vilja binda på de lägre folkklasserne bördor dem man sjelf ej vill vidröra, synes mig vara både oklokt och orättvist. Frukten af ett sådant tillvSgagåcnde hafva vi helt nyligen erfarit ifrån England, hvarest en likartad fråga förekom. Man hade också der väckt förslag om skärpta straff mot Sabbatbens ohelgande. Naturligtvis gällde detta endast de lägre folkklasserna med tillfälle alltid öppet lemnadt åt de mera bildade att lefva huru oskickligt som helst. — Jag har dessutom en särskild betänklighet mot den föreslagna revisionen.
Nuj:ds llö^a rudt, udd dill "de med llulvnddidlurnW un8laf äg^-lducle ämlumul «1i8s>oneru olver 8udune !>e"spurinZur, 80m inom 3'idelu vid ordinarie un8lugen liunde ujlpliommu, oell "livillien don»l. Nuj:d8 lriu dl8^08idion8-rädd vore oundfänflif, ^ä det Xonfl. Naj:d mu varu i til!lille, udd luta de8dridu sädunu li08dnuder, 8om, vid 8kuter' ne8 reflerun,le ej lörud8eclde, uncler diden mellan llili^du^urne tinnu8 nödvun"dife, oed li vartill 8a väl mindre drifter i de88u lidlur8 lilrslu^-un^luo, 80m "neli tiillällioa urlvoden oed druedumenden linnde läIiN38, men deremot vore, i "lliliet8 8dun<lei8 tunliu, liiner oed 1öninf8-lörmoner jlä Ordinarie 8dud iede ul "denna desli allen ded; oed lorlilurude Ililieds 8dändei-, sonr iede u 8dud nollor - 29 "lie cle lönebelopp, b vilks lör l^mbets-Verkens NM organisatiou erfordiAcle^ att "detta allöningsbelopp likväl mä löitlärande lä tillgodonjutas, sä länne tjen"stornäs imvarande innebafvare c^varstä, oell utgå al' cle pä Ilufvudtitlarne "uppkommande besparingar, samt lemnade oanmärkte de derä gjorde rulvis"ningar, under förklarande, att luidanelter ingen Köne-8tat mätte ställas pä "Vitlarnes llespai ingal.
Directeuren Stawfords i är gjorda förnyade beräkning, nära 24.000,000, hvaraf 20,- 000,000 kunna åtkommas från stora sänkningen på Ryd, genom drifning af så kallad Stenört ifrån nu nämnde Schackt; varandes ändå denne calcul uppgjord med undantag af den fortsatta sträckning, som fältet kan hafva flera mil inåt landet, hvarest kolanledningar öfver landet visa sig. Eldfast lera finnes allestädes, uti ett lager under stenkolen a£ 5 till 6 tums tjocklek, och god tillgång af sandsten af det slag, som är mest tjenligt till byggnader. Utskottet har ansett sig böra utur verkets handlingar och räkenskaper meddela dessa allmänna uppgifter, som kunna gifva uågou säkrare ledning åt Riksens HöglofL Ständers upplysta pröfning af de understöd, som blifvit begärde af staten, och hvilka till sin storlek och beskaffenhet äro uti Höglofl. StatsUtskottets Betänkande utförligt upptagne. Lika med nämnde Utskott finner Ekonomiutskottet: 1:0 Att det alternativt ifrågaställa inköp af detta verb för statens räkning icke kan på anförde skäl tillstyrkas. Besv. och Ekon• TJtsk. S:o Att de 51,000 Rd. som blifvit utbetalda å det vid sistlidne Riksdag under fem års tid bevilljade, understöd, stort 75,000 Rd. icke kunna eftergifvas, i följd af Riksens Ständers, vid detta bidrags åtnjutande, uttryckligen fästade förbehåll; utan böra dessa penningar af bolaget återbetalas, äfvensom någon vidare lyftning af den återstående delen icke helier kan ega rum. 3:0 Att i afbetalning på den redan lyftada summan bolaget får sig tillgodo beräkna de 28,794 Rd. 18 sk., hvilka uti premier för afyttrade stenkol kunnat, enligt afgifna räkningar, uppbäras, under de sedan sista Riksdag förflutne iren, och att således endast återstoden eller 22,205 Rd. 30 sk. böra inbetalas, hvarjemte, enligt den år 1815 stadgade grund, bolaget berättigas, att fortfarande uppbära 6 sk.
