Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid föregående riksdagar har frågan om den lägsta sedelvalör, som borde frän Rikets Ständers Bank utgifvas, varit föremål för öfverläggning, och denna fråga har ånyo upptagits af Rikets Ständers år 1860 lörsandade Revisorer, hvilka i 30 § af berättelsen hemställt, att sedlar ä lägre valör än 5 R:dr för framtiden ej mätte af banken utgifvas; till följd hvaraf en-riksdalerssedlarne skulle komma att försvinna. Till stöd för denna hemställan är vordet anfördt, att spridning i allmänna rörelsen af metalliskt mynt skulle Jätta och betrygga bankens realisationsförmäga och bibringa allmänheten en rigtigare föreställning, än hittills varit händelsen, om myntet, och sedeln såsom endast varande det förras representant, på samma gång som denna allmänhet skulle lära sig inse att försvinnandet ur rörelsen af silfvermynt vore förebud till förändrade förhållanden, pä hvilka borde aktgifvas. Om ock det i allmänhet må anses hafva ett icke oväsendtligt olika inflytande pä landets myntförhållanden, om den del af kapitalet, som mäste utgöras afmetalltsk valuta, är till ett betydligare belopp spridd bland allmänheten, eller förvaras hos Banken, sä torde likväl denna omständighet icke blifva afgörande i förevarande fall, da fråga endast är om indragning af minsta sedelvalören eller den å 1 R:dr, enär det belopp af sedlar ä denna valör, som kan af rörelsen upptagas samt i densamma hälla sig utelöpande, och hvilket belopp, enligt bankens räkenskaper vid sistlidet års slut, utgjorde 5,575,880 R:dr, alltid Olifver inskränkt till en mindre det al den metalliska fond pä det hela, hvilken måste förefmnas för myntvärdets upprätthållande. Denna omständighet synes derföre ensam för sig icke innebära tillräcklig anledning till indragning af sedlarne ä 1 R:dr. Icke heller kan Utskottet för sin del antaga, att indragning af dessa sedlar i ändamål att, för bibringande ät allmänheten al en rigtigare åsigt om myntets värde, i deras ställe uttvinga silfvermynt i allmänna rörelsen, vore af något behof påkallad.
Redan dessa arbeten ådagalade tillfylles, att deras författarinna rådde öfver en betydande literär talang, men det var dock först hennes glänsande skrifna biografi öfver kejsarinnan Eugenie (1889), som bragte hennes namn ut till den stora publiken och egentligen lade grunden till hennes anseende som författarinna. Hon hade nu funnit sitt rätta fält. Den allmänna sympati och stora läsekrets, som denna bok förvärfvade henne både i Norge och Danmark, utvidgades ytterligare genom hennes älskvärda och fängslande skildring af kejsarinnan Augusta, som utkom 1892. Ä n n u högre har hon utan tvifvel nått i sitt sista arbete, Tschudi. ett stort verk om Marie Antoinette, hvars afslutande tredje del utkom forliden vår. Som intet af hennes tidigare arbeten har » Marie Antoinette » vunnit starkt och odeladt erkännande från alla håll både i Norge och utlandet, och det torde näppeligen vara någon öfverdrift, att denna bok lyft Clara Tschudi upp till platsen af Norges främsta författarinna sedan Camilla Collets dagar. Utlandets erkännande af hennes författarskap framgår bland annat däraf, att » Marie Antoinette », liksom tidigare » Kejsarinnan Eugenie », i tysk öfversättning införlifvats med det bekanta » Reclam » - biblioteket af framstående arbeten från skilda länder. På ett sällsynt lyckligt sätt förena Clara Tschudis historiska biografier de egenskaper, som kräfvas, för att arbeten af denna art samtidigt må kunna stå profvet för den sakkunniga kritiken och verka fängslande på den stora allmänheten. De utmärka sig lika mycket genom omsorgsfullt studium och grundligt fördjupande i källorna som genom välberäknad planmässighet i ämnets anordning, mogen psykologisk uppfattning, tilltalande hjärtevärme och sist en förmåga af liffull karaktäristik och målande framställning, som hennes kolleger bland historieskrifvare med skäl kunna afundas henne. Vid sidan af sitt biografiska författarskap har Clara Tschudi funnit tid och arbetskraft till en omfattande verksamhet som föreläserska. I ett flertal af IDUN 318 Var stilla, hjärta, när hvart hopp du mister På det, som jorden förr att hoppas gaf, Norges städer har hon hållit serier af föredrag och dessutom oafbrutet medverkat ino m pressen i både norska och utländska tidningar.
