Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Han sätter på sig sii mest imponerande min, draperar sig med sin slängkappa på samma sätt som på sitt porträtt och mottager den kommande deputationen, sjelf fullkomligt öfvertygad, att det sker med &amp; amm värdighet som Cincinnatus i verlden mottog de utskickade från senaten i Rom. Deputationens hufvudman talar: Hell dig, o ättling från Wislandajorden! Vi komma nu som sändebud till dig, Och helsa dig som konstens höga skydd, Och nycklarna till hennes helgedom Vi bringa dig. O, må de länge blifva I dina höga händer! Ingen kan Dem mera värdig bära9 ingen har Bevist sig ega mera rätt att vårda Thalias altareld. Kom tag dem mot. Cavallius (som icke förstår driften). I visa män, som kommit hit till mig Att ur min stilla hyddas lugn mig rycka Till konstens tjenst från mina vänner bär. {Oxarm böla af sorg vid tanken på att skiljas från sin vän. Jag länge nog har sett, bur vår teater Försjunkit mer och mer förutan bjelp, Jag är den ende, 6om kan honom rädda. Jag vid min sköne fader svär, att jag Cavallius skall bli dess räddare Och en försoffad verld med häpnad slå. Jag blifva vill den sol, som skall upplyftaDe stjernor små på konstens blåa himmel, Ty höja skall jag du all inhemsk konst Utur det grus, der den sig nu befinner. ^Ea af mamsellerna vid baletten uppträder som Lydia Thompson, sans comparaison et calecon, bärande i handen Cavallii gamla magisterkrans, den samma som sedan i uppblött form slängdes ned på Ira Åldrige. * Oavallius blir vid denna syn inspirerad. Se, konstens genius med lagerkransen Till mig sig närmar — hon mig kröna vill Från ringa man är jag en storhet vorden Som skall bli evigt ryktbar här i norden. (lian gör stora gesten: balettdamer kröna honom; bengalisk eld; de stora tidningarna uppträda och utbasunera Cavallii lof i oxlurar. En kör af förvaltare, or donnan ser och kajyelldrängar uppstämmer krönings marschen ur » Profeten ».
Uti Herr Kocks reservation hafva Herr Friherre Tersmeden, IV. F., och Herr Kontrakts-prosten Malmstedt instämt. af Herr Grosshandlaren Wallenberg: »Emot Utskottets tillstyrkan alt afgifva ett undvikande svar på den vigtiga frågan om penningerörelsens underlättande genom banker, får jag mig reservera. Så väl Kongl. Maj:ts Nådiga remiss af kommitterades underdåniga Betänkande rörande kreditväsendets ordnande, sorn de flerfaldiga i samma riktning väckta motioner, hade i min tanka bordt föranleda Utskottet tillstyrka Rikets Ständer att antingen förklara bankrörelsen - Banko-Utskottets Betänkande. SOI reisen fri, eller, med vidbiifvandet af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af år 1848, örn upphörande af enskilda banker med sedelutgifnings-rätt, eiier ändlligen att ytterligare främja s. k. Filial-bankers uppkomst. Intetdera af allt delta har Utskottet tillstyrkt, men deremot angifvit ledtråden för att, utan förnärmande af de nu mäktiga intressena, belt och hållet kringgå de billiga anspråken på en ordnad bank-rörelse, genom att lill en kommande tid uppskjuta alla de åtgärder, som kunna anses ega inflytande på eller sammanhang med berörde ämnen. I afseende på Prival-hankerne har Utskottet, ulan att på ringaste sätt förorda dessas upphörande, antagit att de skulle af sig sjelfva, vid nuvarande oktrojers lilländalöpande, upphöra, och under sådan förutsätt' ning har Utskottet uppställt grunder för de i Privat-bankernes ställe möjligen uppkommande Filial-banker. Emot dessa grunder kunde åtskillige anmärkningar med skäl framställas; men då de säkerligen icke komma att tillämpas, enär ingen sannolikhet förefinDes att de nuvarande Privat-bankerne skulle komma att upphöra, om Rikets Ständer, på sätt Utskottet föreslagit, lemna sitt lysta bifall till dessas fortfarande, så blifva de lemligen oskadliga.
