Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapets och Adelns inbjudande, uti Protocolls Utdrag af den 39 nästlidne Juli månad , har Prest.Ståndet för sin del beslutit att sedan icke blott enskildta Actie-Agare genom teckning af betydligt Capital velat till Götha-Ganals anläggning och fullbordan bidraga, utan äfven Staten ur Riksens Ständers pank dertill anslagit betydliga medel, i tinderdånighet, genom särskild Srifyelse anhålla, det täck-» Dtn x Augusd 9 täcktes H. K. H. KrOnPrinsen, efter tnlräratadt tillstånd af Hans Maj:t Konungen, afven till detta viktiga företag sträcka sin särskildta omvårdnad, så mycket H. K. Höghets åt fäderneslandets sjelfständighet', åt Svenska Thronens ära samt åt [Folkets frihet och säkerhet alltid helgade tid och omsorger det kunna medgifva. Genom densia H. K. Höghets nåd skulle Nationen vinna den säkraste öfvertygelse så väl om verkets skyndsamma fullbordande som att ändamålet, af det utaf Riksens Ständer till detta stora företag beviljade betydande biträde icke skall förfelas, TJt Supra. 8. D. ed anledning af Höglofl. Ridderskapets och Adelns inbjudande uti Protocolls-Utdrag af den 29 i nästlidne Juli månad', instämde PrestStåndet uti Höglofl. Ridderskapets och Adelns beslut att genom en Deputation hos H, K, H, Kronprinsen i underdånighet anhålla, det täcktes H. K. Höghet, efter inhemtadt tillstånd af Hans Maj:t Konungen, Nådigt åtaga sig särskild vård och inseende så val Jöfver Götha-Canalg anläggnings skyndsamma fullbordande, som att det af Riksens Ständer till detta stora företag bevilijade betydande biträde måtte med noggrannhet blifva till sitt bestämda ändamål användt. Ht Supra. Px Protocollo J. U. Almqvist. Ex Protocollo J. U. Almqvist, lo Den i Augusti S. D. återremitterades Banco-Utskottets Memorial af den 'gö Juli. angående reglering af Dis* cont rörelsen i Riket sedan private delägare? Qctrpyer tilländagått.
Sköts de ' på de ' viset, blir de ' ett så ' nt godt och sött malt, så det kan frun inte tro, å frun ska få si så god vörten blir. Men man får lof att vara två om att torka maltet. Det är så hett uppe på lafven, si, man kan kola af rätt som en går där å rör, därför får man byta af hvarann alltemellanåt, å svetten behöfver en torka åf sej tidt å tätt, för den skvalar åf en. » Jag tackade nu naturligtvis gumman för undervisningen och nändes ej taga henne ur den tillfredsställande föreställningen att hafva gifvit en god och nyttig lärdom med påminnelsen om, att en nutidsfru troligen aldrig kom i tillfälle att tillämpa den. Och madam Janson, belåten med att » frun gaf sig tid att höra på » och själf helt uppgående i sina minnen, fortsatte: Det är inte underligt, att det är så hårda tider för landtbrukaren. Di skyller på mycket annat, men jag skyller mest på att ingen vill tjäna bönder mer — å att di som ska låssas göra ' t, ä dyrlegda å lata å uppstudsiga. Bondens egna söner å döttrar, som Väl ä ' närmast til! att hjälpa far och mor med den jord, som de själfva en gång ska ' få ärfva, de uppfostras som herrar å fröknar å tycka sej vara för fina å » bildade » att föra en trästock eller ett härfskaft — men si virkskaftet det kan de fina » fröknarne » föra. — Det är rakt på tok, frun, när en tänker på ' t. I min ungdom hade då inte en son eller dotter » När vi inte hade bränning å mälta att sköta, en smul bättre eller lättare än tjänaren. De fingo var det att ändå gå opp i otta om vintermornarne hålla ut bitti och sent, precis på samma sätt som å ställa sej i ladan ihop med kararne å tröska. en ann. Jag tyckte till och med, många gånger, att Sonen å dottern — Per å Anna Karin, som di hette jag hade det för min del bättre än dottern. Jag — å drängen å jag stodo där till långt fram på vinhade åtminstone min lön, som jag fick använda, tern å slogo nr hvart enda sädeskorn med slaga.