:834* 23 Sedan Krigs-Collegium, till följd af den erhållna Nådiga befallningen, hos Kongl. Majrt i underdånighet tillkännagifvit utgången af de med Rusthållarne i ämnet hällne sammanträden, nemligen att, af 6go5 Rusthållare vid serskilda Regementen och Corpser öfver hela Riket, de rustande för 3683 numer uteblifvit och 313^ numer afgifvit nekande svar, samt endast Rusthållarne för 85 numer förklarat sig vilja ingå pä den framställda Propositionen om ett nytt beklädnadssätt under fredstid, har Kongl. Maj:t, vid sådant förhållande, under den iS Maij innevarande år, funnit hela denna fråga för närvarande förfalla. 02 :0 Af den 18 Februarii i83o, angående den beslutade rote jemkningen inom Jemtland. 1831 d. 1 November föredragen, då Kongl.
Af N. dato, för N. gård (N. By eller hemmanet N. i N. by) med N. vite.” "2:0 Af N. dato för N. &c.” och så vidare, till dess alla voro uppräknade, då, i fall så nödigt pröfva des,' det speciel», rörande skog, näfver, bark, löf, vägar, gärcfesgårdar, fiske & c. kunde på en gång för alla gemensamt uppräknas. Vavandes af Herr Contracts-Prosten Agrell till det Högvörd. Ståndets Protocoll anmäldt, att han med Herr Prosten Anjou sig förenade, under tillkännagifvande der - I/igfarnt Allm, Bciv. e. Otc. TJtik. Utl. N:i 12. I9 {'emte, att massan af ifrågavarande vitesförjud ofta varit så stor, att Herr ContraetsProsten, till förekommande af en onödig tidsutdrägt, blifvit nödsakad att deraf göra transsumt. Vid öfvervägandet af hvad så väl Herr Montgomeric som Herr Biskoppen Doctor Faxe i det föregående hemställt, hafva Utskotten icke underlåtit att taga kännedom af det Betänkande, Rikets Höglofl. Ständers Lag-Utskott vid 181-7 års Riksdag den 1-7 December samma år afgifvit, uti då väckt enahanda fråga om ett förändradt sätt för allmänna författningars kungörande, hvaruti, på grund af åsigter, hvilka uti berörde betänkande blifvit anförde, ett förändradt sätt för allmänna författningars kungörande blifvit föreslaget; men som Utskotten för sin del funnit den betänklighet emot en sådan förändring möta, att det blefve svårt att efter Gudstjänstens slut i kyrkorne qvarhålla menigheten, som då vanligen vill skynda lill sina hem och som äfven ofta saknar tid att uppehålla sig för Kungörelsernas af hörande, hvarigenom skulle hända, att mången gång en stor del af Församlingsboerne blefve i okunnighet om dem rörande författningar och andra allmänna handlingar; så och då Utskotten för öfrigt icke 40 Lagsamt 'Allm.
Om nu, såsom en talare erinrat, socknarne äro i vissa delar af Riket så små, att det vore olämpligt att hålla skattskrifning inom hvar och en af dem serskildt, så kan man ändock vara öfvertygad om, alt så kommer att ske, ty det är klart, att när man i allmänhet väljer det sätt, hvarpå man lättast må komma ifrån en sak, så skall allmogen finna det beqvämast att förrättningarne verkställas inom dessa socknar hvar för sig, huru små de än må vara, men man bör äfven fästa afseende på vederbörande tjenstemän, de der icke kunna göra mera än hvad som skäligt pröfvas, och dertill hörer, att dessa tjenstemän få skattskrifningsorterna så bestämda, att det icke blifver nära nog för dem omöjligt att fullborda skattskrifningarne inom den tid, då de böra vara fulländade. Detta kan möjligen inträffa om förändringen antages. Således anser jag det nuvande stadgandet vara så beskaffadt, att, om det rätt tillämpas, allmogens beqvämlighet kan å ena sidan af K:s Beflnde tagas i öfvervägande och afseende derå fästas, samt å andra sidan sådana åtgärder vidtagas, att tjenste! männen icke blifva nära nog satte i omöjlighet att fullgöra sina åligganden. Jag tillstyrker afslag å Utsk:s förslag, samt att det gamla stadgandet måtte fortfarande få gälla. Hr von Hartmansdorff: Under den tid jag, såsom t. f. Landsh. i Calmare län, deltog i dervar:de mantalsr och skattskrifnings-förrättningar, förnam jag, att, om de skola med noggrannhet hållas, så är det nödvändigt att distrikten icke äro alltför vidsträckta. Detsamma har jag såsom President i KammarR:n funnit bekräftadt, ty upgifterna till dessa förrättningar äro ofta så obestämda och okontrollerade, att KammarR:n, då anmärkn:r göras, har svårt att utreda förhållandena.
