Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ytterligare Utlåtande, bif. af Bondeståndet, s. 429, af Alein, s. 439- af Borgareståndet, s. 455; Frej steståndet, s. 473. — orri inrättande af Förliknings.; Lag Utskottets betänkande bif. af Presteståndet, s. 372. af Borga» ståndet, s. 372. af Bondeståndet, s. 381. — om förlikningsåtgardernes skiljande, från; Lagoch EkonomiUtsköttefS betänkande bif. af Presteståndet, s. 923* af Adeln, s* 964. af Bondeståndet, s; 97?. Domstolens, sorn Omröstningen öfver Dogsta, Ledamöter blifvit Verkstäld och de vid sitt vigtiga kall bibehållne, borde ExpeditionsUtskottet uppsätta en underd. Skrifvelse till .Kongl. Majit derom Adelns beslut, s. 397. Presteståndet», s. 451. Borgareståndets, s. 458. Bondeståndets, s. 46o. Domstol, i fråga om behörig, för upptagande af åtal emot Hof-Rätten m. m.*
Presle-Ståndet den 22 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett, Markaryds församling, för Kyrkobyggnad, beviljadt lån. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 76.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anmäldt, huruledes, sedan kyrkan i Markaryds församling af Kronobergs län genom åskeld, i Maj månad 1851, till grunden nedbrunnit, denna församling, hvars folkmängd öfverstege 3,000 personer, i anseende till åtskilliga uppgifna omständigheter och med en ringa kyrko-kassa af omkring 1,700 R:dr, saknade förmåga att bekosta den nya kyrkobyggnad, som derstädes måste företagas och, enligt uppgjordt förslag, komme att medföra en konfaut utgift af 15,343 R:dr 30 sk. 8 rst., till bestridande hvaraf i öfrigt vore att påräkna de genom nådigst beviljad insamling 62 Expeditions-Utskoltels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 44. medelst kollekt och stambok inflytande bidrag med ett förviintadt belopp af 1,600 å 1,800 R:dr; hvadan den anhållan tillika är vorden framställd, att ett låne-understöd af allmänna medel måtte, i och för berörda byggnadsföretag, Markaryds församling förunnas.
Brandväsendet och yttre lyshållningen å Stockholms slott » ' 181—182. Brister i stats-anslagen » 13—-14. — i stats-verkets inkomster, bilagorna litt. Bränvinsbrännings-redskaps inlösning... n 170—172. Byggnader och reparationer, anslagen till » 62—65. Byggnadsmedel, Stockholms slotts 7 180—181. Carlbergs Krigs-akademi » 103—104, 242. Carl Gustafs stads gevärsfaktori » 79. Carlshamns Navigationsskola » 123—124. Carlskrona station af Flottan » 116—122. Carlstads stifts Konsistorii räkenskaper sid. 223. Carolinska Medico-kirurgiska institutet n 48—50. dess lokal » 242. Cellfängelse-byggnader » 156—158. Civilstatens pensions-inrättning n 27, 125. Bilagan litt L. vid » 125. Dalby kungsgård och stuteri « 165—166. Danviks hospital » 208—211. Dejefors-och Forshaga sluss-anläggning » 131, 137. Depositions-r åkning ar, Ofverståthållare embetets Kanslis » 169. Depot, Flottans, i Götheborg n 116—122. Drottningholms och Svartsjö slotts räkenskaper n 25—26, 183—184. Drottninghuset » 211—213. Döfstummas och blindas institut » 241—242. Ecklesiastik-fond, Lappmarks » 18, 19, 21. Edlund, E., Professor, inlösen af en hans uppfinning, » 115. Ekeplantering arne » 38—39. Elektriska telegr af-inrättning en » 112—116. Elementarskolan i Fahlun n 223. —• i Nyköping * 223. — i Stockholm » 227—228. Elev-skola, Svenska Trädgårds-föreningens n 229.