I öfverensstämmelse med högstberörde nådiga proposition samt Rikets Ständers vid denna riksdag redan meddelade beslut angående ytterligare låneunderstöd för nedbrunna städers återuppbyggande, får Utskottet alltså hemställa: att Rikets Ständer, för uppbyggandet af den, under Maj månad 1849, nedbrunna delen af staden Lidköping, eller den såkallade gamla staden, må bevilja ettlån af Sextiosextusen sexhundra sextio sex Riksdaler 32 skilling, emot de vilkor och förbindelser, som, i afseende på ej mindre lånemedlens lyftning och användande än desammas återbetalning och räntans beräkning, genom åberopade beslut, blifvit af Rikets Ständer föreskrifna, och under förbehåll att lån utaf dessa medel endast få ullemnas till de tomtägare, som uppföra byggnader af sten eller annat icke eldfarligt ämne. Vidkommande det begärda särskilda bidraget till bestridande af kostnaderna för tomtregleringen i meranärnnde stadsdel, så anser sig Utskottet jemväl böra tillstyrka beviljandet af det lån, Kongl. Majit för sagde ändamål föreslagit; men Slals-Utskottets Utlåtande N:o 141. 5 Utskottet finner icke skäl förorda förbemälda molionärs framställning, att Rikets Ständer derjemte mätte såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet, för samma ändamål anvisa ett lika stort belopp. Dock synes en sådan lindring i de af Kongl. Maj: t föreslagna betalningsvilkor för det nu tillstyrkta låneunderstödet böra af Rikets Ständer medgifvas, att dessa vilkor blifva lika med de för återbetalningen af samma stads byggnadslån meddelade stadganden. Under afstyrkande af Rikets Ständers bifall lill det anslag, som för ifrågavarande ändamål blifvit begärdt, får Utskottet derföre hemställa och tillstyrka: att ett särkildt lån af trettontusentrehundratrettiotre Riksdaler 16 skilling må, under här redan stadgade vilkor, beviljas staden Lidköping, såsom bidrag till de af tomtregleringen efter 1849 års eldsvåda föranledda kostnader. l:o För denna lånesumina skall
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller g 9 uti förslaget till förordning aog:de en allmän hypotheksbank för riket, sådan den lyder i Sammans. Statso. BankoUtsk:ts Mern. N:o 40, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. nämnde g med de förändringar, att de i börjanderaf förekommande orden »dess ändamål» utbytes emot. orden »förut ingångna förbindelser», samt att emellan g:ns båda mom:r införes ett nytt mom. af följande lydelse: »För utlemnande af amorteringslån till hypoteksförening må hypoteksbanken ej utgifva obligationer ställda på upsägning». Vid voteringens slut hade rösterne utfallit sålunda: Ja — 24. Nej — 25. Efter förmälan, att det återstode för R. o. Ad. att fatta beslut öfver Hr Åkermans förslag örn införande efter den 9:de §:n af en ny g med förut tillkännagifvet innehåll, hemställde H. Exc., huruvida R. o. Ad, till detta förslag lemnade bifall och, då dervid svarades många både ja och nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Sedan Frih. Tersmeden begärt votering, upsattes och justerades följande voter.-propos.: »Den som bifaller Hr Åkermans, yrkande, att uti förslaget till förordning om en allmän hypotheksbank för riket skall såsom en ny g efter den 9:de intagas ett stadgande af följande lydelse: »Hypotheksbankens sammanlagda uplåning må ej öfverstiga 40 millioner riksdaler, så vida ej Konungen och R. St:r tili ökad uplåning lemna bifall»; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; 218 D en 13 0 k t ob e r. Vinner nej, afslår R. o. Ad. berörde förslag.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 21. Nej — 28. Hr von Koch:
Men har väl det förra arbetet afstannal? Jag tror fördenskull, att man antagit såsom sanni, hvad en hop tidningar med stor skadeglädje updiktat ang:de arbetets afstannande. Sannt är visserligen, att svårigheter yppat sig att fortfara dermed; men della är icke detsamma som alt det afstannat. Svåra konjunkturer och börsförvecklingar hafva mellankommit, som menligt inverkat på arbetets gång; men hvem har icke haft motgångar? Just deruti ligger emellertid faran att yttra sådana ord, att då man på börsen vill sälja aktier för ett dylikt Den 25 September 313 förelag, så är det läll alt begripa,att man icke kan tillfoga saken ett mera dödligt sår. Del är ett sätt alt ruinera, att få hvilket förelag som helsi ali falla; och jag påslår, att om dessa aktier med ens rönte eli starkt misstroende, så hade man dessa förhastade ord att tacka derför. Har man då gjort aktieegarne rättvisa? Har man gjort den Direkt, rättvisa, sorn gjort allt hvad i dess förmåga stålt för att hindra, att ett riksgagneligl företag skulle gå under? Man bör fördenskull vara försigtig, innan man uttalar dylika ord om sådana förelag, hvilkas framgång i mer eller mindre mån bero påkredilen; och jag tror att om del förhållande skulle inträffa, att man nödgades nedlägga arbetet, skulle ifråga - var:de Hrr talare icke hafva någon tillfredsställelse deraf, att de på förhand uttalat .farhågor derför. Jag uprepar ännu en gång, att man bör vara försigtig > sina uttryck om dylika företag, och alt de serskilda Stånden böra respektera sina egna och hvaraudras beslut. Hr Bildt: Jag vill utgå från den sats, som den siste värde talaren yttrat, eller att R. o. Ad., likasom hvarje Stånd, bör respektera sina fattade beslut. Förhållandet är nemi., alt R. o. Ad. antagit 3:dje punkten af StatsUtsk:s Utlät.
Bonde-Ståndet fatt till gemensam behandling emottaga en af Riksdags-fullmägtigen Lars Pettersson från Blekinge Län väckt motion, hvaruti anföres, att, vid uppfordrandet af Länets indelningsbåtsmän till tjenstgöring under fredstid, af ålder iagttagits, att af de 3 derstädes förlagde Båtsmans-Compagnierne, utgörande tillsammans 1,500 raan, endast en tredjedel af hvarje Compagnien blifvit på en gång uppbådade, hvarigenom de öfrige två tredjedelarne af detta manskap varit under alla årstider alt vid arbetet i hemorten påräkna; men att, i’sednare tider, genom Kongl. Reglementet för Styrelsen och ekonomien vid Stationerne af Kongl. Maj:ts Flotta den 28 September 1836, jemte en annan Författning af den 24 Februari 1837, stadgadt blifvit, att, så vidt ske kunde, alltid ett Compagnie i sender, så väl af indelningen som roteringen, och icke delar af flere Compagnie!' på en gång skulle uppkallas till tjenstgöring. Då denna förändring medförde förlust för rotehållare af en mängd dagsverken samt för Båtsmannen af arbetsförtjenst under en lid af året, då den säkrast vore att påräkna, har motionären, med hvilken Riksdagsfullmägtige Ola Jeppson och G. B. äppelqvist sig förena', föreslaget, att Rikets Ständer måtte underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, med upphäfvande af omförmälde stadgande i 1836 års Reglemente, i Nåder föroidna, att med BåtsmanS-commenderingarne inom Blekinge Län skulle så tillgå, som förut öfligt varit. Då den, medelst förevarande motion, åsyftade förändring i tjénstgörings-touren för Blekinge Läns Båtsmän utgör en fråga, hvars afgörande allenast tillkommer Kongl.
