Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
235 Februari klockan 12 på dagen till den 15 Mars vid samma timma, frän den 45 Mars klockan 42 på dagen till den 45 April vid samma timma, från den 45 Oktober klockan 42 på dagen till den 45 November vid samma limma, från den 45 Novem ber klockan 42 på dagen till den 45 December vid samma timma. Sränvinsliltverkare må under en, två eller tre af dessa terminer handteringen utöfva; och vare en termin den kortaste lid, för hvilken någon må sig till bränvinstillverkning anmäla. Mäskberedning för bränvinstillverkning får företagas högst fem dagar före den dag, då dylik tillverkning, enligt gjord anmälan, skall taga sin början. Mäskberedning eller bränvinstillverkning vare likväl ej medgifven från klockan tio om aftonen näst före söneller helgedag till kl. tio om aftonen å sådan dag. Ar den dag, då termin, enligt hvad ofvan stadgadt är, skulle börjas, söneller helgedag, må bränvinstillverkning icke företagas förr än å nästa söcknedag klockan 42 på dagen. Infaller termins slutdag å söneller helgedag, upphöre rättigheten alt tillverka bränvin å nästföregående söcknedag klockan 42 på dagen. § 3. För bränvinstillverkning får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet sorn helst, med de inskränkningar allenast, som för kontrollens handha/vande finnas i denna författning stadgade. § 4. Den högsta tillverkning pä dygn, för hvilken anmälan får ske, vare 4,000 kannor, och den minsta, 300 kannor, det tillverkade bränvinet beräknadt efter 50 procents styrka vid 45 graders värme efter Celsii thermorneler, allt i medeltal under termin räknadt. § 5. På samma egendom å landet, eller gård eller lägenhet å stads område, får bränvin icke samtidigt tillverkas i flera än ett bränneri, ej heller i samma bränneri flera än en redskap finnas. Med egendom å landet förstås här hemman, hemmansdel eller lägenhet, försedd med egen ladugård, der utfodring sker. § 6.
Härigenom förlorar glasverksegaren icke obetydligt i det förut egande ringa skyddet för denna industrigren, utan att hvarken Slaten eller den enskilde förbrukaren har någon egentlig vinst. Något behof för denna nedsättning finnes icke heller till förekommande af ett olofligt insmugglande af denna vara, helst den, i anseende lill sin volum och skörhet, icke gerna kan blifva föremål härför. 1 Norrige, der tull-lagstiftningen skall vara särdeles liberal, enligt flera Utskolts-ledamöters påstående, utgör tullen å fönsterglas icke mindre, än 4 sk. Norrskt per Norrskt skålp. Skulle nu Utskottets förslag godkännas, så skulle missförhållandet mellan Svenskt och Norrskt fönsterglas blifva ännu större och den Svenska tillverkarens billiga anspråk i ännu högre grad tillbakasätta. Hudar. Enligt Utskottets förslag skulle torra hudar rubriceras på följande sätt: torra osaltade och torra saltade, af hvilka de förra skulle draga en tull af 1 sk. 10 rst. och de sednare af endast l sk. Detta förhållande synes icke vara riktigt. Torrsaltningen sker egentligen för hudarnes konserverande under hemforslingen från utlandet. Och då denna åtgärd icke gerna kan bidraga lill varans förtyngande, men väl till dess förökade värde, så anser jag dessa rubriker böra sammanslås, såsom förhållandet är i nu gällande tulltaxa, och lika tullsats åsältas på de saltade, som de osaltade, eller 1 sk. 10 rst. per skålp. I annat läll, då de liesta till riket importerade torra hudar sannolikt äro saltade, skulle lätteligen, genom ett dylikt förfarande, Statskassan förlora en inkomst af mellan 3o och 40,000 R:dr B:ko årligen. Kreatur. Alla sådana, som införas för den inhemska racens förädling, äro tull fria.
