Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungens rådgifvare velat före sitt aflägsnande från riket gifva såväl Slåndet sora de öfriga Stånden sina åsigter i ämnet tillkänna. Detta utgör för mig den enda förklaringsgrund, hvarföre ett sådant ärende blifvit föredraget för R. o. Ad. Det är naturligt, att, då detta ärende blifvit för Ståndet föredraget, hvarje ledamot eger full rätt, att yttra sig öfver Gr. von Plåtens anförande och det ämne, han gjort lill föremål för sin framställning. Men hvilket är nu detta ämne? Jo! ett StatsUtsk:s betänk. Således, om R. o. Ad. nu serskildt företager Gr. von Plåtens anförande till pröfning, kan Ståndet ingå i full diskussion om ett ämne, som Hr Frih. och Landtm, ännu icke föredragit? Jag anser detta i högsta måtto oformligt, och ehuru frågan för mig är likgiltig nemi. huruvida Gr. von Plåtens anförande skall diskuteras eller icke, anser jag ifråga om formen af stor vigt, alt en sådan oordning i diskussionen och föredragningen icke må ega rum, ty om sådant skulle tillåtas, måste man äfven medgifva en ledamot att midt under dikussioneu öfver något ämne få den kommunicerad med MedStrn innan ännu R. o. Ad. fattat något beslut, och delta för att såmedelst inverka på dessa Stånds blifvande beslut i samma ämne. Jag ingår icke i frågan, huruvida Gr. von Platen grundlagsenlig! varit berättigad att afgifva sitt anförande, men jag har velat påpeka de oformligheter, som kunna upslå, om R. o. Ad. bifaller remiss af detta anförande, och hvilken jag således afstyrker. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Frih. o.
N:o 181, i anledning af framställningar om förbättrade aflönings-vilkor m. m. för arméens och flottans läkare samt provincial-läkarne. Bifölls, utan annan ändring, än att Ståndet, i enlighet med hvad i Herr Lilliehööh reservation föreslås, beslöt, det skulle bland de bataljons-läkare, som i Utskottets förra hemställan å sidan 12 blifvit föreslagne att komma i åtnjutande af särskilda arlvoden utöfver löne-beloppen, upptagas den bataljons-läkare af Svea Artilleri-regemente, hvilken är stationerad å Waxholms fästning med rättighet alt erhålla ett särskildt arfvodes-belopp af 225 R:dr Riksmynt årligen utöfver honom tilllagd lön och förut beviljadt arfvode; och skulle det sid. 14 uppgifna beloppet af de i delta Utlåtande tillstyrkta löne-förhöjningar ökas med sistnämnda summa och densamma jertiväl upptagas i bifogade tabeller, som i öfrigt godkändes. Frän Vallöf,. Börgare-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsholtets Utlåtande N:o 174, angående ett lån till Gefle-Dala jernvägs aktie-bolag. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottels Utlåtande N:o 175. angående ytterligare låns beviljande för den pågående jernvägs-anläggningen emellan sjöarne Wessman och Barken inom Stora Kopparbergs län. Bih. till R. St. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 176, angående ett ytterligare lån af allmänna medel åt NoraErvalla jernvägs-bolag. Utlåtandet afslogs, och ett lån till Nora-Ervalla jernvägs-bolag af 75,000 R:dr Riksmynt beviljades, att utgå under samma vilkor, som finnas bestämda för det af samma bolag från Rikssgäld-kontoret förut utbekomna lån å 100,000 R:dr Banko; och inbjödos de respektive Med-Slånden vördsamt och vänligen att i detta Borgare-Ståndets beslut sig förena. S. D.
