Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti nådigt bref af den 3 December 1845 har Kongl. Maj:t förklarat, att anslag till detta arbete ej borde ifrågakomma förr, än den i samma sträckning projekterade väganläggning utmed Gesund-sjön i Jemtland erhölle understöd frän statsmedlen, och som sådant understöd blifvit beviljadt samt nu utgår, har Styrelsen öfver vägoch vattenbyggnadsarbeten, med underdånig anmälan alt interessenterne äfven påbörjat vissa delar af vägomläggningen emellan Graninge och Forse, för sistnämnde vägförbättring i underdånighet föreslagit ett statsbidrag af 3,500 R:dr. 5:o Väganläggning emellan Fjellsjö ocb Bodum uppefter Ångerman-elfvens södra gren, hvars kostnad är beräknad till 11,348 R:dr 13 sk. 4 rst. och för hvilket arbete Styrelsen i underdånighet föreslagi t ett statsbidrag af 5,600 R:dr. Ofvanom Fjellsjö kyrka, dit man kommer med kördon, finnes nu ingen egentlig väg, hvadan Tåsjö sockens förnödenheter måste till en del bäras dit, så att till exempel en tunna salt ofta der måste betalas med ända till 30 R:dr riksgäldssed lar. 6:o Vägomläggning till undvikande af de så kallade Krånge-backarne i Hässjö socken, hvilket arbete, med en uppgifven kostnad af 5,500 R:dr, är beslutadt vid häradssyn, som genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes utslag deti 15 Juli 1836 är faststäldt. 7:o En större vägförbättring inom Anundsjö socken, hvarigenom tre svåra backar skulle undvikas, samt i öfrigt en lättare kommunikation vinnas emellan Norra Ångermanland samt Åsele med flera socknar i Westerbotten. Kostnaden uppgafs vid undersökningen 1841 till 1,182 R:dr 24 sk., men församlingen, ehuru erkännande nyttan af den föreslagna förbättringen, ansåg sig då icke kunna åtaga sig arbetet. 16 8:o Anläggning af ny väg inora Ramsele tingslag i fortsättning med de vägarbeten inom samma tingslag, som, enligt hvad ofvanberördt är, med understöd af Staten redan blifvit fullbordade.
Några år senare skref hon ett hyllningspoem till änkedrottning Desideria med anledning af hennes 75-årsdag, äfven detta otfentliggjordt i Posttidningen, och såsom belö- ning erhöll hon af den gifmilda änkedrottningen ett vackert guldur. Dessa gåfvor utgöra nu hennes dyrbaraste minnen af de första stegen på skriftställarebanan. Sin första följetong skref hon 1851 på uppmaning af Kalmarpostens dåvarande redaktör, och den infördes i nämnda tidning år 1 8 5 2, under titeln » Grefvarne D., far och son », samt aftrycktes i åtskilliga andra tidningar. Sedan dess har hon, för olika, delvis mycket spridda landsortsoch hufvudstadstidningar samt för tidskriften » Aret o m », äfvensom kalendrarne » Svea », » Freja », » Violblomman » och » Förgät mig ej », skrifvit några och tjugu större och mindre berättelser, däribland » En hemlighet eller dold svartsjuka », » Angelika », » Tiggarflickan », » Handtverkaren », » Tvänne brudar », » De så kallade rika », » Ett brutet löfte eller kärlek och samvete », » Blenda », » Arfvet » o. s. v. De offentliggjordes under olika signaturer, såsom Fredrika, F., författarinnan Ull Handtverkaren och Tvänne brudar, n i. fl. Ar 1805 utgafs » Handtverkaren » i bokform under hennes verkliga namn. Sedan följde berättelsesamlingarna » Julbildcr » år 1879 samt » Myrten och silfver » år 1882. Detta anspråkslösa, flärdlösa författarskap, som emellertid gjorde henne känd och omtyckt i vida kretsar, präglas allestädes af en varm medkänsla för de lottlösa inom samhället, ett kraftigt häfdandc af arbetets ära, ett öppet sinne för hemmets och gudsfruktans betydelse, ett ädelt bekämpande af allt lågt och lumpet. Det var fortfarande mestadels nätterna, som ägnades åt författarskapet. Ilufvuddraget i hennes skaplynne var och är den omtänksamma husmoderns, och » hon vågade icke », som hon själf säger, » försumma sitt hem och sina husliga sysselsättningar ».
