Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller att få fästa den siste värde talarens upmärksamhet på hvad som utgör den egentliga skillnaden emellan det nuv:de stadgandet och mitt förslag, nemi. att lagstiftaren i det förra utgått från den praesumtion, att en person icke kan lagligen sig försörja, såvida han icke visar det genom en så högtidlig aetus som inhemtandet af församlingens intyg deröfver, då deremot, enligt mitt förslag, denna prmsumtiop skulle, om än icke helt och hållet borttagas, dock något förminskas. Då jag begagnat orden: nöjaktigt kan visa, måtte det väl vara klart, att om det ifrågasättes, att en person sig icke ärligen försörjer, skall det ankomma på dem, som hafva ordningsmakten sig anförtrodd, att afgöra, huruvida bevisningen är nöjaktig eller icke. Jag anhåller fortfarande om återremiss. Efter först till bifall och sedan till återremiss å denna punkt framställde propos:r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förstnämnde propos. förnyad och utföllo svaren härvid med starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Erih. o. Ordf:n förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit rådande. Hr Hjerta: Ehuru jag anser mig hafva fullt skäl att besvära R. o. Ad. med en votering ang:de denna punkt, vill jag dock, af aktning för Std, ej påyrka densamma, men jag anser beslutet vittna om en sä ringa grad af liberalitet, att jag emot detsamma mig reserverar. 3:dje punkten, ang-.de ett föreslaget tillägg lill LegnSladgans 8 §, hvarigenom del skulle blifva tjenstehjon tillåtet alt i vissa fall undandraga sig ali tillträda en antagen tjenst. Hr Hjerta: Att Utsk. i denna punkt kommit till det slut, som R. o. Ad. af uplösningen inhemtat, kan icke annat än väcka min stora förundran. Jag föreställer mig, att en icke ringa del af St:ts Den 7 Jan uari. 17 St:ts medlemmar skola dela denna' förundran, då de få höra upliisas hvad jag föreslagit.
— E n vintermorgon i Paris hallar; * några studier frän franska kökets förrum af Alvar Arfwidsson, — A t t heinbrygga godt öl och svagdricka; prisbelönad uppsats af &gt;Preslfru.-&gt; — V å r söndags-ettermiddagsklubb; Gerdas funderingar angående äktenskapet, af M. N. — Smänotiser från kvinnovärlden. — T e a t e r och musik — Slarfherrskap; skiss af Alphonse Daudet, Öfvers. för Idun. Förslag till matordning för veckan 2 — 8 febr. — Våra barn. — Bostaden. — Köket. — M a t - lagning. — Soppor. — Bakning. — D r y c k e r. — Hvarjehanda. — Läkareråd. — Prisfrågor I — HL Täflingens utgång. — Frågor. Flyglar, Tafflar och Pianinos J. G. M a l m s j ö. [1867] från Maltose-Pumpernickel af råg tillverkadt näringsmedel, bröd, mycket värdefullt lättsmält. Spisbröd många bästa sorter, tillverkade rudimaterier, af d e oöfverträffade i välsmak o c h näringsvärde. Idun Stockholm! lorerade planscher kr. 8: — Idun m. Modet, utan kol. pi. sker i landsorten å postIdun ensam • 4: — anstalt, i Stockholm hos redaktion. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF Selma östra Emterviks soc•M$ ken i Vermland 1igger egemdomea Mårbacka. Det är många, många år sedan jag var där, men jag minnes ändå så väl, hur hemtreflig den rödmålade byggningen såg ut, hur godt det smakade att äta ute på den rymliga, af präktiga slingerväxter öfvervuxna verandan, och hur inbjudande det var att på morgonen hålla till på den stora gräsplanen framför huset och längre fram på dagen krypa undan i de skuggiga gångarna borta i trädgården, då middagshettan började kännas alltför tryckande. På Mårbaeka är Selma Lagerlöf född. Uppväxt därstädes i ett stilla och lyckligt hem, erhöll hon sin första undervisning af guvernanter.
