Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna fråga, mina Herrar, beror helt och hållet på bestämmandet af en annan, huruvida nemligen Riksens Ständers Revisorer skola inskränka sin åtgärd till granskningen af tvänne års af slutade Räkenskaper, eller om deras granskning äfven skall sträcka sig till en sednare tid än de tvänne granskningsåren; ty utan denna utsträckning blifver en inventering af Kongl RäntcKammaren, som lärer betyda detsamma, som en noggrann och säker undersökning om dess Cassabehållningar, ej möjlig. Sedan Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse till Riksens Ständer den 4 Dec. 1823, intagen 96 Den 29 December f. m. i samma Ars Riksdags-Beslut förklarat, att Kongl. Maj:t, med stod af 68 §. RiksdagsOrdningens ordagranna lydelse, ej erkänner omfånget för denna granskning lagligen kunna utsträckas vid hvarje Revision utöfver tvenne års afsiutade Räkenskaper; och sedan, på underdånig förfrågan, Stats-Contoiret, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 16 November 1825, hvilket blifvit då församlade Riksens Ständers Revisorer meddeladt och i deras Berättelse intaget, erhållit det svar, att, i öfverensstämmelse med förutnämnde Nådiga Förklaring, Revisorerne då icke kunde erhålla del af Kongl. Majrts till Stats-Contoiret aflåtne nådiga Skrifvelser eller af Stats-Contoirets Protocoller oell Handlingar, för längre tid, än till 1823 års slut; torde Motionairen inse, att, då Stats-Contoiret vägrat den af Riksens Ständers Revisorer år 1827 begärde inventering af Kongl RänteKammaren, eller framläggandet för Revisorerne af de Handlingar för en efter de bestämde Revisionsåren förfluten tid, på hvilka handlingar en sådan inventering skulle grunda sig, och utan hvilka den var utan allt ändamål, Stats-Contoiret handlat i enlighet med sin pligt och de föreskrifter det ägde att efterkomma. Och då dessutom Revisorerne, enligt 68 §.
Crnligt UtjTottetS, t SSetänfanbet 9t:ö 208 afgifnc, ufrebning utaf fa roal förl;ållanbet incb be tift ©pannemåts uppföp år 1826 i lanfert tyfta be Grebiti» forn Minanna SPtagajindsgonbeng ftäCf* ning wib 1828 årö flut, jemte ben famina 23ctänfanbe bitagbe 2ablcau, utgjorbe mib nämnbe tib 9J?aga5inS«gonben^, fafom reella anfebbe, tillgångar i Gontanta bel;ållningar, fcrbringar faun tager af fpannemåt od; mjöl 9t:br 1,269,077 34 3 Imiaraf tifivät blifmit till 2:bra Solutnnen, i ©ableaucn Sitt. 33. to ib familia 33etänfanbe, upptaganbc ännu outrebbe forbrim gar, afförbe . 100,000 berefter fåfont fäfrc ed; biöponible åtcrftå ... x, 169,077 34 3 3?3ib ben fluttiga realifationen af ofmanftåenbe tillgångar. fan bod möjligtroté förlufien öfmerftiga fbrenämnbe 100,000 9t;brj od; ftfföraS bcrfore förjJagSwiS ytterligare .. '69,077 34 3 bå, i alla falt, bel;ållningen af beffe 3WagajinS*Sonbené tillgångar blir itiotfmaranbe
Om grundlagens föreskrift blifvit följd, så tror jag alt många af de öfverläggningar, som hittills ägt rum, blifvit besparade. Hr Gr. o. Landtm, har varit af en annan tanka, den Ståndet biträdt; min är således numera af intet värde, dock känner jag ingen § i grundlagen, som förhindrar Ståndet att taga det, som jag tror, ändamålsenliga och nyttiga beslut, hvarom fråga nu blifvit väckt; ty hvar skulle eljest gränsen för denna öfverläggning vara i afseende på tiden? Det skulle ju lätt kunna hända, att hvar och en af Ståndets medlemmar inkomme med sitt särskilda förslag, det ena efter det andra, och verldens yttersta timme skall kunna komma, innan vi hunnit få slut på denna sak. Jag hemställer således vänligast, att man ej mätte motsätta sig den framställning Gr. Gyldenstolpe gjort. Gr. Frölich: Oaktadt den lilla till hälften deladeanmärkn., som Gr. Platen gjort mot lämpligheten att framkomma med nya förslag, får jag hembära honom min uppriktiga tacksamhet för hans motstånd till försöket» att afskära för alla andra än mig, rättigheten att framkomma med nya förslag, ty sådant vore orätt och grundlagsvidrigt. Jag tror icke eller, att Gr. Gyldenstolpe, Ordföranden i Const.Ctsk., kan hafva något särdeles intresse af att få denna discussion så mycket förkortad; och ehuru han blifvit understödd af Frih. Palmstjerna, Nils, sä hoppas jag, att R. o. Ad. icke vill göra sig saker till en så stor illibiralitet, som det skulle vara alt fatta ett sådant prescriptionsbeslut. Då en ledamot af Coust.Utsk., Hr von Hartmansdorff, nu anmält sig, så lärer han äfven komma att yttra sin tanka, och jag hoppas, att han åtminstone icke är sä illiberal, att han skulle påyrka ett sådant beslut. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Hvarken detta eller något annat Stånd kan fatta beslut, som ej öfverensstämma med Riksd.- Ordn., och vi icke eller sådana, som ej öfverensstämma med Ridd.- Ordn.
