Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Julnåti (julottan) satte fadern för sin häst och begaf sig till kyrkan. Dottern blef hemma. Han hade nyss lemnat gården, men kullan ännu ej hunnit börja qväda sin julpsalm, när hela skaran af trollen inkommo och begynte kläda henne i den kostligaste skrud, hvilket hon ej förmådde hindra. Detta gick ganska fort, emedan trollen voro många och “skickliga att utstyra“. Men fadern var icke långt kommen från sin bostad, förrän rattjen (hunden) kom ilande efter honom, sprang honom förbi och vände sig emot hästen, den han, under ängsligt skällande, sökte hindra i sitt språng. Sedan mannen flera gånger förgäfves sökt tysta och mota bort hunden, började han ana att det icke stod rätt till hemma, hvarför han vände om till sin bostad efter hunden, som sprang framför hästen. Då han kom så nära, att han kunde se sitt hem, förmärkte han ett ovanligt ljussken från fönsterna, samt mycket folk inne i stugan. Utan att gifva sig tid att frånspänna hästen, skyndade han in i rummet, der han till sin stora förundran fick se dottern, med guldkrona på hufvudet och klädd i den vackraste skrud, sitta i brudstol. En stor skara af brudfolk satt jemte henne. Fadern blef nu ganska häpen, ty han förstod att trollen här drefvo sitt spel, men eftertänkte likväl huru han skulle kunna rädda sitt barn. Han sansade sig snart, fattade en yxa, som stod i ett hörn af stugan, och slungade den med sådan kraft öfver brudens hufvud, att den fastnade i väggen. Stålet hade den verkan, att hela trollskaran hufvudstupa begaf sig ut. Men bruden, hans dotter, blef qvar, och den skinande guldkronan satt ännu på hennes hufvud. Nu tog fadern sin brudklädda dotter, till hvilken han ännu ej vågade säga ett ord, vid handen, satte henne i slädan, ställde sig sjelf bakpå, och for så, i fullt språng, af till kyrkan. Hunden skyndade förut. De sågo under vägen huru trollen satte efter och foro, med gny och dån, omkring dem till dess de hunno kyrkogårdsporten.
Hobergsgubben flyttas fram midt på scenen, där han sitter ensam på ruinerna, som begrafva Älskarinnan.) 86 Nionde scenen. HOBERGSGUBBEN. LÄKAREN in. LÄKAREN. Nå, jätte, hvad har du dig tagit till, och hur befinner du dig i din ställning? HOBERGSGUBBEN. Å, det är ruskigt sitta på ruiner, och stirra ensam på sitt öde! LÄKAREN. Du säger det; och känner kusligt sen allt du rifvit ner och störtat samman! Du har en vildmark gjort af gröna dalen och spridt förödelse ibland de små, som gladdes åt det enkla, lilla... HOBERGSGUBBEN. Ja, prata du, jag undrar dock om dvärgen ej skulle uppfört sig som jag. Ja, vore själf du här på höjden... LÄKAREN. Det är jag redan, ja långt öfver, fastän du glömt att med min makt du sitter där du sitter! 87 HOBERGSGUBBEN. Det må vi skåda! Berg fall neder! (Det bullrar i berget utan att ramla.) LÄKAREN. Ja, bullra du, det rör mig ej; effekten ren är uttömd, jätte! Men vill du tala vackert, ska vi språka, som förr och vara såta vänner! HOBERGSGUBBEN. Ja, hellre än att sitta här till domedag, jag ger mig, doktor, och begär pardon! LÄKAREN (kastar en kula mot Hobergsgubben, som förlorar formen under det att det blixtrar; och Smeden kommer fram). Nåväl, din stackare, är nu du nöjd, när du fått sitta uppå höjderna och se hur smått det är där nere! Har än ur lifvets härfva väl du funnit tråden? Och är du nöjd med hvad du lärt? Nej, du är missnöjd, funnit allting dåligt, och därför skall jag föra dig till landet, där allt fullkomligt är, säg vill du? SMEDEN. Från denna värld af brister och skavanker mig gärna för, o herre, men på villkor att ej jag mera vandrar ensam! 88 LÄKAREN. Du har ju mig, apostelen och riddarn... SMEDEN. Jaja! Men mannen är ändock allena, när icke kvinna finns!