När myntet öfverskrider den gräns, inom hvilken dess pregel är känd och erkänd, upliör det att vara mynt. Då räknas det icke vidare. Det väges och profvas. Således har det uphört att vara penning, samt blifvit en vara eller, såsom de lärde uttrycka sig, en ypperlig vara. Äfvenledes förvandlas myntet till en vara, då det nedsmältes, för att bearbetas till kärl eller andra husgerådssaker. Huru går det när kredit-papperet förvandlas? Jo! när krediten, som dervid var fästad, upliör, slår dess värde öfver till intet. Och der har vi det, som gjort filosoferna så mycket bekymmer, — det rena intet. Skillnaden och olikheten mellan klingande mynt och kreditpapper är således den, att vid förvandling slår det 480 Den 30 November f. m, förra öfver till en af alla högt värderad vara, men det andra till intet, till en viirdelös papperslapp. En annan förvillelse är jemväl mycket allmän, nemi. ang:de begreppet: kapital. Med detta ord, eller med tillägg af epithetet rörligt, menar man i allmänhet penningar eller mynt. Men sådant är oriktigt, penningen är endast en representant af kapitalet. Just under nuvar:de tidpunkt hör man ständigt uprepas, att Sverige, för att bygga jernvägar, är för fattigt på kapitaler. Frågas nu: innebär denna klagan verkligen någon sanning? Innan man kan derå lemna ett bestämdt svar, måste man hafva besvarat en annan fråga, eller livad fordras för att bygga en jernväg? Utan att vara ingeniör, kan man härå lemna svar. För en jernvägs byggande, fordras i främsta rummet att marken, deröfver vägen skall gå, planeras, — eller med andra ord, arbete. Vidare grus, lera och sten till fyllnad och byggnader, virke till sleepers samt jern till rails och machiner. Bland dessa särskilda ingredienser finnes icke någon enda, som vi icke sjelfva ega eller kunna åstadkomma. Men likväl mäkta vi icke att, utan utländskt lån, fullborda våra jernvägsprojekt. Huru förklara ett sådant förhållande?
Under det baronen fördjupade sig uti detta brokiga virrvarr af gissningar och vidskepliga berättelser, och med detsamma i skogens af honom alldeles okända fjermare trakter, och i sitt minne återkallade sitt eget sällsamma äfventyr om aftonen, då han afsvimmande stod i källarsalen, och, liksom af en förtrollning, hans lifsandar och sinnesförmögenheter, på ett oförklarligt och plågsamt sätt, tycktes fängslade, och han ej en gång förmådde qvarhålla sin räddarinnas hand, hvilket synnerligast harmade honom, lät han sin häst gå hvart han ville, och då denne, som var begifven på äfventyr, kände den lösa tygeln, valde han ingalunda hvarken den lättaste eller genaste vägen. Sedan han sålunda fortsatt sin färd en god stund, på vinst och förlust i den dunkla, täta skogen, började de allt oftare förekommande snåren och markens ojemnheter uppehålla färden, samt då och då en våt gren af ett löfträd afbryta kedjan af baronens fantasier, och gifva en behöflig friktion åt hans praktiska förnuft. Han nalkades nu östra sidan af den höjd, som redan längesedan bortskymt solen för stadens innevånare. Denna höjd var öfverallt betäckt med jättelika träd, samt här och der beväxt med täta busksnår, som icke sällan betäckte ansenliga fördjupningar och ojemnheter. Det var temligen mörkt, och aftonen var mulen och blef det allt mer och mer, ju längre det led. Redan skockade sig molnen i djupa lager allt tätare och tätare tillsammans, och öfver den mörka grunden flög här och der en högröd flik, delad och söndersliten af den tilltagande vinden. Stundom framsköt en blekblå flamma på horisonten. Fåglarne, som alltid hafva en instinktlik förkänning af ett annalkande oväder, flaxade skriande upp, ännu mer skrämde af den objudne vandraren. Denne återigen visste ingenting af hvad som tilldrog sig omkring honom.