Mörby, Blomsholm, Andersberg, Brumhög, Resta, Skee Prcstegärds ägor, Dttertorp och Kongälf, Utmarker, hwilka alla hälla frän ett till tre lod Salt pä hwarje kanna watn af det som afffyter och hwilkct alltid är utspädt med sött watn, och sälcdcs kunna och böra pä djupet wara af nägon större Salthalt; hwaraf kan inhämtas att salt watn finnes, och det i en del af Riket hwars belägenhet jämte öfrige anledningar tyckes lofwa» det nä» gon betydlig sä kallad Salt sola bör träffas där lönande inrättning för Salt - tillwcrkning borde anläggas. Af dessa anledningar och dä jag förmodar att Rikets Högloft. Ständer anse för en werkelig winst för Riket om inlänsk tillwerkning af Salt för Rikets behof skulle kunna winnås, och dä sädant icke uti nägot land utom de som gränsa intill Medclhafwck eller i de länder där Bergsalt finnes uti och nära jordytan, lätik Den zo Oktober. 4723 lätit stg göra utan ofta betydeliga päkostnader, för allman räkning, och hwaraf Tyskland i synnerhet haft cili möda och kostnad ospard, sä wägar jag till Hbgtvälbornc Herr Grefwe» och Landt - Marskalken samt Högloft. Riddcrskapct och Adeln ödmjukast hemställa, om icke försök sä wäl till finnande af en anwändbar Salt sola, svin. med Salis tillwerkning af de nu re, dan kände salta watn borde anftällas, och tillräcklig fond dertill pä en lid af fem är ansläs, och hwartill jag i lika ödmjukhet fär fbicstä, att Tullen pä allt inkommande utlänskt Salt, kunde ökas med 2 ss. Banco per Lunna, samt att dessa mebel lämnas till Kongl. Majtts fria disposition, att pä sätt honom bäst synes, till detta ändamål anwända. Törandcs Riksens Högloft.
Denna nya Styrelse inträdde genast i verksamhet, för att, i enlighet med den Nådiga föreskrift den erhållit, tillse, hvilka förbättringar inom fånganstalterne påkallades och de samma i underdånighet föreslå, samt till en början inkomma med underdånigt förslag till en Instruetion för Styrelsen. Den i5 Mars sistnämnde år ingick Styrelsen med underdånigt förslag till en provisionel Instruetion, och den 21 April samma år beslöt Ed^r Kongl, Maj:t, i anledning Bil. till K. M, Nåd. Propos. N-.o 23, 35 deraf, att med Instruclion för fångvården i allmänhet horde hvila, intill dess Styrelsen hunnit inhemta fullständiga upplysningar om Fängelsernas och Arbets-Inrättningarnas tillstånd, och förhållandet med de för deras behof anslagna medel, men att Styrelsen emedlertid egde att öfvertaga förvaltningen öfver Krono-Spinnhusen i Hufvudstaden, Norrköping och Götheborg samt Corrections-Inrättningen i Wadstena, och Öfver-Ståthåliare-Embetet, CommerceCollegium och Eder Kongl. Majlis Befallningshafvande i Östergöthland, som förut, hvar för sig, hesörjt den samma, dermed genast upphöra, samt att speciela förvaltningen Öfver Läns-och Fästnings-fängelserna skulle tills vidare besörjas af de Auctoriteter, som dermed egde befattning; hvarvid det likväl lillkomme Styrelsen, alt öfver dessa fängelser föra öfverInseendet. Emedlertid företogs samma år påbyggnad å gamla husen vid Långholmen , under öfverinseende af då varande Justitis-Rådet m. m. Sylvanderj som, under en Stats-Rådet Grefve Löwenhjelm i Nåder beviljad tjenstledighet, såsom Ordförande deltog i Styrelsens angelägenheter. Vidare och till följd af Styrelsens, lid efter annan, under loppet af nämnde år ingifne underdåniga förslag och hemställanden, i afseende på Correclionsväsendet, behagade Eder Kongl. Majit un - 3 6 PH. till K. M. Nåd. Prof os.