— 18 — äga rinn, och sådant vid äfventyr för den eller dem af testamentstagarna, som slikt klander sökte anställa, att derigenom hafva förverkat all sin talan och rätt till de gjorda testaments anslagen; att enligt Fattighusdirektionens samt dess Kamererares och Exsekutorns sammanstämmande och ej vederlagda uppgifter, Exsekutorns skriftligen upprättade utredning af Testatorns bo, ehuru daterad den 1 Okt. 1839, ej förr än den 17 Mars 1843, och således efter det Exsekutorn gjort konkurs, blifvit Direktionen delgifven; samt att äfven oin det antoges, att Direktionen dessförinnan kunnat utan äfventyr i laga ordning tilltala Exsekutorn för försummad redovisning, Direktionen likväl, i detta tvetydiga fall, destomindre hnge anses hafva genom sin underlåtenhet af ett slikt åtal handlat så uppenbarligen felaktigt, att Direktionens medlemmar gjort sig förfallna till ansvar för betalningen af hvad hos Exsekutorn kunde komma att brista, som, efter hvad bandlingarne upplyste, Exsekutorn, innan konkursen skedde, varit allmänt ansedd för vederhäftig, och Direktionen, hvilken erhållit vitsord om berömvärdt nit och omtanka för fattigvårdens bästa i öfriga fall, ej funnes hafva uti nu i fråga varande hänseende ägt någon från församlingens sida lemnad särskild föreskrift eller annat rättesnöre, än sin egen uppfattning af testamentet, och ej heller varit af församlingen frikallad från anmärkning för den händelse, att i testamentet stadgad påföljd af testamentsrättens förlust kunde i rättegången med Exsekutorn bliiva emot Direktionen tillämpad. På dessa grunder var det, som Kongl. Majit i nåder pröfvade rättvist, med upphäfvande af Hofrättens och Rådstufvurättens domar, så vidt de rörde de sökandes (Fattigvårdsstyrelsens) rätt, Kämnersrättens härutinnan meddelade dom att gilla. Dessa skäl torde hvart för sig förtjena att något närmare betraktas. Ämnet lärer ingalunda vara likgiltigt.
Uti de bolag, i hvilka jag antingen deltagit, eller om hvilka jag hört talas, finnes det allmänna stadgande föreskrifvet, att sockencomite'crne skola uppbära bidragen och insända desamma till vederbör, centraldirection, för att dermed betala de lån, med hvilka styrelsen godtgjorl hvarje brandskada; men som detta befunnits svårt, och svårare ju större utsträckning dessa bolag erhållit, och sådana finnas hvilkas teckningshelopp uppgår ända till 20 millioner, sä hafva styrelserne inom de särskilde länen måst vara betänkta på att skaffa ett annat uppbördssätt, lättare och säkrare än det först föreslagna, och hafva dervid anmodat kronofogdarna att förrätta denna upphörd, emot åtnjutande af eli visst arfvode. Hvad här nu afses är ingenting annat, än att det ej mätte kun - 184 Den 9 November e. m. na få bero på en enskild kronofogdes skön, att, för blotta sitt tycke, neka ett biträde, hvilket skulle medföra verklig skada för en hela landet så båtande inrättning som brandstodsbolag. Det anmärkes äfven emot della betänk., alt uppbörden blott skulle ske en gång om året, men att den brandskadadc har behof att genast utbekomma sin ersättning. Detta sednare är ganska riktigt, och det är just hvad bolagen äfven vilja åstadkomma, men derföre att den brandskadadc har behof af den honom tillkommande ersättningen, erfordras ingalunda någon uppbörd af bolagets öfrige medlemmar genast, emedan styrelsen är bemyndigad, antingen att skalla creditiv, i händelse privatbank i länet finnes, eller också alt utgifva obligationer på bolagets gemensamma credit, förfallna till betalning, efter den lid då årsuppbörden sker. Sålunda, och i stället alt bli lidande, utfår den af brandskada hemsökte genast sin ersättning, så snart förhållandet vid eldsvådan blifvit undersökt och hans anspråk pröf vade och godkände.