Det enda sköna jag såg i arkitektoniskt hänseende var det inre i Café Turc, hvars inredning kostat 80,000 francs, ehuru lokalen blott utgöres af ett enda rum – men hvilket rum! En ofantlig sal af nära tre våningars höjd med en präktig kupol, hvilande på fristående pelare. Om aftnarne, när gaslysningen bröt sig mot en utomordentlig lyx i speglar, förgyllningar och purpursammet, när man hörde ett oredigt mumlande af hundradetals personer på minst ett tjog olika språk, då man såg turkiska och armeniska kostymer bredvid pariserfracken, sjömanskavajen och arbetarens blus, då var man försonad med vistelsen i en stad, hvilken eljest, liksom Hamburg, erbjöd föga eller intet åt konstsinnet. Efter en veckas vistande i Marseille reste vi till Toulon. Vägen går oupphörligt öfver precipiser. Utsigten genom diligensfönstren var ny. Det var afton. I skymningen såg man rundt omkring sig gröna kullar från en grundyta af ringa areal, brandt uppstigande till ofta betydlig höjd. I fjerran bergspetsar, allt efter afståndet och den olika belysningen skiftande i blå, grå och violetta färgnyanser. Småningom föll mörkret allt djupare, och landskapet blef en tafla målad i det bekanta maneret »grått i grått». Toulon är en mörk och dyster stad. Trånga, smutsiga gator. I stället för torg små platser, sällan uppnående Oxtorgets storlek, planterade med träd, hvilkas tvinsjuka och slokande utseende endast förökade det dystra mörkret utan att åstadkomma det behagliga intryck, som eljest ett träd eller en blomma uppväcker i en stad, emedan de erinra om naturen midt ibland det förkonstlade. Hvarje af dessa små torg hade dessutom en fontän, men äfven dessa hade tvinsot. Vattnet skummade ej upp i skimrande gnistrande strålar, utan flöt trögt och liksom tillfruset ur gapet på en oformlig fisk eller en vanskaplig vattennymfs vinkrus. Varfvet, arsenalen och modellkammaren betraktades, men hvad der sågs uppväckte inga intryck, som förtogo ängsligheten af det hela.
I en och samma grupp förenar jag de utländingar, som berättat om septembermorden. Lika fåfängt söker jag hos dem något spår till fabeln om bloddrycken. En af dem har dock såsom ögonvitne beskrifvit Sombreuils frigifniog. Samtida berättelser om septemberdagame fioner jag i bref från Paris till Minerva. Ein Journal historischen und politischen Inhalts, herausgegeben von J. W. von Archenholxt vormals Hauptmann in KönigL Preussischen Diensten (4 bd. oktober — december 1792). Brefskrifvarne voro tvänne, af hvilka den ene meddelar en » Geschichte des 10ten August in Briefeo geschrieben in Paris », den andre åter, hvilken betecknas såsom en » Freyheits-Soldat von deutscher Geburt », skrifver » Historische Briefe über die neuesten Begebenheiten in Frankreich ». Den förre berättar, den 12 september, huruledes Sombreuil under allmänna glädjerop frikändes på domarens erinran, att » oskyldig eller straffbar, tror jag det vara ett fritt folk ovärdigt att iläcka sina händer i denne gubbes blod ». Den senare omförmäler, i bref af 7 och 14 september, flere enskildheter från septemberdagame, men intet om Sombreuil. Deremot i en den 19 september daterad » Bulletin der Köuigl. Familie » med flere anteckningar, som jag förmodar vara af hans hand, säges att Sombreuil, efter ett kort förhör, frikändes, när domstolens president (som här kallas Loiseau! ) vände sig till de närvarande med de nyss anförda ord, som återfinnas hos en mängd samtida. Skall jag nämna läkaren, Koburgiska geheimehofrådet Gir-tanners tvänne tidskrifter: » Politische Annalen herausgegeben von Christoph Girtanner » (l: a bd.
H o n tyckte, att doktorn kunde liknas vid en raket: lätt antändlig kunde han, så att säga, med ett gnistrande och fräsande flyga högt upp i luften, der man bländad och beundrande följde hans tankestjernor i deras sväfvande, dallrande flykt utan mål i rymden — så en knalleffekt — och så slut och mörker — ingenting i behåll, som kunde värma och lysa — endast minnet af att man varit tjusad och hänförd af — ett bland verk. Plötsligt och för Annie alldeles oväntadt, under deras promenad långsamt » Storgatan » framåt, friade rektorn till henne. Hans fråga, om hon ville bli hans hustru och göra honom lycklig, kom lugnt och stilla, men hon förstod af röstens darrning, att han var djupt upprörd. Det var första gången efter faderns död, någon man talat kärlekens ord till henne — förut, medan hon ansågs vara rik, hade hon hört dem ofta nog. Der fans då ännu någon, som inte brydde sig om, att hennes namn var fläckadt, att hon ej längre var ung och vacker och inte egde ett öre! Der fans nå- gon, för hvars lycka hon var nödvändig, någon, som ville bli henne en trofast vän, så länge lifvet räckte! Hon behöfde inte längre vara ensam — två hand i hand i lifvets kamp! Hon kände det som någon ting godt och stort, hon kastade bort. Ty hon måste svara honom nej, derför att det stod en annan emellan dem. Hon gaf inte något skäl, endast att det » ej kunde så bli ». Hon trodde, att han ingen aning hade, om hvad som var egentliga hindret, och likväl visste han det så klart och tydligt, att han varit beredd på hennes svar. » Ni tänker nu, att det är omöjligt, » sade han stilla, men med samma darrning på rö- sten, » men, fröken Birger, jag kan vänta. » Det var något i dessa tre ord, som nästan förskräckte henne, något så orubbligt energiskt, så fast och säkert, som hade han alldeles klart för sig, att om han väntade, skulle det ovilkorliga resultatet bli, att han vann sitt mål. Der låg en makt i detta: jag kan vänta, som nästan bedöfvade henne. Det var något magnetiskt deri, liksom en starkare kraft än hennes eget jag, som ville draga henne — från den andre, som hon älskade mera.