En npgifl på ära och Iro af Svensk man, kontrollerad af taxeringsmäns rätt att definitivt bestämma beloppet, skall troligen, när skatten ej är för hög, i de flesta fall och således för ändamålet blifva tillräcklig. Edernas antal bör ej onödigtvis ökas. E11- skildta böckers företeende är odiöst. 7:o om fast egendom i allmänhet anses afkasta 4 proc., och således en egendom värd 10,000 R:dr afkastar 400 R:dr, sä utgör den föreslagna skatten af 4 för 10,000 jeront 1 proc. af inkomsten och blir således lika med den af lön, rörelse eller kapital. Nu utgår af fastighet taxerad till 10,000 R:dr, afkastande 400 R:dr, bevillning med 20 R:dr, således 5 proc. af inkomsten. Egentligen borde ägarens skuld afdragas innan bevillning erlades, men detta vågar jag ej, vid detta tillfälle, föreslå. 8:o När bevillningen nedsätles till jk af dess nuvarande belopp bör, om den äfven utgår af verkliga värdet, knappast skatteförhöjning kunna upkomma för någon fastighetsägare, huru lågt han hittills varit taxerad. Köpevärdet kan väl någongång vara för högt eller för lågt, men är en i allmänhet säkrare grund än alla värderingar. Derigenom ali alla egendomar blifva upskattade till deras verkliga värde får man sedan för belåningar, inteckningsrelaxer kommunala afgifters bestämmande m. m. tillförlitligare grund än den efter hemmantal och de n. v. taxeringsheloppen, hvilka variera så att, (enl. Bil. M 3 till de år 1847 ulgifna statistiska tabeller) 1 helt mantal frälse finnes som är taxeradt lill 6 R:dr och 1 mantal kronoskatte, som är taxeradt lill 50,000 R:dr b:ko. 9:o Den s. k. minimi-tariffen, hvilken man besynnerligt nog t. o. m. offentligen lärer förklarat böra anses som en maximi-tariff har sannolikt till en stor del vållat olikheten i taxeringsvärden uti olika län. Den blir efter det föreslagna systemet onödig.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den del af Utsk:s förslag, som Frih. Sprengtporten omnämnt och som innefattas i 1 punkten mom. b), icke blifvit för R. o. Ad. framställd hvarken till bifall eller afslag, derför alt R. o. Ad. bifallit de af StatsUfsk. i detta afseende föreslagna 100,000 r:dr på samma villkor, som Ståndet beviljat de i mom. ä) omförmälda af Ståndet till 120,000 r:dr bestämda medel, hvarigenom alla de villkor, som StatsUtsk. i mom. b) föreslagit, komma att förfalla. Piedaclionen af PresteShs beslut i den del, som nu vore föredragen och föremål för R. o. Ad:s pröfning, vore i Hr Landtmts tanke alldeles öfverensstämmande med StatsUtsk:s förslag i sisla delen af mom. litt. b). Således vore i Hr Landtnäs tanke visserligen ingenting som kunde hindra R. o. Ad. alt bifalla antingen StatsUtsk:s förslag eller PresteSlts beslut, enär de helt och hållet i denna del öfverensstämma. Gr. Mörner: Jag tager mig endast friheten att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att ett bifall till SlatsUlskrs redaction i denna punkt kommer att, efter det beslut sorn R. o. Ad. nu fattat i afseende på Emmåns och Stångåns upprensning, samt aftappning af myrorna på Gottland, att medföra ett helt annat resultat, än det som StatsUtsk. har åsyftat. StatsUtsk. har föreslagit, att dessa anslag skola under enahanda villkor, som för nyssnämnda odlingsförelag blifvit af Utsk. bestämda, användas till andra odlingsföretag inom länet.
