Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare har fråga uppstått, huruvida Sverige borde vid de främmande hofven hålla ministrar eller charges d’afFaires, som borde hafva uppsigt öfver, icke främmande makter, utan öfver deras tillgöranden, projecter och förslag; att det är indifferent huruvida personen heter minister eller charge d'affaires; men om ock, ernot hvad häfden visar, sändebuds värdighet vore likgilllig, så kan det icke vara indifferent, huruvida agenten äger några medel alt kunna förskaffa sig upplysningar om de planer, sorn främmande makter möjligen förehafva mot fäderneslandet, hvilka planer, bekanta i råttan tid, kunna omintetgöras. Af sådan anledn. yttrar jag mig för bibehållandet af anslaget linder titel: Minister-staten, i enlighet med 1834 å*'s fastställda stal. Hvad Gr. Frölich här yttrat kunde jag eljest gerna gå förbi; dess yttrande alt jag och andre talare skulle blifvit pulveriserade af Gr. Anckarsväids yttrande har synbarligen icke verkat värre, än alt jag är vid lif och kan besvara de begge Grefvarnes anföranden. Han bar nemi. förklarat, att Sveriges agenter icke hafva någon undergörande kraft: jag instämmer med honom deri, ty underverken höra icke till vårt tidehvarf; men jag fordrar icke heller några underverk, d' ck en annan verksamhet än blott ett flitigt läsande af Den 10 Augusti f. m. journaler. Jag tror ieke att det iir fran riem, sorn diplomaten skall hemta sina upplysningar; oell jag hemställer till Gr. Anckarsvärd, om, den tid lian var militär och i fält, han skulle varit belåten med att endast genom avisorna få underrättelse om fiendens rörelser, oell om han genom för njuggt betalda agenter icke kunde erhålla underrättelser om planer, som gingo ut på förstörelse af hans egen person. — Man har ifrågasatt nyttan af extra-beskiekningar, af ambassader, beskickningar m. in. och ändamålet dermed; jag frågar Grefven tillbaka: hvad vet Grefven om ändamålet dermed?
Det är derföre som BondeSt. vid flere föreg:de Riksdagar sökt att hos MedSt:n utverka sig denna rättighet och vid 1850—51 årens Riksdag bifölio också samtliga RiksStm denna BondeSt:s förnyade anhållan. R. o. Ad. för sin del biföll densamma med en öfvervägande majoritet, efler hvad jag viii minnas. R. o. Ad. har således redan i denna fråga gifvit sitt-votum. När frågan sedermera kom till Konungens afgörande, afslogs densamma. Vid föreg:de Riksdag väcktes åter fråga ©m samma sak af en BondeSt:s ledamot och Const.Utsk. tillstyrkte densamma äfven då. Man må tänka hvad man vill om den grannlagenhet som vid detta tillfälle ägde rum, då man återigen vid denna Riksdag, sedan Konungen tillkännagifvit sitt afslag, uprörde frågan; men då den emellertid bref hvilande och således för andra gången är på väg att bana sig fram lill thronen, anser jag att den icke kan eller bör stängas. R. o. Ad. bör handla konseqvent i sina beslut, isynnerhet som denna fråga är i det afseendet olika med andra, att den rörer grannlagenheten mot ett MedStånd som icke har det minsta skäl att tro det R. o. Ad. skulle afslå hvad det vid 1850 — 51 års Riksdag biföll, så mycket mer som BondeSt. icke har visat sig gå tillbaka i uplysning och bildning sedan den tiden, utan snarare tvertom. Må de skäl, som Konungen framlagt till afslag, äga ali gällande kraft, må det utgå från thronen, men från R. o. Ad. kan och hör det aldrig utgå, så länge R. o. Ad. fäster något afseende vid att när det en gång sagt ja, så blir det ja. Det är med afseende härpå, som jag röstar för bifall till förslaget. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Då en ledamot här åberopat en auktoritet från en föreg:de Riksdag, nemi. en man, som Ståndet under denna Riksdag saknar, tager jag mig äfven friheten att åberopa 2:ne auktoriteter, hvilka båda äro närvar;de vid innevar:de Riksdag.