Desi nädiga-proposition af den gr Oktober i hwad som rörer National bcwärurgen, hwars nytta och nödwändighct Kongl. Maj:r öfw rlämnar ät framliden alt Ådagalägga, all widare vfwerläggning om denna delen af Kongl. Majus of» wannämnde nädiga pcoposikion tills widare bör sörfalla. Härefter förmärktes ater starka ffiljaktigheter. Friherre Osterström, ^acc>b. Propositionen till afsiag ä Oswcrste-Lieutenant Oripsnvalörs motion om Deputationen är redan gjord och bifallen. Den nu gjorde om diocuesionens uphörande hörer ej hit. Nu äterstär den af Herr Grefwe lövenhjelm be - Den 4 December. 307 hegärde proposition till ogillande af Herr öferste, Lieutenant Orchsn>vÄl6r8 Uttryck mot Stats Rådet, och hwarom jag hos Herr Grefwe» och Landt-Marffalkcn får anhälla. Ropades Ja och Nej. Grefwe d/loyner, Larl 6sbrisl. För» sta delen af Herr Gceswen och Landt »Marskalkens proposition, nämligen beträffande frägan om en De» pucarion till Hans Maj:t, är afgjord och bifallen. Hwad andra delen, eller ventilationens uttagande uc Prokocollet, angar, sä har wal O^werste-Lieutenant 6n'psnvaläk erbudit att läka sitt dictamen förswinna; Mcn da ej alla de Herrar, som deröfwec sig yttrat, wilja läka sina anföranden ntqä, sa finnes ej anna» uiwäq, ätt att altsammans blifwer qwarstäende i protocollerne. Således är, cfter min kanka, för Herr Grefwe, och Landt»Marsk>lke» ej nägott annan pro» position öfrig att göra Nitzderssapet och Aoel», äir den, att ej gilla Herr Ölwerste-Lieutnanten 6ri^sn« valörs uttryck emot Stats-Räder.
Fornt i underdånighet omnämnde Summariska rakning utvisar jemväl, att biand Magazins-Inråttningens skulder, vid 1820 års utgång, voro 2,085,033 R.-dr 4 sk. 1 rst. B:co till Riksens Stånders Bank, hvaraf Två Millioner utgjorde Magazins-Inrättningens ständiga fond, och återstoden hvad som vid nyssnämnde tid var obetaldt å det särskildta Anslag 300,000 R:dr, som år 1818 till Directions disposition i Nåder öfverläts, deraf 100,000 Rdr användes samma år samt 200^000 R:dr det påföljande året 1819. Sedan Eders Kongl. Maj:f, såsom ofvan anfordt blifvit, genom Nådigt Bref den 2 7:de October 1819 täcktes förordna, att Spannemålsupphandlingen af samma års skörd borde af Magazins-Inråttningen till Sådesprisens upprätthållande, efter penninge-tillgången, verkställas, så fortgick denna upphandling under Vintren, Våren och början af Sommaren år 1820, under hvilken tid, jemlikt Bilagan Litt. D, 31,783 Tunnor 1 Kappe Råg, 31,482 Tunnor 3 Kappar Korn och 29,219 Tunnor 20 Kappar Hafi a samt 50 Tunnor Arter, eller tillhopa 92,534 Tunnor 2 4 Kappar Spannemål blefvo uppköpte för en sammanlagd summa af 672,276 R:dr 17 sk. 3 rst. B co. Öfver förhållandet med Magazins-Inråtrningens fordringar för Undsättnings-Spannemål a Sami. * -5 226 Riksens Stunders ar Bilagan Litt. E. med dertill hörande vidrakningar för hvarje Lån författade; och värdes Eders Kongl, Maj:tderaf Nådigst inhemta, att Inrättningens utestående fordran i Landet vid .1820 års början uppgick 6111,446,880:45.
