Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den vilda skogsflickan Flore, som slår männen förderfvade, när de närma sig, som är så stark att hon med sin blotta armkraft stannar en i gång varande jernvägsvagn, som af svartsjuka placerar ett stenlass i vägen för ett tåg för att krossa rival och älskare och slutligen sjelf låter sig dödas af ett lokomotiv, i det hon trotsigt med hufvudet före » som jungfru och amazon », en vierge et guerricrc, går det till mötes i tunneln, denna sagolika varelse, hälften skogsrå, hälften menniskobarn — från hvilken vrå af den verkliga verlden har hon utgått? Eller Seve-rine, douee et docilc som hon är och oskyldigt flickaktig trots sitt deltagande i en gubbes senila utsväfningar och efter ett mångårigt äktenskap med en brutal man, denna unga vänliga varelse full af kvinlig smeksamhet, som planerar mord på sin man och förleder sin älskare att utföra det — med samma barnsliga hjertlighet och pratsamhet som gällde det en utflygt i det gröna — är hon af vårt slägte och icke snarare en af de der elemantarvarelsérna i romantikens riddarsagor, hvjlkaväl voro kvinnor, men icke menniskor, — undinör och berg-kungsdöttrar, hvilka egde förmågan att älska, men ingen själ, intet samvete? Eller Cabuche, den godsinte mandråparen, som lefde i sin håla i skogen och på sitt tafatta och ödmjukna vis älskade denna jernvägarnes undine, är han icke mer lik en sådan der klumpig beskedlig jätte, som stundom möter oss i gamla äfventyrsböcker än en vanlig fästningsfånge? Eller lokomotivet, den i början älskvärda, sedan i hjertat sårade och nyckfulla Lison, vid hvilken Jåques Lantier var fästad med sådan ömhet och hvilken fick ett så tragiskt slut, der hon stönande låg på rygg och utandades sin sista suck bland spillrorna af det krossade tåget — hvar inom den organiska eller oorganiska verlden träffar man ett sådant väsen, till hälften lefvande och stående i nära nog medveten rapport med menniskor, till hälften död materia, framdrifven af ångan och — ödet?
För att icke trötta genom ett vidlyftigare bemötande af de framställda anmärkningarne, hvilkas halt till en stor del är i de Utsk:s Betänk, bifogade reservationer tillräckligt belyst, förbigår jag flere punkter, som dels blifvit i dessa reservationer tillräckligen utredde, eller i öfrigt äro af mindre vigt, dels redan i grundlagsenlig ordning varit i följd af väckte motioner vid denna Riksdag behandlade af annat Utsk., som afstyrkt motionerne om ändringar i de beslut de der nu af Const.Utsk. ansetts anmärkningsvärde, •—afstvrkanden, hvilka till någon del redan hunnit vinna R. St:rs bifall." Den andra punkten i Utsk:s Betänk. ang:de tillåtelse för utlänning att besitta fast egendom i Riket, är rigtad ensamt emot mig, såsom skulle jag vid frågornas beredning och genom tillstyrkande af bifall till de derom gjorda ansökningar icke iakttagit Reg:sF:s föreskrifter och Rikets sannskyldiga nytta, samt utan allt afseende lemnat livad R. St:r i underd. skrifvelse d. 30 Aug. 1851 hos K. M. begärt. Dervid får jag erinra, att denna R. St:rs skrifvelse i eu fråga, som uteslutande tillhör Konungens afgörande, väl blifvit ställd såsom ett beslut, derå begärts K. JVLs sanktion, sora dock blifvit vägrad, men egentligen innefattar en önskan, hvarå såväl föredraganden, som Konungens öfrige Rådgifvare, visst icke underlåtit fästa afs:de, doek utan att tillägga den helgden af Lag. En sådan helgd skulle den ovilkorligen erhållit, om man tagit den efter orden, som innehålla, att någon tillåtelse att besitta eller ens bruka fast egendom i Sverige ieke skulle meddelas åt annan än den som innehade svensk medborgarerätt, hvilket åter vill säga detsamma som att sådan tillåtelse aldrig borde lemnäs, enär den sora redan har medborgarerätt icke är i behof af särskildt tillstånd att här förvärfva fastighet.