Mechaniska Scholan, som förut hört un-* der Fria Konsternas Academie, nu mera med Technologiska Institutet är förenad, hemställer Stats-Contoret i underdånighet, om icke Staten för detta Verk rätteligen hör till Fjerde Hufvud-Titeln öfverflyttas. 2:0 Riks-Muscettm under Vetenskaps Academien är äfven upptaget under denna Hufvud-Titel, men synes rättare höra till Fjerde Hufvud-Titeln^ dit det borde öfverflyttas. Yetenskaps-Academien har dessutom, i följd af Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 11 Junii 1815 och 26 Fehruarii 18x7, 240 R:dr i Silfver årligen lill utdelande af Jettoner vid Academiens sammankomster, hvilken Summa efter förvandling i Banco-Sedlar utgår af Åttonde Hufvud-Titelns Anslag till Extra Utgifter. Då de öfriga Academierna, som vid sina sammanträden likaledes utdela Jettoner, från Ifikets Ständers Bank få efter Pari årligen tillvexla sig större belopp i Silfver, synes vara skäl, att, till likhets vinnande, äfven, Yetenskaps-Academien erhölle motsvarande förmon, och att således Cours-skillnaden å ofvannämnda Summa ej graverade någon Stats-Titel, och synas de till invexlingen erforderliga 240 R:dr Banco böra å Stat för Vetenskaps-Academien under Fjér-. de Hufvud-Titeln uppföras. Bil. till K. M. Nadina. Propos. N.-o 2. 89 Sjette Hufvud-Titeln. Milda Stiftelser. Något annat vid denna Hufvud-Titel har Stats-Contoret ej att erinra, än alt Staten för Hospitalers och Lazaretters Underhåll för år 1826 fordrat en tillökning, utöfver Anslagen, af 619 R:dr 23 sk., hörande till de förut under Anordning utom Stat upptagna Utgifter, och att densamma i detta afseende vid Statsregleringen tarfvar rättelse. Sjunde Hufvud-Titeln. Pensions - Staterna.
Denne tjenstemans lönevilkor understiga dock icke blott den för åtskilliga bland stadens tjenstemän, hvilkas samhällsställning frikallar dem från åtskilliga utgifter, som för den förre äro oundvikliga, utan ock dem, som tillkomma Magistratspersoner i vissa landsortstäder. Sålunda åtnjuta, af Stockholms Borgmästare, den ene i löneinkomster 8,000 rdr och den andre, lika med förste Stadsläkaren, 7,000 rdr, samt Borgmästarne i Göteborg och Malmö vida derutöfver. Med afseende å detta allt och då det för det allmänna måste vara af vigt, att Embetet är förenadt med sådana aflöningsförmåner, att, vid ledighet, hinder deraf icke möter att för platsen må erhållas lämplig person, hemställer ÖfverStåthållare-Embetet, att den från Statsverket till Under-Ståthållaren utgående aflöning måtte tillökas med 1,500 rdr, och således, med inberäkning af bidraget från Stockholms stad, hans löneinkomster komma att sammanräknade utgöra 8,250 rdr". Konungens Fogat, sorn, enligt instruktion, har att, alternerande med Unders-Ståthållaren, handlägga skuldfordringsmålen, och hvilken särskildt tillkommer uppsigten öfver fångar och fängelserum samt öfver arrestanters afstraffande, har, i följd deraf fått sig ålagd skyldighet att i Stockholm verkställa den, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, jemlikt nya Strafflagen, tillkommande förvandling af böter, och har sålunda erhållit en ganska betydlig tillökning i göromål.