Dä nu flere ledamöter här bestämt påstått och man dessutom med temmelig visshet kan antaga, att Styrelsen har för afsigt att vidtaga sådane åtgärder, som af Utsk:n här blifvit föreslagne, så skulle jag tro, att det alldeles icke skadar saken, utan tvertom gagnar, alt R. St. nu, då de tillfrågas derom, uttala den tanken, att de dela samma åsigter som Styrelsen. Jag tror detta vara så mycket mera behöfligt, som jag har hört med säkerhet sägas, att under de 30 sistförllutna åren, eller åtminstone under de sista 15 åren, under hvilka armeen väntat på hvad som nu till en del blifvit föreslaget, förbättringen af de lagar, som den skall lyda, så har flere gånger sådane mildrande straffbestämmelser varit ifrågasatta, men de hafva blifvit förhindrade, emedan enskilda rådgifvare, för den, som ägt att derom besluta, framställt saken såsom ännu mindre lämplig att utföra. Men om så väl nu R. o. Ad., som redan de 3:ne öfriga RiksStm, skulle yttra en gillande tanke om saken, så skola sedan icke mera några sådana enskilda yttranden någonting gälla. Utaf Gr. Björnstjerna har blifvit omtaladt, att vid den Nord-Americanska armeen prygelstraffet ännu existerade. Det erinrar mig om en händelse, som jag af tidningarue hörde omnämnas för ett par år sedan. Den hade inträffat pä en Americansk fregatt, som var ute på segling, och hvars besättning hade fått en befälhafvare, som var alldeles utomordentligt sträng, och som utdelade de mest grymma kroppsliga bestraffningar vid den aldra minsta förseelse. Om jag hade tidningen här till hands, skulle jag läsa upp listan på alla de särskilda bestraffningar, som under den korta tiden af några månader på denna fregatt blifvit utdelade. Den är så orimligt lång, att jag tror, att det icke finnes en enda ledamot här, som icke skulle känna sig ytterst förvånad öfver alt något sådant verkligen kunnat äga rum. Nu skulle man väl tro, att på denna fregatt dock disciplinen borde vara väl uppehållen.
Afdelningen med läsning af de uti Stats Rådet i Krigs Ärender år 1812 förde Protocoller, nemligen: Ett af den 2:dr Junii » 9 :de D :o » 16 :de D :o » 19 :de D :0 » 23 ulje D :o 2 :ne [Protocoller] af d. 30 :de Dito Ett af den 7 :de Julii, härvid anmärktes, at då först föredrogs, ett redan den 14 :de April beredt mål, hvilket dröjsmål med föredragningen Afdelningen ansåg böra i Utskottets Plenum anmälas. Lästes vidare Ett af den 10:de Julii 3 :ne [Protocoller] 14 :de D :o Ett 17 :de D :o » 21 :sta D :0 och Ett af den 28 :de Dito Kl. 1 2 till 2 eft :m. åtskildes Afdelningen. in fidem Knut Liljebjörn, 1 Justeringsformeln saknas 486 Protocoll1 hållit å Constitutions Utskottets 2 :dra Afdelning Onsdagen den 26 April 1815. S. D. Lästes följande Stats Råds Protocoll i Krigs Ärender. af den 4:de Augusti 1812 11 :te Dito 10 :de momentet af detta Protocoll, rörande tillstånd för ägaren af Tårsebo krutbruk, at få antaga 20 personer i sin tjenst med frikallande af Conscriptions skyldigheten, ansåg Afdelningen böra läsas af Utskottet in Pleno. Lästes vidare af den 1 :ta Sept. samma år 2 .-ne [Protocoller] 8:de D :o Ett 10 :de D :o » 15 :de D :o 3 :ne » 22 :dra D :o Ett 29 :de D :o 2 :ne » och Ett af den 6 :te October. Afdelningen åtskildes kl. 1 på dagen. In fidem Knut Liljebjörn. 1 Justeringsformeln saknas. Protokoll1 hållit i Constitutions Utskottets 2:dra Afdelning Tisdagen den 2 :dra Maji 1815. uti S. D. Fortsatte
