Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s definitiva afgörande framlägga någon del af nya lagförslaget; men jag erkänner, att jag icke kan underlåta att dela den missbelåtenhet med LagUtskts förfarande i detta ämne, som af flera värda ledamöter nu blifvit yttrad. Jag tror, att härvid förekommer en preliminär-fråga af vigt, som kunnat och bort utredas, och på hvars afgörande folket väntar. Förhållandet med den nya lagen har varit sådant, att då man velat föreslå någon partiel lagförändring, liar man sagt: låtom oss vänta, tills det nya lagverket kan förekomma; har man velat föreslå den nya civillagen till pröfning, så har man svax-at: den är för stor, den kan icke pröfvas vid en riksdag, eller också: den är för liten, den bör skärskådas i sammanhang med criminal-lagen, kyrkolagen ni. m. Man har föreslagit att blott upptaga en del, d. v. s. en eller annan balk af civil-lagen, och mött samma anmärkning. Jag skulle tro, att det är nödigt att få utredt, huruvida det är möjligt att, med bibehållande af vår grundlag, hoppas den nya lagens antagande i grundlagsenlig väg. Kan det ej ske, så bör den så gerna försl som sist lägga* Den ii Julie. m. 33g åsido, på det man åtminstone må kunna successive framgå på lagförbättringens bana; jag tror dock, alt den under nuvarande former kunde antagas. Af de bär ifrågaställa behandlingssätten har jag dock ej funnit något, som tillfredsställt mig. Frih. Boye har sednast föreslagil, att sedan Ständerna anlagit principerna, skulle detaillerna öfverlemnas åt ett Utsk. Jag skulle aldrig kunna tillstyrka en grundlagsförändring, hvarigenom Ii. St. till en liten del af sina medlemmar skulle öfverlemna en så vigtig rätt. En annan värd ledamot, Frih. Ehrenborgh har yttrat, att det kunde tillgå på samma sätt sorn vid antagandet af 1734 års lag, då RiksSt. sammanträdde på ett enda rum.
Från Högvordige Preste-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets ytterligare Memorial, N:o 8, angående tryckning och utdelning bland RiksStåndens Ledamöter af Bihanget till Riks-Stån? dens Protocoll, fann Preste - Ståndet för godt att gilla hvad Expeditions-Utskottet föreslagit. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Stats Eih, tilt R. St. Utskottets Utlåtanden, N:o 8, i anledning af KonglMajus Nådiga Skrifvelse, angående inköp för Statens räkning af Landsorts och Korsö Fyrbåkar, och N:og, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om fortfarande af det vid senaste Riksdag beviljade anslag till anläggande af en vattenledning till Carlskrona* S. D. Då nu föredrogs å nyo Banco - Utskottets, sedan den a3 dennes på bordet hvilan* de, Utlåtande, N:o 6, i anledning af trenne RiksStånds återreirjiss af Utskottets Betänkande, N:o 4, angående rättighet för Banco-Fullmägtige, att fortfarande efter nästa års ingång vidtaga anstalter om Silfverköp, fann Preste-Ståndet för godt, att till alla delar gilla hvad Banco-Utskottet i sista Utlåtandet föreslagit. Från Välloflige Borgare-Ståndet, S. D, Bi föllos följande Stats - Utskottets den. 33 dennes bordlagda Utlåtanden, nemligen: N;o 8, i anledning af Kongl. Majus Nådig* Skrifvelse, angående inköp för Statens räkning af Landsorts och Korsö Fyrbåkar, och N.-o 9, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition, om fortfarande af det vid senaste Prat.