Enligt 116 §. af det för Riksgälds-Contoiret vid sista Riksdag utfärdade Reglemente, skall, då någon tjensteman derstädes är af sjukdom hindrad att sin tjenst förrätta, den, som, i hans ställe, tillförordnas, utan serskild aflöning, bestrida denna tjenst; men de Extraordinarie!-, hvilka i lägsta graden till ordinarie tjenstgöring användas, åtnjuta full-aflöning för hela den tid, de sådan tjenst förrätta. Enär nu, på sätt Fullrnägtige vitsordat, Canzlisten Biörck väl varit skyldig att, utan serskild aflöning, under Secreterare-tjenstens bestridande af Registratorn och Arch i varien, förrätta dennes syssla, men deremot endast, på grund af frivilligt åtagande, lärer kunnat tillförbindas alt under samma tid fortfara med utöfvandet af Jtik, till R. St, Prot. 1840, 4*Saml. 1 Afd. 2 Band. 8 Häftet. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 200. sin egen tjenstebefattning, anser Utskottet, lika med Fullmäglige, billigheten fordra, att Biörck kommer i åtnjutande af den vedergällning, som, till följd af nyss åberopade stadgande, obestridligen tillkommit den Extraordinarie tjensteman, hvilken i annat tall måst förordnas att under tiden bestrida de Canzlist-tjen.sten tillhörande göromål.
Stockholms förseende på landsidan med några fasta stöd för dess försvar torde således, både i politiskt och militäriskt hänseende, vara af behofvet påkalladt, Tillvaron af tillräckliga och starka förskansningar' innebär redan en stor säkerhet mot anfallsförsöken, ty då dessa kunna misslyckas och blifva äfventyrliga, betänker sig fienden innan de företagas. Den härstyrka och artilleri-utredning, som är tillräcklig mot den öpna hufvudstaden, blir otillräcklig mot den befästade, och i den mån företagets skala stiger, hopa sig utförandets svårigheter, hvilka förbjuda försöket. För öfrigt är tanken på behofvet af Stockholms befästande på landsidan långt ifrån att vara ny. Det är tillräckligt kändt, ätt redan under Konung Gustaf I:s tid räknades hufvudstaden bland rikets starkaste befästningar. Konung Carl X lät, genom den lika utmärkte som verksamme Dahlberg, skaparen af Sveriges Ingeniörväsende, upgöra, bland annat, planer till försvaret af Stockholms avenuer, och dessa utfördes emellan åren 1659 och 1672 dels vid Danviken, dels vid Skans-tull och Djurgården, oaktadt förhållandena då voro helt annorlunda än nu, enär Sverige vid den tiden sjelf innehade en stor del af Östersjöns stränder och sålunda i vida mindre mån behöfde befara eller äfventyra en öfverrumpling af hufvudsteden. Afven för befästningsverks upförande å norra sidan från Ålkistan till Bällsta framställdes år 1719 planer, som dock helt ofullkomligt fullföljdes. Efter det olyckliga året 1809 blef, genom Finlands förlust, Sveriges ställning i politiskt hänseende mindre tryggad, och det var just med tanken härpå, och fastän då hvarken förhållandena voro så skarpt och tydligt utpräglade, eller ångan blifvit ett så kraftigt biträde i den starkes hand som nu, som Konung Carl Johan redan år 1833 var betänkt att på landsidan småningom omgifva Stockholm med befästade verk, tillräckliga att afhålla fiendens första anlopp; medel härtill nekades likväl af E. St:r, och förslaget samt alla vidare åtgärder afstadnade, för att ensamt riktas på den alltid i första rummet vigtiga sjösidan. Uptagande den hvilande frågan har E. K.