Den tredje utvägen är, att med ett temporairt biträde från Banquen i Contant, så mycket som fordras, att genast inlösa Assignationerna och 20 proCent af 3 proCents-Sedlarne och Fordringarne på Afsknfnings-räkningen samt garantie för återstodens utbekommande på 4 år, med upplupen och löpande 3 proCents ränta, sätta Disconten i stand, att ånyo hörja sin rörelse, och låta den fortfara sin bestämda tid. Om det skedde under tillsyn af ett Banquens Ombud såsom Ledamot i Direction, tror jag afven att den skulle kunna 586 Den 30 April. vidtagas, men som jag hört den ej kunna förenas med de åtskillige Finance-Planerna, hvilka alla yrka blott en Discont, antingen pa ett enda eller fördelt på flera ställen, vill jag ej vidare uppehålla mig härmed. Om som det kanske skulle synas för måsga, vidtagandet af någondera af de tvenne första utvägarne skulle lemna större summa än den uppgifne bristande , så förhåller det sig verkeligen så , men huru godt är det icke vid ett sådant Arbete sem detta, att hafva en summa i beredskap för oförutsedde händelser, och om ändå öfverskott blir, kan ju Canal-Directionen åläggas', att med öfverskottet, anticipera på afbetalningen af Arbets-Cassans skulld till Disconten. Efter mitt sätt att se saken, bör således en af de tvenne första föreslagne utvägar, eller någon annan beräknad på samma principe antagas. De grunda sig bägge på min öfvertygelse om Banquens skyldighet att gifva ersättning för den vinst den kan hämta genom öfvertagandet af en annans rättighet att drifva Discont-rörelse, kunna endast genom i följd deraf skeende utbetalning från Banquen verkställas , leda bägge till samma stora ändamål, Canalens färdigbyggande i bestämd ordning, på bestämd tid , och skilja sig endast i sättet huru denna ersättnings-Summa bör utgå, ehuru om någon af dem kommer i fråga till antagande, jag anser den första såsom den bästa. Den 30 April. 587 Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk! Högloflige Ridderskap och Adel!
Committerade, sorn anse af högsta vigt för ändamålet af en väl inrättad fångvård i allmänhet, att Länshäkten icke äro sammanblandade med de förvaringsrum å Fästningar, der missgerningsman inneslutas, och att anstalter böra vidtagas, hvarigenom de personer, som tillhöra förstnämnde Häkten, måge fullkomligt afskiljas från all gemenskap med fästningsfångar, som till arbete på bestämd eller obestämd tid blifvit dömde, äro likväl af den tanka, att besparing i kostnaderne för Länshäktenas måhända både nybyggnad och tillökning, skulle kunna vinnas, i händelse eo sådan classification af fästningarne, som Committerade här ofvan i underdånighet föreslagit, blifver af Eder Kongl. Maj:t i Nåder bifallen, 13* Ang. inr. af ett allm. Arb. oth Correctionsh. m.m. och en förbättrad plan för Corrections-anstalterne i Riket vidtagen. Då, å ena sidan, Committerade funnit sig böra, i följd sf Eders Kongl. Majrts Nådiga Befallningar, afgifva ett fullständigt utlåtande i denna gren af ämnet, men, å den andre, dels åtskillige i sådant afseende nödiga upplysningar ännu saknas, dels de förslag och reglemcntariska föreskrifter, som Committeiade komma att afgifva, bero på Eder Kongl. Majus Nådiga pröfning af Committerades redan yttrade äsigter i de vigtigaste detailler af ämnets hela vidd, hvarföre ock Committerade ansett sig icke böra fördröja öfverlemnandet af sitt underdåniga yttrande deröfver; hafva Committerade trott sig böra till Eder Kongl. Maj-.ts
Majtts nådiga remiss å afgifna yttranden, med tillhörande kostnadsförslag, rörande ifrågasatt anskaffande och inredning af annan tjenlig local för H. K. H. Kronprinsens stallstat, i stället för de nu dertill upplåtna, å Kongl. Majus och Rikets Commercecollegii egendoms tomt befintliga trädbyggnader. XXVI. B. 102, 115. Å. 11 g. — N:o 579. med förslag till reglementariska föreskrifter, angående de å Riksgäldscontoret anvisade creditiv. (Memorialet N:o 572.) XXVI. B. 137, 171. E. 193. A. ig5. — N:o 58o. med förslag till reglementariska sladganden för ( 293 ) Riksgäldscontoret, i anledning nf Rikets Ständers beslut, rörande exlra-stalsregleringcn. (Utlåtandena Niis 354 oc^ 435 jemte Litt.) XXVI. B. 172. A. 202. SlalsUlskoltets Memorialer, Belänkanden oell Utlåtanden: — 581. med förslag till voterings-proposition, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om skyldighet för Bruksidkaren Gyzanders sterbhusdelägare att erlägga ränta å deras skuld till Statsverket, i följd af ingången uppbördsborgen.
