Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att blott af detta skäl afhända jordägarne fisket, och tilldöma det Kronan, vore i ena fallet lika litet grundadt, som i det andra. Men härförutan visar sig längre fram, att något misstag lärer förelupit i förevarande uppgift om roteringen. Imedlertid är det endast på de nu upptagna grunder, som det redan antecknade underdåniga utlåtandet hvilar, hvarigenom Kongl. Kammar-Collegium förklarat fiskerierna i de större elfvar och strömar i Norrland aldrig hafva blifvit R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4840. 73 blifvit annorlunda, än som Kronans enskilda egendom, ansedde och begagnade. Att detta resultat icke är nöjaktigt motifveradt, lärer således vara synbart. De egna förhållanden i Norrland, hvarifrån ett sådant' resultat skulle uppkomma, torde ej heller, vid närmare betraktande, finnas dertill gifva giltig anledning. Hemmanens anläggning äfven i Norrland är till en stor del urminnes. Hvad dem från första början tillhört, och huru detta blifvit dem tilldeladt, kan med ingen urkund bestyrkas. Men om så är, och om från hemmanens uppkomst ingen undantagslag kan åberopas, hvarigenom antingen till deras mehn eller deras fördel blifvit stadgadt, till åtskillnad från andra orters hemman, hvad dem skall tillkomma i utrymmen och herrligheter af hvarje slag; så kan väl deraf ej annat följa, än atl för dem gälla samma lagar, som för hemman i allmänhet inom fäderneslandet bestämma, huru långt deras rättigheter sträcka sig. Icke hafva de således, när fiske vid deras stränder funnits, varit uteslutna från strandägande fiskerätt, alltsedan denna rätt blef i allmän lag upptagen och för andra jordägare gällande; och i allmänhet lära de ej heller hafva underlåtit alt begagna denna rätt, så vidt de dertill funnit sig i tillfälle. Men gränserne för deras fiskerätt hafva ej kunnat vara mera bestämda, än gränserne för sjelfva deras ägor. Imellan hemman och byar ligga ännu ofta sora ödemarker; och större hafva dessa naturligtvis varit, ju längre man i tiden går tillbaka.
Af Ilerr Gref ve Hamilton Henning: ”Jag reserverar mig emot de af Bevillnings-Utskottet, i dess förestående Memorial, föreslagne volerings-propositioner N:ris 1, 28, 29, 3o, 3i, 82, 83, 84 (aidra alternat.), 128, 129, i32, i34, 135, i36, 139, 140, i5o, 153, i56, 161, i63, i6'4 (usta alternat. ), 172, 173, 183, 190, 191 (2:dra alternat.) 244, ^45, 203, 266, 276, 3ai, 323, 3a4, 327, 33o, 332, 336, 389, 341 och 342, hvaruti till pröfning i Förstärkt Stats-Ulskolt framställes, dels (uti N:o 1) frågan, huruvida hittills förbjudna varor, hvilka nu kunna blifva till införsel medgifne, icke må få till Riket införas förr, än från och med den 1 Januari 1843, hvilken jag anser vara, genom Preste-, Borgareoch Bonde-Ståndens sammanstämmande beslut, af Rikets Ständer, så vidt på dem beror, afgjord; dels ock förbuds-beslämmelsens tillämpning å serskilda artiklar, hvilken fråga jag äfven, med stöd af 75 §. R. O., anser vara i lika nion afgjord, så att för Utskottet numera endast återstått att för Rikets Ständer anmäla, hvad som, i enlighet med nyssnämnde §., af de serskilda Ståndens beslut blifvit en följd. Med förbigående af de skäl, Utskottet i öfrigt för sin åtgärd i detta hänseende anfört, torde jag endast böra till vederläggning upptaga det, som verkligen skulle hafva innehållit en bevisning, om försatsen varit lika sann, som slutsatsen blifvit logiskt deraf dragen.