Hvad särskildt beträffar Slotts-Magazinet här i Hufvudstaden och det Spannemåfs-upplag , som derstädes insamlas, till bestridande af Garnizonens behof och Stats-Werkets andre utgifter, så synes lämpligast, att nämnde Magazin ställes under StatsContoirets directa förordnande, ined iakttagande •af nödig controll och redovisnings skyldighet inför Kammar.Rätten’ 3:0 För Statens räkning m5 ej någon Spannemalshandel hädanefter bedrifvas, utan bör denna handelsgren oberoende öfverlemnas till den enskildta speculationens omsorger. 3:0 Till afvärjande af brist och nöd, i fall missväxt eller andre olyckshändelser skulle inträffa, föreklå Riksens Ständer, att anläggandet af District-Magaziner i orterne, särdeles i de Norra, der skörden ej sällan misslyckas, må för en eller flere Söcknår, ett eller ' Hére Härader af hvarjfe Län, allt efter innevanarnes önskan och fria val, på det' kraftigaste uppmuntras och un - Underdåniga Skrifveistr. Understödjas. Om sådane Magazi ns-anläggningar molas af Allmänhetens beredvillighet, hvilket Riksens Ständer ej draga i tvifvelsmål , skall obestridligen i nödens stund ett vida större och till ersättningsvilkoren lindrigare understöd kunna de behöfvande meddelas, än Allmänna Magazins-Inrättningen någonsin förmått åstadkomma, och ibland de flere vigtiga fördelar, sora af District - Magazinens inrättande patagligen mäste härflyta, bör äfven lemnäs afseende åt den hufvudsakliga, att Spannemåls-tillgangar finnas samlade i orten, der skyndsam undsättning pafordras, utan att med största svårighet, tidspillan och kostnad, under osäkerhet dessutom förhinder af årstidernes och väglagets beskaffenhet, från. aflägse Sjostäd«r eller hamnar behöfva anskaffas, så att en märkelig besparing, genom förenämnde Magazins-anläggningar i landet, skall vinnas uti forslings-kostnaderne, som i vissa orter å Säden fördubblat undsättnings-priset.
På dessa rättigheter och ett ädelt Folks fria val — de ädlaste grunder, hvarpå en Thronföljd någonsin blifvit bygd — grundar sig varaktigheten af vår lycka och det lugn, hvarmed vi blicka in i framtiden. Med dessa tänkesätt af vördnad och tillgifvenhet anhålla Rikets Ständer underdånigst, E. U. Försl. t. uncl. Lyckönsknings-Adr. N:o 18,19. 45 att i Edei’ Kongl. Maj:ts fortfarande höga .Nåd och Ynnest städse få vara inneslutne. N:o ig. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 26 Jan. 1829. Preste-Ståndet d. 26 Borgare-Ståndet d. 26 • Bonde-Ståndet d. 28 Rikets Ständers underdåniga LyckönskningsAdress till II, M. Drottningen „ i anledning af II K. H. Kron-Prins ess ans lyckliga förlossning med en Prins. Till H. M. DROTTNINGEN. Stormägtigsta, Allernådigsta Drottning! Rikets Ständer uppfylla ett dyrbart åliggande, då de inför Eder Kongl. Maj:t frambära de underdåniga uttrycken af deras deltagande i den gemensamma glädje, sorn tillskyndats Konungahuset och Fäderneslandet, genom födelsen af en ny arftagare till den tillgifvenhet och kärlek, Svenska Folket egnar sin älskade KonungaÄtt. Då Rikets Ständer vid det heliga Dopet fått omgifva den späda Fursten, har Konungen derigenom lagt ett nytt band af kärlek och tillgifvenhet på sina undersåtares hjertan. 46 E. U. Försl. t. und.Lyclonslnirigs-Adreas, N:o 19- Närmande sig Eder Kongl. Majits Höga Person, kunna Rikets Ständer ej glömma, att bland de Konungsliga dygder, som till den späda ättlingen gå i arf, den skönaste af alia, den af godheteij, äfven skall blifva hans tillhörighet.