Den Statsmagt, hvilken det tillhörer att afgöra frågan, har ej allenast lemnat sin höga decision, utan ock, i öfverensstämmelse dermed, låtit slå en ansenlig mängd Speciemynt, nemligen, ifrån Augusti i83o till och med December månad 1833, hela Specie-riksdalrar 97,596, halfva dito 579,123, fjerdedels dito 3,877,487, åttondedels 5,643,695 och tolftedels 1,830,229, eller tillsammans I2,028,i3o stycken, utgörande 2,2i4>5io R;dr Specie. Under sådant förhållande kan jag ej dela Högloft. Utskottets åsigter, och det så mycket mindre, som, i händelse hvad utmyntadt är skulle, såsom yttrad t blifvit, utgå i rörelsen att gälla för 4> 2» °* svkronor, detsamma onekligen kom me alt bära origtig stämpel af en hel, en half, o. s. v. Riksdaler. Ville man åter, till undvikande af denna oformlighet, ommynta alla dessa millioner, för alt af dem stämpla 4> 2> 0> s* v> kronor, skulle Banken derigenom inledas i en betydlig kostnad, hvilken ingalunda blefve ersatt derigenom, att liela, halfva, o. s. v. Riksdalern vöre utbytt emot dessa, hos oss hittills okända, nymodiga kronorna. Hvad dernäst angår Herr General Lefréns motion, så vidt den afser decimal-räkningens införande, i stället för den hittills brukliga, sä är ingalunda min mening att bestrida vigheten af densamma. Men jag döljer dock ej, att jag befarar, det man ännu ej är nog förberedd på denna methods antagande, helst tillräckligt antal i detta afseende ändamålsenligt organiserade folkscholor ännu saknas, i hvilka den uppväxande generationen må varda i den nya methoden initierad. Och, förut införd, skall den vid räkenskapers uppgörande medföra hvarjehanda olägenheter.
Till reserv-fond för inträffande förluster skola afsättas minst fem procent af enskild Banks årliga vinst, sedan förvaltnings-kostnader och osäkra fordringar blifvit afdragna, hvarmed fortfares till dess reserv-fonden uppgått till y^del af teckningssumman. Ärliga utdelningen till lottegarne af behållna vinsten må ej öfverstiga 8 procent å de i reda penningar tillskjutna medel; börande återstoden användas till reserv-fondens ökande, intilldess den uppnått förenämnde belopp, hvarefter öfverskottet jemväl må utdelas. 8 Bankooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o 1. §• 14. Finnes enskild Bank hafva gjort förluster till en tiondedel af dess grundfond, skall bank-rörelsen genast upphöra och bolaget, efter skedd utredning, upplösas. §. 15. Uti den revision, sora 5 § omförmäler, skall ett af Oss förordnadt ombud deltaga. §• 16. Direktionen åligge att genast efter hvarje qvartals slut, i närvaro af Wår Befallningshafvande eller dess ombud, uppgöra och sedermera ofördröjligen till Oss insända öfversigt af Bankens ställning, upprättad epligt formulär, som af Wårt Finans-departement meddelas. Wår Befallningshafvande må derjemte, äfven under tiden mellan qvartals-uppgifterne, af Direktionen äska upplysningar om Bankens tillstånd. Likaledes skall Direktionen vara förbunden, att när som helst hålla Bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för den undersökning, som Wi kunna finna för godt att låta anställa. Dock få icke i något af dessa fall enskildes förhållanden till Banken för allmänheten yppas. §. 17. I afseende på delegares ansvarighet, bolagets rättighet att afdraga ränta och i vissa fall beräkna sex procent ränta, äfvensom i fråga om preskriptionstid för inlösen af enskild Banks kredit-sedlar och bevakning deraf i dess konkurs eller års-proklama, gälle hvad i lagen för enskilda Banker derom stadgas. §• 18. Finner Wår Befallningshafvande vid den pröfning, hvarom i 6 § förmäles, anledning till anmärkning, och varder rättelse icke genast vidtagen, eller har direktionen af enskild