Maj 1846, angående ytterligare kontrollföreskrifter i afseende på karteringen af köpe-, bytesoch gåfvobref å fast egendom i städerne och på landet, som vid underdomstolarne i ändamål af lagfart företes, äfvensom af fastebref, hvilka derifrån utfärdas, skuldebref och andre handlingar, hvilka i nämnde domstolars inteckningsprotokoller intagas samt bouppteckningar, morgongåfvobref och om lösören afslutade ltöpeafhandlingar, som till samma domstolar ingifvas. Enär vid utfärdandet af beBih. till R. St. Bevil lii ingaVisko Hels Betänkande, A :o 6. lörde författning,. det i sammanhang dermed framställde förslag, att underdomslolarne eller deras cxpeditionshafvande skulle för det deni ålagde ökade besvär, erhålla em ersättning af 4 sk. för hvarje handling, sorn med det nya karta-papperet försågs, lemnades utan afseende,., har jag trott det böra stå undcrdomstolärne eller deras expcditionshafvande öppet, att, om de deraf ville sig begagna, finna en om än ringa belöning för deras ökade möda med detta slags kartering, derigenom, att de blifva berättigade att: tillhandahålla döt stämplade papperet till de handlingar, som dermed borde förses och sålunda få sig tillgodoberäkna deri bestämda försäljningsprovision, 5 procent, hvilket numera utan äfventyr kan ske, då Kongl. Maj:t och kronan, genom ställd borgen för allt det reqyirerade stämplade papperet, lör dess värde innehar full säkerhet och de positiva koutrollföreskrifterne utestänga all möjlighet till och med af sjelfva misstankan, att minsta underslef kan ega rum.
Enligt hvad af 1841 års revisionsberättelse inhemtas, hade fonden de sednare åren varit anlitad för följande utgifter, nemligen: a) en årlig pension åt Krigsrådet A. F. Kock, på grund af Kongl, brefvet den 14 Maj 1838; hvilken utgift, sedan bemälte Krigsråd aflidit, redan år 1841 upphört, b) år 1837, på grund af Kongl, brefvet den 18 Maj 1836, utbetalda 500 lldr till Elfsborgs fästningsverks försättande uti ett för utseendet bättre skick. Då sedermera några utbetalningar icke varit å fonden anvisade, ehuru, enligt hvad af Fortifikations-afdelningens' räkenskaper inhemtas, utgifter årligen äga rum för underhållande af byggnader i Götheborg för militära behof och medel till staden Götheborgs försvar eller befästande, i fall sådant skulle ifrågakomma, utan tvifvel komma att på annan väg tillhandahållas; anse Revisorerne lämpligast, att fondens behållning till Riksgäldskontoret aflemnas, hvarigenom den för berörde fond nu verkställda särskilda bokföring för framtiden kunde undvikas. §. 3. Fondens säkerhetshandlingar befunnos vid anställd inventering i god ordning. Särskilda anslaget lill stalloch magasinsbyggnader i Ystad. Räkenskaperna för denna, af Kongl Krigs-kollegii Fortifikations-afdelning förvaltade, fond äro i Kongl. Kammar-rätten granskade för år 1848 utan anmärkning och utvisa: 08>eliet. år 184». Uppbörd: Intressemedel 324. j2. io. Från Riksgälds-kontoret, till afbetalning å ett af Fortifikations-afdelningens ordinarie statsmedel upptaget lån, O 92.T15 t? ° ’ ta. b. 2 547. 28. 4. 2. — 87 — / Credit. Balans frän år 1S47: Rikets Siänders Riksgäldskontor öfvertagit, jemlikt Kongl, brefvet den 9 Maj 1848, fordran af Malmö stad: kapital 16,213: 16. — ränta 648: 25. 8. i^ggi.- 41. 8.
Första raden är kvar, men de följande * tio äro strukna, hvilket naturligtvis, herrar literaturwallackares konsekvens och smak till heder, inte hindrar, att hofmästaren, som fär sig två, summa två, glåpord i halsen, kommer med svaret på det dussin, som Kent egentligen trakterar honom med: &gt;Hvad är du för ett vidunder till karl, som på det viset far ut emot en menniska, som ej känner dig ». Att man vidare utesluter scenen, der de rifva ut Glo-sters ögon är väl origtigt, ty det mildrar dramats tidsfarg, men må dock så vara; men i sammanhang med den ville jag påpeka en annan liten sak, som visar att det måtte gå för sig att vara oanständigare i verb än i substantif. När Edgar dödar bastarden, omtalar han faderns olycksöde och säger då: » I samma mörka lastens rum, der han dig aflade, har han sin syn förlorat. » Märk väl, sjelfva den oanständiga handlingen, aflandet, omtalas här fräckt och öppet på ren svenska, hvarken på latin — som ju annars har förmågan att göra oanständigheter anständiga — eller i omskrifningar. Verbet afla, det får stå kvar, men substantivet, sängen, der aflandet skedde, det fick stryka på foten i första akten det. O, konsekvens, du är stor i Norden! Ja, det var Lear det; många exempel kunde dras fram ur Hamlet, Othello och Macbeth också, men jag vill nu bara dröja vid ett, som är karaktäristiskt för hela tillväga-gåendet. Det observerade jag, när Othello vid v. d. Ostens gästspel gafs på Nya teatern, der man dock annars i detta fall är vida resonligare än vid de kungliga. Othello fordrar at Jago bevis på Desdemonas otrohet Denne svarar då, att bevis väl vore kinkigt att få, ty att hon och Cassio skulle bedra honom, så att han sjelf såg det, kan man väl svårligen föreställa sig, » om ock de voro hetsiga som apor och brunstiga som getter ». Denna bild var naturligtvis i all anständighets namn struken. Men nu kommer det bästa.