Hvad dig är värdigt, Peleus' son, du ordat nu, Samt hafsgudinnan, vörnadsvärda moder din. KLYTAIMNESTRA. Ack! Hur skall jag prisa dig med ord, förmycket ej, Och ej förlitet, att din ynnest ej förspills? Rättskaffens männer, som berömmas, på visst sätt Berömmarn hata, om han nyttjar öfverdrift. Ock blyges jag, att komma fram med jemmerord, Då jag är sjuk, men du från mina krämpor fri. Ett svepskäl har, ehuru han från fjerran är, En redlig man, att hjelpa de olyckliga. Förbarma dig! ty jemmerligt jag lidit har, Som trodde först, att du min svärson skulle bli, Och hyste dårligt hopp; nu kunde ganska lätt Min dräpta dotter för din framtids giftermål Jertecken blifva, som du bör dig akta för. Men väl du början talade, och slutet väl; Ty blott du endast vill, så blir min dotter frelst. Bör hon, bönfallande, omfatta dina knän? Det ojungfruligt vore; men om dig så syns, Hon med otvunget öga blygsam komma skall; Kanske, fastän hon borta är, jag vinner det? AKHILLEUS. Hon stanne inne; ty det sker af blygsamhet. KLYTAIMNESTRA. Så mycket möjligt är, hon bör sig blygt bete. AKHILLEUS. Du hvarken bör din dotter bringa för min Ej heller vi blottställa oss för dårlig skymf: Ty talrik krigshär, ifrån hembekymmer fri, Plär älska slema samtal och vanhedrande Bönfallande, J kommen dock till samma mål, Som om du icke alls bönföll; min hufvudsak Är, att ifrån olyckorna aflägsna er. När ett du hört, vet, att jag icke ljuga skall: Ty om jag ljuger, och bedrägligt sviker er, Då må jag dö, men icke, om jag räddar mön. KLYTAIMNESTRA. Dig ske allt godt, som lisar de olyckliga! AKHILLEUS. Så hör då nu, att saken sig anordne väl! KLYTAIMNESTRA. Hvi säger du mig detta? dig jag lyda bör. AKHILLEUS.
Ja, det fanns en tid, då allt arbete verkligen var kvinnans, utom krig och jakt. Krig och jakt äro bestämdt okvinnliga — där må ej kvinnan rivalisera med mannen. (Applåder och skratt.) För kvinnosakens vidare f ramfärd i Norge och möjligheten till praktiska resultat behöfdes de makthafvandes öra, » men mændenes hoveder være saa optagne med krigsforestillinger, og da ville de slet ikke have kvinderne med. » Talarinnan slöt med dessa ord: » Tiden er ikke vor, landene ikke vore, maa vi kæmpe med den store begeistring og den store taalmodighed. » IDUN våra stumma bröder. Kulturen, denna vår största välsignelse, borde sträcka sitt förädlande inflytande till alla skapelsens individer, således också till djuren. Djurskyddssträfvandet var ock ett kultursträfvande. — Talarinnan redogjorde därefter för djurskyddsintressenas uppkomst och tillväxt inom Sverige. Prinsessan Eugenie var den som äfven här tog initiativet och så att säga lade grundstenen till djurskyddsföreningens bildande. Ordets makt kunde ingen förneka; äfven att tilltala eller beteckna djuren med förnedrande namn vore i stånd att inverka på allmänna uppfattningen. Så t. ex. » osjälig », » djurisk », » dum som ett får » etc. Det är ock kvinnan, hvars hjärta af modersinstinkten manas att älska och ömma för det lilla hjälplösa barnet, som bör vara den första att sträcka sin skyddande hand öfver djuren. Härefter upplästes en hälsning till konferensen från fru R. Olivecrona, som af Sedan härefter ett telegram från &gt; Norsk ohälsa var hindrad att deltaga i dess förkvindesagsf orening » upplästs, af slutades tishandlingar. Fröken Ehrnrooth frambar kondagens förhandlingar, hvarefter samtliga ferensens tack samt saknad af denna nitkonferensmedlemmarne begåfvo sig till utälskande vän för all sann kvinnorörelse. (Slut i nästa n:r.) ställningens folkkök, där middag intogs. Onsdagens föredrag inleddes af fröken r * —, Lucine Hagman m e d: Mina erfarenheter om samupp fostran.