Afgj ordes i öfrigt den 6 September 1842 i sammanhang med det af vederbörande Embetsverk upprättade förslag till ny Tågordning. ll^o af den 20 Mars 1841, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren 1835, 1837 och 1839 afgifna berättelse om samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1832—• 1837 (269.) 1841 den 20 Augusti anmäld genom FinansDepartementet och LandtförsvarsDepartementet meddelad i nedan o inför malde punkter. 1841 den 6 Oktober genom LandlförsvarsDepartementet föredragen; och hvad vidkom Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. 23 2:o Rikets Sländers anhållan, alt gratifikationer till officerare och flyttningshjelp till tjenstemän vid Militärstaterna icke måtte anvisas på 3:dje Hufvudlitelns anslag till oförutsedda behof, ville Kongl. Maj:t, vid tillfällen af dylika anvisningars meddelande framdeles, taga denna anhållan i nådigt öfvervägande. 3:o Vederbörandes utlåtanden infordrades, i anledning af hvad Rikets Ständer anfört rörande ersättning till KrigsKollegii Forlifikationsafdelning förmedel, ulbetalde till reparationsarbeten vid Haga lustslott; hvarefter denna fråga ånyo föredrogs den 7 November 1841; och som ulredt blifvit, att Haga Slottskassa saknade tillgång att den ifrågavarande ersättningen utgifva, tillät Kongl. Maj:t, att Fortifikationskassans anspråk på ersättning fick för denna gång förfalla. 4:o Rikets Ständers anhållan, att pensioner lill aflidne tjenstemäns enkor och harn icke vidare måtte på Militieboslällskassan anvisas, skulle, så som icke fordrande någon åtgärd för det närvarande, få framdeles, då likartad fråga kunde uppstå, förekomma till det nådiga afseende, Rikets Ständers yttrade åsigt påkallade. 9:o Kongl.
Ständer nu bestämd och i underdänig» het föreslagen, i den bedröfliga händelse, att HenneS Majit skulle, efter den Högste Gudens beslut, Desi höga Gemäl öfwerlefwa. Sä wäl genom ofwan högstbcrörde särskilda NädigU försäkran, af den 24 April 1774 af HLgsalig Konung 6v. lil, som enligt 8 Artikeln uti det emellan Hennes Majit och Hennes höga Gemäl samma är uprättade Eif* termäls-Contraet, af hwilka Documenter afstrifter härhos bifogas, har Hennes Maj-t blifwit lofwadt och tillsagdt, att om Hennes Majck säsom Swenst Drottning blefwe försatt i Enkestånd, skulle Hennes Majit, jemte Enkesätet, njuta i ärligt underhäll Sextio Tusende Riksdaler Banco Specie i ett för allt. Stats-Utstottet anser wid denna säledes redan bestämde Summa icke wara nägot att erindra, dä den i det närmaste Lfwerensstämmer och icke öfwerstiger den underhälls-Summa» som för Rikets EnkcDrottningar förut warit bestädd. Och 234 Den 6 April. Och som denna Summa är lika med hwad för HanS Kongl. Höghet Kron-Prinsen till Dess och Desi tillkommande Gemäls Hofhällning, jamte Resc-penningar för Hans Kongl. Höghet, af Riksens Högloft. Ständer i underdånighet blifwit föreftagit: Och wid Hans Kongl. Höghets upstigande pä Swensta Thronell således blifweratttillgä; sä hemställer Stats-Utstottet. att den dä mä öfwerflyttad pä Hennes Mastt Drottningen, hwarigenom Staten icke behöfwer att derutöswer graveras med nägot annat eller särMdt anflag härtill. Jemte det Riksens Högloft. Stander lara tackas, att härom läka deras underdäniga strifwelse till Hans Kongl. Mastt afgä, torde Riksens Högloft.
Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 26 Julik. Prest-Ständet den 26 ssss Borgare-Ständet d. 26 « « « Bonde-Ständet d. 26 , s Riksens HZgloflige Ständers Gcars,Uc. skorrs Betänkande, rörande Secrecera, ren Jonas Löngrens ansökning, i af, seende pä dest Wexel, Skuld till Riksgälds. Lontoirec. 3)?cv anledning af det uppdrag Riksens Högloflige Stander wid Riksdagen i Slockholm arén 1809 S024 Den 26 Julli.' och 18 ro behagat lemna deras Stats-Utstött, att emottaga, pröfwa och afgöra enskilde personers Bcswär och Ansökningar uti Mai, hwilka röra NikSgälds - Contoiret «samt General - Assistance-Contoiret, har Secreterare» Jonas Löngren uti en till Stats-Utstottec ingifwen skrift anfört, hurusom han, förmedelst Grosthandlaren i Köpenhamn Christian Larssens fallistement, rakat i en Wexel-Skuld till Niksgälds-Contoirct, hwarpä annu aterstar en summa af R:d. 5,679 is st. i7^r:st. Hamb. Banco, med bera löpande
Men hon svarade med den nerv, som utmärkte denna raska och modiga qvinna, som tillika städse bibehöll en frisk glädtighet, hvilken just utgjorde solskenet i hemmet: »Var lugn du, min gubbe, August skall hvarken bli handtverkare eller bonde – det säger jag, och den som lefver får väl se.» Vid alla moderns födelsedagar, ifrån han var en liten pys, brukade August öfverraska sin mor med verser på hennes högtidsdag, alla utgående på det vackra temat, att han sedan, då han blef någonting, skulle göra henne så lycklig, ja så, att hon ej kunde begripa det. Vid en dylik högtid hade en god »luna» kommit öfver hofslagaren, och han lät då ynglingen, som var nu litet äldre, stoffera ut honom till en gammal aktningsbjudande ek, och alla syskonen i något eget slags skogskostymer fungera som grenar kring eken. Men tiden gick, skolgossen blef gymnasist, och gymnasisten en framstående student, hvarvid han emellanåt erhöll någon hjelp af en beskyddare, som troligen önskade honom allt godt, men som icke hade någon sympati, hvarken för onödiga studier eller öppna plånböcker, och fann idéen om handtverkslifvet helt och hållet ypperlig och aktningsvärd. Det var dock nu alldeles för sent att utföra den. August hade längesedan växt in i sin egen vilja och skaffade sig på minst kostsamma vis (han hade en fattig, gammal spränglärd magister till vän) både lärdom och talanger. Naturen, så rik hos honom, visade honom vägen till alla resurser. Och de små bekymren tjenade endast till att ge en vacker skuggning åt de många solskenspartier som framdeles kommo att belysa hans väg. Då han en dag (för att på förhand kasta blott den flyktigaste blick in i framtiden), hade erhållit sitt betydande arf, skref han från Paris till modern – som ofta brukat göra vers, och icke sällan besjungit fröjden vid sill och potatis, blott August var lycklig. »Du skall ej mera», skref han då, »behöfva qvittra om sillen och potatisen. Måtte blott ditt hjerta icke upphöra att klappa innan jag hunnit att göra dig så godt som du förtjenar, du ömma, goda modershjerta.»
Riksdagsordningen, att i Ståndets Cancellie alltid skall finnas att tillgå en förteckning öfver alla på hordet liggande mål, med dertill hörande acter och handlingar, iagttages särskildt. §. 36. Väcker någon munteligen en fråga, som på bordet lägges, eller remitteras, eller med de öfrige Riks-Stånden communiceras för den innan nästa; Plenum skriftligen till 34 Den 17 November f. mi Protocollet aflemnas. Gör någon munleligen sådane anmärkningar vid ett Utskotts yttrande, att de till samma yttrandes återförvisande föranleda, böra de, efter ledning af Riddarhus-Secreterarens förde Memorial Protocoll. inom åtta dagar vara skrifteligen uppsatte, och inlämnade till Riddarhus-Cancelliet. Underlåtes det, skola de, sådane de till Protocollet blifvit uppfattade, till Utskottet afsändas. §. 38. Uti alla sådane mål, hvilka personligen röra en eller annan af Ridderskapels och Adelns Ledamöter, böra den sammes närmaste anhöriga, till och med Syskonbarn, ingen rösträttighet äga, utan skola de, sedan så väl den, som saken angar, som de sjelfva, ägt tillfälle till Protocollet andraga hvad de nödigt aktadt, jemte honom, när beslut skall fattas, från Riddarhuset afträda. Skulle någon eller någre , Sorn på ofvanberörde sätt befinnas slägt vara, uti sådan fråga hafva voterat, vare han eller de Riksdags-manna rätt för den Riksdagen lörlustige, och i fall uti nästa Plenum styrkes, att voteringen kunnat bero af hans eller deras röster, gånge samma votering åter. §.39. Enligt 53. och 54- § §. Riksdags-Orduingea skall, första gången ett inål till af - Den 17 November f. rn 1 15 görande förekommer, iagltägas, alt proposition först göres till bifall å Utskotts Betänkande, sedan till återrernijs, och slutligen till afslag , om de föregående propositiolierne blifvit med nej besvarade.