Skrifvelse, IV.o 3ao. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Maj i84t. Preste-Ståndet den 8 — —- Borgare-Ståndet den 8 Bonde-Ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslag till Förordning emot olojliga Jolksamlingar. (Lag-Ulsk. Bit. N.o 123 och Uti. N:o 182.) S. A. K. Uti en under den 3 Juli förlidet år aflåten Nådig Propssition, har E. K. M. täckts gifva Rikets Ständer tillkänna, hurusom, vid granskning och jemförelse af nu gällande laghud, rörande olofliga folksamlingar, E. K. M. funnit 6 Gap. 1, 2 och 3 § §. Missgernings-Balken, Förordningen den 1 Juli 1743, angående budkaflars utskickande och omkringbärande i landsorterne, samt Kungörelsen den 26 November 1816, om sättet för menighets hörande i enskilde tillåtiige ärenden, innefatta åtskillige stadganden, hvilka synas, antingen ej väl förenlige med rättvisans fordringar, eller i strid med lagens stadganden på andra ställen, eller med de begrepp, som, under en framskriden civilisation, sig utvecklat; och har E, K. M.,på grund af dessa och i öfrigt anförde skäl, samt i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad förslaget till allmän Criminal-lag i 11 Cap. Straff-Balken, rörande ofvannämnde frågor, innefattar, behagat i Nåder föreslå Rikets Ständer att, med ändring af 6 Cap. 1, 2 och 3 §. §, Missgernings-Balken, samt af numerföljden bland de i samma Capitel innefattade öfrige §.
Om RiksgäldsContoiret, för sin benämning och äfven efter sin bestämmelse, bär omfatta all Rikets skuld, så kan väl deremot icke gerna till Rikets skuld räknas Bankens fordringar, hvilkas administration, så vidt jag farstår, aldrig rättvisligen bör kunna Banken af händas. 6. Anmärkningen. StatsUtskottet har icke i sitt Betänkan’ de bestämdt föreslagit Filial-Disconters in - Den 7 Juli. J. m, rättande i Landsorterna, och icke heller föreslagit något af hvad sorn tillhör dessa Disconters reglementariska Föreskrifter. Icke såsom anmärkning men såsom en till ämnet hörande omständighet, begär jag att, till lättnad för den del af Allmänheten, sorn tagit län i Malmö och Götheborgs Disconter, hvilkas octrojer snart upphöra, då indragningen af alla sådana lan skulle medföra för Låntagarne allt för svår påföljd, andra Filial-Disconter mätte förordnas, den ena i Christianstad, den andra i Mariestad. Äfvensom jag tror att, hvad de reglementariska Föreskrifterna angar, nödvändigheten fordrar, att samteliga Filial-Disconternas Directioner förbjudas att någonsin bevillja lån på underpant af varor, eller under hvad annan förevändning som heldst, lemna högre lån än redan utsatt är; och det vid äfventyr att vid nästa revision varda från befallning med Directionen entledigad. Dä, till följe af hvad jag nu anfört, jag vördnadsfullt anhåller om återremiss till StatsUtskottet, vågar jag föreslå att Utskottet må uppdragas, att på de af BancoUtskottet medgifna och af Assessoren Arosenius i StatsUtskottet föreslagna allmänna grunder , rtppgöra en annan Financeplan, med uteslutande af hela Upplånings-Creditsystemet, samt med uppmärksamhet derpå , atL närvarande tids bekymmerfulla ställning
Till Revisorernes granskning hafva jemväl blifvit öfverlemnade de af Committeen för Saltpetter-Ärenderne afgifne Räkenskaper för åren 1819 och 1820, samt Kongl. Maj:ts under dessa tvänne år och vidare intill Revisions-fÖrrättningens början till Committerade aflåtne Nådiga Bref, deraf Revisorerne funnit, att Kgl. Majit under den 3 April 1821 , till afhjelpande af den förlägenhet hvaruti Höganäs Stenkols-Grufve-Interessenter sig befunno, anbefallt Committerade, att emot General-Lieutenanten m. m. Herr Grefve J. De la Gardiés förbindelse för återbetalningen, inom påföljde September månads slut, af Saltpetter-Fonden understödja Grofve-Interessenterne med ett penningebiträde af 8000 R:dr Banco, hvilket sedan, enligt föreskrift, blifvit till Fonden återbelaldt, samt den 28 sisth Augusti, till befordrande af sjöarne Wenerns och Wetterns förening innevarande år, i Nåder funnit godt bevilja det förskott af 5o,ooo Rldr, hvarom Revisorers Berättelse. Ordföranden i Götha Canal-Byggnads-Direction i underdånighet anhållit, att af Saltpetlermedlen Räntefritt meddelas, emot den af bemälde Ordförande erbjudne säkerhet af t vänne intecknade förskrifningar på tillsammans 49>400 R;dr, samt återbetalningsskyldighet af Götha CanalBolags först inflytande disponibla tillgångar och sist inom 6 månader. Och som Riksens Ständer, enligt deras underdåniga Skrifvelse af den 11 Jimiii8i8, efter inhemtande, att, af SaltpetterFonden, i55,ooo R:dr voro insatte på Afskrifningsräkning i Götha Canal-Discont, en del åter utlånad, dels emot inteckning och dels utan föreskrifven ränta och återbetalningsskyldighet, en del lemnad såsom biträde till elen under Kongl Commerce-Collegium stående Manufaetur-Fond, framburit den underdåniga önskan till Kongl.