87, n: o 280), hur ofta klagar han ej öfver att men-niskoraa ej ha tron, att halfhet, svaghet i karaktären är vanligt Just det samma finner han att en hel del författare af dem han häcklar säga i sina böcker om och om igen. Men när de teckna menniskor utan tro, karaktärssvaga naturer, menniskor med ansatser till det goda, men som ej ha kraft att stå emot Utan sälja sig till verlden, då fordrar han en gång för alla, att desse skola framställas ej sådana de äro med förtjenster och fel, utan såsom enbart dåliga men-uiskor skall hvar och en otrogen skildras. Träffar han (som till dömes i Hårdt mot hårdt af Mathilda Roos) en stark natur, som icke har den kristna barnatron, så utdömer han författaren som tecknat en dylik för att förvilla sina läsare. Han behandlar aldrig dessa personer (» den ädla A. », den ädla £. » med sin » heliga sak ») som om de kunde utgöra prof på huru menniskorna, hur de samtida tanka, tala, tro, han anser naivt, att det är ett par sedeslöse unga män, hvilka sjelfva kalla sig verldsförbättrare och pösa af sjelfkänsla, att det som sagdt är ett par spolingar, utsluppna för tidigt ur skolan, som af kitslighet, öfvermod, obetänksamhet, satanisk lust att förderfva sederna hos vår ungdom, åstadkommit denna vrångbild af den herrliga verlden, gjort hvitt till svart, då det varit fråga om alla, som ha någon makt (och följaktligen äro dåliga menniskor), och svart till hvitt, dådet blifvit tal om de missaktade verldsförbättrarne. » Vi ha haft nog af feg undfallenhet och ömklig kurtis for detta slags literatur, hvars vapendragare så oafiåtligt strött rosor öfver hvarandra, att ingen behöfver falla dem i handtverket », hette det i Postt. Som sagdt, måtte vara ett tråkigt göra att ideligen, en privilegierad spögubbe, svänga piskan. Herr W. gör det likväl med en omisskännelig ehuru vemodsblandad glädje.
Likaså torde det förhålla sig med quaien vid canalen midt emot Riddarhuset. Jag är således öfvertygad, att Stockholms stad erhåller en betydlig summa till skänks, äfven om utbytet sker jemnt om jemnt. Ett sådant byte vill jag dock icke motsätta mig; men derutöfver bör staten icke göra betydlig förlust, hvarföre jag instämmer i Frih. Palmstjernas förslag. Frih. Silfverskjöld, Carl: Jag är icke af samma tanke med de Hrr, som anse ingen mellangift böra äga rum. Det är till följd af en formlig värdering, som Hessensteinska huset blifvit uppskattadt till 4ooo r:dr mer än Assistancecont:s hus. Jag kan icke ingå i någon pröfning, huruvida denna värdering är riktigt uppgjord eller icke; men då den icke blifvit öfverklagad, synes det mig vara skäl alt icke här söka en vinst för staten på Stockholms stads bekostnad, och dessutom tror jag, att, i fall Stockholms stad förklarade sig ej vilja gå in på bytet, skulle R. St. komma i bryderi, helst den local, Assistance-cont:s hus har, är genom sin aflägsenhet icke passande för Riksg.-cont., dit så mycket folk måste begifva sig, och bytets återgång altså skulle för Riksg.- cont. vara ganska betänkligt. Den enda betänklighet, jag i denna fråga haft och som jag yttrade, då målet förra gången förevar, har varit tvifvelsmålet, huruvida riksarchivets interesse blifvit bevaradt; men efter de upplysningar, StatsUtsk. erhållit af riksarchivarien, har denna betänklighet Den 10 Maj c. ra. 4?3 försvunnit, oell jag tillstyrker derföre bifall till Utsk:s be-i tänkande. Frih. Sprengtporten: Jag har blott velat tillägga en upplysning, som jag förut meddelat, men nu torde få återföra i R. o. Ad:s minne, nemi. att vid i8a3 års riksdag erbjödo R. St.
Meningen måtte således vara att i de norra landskapen, som ligga uti linda, väcka något näringslif, och uppmuntra till dess utveckling, längs vattudragen att börja med. Jag tror således icke att man, utan att vända uppmärksamheten ifrån andan af besluten, kan komma till den slutföljd man här velat draga af Ständernas beslut. Hvad slutligen angår händelsen med Öfverste Hallencreutz, så är det upplyst, att Rikets Ständer hvarken ville uppföra på Stat eller särskildt lerrfna honom någon lönetillökning. Hvad skulle Ständerna göra mera än yttra det? De kunde ej sträcka sitt yttrande till ett bestämdt förbud, utan att antaga det Styrelsens vilja vore att göra dem emot. Månne man icke då haft skäl att beklaga sig öfver Ständerna, istället för att de nu hafva anledning till besvär. Slutligen får jag säga att jag, i afseende på granskningsmagten, icke skulle så ofta hafva besvärat Ridderskapet och Adeln Den 5 Mars f. m. Tued mine framställningar, om jag icke ansåge striden mot hennes utöfning vara ett amne för sorgeliga betraktelser. Uti ingen sak äro Rikets Ständers rättigheter så tydliga; och intet är för den ringaste omdömesförmåga så klart, som frågorna: hvart hafva penningarne tagit vägen? Hvarföre få vi ej obehindradt efterse det? Jag befarar, att hvarje undanflykt att öppet besvara dem, endast leder till misstankar och eftertänkliga följder. Att förekomma sådane, har varit min afsigt, och jag trotsar någon att hafva den mora ren, än jag. Herr Hjerta: Jag anser mig endast skyldig att först upplysa, i afseende å hvad som blifvit anfördt, i anledning af milt yttrande 0111 lagfart, att deruti skulle vara någon ofullständighet, alt sådant väl kan vara möjligt; men jag tror det ej vara oformligt, alt äfven köpebref skrifvas på Charta. Jag inser visserligen svårigheter deraf, men då stora allmänna förmåner derigenom uppkomma, måste den enskilte göra sig litet besvär. Någon våda tror jag ej deraf uppkomma för de enskilte. De kunde ju alltid afhandla skrifteligt ändå, samt låta bevittna aden; hvarefter den kunde omskrifvas på Charta.