Äfven jag är af den tanka, att den i 3:dje punkten stadgade rättighet till utländska creditiv är af högsta nödvändighet; men med den redaction, punkten för närvarande har, kan den icke bifallas. Den mäste således förändras, och då jag fördenskull begifver mig till undersökning af de olika meningarna, finner jag, först hvad Frih. Cederströms förslag beträffar, alt det afser en operation, hvars värde synes ganska lockande. Jag skulle understödja det, om icke framfarna tiders exempel visat, att man derigenom inleddes på ett fält, der resultaterna troligtvis blefve olyckliga. På 1760-talet beslöto nemi. Sländerna, djupt besvärade af de starka coursfluctuationerna, att uppdraga åt särskilda handelshus att biträda Banken med en sådan vexelhandel, som den Frih. Cederström nu föreslagit. Försöket slog illa ut, och jag ber att i det afseendet endast få påminna om hvad fördelar staten väl skördade af de uppdrag, Kjermanschöldska huset i nämnde hänseende erhöll. Hvad åter angår Gr. Frölichs förslag, motsätter jag mig jemväl det. Jag tror icke, att Hr Gr. o. Landtm., sedan han lofvat oss att punktvis föredraga betänk, till afgörande, ens kan upptaga förslaget såsom föremål för propos. Åtminstone kan det icke hindras oss att dertill säga nej; och då förorsakas ju endast tidsutdrägt att längre uppehålla sig vid detta förslag. Gr. Cronhjelms anser jag deremot fullkomligt ändamålsenligt och anhåller om propos. derå. Hr Lefre'n och Frih. Sprengtporten, Jac. Willi., instämde med Frih. Boye. Gr. von Fersen förenade sig med Gr. Horn. Hr Nordenanckar: Jag tyckte mig böra en ledamot yttra, att man visade alltför mycket torftighet. Denna karakter är så träffande på en del af de åtgärder, som äro föreslagna. Torftigt är det visserligen att köpa silfver mot högre pris, än Banken sjelf får, och indraga lånerörelsen. Jag anser Svenska folket böra lemna Banken sådana tillgångar, att hon icke behöfver på detta torftiga sätt tillvägagå.
Borgare-Ståndet har dervid såsom Ståudets gemensamma tanke framställt följande anmärkningar: vid Regerings-Formens 39 §, att i Irsta momentet skola tilläggas orden: »t Konungens namn» näst efter orden: »föres Riks-styrelsen»; att andra momentet skall i dess början lyda sålunda: »Ar Prins af sjukdom eller af vistande utom Sverige och Norrige hindrad alt öfvertaga Riks-styrelsen, eller finnes ej Prins, som till Thronföljden är berättigad, dä skall en Interimsregering» etc.; att tredje momentet skall begynna sålunda: »Vid de fall, att Styrelsen ej genast kan af Regent eller» etc.; och att slutet af Regerings-Formens 42 § skall undfå denna lydelse: »styrelsen föras, med Kongl, makt och myndighet, af Regering, sä sammansatt och med de inskränkningar, som i § 39 sägas.» Dih. lill 11. St. Med antagande i öfrigt af Utskottets förslag har Bonde-Ståndet förklarat följande emot förslagen framställda anmärkningar utgöra Ståndets gemensamma tanke, nemligen: a) att i stället för den uti förra delen af 39 § Regerings-Formen föreslagna bestämmelse, enligt hvilken, under Konungens frånvaro, Riks-styrelsen skall föras af den till thronföljden närmast berättigade Prins, om han uppnått den ålder, som i 41 § säges, 39 §:s ordalydelse och innehåll sålunda ändras, att derigenom blifver stadgadt, att, i den uppgifna händelsen, Riks-styrelsen föres af Kronprinsen, om han uppnått 21 års ålder; b) att åt öfrige till ändring föreslagne §§, så vidt de med den 39 ega sammanhang, gifves en efter innehållet af nyssnämnda beslut lämpad ordalydelse; c) att, å lämpligt ställe i Regerings-Formen, bestämmelse intages om hvad, under benämning »Kronprins» rätteligen förstås; — och har Ståndet derjemte åt Konstitations—Utskottet öfverlemnat att utarbeta de förslag till förändrad redaktion utaf ifrågavarande grundlags-paragrafer, som utaf Ståndets sålunda fattade beslut påkallas.