Ständer för sin del ville besluta ett sådant förkla rande och tillägg i Kongl. Brefvet af den 11 December 1863, som berättigar nu mera vid elementarläroverk anställd lärare att, för uppflyttning till högre lönegrad, få räkna sig tillgodo äfven den tid han förut vid utvidgad pedagogi tjenstgjort. Stockholm den 11 November 1865. Fr. Hjertström. X:o 62*. Af Herr SundVäUSOU, J., om upphörandet af Speciers prägling och utvexling. Alltsedan Riksbanken år 1836 åter öppnade luckan för silfverutvexling derifrån har, och det uti bevislig progression med näringarnes och handelns frigörande, omsorgen för den metalliska valutans bibehållande vid stadgadt minimibelopp kraft ansträngningar och uppoffringar, som vuxit med silfverutströmningen. Beloppet af de under denna tid utgångna ädla metaller är ganska ansenligt för våra affärsoch bankförhållanden, såsom i detalj kan bäst inhemtas af de tvänne sed - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 147 naste revisionsberättelserna angående Bankoverket. Sålunda utvexlades och utfördes under decenniet 1854—1863 tillsammans 41,126,123 R:dr 48 öre myntadt och omvntadt silfver, deraf sig ensamt belöper på åren 1856 och 1857 R:dr 24,826,844 Rmt. Något mera än en tredjedel af totala utvexlingen under decenniet utgjordes af myntad vara. Å det myntade silfret gör Riksbanken alltid mer och mindre betydliga förluster. Den re-importerade specien kostar Riksbanken, enligt de seduaste beräkningarne, minst 10 öre mera, än densamma vid utvexlingen för en dylik erhåller, men denna re-importkostnad har tillförene stått vida högre för allt silfver, som indragits.
Och de ha god tur, de som jag; för de afla upp, som han sa’, granna kreatur, både fä och getter och får. Och Svän är så rädder om den lille röde hästen, så om han så kör tomme, så går han ändå bakefter vagnen och förer56 uppför backarna. Och så sko’n I veta, Lilla, hon är så bra till att flytta värarna57; för hon är, som han sa’, så illa måner om dem och vill rent inte, de sko’ svälta. Så ett par år efter det Lilla var kommen till, så dog mor; och hon var så gammal och orkeslöser till slut, så en fick, som han sa’, bära vatten till hänne. Och det första vi sågo, hon inte rörde sig mer, så var det vi, som lade kopparstyfrar på ögonlocken, för vi ville, som han sa’, inte, att liket skulle glo och vänta någon i slägten efter sig så där i brådske; och hon glodde inte häller, för nu är det många år, sen hon dog, och vi lefva ändå allehopa. Och saks och psalmebok glömde vi la inte häller att lägga på bröstet och låta ligga, så länge hon stod lik; för vi ville inte, hon skulle omånas58, innan hon kom i grafven. Så gick jag till prästen och talte med honom, att han skulle kasta jord på mor, och så gaf jag honom en riksdaler i likstol. Så med detsamma var jag i Krogsered och fick ringt, och ringekarlarna lät jag supa ut ett halfstop brännevin. Sen så gaf jag mig ut och bad till begrafningen; för jag ville, kan veta, de skulle, som han sa’, ha god tid till att rusta. Så om lörda’n så kommo slägtingarna och de hade stora, stora rustningar med sig allehopa, ja, fullt ut så goda som till Holmelia bröllop. Så fingo de kvällmat. Men det var så tyst och ledsamt hela tiden, och vi fingo inte läsa bordsbönerna högt en gång; för då kunde vi la väckt den gamla, så hon inte fick någon ro i grafven.