Lars Olsson, från Stora Kopparbergs län. 612 Motioner t Bonde-Ståndet 1862- N:ri$ 499 och 500 N:o 499, Af Carl Johan Svensén från Calmar ian. om perno* för enka* Anna Kalin Björkgren, Biläggande nödiga bestvrkelsehandiigar anhåller jag vördsamt: att Rikets Ständer läcktes bevilja en årlig pension af Två Hundra R:dr R:rnt åt aflidne t. f. andre Landtmätaren i Calmar län Lars Björkgrens efteriefvande enka Anna Karin Björkgren, född Bodin, i Hult af Mörlunda socken oell nyssberörda län, helst hon befinner sig i särdeles fattiga omständigheter. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 50 November 1862. C. J, Bernzén, från Calmar län. I en tid, då man, väckt af andra länders erfarenhet och de förvånande resultater der vunnits, äfven hos oss börjat inse den stora betydelsen för den allmänna rörelsen och det dermed så oskiljaktigt förenade nalionela välståndet af vägförbättringar och nya kommunikationsleders öppnande i trakter, der en talrik befolkning, tillfällen till nyodlingar, naturprodukter, bandslöjderna och andra industrigrenar för sin utveckling och sin förkofran lifligt påkalla dessa vigtiga och fruktbringande befor - Motioner i Bonde-Ståtidet 1862.
Ständers Lag-Utskott wid Urtima Riksdagen uti Orebro d. 14 Julik 1812. S. D.^err Borgmästaren Linde anförde: »Det Den 14 Julii. i6z; "Det kan hända, att en person, som förut förtärt starka drycker, utan att synas wara öfwerlastad, och inkommen pa en Källare, af a:ne glas kan komma i den delägcnhet, att han efter Förordningen bär pligta. — Icke kan den som utsäljer dryckerna a Källaren, eller Källannäftaren sjelf, wara skuld kill denneS irakade rusighet. Ofta kan äfwen pa en Källare wara sa myckel folk samlar, att den, som utsäljer warorna, icke kan hafwa reda pa huru mvcket hwarje person för egna penningar dricker, eller får af andra. Och det händer, art en person kan blifva rusig af ett witzt malt drycker, hwaraf en annan kan förtära dubbelt utan att blifwa sa beskaffad, att han derföre kan till böter sällås. Således är det en omöjlighet för en Näringsidkare, att straxt se pä sin gäst huru mycket han täl, hvarföre ock han aldrig bör till böter fällas i annat fall, än da han säljer dryckeswarvr ät den, som synes rusig eller sjelf uppmuntrar eller förleder någon, att med drycker sig öfverlasta.'' In kdem, W. lullAren. Utdrag af protocollet, häller utkMiksens Högloft Ständers Lag-Utstott wid Urtima Riksdagen i Orebro d. 14 Jul»8»2.