För den samhällsklass, hvilken påräknar sin försörjning af arbetsförtjenst, som för dagen betingas, saknas vanligen icke sådan förtjenst, helst den befintliga arbetsstyrkan ännu ingalunda är ens tillräcklig för jordbrukets behof, om det skötes med drift och grannlagenhet; men förlägenheten efter missväxtåren, då jordbrukaren saknade förmåga att använda legde arbetare, har föranledt betydliga utvandringar till andra orter, för att söka arbetsförtjenst, och dessa utvandringar, som för tillfället varit nödvändiga, 8 hafva sedermera öfvergått till vana och fortsättas i sin mån ännu, visserligen till saknad för hemorten, der arbetarnes biträde kan erfordras, och troligen till föga gagn och belåtenhet för arbetarne sjelfve eller de orter, de besöka. Dagspenningen är vanligen för karladagsverke, vintertiden, 16 å 20 sk., och sommartiden 21 sk. 4 vst. å 24 sk. B:co, samt för plogeeller ökedagsverke 1 R:dr 12 sk. å 1 R:dr 16 sk. samma mynt. 3:o Näringarne. J or dbruket j landets egentliga liufvudnäring, fortfar i allmänhet alt af allmogen skötas på samma sätt som förr, så att åkerjorden indelas i tvenne gärden, deraf det ena besås och det andra trädes, utom någon mindre del deraf, som begagnas till utsäde. På slättbygden upptager hafresådden de största åkerfälten, merendels utan omväxling med andra säden och utan gödning. Då den sålunda till det yttersta anlitade fruktbarheten upphör, lägges marken i linda till betning. Detta gäller dock egentligen endast om de i fortfarande samfällighet varande Byelagen. Merendels, der samfälligheten upphört genom laga skiften, är ett mera ändamålsenligt brukningssätt infördt och iakttages mera sorgfällighet vid jordens beredning, efter föresyn och ledning af åtskillige utmärkt skicklige och för jordbrukets förkofran nitiske Possessionater inom Länet. Vid större Egendomar iakttages vanligen vexelbruk för sädesoch foderproduction, derå stundom, fastän mera sällan, äfven rotfruktsplantering ingår.
Det är kanske få, som vid 40 års ålder ännu kunna läsa sin Horatius och sin Livius och äfven få, som kunna göra reda för Euklides, såsom de gjorde det vid 15 års ålder; men de hafva genom dessa elementarstudier grundlagt en själsodling, för hvars grunddrag de vid en sednare ålder kanske ej sjelfva rätt göra sig reda. Detta misstag hvilar på ett falskt begrepp om idéen af uppfostran. Dess ändamål måtte väl ej vara att bibringa det unga sinnet, ett visst mått af kunskaper, ju liera desto bättre; det mätte väl snarare vara, att likasom bereda en jordmån, i hvilken man nedlägger de frön, som sjelfmant och sjelfständigt sedan skola uppspira och bära frukt. Denna åsigt har icke gjort sig gällande inom StalsUlsk. Hvad blir sålunda följden af hela den stora reformen, då den en gång är utförd? Säkert den, att de klassiska språken komma att utträngas ur skolorna. Detta syftemål har ju redan nu i första början visat sig i Utsk:s belänk., der man vill gifva ledning åt en ny organisa4 H. 28 434 Den 6 Maj e. ra. tion. Icke förstår en gosse, icke förslår hans far en gång, hvad som fordras för gossens bildning, men det skall staten förstå, sorn bildar skolan; friheten^ skall bestå i val af skola, ej i val af läroämne inom denna. Andamålet med den offentliga skolan är alldeles icke alt uppfylla den enskiltes behof efter hvars och ens individuella åsigt, utan snarare att statens behof må uppfyllas, att dess idé må kunna realiseras, och detta mål vinnes, när man vid skolans organisation noga och väl betänkt hvad som fordras för alt bilda menniskan och medborgaren. Jag tror också, att vi redan af de försök som blifvit gjorda här i landet, verkligen kunna draga samma slutsats, nemi. att på den nya vägen får man icke en så skarp själsbildning, som man får på den gamla, om den rätt behandlas.