Förordningen den 4 Novemb. 1812 handlar, och som a Mom. uti nyssnämde §. upptager ansvaret för den till bränvins-bränning oberättigade person, som beträdes med att sådan bränning utöfva; får Utskottet bestämdt förklara att det uti 8 punkten af Betänkandet xneddeldte tillstyrkande bör blifvatlillämpligt, äfven i afseende till dem, som utan all rättighet tillverka bränvin, och att således ansvaret för den till bränvins-brännings idkande berättigade person, Den 14 Juli. person, som under förbuden tid tillverkar bränvin och för den, hvilken hvarken under lofgifven eller förbuden tid äger bränningsrättighet, men sådan bränning utöfvar, bör blifva lika och mätas efter den grundsats Utskottet uti Betänkandet uppgifvit, vid hvilken Utskottet, af de skäl samma Betänkande innehållerj finner sig böra helt och hållet förblifva. 13:0 I afseende på Herr Presidenten m. mi Grefve Mörners erinran vid Utskottets förslags, att, enär någon för bränvins bränning tilltalad person befunnes oskyldig, full ersättning för hans och vittnens kostnad borde honom af åklagaren tillerkännas, får Utskottet nämna, att ehuru allt hvad 9 punkten utiBetänkandet innehåller, angående ersättning ej mindre till åklagaren af den, som befirtnes brottslig, än tili den som finnes vara oskyldigt tilltalad af åklagaren, är, enligt Utskottets öfvertygelse, fullkomligen instämmande med rättvisa och billighet; dock som allmänna Lagen och gällande Författningar redan lemna fullständig föreskrift , huru så väl allmänna åklagare , som enskilta parter böra vara berättigade och skyldiga till ersättning för Rättegångskostnad i brottmål, torde något annat stadgande härom uti Författningen rörande bränvins-tillverkningen icke erfordras,1 än allenast att, uti denna ifrågavarande omständighet, Lag och Författningar böra lända till efterrättelse, och af vederbörande Einbetsmän och Domare med all tillbörlig stränghet tillämpas till förekommande mål.
Inkomster och Utgifter under innevarande år äro ännu ej fullständigt kända och någon utredning deröfver kan sålunda ej framläggas. Herrar Grosshandlarne Schartau och Arf wedson hafva fortfarande, i egenskap af deputerade, besörjt de med uppköp och försäljning af vexlar förenade göromål och bestyr, med undantag endast för någon kortare lid då, i stället för den sednare, som varit af förfall hindrad, omförmäldta uppdrag innehafts af Herr Professoren Selander. § 16- Såsom fortsättning af den i 23 § af 1855 års Revisions-berättelse in - 17 tagna redogörelse för beloppet af utelöpande sedlar vid serskilda tidpunkter, Sedlar vid meddelas följande uppgift: Sammanräknade beloppet af utelöpande sedlar samt invisningar oell attester uppgick den 31 December nästlidet år till B:ko R:dr 34,983,465:47.10. Enär härifrån, af anledning 4 § här ofvan innefattar, förskotten i och för Poslremiss-rörelsen afräknas, med 2,610,000: visar det sig att utelöpande sedelstocken, nämnde dag, rätteligen utgjort B:ko R:dr 32,373,465: 47. lo. Utelöpande sedelstocken, på enahanda sätt beräknad, uppgår den 5 nasti. Minskning B:ko R:dr 4,222,932: 27. — Metalliska Kassans förminskning, under samma tid, utgör i R:dr B:ko förvandlad 6,625,796 R:dr. Revisorernes Berätt. ang. Bankoverket. 3 18 Angående Silfverutmy ritning. Kongl. MyntVerkels qvar' talsoch årsräkning ar. Inventering i Kongl. MyntVerket.
Kan* hafva afven för de orter, hvars Fullmägtige de ärö, yrkat tillgodonjutande af nahanda eftergift, och dessutom fleré af Hedervärda Ståndets Eedamöter yttrat sig för eller e mot den sökte afskrifningens beviljande, dock skall Ståndets allmänna röst, enligt hvad Protocollet för den 16 Martii innehåller, hörts under.» stödja den gjorde Motionen» Stats-Utskottet, som visserligen önskade, att i sin mon kunna medverka till lindring i nödstälde ändamål tillika kunde ernås utan ytterligare uppoffringar å Statens sida, än dé som redan äro at* förutse, kan likväl för ingen del tillstyrka bifall till ifrågavarande afskrifning å utestående Spannmåls-Skulder i Vermlands och Stora Kopparbergs Kän, då det föreslagne sättet till afskrifningens meddelande sannolikt skulle föranleda till skiljagtiga omdömen, i afseende på de skuldsattes förmåga att betala eller ej, och dessutom åtnju. tandet af samma förmån, som tillerkändes en eller flere orter, svårligen knnde vägras alla Kän i Riket, der Spannmålsskulder ännu finnas oli-» qviderade, hvarigenom hinder och tidsutdrägt nödvändigt måste uppstå för indrifningen af und-» sättnings-medien och sådant' åter bereda ytterligale förluster för Allmänna Magazins-fonden; u» 206 Stat s - Ötsköttets Be tänk and eri. tan må det hädanefter, likasom vid Krono-Utskylders uttagande j ankomma på skeende undersökningar, att; i den ordning Författningarne bjuda j få utrönt, om så val Gäldenärerné sjelf; ve, soni äfven deras Löftesmän sakna ali tillgång för uiHsättnings spannmåls skuldernes godtgörande, hvarefter förhåljandét till afskrifnings vinnande bör å behörigt ställe af Konungens Befallningshafvande anmälas; hvilket dock vördsamt Underställe* Riksens Höglcå. Ständers bepröfvaride.