Det bör då icke vara någon förmenadt, alldraminst en snillrik man, att behandla saker på ett ifrån b vardagligheten afvikande sätt, särdeles då ämnet är af en mera upphöjd beskaffenhet, och föranleder en hvar, att heildre vilja lyftas på snillets vingar., än efter vanligheten släpas på marken. Jag anhåller om bifall på Utlåtandet och tror, att det skulle lemna Sveriges folk ett ringa begrepp om Sveriges Adel, i fall detta Utlåtande blefve återremitteradt eller afslaget. Herr Rosenblad: I anledning af hvad Herr Bråkenhjelm yttrat, får jag upplysa, att mitt anförande ej blott var ställdt lill honom, utan till flere. Jag bar ej ansett lämpligt att här ingå uti dogmatiska discussioner, och dogmatiske meningar äro här framställde af flere, än af Herr Bråkenhjelm. Jag anser dem som en slags critiska afhandlingar öfver Utlåtandet, hvilka stå förderas räkning, hvilka framställt dem, likasom Utlåtandet för dess (örfattares. Det 102 Den 9 Mars e. m. är ingen af oss, som icke känner att, ehuru Långfredagen borttogs ur motionen, det intryck, som af motionen blifvit väckt, utgick från dess första lydelse. Jag förnyar hvad jag förut yttrat, alt jag i min enfald sluter mig till Sveriges Allmoge och dem, sorn anse det såra vår känsla och vårt begrepp om nationens bästa, i fall vi utesluta de dyrbaraste minnesfester, den lära, vi bekänna, erbjuder vår tro och vårt hopp. Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet. Många yrkade på proposition. Grefve Frölich: Det har icke undgått min uppmärksamhet, att Ridderskapet och Adeln vill hafva slut på discussionen och äfrkar proposition. Jag skulle också visst lafva lyssnat till denna åstundan, om jag ansett det böra tillåtas, och vara Ridderskapet och Adeln värdigt, att den, som talat för Utlåtandet, skulle få vara den sista, som yttrade sig.
Att en man med Suenonii lynne, själsbildning och samhällsställning skulle vara ytterst emottaglig för denna besynnerliga smitta faller af sig sjelf. Hans konstitution var sjuklig och nervös, hans förstånd inskränkt, hans sinne häftigt och dystert, hans fantasi i hög grad retlig. Hans studier hade uteslutande varit riktade på theologien, och sin från embetsförrättningar lediga tid tillbragte han med läsning af de digra latinska luntor, som Tysklands lutherska theologer hopskrefvo mot olika tänkande, och i hvilka hvarje den minsta dogmatiska skiljaktighet framställdes såsom en mensklighetens lifsfråga för tid och evighet. Anlag och studier hade med ett ord bildat honom till svärmare och fanatiker, hätsk mot enhvar, som ej delade hans öfvertygelse, just emedan hela hans varelse sammansmält med denna, och mäktig af de största uppoffringar för den sak, som han en gång för alla omfattat. I en sådan själ fann den smygande farsoten lätt insteg. Den utsåg offer och den utsåg bödlar, de ena och de andra smittade af samma vansinne. Suenonius skulle blifva en af de sednare. Vansinnet har redan fattat mannen; hans fantasi hvimlar af bilder utaf onda andar, trollkarlar och hexor, hans själ frossar i sina tankar på förföljelser, tortyr och flammande bål. Och likväl är mannen i viss mening icke vansinnig, ty hans tillstånd är för sin tid normalt; der samma galenskap smittat de fleste, är det blott den friske, som behöfver frukta dårhuset. Suenonius var i detta ögonblick ännu mer upprörd än eljest, ty hans fåfänga hade under förhöret med Ingrid blifvit sårad i sin ömtåligaste punkt. Såväl hon som den unge Skytte hade vågat yttra ett ogynnsamt omdöme öfver de predikningar, hvarmed han Söndagligen undfägnade sin församling, och i hvilka han utandades hela glöden af sin theologiska öfvertygelse.
Jag får derföre hemställa till wederbörande Rusthållare i Skäne om det icke more lämpeligast, att till Konungens granskning öfwerlemna de klagomäl de tro sig wara berättigade att föra öfwer sättet huru Warg ringen blifwit dem patrugad och om icke deras önskan att fä olagligheter rättade endast sä, lunda af, den wcrkställande Magten, kau blifwa uppfvld. Friherre Stael von Hollstein i anledning af hwad Grefwe Dökvenliselm anfört bör anmärkas art Len förändring i Contracter, som inom östgötha Ca« »vallerie blifwit gjord, ej älade nägon ny tunga utan bestod endast i en öfwcrenSkommelse, att pä ett annat sätt utgöra förut älagda skyldigheter. Wargeringen deremot är ett nytt älagdt onus utan nägon minskning af andra bördor och det bör tydeligen märkas, att det fri, »villiga contractet derom aldrig gjordes med annat förbchäll, än att den efter krigets stut, ffulle uphöra. Grefwe Dökvenl^elin, (larl. Friherre Stael har riktigt anmärkt stillnade» emellan förändringen af östgötha Cawallerie till Infanterie och ursäktandet af Wargeringen i Skäne, men alt detta bör icke hit Con, tracter de mä wara af hwad natur som hälst böra hällas, när de pä ett lagligt sätt blifwit afslut»de. Friherre Stael von Hollstein vrkade ä nyo att desie contrakt gensm M §. » Regerings-Formen wors uphäfna, Trrft L10 Den Z April. Grefwe Hamilton , ^,xsl. Zag mill allenast tillfl Aga Grefwe Rui ner, huru jag stall anses som al, brig upsatt nägon Wargering? 168O ärs cvntracter aro de enda som igenom Regerings-Formen aro bibehällne.