Den brist af 4,096 centner 53 skålpund, hvilken under år 1858 uppkom uti den till 41,000 centner bestämda qvantitet godt handgevärsoch styckekrut, sorn bör finnas i upplag, har sedermera ärligen nedgått, och vid revisionsårets slut fanns deremot ett öfverskott af 273 centner 78 skålpund. § 2. Kongl. Krigsvetenskaps-akademiens redogörelse, som finnes intagen bland verifikationerna till anslaget för extra utgifter å fjerde hufvudtiteln, utvisar, att utaf de samma Akademi anvisade statsmedel, nemligen 2,000 R:dr af nyssberörda anslag och 300 R:dr af enahanda anslag å femte hufvudtiteln jemte den frän föregående år reserverade behållningen, 188 R:dr 43 öre, eller tillsammans 2,488 R:dr 43 öre, blifvit under revisionsåret bestridda utgifter till belopp af 2,049 R:dr 49 öre, så att behållningen vid årets slut utgjorde 438 R:dr 94 öre. § 3. Af Krigs-kollegii hufvudbok för år 1862 inhemtas, i afseende å de till nästpåföljde år inom linien balanserade fordringar, tillhörande ordinarie anslagen, dels att följande^voro på utredningar och bevakningar i konkurser beroende, nemligen: hos Regements-skrifvaren C. L. Pettersson 4,243: — » aflidne Räntmästaren Harlins konkursmassa 546: 90. » aflidne Regements-kommissarien von Essens konkursmassa 220: 8. Tygvaktaren Zelling 268: 23. J. A. de Rons söners konkursmassa 58: 47. Snickaren P. Wallin 99: 13. Läderhandlanden A. Wigelius 274: 40. Handlanden C. A. Broms 148: 45. Dito J. Lindgren 399: — Gränse-befälhafvaren i Haparanda Lagerbergs sterbhus 300: Handlanden Odins konkursmassa 48: 32. Skepparen C. J. Sundstedt &
§. instämmande beslut af de andra Ständen wore fattadt, att det Högwördige Pre« ste-Ständets Taleman pttrat sig beklaga, det Ridderflapet och Adeln ansett sig äga anledning till trinringar wid Ståndets tagne beslut, och att Ständct genom ett sarskittt underdänigt bref öfwcrlemnat ät Konungens Nädiga afseende alla de med ficativner Ständct wir Oc ynomie-Utskottets Betänkande gjort; att Borgare - Ständcts Taleman förmält, det Ständet nysi hade beflutit a ndtts remisi till jämkning af Oeconomie - Utskottet; samt att bos Bonde - Ständet nägot lfttrande öfwer detta ämne ickr bliswjt lemnadt. Zusterahes följande: Utdrag af Protokollet, bältet i Högloft. Nidderstapets och Adelns Plenum den 25 April rgio. S. D. Sedan Nidderstapet och Adeln nu mera ers hsillit del af samtclige de öfrige Respective Riks-Stsindens yttranden, östver Allmänna Beswärsoch Oeconomie - Ut-' stöttets Betänkande i anledning af detill bemälte UtstottS handläggning remitterade (icke med anmärkningar aterrewitte ade, utan för första gången till öfwerwägande förekomne) af Kongl. Maj:t till Riksens Ständers medborgerliga och eniga vedömmande framstända frsigor, huru Ri» ket stall fbrswaras, och om den närwarande Krigsmagten dertill anses tillräcklig; har ämnets wigt naturligen ledt Ridderflapets och Adelns omtanke derhän, att söka ett resultat af samtelige Riks-Standens deröfwer fattade tan^ kar. Nidderstapet och Adeln har wid undersökning häraf trott sig finna, att det Wällofl. Borgare Ståndet wälan? tagit Utskottets Betänkande, men med bifogade uttryckeliga rvilkor af den bestaffenhef, att antagandet » skildt ifrän kesia wilkor, synes wara utan bindande kraf