Den som kommer vid någon oren kropp, eller den som hans säd afgår i sömnen; Eller den som kommer vid en matk, den honom oren är, eller en mennisko, som honom oren är, och allt det honom orenar; Hvilken själ kommer vid något deraf, den är oren intill aftonen, och skall icke äta af de helgo; utan skall först bada sin kropp med vatten. Och när solen är nedergången, och han ren vorden är, då må han äta deraf; ty det är hans spis. Ett as, och hvad af vilddjur rifvet är, skolen I icke äta, att I icke skolen varda orene deruppå; ty jag är Herren. Derföre skola de hålla mina stadgar, att de icke skola lägga synd uppå sig, och dö deröfver, när de ohelga sig; ty jag är Herren, som dem helgar. Ingen annar skall äta af de helgo, ej heller Prestens husman, ej heller någon dagakarl. När Presten köper ena själ för sina penningar, den må äta deraf. Och det i hans huse födt är, det må ock äta af hans bröd. Om Prestens dotter varder ens främmandes hustru, skall hon icke äta af dess helgas häfoffer. Varder hon en enka, eller utdrifven, och hafver ingen säd, och kommer igen till sins faders hus, så skall hon äta af sins faders bröd, såsom då hon ännu piga var; men ingen främmande skall äta deraf. Hvilken som eljest äter af de helgo ovetandes, han skall lägga femtedelen dertill, och gifva Prestenom med de helgo; På det att de icke skola ohelga Israels barnas helga, som de häfoffra Herranom; Att de icke skola lägga missgerning och skuld på sig, när de äta af deras helgo; ty jag är Herren, som dem helgar. Och Herren talade med Mose, och sade:
Jag skulle säle - Sen 7 Juli e. ra. des icke tveka att afslå betänk., såvida detta icke vore oformligt, enär Utsk:n i åtskilliga punkter af samma betänk, tillstyrkt afslag å väckta motioner, dem jag anser rätteligen hafva blifvit sålunda bemötta, såsom en af Kils Månsson, af Prosten Hasselroth m. fl. Jag bekänner, att jag icke är fullkomligt säker, om det går an att afslå betänk, i den punkt, det tillstyrker den ofvannämnda förändringen, oaktadt man önskar, alt det skall förblifva vid hvad Utsktn i öfriga punkter tillstyrkt. Hr Danckwardt, Magn. Georg: Uti den punkt af ifrågavar. betänk., deremot Frih. Ehrenborgh anmärkt, hafva de sammansatta Utskm föreslagit det tillägg tili nuvar. stadganden i 6 J. 2 art. Tjenstehjousstadgan, att husbonde må äga rättighet tillgodoberäkna sig afdrag å tjenstehjons lön för den tid, det af sjukdom varit urståndsatt alt förrätta sina sysslor. Nuvar. stadgande inskränker detta afdrag till kostnaderna för läkare och läkemedel, och äfven detta var icke bestämdt i förra Tjenstehjonsstadgan annorlunda, än för de händelser, då tjenstehjon icke i och för tjensten och utan eget förvållande skada tagit; hvadan i den nya stadgan föreskriften blifvit i öfverensstämmelse med allmänna lagen i i4 Cap. g §. Hand.brn i så måtto skärpt till husbondens förmån. Vid denna stadgas utfärdande kom visserligen i öfvervägande, huruvida afdrag å tjenstehjons lön borde för sjukdomstiden äga rum; men då hvarken allm. lagen eller förra Tjenstehjonsstadgan sådant innehållit , deremot icke heller någon anmärkning veterligen blifvit under förflutna tider gjord, ansåg man sig icke kunna sådant förändra. Det förekommer också nog liårdt för ett oftast fattigt tjenstehjon att af sådant skäl utan sitt förvållande vidkännas afdrag å lönen, det enda det oftast har att använda för att kläda sig med.