Således möter väl intet binder för Utsk. att behandla denna fråga, inen jag hemställer likväl, om icke JR. o. Ad. skulle finna lämpligast att eventuelt behandla denna fråga och säga, att så och så skall denna afgift utgå, såvida icke R. o. Ad. framdeles beslutar att dessa medel skola af capitationsafgiften fyllas, ty i delta fall förfaller det nu fattade eventuella beslutet om sättet; men det vore, för att vid sammaujemkningen få enhet uti de 4 Ståndens beslut, som jag tror, att det vore lämpligast, att R. o. Ad. nu fattade ett sådant beslut, naturligtvis med sin rätt förbehållen att sedermera ytterligare handlägga frågan om capitationsafgiften. Jag anhåller om Hr Frih. o. Landlmts propos. härå. Gr. Fr ö 1 ich, Da v id: Oaktadt jag hufvudsakligen instämmer i Frih. Hamiltons yttrande, får jag dock i anledning af den del deraf, som syntes mig innefatta Frihtns mening, så beskaffad att R. o. Ad. skulle ånyo, sedan Utsk:n inkommit med sitt förslag till sammanjemkning, till pröfning företaga den inbjudning, som ifrån PresteSt. inkommit, anmäla min tanke, alt det ej är nödvändigt alt fästa något vidare afseende på denna inbjudning, när det ej kan ske nu, och att föröfrigt de delar, hvarutinnan enligt Frihtns uppgift ännu icke något beslut blifvit af R. o. Ad. fattadt, således torde vara de enda, som nu böra förekomma till pröfning, under det inbjudningen för öfrigt torde böra läggas till handlingarna, emedan Ståndets beslut i dessa delar redan är under Utsktns handläggning. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: I hvad de tvänne värde ledamöterne anfört, om att ej nu i sin helhet till granskning företaga PresteShs inbjudning, instämmer jag, likasom deruti, att i de §§, hvaruti R. o. Ad. ej fattat något beslut, Ståndet nu må besluta, emedan det är nödvändigt för Utsktn att vid sammanjemkningen känna R. o. Ad:s mening derom. Dessa §§ handla om afgifterna.
JN;o 483, i anledn. af ei hållen åter - 44° Dea a8 April e. i». remiss å utlit. N:o 347, fann °- ^d. mem’ ^:0 ic~ ke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna. Till pröfning företogs Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Ulsktns betänk. N:o 5g, i anledn. af väckt motion om eftergift i vissa fall af Kronans rätt till skatt å sockenallmänningar. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: Då de 3:ne öfriga Stånden redan bifallit detta betänk., vill jag ej upptaga tiden med några anmärkn:r emot det sätt, hvarpå saken blifvit behandlad, emedan det vore ändamålslöst; likväl och da denna fråga framdeles torde komma att afhandlas, derest icke de ifrågavar. skatterna kunna blifva minskade eller försvinna, så anhåller jag att få göra några anmärkn:r emot TJtskrns raisonnement. Till en början får jag förklara min förundran öfver att Utsk:n till pröfning upptagit denna motion; ty jag kan ej göra för mig begripligt huru Utsk:n kunnat upptaga en motion, som går ut på alt lindra skattebördorna och lika litet begriper jag huru denna motion kunnat till dessa Utsk. remitteras. Hvad sjelfva frågan angår, så torde del icke vara ur vägen att fasta R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt sockenallmänningar alltid varit betraktade på annat sätt än Kronans skogar; de hafva nemi. ansetts tillhöra de socknar, inom hvars gränser de varit belägne, hvilket bekräftas om man forskar i våra gamla författningar. Redan i j31 upplätos til 1 vederbörande hemmansägares begagnande skogsallmänningarna i Skaraborgs län, och 1743 resolverade Konungen på allmogens besvär, att allmogen utan särskild och ny ränta skulle Libehållas vid alla ägor och tillägor, som under deras hemman lydt, och häraf synes klart att någon ytterligare skatt å dessa ägor och tillägor icke bort komma i fråga.