V i skulle gärna se, att äktenskapet icke inleddes med en bullrande fest; en sådan förefaller nästan som ett oskärande af denna öfvergång, som ju ej med en enda dag kan utplåna allt, hvad hittills för den kyska, väluppfostrade jungfruns finkänslighet tett sig särande. En stilla vigsel — ett afsked från den gångna ungdomstiden, förklaradt genom föräldrarnes välsignelse, genom vännernas deltagande, må leda henne in i makens hem, som för framtiden o c k skall vara hennes eget. Bröllopsdagen är öfver. H u r u främmande förefaller hon icke sig själf, ensam m e d mannen, som hädanefter skall blifva hennes följes23 lagare genom lifvet. Hans kärlek, hans uppmärksamhet, den rena atmosfär, med hvilken hans ömhet omgifver henne, allt detta kommer henne lyckligtvis att se det nya i strålande ljus, insveper henne som i en ljuf förtrollning. D e n unga maken kan dock icke alltid stanna hos henne. Så är hon allena. — H o n anställer jämförelser. H o n har lemnat en värld, som för henne länge egt bestånd; en ny, där allt begynner, där hon dagligen skall göra nya upptäckter, omgifver henne, en värld, inom hvilken hennes makt skall utveckla sig, hennes inflytande göra sig gällande, kort sagdt, hennes framtids värld. A l l t beror af början, men icke alltid endast af hustrun. — Hart när hvarje kvinna, som älskar o c h känner sedligt, för i äktenskapet med sig g o d vilja, mycken kärlek och mycken lärvillighet. Till och med den ungmö, hvilken fått den yppersta undervisning i hemmet, skall erfara, att hennes rätta lärotid först tar sin början med själfständigheten i eget hem, med de erfarenheter, hon då dagligen samlar. D e t ligger i hvarje lidelses natur, att den så småningom förtär sig själf, allt i mån som den sorgfälligare näres eller mera försummas. Intet är en bättre probérsten för den sanna kärleken — detta till motsats mot lidelsen — än det tryggade besittandet. Först i äktenskapet visar det sig, om den eldige älskaren kallnar, eller om själarna allt innerligare sammansmälta m e d hvarandra.
Denna motion har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ansett erfordra behandling i sammansättning med Lag-Utskottet, och Utskotten, sorn vid ärendets pröfning förskaffat sig närmare kännedom om det åberopade Kongl. Brefvet, få öfver förhållandet dermed afgifva följande upplysning. Kammar-Collegium anmodade, i anledning af sökt skatteköp ä serskilde Krono-rusthålls-hemman i Malmöhus Län, uti bref den 3o Januaii i838, Kongl. Majis Befallningshafvande att till Collegium insända bevis, att kungörelsen om sökandernes åtkomst till hemmansdelarne blifvit i Häradets kyrkor uppläst och oklandrad lemnad, innan Kongl. Maj-.ts Befallningshafvandes fastställelse-resolulioner af den 3i Juli 1824 och den 6 Juni 1828 meddelades, och, då Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i stället öfverlemnade Presterskapets i Häradet förklarande, att, ehuru det icke vore tvifvel underkastadt, att kungörelser, enär de kommit Presterskapet tillhanda, blifvit vederbörligen uppläste, det likväl då mera vore omöjligt att det infordrade beviset afgifva, utlät sig Collegium uti skrifvelse till 22 Lagsamt Allni.- Bes v.- och "Ekon.-Utsi ottena Betänkande, IV: o 5o. Kongl. Majrts Befallningshafvande den 18 December nämnde år: alt som, enligt Förklaringen (Jen 2g Juni 1814 öfver Förordningen angående kronorusthåll den 22 Februari 1 7 4 <). huru förfaras bör, då krono-rtislhåll af innehafvaren å annor man transporteras, fatalier för klander af åtkomsten böra räknas från den dag, kungörelsen om rusthållets åtkomst blifvit uppläst, hvarefter Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, först sedan ett år och tre månader från uppläsandet tilländagålt, ega alt å transporten meddela ordentlig inskrifning, samt Kongl. Maj:fs Befallningshafvande i Malmöhus
Jag hör att ni alla äro modstulna, men nu gäller det att tappert härda ut, ty det säger jag er, att aldrig mer i tiden få svenska män tjäna en sådan hjälte som vår konungslige herre, och ljufligt låter jag för honom mitt blod. Se på mig! Hur kallas jag? Nåå, fram med det! – Rika Fuchsen! – svarade alla soldaterna med en mun, och deras drag ljusnade. – Det är riktigt. I all min dar har jag hetat rika Fuchsen ... Nå ja, hvari ligger Fuchsens rikedom? Den, som kan stiga fram och svara, får två runstycken. Ingen vågade sig fram. Då tog rika Fuchsen sin plånbok ur bröstet och slog och bläddrade i bladen samt höll följande tal: – Hva’ djäflar vill det säga att vara rik. Det är en bokföringssak, gossar. Tror ni kanske, att all egendom är räntegifvande? Jo, försök’t! Hör nu på hvad jag läser! Skulder: noll noll. Det är första hälften af Fuchsens rikedom. Så ha vi salig Schlippenbachs nattrock ... Ha ni platt glömt salig Schlippenbach, er förra öfverste, som testamenterade mig både sin nattrock och sitt regemente, de två käraste egodelar han hade i denna världen? Den nattrocken är mig så dyrbar, att inte skulle jag vilja sälja den för mindre än fem tusen riksdaler. Då är den också för mig värd just den summan. Alltså, hör nu på! Tillgångar: Salig Schlippenbachs nattrock femtusen riksdaler, Sörmlands regemente tio tusen riksdaler, min älskade hustru Greta, där hemma, sjuttio tusen riksdaler, hundrackan från Holsten, tusen riksdaler, min konungslige herres nåd, åttio tusen riksdaler, värdshuset Gullåsnan, två tusen riksdaler ... Tag mig fanen är det inte allt lågt beräknadt, men så är det också det enda jag har i lifvet. Nå, hvad är värdshuset Gullåsnan för något? – Det är nådig öfverstens buldanstält! – sorlade alla soldaterna om hvarandra. – Just det, ja! På det värdshuset får hvem som helst frukosten gratis, för där finns inte ett grand att få ... Låt oss nu räkna!