Enligt hans Enkas uppgift hade han likväl dessutom haft något ”att vänta från Göteborg”, hvilket de såsom nygifta hoppats utbekomma. Förmodligen var detta ett litet arf. Men genom en eldsvåda, som 1790 härjade staden, förminskades det yttermera till trehundrade daler kopparmynt; och dessa kommo – först efter Lidners död. Till hvilken höjd armodet i deras boning slutligen hade stigit, – eller åtminstone steg tidtals, – har jag engång hört Excellensen Skjöldebrand beskrifva. Vid ett besök hos Lidner fann han Skalden liggande till sängs, af brist på kläder; i hela rummet sågos, utom denna säng och ett klumpigt omåladt bord, ej andra möbler, än ett par dylika trästolar, af hvilka den ena, bredvid den halmbäddade sängen, bar några ark groft papper, en i det närmaste tömd flaska, som sades innehålla ”hjertstyrkande droppar”, och ett bläckhorn; på den andra satt vid spiseln hans maka, med ett spädt barn vid sitt bröst, och sjelf klädd i en sammantråcklad mans-öfverråck. Skjöldebrand häpnade, och lade några riksdaler bredvid poemerna på manuscript-stolen. Vid utgåendet kom Frun efter honom, och sade, med tårade ögon: ”Ni är ädelmodig, men min Lidner är svag; vill ni en annan gång understödja oss, så värdigas lemna gåfvan åt mig”! – Man kan häraf begripa möjligheten af hvad den betryckte mannen, i ett bref 1791 der han skickar till Rosenstein ett poem kalladt ”Midnatten”, berättar vid slutet såsom ”en anekdot den Kungen bör få veta”. Anekdoten är kort, och lyder så: ”Mantals-skrifvarne vilja göra mig till Lösdrifvare”. Han bifogar denna anmärkning: ”Lefver jag, skall jag bjuda till, att af Efterverlden blifva känd; och hon lär förundra sig, att sådant kunnat hända 1791”.
Den unge manegenskaper motsvarades af en synnerligt nen tog penningarne, lofvade hålla noga på stark utveckling af vissa ytpartier hos stora styfvern, undvika alla onödiga utgifter, och hjärnan; dessa ytpartier borde å kraniet med dessa goda föresatser aflägsnade han bilda upphöjningar, hvilka skematiskt insig. Men huru höll han ord? Jo, redan delade efter psykologiska iakttagelser kunde följande dag bjöd han sin värdinna och leda till bedömande af en persons karakhennes dotter på en utfärd i hyrvagn, tär och intelligens. Hjärnskålen är enligt hvilken åktur jämte forfriskningar i diverse Gall uppdelad i 27 observationsfält, hvilkas utvärdshus medtog hvarenda skilling af de större eller mindre upphöjningar bestämma trettio riksdalerna. Han slutade m e d att den förhärskande själsdriften. som en tiggare vandra mellan Ystad och För att åskådliggöra systemet genom Haparanda samt gick sålunda genom sitt kända motsatsers sammanställning hade prolättsinne förlorad både för sig själf och sam» Så här såg han ut. » fessorn placerat bredvid hvarandra gipsafhället. gjutningar af Napoleon den stores och Fredrik den stores hufvuden. Enligt frenologien utmärkte • sig den förre i trots af allt det blod hans härsklystnad aftappat mänskligheten genom mera humanitet än den senare med sina fredligt borgerliga attributer: käpp och snusdosa. Karl den tolftes gipshufvud stod bredvid ett, hvars hjärnskål utmärkte feghet. Mordlust var sammanställd med godmodighet, lättsinne med varsamhet, kvickhet m e d idiotism, tjufnadsmani med ärlighet, girighet m e d slösaktighet, religöst svärmeri m e d ateism o. s. v. hylla efter hylla hela raden utåt. För hvarje sådan skalle hade professorn ett namn och en anekdot att meddela. Ett gipsaftryck af assessor Crusenstolpe visade endast bakhufvudet. » Hvarför är detta af tryck så ofullständigt? » frågade jag. » J o », svarade professorn ironiskt leende, » saken är den, att gipsaf stry eket togs kort innan C. för majestätsbrott genom sitt politiska skriftställeri dömts till fästningsstraff å Vaxholm.