Detta blefve en lika gifven följd, antingen maximum vöre obegränsadt, eller bestämdes för serskilda Egendomar eller serskilda Tings-lag, ty intet hinder vore att, uti de under ett större gods lydande hemman och lägenheter, erhålla huru mångå serskilda inteckningar som helst. En mängd, smärre faslighets-lån åstadkomma visserligen inom Banken mera besvär och arbete, än några få stora; men skall Lån-anstaltens allmänligare gagnelighet afses, — och annat bör väl icke komma i fråga vid en utlåning på sådana återbetalnings-vilkor, hvarigenom, i förhållande till lagliga penninge-räntan , capital-beloppet utgör en Banco-Utskottets Utlåtande N.-o 82. skänk efter a8 år, — så måste lånen, så mycket som möjligt, göras tillgängliga äfven för den obemedlade mindre Jordbrukaren, för hvilken ingen slags skuldsättning kail blifva så oskadlig, ja äfven förmånlig, sora denna. På dessa grunder, och då Utskottet inhemtat af Ledamöter inom BondeStåndet, att Åboer i åtskilliga orter af Pöket kunna vara besuttna på hemmans-delar, hvilkas värde ej öfverstiger /\*5o R:dr B:o* tillstyrker Utskottet, att den ifrågavarande punkten, som, hvad sjelfva RedacLionen angår, synts Utskottet ej innefatta något obestämdt eller otydligt, förändras sålunda: Högst 6000 Rfdr må utaf dessa Fonder till en Låntagare utgifvas, samt ringare lån än å i5o R:dr ej beviljas. Utskottets tillstyrkan, pag, 55 4)> an“ gående räntans bestämmande till 5 procent årligen, är inom samtlige Riks-Stånden af de fleste Talare motsagd, och blott af en och annan understödd och försvarad.
De remitterade handlingarne återställas härhos i underdånighet; och utvisar underdånigst bifogade Protokoll deu af undertecknad, Printzensköld, vid ärendets föredragning härstädes yttrade särskilda mening. Kammar-rätten framhärdar med djupaste trohet, vördnad och nit, St ormäk t i gste , A 11 ernådi gste Konung! Eders Kongl. Maj:ts C. E. ÅLANDER. A. WILH. EDMAN. C. O. V. BURÉN. C. W. ZETTERSTRÖM. Stockholm den 6 December 1861. underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, CARL G. MÖRNER. C. PRINTZENSKÖLD. VIKT. INGESTRÖM. 1. s. Axel Carlsson Printzensköld. — 329 — 1861 den 6 December. Närvarande: Herr Presidenten och Kommendören Grefve Mörner, Herr Kammar-rätts-rådet Alander, Herr Kammar-rätts-rådet Edman, Herr Kammar-rätts-rådet Printzensköld, Herr Kammar-rätts-rådet Barén, Herr Kammar-rätts-rådet Zetterström, . Adjungerade ledamoten, Kanslisten Ingeström. S. d. föredrogs Kongl. Maj:ts nådiga remiss af den 18 sistlidne Oktober, tecknad å en af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer hos Kongl. Majit i underdånighet gjord framställning, att Kongl. Kammar-rätten måtte anbefallas vaka deröfver, att en hos Konungens Befallningshafvande i Östergöthlands län anhängiggjord fråga om afskrifning i länets kronoräkenskaper af derstädes balanserade ognldna, arrendemedel för indragna Ofverstelöjtnants-bostället Kungs-Norrby måtte varda utan dröjsmål pröfvad och afgjord; i anledning hvaraf Konungens bemälde Befallningshafvande den 27 nästlidne November yttrande afgifvit.