Conslitutions-Utskottets Memorial, N:o 5g, nied förslag om tillägg till Regerings-Formens 6 §., har af Borgareoch Bonde-Stånden blifvit god k ä nd l; hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet detsamma lill Ulskotlet åter hänvisat; och har Ridderskapet och Adeln dervid, såsom sin gemensamma tanka, förklarat, att förslaget bör erhålla följande förändrade lydelse: ’’Är Departements-Ghef hindrad, förordne Konungen till Departementets förvaltning, med den rätt och det ansvar, som denna Regerings-Form föreskrifver, Siats-Råd utan Departement eller annan Svensk man med de i 4 §• omförmälda egenskaper.” Preste-Ståndel har deremot, såsom sin gemensamma tanka, förklarat, alt de i det föreslagna tillägget till Regerings-formens 6 §. förekommande ordenj: "i Jall äfven desse af laga förfall hindras’’ må helt och hållet utgå. Då denna Preste-Ståndets anmärkning är innefattad uti den, som Ridderskapet och Adeln gjort, torde det tillåtas Utskottet att, i ett allmänt yttrande om den sistnämnda, äfven innefatta sitt Utlåtande om den förstnämnda. ConstitulioHs-Utskottets Memorial, N:o 82. 7 Utskollel tror sig böra erkänna, att den fordran, som Utskottet i Memorialet N:o 5g, i öfverensstämmelse med stiftarne af 180g års Regeringsform, uttalat, alt nemligen Stats-Råd icke utan laga förfall får njuta någon ledighet, torde vara nog sträng; och Utskottet tror så mycket mindre nödigt att i 6 $ Regerings-Formen strängt fasthålla grundsatsen om Siats-Rådens ovilkoi liga förbindelse alt, så länge de icke af laga förfall hindras, ijensfgöra, som Stuts-Råden, äfven orri denna grundsats bär eftergifves, enligt Regerings-Formens 8 § , äro skyldige att öfvervara de vigligaste målen, och som Conslitnlions-Utskottet under prolocolls-granskningen har tillräckligt tillfälle att utröna, huruvida Stats-Rådets Ledamöter utan giltiga skäl undandragit sig tjenstgöring.
Jag kan mycket väl tänka mig det fallet, som jag förut haft äran anföra, alt de som hafva makten, öfverenskomma, att, såvidt möjligt är, så skall Ordfide i det Utsk. tillsättas af det Ståndet, och dervid blir det, antingen förmågor finnas oller icke. Flera hafva sagt, att det skulle väcka så stor förargelse hos de öfrige Stånden, att R. o. Ad. tillsatte Ordfide. Jag vädjer lill de Hrr. som haft äran «78 Den 13 December e. m. att vara Ordf:de i Utsk., om de vunnit den erfarenheten alt det väckt förargelse hos de andra St:n. Vanligen hafva de öfriga St:n med välvilja och förtroende bemött sin Ordfide och så väl under Biksdagen som vid dess slut begagnat sig af tillfälle att ådagalägga dessa sina känslor. Finns en sådan förargelse med afseende på rättigheten att föra ordet i Utsk., så måste en sådan förargelse äfven finnas med afseende på rättigheten att kallas Rikets första Stånd. Det är en vida större eller åtminstone lika stor anledn. till förargelse och den kan icke tillintetgöras så länge R. o. Ad. finnes. Jag inser icke hvarföre man skall måla förhållanden som icke finnas, bättre vore att andraga sina skäl lika upriktigt som jag gör det. Hr Cederschiöld: Då Hr Gr. Liljecrantz uttryckt sin förundran öfver den oskuld och den okunnighet jag_ besitter i afseende på de intriger som hos R. o. Ad. äga rum vid utseende af Utskts ledamöter, får jag till ursäkt för denna min okunnighet åberopa att jag aldrig varit hedrad med förtroendet att vara hvarken Elektor eller Bänkman. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag skal! icke uppehålla R. o. Ad. Jag anhåller blott att i prot:t få antydt att jag kommer att rösta för förslaget på de grunder, som af Frih:rr Raab och Stael von Holstein blifvit anförda. Frih. af Ugglas: Jag har af Hr Cederschiöld blifvit beskylld för inkonseqvens och det torde förlåtas mig, om jag söker försvara mig mot denna beskyllning.