Det kan icke annat än smärta den rättsinnige, att då grundade anmärkn:r göras emot ett Utsk:s betänk., Utsk. likväl icke derå gör något afseende. Jag tillstyrker att StalsUlsk:s yttrande i denna punkt måtte, med uttryck af R. o. Ad:s ogillande af detsamma, läggas lill handlingarne. Hr Sandströmer, And. Peter: Redan vid flere föreg:de tillfällen då denna fråga blifvit behandlad, hafva dylika anmärkmr, som den siste värde talaren nu framställt, blifvit gjorda. Jag har då visat deras rätta beskaffenhet och hade trott, att det icke numera skulle blifva fråga derom. Men då motsatsen inträffat, anser jag mig skyldig att för R. o. Ad. närmare redogöra huru dermed verkligen sig förhåller. Det må vara sant, att i vissa specialfrågor, som sammanhänga med hufvudfrågorna, vederbör:des utlåtanden icke blifvit infordrade, men i alla hufvudfrägor, sorn utgöra föremål för R. M:s propus, hafva embelsverken varit hörde, innan samma propos. atläts. Jag skall utbedja mig, att få lemna några upplysningar härom. I frågan om ränteförenkling afgaf K. kammarc-colbm, till följd af K. M:s nåd. föreskrift, redan år 1828 ett förslag, hvilket öfverlemnades till dåvartde R. St:s pröfning. R. St. godkände de i förslaget framställde grunder och tillkännagåfvo tillika den förhoppning, att R. M. ville i frågan afgifva nåd. propos. En sådan propos. aflemnades vid 1834 års riksdag och då beslöto R. St. att en förvandling af räntepersedlarne skulle så skyndsamt vidtagas, att den måtte kunna tillämpas redan vid 1837 års uppbörd. Öfver detta förslag hördes R. kammarcolbm; och vid det tillfälle då komiterade förordnades var denna Dun 7 September f. m. 5 fråga beroende på K. M:s pröfning. Vid sisla riksdagan begärde 11. St. att K. M. ville vid påföljande riksdag meddelade nåd. propos. i ämnet.
Underhållsskyldighet, som icke lagligen kunnat åläggas något samhälle eller enskild person, tillhör det Kongl. Majit och Kronan att vidkännas. Beträffande för öfrigt 1 och 2 punkterne i Bonde-Ståndets inbjudning, hvilka hade afseende på sådane delar af Utskottens nu pröfvade Betänkande, hvarom Ridderskapet och Adeln i plenum den 12 dennes, före erhållen del af denna inbjudning, fattat sina beslut, så fann Ridderskapet och Adeln, att berörde punkter, den ena om bifall till Utskottens af Ridderskapet och Adein redan bifallna hemställan, att, i händelse förslaget om Socknestämmor och Socknenämnder antoges, Socknenämnderna alltid måga utgöra Fattigvårds» styrelserna, och den andra om uteslutande af sisla perioden af 10 §., hvilken §. blifvit af Ridderskapet och Adeln alldeles afslagen, icke erfordrade någon vidare behandling. Från II ö g v ö r d. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Constitutions-Utskottets den 10 o’6h 11 dennes å bordet lagda Memorial N:o 95 tili Rikets Ständer, med hemställan om af» Trot. Vtdr. d. i3 Mars 184*- görande i Förstärkt Constitutions-Utskott af frågan om Representationens fördelning på en eller tvänne Kamrar.