Justerare att hafva orätt stämpladt bränvinsvanna, skall han, utom det ansvar, som, följande på ett behörigen verkställdt beslag, bort drabba egaren, om denne låtit förändra eller omgöra redan stämplad bränvinsredskap, utan att iakttaga hvad 14 §• i sådan händelse föreskrifver, dömas tjensten förlustig eller på längre eller kortare tid ifrån utöfningen deraf skiljas, allt efter Domarens pröfning, huruvida förseelsen härrört af uppsåt meller af större eller mindre vårdslöshet. Den, som tillverkar bränvinsredskap af större rymd, än den nu tilllåtna, utan att kunna styrka, det redskapen är ämnad till export eller beställd till inhemskt bruk, på grund af Kongl. Maj:ts serskildt gifna Nådiga tillstånd, höte första gången 33 R:dr 16 sk., andra gången 66 R:dr 32 sk. och tredje gången ioo R:dr. 22 §• Distilleringspannor, som af Apothekare få för pharmaceutiska behef begagnas, böra mätas och stämplas i likhet med hvad om bränvinspannors mätning och stämpling i allmänhet stadgadt är och under enahanda ansvar. ,23 §• Ifrån och med den i Maji till och med den 3r October hvarje år, äfvensom, då bränvinsbränning af någon utöfvas, endast under hälften af den tillåtna tiden, vid hvarje termins slut, nemligen vid Mars och December månaders utgång, samt under den eller de öfrige månader af året, då tilläfventyrs Kongl. Maj:t i Nåder skulle linna för godt att bränvinsbränning inställa eller förbjuda, skall ali bränvinsredskap antingen inlemnas å allmänna förvaringsrum, eller, om den befinnes i enskildt förvar, förseglas 24 §•
Från Vallo fl. B or g are-Ståndet. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades en af Herr Grenander denna dag väckt motion (JW 520) om anslag utan återbetalningsskyIdighet till beredande af Bih. till It. St. Prat. 1862 & 1863. 9 Sami. 92 730 Prot.-Utdrag den 12 November 1863. arbetsförtjenst och understöd åt personer, som genom nyligen tiraad eldsvåda i staden Warberg blifvit lidande. Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Memorial: Jtä 219, med förslag till voteringspropositioner i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Kongl. Maj:ts nådiga framställning om Krigs-kollegii ombildning till en Armé-förvaltning; och JV2 222, angående inlösning af ytterligare anmälda, först efter preskriptionstidens slut hos Riksgälds-kontoret företedda Riksgäldssedlar. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne Lag-Utskottets Memorial: JVS 82, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, JY2 73, öfver motion angående giltigheten af Kongl. Brefven den 7 Juni 1733 och den 24 Januari 1740, i fråga om handräcknings meddelande för barns befordrande till dopet; och M 83, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, M 72, öfver motion om ändring af 2 och 3 §§ i 3:dje Kapitlet Kyrkolagen. S. D. Föredrogs och godkändes Expeditions-Utskottets under M 136 afgifna förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående vilkoren för bränvinstillverkning. S. D. Uppå hemställan af Nils Magnus Pettersson från Calmar län utsåg nu Ståndet ytterligare till Suppleanter i Förstärkt Lag-Utskott: Gustaf Bolin från Upsala län, Fredrik Hallström från Stockholms län, Johannes Magnus Lundahl från Skaraborgs län, Haniel