Då här blifvit nämndt, att i de flesta län det första vilkoret för åtnjutande af anslaget icke blifvit uppfyldt, så anser jag mig upplysningsvis böra nämna, att i Linköpings län en egendom, d. v. s. en del af en egendom, har af länets hushållssällskap blifvit för 20,000 r:dr inköpt till inrättande af en landtbruks-skola, hvilken ock är i gång. Hvad för öfrigt beträffar den begärda återremissen, så måste jag erkänna att jag ej är af samma mening som Gr. Platen, nemi. att några betalande elever, som få högre eller längre utsträckt undervisning än rättare-eleverna, icke vid dessa skolor böra finnas. Det torde vara öfverflödigt och blott ledande till tidsutdrägt att vidare utveckla denna sak. Jag tror det vara tillräckligt att i korthet nämna, att med det ringa anslag 1000 r:dr som för närvar. bestås, är det omöjligt att få en skicklig lärare som vill åtaga sig föreståndareskapet, så framt han ej får emottaga sådane elever. Jag bestrider sålunda återremissen ur den synpunkt, som Gr. Platen framställt den; men skulle man anse att StatsUtsk. genom en återremiss skulle kunna förmås att höja anslaget till 2 a 3000 r:dr för hvarje skola, så vill jag visserligen instämma i denna återremiss. StatsUtsk. har dessutom 2 gånger visat sig vara derför, den ena gången i afseende på Ulltuna och den andra i afseende på Degeberg. Då nu särskilda anmärkmr emot detta mom. 8ro gjorda, anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa 2 särskilda propos:r derpå. Den ena i afseende på anslaget till Degeberg, och den andra i afseende på sednare delen af detta mom. Frih. Tersmeden: Jag instämmer med Gr.
Revisorerne skola efterse och granska, huruvida utgifteine med Stat och Författningar instämma, så ock om inkomsterne på rätta tider och till rigtigt belopp i statens cassör influtit; huru vederbörande, på hvilka controllen öfver Krono-uppbörden ankommer, sine skyldigheter fullgjort; hvilka åtgärder i afseende å möjligen inträffade proprie balancer blifvit vidtagne, med det mera, som lill ett tillförlitligt omdöme om Stats-verkets tillstånd och förvaltning kan anses erforderligt. §• 7- l:o Innan Revisorerne åtskiljas, lale de öfver Revisions-förrättningen författa utförlig beiättelse och uppgöra noggranna jemförings-tabeller emellan Stats-inkomsternas beräknade och influlne belopp under Revisions-åren samt emel - Stats-Utskotlels Utlåtandej N.o 3io. emellan de i stat uppförde anslagen och de verkliga utgifterne för samma tid, utvisande öfverskott eller brist på hvarje Titel och på det hela. 2:o Finna Revisorerne något af Rikets Ständer fastställdt anslag vara öfverskridtt eller till annat ändamål draget, elier ock något i öfrigt vid förvaltningen att erinra, vare sig i allmänhet eller serskildt för Revisions-åren, eller är sådan upplysning eller handling, den Revisorerne, om ock den icke afser någotdera af Revisions-åren, likväl uttryckligen förklarat sin önskan att erhålla, vederbörlig begäran oagtadt, icke vorden dem meddelad, eller förmena Revisorerne på annat sätt sin rättighet såsom Rikets Ständers ombud för nära trädd, så skola de sådant allt i samma berättelse anmärka och fullständigt utlåtande i ämnet afgifva. 3:o Af denna berättelse med tillhörande tabeller läte Revisorerne utskrifva tvänne original-exemplar, af hvilka det ena till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifves, och det andra aflåtes till Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, hvilka skola samma berättelse ej allenast utan uppskof till trycket befordra och med allmänna Tidningarne utdela låta, ulan ock vid näst derpå följande Riksdags början till Rikets Ständer öfverlemna.