Summan af de sednare utgifterne icke bordt med de förre, eller på det af Friherre Anckarswärd anmärkte ställe, sammanföras, likasom alt, derest Rikets Ständer ej antogo sistnämnde alternativ för medlens anvisning, det blir en nödvändig följd, att de årliga anslagen i förhållande dertill ökas. Friherre Anckarswärd har velat såsom orsak till de nu erkändt nödige löneförbättringarne antaga den är iSi3 gjorde organisation med Armeen, i följd hvaraf Öfverstelndelningarne lemnades Generalitetet. Vid granskning af alla de SpecialTabeller, som i detta ämne äro öfverlemnade till StatsUtskottet, och hvaraf tillfälle är att jemnföra inkomsterne för hvarje grad för det närvarande och den tid, då Indelningsverket stiftades, skall hvar och en finna huru orättvist det vore, att tillskrifva det ökade beliofvet en sådan orsak ensamt, eller ens hufvudsakligen. Att så icke förhåller sig, bevises bäst deraf, attbehofvefc 236 Den 21 Januari!. icke är minst vid de få Regementen, der Öfverstelndelningarne varit bibehållne till sin primitiva bestämmelse. Frågan om Regementernes fördelning på 3;ne Ratailloner har förut varit föremål för sakkunniges afhandling, och behöfver ej vidare omförmälas. Herr Friherren har bestridt det begärda Creditivet af 100,000 R:dr till en Cassa, genom hvars stiftelse man ville åstadkomma en reglering af de inom Arméen existerande accorder. Att en sådan reglering vore för Ammen af oändlig vigt och af en högst välgörande inflytelse så i allmänna som enskildta hänseenden, lärer ingen bestrida.
Detta Grundlagens förordnande befästes än vidare af a:ne andra dess §. §., nemligen 34. §. Riksdags-Ordningen, der det står: Vill Konungen nugot ceconomiskt mål gemensamt med Riksens Ständer afgöra, järf ares dermedj på sätt som for Lagfrågor är stadgadt. Och 89. §. Regerings-Formen lyder : Vill Konungen ät Riksens Ständer öfverlemna, att gemensamt med honom något afgöra som Rikets Allmänna Styrelse rörer, då förfar es dermed på det sätt, som angående Lagfrågor är stadgadt. Nu hemställer jag, om Utskotten behandlat måiet såsom Lagfråga , då de icke bestämdt yttrat bifall eller afslag, utan i stället företagit ärendet, såsom oeconomiskt , och i önskningsväg gjort underdåniga framställningar? Mig synes det vara alltför klart , att Betänkandet är i en form, vidrig Grundlagen* anda och bokstaf. Här har blifvit anmärkt, att något klander af sjelfva Lagen icke förekommit j men Herr von Hartmansdorff har likväl nyss anfört, att då icke något visst maximum är uisatt för den summa , till hvilken en egendom må bortspelas , så kan egaren sjelf möjeligen , jemte försäljningssumman , äfven vinna äter sjelfva egen, domen. Man klagar äfven öfver, att sådane Den i5 December f. m. finance-åfglrder vid denna Riksdag icke blifva vidtagne, hvarigenom man kan undgå dylika paliativ-curer. Det ar likväl vid samma Riksdag , som man upptagit Stats-Lån på kommande slägters Credit, som man velat fråntaga faderoch moderlöse förmons-rätten till utbekommande af deras arf och , som man icke nöjd härmed , nu äfven vill åt egoismens njutningsbegär offra sjelfva jorden i det den underkastas Lagar, hvarigenom sättet göres lätt, att henne förvandla, och såsom lösegendom förskingra. Hittills har jorden endast varit den idoges lön , icke ett pris för hazardspelaren.