Fieandts underdåniga ansökning om ersättning för liden förlust å dess, på 3o års tid, utarrenderade Boställe Fullstad. 1824 den 16 Mars fÖredr.; och täcktes Kongl. Majit, i anseende till Sökandens meddellöshet, honom af Gunst och Nåd den sökte ersättningen bevilja, med förklarande likväl, att detta beslut icke finge såsom praejudicat för dylika anspråk, som det ifrågavarande, åberopas. I öfrigt fann Kongl. Majit för godt tillförordna en serskild Comité, åt hvilken Kongl. Majit i Nåder uppdrog, att öfverse och granska författningarne angående Militiae-Boställens bortarrenderande, samt att deruti föreslå nödige förbättringar till förmon för Indelningshafvarne. Bil. t. B. St. Just. Oml.-ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. J 1;a H:t. i<j Bil. t. R. St. Just. Omb:ns Emb.-Ber. d. 4 Nov. 1828. 36. — af deri ag November, angående Garnizons - Sjukhus - Byggnaden i Stockholm. 1824 den 3 Februarii föredr.; då Kgl. Majit beslöt, att de i och för GarnizonsSjukhus - Byggnaden disponible tillgångar, hädanefter uteslutande och så långt de behöfde anlitas, skulle användas till fullbordande af Corps de logis-byggnaden med inredning etc., så att densamma, så fort möjligt vöre., måtte kunna begagnas till afsedt ändamål; viljande Kongl. Majit i Nåder tillåta, att Räkenskaperne, i och för dispositionen af anslagen, hädanefter årligen finge till Kammar-Rättens granskning Öfverlemnas, med
Ått vilja tillvita Tullstyrelsen den mordbrand, som var nära att utbrista i Götheborg och som genom Autoriteternes vaksamhet hlef upptäckt, till sitt utbrott hämmad, men endast i afseende på varornas utpractisering från NederlagsMagazinet lagligen bevist, och med ådömde böter till ett belopp af öfver 90,000 R:dr Banco straffad, vore likaså obilligt, sorn alt tillräkna hvarje Lagskipande Myndighet alla de brott, som innom dess område begås, ehuru han sjelf upptager och beifrar deni. I anledning af de Förslag, hvarmed Herr af Stenhof slutat sitt Memorial, får jag anmärka t att StatsTJlskottet emottagit TullVerkets Räkenskaper, och lärer med deras granskning vara sysselsatt. Ett Serskilt Utskott torde således icke i delta afseende vara behöfligt, i synnerhet som dess befattning skulle ingripa i hvad StatsUtskottet tillhörer. Äfven anser jag i högsta måtto öfverflödigt, att genom eli stor Deputation uppvägfa Kongl. Maj:t och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, för att anhålla om en Reform i Tullverket. — Vigtigare Beslut än detta, komma Ridd. 0. Ad, Prot> II. B. 69, 70. 546 fien 9 Januarii. från Rikets Ständer till Kongl. Maj:t, och det utan Deputationer, och någon större högtidlighet i detta fall synes mig icke vara af nöden. Herr af Stenhof omnämner sluteligen de Artiklar, rörande missbruk både vid Sjö- och GränsTullarne, som varit införde uti ett från Wennersborgs Tryckeri, år i8ri utkommit TidningsBlad, kalladt den Oväldige Granskaren, och tillägger, att obekant är, om någon åtgärd, till följe af dessa Artiklar, blifvit vidtagen. Jag hör oförstäldt bekänna, att, efter min vettskap, ingen åtgärd följt på dessa AvisArtiklar. Bladet lefde icke nog länge, för att kunna frambringa den.