Vid revisionens början fingo Revisorerne från nedannämnde verk och inrättningar emottaga särskilda berättelser rörande förvaltningen under revisionsåret af de till deras disposition ställda medel, nemligen: från Kongl. Stats-kontoret, angående sjelfva statsverket, det stämplade papperet, statens spanmålsförvaltning samt undsättningsanstalterna, » » Krigs-kollegium, » » Förvaltningen af Sjöärendena, » » Sundliets-kollegium, » » General-tullstyrelsen, » » General-poststyrelsen. » » Fångvårdsstyrelsen, » » Skogs-styrelsen, » » Telegrafstyrelsen, » » Styrelsen öfver allmänna vågoch vattenbyggnader, » » Ofver-intendents-embetet, » » Konvoy-kommissariatet, » » Serafimer-ordens-gillet, » » Landtbruks-akademien, » » Direktionen öfver Serafimerlazarettet, n » Direktionen öjver Allmänna Garnisonssjukhuset, » » Direktionen öfver Arméens pensions-kassa, » » Direktionen öfver Stockholms allmänna barnhus, » » Direktionen öfver Danviks hospital, » » Direktionen öfver Arniralitets-krigsmans-kassan, » » Direktionen för Kongl. Theatern, » » Direktionen för Teknologiska institutet, - 4 — från Öfver-direktörs-embetet för Myntoch Kontroll-verken. » Kanslers-embetet vid Kongl. Krigs-akademien, » Kongl. Kommittéen för Salpeter-ärendena, » Stuteri-öfverstyrelsen, » Chefen för Topografiska kåren, » Chefen för Statens jernvägsbyggnad,er, » Chefen för National-musei-byggnaden'. hvarjemte till Revisorerne blifvit öfverlemnade dels den berättelse, som särskildt i nåder förordnade Revisorer afgifvit rörande manufakturoch ull-diskont-fondernas förvaltning för är 1861, dels ock ett sammandrag af räkenskaperna för samma år af de under Kongl. Kommerse-kollegii vård ställda fonder och medel. Kongl. Stats-kontoret. § i. Såsom uti flera föregående revisionsberättelser omförmäles, bestå detta embetsverks förvaltningsåtgärder hufvudsakligen uti disposition af de till riksstaten hörande medel, generelt, enligt den af Rikets
Men äfven härutinnan har allmänna meningen uttalat sig i den , med ringa undantag, enhälliga önskan, att Uagmansrätterne och Kämnersrätterne måtte, såsom begge öfverflödige och derjemte j isynnerhet de förre, för lagskipningen Ilin; derlige, alskaffas. Lag Vt skottets Betänkande N:o 8 g. Grunden till denna mening är, hvad Lagmansrätterne angar , dels att, då i Lagmansrätt , likasom i Häradsrätt . endast Ordföranden är lagfaren , och hos Lagmansrältens Ordförande ej kan, i allmänhet , presumera* en större grad af kunskap, skicklighet, erfarenhet eller oväld, än hos Häradsrättens, parterne sakna anledning att satta större förtroende till lagrnansrättens domslut, än till Häradsrättens, och dels, samt förnämligast, att, enar Lagtima Lagmansting hålles endast en gång om året , ett helt år ifrån den dag, då Häradsrättens beslut meddelas, stundom förbigår, innan målet kan, utan bekostande af urtima Ting, hos Lagniansrätten fullföljas, och, i fall målet då måste uppskjutas till nästa Lagtima ting, åter ett helt år, innan Lagrnansrättens dom eller utslag erhålles. — Hvad åter Kämnersrätterne beträffar; så bestyrkes deras umbärlighet tillräckligen af det förhållande, afl bland de Städer, der Kämnersrätt ej är , någre hafva dubbelt större folkmängd, än en del af dem i hvilka Kämnersrätter finnas, utan att rättvisans skipande eftersattes mera i de förre, än i de senare.