Riddcrskapet och Adelns ynnest och bctvägenhet alltid wa« ra inneflukit. Zerr Landt Marskalken beswarade pä sätt som foijer de ä Preste-SländetS magnar yttrade tänkesätt: Tolkare af de heligaste sanningar, hofwa De-> puterade af det högwördige Preste-Skändet pä ett dermed öfwercnsstammande sätt gifwil den riktning ät S>ändetS önskningar för början och fortgången af detta Riksmöte, som leke annat kan än försäkra Ridderskapet och Adeln, att hos del högwördiga Ständet fä röna der mäst upbyggande bistånd och det uprigtigaste deltagande mi Ridderskapet och Adelns enda önskan, Fäderneslandets trygghet och tväl, föremäl, som endast behöfwa namnas för att werka den fullkomligaste enighet emellan wärdige medlemnar af Rikets Ständer, och som således i förening med den gudomliga lärans föreskrifter skola hos Ridderskapet och Adeln alltid bereda desi företag Delta tänkesätt anhäller Ridderskapet och Adeln att Deputerade af det Högwördige Ståndet wille tillika med dest wänliga hälsning inför Ständer framställa. Sedan Deputerade afträdt, afgeck Grefwe De la 6ar6ie med RidderskapetS och Adelns hälsningS-Depmation, hwarester, och sedan Ridderskapet och Adelns 48 Deputerade att uppwakta hans Maj:t Den i8 April. n Majkt och den Kongl. Famiilen blifwit ttpropade, samt Tait-wännen och de öfrige Ständens Deputerade bl-fwit ä Riddarhn et församlade. Herr L^ndtMarffalken och stora Depruatjopen afgick tits Slottet, sedan Herr Landt-Mart^alken lämnat klubbin lill äldste Grefwui.
Med afseende å svårigheten vid tullbehandiingen att bestämma om ett arbete bör till det ena elier andra af dessa slag hänföras och enär värdet af sådana artiklar mindre berodde af ämnet, hvaraf de bestå, än af det derå nedlagda arbete, samt dessutom importen af dylika artiklar vore obetydlig, är af Herrar Rosenblad och Murén föreslaget, att sammanföra äkta och oäkta broderade arbeten af guld och silfver i en rubrik, derå Herr Rosenblad tillstyrkt 20 sk. och Herr Murén 16 sk. införselsafgift per lod. Utskottet, som instämmer i förslaget om artiklarnes sammanförande under en rubrik, men deremot anser någon tullnedsättning för dessa artiklar icke böra medgifvas, hemställer alltså, att broderade arbeten af guld och silfver må under en rubrik beläggas med ett, nu stadgade införselsafgifter ungefärligen motsva rande, medel-belopp af 24 sk. lodet. För andra slag broderade arbeten, hvilka nu förtullas efter värde med 33l,j procent, har Herr Murén föreslagit tullens nedsättning till 25 procent; hvaremot Herr Rosenblad tillstyrkt, att sådane arbeten matte åsättas lika tull med tyget, hvarå broderiet är anbragt, med tillägg af 20 procent för broderadt alngods och af 50 procent för fullfärdiga broderade persedlar eller delar deraf. Blår. Bläck. Broderade arbeten. 12 Bevillnings-Vlskoltels Belänkande, JU 5. Broderduk, Marle och stramalj. Bro dermönsler. Bränvin och sprit. Angelägenheten af alt i möjligaste män undvika den i tillämpningen vanskliga värdeförtullningen har herr Rosenblad serskildt vid denna artikel genom anförda exempel ådagalagt; och Utskottet tillstyrker således att herr Rosenblads omförmälda förslag må godkännas, samt redaktionen, i enlighet dermed, blifva sådan, den i hilagde taxeförslag finnes intagen.