Stad belägne Amiralitets. Warfs, och örgryte - Församlingars Fattigwärds Inrättning, med hwad mera i sammanhang dermed i Räder blifwit yttradt, hafwa Riksens Ständer, hwilka pä de skäl Eders Maj:tS Nädiga Proposition innehäller, funnit det i allmänhet wara billigt, att äfwen Sjöfolk bidrager till de Fattigas understöd, medgifwit, att nedannämnde afgifter mä hädanefter tills widare erläggas af allt S>öfolk som förhyreS, icke allenast i Götheborg utan cck i Rikets öfriga Städer hwarifrän sjöfart idkas och der Fattigwärds - anstalter redan finnas, eller dä de framdeles kunna blifwa inrättade, neml. af hwarje Skeppare 1 R:dr, af hwarje Styrman 24 st., af hwarje Bätsman, Matros eller Jrmgman 12 st., samt af hwar och en af det öfriga Sjöfolket, sä wida hon utom k-lst om bord, för fin tjenst njuler nägon aflöning, 4 st-, allt Banco, om äret. Riksens Ständer hafwa ansett det, till »vinnande af detza afgif ters - Den 16 October. 291 ters allmänna och säkra utgäende, wara kämp, ligt, att de samma stola erläggas icke wid in» skrifningen, utan wid förhyrningen, samt att wid detta tillfälle Sjömanshusen i de Städer, der sädane finnas, och i de öfrige Magistraterne, stola med redowiswngs skyldighet för Fat, tigwärds-Jnrätmingarnes räkning läka uppbära berörde afgifter, och öfwer deras erläggande meddela bewrs, hwilka för wederbörande Tjenstemän, wid Folkpastens utfärdande böra företes: och stola bewis, att ofwannämnde afgifter för det löpande äret i nägon Swenst hamn blifwit utbetald;, befria frän widare kraf för det äret.
Då tiden nu var långt framskriden och 11 ledamöter anmält sig för att i ämnet vidare sig yttra, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade uppskjuta öfverläggningens fortsättning till morgondagens plenum samt åtskiljas; hvilket bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f 11 e. m. In fidem, O. Brakel. 334 Den 15 Mars. Thorsriagen den 15 Mars 1866. Plenum kl. 6 e. m. Justerades protokollet för den 24 sistl. Februari. Fortsattes föredragningen af Stats-Utsk:ts Utlåt. N:o 54, i ani. af K. M:ts Nåd. Propos. om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelsemateriel å redan anlagda stambanor. 2:dra punkten. Frih. Hamilton, Hugo: Den fråga, som i går så ifrigt diskuterades, har nu kommit i en temmeligen ovanlig ställning. Genom Med-Ståndens olikartade beslut hafva tre särskilda åsigter gjort sig gällande, och det är således afgjordt, att frågans slutliga öde kommer att afgöras i Förstärkt Stats-Utsk. Man kan således tycka, att diskussionen i det Högh Ståndet, som nu som vanligt kommer sednare än de andras, borde hafva förlorat intresse, och, att döma af de närv:de ledamöternas fåtalighet, vill det äfven synas som om en sådan åsigt verkligen gjort sig gällande. Men fastän man med afseende å Riks-Ståndens hållning i denna fråga nästan skulle kunna tillämpa ordspråket tot capita, tot sensus, förefaller det mig dock, att det Stånd, som städse kallats och detta med rätta, det första Ståndet och som så till sägandes utgör representationens caput, bör, utan hänseende till hvad inom de andra förefallit, uttala äfven sin sensus. Detta så mycket mera som man har utsigt, att detta Stånds beslut kan utfalla i öfverensstämmelse med något af de öfriga Ståndens och föranleda till en inbjudning, som möjligen kunde blifva antagen af ett tredje Stånd och således kunde förekomma nödvändigheten att lösa frågan genom votering i Förstärkt Stats-Utsk.