Hvad åter Statscommissariens biträde angår, lemnäs minsta delen deraf i Utsk:s plenum, utan vida mera i afdelningarna och särdeles på inkomstafdelningon samt till någon del äfven på utgiftsafdelningen. Då jag icke deltagit i dessa afdelningars arbeten, kan jag väl icke säga, huru trägen befattningen är; men hvar och en lärer dock lätt firma, att dervid måste vara mycket att göra, då Statscomrnissarien ständigt skall vara tillstädes. Dessutom bör jag äfven påminna, att den Statscommissarie, som biträder vid statsrevisionerna, har, såsom jag tror, för tre månader lika mycket, som Utsk. nu föreslagit för hela riksdagen, och vid betraktande häraf tror jag ej, att summan kan anses Joy Den ao . O «l o b s r e. aa. stor. Måhända är det möjligt att nedpruta den ett par hundra r:dr; men huru värdigt R. St. detta skulle vara, lemliar jag derhän, och jag tror i allt fall icke, att Utsk. med skäl kan sägas hafva tagit summan i vädret, utan någorlunda rättat den efter arbetet. Hr Dalman; Jag kan icke vidkännas den obekantskap med riksdagsärendernas behandling, som Gr. Gyldenstolpe velat påbörda mig; jag tror mig tvärtom genom bevistandet af trenne riksdagar hafva fått någon erfarenhet härutinnan. Jag vet ganska val, att notarier finnas tillsatta till tjenstgöring i Utsk:safdelningärna, emedan det icke är möjligt för seereteraren att dela sig på trenne särskilda håll; men jag vet tillika, att afdelningarnas betänkrn ofta blifva ändrade och erfordra omarbetning, äfvensom att alla lill RiksSttn inkommande betänk:n uppsättas på secret:s ansvar, om han också icke alltid gör det sjelf. Hedern eller skammen deraf tillkommer honom, och det är derföre af vigt att hafva en secret., sorn både kan och vill controllera uppsättningen. Secret. har dessutom skyldigheten alt vara närvar, i alla plena för att uppfatta skälen för Utskrs beslut eller tillse, att de af notarien blifva riktigt uppfattade; ty hela expeditionen beror på honom.
Domstolen i underdånighet, att utom hwad förut är förordnat, den Författningen mä »vidtagas, att deräst Ordinarie Domaren ä Landet, dä han får underrättelse om ett till hans ätgärd hörande brottmål, hwaruti någon Person är häcktad, och han i anseende till laga hinder ej finner fig kunna innom z:ne weckor undersökningen företaga, dä genast wid berörde underrättelses undfäende, hos Of, werDomstolen sädant anmäla, dä samma äfwerDomstol efter föregängen pröfning af de uppgifne hindren, deräst de godkännas, äger förordna en skicklig och pälikliz Extra Domare innom Domsagan eller derinwid, om tillgäng finnes, eller i annan händelse nägon annan, och hwilken da skulle komina att ämjuta den stjuts och trackamente, som Rikets Ständer föreslagit; men som pä Gottland och i norra Domsagorne uti Westerbotten, Änaermanland och Jemtland, hörande under Swea HofRätt, samt den af Lagman LsnäeUn innehaswande Domsaga uti Werme - 28 Den 5 Zebruaril - meland, under Götha HofRärt, dels communicalionen emellan UnderDomaren och HofNätien gär längsammare, dels Domsagorne äro synnerligen widsiräckte, hwilket ej intrraffar med de öfrige Domsagorne, stulle Högste Domstolen i underdånighet öfwerlemna till Kongl. Maj.ns Nådiga godtfinnande, om icke HosRättcrne kunde ullataS, att deräst sä qualifice» rade Personer uti berörde Domsagor finnas, eller ock moro hugade begifiva sig dit, samt ätaga sig alt derstädes qwarblifwa, förse dem med förordnande, när Ordinarie