Dä likwäl wid Contractcrncs upprättande nägon oordning möjligen kan hafwa förelupit, tror jag att Niddcrskapct och Adeln rörande detta ämne ej kunde taga nägot wisare beslut, än att i underdänighet öfwcrlcmna ät Konungen, att dcröfwer förordna en laglig undersökning, samt att om derwid Contracterne befunnes wara olagliga Konungen dä berättigades, att dem ogilla, och Wargeringen upplösa. Skulle äter desse Contractex wara laglige, kan den 80. §. här icke anföras. Hela frägan hwilar pä att upplysa Contracternes laglighetDess, förinnan kunna af Ständer intet beslut fattas. Det är endast Konungen, som är i ständ, att förordna denna undersökning. Herr llotblieb, (lsil krelliie, förenade sig till alla delar med Grefwe Hongelm, sä mycket heldre som han hade sig bekant, att de öfrige Riks-Ständen redan beslutit, att hos Kongl. Maj:t anhälla om en sädan undersökning, sorn Herr Grefwen nu föreslagit. Grefwe lAä/ner, Ellvik 6öism. Det är i anledning af Stats-UtskottcLs förslag till Stats-reglering som denna fräsa ro3 Den 3 April. fräga nu kommit under ventilation. Det war Statsutskottets pligt, att efterse Stats-behofwen, efterse hwad som borde utbetalas och hwilka tillgängar dertill kunde finnas. Att pröfwa ursprunget till hwarje Inrättning och huruwida den i följe deraf borde bibehålla-, läge alldeles utom Utskottets krets. Utskottet fann att Wargering ns Lfficcrs-Corps hade lön pä Stat. Det war säledes icke berättigadt, att deraf förestå näaon indragning. Det kunde endast underställa huruwida denna Löne - Ltat skulle stadfästas eller ej När det fann, att densamma genom Kongl. Författningar och i dem äberopade Corn varter war grundad, kunde Utskottet icke annat än pä Stat uppföra den.
Vid tvänne särskilda tillfällen liar Kongl, Majit, genom Dess Kammar-Expedition, först uti Nådigt Bref till Allmänna Magazins-Directionen af deli 27 Maji 1819 befallt att 5o Skeppund Koppar borde från Allmänna Magazins-InrättningenS Förråd, emot’ Riks-Marskalks-Ämbetets disposition, utlemnas till taktäckning å Kongl. Slottet i HufvuStaden, och sedermera genom Nådigt Bref af den 1 1 Januarii innevarande år, äfven meddelat Nådig befallning att 4° Skeppund Koppar till reparation å taket af Hennes Kongl. Höghet Prinsessans Palais skulle Öfver -, Intendenten på dess reqvisition tillhandahållas. Af Revisorers Berättelse. 83g förenämnde partier äro sammanlagde 62 Skeppund 8 Lispund till underdånig åtlydnad af Kongl. Mapts Nådiga befallningar från Allmänna Magazins-Inrättningens Koppar-förråd utlevererade; Och ehuruväl Kongl. Majit uti Dess siståberopade Nådiga Bref af den 11 sistlidne Januarii förklarat, ”att Kopparen ”skulle utlemnas emot framdeles ersättning, ”i fall Kongl. Maj:t, vid pröfning-deraf, fin”ner Allmänna Magazins-Inrättningen dertill ”vara berättigad”, göra Revisorerne sig dock förvissade, att denne ersättning ej uteblifver, så fort beloppet af Kongl. Dircctionen bos Kongl. Maj:t i underdånighet uppgifves, heldst reparationer å Kongl. Slottet eller andre Kgl. Byggnader är en angelägenhet , sorn med Alimanna Magazins-Inrättningen icke eger någon gemenskap, då Riksens Ständer tili bestridande af dylike behof gjort särskilde anslag. Sedan Kongl'.