Detta tror jag icke, att någon af detta Stånd yrkar. Således hoppas jag, att Hr Landtm, kan meddela oss propos. särskildt för secreterarne och särskildt för notarierna, hvarom jag anhåller. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då någon ledamot begärde att proposm skulle delas, vore, enl. Hr Landtmrs tanke, ingenting som det hindrade, alan ville Hr Landtm, framställa särskild propos. i afseende på secreterarne och särskild i afseende på notarierna, hvarefter komme den öfriga personalen; och hemställde Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskts förslag att secreterarearfvodena vid RiksStrn må vid innevar. riksdag bestämmas till lika bedopp vid alla 4 Stånden. Ropades starka ja, blandade med många nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärde Frih. Boye votering. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg ja-propos:n böra innehålla den propos. han nyss framställt, och nej-propos:n antagande af StatsUtsk:s i afseende på Ståndssecreterarne uti mern. A:o 169 afgifna förslag. Frih. Boye: Milt öra tog kanske felt, och jag får der före vördsamt anhålla att blifva upplyst, huruvida contrapropos. skulle innefatta bifail till Utsk:s första betänkande. lii Frih. o. Landtm, yttrade, att han trott sig höra till coulra-propos. föreslå antagande af StatsUlsk:s i dess a46 Den a5 Juli f. iu. första utlåt. N:o 169 i afseende på secreterarne framställda förslag. Hr Rosenblad: Jag fattade icke rätt den sednare, i anledn. af den begärda voteringen, af Hr Landtm, framställda propos.
Om tiden tillåter bör han besöka alla arméns sjukhusinrättningar. Var åttonde dag får han rapporter från brigadläkare och apotekare och avger själv rapport till arméns högsta befälhavare en gång i månaden. Efter krigets slut översänder han alla handlingar som hör till Kungl Fältläkarecorpsen, att förvaras i fältläkarkontoret. Fältläkare. Den som anses skickligast tjänstgör vid Arméns allmänna sjukhus, de övriga vid brigadsjukhusen biträdd av sjukhusläkare och underläkare. När befälhavaren utsett stället för Arméns allmänna sjukhus utser fältläkaren tjänliga byggnader och organiserar verksamheten. Sjukhusen bör ligga högt och fritt, vid rinnande vatten. De som vårdas för smittsamma sjukdomar hålls i särskilda hus. Sängarna skall stå med gaveln mot väggen och på varje säng en tavla där aktuella mediciner och matordning är antecknade. Vid sjukhusen bör finnas tillgång till kalla och ljumma bad och en hälsobrunn. Där bör också finnas en instrumentmakare, som vårdar och slipar all kirurgiska instrument. Alla döda förs till begravningsplatsen i likkistor. Efter jordfästningen hälls över kalk och vatten för att påskynda förruttnelsen. När sjukhuset skall flytta nyttjas allmogens hästar och åkdon. Om någon är obotlig och till krigstjänst oduglig skriver fältläkaren rapport. Konvalecenterna bör skiljas från de sjuka och få andas frisk luft. Brigadläkare förordnas då armén sammandrages och den skickligaste blir regementsläkare. Han har överinseendet över sjukvården inom brigaden. Brigadsjukhuset lägges nära bakom brigadens läger. Brigadläkaren fördelar underläkare, sjukvaktare och vakterskor och ser till att verksamheten fungerar. Så snart någon sjuk ankommer blir han omhändertagen och beroende på sjukdom läggs han i särskilda rum. De med bölder och elaka sår lägg för sig själva. I varje rum finns en minneslista för dagen, vilken tjänar till rättelse för patienternas skötande och för dagboken han skall föra. Två gånger om dagen besöker han de sjuka. Han får inte överge de obotliga, utan skall på allt sätt lindra deras plågor. Han utför själv operationerna om inte antalet är så stort att han måste nyttja sjukhusläkaren till hjälp. Underläkarna skall vara närvarande för att lära sig. Varje dag skall han upprätta matordningen och tillse att även om flyttning föreligger, patienterna får varm och tjänlig föda.