Då man emellertid å Frankrikes sida redan medgifvit 75 öres tull för likartade väfnader af bomull, och de nu ifrågavarande icke skäligen kunna lägre tullbeskattas, anse komiterade, att införselsafgifterna å begge slagen böra, äfven till förebyggande af osäkerhet och misstag vid tullbehandlingen, vara lika, hvarom de Svenske fullmäktige derföre torde förständigas att göra förnyad framställning, ehuru med rättighet att, då 35 artiklarne äro af föga vigt med hänsigt vare sig till inhemsk industri eller statsinkomsten, kunna, om nödigt blir, efterge för Frankrikes fordran i denna del. Deremot finna komiterade någon betänklighet väl icke möta för antagande såsom yttersta tullsats af den till 50 öre skålpundet yrkade nedsättning i nu varande tullsats, 1 R:dr, å Linnelärft och Damast, å hvilka artiklar de Svenske fullmäktige föreslagit 75 öre pr skålpund, men anse följdriktigheten kräfva samma öfvergångsbestämmelser, som för bomullsdamast blifvit föreslagna, så att nedsättningen inskränkes för åren 1865 och 1866 till 75 och först med år 1867 kommer att blifva 50 öre skålpundet. Icke heller har mot de för Linnegarn och Linnetråd ömsesidigt anLinnegarn tagna tullnedsättningar skälig erinran varit att göra, för så vidt deras till00,1 lr&d' lämpning får ske efterhand, i hvilket afseende komiterade hemställa, att afgifterna må komma att på de nyssnämnda tiderna nedgå, för ofärgadt och oblekt garn från 25 till 15 och 10, — för färgadt eller blekt från 40 till 30 och 20, — vidare för oblekt tråd likaledes från 40 till 30 och 20, samt för blekt eller färgad från 50 till 40 och 30 öre skålpundet. De nu för
Det är just dessa enskilda besvär och angelägenheter, som, sedan de blifvit behandlade af det Stånd, de röra, afgå såsom und. skrifvelse!' till K.. M. Det måtte ock vara enligt en så dan åsigt af saken som flere talare här satt i fråga att hänvisa milt förslag till Ridd.Utsk. Vidare säger man, att hvad som icke står upptaget i privilegierne, är icke något ståndsprivilegium. Denna sats har redan blifvit tillräckligt vederlagd af andra talare; jag vill dock tillägga något. I en gammal Stat, sådan som Sverige, finnes på grund af häfd en mängd förhållanden, äfven ganska betydliga, hvilka tagas för så gifna att man nästan anser det vara löjligt att vilja anföra dem i lagen. Så förhåller det sig icke blott med åtskilliga af R. o. Ad:s utan äfven med de öfriga Ståndens rättigheter. Jag vill blott nämna en enda omständighet. Ingen § i grundlagen stadgar, att Stånden i Sverige skola vara fyra, utan grundlagen tager dem för gifna och tilldelar ät hvart dera sina rättigheter. Hr Hjerta har sagt, att R. o. Ad. genom den åtgärd, som nu är i fråga, ställt sig till doms inför samtid och efterverld. Just derföre att frågan är af den vigt, att både samtid och efterverld fästa sin uppmärksamhet vid utgången deraf, bör Ståndet uppföra sig så, att både samtid och efterverld fä gagn deraf. Samma yttrande hade man till Ståndet d. 28 Aug. förlidne år, då Ståndet afslog det hvilande förslaget till representationens ombildning. Jag yttrade då, och jag tänker ännu, att Ståndet genom sitt beslut den dagen räddade Sverige från stora olyckor. Jag tror, att det beslut, som R. o. Ad. faltat rör:de arfsrätten och det beslut, som jag hoppas alt Ståndet i denna fråga ytterligare kommer att fatta, skall blifva det andra beslutet vid denna riksdag af den vigt, att det förtjenar ihågkommas icke blott af samtiden utan äfven af efterverlden. Hr Hjerta förklarade slutligen, att han höjt sin röst, derföre att lian ansåg sig försvara det sanna och det rätta. Månne det icke är samma förhållande med hvar och en af oss?