För visso är det just damerna ingen lång och nöpo, rättade och jämkade på allt Det var naturligtvis åter jag, som inbillade mig, om familjerna, som med det lijiigaste intresset j ' olja dessa tilldragelser inom hemmets värld, hvilka gePet, som den ena satte si, kom den andra ögondet. nom det knappa annonsspråket dock uttrycka och blickligen och jämkade så. Sålunda gåfvo de » Precis som om porslinsdockor kunna se! innebära så mycket, och annonser af detta slag, inhvarandra ständig sysselsättning och hade det Nej! » sade tant Ursula — och tant Cordula sade förda i Idun, träffa där i vidare utsträckning den smågnatigt och trefligt på sitt sätt. också » nej! » intresserade familjepubliken öfver hela vårt land Nu var det så, att tant Ursula hade fått ärfva När jag som barn hälsade på tant Ursula och tant än genom något annat svenskt tidningsorgan. efter det gamla föräldrahemmet den lilla vackra Cordula, gladde jag mig ändå alltid åt den där Under rubriken » Familj ' emeddelandenyi ha vi därherdinnan, men tant Cordula hade ärft hennes vinkelspegeln, och ofta tänkte jag, hvad de måtte herde. Tant Ursula hade en byrå i empirestil längta att komma tillsamman, de, som nu en för anslagit en bestämd plats på andra sidan i vår med konturerna rakt linierade alldeles som på gång äro ett par — längta att få stå sida vid annonsbilaga för dylika annonser och för dem fasthennes egen figur, på byrån ställde hon herdinsida på samma byrå, ty det skall man göra, om ställt ett pris, som rätt mycket understiger vårt nan och bakom henne en spegel med smal guldman är ett par. Och hör man en gång tillsamannars beräknade annonspris eller för födelseram. Men så tyckte hon, att det såg ensamt ut, mans af naturen, så är det visst bättre att gå i annons kr. 1: 50, för förlofningsoch vigoch därför placerade hon den fula kinesen bredkras än att dömas till att stå på hvar sin byrå selannons kr. 2: — och fór dödsannons inom ram kr. 5: —, ett pris som måste betrakvid henne. - och endast få se hvarandra i speglen.
Bes!öt Preste-Ståndet, som icke kunde in Btämma uti det af Hedervärda Bonde-Ståndet den 9 dennes fattade, och den 31 uti denna månad, genom Protocolls-Utdrag och Deputation, Preste-Ståndet meddelade beslut, nied inbjudning till Med-Stånden, att 6ig med Bonde-Ståndet förena om ett serskildt Utskott* tillsättande, bestående ef tre Ledamöter ifrån hvarje Stånd, till uptagande, utvecklande och medde. lande af fullständigt Utlåtande öfver så väl de inom Bonde-Ståndet om jemkning i Siånd*privilegierne, som ock de hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckta motioner af H:r af Sillén om jemkning af Jordnaturen, och af Herr Friherre Cederström om undanrödjande af den Proc. XJtdr. d. 3• r,g nuvarande olikhet i Jorden» beskattning, ge' nom införande nf en enda allmän beskattnings method, lämpad efter inkomsten, äfvensom de inom Bonde-Ståndet och hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln gjorda Motioner om jemkning i Rusthållsoch Roterings-skyldigheterne, det skulle förenämnde Motioner, jemte hvad nu inom Prest* -Ståndet i anledning deraf blifvit anfördt, (ill allmänna Besvärs och Oeconomie-Utskottets förberedande åtgärd blifva remitterade S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottes Utlåtande, N:o 9, i anledning af Riksdags-Fullmägtigen från Götheborg Herr B, H. Suncessons Motion, dels om ändring af Kongl. Commerce-Collegii kungörelse den 29 Julii igoå , angående läst.afgift för Fartyg, som med Turkiska pass förses, och dels om Förslag till allmänt stadgande om vitens bestämmande, blef detsamma bifallet och motionen till Allmänna Be« avärsoch Oeconomie-Utskottet remitterad.