H. Ex. Hr Gr. o. Ordför. hemställde, om It. o. Ad. behagade bifalla, hvad Ridd.Utsk. i afseende på maximisumman för lån emot namnsäkerhet föreslagit. Ropades starka nej, blandade med ja. Gr. Cronhjelm anhöll örn proposition å det af honora framställda förslag. I anledn. häraf hemställde H. Ex., om R. o. Ad. behagade bifalla, att maximisumman för utlåning på namn frän Riddarhusets fonder under intet vilkor må utsträckas utöfver 5o,ooo r:dr b:co, och att Ridd.Direct. må, efter sig företeende omständigheter, nedbringa den nu på namn utlånade summan till ofvannämnde belopp. Ropades starka ja, blandade med nej. II. Ex. Hr Gr. o. Ordför. förklarade, det han tyckt sig finna, att ja öfverröstat nej, och att R. o. Ad. således bifallit den af H. Ex. sednast framställda propos. Hr Gunther, Carl, begärde votering, under yttrande, det han ansåg, att R. o. Ad. bifallit den förra, men icke den sednare propositionen. Frih. Den 2 Maj c. ui. Frih. Ehrenborgh: Jag anhåller, att Hr Gr.o. Ordför. ville gifva tillkänna, huru svaret på första propos. blifvit af Hr Gr. o. Ordför. uppfattadt. H. Ex. Hr Gr. o. Ordför. yttrade, det H. Ex. förklarat sig hafva funnit den sednast framställda propositionen vara med ett öfvervägande ja besvarad. Gr. Cronhjelm: Jag ber Hr Gr. o.
Landtränteri anordna lösen efter medelpriset inom Mars månads utgång det följande året, äfvensom ersättning för forsellöneri, hvadan ett öfvertagande både af ali indeldt spamnål och af penningar jemte lösen för öfriga räntepersedlar icke innebure annat, än ett utsträckande af nämnde förbindelse såsom en följd af förut gifna föreskrifterDå den vördsamma framställning, jag nu med stöd af här ofvan anförda, af bemälde embetsverk uttalade, mening tager mig friheten göra, icke har den vidsträcktare omfattning, som synes kunna väcka några synnerliga betänkligheter för bifall, vågar jag härmedelst föreslå: att skolans och kyrkans tjenstemän må vara berättigade att på veder börande Landtränteri i Mars månad årligen uppbära lösen för all dem å lön anslagen kronotionde, för hvilken de icke hafva uppsägningsrätt. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 19 November 1862. L. G. H. Palmlund. Xto 39. Af Biskop J. A. millén: Om anslag till läroverhsbyggnad i Carlstad, Vid sednaste riksdag framlade jag för Rikets Ständer behofvet af statsanslag, dels till iståndsättande af det gamla läroverkshuset i Carlstad, dels ock till upp - 56 Motioner i Preste-Ståndet 1862. l\:o 32. förande af ny läroverksbyggnad derstädes, enär det förra var allt för inskränkt och otillräckligt. Genom det anslag af 10,000 R:dr, som då beviljades, har visserligen ifrågavarande hus blifvit försatt i sådant skick, att det kan användas, men behofvet af en ny och rymligare byggnad, redan för frenne år sedan stort, har under tiden från förra riksdagen blifvit ännu kännbarare. I den motion, som då väcktes och som beträffande nybyggnaden icke kunde i anseende till handlingarnes bristfällighet vinna framgång, redogjorde jag för beskaffenheten af de byggnader, som för läroverkets och Domkapitlets behof finnas att tillgå, nemligen tvänne af sten och en af trä, hvilken sistnämnda utgöres af ett enda rum.
Arik. till Exp. Utsk. den 22 Oct, kl. 12 tnidd. Vördsamt Memorial. Lag-Utskoltet liar, dels, genom Betänkandet N:o 99, bland annat tillstyrkt uppliäfvande af nuvarande olikhet i arfsrätten och giftorätten för begge könen, dels för tillvägak>ringande af en mera utvidgad testaments-frihet efter stadsrätt, än som i nu gällande lag är medgifven, uti Betänkandet N:o 112 gjort hemställan om uppliäfvande af Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762 och ändring af 4 och 5 §§. i 17 Cap. Ärfda-Balken samt 8 Cap. 3 §. 1 mom. Jorda-Balken, dervid två alternativa förslag blifvit framställda, det första under förutsättning, att jemnlikhet i giftorätten och arfsrätten bifölls, och det andra för den händelse, att förändring af giftorättsoch arfs-lagarne ej antogs. Enligt ankomne prolocolls-utdrag, äro dessa frågor af de respective Riks-Stånden sålunda behandlade, att Betänkandet Nio 99, ogilladt af Högloflige Ridderskapet och Adeln, deremot vunnit de öfriga Riks-Ståndens bifall, så vidt det rörer lika giftooch arfsrätt, samt att Betänkandet N:o 112 jemväl blifvit afslaget af Ridderskapet och Adeln, men antaget i sin helhet af Yällofl. Borgare-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet samt, i afseende på första alternativet, af Högv. Preste-Slåndet, hvilket deremot icke meddelat något yttrande öfver andra alternativet; och som, innan detta skett, frågan angående testaments-frihetens utvidgning icke lärer kunna slutligen handläggas; finner Utskottet sig böra om Preste-Slåndets utlåtande angående sistnämnde alternativ vördsamt anhålla. Stockholm den 22 October 1840. STOCKHOLM, ecksteinska roiitryckeriet 1840. Lag-Utskottets Utlåtandej N:o 148.