Men då, efter motionärens åsigt, omförmälde förändringar ej kunde på en gång öfverallt verkställas, utan det vore tillräckligt, att ”förvandlingsförsöket’’ företages med en eller annan Skola, för att visa reformens verkställbarhet och dess framgång; så har motionären härtill föreslagit Frösö Skola i Jemtland, som han ansett vara den, hvilken företrädesvis borde få åtnjuta den föreslagna förändringen; till stöd hvarför motionären åberopat: att Frösö Skola med fyra Lärare och vanligen omkring sjuttio eller åttatio lärjungar, ehuru den till namnet varit en lägre Lärdoms-skola, likväl fullgjort alla en högres åligganden, så att lärjungarne derifrån omedelbart ingått i Gymnasium; att Frösö Skola, för att uppfylla ett Gymnasii åliggande och utbilda ynglingar till inträde vid Universitetet, endast behöfde erhålla tvänne Lärare, utom de, som der redan äro anställde; att Jemtland och Herjeådalen ej egde något mer än nämnde Läroverk, hvilket vore 25 mil aflägset från Hernösand; att det skulle blifva en ganska stor lättnad för berörde provincers i allmänhet fattige invånare att få sända sine söner directe till Universitetet, utan att nödgas förut underhålla dem vid Gymnasium, der lefnadskostnaden vore lika stor, Bih. till R. St.
Jag kunde likväl icke undgå att deltaga i öfverläggningen om de moliver, hvarigenom förändringen borde redovisas; och måste medgifva att kanske deruti blifvit mindre fullständigt upptagne anlednme, hvarföre särskildt icke omförmälts adelskapet, såsom innefattande jemväl civila rättigheter, enär, hvad de politiska, eller representations-rätten, beträffade, bestämmandet af uteslutning från allmänt värf gjorde tillfyllest. Grunden, hvarföre adelskapet i denna mening ansetts icke kunna upptagas till förverkande enligt strafflag, var nemi., enligt öfverläggningarne inom beredningen, hufvudsakligen den, att, enär begreppet om adelskapet i Sverige måste anses motsvaradt af rättigheten att, på grund af börd eller K. M:s särskilda upphöjelse, dels, enligt grundlagarne och deruti stadgade villkor, deltaga i lagstiftningen, dels jemväl i öfrigt tillgodonjuta hvad genom adliga privilegierne af år 1723 blifvit tillförsäkradt, utan att ändring deraf sedermera i laga ordning skett; och dessa privilegier icke på något sätt omförmäla sättet, huru den, som af förmånen blifvit delaktig, må derifrån uteslutas, så att de bokstafligen måste anses icke medgifva ett sådant uteslutande; allt stadgande härom skulle innebära tillägg till, eller förändring af, samma privilegier, och, tillvägabragdt genom allmän kriminal-lag, vara olagligt, så vida som sådant, enligt 114 § i Reg.F:n, måste vara beroende på samtliga RiksSt:ns öfverenskommelse och Konungens bifall.
Det är endast två år sedan Anna Klemming först beträdde vår lyriska scen, och likväl nämdes hon redan nu af mången såsom den förnämsta bland musikscenens konstnärinnor; af alla betraktades hon med full rätt såsom den, af hvars framtid man kunde vänta sig mest. Hennes sällspordt här liga röstinstrument med de silfverklara, starka och fylliga tonerna, omsorgsfullt utdanadt och skoladt af en utmärkt lärare, hennes lefvande intresse för tonkonsten, hennes intelligenta, uppfattning och det allvar, hvarmed hon tog itu med hvarje uppgift, som förelades henne — allt: jiii m iffft 1 Idun utkommer i hufvudsiaden nvarje heigrri tredag och kostar för ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — detta är ju redan betingelser för framgång på den konstnärliga banan, som endast i sällsynta undantagsfall finnas samlade hos en person. När dertill kommer en strålande apparition och en hos sångscenens primadonnor ingalunda vanlig dramatisk begåfning, som stod i full jemnhöjd med hennes talang som tonkonstnärinna, då kan man godt förstå, hvarför Anna Klemming inom ett par år hunnit så fullkomligt eröfra allmänhetens sympatier, och hvarför man hade rätt att vänta så mycket af henne. Främmande i. Bldklintskransen. Af Emanuel v. Oeibel. ÖCj; fiCåJUWt j^äta-fc j - a a e n lta * i * tfötinoj Dina foc&amp;afcA e u n 3; trCut ibimtat ej3e6A UEåa aUan * &amp; £at. mot aij-f / EVe afcun3! 2) en I april 1887 debuterade fröken Klemming å vår opera såsom Mathilda i » Wilhelm Tell » och kort derpå som Julia i Gounods » Romeo och Julia ». Hvarje musikvän torde utan tvifvel minnas, hvilken stor uppmärksamhet dessa debuter, särskildt i Julias mycket fordrande parti, väckte.