Såsom bevis härför anfördes, att i Östergöthland finnes en ganska stor socken, i hvars ena ända, afskiljd från det öfriga af socknen genom höga herg, befanns en köping med vidsträckt handel. Om det nu faller denna socken in att besluta, att derinom icke skall finnas något utskänknings-ställe, blir ju förhållandet, att denna köping, sorn ligger alldeles afskiljd från den öfriga delen af socknen och dermed har intet annat alt skaffa, än alt den tillhör socknen, icke fick ega något utskäukningsställe, och då skulle lönnkrogar der lätt upstå. Som sagdt är, R. o. Ad. lättade sitt beslut efter en ganska långvarig diskussion, och då Utsk. icke anfört något skäl för dess nu afgifna tillstyrkande, anhåller jag, att R. o. Ad., med afslag derå, måtte vidblifva sitt förra beslut. Hr Hjärne, Harald: Jag yrkar bifall lill Ulsk:s förslag. Jag tror, alt Frih. Raab uplyst, att vid alla tillfällen inom Utsk., då frågan behandlades, har en betydlig majoritet varit för den åsigten, Utsk. uttalat,' och hvilken jag önskar måtte blifva gällande. Man kan säga, alt inom PresleSl. är den meningen allmänt rådande. Man kan således från PresteSt. icke vänta något annat beslut, än det, som är af Utsk. föreslaget. Ledamöter af RorgareSl. yrkade äfven samma beslut. Det är således icke troligt, att, om än R. o. Ad. skulle vidblifva sill beslut, detsamma kommer att blifva R. St:rs, emedan vid sammanjemkning af de beslut, som fattas i de olika Stånden, troligen det af Utsk. nu föreslagna blir öfvervägande. Jag anser de här anförda skälen emot Ulsk:s tillstyrkande föga talande. Man har nemi. endast sagt, att om i en landsort en socken, hvarinom en köping är belägen, beslutar, att något utskänknings-ställe icke får finnas, skulle denna köping blifva i saknad af utskänknings-ställe.
Petre väckt motion, angående föreslagna medel till afhjelpande af nöden i provinsen Dalarne, jemte flere dermed sammanhang egande ämnen. S. D. Vid öppnandet af Electorernes val-prötocoll, befunnos vara utsedde till ledamöter: Uti Expeditions-Utskottet: Herr Borgmästaren Martin Bagge, Herr Borgmästaren S. A. Hallström, Herr B jrgmästaren Joli. Wilh. Gezelius. S. D. Remitterades till det blifvande Stats-Utskottet följande af vice Talmannen, Herr C. C. Halling väckta motioner: l:o angående upphörande af heslutet om garanti af Riksgälds-Contoret, vid upptagande af lån för Hypotheks-föreningar, som kunna bilda sig med af Rikets Ständer fastställde hufvudgrunder; 2:o angående användande af de på Riks-Statens Hufvudtitlar hädanefter uppkommande besparingar; och 3:o angående upphörande af centonal å embetsoch tjenstemäns löner och arfvoden, eller förändring uti bestämmelser derom. S. D. Till det blifvande Constitutions-Ulskottet remitterades en at Herr Thore Petre denna dag anmäld anledning till anmärkning emot Konungens Rådgifvare. S. D. Ståndet biföll remiss till det blifvande Constitutions-Utskottet å en af Herr Thore Petré denna dag anmäld anledning till anmärkning emot Konungens Rådgifvare. S. D. Upplästes och lades till håndlingafne de af Rikets Ständer till Tryckfrihetens vård utsedda Committerades till Rikets Ständer den 14 dennes afgifne berättelse. Från Vallo fl. Borgare-Ståndet.