Han urskuldade sig med sin dåvarande ”ungdom” och den då honom ännu bländande ”tvetydigheten” af Thorilds egenskaper. Det märkvärdiga dervid är, då redan hans Inträdestal i Svenska Akademien 1786 innehåller ett ögonskenligen mot Thorild rigtadt ställe, att han till deras rigtigare uppskattning behöfde blott ett års tillväxt i ålder och förstånd. Men just under den tid, då Leopold uppmuntrade honom med så rundliga artigheter, drogs han åt den sida och det läger, der de mot Thorild fiendtliga fälttecknen voro upphöjda. Kellgren tog nämligen under året 1785 afgjordt sitt parti om den ton, som i afseende på Leopold borde anstämmas. Denne utgaf nu sina Erotiska Oder, och kort derefter sina Kritiska Anmärkningar öfver Gyllenborgs Hjeltedikt: bägge anmältes med liflig och oblandad berömmelse. Leopold begynte nu – alltifrån Lavaters-recensionen – deltaga i Kellgrens tidning på allvar. Onekligen var detta för Stockholms-Posten en betydlig vinst. Utom skrifsättets förtjenst, äga Leopolds bidrag i prosa äfven den, att röja en något större litterär-historisk kunskap, och särskildt om Tysklands litteratur, än dittills (öfverhufvud) i Posten varit synlig96. Snart – efterskickad af Gustaf III i Februari 1786 – kora han till Stockholm, blef Konungens gunstling, ett rang-snille bredvid Kellgrens sida, och en af pairerne i den vittra senat, kallad ”Svenska Akademien”, som instiftades under det årets förlopp. På honom sjelf kunde nu, med mera orsak, lämpas Thorilds ord till honom om Kellgren: han ”kastades in i ambitionen och förmaken”. Naturligtvis måste förhållandet mellan honom och Thorild hädanefter, mer och mer, blifva ett ömsesidigt aflägsnande. Den sednare fortsatte sin väg, allena. Dervid förekom det honom, som hade de båda snille-potentaterne uppgjort sina fredsvillkor på hans bekostnad. Denna förmodan saknade ej anledningar; och bekräftades omsider kännbart nog.
Lyckligtvis är min kärlek till barnet så stark, att den i någon mån kan ersätta de känslor, som jag hyste för Er. Och Gunnars genkärlek, hoppas jag, skall uppväga det åtlöje, hvarmed man helsar hans pappa. » Sedan drog han af förlofningsriugen och stoppade den tillika med visitkorten i ett kuvert, hvilket han adresaerade till Ebba Beckman. När allt detta var gjordt, ringde han. Efter en stunds väntan uppenbarade sig Kersti i dörröppningen. — När vaktmästare Friman kommer hit, så lemna honom det här brefvet och det här paketet och säg, att lian går upp till konsul Beckmans med dem. Och så begaf borgmästaren sig till rådhuset, och der satt han ända tills klockan slog tre. Skrifvaren, som oupphörligt sneglade bort till honom med sina vattniga ögon, lade märke till, att han inte skref mycket, utan nästan hela tiden satt och tittade ut på torget När han strax efter borgmästarens bortgång skulle taga en handling, upptäckte han, att borgmästaren på ett af utslagen ritat ett barnhufvud — ett sådant der barnhufvud, som åstadkommes af nybörjare i den ädla teckningskonsten. En cirkel bildade ansigtet; två punkter ögonen; ett lodratt streck näsan; tre vågräta ögonbryn och mun. Detta porträtt syntes honom till den grad lustigt, att han kastade sig i en af de högkarmade länstolarne och, hållande för den insjunkna magen, brast ut i ett gapskratt, som aldrig tycktes vilja ta slut. Och alla de bistra kun-garne på väggen och alla de stela drottningarna skrattade i kapp med den utsvultne, fordruckne skrifvaren.Borgmästaren gick från rådhuset bort till boklådan och sporde om der fans professor Abelins bok: » Vården af barn under de första lefnadsåren. » — Hm, jag skall se efter, sade biträdet, en blek, skranglig femtonåring, och vände sig om. Men då han klef upp på trappan för att skärskåda öfversta hyllan, kunde han ej längre undertrycka sin skrattlust, utan lät höra en fnissning som trängde ända bort till borgmästaren.