Det är svårt att slita sig lös från terrassens ögonfröjd. Emellertid har betjenten dragit fram en stor nyckel och öppnar en stor port på villans baksida. Man stiger in i de två rum, som ensamt ännu äro bevarade i oförändradt skick sedan Voltaires dagar och derför äro tillgängliga för besökande. Det är icke alldeles med samma känsla man beträder dessa rum som t. ex. Schillers i Weimar. Der inblandar sig något sentimentalt i stämningen, och man känner sig rörd. Här känner man sig glad och erinrar sig leende det blixtrande regn af pamfletter som Voltaire från dessa rum utslungade öfver Genève. Som bekant voro invånarna i Genève på hans tid delade i två partier: libertinernas som närmade sig Zwinglis sunda och glada blick för lifvet, samt calvinisternas, som fördjupade sig i sin reformators svarta asketism. Det senare hade majoriteten på sin sida. Religionen hade i Genève blifvit en statsoch familjeangelägenhet liksom den en gång varit det hos judarna. Den beherskade allt och trängde sig in i det hvardagliga lifvets minsta enskildheter. Teatrar, offentliga förlustelser, dans och urringade klädningslif voro strängt förbjudna. Drägten skulle vara mörk, helst svart. Man lemnade sin bädd kl. 6 på morgonen under vintern och kl. 4 under sommaren. På middagsbordet såg man sällan mer än två rätter och inga sötsaker. Sedan Voltaire en gång föresatt sig att »korumpera den pedantiska staden», lät han dock knappast en dag falla från sitt lif utan att han under den afskjutit åtminstone någon pil mot det trumpna samhället, som samtidigt beundrade, afskydde och fruktade honom. Om någonsin hans lidelsefulla ifver gjorde sig gällande, var det i detta outtröttliga pamflettkrig. Hans skrifter förbjödos, presterna besökte familjefädren och öfvertalade dem att icke köpa dem. Bokhandlarnas lager granskades, och till och med Voltaires fyrspända kaross visiterades vid stadstullen, emedan man anade litterärt kontraband. Men allt var förgäfves. Voltaires ströskrifter stuckos in under dörrarna, fästades vid klocksträngarna, insmuglades på familjefädrens skrifbord och i de unga damernas portföljer.
Detta gläder oss, ty det visar, att äfven qvinnorna numera börja få Ögonen öppna för lifförsäkringens välsignelser. Icke som skulle de hittills varit alldeles uteslutna derifrån. A nej! Men de försäkrade qvhmornas antal har hittills mestadels utgjorts af hustrur, som haft s. k. Ömsesidighetsförsäkring med sina män. Att emelltid äfven ogifta qvinnor och i synnerhet sådana, som äro hänvisade att sjelfva bryta sig en bana, kunna hafva den största nytta af dylika försäkringar, ligger i öppen dag. Försäkringsbrefven kunna ju t. ex. användas som säkerhet för erhållna lån, hvilka samma åter i sin ordning sätta de försäkrade i stånd att t. ex. fullborda sina studier, att skaffa sig en ställning inom affärseller yrkesverlden o. s. v. Säkerligen skulle nog ock mången Abonnentsamlare antagas. o S A N D G R E qvinna länge sedan i berörda syfte hafva försäkrat sitt lif; men premierna i de gamla bolagen hafva synts henne för höga. Med sina små tillgångar har hon ej ansett sig kunna gå i land med premiebetalningarna. För sådana mindre bemedlade bör ömsesidig lifförsäkring Associationen för med sina billiga premier vara synnerligen välkommen, helst som densamma är en filial till ett redan förut befintligt starkt affärsföretag, hvars soliditet synes vara oomtvistlig. Beträffande Associationen erhålles för Öfrigt de utförligaste upplysningarna å dess kontor såväl muntligen som skriftligen. Edla. Augusta. Augusta. Trädgårdsdirektör. 8 f. m. till 11 e. m. O m så önskas, medföljer en hufvudsaklig beskrifning p å väfvens uppsättning. A f P. E. R. — Q v i n n o r. Käthe. — Kyrkklock o r n a. D i k t a f J. P. Wallin. — D a n s e n. A f F. Hbg. — C a r m e l a. — O m p u m p o r. A f Stenia. Husgerådet. — Matlagning. — Konservering. — D r y c k e r. — B a k n i n g. — Efterrätter. — Läkareråd. — F r å g o r. — Svar.