Han bryr sig sålunda icke om atmosferens förmåga att adla och försköna, han ställer sin figur helt och hållet i förgrunden af sin tafla i den mest nyktra belysning och behandlar den landskapliga bakgrund, mot hvilken den aftecknar sig, löst och i helt ljusa färger. Oaktadt han har målat fina och stämningsfulla landskap, tilltror jag honom icke synnerlig uppfattning af den landskapliga naturen. Den är för honom blott den döda bakgrunden, på hvilken han finner sin figur dubbelt lefvande, dubbelt kroppslig. Han åsidosätter ofta im sin behandling en sådan landskaplig bakgrund alldeles ulan skäl, stundom till och med alldeles otillåtligt, men säkert nog alltid med välberådt mod, derför att han vill att figuren skall for åskådaren vara det centrum, som den var för honom sjelf. Han går öfver hufvud obesticklig sin egen vag, utan medlidande med de traditioner han nedtrampar. Han har ett medvetet mål, och ingenting förmår honom att ¿å en omväg för att nå detta. Han har icke hört på gycklet på ena sidan vägen, förargelsen på den andra, frestelsen som gick i hälame på honom, och förmaningen som gick honom ädelt till mötes. Han har häfdat sig sjelf och sin rätt till att trampa den väg, han sjelf funnit för godt Hans kompass har utgjorts af hans förstånd och icke af inlärda regler. Han har stått och gått på egna ben der, hvarest andra ha satt sig att åka med beqväm befordran af lärarens traditioner. Han har blifvit ensidig på denna sin ensamma gång. Utanför hans konsts områden ligga verldar af skönhet, pa hvilka han aldrig har kastat sin blick, och äfven innanför hans egna områden gifves det skönheter, som han förbigår, i det han våldsamt går löst på sitt mål. Han kan med skoningslös hand taga lifvet eller åtminstone skönheten af något, som i andra målares ögon är värdt dagars arbete för ' att återgifva. I hans blick på naturens färg är någon ting af denna lekmansblick, för hvilken svart är svart och grönt är grönt, och han bryr sig ytterst litet om dessa färgers olikhet i ljus, i skugga och reflex.
Hr Landtm., som sedan förklarat sig anse R. o. Ad. hafva i fråga om tullbestämroelserne för läder och pelsverk fattat sitt beslut, trodde derföre att R. o. Ad. borde till pröfning upptaga Utskis förslag, att under rubriken hudar och 5 H. 22 338 Dea 3 juni f. m. skin må sammanföras artiklarne läder och pelsverk, och finge således nu hemställa, om R. o. Ad. bifölle detta förslag. Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, alt han funnit propos:n besvarad med öfvervägande ja. 18:de punkten, a.ng:de artikeln jern. Hr von Hartmansdorff: Denna artikel är temligen lång, och torde ej behöfva uppläsas i afseende på andra ämnen, äu dem, som någon ledamot önskar göra till föremål för Ståndets öfverläggning. Hr von Troil, Sam. Gust.: I sådant hänseende anhåller jag, att den del af artikeln, som handlar om borttagande af utförselförbuden måtte få uppläsas. (Den återfinnes pag. 36 i betänk.) I anledn. häraf, upplästes nu Utsk:s tillstyrkande, att hittills gällande förbud mot införsel af lackoch ballastjern samt mot utförsel såväl deraf som af de dermed likartade artiklarne ostämplade och oborrade kanoner, stycken, nickhakar och mörsare jemte hällar öfver 1| tums tjocklek, samt lod och lödjor öfver ett SkSds vigt stycket må upphöra, tillika med de derjemte af Utsk. föreslagna tullbestämmelser; hvarefter Hr von Troil anförde: Utsk. har i detta afseende gått längre, än hvad den K. propos:n innehåller, derigenom att Utsk. tillstyrkt borttagande af förbudet emot utförsel af tackjern.