Efter öfvervägande af hvad Konungens befallningshafvande anfört, och som deraf inhämtades, att 1810 års Kongl. Förordning, angående mildring i straffet för lägrad qvinna, ville tydas och tillämpas såsom en allmän, med ändring af 3 kapitlet 6 § Straffbalken, gällande lag för alla de tillfällen, då qvinna, som har spädt barn, skall undergå kroppsplikt, hvilket likväl, efter hvad högstberörde Kongl. Förordning tydligen ådagalade, icke varit lagstiftarens mening, samt de för öfrigt och särskildt angående ifrågavarande person åberopade omständigheter ej heller syntes förtjena uppmärksamhet, enär, just med afseende å sådana eller andra inträffande omständigheter, då häktad qvinna skall undergå kroppsstraff eller till arbetsinrättning försändas, samt till förekommande af ett längre uppskof med bestraffningens verkställighet, som eljest måste äga rum, särskilda stadganden voro meddelade, enligt hvilka det på Konungens befallningshafvande ankomme att bereda utväg för den häktades späda barns upptagande och vård, kunde jag icke underlåta att fullfölja mina anmärkningar vid Konungens befallningshafvandes ofvanberörde förfarande, såsom emot lagens bestämda föreskrifter stridande; hvarföre och på det att rättelse deri för framtiden i lika beskaffade fall måtte iakttagas samt ersättning till den enskilda för bennes lidande, och till Staten för hennes underhåll längre tid än vederbort, i laga ordning beredas, jag, uti skrifvelse den 17 Juni 1844, uppdrog åt advokatfiskals-embetet i Kongl. Hofrätten öfver Skåne och Blekinge att inför Kongl. Hofrätten emot Konungens befallningshafvande anställa och utföra den talan, hvartill lag och sakens beskaffenhet föranledde. 11
Hvad åter vidkommer jernfartyg med så tunna sidor, att de kunna genomträngas af träffande projektiler, så bör, vid deras jemförande med träfartyg, ej förbises, att de fördelar, dessa i berörda hänseende erbjuda framför de förra, blifva mindre öfvervägande, sedan skjutning med sprängbomber blifvit allmänt införd, hvarigenom ofta kan inträffa, att bomben exploderar, sedan den fastnat i träsidan. Den andra ofvan antydda olägenheten hos jernfartyg, inverkande på deras rörlighet, är att bottnen å jernfartyg i de flesta farvatten blifver inom kort tid så betäckt af snäckor och sjöväxter, att fartygets fart deraf betydligt förminskas, hvadan rengöring ofta erfordras, hvilken ej kan verkställas utom der docka finnes att tillgå eller skillnaden i vattenhöjden vid ebboch flodtid är så stor, att, om fartyget sättes på grund vid högt vatten, dess botten blifver åtkomlig vid lågt, hvilket sätt likväl hvarken medgifver bottnens fullständiga rengöring och målning eller är i allmänhet för krigsfartyg lämpligt, hvartill kommer att för större fartyg en i berörda hänseende tillräcklig skillnad i vattenhöjden vid ebboch flodtid endast förekommer i vissa, jemförelsevis få farvatten. Man har, oaktadt de mångfaldiga försök, som blifvit gjorda alltsedan jernfartyg började byggas, ännu ej lyckats att, medelst någon å bottnen anbringad betäckning eller målning, häfva denna olägenhet, hvarföre ock nyligen i England en person, sjelf ifrig befordrare af jernfartygs byggnad, föreslagit att å deras botten fästa en träbeklädnad, för att derå kunna anbringa vanlig kopparförhydning, såsom det enda af honom för verksamt ansedda medel mot bottnens orenande — ett förslag, hvilket Komitén anfört, ej emedan den anser detsamma lämpligt, utan endast såsom utvisande den synnerliga vigt man fäster vid nämnda olägenhets afhjelpande.