Rikets Ständer äro derföre af den åsigt alt, om ett statsbidrag för arbetets utförande skall beviljas, detsamma bör lemnäs under uttryckligt vilkor, att ett bolag varder bildadt, som ålager sig att, mot statsbidragets lillgodonjutande, utföra och fullborda hela den föreslagna kommunikationsleden från Wenern lill Stora Lee. Härvid förekommer dock att, enligt hvad ofvan är nämndt, kostnaden for företaget i dess helhet blifvit beräknad till 1,208,367 R:dr, men att aktieteckningen icke uppgår till mera än 159,075 R:dr, hvadan det statsbidrag, som för arbetets utförande erfordras, skulle utgöra 1,049,292 R:dr. Enligt hvad hos Rikets Ständer blifvit anmäldt, är dock numera afl anledning att aktieteckningen kan uppbringas lill det belopp, alt, om statsbidraget bestämmes till 1,000,000 R:dr, deraf 800.000 R:dr såsom lån och 200,000 R:dr såsom anslag, företaget i sin helhet skall komma lill utförande. Då således aktie-egarne af egna medel endast komme att tillskjuta omkring en sjettedel af kostnadssumman, har hos Rikets Ständer uppstått fråga, huruvida berörda tillskott kunde anses tillräckligt ali betrygga Statens rätt (ill återbekommande af den del utaf statsbidraget, eller 800,000 R:dr, som skulle utgå såsom lån. Vid de flesta arbetslöretag, som afse sådana kommuuikationsförbättringar, för hvilkas utförande Rikets Ständer beviljat låneunderstöd, hafva nemligen vederbörande bolag eller kommuner vanligen åtagit sig alt tillskjuta minst en tredjedel af kostnadssumman; och ehuru svå - Expedilions-Utskoltets Förslag till underd.
Stackare, hon hade ådragit sig en sjukdom i dimtjockan och » il n ' y avait pas de sa faute, si elle était moins alerte » efter den betan. Ett halft rörande, halft komiskt intryck, samma känsla som Ander * sen vanligen framkallar, gör det när Zola med ovanlig medkänsla skildrar lokomotivets sista stunder, när det — eller rättare hon — jämrande » en une petite plainte d ’ enfant, qui pleure » ligger i dödsryckningarne. » Elle était morte » och » prenait l ’ affreuse tristesse d ’ un cadavre humain, enorme, du tout un monde qui avait vécu et d ’ où la vie venait d ’ être arrachée, dans la douleur ». Man vet icke antingen man skall skratta eller gråta vid denna sorgliga syn. Stackars, stackars, stackars lokomotiv! — arma La Lison, älskvärda, men djupt olyckliga varelse, som fallit offer för ondskan hos » la bête humaine » l Om man således finner frändskaper litet hvarstans mellan Zola och romantikens diktare, och om dessa frändskaper ingalunda äro oväsentliga utan väsentliga och inneboende i de respektive författarnes naturer, om Zolas författareskap hufvud * sakligen är ett den fria fantasiens och den godtyckliga person liga viljans verk — hvad återstår i så fall egentligen af den naturalism, som skulle vara det mest utmärkande i detta » document humaine »? Ingenting annat, tycks det mig, än den naturalistiska tekniken, hvilken, fast och säker som den år, gifvit trovärdighet och klarhet åt alla författarens skapelser, äfven der de äro som mest aflägsnade från det verkliga lifvet. Detta sträfvande att skänka trovärdighet åt det drömda och diktade är föröfrigt lika gammalt som literaturen sjelf. Naturalismen är endast ett utfyllande af de ökade fordringar, som en högre utvecklad kultur ställer i detta afseende. I sjelfva verket tänker jag att naturalismens teori delat öde med systerteorien, den rena materialismen.