Inom Direkttn uttalade jag den mening, (och motsades icke härutinnan) att R. o. Adtns ledamöter möjligen funno det angenämt, att under sominarmånaderne kunna få fenstren i Riddarhus-salen öpnade, hvilken fördel enligt min åsigt skulle kunna vinnas derigenom, att man anbringade klaffar å bänkarne, hvilka klaffar för det mesta kunde hållas öpna och lenina runi för passage, hvaremot, då Ståndet är här församladt till ett antal af flere hundrade, desse klaffar kunde tillstängas och lemna rum för sitt-platser. Vid de tillfällen då dessa klaffar icke be (löfde nedläggas, skulle alltså 5 parallella genomskärningar i mer än halfva salen åstadkommas. Vid sådant förhållande skulle cirkulationen icke mycket försvåras genom anbringande af ryggstöd. Man måste ihågkomma, att R. o. Ad:ns öfverläggningar uptaga en tid af flera timmar, och då är det, tyckes mig, verkligen för mycket hegardt, att t. ex. äldre och sjuklige ledamöter skola vara beröfvode beqvämligheten af ryggstöd. Dessutom böra vi tänka på, att R. St:r stundom äro församlade på detta rum dels in corpore för gemensamma öfverläggningar, dels i talrika delegationer för votering i Förstärkta Utsk. Det kan då icke undgå de. öfrige Ståndens upmärksamhet, att Ii. o. Ad. saknar det minimum af beqvämlighet, som den tarffigaste fordran kan upställa. Jemförer man hvad som beslås i de andra Ståndens samlingsrum med de beqvämligheler som erbjudas R. o. Ad., så utfaller denna jemförelse ännu mindre till fördel för 11. o. Ad. Utsk. har förmodat, att ryggstöden skola medföra mindre prydlighet, men jag tror det icke, och jag vågar påstå, alt intet land utom vårt finnes, hvars representant kammare sakna denna agrement. Ehvad Ii. o. Ad. också beslutar, skall jag icke underlåta att med mina kamrater inom Direkttn täfla i nit att upfylla II. o.
Rgs och ntfäste sig att afbetala två Rdr Banco hvarje vecka från den 10 November 1855, hvilken dag förbindelsen ock var daterad, Brinck väl medgaf, att han af Haustedt bekommit det i förbindelsen förskrifna penningebelopp, men deremot förnekade, det han skulle förbundit sig inträda i arbete hos Haustedt, eller att med arbete åt honom betala sin berörda skuld, som, enligt Brincks uppgift, skulle tillkommit genom vanligt lån, hvilket Brinck utan vidare vilkor erhållit af Haustedt; hvarefter och sedan Bokbindaren J. F Bourghardt tillkännagifvit, att han från en Brincks slägting i Calmar Län fått sig tillsända penningar till godtgörande af Brincks förenämnde skuld samt Haustedt förklarat, att, så vida han erhölle godtgörelse för de penningar, Brinck sig tillnarrat, och Brinck ville vidkännas kostnaden för hans inställelse i Poliskammaren, Haustedt afstode såväl från påståendet om ansvar som ock från yrkandet att få Brinck i sitt arbete; men Brinck deremot dels förnekat Haustedt betalning i annan ordning, än Brinck uti förbindelsen utfäst, dels ock påstått, att Haustedt borde vidkännas kostnaderne för Brincks återhämtande, Ofverståthållare-Embetet genom beslut, som, å bemälde Embetets vägnar, blifvit af Polismästaren meddeladt, hänvisat parterne att vid vederbörlig domstol efter befogenhet sin talan utföra, och tillika förordnat, att, af de medel, Brinck vid häktandet innehaft, kostnaden för 35 Brineks hitforslande emedlertid skulle godtgöras med Nio Riksdaler 16 skillingar Banco, äfvensom slutligen förbjudit Brinck att lemna staden förr, än han rätt för sig gjort.
