Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag icke missminner mig, hafva medel redan för åtskilliga år sedan blifvit anslagna till uppförande af en byggnad å Carlsborgs fästning, deri Bankens redbarheter, i händelse af behof, skulle kunna förvaras. Denna byggnad skulle utgöra en midtelbyggnad af den s. k. borgen. Om nu denna byggnad icke numera är lämplig för det hvarmed den ursprungligen var afsedd, hade R. St:r bordt derom underrättas, äfvensom derom, huruvida den i Betänka omförmälda »lägenhet» verkligen vore lämplig för det afsedda ändamålet. Som en sådan utredning, hvilken torde vara af behofvet väl påkallad, icke blifvit åstadkommen, anser jag mig fortfarande böra yrka återremiss. Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold: Hvad af diskussionen är utredt, det är att Frih. Klinckowström, i sin egenskap af ingeniörofficer, icke sedan lång tid tillbaka varit på Carlsborg. Det är bekant att 1864 års revisorer företogo en inspektionsresa till Carlsborg, och det befanns, efter hvad fortifikations-befälhafvaren gaf vid handen, att icke någon särskild byggnad var för Banken uppförd, men att i det s. k. slutvatnet rum voro anvisade för inrymmande af Riksbankens redbarheter m. m. i händelse af behof, och att dessa rum syntes revisorerne fullt svarande mot ändamålet. Frih. von Schwerin: Jag vill blott åter upprepa, att under diskussionen inom LJtsk:t vid behandlingen af denna punkt, upplystes det af Hr Lagerhjelm omnämnda förhållande, att nemi. väl icke en särskild byggnad, men deremot en lämplig lägenhet finnes å Carlsborgs fästning för Bankens räkning; och anhåller jag derföre att Utsk:ts förslag måtte af R. o. Ad. godkännas.
Hus, derom Fullmägtiges utlåtande torde böra infordras; sa hemställer Stats-Utffottet, der Riksens Högloft. Ständer behagade hos Kongl. Majit i underdånighet anhalla, at Ve erforderligEmbetsrummen matte warda .ju8kiti-L-Ombudsmannen rildeldte uti något af Kronans härwarande pukli^us Hus. Dl uphandling af nödige Skrif-matenIliorz samt Wed och Ljus för Embets-rummen hemställer Stats-Urffottet, at .justitia-Ombudsmanne»r Sjette Bandet. ti,ä 242 Den 8 Mars. ma pä förflag och emot behörig redogörelse ärligen bestas zvO R:d., hwilka han uppå rcciu^Kion mä aga at af Riksgälds. Lomoiret utbekomma. At lustitise-Ombudsmannen i Embets-ärender bör, lika med Rikets LolleZier och andra publicus Embetsman, njuta Fribrefs rättighet, anser Stats-Utffottet wara utom all staga, och lära Riksens Högloft. Ständer täckas, at härom hos Kongl. Majit göra underdänig anmälan, pa det Nådig Befallning härom mä warda Öfwer-PostOirsAionen meddela Riksens Högloft. Ständer hemställes alt detta ^Vördsammeligen. Stockholm den 28 Febr. 1810. Pä Högloft. RidderffaPä Högwördige Prestepets och Adelns Ledamö- Ståndets Ledamöters ters wägnar wägnar LIaes kleming. Pä Wällofl. BorgarePäHederwärd»'.BondeStänders Ledamöters Ståndets Ledamöters wägnar wägnar darl b'r. b,!mZberA. >ln6erL ^obans8on. k'rö6Lliu8. Uplästes och lades pä bordet följande: Utdrag af krotocollet, hällit hos Riksens Högloft.
Den conservativa egenskapen af Senaten i Washington härleder man och har man i alla tider härledt, icke så mycket från dess ålder, som icke mera deraf, alt den är vald, icke omedelbarligen af folkel, utan af de särskilda stadsbo sam Högarnes representation. Den är således vald i 3:dje instansen, och jag för min del kan således icke annat än vid detta tillfälle på denna grund skänka min röst åt Frih. Hamiltons förslag, sorn åtminstone förvissar mig derom, alt ledamöterne till den öfre kammaien icke omedelbarligen blifva valde af folkel. Jag skulle likväl önska, att Frihtn vilie modifiera sitt förslag så till vida, att han medgaf en sådan redaction deraf, som innebar, att R. o. Ad. anser att ett ännu mera medelbart val bör äga rum för ledamöter till den öfre kammaren än till den nedre, och att sålunda R. o. Ad:s tanke blefve den, alt just precist i dessa 22 Den 2 November f. ra. mera medelbara val ligger elen förnämsta garantien för öfre kammarens ändamålsenliga sammansättning. Gr. Spens, Garl Gustaf: Frih. Boye har i dag, igenom sin reservation mot formen för behandlingen af denna fråga, angtde Lamraroes sammansättning, har bragt ett ämne å bane, som, ehuru jag fullkomligt instämmer med hvad Hr Frih. o. Landtm, yttrat, alt något steg, i afseende på hvad Frih, Boye yttrade, icke nu kan vidtagas, eller någon ändring i formen icke kail deraf föranledas, likväl bringar mig alt förklara, att jag ej kan annat än lill en del i hans yttrande, såsom reservation betraktad, förena mig. Jag kan göra det så mycket mera, som den tanke jag här först yttrade, att man borde söka construera R. o. Ad:s gemensamma tanke efter saker och icke efter anmärkarnes personer, innefattade samma mening; ty hade den gjort sig gällande, hade största delen af de framställda förslagen kunnat förbigås, eller hade man åtminstone kunnat förbigå det som nu af Frihin blifvit ifrågasatt.