Börande i afseende härå hufvudsakligen iakttagas: a) att räkningarne emellan Rikets Ständers Bank samt derunder lydande Låne-Kontor å ena sidan, samt vederbörande Privatoch Filial-Banker å den andra, minst en gång i månaden, medelst liqvid, uppgöras. b) att de öfverskottsmedel, som vid sådan uppgörelse finnas hos Privateller Filial-Bank, antingen de tillhöra någon af dessa Banker eller Rikets Ständers Bank eller derunder lydande Låne-Kontor, skola, såvida liqvidcn icke kan på annat sätt afslutas, till Rikets Ständers Bank insändas, för att derstädes på vederbörandes räkning insättas; och må Fullmäktige derest de finna sådant lämpligt, berättiga vederbörande Privatoch Filial-Banker att före afsändning till Rikets Ständers Bank af dess egna sedlar desamma på ändamålsenligt sätt makulera; samt c) att till undvikande i allmänhet af remisser från Låne-Kontoren till Rikets Ständers Bank af öfverskotts-medel, tillhörande Privateller Filial-Bank, sådan Bank må, om han det önskar och Fullmäktige dertill lemna tillstånd, berörde medel på depositions-räkning, utan ränta, hos Låne-Kontor insätta; dock vare det Låne-Kontor uttryckligen förbjudet att för Privateller Filial-Bank å depositions-räkning emottaga större summa än Privateller Filial-Bank, i följd af förevarande rörelse, har till godo hos Låne-Kontor. Stockholm den 6 April 1854. Reservation. Af Herr A. 0. JVallenberg: Då Utskottet beslutat tillstyrka Rikets Ständer att, till förekommande af de faror och förluster, hvilka äro förknippade med pennin - Ilariko-ll skottets Memorial, N:o 32. gars försändande från en ort tili en annan uti bank-sedlar, genom Riks-Banken och dess Låne-Kontor öppna tillfälle för allmänheten, att å en ort erhålla ett å annan ort betalbart papper, hvilket borde så inrättas att, äfven i händelse detsamma förkomme, intet missbruk dermed kunde eg a rum, så har jag till alla delar instämt med Utskottets majoritet, hvad sjelfva saken angår.
Att, då uti Herjeådalen bland ordinarie räntan upptages Ost, beräknad efter hvad som erhålles af en dags mjölkning af hvarje ko, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Länet må erhålla Nådigt uppdrag att, efter menigheternes hörande, i underdånighet afgifva förslag, huruledes denna skatt, förvandlad till penningar lika som öfriga hemmansräntor i provinsen, må kunna till visst belopp för hvarje hemman bestämmas. 6:0. Att Presternes, bland ordinarie räntan upptagna utlagor i de få fall, då desamma äro bestämda i persedlar, som efter markegång utgöras, äfven om sednare alternativet för hemmansräntornas förvandling antages, efter förut omförmälde medelpris för tjugo fir böra till bestämdt penningebelopp förvandlas, samt för öfrigt alla dessa utlagor för hvarje pastorat framdeles i en summa utföras, med iakttagande af hvad i det föregående, om uteslutande af mindre tal än skilling, är vordet föreslaget. 7:o. Att, då uti St. Kopparbergs Län hemmansräntorna utgöras af Kol. som till största delen disponeras af Fahlu Bergslag, verkställigheten af ränteförvandlingen i detta Län måtte uppskjutas, intilldess, i anledning af derom serskildt väckt fråga, berörde dispositionsrätt, kan komma att upphöra; samt att, om detta inträffar förr, än nya Jordeböcker i den af Comiterade föreslagne ordning kunna uppgöras, densamma med afseende å det i nämnde Län förekommande förhållande, att räntorna icke erläggas af hvarje hemman, på sätt Jordeboken upptager, utan efter serskild jemkning och fördelning emellan samtelige hemman i hvarje socken, provisionelt sålunda tillvägabringas, att de gamla räntorna, för hvarje socken sammanräknade, förvandlas till ny ränta, efter den grund som antages, och beräkning i enlighet dermed fortfar, intilldess, i den mån nya Jordeböcker hunnit upprättas, räntorna för hvarje hemman kunna bestämmas. 8:0. Att, då den så kallade Fahlu Kungsgårdshjelp, hvilken, på sätt i det föregående blifvit närmare utredt, utgöres af vissa socknar och sockneandelar uti St. Kopparbergs