Med qvinnans bildning förstår jag i korthet, att hon såsom en sedlig varelse bör uppfostras för lifvet såsom det verkligen är och således bör lära sig känna de pligter hon såsom husmoder och maka bör komma att utöfva. Att denna vigtiga del af qvinnans uppfostran är mera än lofligt försummad eller tillbakasatt, är jag viss om erkännes. Att qvinnan detta oaktadt hållit sig uppe, uti många fall i jemnbredd med mannen, länder henne visserligen till stor heder, men icke länder det mannen till heder, icke är det, om jag så får uttrycka mig, hyggligt af de annars så artige mftnnerna att lemna qvinnan åt sig sjelf under det mankönet tager för sig alla bildningsanstalter och belöningar. Visserligen är det sannt att icke sällan dela männen, under betoning af en viss försörjning, med sig åt qvinnan; men om denna del, stundom rikligen tillskuren, icke räcker till, om den oförnuftigt nog förstöres i flärd och fåfänga, så skylles sådant på qvinnan. Hvarför icke rättare skylla på hennes uppfostran eller på ingen uppfostran ? Befinner sig åter qvinnan ensam, eller har hon förenat sitt öde med en man, som ej känner sina pligter, huru mycket mera nödigt då för qvinnan att kunna sitt hus väl förestå. Några vidare skäl, som tala för qvinnans uppfostran, torde här vara öfverflödiga, då behofvet af en sådan uppfostran allmänt erkännes. Det är således blott att se till hurudan denna uppfostran i allmänhet bör vara, då ilen är sann. Jagmåste då bekänna, att om man kanske icke utan skäl klagar på våra mauliga bildningsanstalter, att de äro för litet praktiska o. s. v., att samma fel eller missrigtning vidlåda våra qvinliga bildningsanstalter; ty icke är inlärandet af språk eller en del konstfärdigheter, som lysa i salongerna, som i ungdomen gagnas af få, i äldre år af färre, eller de skolvetenskaper, som inhemtas vid våra fruntimmersseminarier, det enda hvaraf qvinnor hafva behof, som skola bilda goda hem. Nej, efter min tanka, bildar detta qvinnan endast till hälften och knappast det.
S. D. Biföll Ridderskapet och Adeln Stats-Utskottens den 7 och 14 sisth October på bordet lagde Utlåtande N:o 330, i anledning af erhållen återremiss af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 227. S. D. e. m. Biföll Ridderskapet och Adeln Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 7 och 14 sistlidne October på hordet lagde Betänkande No 44, angående dispositionsoch jordegande-ialten till de så kallade kyrkohemmanet! i Halland. S. D. Återremitterades Stats-Utskottets, den 7 och 14 sistlidne October på bordt t lagde, Utlåtande N:o 337, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af afgifter till Handelsoch Sjöfarls-fondt n, samt huru förhållas bör med de anslag, som varit å denna fond anvisade. S. D. Vid förnyad föredragning af Slats-Ulskollets den 7 och 14 sisth October på bordet lagde Utlåtande No 331, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angå nde de Rusthälls-numer vid Bohus Läns Regemente, hvilka, i följd af vägran att ingå på hästvacans-afgifts-contractens förlängning, komma att till ca valleri återgå, beslöt Ridderskapet och Adeln alt för närvarande låta hero vid ofvannämnde Utlåtande N:o 331. Fröt, Utdr. d. 7 Nov. 1840. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets den 14 OcLober sisll. å bordet lagde Utlåtande N:o 345, i anledning af, dels afslag dels återremiss af åtskilliga uti Memorialet N:o 301 framställde volerings-propositiuner. Ståndet fann, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, frågan om den i Memorialet N:o 301, punkten 4, föreslagna voteringsproposition böra på grund af 34 och 75 §§.