AI un verksegare, med ett tillverkningsvärde af R:dr 40,850: — 13 Pappersbruksegare, med dito » 1,864,858: — 1 Stoffoch Strumpväfnadsfabrikant, med dito » 10,697: — 15 Tillverkare af kulörta bomulls-, linneoch halfylleväfnader, med dito » 3,433,866: — 4 Oljeslageriegare, med dito » 1,089,704: — 2 Messingsfabriksidkare, med dito » 63,369: — i Tredje klassen: 13 Tillverkare af ofärgade linneoch bomullsväfnader, med tillverkningsvärde af R:dr 2,974,612: — 6 Strumpoch tricotväfnadsfabriksidkare, med dito » 635,383: — 1 Bomullsbandsdito, med dito » 9,272: — 2 Segelduksdito, med dito » 294,093: — 19 Bomullsoch lin-spinneriegare, med dito » 8,636,764: — 2 Tapetfabriksidkare, med dito » 116,351: Ä det till s. k. förlagslån för anläggning och drifvande af större fabriksinrättningar af antingen ny eller väsendtligen förbättrad beskaffenhet, jemlikt högstberörda Kongl, bref af den 9 December 1818 och den f> Maj 1841, å Mauufaktur-diskont-fonden anvisade särskilda anslag af 750,000 R:dr voro vid 1862 års slut dylika lån utestående till sam man räknad t belopp af 738,419 R:dr 59 öre, och förefanns således en obegagnad tillgång af B:dr 11,580: 41. Under revisionsåret hafva inbetalningar af utgifna förlagslån egt rum till ett belopp af » 101,750:
Hon var så skygg att hon rodnade och bleknade om hvart annat, och hon skälfde i hela kroppen bara han närmade sig henne. Han visste att hon varit förlofvad en kort tid, med en tysk, tror jag, men efter en kort tid hade förbindelsen brutits, man visste ej hvarför. En afton då B. under sin vistelse i Tyskland satt i ett herrsällskap, der man pratade om underliga erotiska förhållande och dylikt hade en af herrarne berättat en historia, som han sade skulle ha passerat en hans vän, men som B. genast kunde märka var hans egen. Sedan de förlofvade skilts åt och börjat korrespondera, får fästmannen en dag ett bref från sin fästmö, deri hon berättar honom att hon som helt ung, knappt mer än ett barn blifvit förlofvad med en rå och brutal karl. Han hade förfört eller så godt som våldtagit henne, och sedan hade förlofningen brutits. Fästmannen svarade, att detta väl gjort ett pinsamt intryck på honom, men att det icke skulle förändra något i deras förhållande till hvarandra. Hon hade aldrig behöft ge honom detta förtroende, han hade ju icke sjelf forskat i hennes förflutna, och längre än till det närvarande och tillkommande kunde hans rättigheter aldrig sträcka sig. Han trodde att saken var utagerad, och det obehagliga intrycket skulle väl utplåna sig med tiden. Men kort derefter fick han ännu ett bref, hvilket meddelade honom att en främmande herre kommit upp till fästmön, och hon ansåg sig skyldig säga fästmannen, att hon öfverlemnat sig åt denne herre. Nu blef det fästmannen för starkt, och han gjorde slut. Brandes tror att den första historien möjligen egt grund, men den sista – med den främmande herrn – låter så otrolig, att han antager den vara endast ett foster af hennes sjuka fantasi. Ty strax efter detta fick hon ett af sina anfall af sinnessjuka. Hon skall ha varit utomordentligt vacker som ung. ”Det är underligt,” sade Brandes, ”att tänka sig dessa två, kämpande emot hvarandra, – Björnsson och Silvia Bennet. Björnson, med en stormig ungdom bakom sig, med otaliga kärleksförbindelser att minnas, med en rå brutal hingstnatur, och så predikande handskmoralen sedan han börjar bli gammal.
Då nu ånyo föredrogs Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 16 sistlidne Januarii under N:o nyafgifne, och den 22 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, ytterligare Utlåtande, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens under N:o 95 förut meddeldte Betänkande, i Den 4 F e b r u a r i i e. m. anledning af gjord hemställan om de Skånska Infanteri-Regementernes befrielse från Garnisonstjenstgöring under fredstid; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämde Betänkande redan blifvit den 21 December eftermiddagen sistlidet år af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingar ne. Föredrogos ånyo och biföllos följande Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 16 sisllidne Januarii afgifne, och den 22 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: N:o 175. I anledning af väckt motion om Ivonstbränneri-redskaps flerfaldiga sammansättning. Rörande väckt fråga om undersökning, huruvida bränvin, tillverkadt af potatis och med Konstbränneri-redskap, vore mer än annat bränvin, af skadlig egenskap. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne LagUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 161 afgifne, och den 29 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, öfver väckt motion om uppliäfvande af 6 § i 9 Cap. HandelsBalken. De» 4 Februarii e. m. a39 Vid förnyad föredragning bifölls LagUtskottets den i dennes under N:o 162 afgifne och den 3 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af BancoUtskottets förslag örn utfärdande af förklaring öfver Kongl. Brefven den 17 Februarii 1742 och den 26 April 1776, angående Bankens forum i concursmål.