Juslitiae-kanslern blifver i nåder anbefalld att utreda, om och i hvad mån någon embets-myndighet kan anses vara till den i skrifvelsen berörda felaktigheten vållande, får jag vördsammast reservera mig, på den grund, att då det icke blifvit påstådt, än mindre visadt, att nägon embets-myndighet i denna sak handlat olagligt, utan tvärtom det anmärkta missförhållandet tydligen uppkommit deraf, att inga andra lagbestämmelser funnits att tillämpa, än just de, som haft det öfverklagade missförhållandet till oundviklig följd, så kati jag, för min del, icke annat än finna den föreslagna åtgärden med Justitiae-kanslerns anlitande i denna sak vara både opå 11 ih. lill Ii. St. Prut. liiSö $ 185i, 4 Sami. I A[d. 9 Häft, 6 38 Stats-Ulskollels Utlåtande, 21. kallad och oformlig. Att 30 § Riksdags-ordningen, som till stöd för deri motsatta äsigten blifvit äberopad, här icke är tillämplig, utan snarare talar för raka motsatsen, faller, vid dess genomläsande, hvar och en med oförvilladi omdöme genast i Ögonen.» Uti denna reservation instämde: Friherre Åkerhjelm, Carl, Herrar Björnstjerna, J. M„ af Wirsén, Th. och Fåhreeus, 0. J. samt Herr Biskop Heurlin, Herr Biskop Annerstedt, Herr Prosten P. C. Arosenius, Herr Doktor Nordström samt Prostarne Forssell, Telll/om och Holmberg. STOCKHOLM, TRYCK T HOS JOtl. DICKMAN. ISSI. Ank. till Exp. Utsk. d. 21 Jan. 1854, kl. 2 e. m. Memorial, angående särskilda arfvoden för utbetalningen af riksdagskostnaderna samt granskningen af de a dessa kostnader afgifna räkningar och reqmsitioner. (Rgs. Afd.) Enligt hvad
Stats-Contorets underdåniga Berättelse om magasinsärendena och undsättnings-anstalterna hemtade, uppgifter angående dessa tillgåndar; hvilka uppgifter Ulskottet ansett sig jemväl nu böra i sammandrag anföra, dock med uteslutande af den bland undsättningsmedlen inberäknade creditiv-summa af 400,000 R:dr, som af Rikets åren i834 och 1835 församlade Ständer på Riksgälds-Contoret anvisades och sedermera väl blifvit till hela sitt belopp uttagen, men, redan före 1840 års slut, var till Riksgälds-Contoret återbetald. Utaf det vid 1828—i83o års Riksdag beviljade och derefter lyftade spanmåls-undsättnings-creditiv å 1,000,000 R:dr, voro den 9 Maj nästlidet år afskrifna, enligt Rikets åren i834 och 1835 församlade Ständers beslut .. 2. eller trdel af Westerbottens och Norrbottens Läns undsättningsskulder efter i83o—1833 års missväxter; Af kortade för bristande tillgång : . 56,343: 29. 5. Pä afskrifning beroende, efter det afskrifnings-frågorna blifvit af Kongl. R:dr 23o,ooo: Ofverlemnaxle till Norrbottens Läns District-Magcisin . i3,102; 42, 9* På indrifning beroende: i Skaraborgs Län
Herr Baron har först behagat nämna om en lvi^orttö och rVlinoritö wid bedömmander af Herr LMensvaans gjorda motion, men wid det ämnet war stätt ingen fräga om någon i^Ljorite, Utan widtogs twärtom et allmänt och gemensamt beslut förutan all ästad omröstning. Om ock iwa eller tre personer welat ursäkta nystnämnoe Ledamots afsigt och mitigera andra talares strängare pästäende, sä kan ingalunda sa fä medlemmars anförande fä namn af en minoritet ranka, mycket mindre en approbation af Herr 6^llen8vaan!> tbese, dä Herr Grefwens och Ordförandens stuteliga proposition icke jäfwades. Sedan pästäs, at det alltid warit öfiigt fä göra reservation emot de beslut som blifwit emot wista Ledamöters öfwertygelfe widtagne. Jag medgifwer, at jag ock någon gäng salunda welar förwara min särskildt yttrade tanka til protokollet; men bäve jag och andre hafwa icke destomindre respeck.-rat wärt Scänds och änyu mera Riksens Högloft. Ständers gemensamma beslut. Herr tHllensvaans motion war deremot icke en enkel reservation, utan el uppenbart klander af Ständernes befullmägtigave klleckorers gemensamma wal, och detta förenadt med det märkeliga pästäendel, at til ändrings minnande fä wända sig til de öfrige Riks-Ständen. Slmeligen kan jag icke ingä i Herr Barons äskade - 2oo Den 6 Mars. de beskaffenhet och art af ^ustitise. Ombudsmannens Lagkännedom. Jag menar at Riksens Högloft. Ständers Ledamöter aro L gemen erkände för Lagstiftare och således förutan uptedde -mestata af juricliff insigt wid sjelfwa Utöfningrn bewisa sig wara lagkunnige.