Läkaren skulle således, för att kunna tyda pharmacopéen och de i hans vetenskap förekommande termer, inhemta de klassiska språken. Huruvida detta påstående verkligen innebär någon, praktisk sanning, torde böra öfvervägas. Hvad först beträffar Grekiskan, så är i allmänhet Läkarnes kunskap i detta språk ganska ringa. Den räcker i allmänhet ingalunda till det upgifna ändamålet, eller att tyda före - 140 Den 3 December e. m. kommande termer. Men äfven om Läkaren ägde vida större kunskap i nämnde språk, än nu vanligtvis är fallet, skulle den ändock vara otillräcklig för det upgifna ändamålet, för vinnande hvaraf i alla händelser fordras specialstudium. I sjelfva verket ligger icke så serdeles stor vigt på huruvida Läkaren känner härledningen till alla termer, enär dessa ofta hafva ett ganska tillfälligt ursprung. Hufvudsakligast är naturligtvis att han känner sjelfva saken, som betecknas genom termen; och ofta är saken något helt annat, än hvad namnet utmärker. För att kunna tyda pharmacopéen fordras alldeles olika Latin emot den, som igenfinnes hos de klassiska författarne. Den fordrar också sitt särskilda studium, hvarvid den i skolorna inhemtade kunskapen i Latinet endast föga båtar. För den, som af chemien inbemtat den Latinska nomenclaturen öfver olika slags föreningar, skola de få egentligen Latinska ord, der förekomma, utan särdeles möda inhemtas, äfven om han förut saknar kunskap i detta språk. Dessutom är att hoppas, att här i Sverige, likasom redan skett i Frankrike, pharmacopéen snart kommer att författas på modersmålet. Någon svårighet härför möter ingalunda, enär den nomenclatur, som nu begagnas, är upsjord af Berzelius, hvilken jemväl upsatt Svensk nomenclatur, den der ingalunda är den Latinska underlägsen i tydlighet och precision. Då, enl. hvad jag nu visat, en grundligare kunskap uti klassiska språken icke finnes, hvarken hos Presten, Juristen eller Läkarn, återstå endast de, som vid universiteten taga philosopbiska magistergraden, hos hvilka en sådan större kunskap skäligen kan förväntas.
Innan något arbete må börjas å en inmutad fyndighet utan visst utmål, skall inmutaren, vid inmutniugs-rättens förlust och skyldighet att för ali, genom arbetet förorsakad, skada ansvara såsom för åverkan, lemna en bestyrkt afskrift af mutsedelu till såväl jordens egare som den, hvilken nyttjande-rätt dertill innehar; och galle om sättet för sådant delgifvande, ehvad Kronan, någon menighet, allmän inrättning eller enskild person är jordegare, hvad om delgifvande af stämning stadgadt finnes; dock må, der jorden eges eller innehafves af enskild person, som frånvarande är och låter egendomen för sin räkning af syssloman eller annan förvaltas, den afskrift, som honom liltsLällas bordt, till sysslomannen eller förvaltaren aflemnas, med förbindelse för denne att gifva sin hufvudman eller husbonde deraf del. Fordrar jordegaren eller nyttjande-rättens innehafvare att säkerhet ställes för den årliga afgift eller framtida ersättning, hvartill inmutaren enligt 13 § är förbunden, då skall ock sådant fullgöras, innan något grufarbete får börjas, eller fortsättas om det redan börjadt är, då säkerheten fordras; ankommande, i annat fall, på vederbörande Kronofogdes eller Magistrats åtgärd, då de derom anlitas, att arbetet inställdt varder, till dess sådan säkerhet, som antaglig finnes, blifvit anskaffad. § 16- Sednast inom ett år från mutsedelus utfärdande skall inmutaren hafva börjat grufarbetet, der ej, i anledning af yppad tvist, sådant hinder härför mött, hvars undanrödjande icke af inmutaren berott; och vare han, sedan arbetet blifvit börjadt, skyldig att detsamma årligen fortsätta och uppehålla i den ordning, och vid den påföljd, som för grulvedrift i allmänhet uti 6 Kap. stadgas, utan att före utmålsläggningen något hviloslånd meddelas må för försöks-arbete på annans mark, så framt ej den som rätt till jordegare-andelen har, sådant medgifver.