Anfallet på allenastyrelsen är här mera för syns skyll än verkligt och verksamt. Man kan hafva rätt att på 490 Den 25 Juli f. m. sitt eget satt bedöma de sednaste politiska händelserna, man har rätt att vara missnöjd med den svenska politiken under åren 1853—54 men jag tycker att det icke skulle vara statsmannalikt eller bevis på att man upfattar Sveriges närvarande ståndpunkt, om man genom en sådan åtgärd som denna, visar sig qvarhålla i sinnet en känsla af »rancume» öfver det passerade eller att man icke skulle kunna fatta sig för framtiden utan att begagna sådana medel. Jag återkommer till den förklaringen att jag icke finner mer än det enda angifna svaga skälet af förment konseqvens som kunnat sägas och på sätt och vis kan försvaras. Men hvem har sagt att man skall följa lagstiftarens mening, i fall man tror sig ha uptäckt den, och utföra den mera konseqvent, i fall den är oriktig i princip? Mig föreföll denna lagstiftarens mening temligen kortsynt; men all den öfriga motiveringen i Utsk:s mern. angår så många andra saker, att jag knappast skulle tro att man på allvar vill ingå i en granskning af densamma. J2:ne reservanter hafva doek hänvisat på åtskilliga orsaker till afslag å punkten som icke äro så oriktiga. Frih. Paykull anmärker ganska rätt att man måste göra någon skillnad på när frågan är om ministeriela angelägenheter, der Konungen begagnar »jus majestatis», der han begagnar den rättighet som man ieke kan frånsäga någon StatsChef, han må vara Konung, Kejsare eller President, emedan han annars icke kan upträda och afhandla sådana saker med den säkerhet som Statens bästa fordrar. Det är klart att sådana negociationer måste ske så hemligt som möjligt. Skulle man nu föredraga dylika ärenden inför ett StatsKåd af flere ledamöter och i närvaro af en Sekreterare som annoterar, så är det föga rimligt att man ibland så många icke träffat på någon nog litet samvetsgrann i afs. på hemligheternes bevarande. Man finner af erfarenhet att kabinettshemligheter numera knappast på något siitt kunnat förvaras. Frih. Paykull som af gammalt hemmastadd i kabinettet har insett detta och hvar och en borde utan särdeles möda inse detsamma.
Jag får börja med att säga, att det är högst obehagligt att tala i lagfrågor för mig, som icke är deruti bevandrad ; jag anhåller dock få anmärka, att då Lagutskottet synts etablera den princip, att expeditions-lösen borde tecknas å domen, har det ej derjemte bestämdt sagt, att alla afgifter i och för domen böra derå vara antecknade. Detta är dock af vigt, i synnerhet som uti JustitieRevisionen och Högsta Dom-! stolen kanske de fleste rättegångar föras genom ombud, hvilkas räkningar, utan ett sådant antecknande, svårligen kunna controlle-ras. Af sådan anledning anhåller jag, att Me» morialet måtte återremitteras, och yrkar det stadgande, att alla afgifter i och för domen derå måtte antecknas. Herr Mnnnerstam, jjohan: Den motion, som föranledt Utskottets yttrande, bevisar att lösen icke alltid blifvit påtecknad, och Utskottet har derföre bestämdt tillstyrkt, att detta ofelbart skall ske; deraf följe , att alla utgifter, sorn tillhöra och åtfölja lösen af expeditioner, och således äfven Charta Sjgillata, då den skall erläggas, skola på expeditionen antecknas. Utskottets Betänkande borde derföre kun^ na bifallas, utan vidare omgång. Friherre Cederström'. Jag anser, att t. ex. deductions-afgiften, äfvensom alla andra afgifter i och för rättegången böra tecknas å domen, ty fråganär här derom, att Rättsökande, hvilka genom ombud föra sia rättegång, må 7a Den 3 Juni. e. m. kunna veta hvad som bör betalas och control* lera ombudens räkningar. Herr Landt Marskalk en hemställde, om Rid* derskapet och Adeln ansåge de gjorda anmärkningarna hindra antagandet af Utskottets Memorial, Ropades ja och Nej. Friherre Boye, Ludvig:
I öfrigt ha vi färdats rätt mycket omkring i Danmarks hufvudstad, besökt allt hvad man måste besöka (utom madame Fabritius), lagt sista hand vid salig kung Fredrik V:s ryttarstaty (hvilket gick så till, att Scheffer och Sprengtporten fingo hjälpa gamle grefve Moltke och den franske gesandten, markis Blosset, att tilltäppa hålet i hästens bakdel, hvarvid Scheffer lär ha visat sådan skicklighet, att han blef utnämnd till hedersmedlem af konstakademien!), varit på middagar hos statsministrarne, nämligen hos ofvan nämnde grefve Moltke, far till hela det yngre dussinet, hos en grefve Reventlow (som i allt yttre tillhör familjen Ochsenstirn) och hos en monsieur med namnet Skymmelmann, som lär ha varit oxfösare i Neder-Sachsen, men nu äger guld och gröna skogar, har geheimerådstitel (hvilket här anses högst gentilt), friherrlig krona och en hustru, som är den friherrligaste munkbromadam jag någonsin drömt om. Angående ställningar och förhållanden i detta land måste jag uttrycka mig med mycken korthet, ty våra koffertar äro packade och om en timme äro vi på väg till Korsör. Vare det nog sagdt, att vi tyckas ha kommit tämligen olägligt, midt i något slags inrikespolitisk stortvätt eller storstädning. Någon utrikesminister äger Danmark för tillfället icke, och det tycks som skulle kronprins Gustaf ha rätt, då han på tal om de öfriga ministrarne, yttrade, att kungen af Danmark låtit dem stanna kvar uteslutande i afsikt att låta dem tillhandahålla oss några mål mat, hvadan de troligen afskedas så fort vi vändt ryggarna till. Politiskt factotum är tydligtvis den ofvannämnde exläkaren Struensee, som innästlat sig mycket djupt i drottningens gunst och, mirabile dictu, också i kungens. Om denne kung är fullt klok, vet jag på min ära icke, men ingenting tyder just på att så skulle vara förhållandet. Du bör häraf draga den slutsatsen, att envåldsmakten befinner sig i de bästa händer och under sådana omständigheter tör det vara en lycka (ehuru icke för landet!) att statsrådet blifvit försatt ur funktion.
Directionerna ej höra blott till "ett särskildt Stånd; De äro allmänna Inrättningar, och RiddarhusDirection innehar blott «n commission, som på obestämd tid är densamma uppdragen. I afseende på anmärkningarna rörande den föreslagna Capitationsafgiften, lärer Höglofl. Ridderskapet och Adeln lätt erinra sig att vi vid sistförflutna Ridsdag åjtogo oss en dylik till tryckning af Ståndets Protocoller och reparation af Riddarhuset. Det har således icke synts RiddarhusUtskottet omöjiigare ätt föreslå ett sådant åtagande nu än då; hvad olagligheten deraf beträffar, lärer det vara så beskaffadt att endast Riksens Ständer i allmänhet kunna besluta en allmän Bevillning , men att ingen ting kan hindra ett RiksStånd att särskildt för sig till ett bestämdt ändamål åtaga sig en enskild. Hvad Friherre Stael anmärkt, rörande förhöjningen af Introductionsafgiften till RiddarhusSecreteraren, beträffar, får jag, för min del, deri instämma; men med förbehåll att sättet till dess erläggande måtte bestämmas så tom Utskottet föreslagit. Skulle Ridderskapet och Adeln slutligen, i anledning af detta Utskottets Utlåtande, besluta några förändringar i hvad Utskottet föreslagit, torde vara lämpligast att dessa beslut, jemte Utlåtandet, till RiddarhusUtskottet återremitteras, då Utskog 3* Den i Augusti. tet kunde få tillfälle att meddela RiddarhusDirectionen underrättelse om de författningar sora böra vidtagas. Herr Nordencreutz: Ehuru jag Vet att nu ingen tillgång finnes i Riddarhuskassån, kan jag likväl, i stöd af den kännedom Som jag inhämtat den tiden jag var RiddarhusDirecteur, veta att tillgångar der småningom kunna beredas. Kassan ökas till någon del af Introductionsaf* gifter, något genom öfverskottet af Rentor» och förr eller sednare ingår en Extra Direeteurs lön, som innehafves af Herr Marks von Wurtemberg.