Till upphjelpande af en wid Religions-underwisningen i LappRMgwnsmarken länge öfwerklagad brist hafwa frän trycket blifwit utgifne "nmgn,'.' en af Prosten L. L. Lastadius utarbetad Biblist historia pä Lappska språket, samt en ny upplaga af Lappsta ABC-Boken. Religionsoch barna-underwisningen bland Finn-allmogen i Finnstoga kapellen af Elfdals pastorat samt Hwitfands och Östmarks socknar af Fryksände pastorat har fortfarande bestridits af de med Statens bidrag aflönade stollärare. Antalet af de barn, som under sistförflutne är ätnjöt underwisning, utgjorde 492. Skol-underwisningens werkningar hafwa wäl allestädes pä Vefla orter wifat sig ^välgörande, dock ingenstädes till den grad man önskat och tiden fordrar. Af de flera ansökningar om understöd för främmande trosförunderstöd ät wandler, som blifwit i underdänighet anmälda, har Kongl. Maj:t t->m°f'änu' funilit skäligt bewilja allenast ett sädant till Pastorn wid ett prote-'"^^"' stantistt kapell i Bordeaux, der regelmefligt alla Söndagar Guds - 54 tjenst firas werelwis pä Tysta och Danska sprakén för sjöfarande fran Östersjö- och Nordfjö-Staterna, och hwarför understöd frän ätffilliga af dessa Stater uppbäras.
Ett par år efter vidtog Styrelsen samma åtgärd, sora. jag föreslagit, men nära för sent, och med tillagd föreskrift om Consulat-bevis, hvarigenom Finnarne hindrades att lurendreja in varorna till Finland, och således kunde desto mindre betala för varorna i Sverige. Den 19 J u n i i e. m. 365 Jag får slutligen göra den anmärkning, att om en hög tull vore i sin princip aldrig så riktig, bör man likväl rätta den efter hvart Lands särskilta läge och lättheten, att insmyga varan. Sveriges vidsträckta kuster, och inskränkta medel, att dem bevaka, en dels af dem nära granskap med betydligt trafikerande Länder, göra, att en hög lull på utländska varor, hvilka utomdess till större delen intaga en liten volum, merendels skall blifva mera en from önskan, än verkligen erlagd. Och man bör härvid icke glömma den enkla satts, att ingen tullafgift gagnar, utan den som verkligen erlägges, men att den för höga tullen åtminstone skadar derigenom, att den ger anledning till lurendrejeri och tullförsnillning, försämrar moraliteten, och gör opinionen likgiltig för brott af denna beskaffenhet. Innan vi erhållit ett tillräckligt rörelsecapital jemte en viss säkerhet och stadga i myntväsendet och i Författningar, skola våra Fabriker, oaktadt alla Författningar, svårligen kunna concureva med Utländningens, isynnerhet så länge Capitalisten i England och Frankrike, m. fl. andra Länder, gerna nedlägger sina penningar i en Fabrik, blott han derföre kan påräkna 5 å6 p:ct årlig vinst, då väre få Capitalister ej gärna vilja använda sina penningar i en sådan rörelse, utan att kunna påräkna io å 20 p:ct. För öfrigt anser jag icke hufvudsakliga 366 Den 19 Juni i e. m. ändamålet med Tullförfattningar endast vara, att öka Statens inkomster, utan äfven, att befrämja den inrikes industrien och productionen.