Augusti, då Upplåningsmedel influtit till en Summa af Rrdr 417,000 ä 3 procent och Rrdr 6,700 å 2 procent, eller tillsammans 423,760, utan att Stockholms HandelsDiscont, för hvars behof R:dr 25o,ooo redan den 3o Junii utaf då influtne nredcl anoj'dnades, vid förenämde tid bade kunnat till utlåning använda mera än 26,100 R:dr; hvadan Fullrnägtige då tilis vidare inställt all upplåning å 3 procent, men låtit upplåningen å 2 procent ännu någon lid fortgå. Mot sådana vilkor hafva sedermera influtit till och med sisth November månads slut ytterligare R:dr 53,126, så att totala upplåning,1ssumman mot 3 och 2 procent då utgjorde R:dr 476,876; hvaiaf dock jooo R:dr åter blifvit uttagne. Och hade Stockholms Handels-Discont vid samma tid till utlåning begagnat ytterligare q8,3oo, eller i ett för allt i24,4°ö Rrdr utaf ofvanberörde till dess disposition öfverlåine R:dr 25o,ooo. Den Direction, genom hvilken IJandels-Discontens utlåning härstädes besörjes, är af Banco-Fullmägtige sålunda organiserad, att, utom de Atta Ledamöterne i den vanliga Ranco-Disconten, 3:ne Ledamöter utaf Fullmägtige' och deribland för närvarande arne af Handlande Classen, serskildt fått sig uppdraget, att deltaga i vården och förvaltningen af denna Rörelsegren. Utaf de i Stockholm upplånade medel hafva Fullrnägtige, på grund af Banco-Reglementet, anordnat till Götheborgs Handels-Discont 120,000 och till Malmö Handels-Discont 40,000 Rrdr.
Ej häller nästa natt syntes Glåm till, och utsikterna tycktes bonden bli allt ljusare. Men när man kom till stallet, hvari Grettes häst var innestängd, fann man detta uppbrutet och hästen släpad bort till dörren. Hvartenda ben i honom var krossadt. Torhall berättade Grette, hvad som skett, och bad honom lämna gården, »ty döden är dig viss, om du här inväntar Glåm». »Skälmen vill jag åtminstone se», svarade Grette; »det är då det minsta, jag vill hafva för min häst.» Bonden menade, att föga var vunnet med den synen. »Dock tyckes mig hvarje stund god, som du vill vara här», tillade han. Nu led dagen till slut, och folket begaf sig till hvila, men Grette ville ej taga kläderna af utan lade sig på bänken midt för bonden Torhalls säng. Han hade öfver sig en yllen kappa, hvars ena flik han vecklat om fötterna, medan han dragit den andra upp öfver hufvudet, så att han kunde se ut igenom halsöppningen. Vid bänkens ände stod en stark stolpe, och emot den satte Grette sina fötter. Det såg ruskigt ut i rummet efter gengångarens huserande där. Hela ytterdörren var bruten sönder, och man hade gjort en dörr af de sammanbundna styckena. Den ena brädväggen var både öfver och under tvärbjälken bräckt i bitar. Alla sängarne voro flyttade från sina platser. Ljus brann i rummet om natten. Då denna till en tredjedel var liden, hörde Grette, huru det dånade därute. Någon gick uppe på taket, satte sig gränsle öfver takåsen och slog med hälarne, så att det brakade i allt timret. Detta varade en lång stund. Sedan gick den, som var däruppe, åter ned. Steg närmade sig ytterdörren, och då denna öppnades, såg Grette gengångaren sticka in hufvudet, som syntes honom fruktansvärdt tjockt och förundransvärdt bredt i dragen. Glåm trädde sakta in, och när han kommit inom dörren, rätade han upp sig, så att han nådde ända upp till takresningen. Därpå gick han fram till sofrummet, lade armarna upp på tvärbjälken och blängde in.