Och sedan, till följd af min den 3o November samma år härom aflåtnai skrifvelse, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt anställt och utfört laga ansvars-och ersättningstalan emot Häradshöfdingen, under hvilkens ordförande HäradsRättens anmärkta Utslag blifvit meddeladt, samt Häradshöfdingen med förklaring deröfver inkommit, och ofvannämnde sakfällde person jemväl blifvit hörd, har Kongl. HofRätten i detta mål» genom Utslag den 1 Junii innevarande år, sig utlåtit, att som, vid betraktande af de i 1 och 4 §§ 3 Kap. StraffBalken, för förvandling al böter till spö eller ris samt fängelse vid vatten och bröd, bestämda olika grunder, det vöre uppenbart, att, på sätt AdvocatFiscalsEmbetet omständligen utveckladt, någon tillänipning af det i Kongl. Brefvet den 20 December 1737 förekommande stadgande, att då för hustjufnad böterna äro dubbla, kroppsstraffet äfven bör fördubblas, icke, i fråga om böters förvandling till fängelse vid vatten och bröd, äger rum i annan måtto, än att antingen efter det stulnas dubbla värde, eller det deremot svarande fördubblade kroppsstraffet af spö eller ris bör bestämmas den bestraffning af fängelse vid vatten och bröd, hvartill den brottslige sig skyldig gjort; med iakttagande hvaraf Henric Carlsson, som begått hustjufnad till värde af 3 R:dr 28 sk., bordt straffas såsom den der stulit detta belopp dubbelt eller 7
– Jag agade dig nog strängt i går, det gjorde jag, men så är du ock så dum och oläraktig, att jag ibland blir rasande och vill vrida halsen af dig. Två långa år i skolan, och ännu har du icke lärt dig namnet Elpenike! Simons korp var nästan lika ryktbar som helgonet sjelft. Kristianerna trodde sig veta, att han var mer än hundra år gammal, och man berättade, att en dag, då Simon blifvit förgäten af de fromma qvinnorna, som bodde i grannskapet af dubbelporten, hade korpen tillfört honom föda, likasom det fordom skedde med Elias, den store profeten. Kanske var han verkligen en gammal enstöring, en Methusalem ibland sitt långlifvade slägte, hvilken öfverlefvat de sina och främmande för den yngre korpverlden tillbragt åren i klipporna och lundarne vid Kefissos, ensam och sörjande, tilldess han slutligen fann en ny sällskapare af ett annat slägte, fann en vän, som i mycket liknade honom sjelf, och till hvilken han småningom drogs genom detta sympatiens band, denna blida, outransakliga magt, som gifver hvarje hjerta, äfven det ensammaste, kyligaste och mest förtorkade, ett föremål, på hvilket det kan utgjuta det slags ömhet, hvaraf det ännu är mägtigt. Det förtroliga samspråk pelarmannen förde med sin korp blef hastigt afbrutet, när den förres skarpa öra uppfångade ljudet af de annalkandes steg på gräsmattan. Han hade setat med ansigtet riktadt emot olivdungarne i taflans bakgrund. Nu vände han sig om, lade sig på magen, och hans kala hufvud med det lurfviga skägget stack fram emellan kapitälens löfverk som ett hiskligt vilddjurs, spejande genom ett busksnår. Korpen hade flyttat sig till hans skuldra. Simon var harmsen deröfver att han blifvit störd i sin måltid. Han hade väl ännu icke sjungit sin aftonpsalm, men det började lida långt in på natten, och han ville vara ensam. Derför röt han redan på afstånd mot de kommande: – Gån bort, gån bort! Gån, säger jag!
Utskottet anser sig härvid endast böra göra de värde Ledamöterne af BondeStåndet uppmärksamme på den omständighet, att ett anslag, som för innevarande års behof erfordras, icke kan anvisas på tillgångar sorn törst med nästkommande års ingång äro att disponera, blott till föremål för samma års i RiksSlaleu bestämdt föreskrifne Utgifter, och får i öf - Betänkanden, N:is 245 , 246. 197 vigt tillkännagifva, alt Utskotlct icke liar något att tillägga dess redan gjorde tillstyrkande i frågan om anvisning af ofvanberörde 3,4oo R:dr på nu varande Öfverskotter å StatsYerkets Inkomster; hvilket tillstyrkande redan blifvit bifallet af H. R. o. A. och H. PrästeStandet samt lemnadt utan anmärkning af [V. BorgareStändet. (Bil. till 4:dc Hufv. Tit.) Ytterligare Utlåtande, i anledning af väckta motioner om förökade Anslag för vissa LäroInrättningar m. m.