SLatsrådet trodde ej den 'lid vara aflägsen, då det administrations-distrikt, som i Sverige kallas län, tillika mäste betraktas såsom ett större kominunal-distrikt eller arrondissement af förenade smärre kommuner, för hvilken större kommunalkrets många behof voro till sin art gemensamma, såsom vissa delar af fång vård, undsättnings-åtgärder, fattigvård och arbets-inrättningar, jemte åtskilliga andra angelägenheter af ekonomisk natur, till hvilket allt en gemensam kassa eller penningetillgång snart nog visade sig oumbärlig. Brånvijisbeskattningen lämpade sig i flera delar till bidrag för sådant ändamål. Den kunde utan obillighet göras så hög, att staten vore belåten Kongl. Maj is Nåd. Proposition, K.o 26. n med trefjerdedelar af inkomsten ocdi kunde åt kommunen öfverlåta den öfriga fjerdedelen, hvarigenom tillika kunde vinnas fördelen af en mångsidig uppsigt och kontroll på skattebeloppets behöriga utgående, och hvilken kontroll borde antagas blifva säkert verksam derigenom, att kommunens och dess delegares privat-intresse voro dervid fästade. På denna väg trodde ock Statsrådet möjligheten böra sökas att närma sig den enkla och rättvisa beskattningsgrund, som ensam kunde ega utsigt lill ett långvarigare bestånd, den nemligen, att skatten för all bränvinslillverkning utginge efter effektivt tillverkade kannelalet. Då emedlertid Statsrådet alllförväl insåg de svårigheter, hvilka för tillfället framstodo mot inträdet på denna bana, ville Statsrådet härmed blott hafva i underdånighet antydt, i hvad riktning han föreställde sig den rättvisaste beskattningsgrunden vara alt finna; men ansåg sig för det närvarande, och med afseende på förhanden varande förhållanden, icke böra tillstyrka annat, än det förslag, föredragande Deparlements-chefen framställt. Statsrådet Friherre Staél von Holstein anförde:
Örn frågan hade varit, att afskrifva Statens skuld tili Banken, så hade jag visserligen röstat deremot på grund af den öfvertygelsen, alt man dymedelst skulle hafva beröfva! Banken an tillgång, som jag anser för säker, och hvilken är nödvändig för upprätt» hållande af Bankens Credit; men då fråga nu endast är om en mindre betungande ordning för afbetalningens verkställande, instämmer jag fullkomligen uti Utskottens förslag. Friherre Cederström yrkar, att ingen förän» dring i den stadgade inbetalningen må ske, för att icke derigenom rubba förtroendet till Riksens Ständers Beslut. Härvid får jag blott erinra, att Riksens Ständer redan rubbat detta förtroende, då de år iBi8 nedsatte afbetalningen utaf StatsVerS kets skuld från 750,000 Ridr Banco till 500,000. Den af Utskotten nu ytterligare föreslagna nedsättning hafva de ansett vara en oundviklig åtgärd, för att i någon mon lindra Nationens bördor. Bankens säkerhet blifver ej minskad, då dess fordran bibehålies till hela beloppet, och Rik. sens Ständer kunna vid en annaa Riksdag öka af* betalningssumman, uti hvilken en önskad lindring i Eevillningen nu fordrar nedsättning. Det har blifvit yttrat, att en delaf det erforderliga belop» pet skulle kunna anskaffas genom lån. Det är väl möjligt, att sådant låter sig göra, men jag hemställer, Den 19 Jutii f. ni. 913 Ställer, om <let Kr nyttigt, att utan trängande be* hof tillgripa detta medel? Riksens Stander lära nog i alla fall nödgas bita uti det icke särdeles välsmakande äpplet, att utgifva Statsobligationer till fyllande af vissa bebof. Och till hvad ändamål skall detta nu ske? Icke lärer underhållandet äf vår Flotta och af DandtArméen kunna kastas på framtiden ? Våra efterkommande bekomma väl, en sådan åtgärd förutan, deras dry. ga del deraf. Jag vet således icke, hvartill de upplånade medlen skulle egentligen användas, om icke till fullbordande af anläggningen vid Wanås, eller till någon Cassern byggnad i Stockholm