Hvad sjelfva frågan vidkommer, önskar jag visserligen ali möjlig näringsfrihet; men det kan dock icke nekas, att man äger ganska eftertänkliga skäl för det påstående, att denna frihet nära ingriper i de borgerliga rättigheterna, hvilka, så länge Representationen grundar sig på borgerliga skyldigheter, nödvändigt mäste considereras, 17 H. 58 4äS Den 22 December e. a. SA iiinge tiel åligger städerna att underhålla sin egen magistrat, sin polis etc., är det obilligt, att medborgare, under utöfning af enahanda rättigheter, likväl skola kunna undandraga sig dermed förenade onera. Äfven detta förhållande har af afdelningen blifvit anmärkt på det sätt, att äfven å landet borde utöfningen af handtverk medföra skyldighet att vidkännas borgerlig tunga. För mig synes det vara bäst, om under närvar, förhållanden stadgades, att alla inom en viss areal omkring staden borde, emot frihet att drifva borgerlig rörelse, deltaga i de borgerliga onera; ty någon bestämd distinction emellan landtoch stadsmannanäringar torde vara svårt att finna. Sannt är det visserligen, att näringarnas stöd icke bör sökas i band på deras fria utöfning, och jemväl tror jag, att Borgerskapets privilegier icke äro af den beskaffenhet, att de böra närmare befästas; men innan reform i detta afseende med våx’a grundlagar vidtages, har Borgerskapet stor anledn. och billighet för sig, då det söker bevara sina rättigheter uti ifrå— gavar. hänseende. Man har redan gått långt nog, om man förklarar förordn. af d. 28 sist!. Aug. så, att landtmannen kan sälja sina tillverkningar i öppen bod, utan att deltaga i den borgerliga tungan. Således, ehuru jag önskar förändring i förslaget, men tillika fruktar, att en återremiss af betänk, dertill icke föranleder, förenar jag mig dock med dem, som af denna återremiss vilja hoppas på något bättre. Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
" Elle est de Berlin ", lat det som ett sorl, i en mindre villvillig tonart, d&amp; hon första gángen höjde sin klangfulla stPmma. Lika liten och nastm lika stlker var Hrs Magnussors. I sin nationaldrage vackte hon ett visst uppseende, men det undras mig just, om fransmännen siste hoari f r h hon kom. Hon talade om en högre flickskola, som hon inrhttot pil Island. D&amp; hon kom frán denna sagornas ö och var förtrogen med de skandinaviska spráken, var hon för mig som en landsmaninna bland alla dessa framlingar. De andra skandinaverna behôfver jag ju ej presentera. Vi iiro nu liksom i ' pays de connaissance ". Det synes mig dock, att jag varit orattvis mot det manliga kö- net, och det ar desto oklokare, som kvinliga lasare nog mest intressera sig för herrarne. Men dumheten ar gjord, och utrymmet &amp; r slut. Jag vill endast namna, att den berömde Jules mo^ var en liten krokig guhbe med franska drag, smil hlnder i stora mranchetter, en svag bruten stamma, som dock hade varit vacker. Han kunde konsten att tala utan att hille tal, med fA ord saga mycket, som god&amp; i grund och botten var intet. Ned ett ord han var en mastare i det (Forts.) spirituella f r ~ n s k a kiiseriet. Opportunitets-Betraktelser. Våga vara dig sjalf! " Zwei Seelen wohnen ach! in meiiier Brust, Die eine will sich von den aiidern trennen.n Goetlte. " Jag ser en annan lag i mina lemmar, som strider mot den lag, som ar i min ande. " Puzclzcs. Goethe, " den. store hedningen ", och Paulus, den store apostelen, s&amp; olika i öfrigt, intyga dock gemensamt människonaturens dualism och striden mellan dess båda motsatta sidor. Historien om nationernas och de enskildes öden har oc.ks&amp; till grundtema denna kamp mellan ett högre och ett lägre.