Omkring hufvudet bar hon virad en musslinslöja, brocherad i guld och broderad med silke i alla färger, och ofvanpå den igen en gyllene lagerkrans à la Petrarca. En lång tunika öfver en halflång släpkjol, inga ärmar, och på skuldrorna en enorm, fladdrande, tunn sjal, som liknade en slöja eller en mantel, fulländade drägten. — Det är en symbolisk toilett, förkiarade Albert Permon, Laures broder, småleende för Edmée, då de togo plats i kontradansen helt nära Förste Konsulns systrar. Det är hennes dröm, att man genom dender kostymen skall kunna skymta hennes litterära intressen. Så snart hon kunde, drog sig Edmée ur dansen. Hon kände sig nästan sjuk af spänningen att vänta på honom — hon visste, han säkert hade lofvat att komma — och utsigten att möta honom i denna omgifning, betog henne allt hennes mod. Tusen gånger ångrade hon sin svaghet att någonsin ha kommit hit, och hade det icke varit för Louis’ skull, hvars ögon icke veko ifrån henne, hade hon för längesedan under ett eller annat svepskäl försökt smyga sig bort från det alltsammans. Laure Junot gick omkring till sina väninnor och beklagade sig — hennes mor fordrade bestämdt, att hon skulle följa aristokratiens traditioner och som brud dansa «drottningens menuett». I flera veckor hade sjelfva Gardel inöfvat den med henne, hon visste, hon dansade den som en elfva, men — det var så «genant»! Ett ögonblick hoppades hon att slippa: Monsieur de Trénis, som hade lofvat att vara hennes kavaljer, stod icke till att finna; då uppsökte hennes mor Monsieur Lafitte, den ende, som kunde rivalisera med «salongernas Vestris» och som nu var förtjust öfver tillfället att slå honom ur brädet. Nu var der ingen utväg för Laurette — hon måste till det! Gästerna drogo sig tillbaka längs med väggarne och Albert de Permon gaf musiken tecken att spela upp «drottningens menuett». Edmée satt allena längst borta i fonden af salen — ett stycke ifrån de öfriga.
– Ja, han njuter af att se våra mödor, sade Petros. – Må vi förunna honom denna korta fröjd! – Han infann sig, den förhatlige, och han åtföljdes i dag af sin dotter. Men hvad hon dock ser god, mild och allvarlig ut, min fader! – Du betraktade henne således noga? – Nej, svarade Clemens rodnande. – Du har befallt mig att vända blicken bort från unga qvinnor, och jag gjorde det äfven nu ... – Nåväl? – Men hon kom sjelf till mig och talade till mig ... En skymt af oro for öfver Petros’ ansigte vid dessa ord. Han lade bort rullen och reste sig upp. – Du stod således i hennes grannskap? inföll han. – Nej, den plats, jag hade under arbetet, var temligen långt från gatan, der hon befann sig, men hon gick emellan våra bröder fram till mig, och hon lade sin hand på min skuldra, när jag vände mig bort, låtsande att icke hafva iakttagit hennes närvaro. – Ah, du har då åter brutit mot mina befallningar! Har jag icke sagt dig, Clemens, att du skall hafva ditt ansigte betäckt af kåpan, när du är ute? – Fader, jag var ju sysselsatt med arbetet! – Det är sannt. Jag glömde det. – Solen stod högt på himmelen, ty det var vid middagstiden, och vi försmägtade alla under arbetet i den svåra hettan. Jag bar endast min korta arbetskiton, när detta inträffade, och likväl badade jag i svett, ty jag hade ansträngt mig mycket, för att föregå bröderna med exempel på lydnad för arbetsföreståndaren ... – Det var rätt, min Clemens. Men hvad ville dig Hermione? Hvad sade hon dig? – Hon frågade mig, hvad jag heter, – huru gammal jag är ... – Ah! – Hvar jag är född och hvilka mina föräldrar voro ... – Och du? Hvad svarade du? – Jag svarade, att jag heter Clemens, att biskop Petros är min fader, och när hon kallade mig gosse, upplyste jag henne, att jag är prest. – Vidare! – Hon log åt denna rättelse, men jag sade henne allvarligt, att hon borde omvända sig och tänka på sin själs välfärd. Derefter vände jag mig bort och gick ifrån henne.