xpddjtfn, sorn till så betydlig del utgöra Vyijk<qts .fjpntj, för det mesta tillhöra handlappopp syn; för dem stänga utvägen att vid ögonblickets behof undsättas af dem .genom Lån på varor, utsätter Verket för den ^•^fat4rhe]t.ripista.dennaitillgång-. Y ,3 nr fl an kräVt r>«it nci ine -bTfi f ti*' (Ii.p,)iVid 8^e Momentet erinrar Jag dere,* mot, att, enätr RiksDisconten gör utlaningarpa i Stockholm, GöthaCanai Discpnt^i Götheborg och Skäne, synes sn behörige» Den 3T Juli e. m. etablerad ordning till Lånehehofvandés biträds vara införd* Hvarföre skulle då GöthaCanal Discont verkställa utlåningar afven i Stockholm? Genast uppkomma 2:ne administrationer, sorn rubba friheten i styrelsen; oviss hvad styrelsen i Götheborg för dagen disponerat, kan den istockholm icke med säkerhet taga något beslut, och så tvärt om. Mera Betjening erfordras då äfven; och sorn Disr.ontrörelse Capitalerne på det hela höra betraktas såsom en allmän tillgång för Rikets Lånebehöfvaride, vare sig sedan RiksDiseonlen elier GöthaCanal Discont, så synes tillstyrkandet af BancoUtskottet, att GöthaCanal skulle hafva utlåning äfven i Stockholm, slå i någon motsägelse m«d dess anförande, alt Riks Diseont-Verkets fond ej må allt för mycket medtagas af Stockholms S-j-ad, till förfång för Rikets samtliga invånare: ty det är alldeles likgiltigt för den Lånebehöfvande, som hade säkerhet, om det är Riks - Discontens eller Canal - Diseontens fond som är så medtagen, att han ej får Lån. Jag afstyrker på dessa skäl, att GöthaCanal
Discont» jemte temporairt förskott till Assignationemes inlösen, fordrat en årlig Summa af 150,000 B;dr under namn af ärsättning för Discont-reveniien samt dessutom utställt liqviden med Tre Procents Fordrings-ägare på Sex års tid. Att Götha Canal-Bolags Discont , sedan den kommit uti en sådan ställning, skulle kunna fortsätta en Credit» rörelse, är ett påstående, hvars beskaffenhet genast bör kunna falla hvar och en i Ögonen» så att senare delen af frågan, orri ock Bolaget med stillatigande den samma alldeles förbigått, besvarat sig sjelf. Flere värda Ledamöter hafva yrkat, att Götha Canal-Bolag borde af Staten indemniseras för rättigheten till Discontering. Till svar härå, anse Utskotten sig endast böra anmärka, att det icke är Staten eller Banken, som vållat Discontens obestånd. Och, då van» ligen ärsättnings - anspråk icke kunna komma i fråga att väckas emot någon annan, änden, sorn beredt förlusten, synes Bolagets pretentioner enjot Staten vara något för långt utsträckta. En värd Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln har, under den förutsättning, att Götha Canal-Bolags ärhållne rättigheter till Discontering icke kunde, under något vilkor, förvärkas, beräknat denna rättighet, såsom en tillgång för Discont-Borgenärerne, hvilka således skulle kunna för Concursmassans räkning, begagna Canal - Bolagets Discont - privilegium. Men , utom det rättigheten till Discontering är beviljad endast Canal-Bolaget collectift, skulle Discont Borgenärerne, i fall de fingo begagna Statsoch Banka-Utskottens Eetänkanden. 1139 »ig af Bolagets Discont - privilegium, hvartill likväl Rikets Höglofl. Ständers uttryckliga medgifvande blefve erforderligt, säsom en häremot svarande skyldighet, åtaga sig, att hygga Canalen samt för fullgörandet häraf stalla Staten full säkerhet; Men uti ett sådant åtagande skalle Borgenärerne visserligen, icke vilja ingå.