Erkännande behofvet af ifrågavarande anslag, hafva Rikets Ständer, till anskaffning af nya pistoler, beviljat en anslag 12,000 R:dr att, stuldt till E. K. M:ls nådiga disposition, från Riksgälds-kontoret utgå med ^:del under hvardera af åren 1851, 1852 och 1853. 5:o. Äfvenledes är af E. K. M:t hegardt att, till äldre gevärs förändring för slagkrutsantändning, måtte anvisas 50,000 R:dr. l)å vid föregående riksdagar de äldre infanterigevärens ifrågavarande förändring funnits vara utaf högsta vigt, hafva Rikets Ständer, som äfven dela denna åsigt, beviljat del af E. K. M:t i sådant hänseende äskade anslag, 50,000 R:dr, att med ^ idel årligen under åren 1851, 1852 och 1853 från Riksgälds-kontoret utgå. G:o. Expeditions-Utskottels Förslag till und. Till anskaffning af fänghålstappar samt rengöringsoch söndertagningsverktyg för nya gevär har E. K. M:t äskat 12,000 R:dr. Rikets Ständer, som icke bestrida nyttan och behofvet af ifrågavarande persedlar, anse dock att, för deras anskaffande, något serskildt anslag icke erfordras, utan föreställa sig, med hänsigt till utgiftens ringa belopp, att tillgång för densaminas betäckande lärer kunna beredas, genom anvisning å andra till Krigskolltgii artilleri-afdelnings disposition ställda statsanslag, hvadan E. K. M:ts nådiga framställning i denna del icke blifvit af Rikets Ständer bifallen. 7:o. Till anskaffning af slagkrutshufvar bar E. K.
därför på sin plats att tala om » den blinda och Om herrskapets matordning är ju ingenting att färgen », så vida meningen ej är att påstå, att våra säga, ehuru » snapsen » nog kunde förtjäna sitt eget husmödrar äro alldeles bortkomna i den ädla huskapitel, men tjänarnes frukost, kafle, smör och bröd hållskonsten. För att komma till olika resultat är (möjligen de 2 franska, hvarom uppsatsen talar) före det alldeles icke » gifvetvis », att man utgått från faller skäligen tar fl ig, särskildt de dagar, » då ärter, » felaktiga premisser ». kål o. s. v. serveras », ty då få de j u ingen middag Idun har ju redan meddelat, hvilka uppsatser i förrän kl. half 5 e. m. Visserligen är ej deras fruämnet berört Stockholm, landsortsstäder och landskosttid angifven, men säkert är den långt före kl. bygden och jämväl verkställt prisfördelningen med half tio f. m., och med kännedom om tjänares förafseende härå, hvadan » hänsyn » sålunda kan anses hållanden i allmänhet kan den ej vara annat än vara tagen till » prisförhållandena å de olika orterna ». omkring kl. 7 f. m., hvadan fastan kan AN6ES oskä- ligt lång. Att Idun bort precisera hushållsfrågan närmare, » Till uppköp för veckan » får frun 15 kr., hvilket särskildt angifvande lefnadsförhållandena i Stockholm eller i landsorten, för ämbetsmanna-, handtgör 60 kr. pr månad eller 720 k. pr år, men nu verkare-, lärarefamilj o. s. v. kan hvarken anses belöper sig specifikationens verkliga summa till kr. hafva varit nödigt • — ty detta hade gifvit frågan ett 23: 15 pr vecka eller kr. 1203: 80 pr år (ehuru det, omfång och en vidlyftighet, som varit allt annat än troligtvis genom felräkning, står resp. kr. 21: 17 och önBkvärd — ej heller hade det förökat intresset för kr. 1205: —), hvadan uppgiften om 15 kr. kan andensammas belysande; dels bör man ej uppställa ses vilseledande.