I betraktande af dessa omständigheter har Under-styrelsen, ehuru under erkännaude att det i allmänhet vore med stor svårighet förenadt att någorlunda tillförlitligt kunna bestämma, huruvida ett såsom missräkningspenningar anslaget belopp må vara för ändamålet tillräckligt, likväl ansett de åt Kassörerne för närvarande anslagna missräkningspenningar icke utgöra full ersättning iör de missräkningar och förluster, för hvilka Kassörerne nu, mera än tillförene, voro blottställde och i följd deraf tillstyrkt, att det härför i stat uppförda anslag måtte för hvar och en af Bankens 6 Kassörer förhöjas med 250 R:dr till i jemn summa 700 R:dr Runt; uti hvilket tillstyrkande Banko-fullmägtige sig förenat. För sin del finner Utskottet äfven billigheten tala för beviljande af den förhöjning i Kassörerues missräkningspenningar, som af Under-styrelsen och Fullmägtige blifvit enhälligt förordad. Genom nämnde förhöjning skulle sammanräknade beloppet af en Kassörs lön med den derå beviljade tillfälliga förhöjning, samt tjenstgör! ngsoch missräknings-penningar komma att utgöra 4,150 R:dr R:mt om året; och detta inkomstbelopp för en dylik tjensteman synes Utskottet icke vara högre, än som skäligt är, när i betraktande tages dels tjenstens ansvarsfullhet, dels nuvarande aflöningsvilkor för likartade befattningar i andra peuningeverk och hos enskilda personer, och dels äfven den af Fullmägtige anförda omständighet, att för närvarande befordran till lägsta tjenstegrad inom Banken i allmänhet icke vinnes förr än tjenstemaunen uppnått 40 år och att; de tjenstemän, hvilka vid blifvande ledighet till Kassörs-befattning kunna komma i fråga till erhållande af befordran, äro omkring 50 år gamla. Utskottet hemställer såledos 6:o att det för hvar och en af Baukens sex Kassöror såsom missräkningspenningar nu bestämda anslag af 450 R:dr måtte till 700 R:dr Runt förhöjas.
Den grep försiktigt brödet på den torra sidan och sträckte den andra handen ut genom gallren för att fatta mitt finger och hjärtligt trycka det till tack. Den tyckte om ett glas sherry emellanåt och tömde glaset, som den själf höll, i det den plirade med det ena ögat till gifvaren. Den frös och fick då en liten lampa in till sig. Då höll den sina händer på något afstånd från glaset för att värma sig, skrufvade veken upp och ned, som det bäst passade den, precis lika omtänksamt som en människa skulle gjort. Lampan fick icke osa. Det var en märkvärdig apa; men kocken tröttnade på att höra buren skaka och gaf apan gift; och då var det för sent att befria den ifrån hans obarmhärtighet. Kalfkött och oxkött fås med lätthet i Japan. Det kostar ungefär 20 ä 25 öre pr engelskt skålpund, som ju är något mindre än det svenska *. En lamstek är däremot en stor raritet, som endast med svårighet förvärfvas från Kina. Det hårda, säfliknande, skarpa gräset i Japan kan nämligen icke förenas med dessa djurs konstitution. Kycklingar och fasaner — i synnerhet de sista — bjuder man icke gärna sina gäster, då de äro ren hvardagsmat. Humrarna äro utan klor och räkorna precis som våra, men sedda genom ett tiodubbelt förstorande glas; man äter högst en eller två. Och för resten finnas där massor af för oss okända, ätbara fiskar; äfvenledes massor af ostron, nästan ofattligt billiga; för omkring 20 öre får man ostron till 12 personer. Japaneserna se med förundran på de europeiska djurätarne. Som bekant äro de själfva nöjda med ris och emellanåt litet fisk. 1 sin lust att imitera gjorde regeringen ett försök att införa europeisk kost; men detta försök strandade på den motvilja befolkningen kände häremot. De äro likväl icke ömsinta mot sina husdjur, dessa japaneser, de plocka fjädrarna af hönsen i lefvande lifvet (så kunna de växa ut igen till en annan gång); men att slå ihjäl, i synnerhet större djur, och äta dem, därtill kunna de icke förmå sig. Som representant för civilisationen känner man sig något skamsen och frågar sig själf, om icke japaneserna i detta följa en mera förfinad tankeriktning?