— Jag tror för öfrigt, att i denna tid, då Statens finanser tarfva den största sparsamhet, man snarare bör afvakta en fullständig omorganisation af Konseljen, i sammanhang med den redan ifrågasatta af embetsverken, än gifva anslag till sådana partiela förändringar, som denna. Jag anhåller på dessa nu anförda grunder om afslag. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr o. Landtm., att under densamma yrkats dels förslagets antagande och dels dess förkastande, hvarjemte en Ledamot, Gr. af Ugglas, tillstyrkt R. o. Ad., att bifalla förslaget, men att dervid fästa det förbehåll, att, för den händelse förslaget N:o 1 icke blefve af samtlige de öfrige RiksStm antaget, R. o. Ad. skulle ega öppen rätt att antaga förslaget N:o 2, ang:de inrättande af ett nytt StatsDep. Ett sådant förbehåll vore dock ej erforderligt, ty det lage i sakens natur, att den rätt, som derigenom skulle bevaras, icke kunde R. o. Ad. betagas, hvilket jemväl vore i Konst.r Utsk:s Mern. påpekadt, enär vid andra punkten finnes intagen följande anmärkn.: »Om K. M:s ofvan omförmälda nåd. Propos., ang:de ändring af 5 och 6 §§ R.E., i afs:de å StatsRådets sammansättning, varder af R. St:r antagen, kommer det under detta N:o uptagna förslag att förfalla». H. Exc. förmodade alltså, att det ej varit Gr. af Ugglas’ mening, att det af honom ifrågasatta förbehållet skulle ingå i deu propos. å förslagets antagande, som komme att framställas, helst en sådan propos. ej vore förenlig med föreskriften December f. m. i 81 § R.F., att hvilande grundlagsförslag endast kunna antagas eller förkastas. Hr Adelborg: Enl. hvad kändt är, liar förslaget N:o 1 redan blifvit af ett Stånd afslaget.
Sedan Oeconomie-Utskottets ifrågavarande Betänkande ofvanberörde den 19 Juni blifvit af Högvördiga Prest-Ståndet tillika remitteradt till Riksens Ständers Banco Utskott, så vidt JJetänkandet rörde Tumba Pappersbruk , har välbemälte Utskott derom sig utlåtit, vid föredragning af hvilket Utlåtande Högvördiga PrestStåndet, den 23 sistlidne Juli, Deslutit, att det samma med Oeconomie-Utskottet communicera; men sorn något Exemplar af detta Utlåtandes ännu icke blifvit till Utskottet öfverlemnadt och de öfriga Respectiva Riks-Stånden nu mera meddelt Utskottet underrättelse, hura ifrågavarande mål blifvit af dem afgjordt; tror Ut. skot.' 558 Den g Augusti skottet sig bora, utan längre dröjsmål, vordsaniligen lemna .siri förklaring öfver Högvördig ga 3?re$t-Ståndets ofvanfierörde anmärkningar. Enär igenom Herr Öfver-Hof-Predikantenj Doctor ' Liiljenrvalldbs, den 19 nästförflufna April från Högvördiga Prést-Ståndet till Utskottet remitterade, Memorial upplyst blifvit, att en ansenlig myckenhet Lumpor årligen måste för Tumba Pappersbruks behof införskrifvas, har Utskottet ansett angeläget, att föreslå sådana utvägar, hvarigenom, efter Utskottets förmodan* så väl detta som öfriga Pappersbruk i Riket skulle kunna erhålla tillräckligt förråd af Lumpor inrikes, så att Svenska Penningar icke vidare må behöfva för Papper eller Lumpor till Utrikes Orter utgå.