"Majit, genom nådigt Bref af den 29 September 1841, Fullmäktige att ”till bern alte Kollegium låta emot qvitto aflemna, såväl Städerna JVlal”mös oell Ystads för ofvanomförmälda lån utgihia skuldförbindelser, "af Fullmäktige på Kollegium i laglig form transporterade, som ock *’de kapitaloch räntebelopp, hvilka från och med år 1835, såsom ”följd af samma förbindelser, blifvit till Riksgälds-Kontoret eriagda ”och i dess vård befunnos. Yid jemförandet af detta nådiga Bref "med den deruti åberopade i3 §. af Reglementet för Riksgälds-Konto"ret, fästade Fullmäktige sin uppmärksamhet å den omständigheten, "att, enligt Reglementets uttryckliga innehåll, skulle ifrågavarande for"dringar, jemte derå influtna medel, till Kongl. Majit öfverlemnas, för ‘att dermed anskaffa erforderliga Stalloch Magasitis-byggnader för "den i Ystad förlagda Sqvadron af Kronprinsens Hussar-Regemente; "hvaremot, jemlikt ordalydelsen af högstberörde Kongl. Bref, lyftningen af de äskade tillgångarne syntes vara föranledd af beslutet om ”en förändrad förläggning af hela detta Regemente. Och då, tili följd "af Kongl. Majits och Rikets Ständers sammanstämmande beslut, "Riksgälds-Kontoret ägde återbekomma hvad som af ofvannämnde foT”dringar och kontanta medel icke behöfde för det afsedda ändamålet ”användas, så berodde naturligtvis beloppet af den Riksgälds-Kontoret ”sålunda tillkommande återstod på den större eller mindre omfattningen af det föremål, hvartill desamma i första rummet lomme att an* vändas; hvadan Fullmäktige också ansågo en utsträckning af detta ”föremål utöfver hvad Rikets Ständer stadgat inverka på Riksgalds”Kontorets rätt, såsom möjligen medtagande en större andel af de härtill disponibla tillgångar, än som deraf eljest lomme att utgå.
Och nu, när jag sätter diktarinnan å sido och du endast (hvilket »endast»!) är min älskade – med det där håret och de där ögonen och händerna och stämman och alla de fullkomligheter du i går lät mig sluta i mina armar – då känner jag att om du icke skrifvit en rad, om du ej alls vore »miss Barrett», utan endast min och sade mig: »Jag är nöjd med hvad du diktat» jag dock vore öfverlycklig då. Och senare: Din oro att jag älskade dig för din diktning har kommit mig att tala mest om kvinnan i dig – men isynnerhet därför att jag älskar henne mest. Jag ser din genialitet i ljuset och värmen från ditt hjärta och kysser dina läppar för deras egen skull, icke därför att de sjunga! Men detta innebär ej att jag förlorat glädjen i någon af dina härligheter, ehuru jag föredrar somliga. Jag kunde innesluta mig med dig och dö för världen och lefva femtio långa lif i lyckan af din närhet, men detta hindrar icke att det blir en ljuf stolthet att låta världen veta att just du utvalt mig, att just din hand ger mig mitt lifs underbara krona Hon svarar: Är det möjligt att du kan älska mig så? Då finnes ej mer någon brist, något kval i lifvet och då äger du mig helt – intill den gräns där jag kunde bli ett hinder för dig. Och nu lofvar hon honom att, om hon under vintern fortfar att tillfriskna, då skall hon nästa höst som hans hustru följa honom till Italien. Men viss som hon var att fadern mot detta, som alla andra giftermålsförslag för sina barn, skulle sätta sitt monomaniska motstånd, fordrade hon att deras planer skola förbli en fullkomlig hemlighet för alla, äfven för gemensamma vänner, såsom t. ex. Kenyon. Hon ville ej torteras genom att från sina vänner höra de betänkligheter, hon själf såg klarare än någon, men framför allt ville hon ej att fadern framdeles skulle kunna ställa någon till ansvar för vetskap om hennes planer eller att han skulle kunna omintetgöra dessa genom att erhålla ens en aning om dem, Det är ej, skref hon, min vilja, min känsla jag är oviss på, endast min fysiska styrka. Att kämpa ut denna kamp med min far skulle döda mig.