Utförseln af JYederlags-Varor är vida ringare, än den borde vara, och är det anmärkningsvärdt, att den, med undantag af Salt, är högst obetydlig på Norrige, oaktadt den stora afsättning, som här förefaller af Norrska producter, hvartill Götheborgs Stads Handels-Socielet trott sig finna någon orsak uti dryga kostnader för tullbevakning af nederlags-gods och uti förbud emot varornes ompackning uti mindre fastager eller omslag. R'dr årligen, så att öfverskottet nu kan anses ytterligare ökadt med 200,000 fl:dr eller i det hela med 553,640 R:dr 18 Skill. 9 rst., hvilket förtjenar så mycket mera uppmärksamhet, sorn under senare åren Conjuncturen för import varit ofördelaktig ej allenast uti en jemt stegrad Cours, utarr ock genom Quarantän s-omkostnader. Emot ali vana-, hafva Varu-Keqvisitioner frän Skåne skedt här på stället, hvilket torde hafva sin bidragande orsak deruti att Quarantänshevakningen i Sundet, betydligen hindrat införseln derstädes. Då tillämpningen af transito-taxan för segelfarten genom Götha Canal från Idåf till Haf, redan i sin linda lemnar det mest förhoppningsfulla År 1828 —1829 — i83o — 1831 — 1.832: *9 resultat, som, äfven med nu varande dimensioner af Trollhätte Slussar, synes komma att år från år stiga, samt lärer blifva af en än större och oberäknelig fördel för Riket i en framtid, när nämnda Slussverk kan varda ulvidgadt till lika dimensioner som Götha Canals, torde det blifva angeläget, att Diskont-rörelsen, såsom jag, i min sista Fem-Års-Berättelse, föreslog, utsträckes äfven till belåning å varor, emedan, ty förutan, bär aldrig lärer kunna blifva någon sådan, för Riket gynnande nederlags-handel, hvartill Local-omständigheterne så påtagligen inbjuda. Rikets senast församlade
För städning omkring byggnaden medelst trädgårdsanläggning, buskars « 11 eller vilda träds plantering, har deremot allmogen ingen håg, troligen, hvad trädgårdsanläggning angår, i följd af en för långt drifven fruktan för klimatets ogynsamhet. Klädseln, som öfverallt är snygg, kan flerestädes, serdeles inom Ångermanlands fögderi, hvass innevånare, genom deras flitiga handelsresor, fått göra bekantskap med hufvudstadens seder, sägas vara yppig. Så är l. e\. inom åtskilliga invid Ångermanelfven belägna socknar, nästan hvarje dräng försedd med svart frack; — pigorne någongång med klädningar af utländska tyger såsom tliibet och bombasin. Framlidne Landshöfdingen, Amiralen Aschling, ifrade under sin embetstid, för ett allmänt antagande af en enkel, nationell klädedrägt, siren utan framgång. I sill hvardagslif är Norrlänningen högst tarflig, då man undantager det allt Tner och mer tilltagande dagliga bruket af kaffe och socker, äfven inom torpareklasserne. Strömming och potatis, gröt och välling samt kornbröd utgöra den hvardagliga födan, och denna förknappas under år, då skörden slagit mer eller mindre fel, eller strömmingsfisket, som idkas vid Länets kuster, varit ogynnsamt. I de såkallade fjällsocknarne, belägna vid gränsen emot Jemtland och Lappmarken, blandas vanligen, under svårare år, bark oell andra nödhjelpsmedel i brödet. Inom Anundsjö socken, hade man ännu för några år sedan för sed, att äfven i goda år använda någon tillsats af bark vid brödbakning, anseende som en lyx att baka bröd af sild allena, lin sådan sparsamhctsanda bar ock, förenad med enkelhet i seder och idoghet, vållat ett välstånd i andra alseenden, hvars motsvarighet man sv årligen torde återfinna inom någon af Rikets öfriga Kommuner,— att icke sträcka jemförelsen än längre. Under sist tilländagångne år, har t. ex.