St. ej kunna förminska de !önevilkor, som äro häradshöfdingen i Södra Möre anslagna. Men sådant skulle ej hindra hofrätten att förklara, det vikarien för nämnde häradshöfding vore tillräckligt aflönad med sportlerna; hvaraf följden blefve att hälften af häradshöfdingen^ ordinarte lön, äfven komme att stå till riksg:skont:s disposition. Skulle det då vara emot R. St:s och riksg:s-kont:s värdighet, att taga emot den delen af den ordinarie lönen, som ej behöfves för vikariens aflöning? — Jag får således förnya min vördsamma anhållan om bifall till detta sednare betänk. Hr Printzensköld: Alt det ej skulle kunna anses såsom någonting besynnerligt, om R. o. Ad. nu genom afslag å Utsk:s sednare betänk, bifölie hvad Utsk. i sitt förra utlåt, tillstyrkt, tror jag bäst bevisas genom de flera fall af alldeles likartad beskaffenhet, som inträffat, icke blott vid föreg:de riksdagar, utan äfven under den nuvar. Jag vill blott nämna ett enda exempel, som härpå är tillämpligt, och som nyligen inträffat i frågan om lag för aktie-bolag. Jag minnes mycket väl huruledes, då LagUtsk:s betänk, derom återremitterades. R. o. Ad. företrädesvis bland RiksStånden yrkade, att man i en viss punkt skulle intaga ett stadgande om inteckning i aktie-bolags faslighet för ektie-egares sknld; Den 19 Juli. 161 skuld; och att, då en sådan förändring i den föreslagna lagen blifvit af Utsk. uti ett sednare betänk, tillstyrkt, detta sednare betänk, likväl af R. o. Ad. afslogs och det förra gillades. Om man nu skulle göra sammaledes, tror jag ej att någon anledn. lill klander vore för handen , eller att man skulle anse åtgärden besynnerlig. Jag har ej velat påstå, att icke R. St. hafva laglig makt att förändra vid den ena riksdagen ett reglemente, som de sjelfve utgifvit vid en föreg:de. Jag har endast sagt, att det ej är öfverensstämmande med R.
15 hela 2Ö:te , ty flere andra der uptagna föreskrifter torde likaså litet böra stå i grundlagen, som den, att Ridderskapet och Adela skall, till och ifrån Rikssalen, åtfölja Konungen. Hvarföre är det af grundlags vigt, attRiksdagspredikan skall förrättas i Storkyrkan och af en Biskop? Om kyrkan stöde tinder reparation, om samtlige Biskopparne icke hade vid Riksdagens början hunnit ankomma, och om de närvarande hade förfall, skulle Riksdagspredikan icke, utan uppskof eller grundlagens åsidosättande, kunna förrättas i annan kyrka och af annan prest? Skulle, om Konungen vore frånvarande och Siats-Ministern för Utrikes-Ärendena förhindrad att föra ordet till Ständerne på Rikssalen, ingen annan få göra det, ulan grundlags öfverträdelse o. s. v.V Vill man lemna andra oegentligheter derhän, blott man undanrödjer hvad Utskottet kallar olika representativa rättigheter, så vinner man ändock icke ändamålet, genom borttagandet af det företräde, som Konungens beledsagande till och ifrån Rikssalen förmenats lemna Ridderskapet och Adeln. Något större inflytande på Riksdagsärendenas afgörande har det icke lemnat Adeln. Borttagandet medförer således icke någon väsendtlig jemnlikhet, hvilken ej redan finnes. Den yttre olikheten skulle 26 §. Riksdags-Oi dningen, i sitt nya skick, ändock bibehålla Stånden emellan, emedan deras gamla inbördes ordning, deri Adeln har förnämsta rummet, qvarstår oförändrad. Det enda man, i händelse förslaget antoges, verkligen uträttade, blefve val således att beröfva Konungamagten den glans, som Konungens beledsagande af Adeln kan medföra. Föreskriften, att Adeln skall vara Konungen följaktig, när Han uppträder på Rikssalen, härleder sig utan tvifvel från det förhållande, som är äldre än lagen, nemligen att Adeln, enligt den latinska benämningen på innebafvarne af dess högsta värdighet i Sverige, utejorde Konungens följeslagare.