Om det behöfs särskilda föreskrifter i afseende å införseln från FYankrike, torde den sålunda höra blifva föremål för särskilda åtgärder. Den 6:te §:n afser endast att lemna rättighet för hvarje stapelstad att utse ombnd för bestämmande af varors värde. Om Frih. Klinckowström för öfrigt ville efterse, huru många artiklar förtullas ad valorem, skall han finna, att deras antal är högst obetydligt. Frih. Klinckowström: Då jag endast önskar, att de ifrågavarande bestämmelserna skola genom någon allmän författning komma till allmänhetens kännedom, samt det är mig alldeles likgiltigt, om de intagas i taxeunderrättelserna eller i någon särskild förordning, och då nu här är upplyst, att en särskild sådan förordning lärer skola utfärdas, återtager jag min anhållan om återremiss af den 6:te §:n. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos. blef Utskits förslag af K. o. Ad:n godkändt. § 9- Utskits första hemställan. Frih. Klinckowström: A en otydlighet i denna § får jag fästa R. o. Ad:ns uppmärksamhet. Der talas nemligen om »buteljer punsch,» men angifves ej bestämdt, om dermed förstås heleller halfbuteljer. Då det vore skada, om de stackars balfbuteljerna blefve alltför hårdt beskattade, torde en närmare bestämning vara behöflig. Hr Bennich: (Yttrandet, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke af honom återlemnats.) Ofverläggningen ansågs härmed slutad och Utskits hemställan bifölls. Utskits hemställanden rörande § 9. Biföllos. §§ 10 och 11. Den 25 April f. m. ■495 Utsk:ts förslag godkändes. Utsk:ts slutliga hemställan, »att den af R. St:r med stöd af Regerings-Formens 57:de, 60:de och 6l:sta §§ beslutade tulltaxa jemte underrättelser måtte till K.
Att dessa intressen härvidlag stå i full öfverensstämmelse med det allmännas, ligger så i sakens natur, att ingen lärer kunna betvifla det, När följaktligen, efter hvad jag här haft äran andraga, allt synes tala för befrielse af den gamla hamnens underhållsskyldighet, hoppas jag att Rikets Ständer skola bifalla det. Hvad som för tillfället gör frågan af så stor vigt för staden, är den omständighet, att den gamla hamnen under denna sommar till någon del rasat och hotar med ytterligare ras. Reparationen häraf värderas till omkring 30,000 Riksdaler. Det vore ■hårdt, ja, det vore mera, det vore att nära nog bortkasta en ganska betydlig summa, att nödgas reparera en hamn, som innan kort är fullkomligt öfverflödig, och det samtidigt dermed, då staden är sysselsatt att — uppoffrande af en ganska betydlig summa — uppföra en i alla afseenden lämpligare, större och bättre. På grund häraf tillåter jag mig att föreslå, att staden Linköping måtte befrias ifrån skyldigheten att underhålla den vid Nyqvarn belägna gamla hamnen, för hvars anläggning ett statsanslagslån varit beviljadt, emot skyldighet å stadens sida, att för all framtid ansvara för underhållet af den nya, nu under byggnad varande. Stockholm den 15 November 1865. C. F. Ridderstad. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr RiddCrStäd, C. F., angående tiden för utbetalning af beviljadt statsbidrag för utsträckning af Kinda båtled från sjön Rengen till Linköpings hamn. Yid sednast förflutna riksdag behagade Rikets Ständer, för utsträckning af Kinda båtled, medelst kanalisering af Stångån från sjön Rengen till Linköpings hamn, bevilja ett statsbidrag af 875,000 R:dr, deraf hälften såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och hälften såsom lån, af hvilket statsbidrag 470,000 R:dr, — hälften såsom anslag och hälften såsom lån, — finge under den nuvarande statsregleringsperioden (som slutar med år 1866) utbetalas till det bolag, som genom kontrakt förband sig att, i öfverensstämmelse med i nåder fastställd plan, utföra och fullborda samt för all framtid underhålla hela den ifrågavarande båtoch kanal-leden.