Röda frukträtter se dubbelt frestande ut, om man pryder dem med vispad grädde. Grädden anbringas i gallerform eller pryder kanten af rätten i 3 — 4 cm. breda, temligen djupa uddar, medan det tomma innerrummet beströs med snöflingor af vispad grädde. Apelsinkräm och vingelé serveras gärna i apelsinkorgar. För detta ändamål halfverar man ett antal rätt stora apelsiner med en skarp knif och tager med en silfversked ut köttet. Till korgens grepe skär man genom skalet, likväl icke rundt om, utan så att en ungefär 6 mm. bred remsa sitter fast på båda sidor af korgen. D e därigenom bildade grephalfvorna hopknytas upptill helt prydligt med ett smalt sidenband, hvarpå korgens kant försiktigt utuddas rundt om. Äfven om fruktskålarne vilja vi till sist säga några ord. Vid servering af kalfkött kan man garnera fatkanten med kokta selleriskifvor, i hvilka man sticker ett grönt selleriblad. Uppvärmd kalfstek skär man i skifvor, slår såsen öfver och garnerar den med i buljong kokt sparris, med köttkrocketter, hönslefver, kräftstjärtar o. d. Om man så dessutom pryder kanten af fatet med i smör guldgult rostade, halfmånformiga hvetebrödsskifvor, skall till och med den mest afsvurne fiende tiil allt uppvärmdt icke kunna underlåta ett belåtet mysande. Fågel skall serveras med bröstet uppätvändt. Fasanens hufvud sättes upp på en trästicka, omges med ett rödt papperskrås, hvarpå den Till uppläggning af bärfrukt passar bäst stickes i fågelns hals; de vackraste stjärtfjä- runda glas eller kristallskålar utan fat. Bären drarne stickas äfven fast. ordnas dläri på ett underlägg af blad, som täcHönsfrikassé förses med en bred riskant, ker skå ens kant. Smultron eller hallon lägäfven kunna små kokta korfvar, klimpar, kagas i en ring kring den i midten stående strö- stanier och murklor användas till garnering af sockerburken och prydas rundtorn i kanten med Körsbär erdensamma.
Jag tror det icke vara sannolikt, att barnamord kunna förekommas genom rättigheten att i tysthet framföda bärn, ty endast de förmögnaste, och i allmänhet mera bildade, kunna begagna de fördelar denna författning anses lemna moder. Men i de bildade klasserna äro barns mördande icke i allmänhet att befara. Den qvinna, som blyges att vara förförd, blyges i allmänhet ock att mörda. Brottmålsstatistiken visar, att det är nöden, fruktan" att ej kunna försörja sig och barn, icke blygsamheten, som föranleder 309 Den 17 Jnnl f. m. födda barns afdagatagande. Fosters fördrifning hörer till ett annat kapitel och angår icke egentligen nu förev:de fråga. Om jag ock, tvärt emot min verkliga öfvertygelse, skulle ett ögonblick medgifva, att ett eller annat direkt barnamord möjligen kunde förekommas genom moders rätt, att dölja sig för barn, så vågar jag dock påstå, alt minst tiofalt flera indirekta barnamord derigenom föranledas. Kännen J, mine Hrr. hvart de barn taga vägen, som framfödas af s. k. kascherade fruntimmer? Huru stor procent af dessa tron J komma till lifs? Det ligger i sakens natur, att den offentliga statistiken härom icke kan lemna serdeles tillförlitliga upgifter. Men dels tordén J alla erinra eder, att för några år sedan allmänheten fasade när våra domstols förhandlingar måste lyfta en flik af den slöja, som betäcker det förskräckliga eländet bland de varelser, hvilka, framfödda af dessa kascherade fruntimmer, sedermera vanligen anförtros åt vissa af Stockholms barnmorskor; dels har jag sjelf, under utöfningen af särskilda updrag, kommit till den bedröfliga erfarenhet, att dessa arma varelser, tyvärr, oftast vanvårdas och vanligen förgås af köld eller hunger. Det är egentligen i Stockholm, som man eger både rum för kascherade fruntimmer och barnhus-inrättningar, deruti barn af okända föräldrar, (ehuru enligt min tanke mindre riktigt) intagas. Nå väl! visa de ziffror, som finnas att tillgå, att barnens död deraf lorekommes? Tabellkommissionens berättelser för åren 1846—50 innehålla, bland annat, att under dessa fem år var antalet af Oäkta barn: Födda