Hvila få vi göra i grafven, gumma, Revisorn hade varit vid mycket retligt och då- ligt lynne den sista tiden, af sorg och saknad efter sa ' han, å ' nu får han hvila. Stackare vi som ä ' sin vän, hette det. I hög grad bidrog dock den kvar! » Det trasiga förklädet fördes till näsa och ögon. Barnet sträckte armarna efter de granna extra utgift, hans klena kassa måst vidkännas i och för begrafningskransarne, till hans iråkade kransarna, men då sade modern vresigt: » Tig unge, misshumör. Han med sina skulder, sin måttliga hade vi pengarna för en enda af di där, så kunde inkomst och stora barnskara hade egentligen inte vi slippa frysa å ' svälta längre vi, men » — råd till några extra utgifter. Pengarna, som voro Under tiden skred sorgetåget högtidligt framåt, afsedda för lille Johns nya kläder och skolafgiften, och snart lades blomsterskatten i eller på grafhade måst anlitas; hur den uppkomna bristen ven för att multna med den döde, under det skulle fyllas var ej godt att veta. Nå ja, det var att lifvet brusade där förbi, med sitt lättsinne och ju ej värdt att grubbla öfver, det blef väl någon sin fåfänga, sin ytlighet och flärd, sin ohulpna råd. Det här var ju dessutom en alldeles oundnöd och sitt ständigt återkommande kraf på förviklig utgift, han behöfde väl inte vara sämre än barmande. andra heller! En passande, högtidlig stämning rådde i sorge» Jag undrar, hur affärerna stå hos —? » sade huset, då den ene gästen efter den andre infann revisor K:s fru till sin man på aftonen begrafsig. Enkan med sitt långa sorgflor tog sig mycningsdagen, » tror du, att han lemnar någon förket bra ut, omgifven af döttrar och söner, hvaraf mögenhet efter sig? » den äldste, en hoppgifvande student, nyss fyllt tjuguRevisorn runkade dystert på hufvudet. » Nej, tre år.
— Sorn i följd af Rikets sednast församlade Ständers, med bifall till Banko-Utskottets utlåtande JV2 45, derom gjorda underdåniga anhållan, Kongl. Maj:t i Nådig Kungörelse den 14 November 1854 förordnat, det Rikets Ständers Banks från och med år 1803 lill och med 1849 års slut ulgifna å 16, 12 och 8 skillingar banko samt å 14 och 10 skillingar kopparmynt lydande sedlar icke få emottagas i uppbörden af allmänna medel längre än till och med utgången af år 1864; så och då frågan om bestämmande af viss tid för skillings—sedlarnes emottagande i krono-uppbörden sålunda redan blifvit af Kongl. Majit och Rikets Ständer pröfvad och afgjord, anser Utskottet Banko-Utskollcls Utlåtande JYi 18. 3 det af Herr Schwan i denna de] framställda förslag icke föranleda till någon åtgärd. Hvad åter angår frågan om utsättande af preskriptionstid för alla ofvanberörde sedlars inlösande i Rikets Ständers Bank, hyser Utskottet betänklighet vid att förslaget derom biträda. Enligt 2 § i Myntbestämnings-lagen hafva Rikets Ständer utlofva! och försäkrat, alt hvar och en, som någon Banko-sedel eller förbindelse innehafver, skall derföre njuta full betalning efter stadgad grund; och i 2 ^ af Lagen för Rikets Ständers Bank omförmälas de åtgärder, sedelinnehafvare eger att vidtaga, derest Banken, under hvad sken det vara må, skulle vägra att sedel vid uppvisandet infria. Af dessa stadganden, jemförda med 72 § i Regerings-formen, synes följa, att Bankens sedlar, i olikhet med förbindelser i allmänhet, icke riågonsin böra förlora sin gällande kraft.
Ang:de nödvändigheten för lan det, att förskaffa sig ett i möjligaste måtto fullständigt jernvägssystem, torde meningarne vara stadgade, hvadan under denna diskussion icke någon strid i detta afseende upstått, utan frågan har egentligen varit om lämpligaste och bästa sättet att bygga de erforderliga jernvägarne. I detta afseende har en värd talare, under medgifvande, alt, antingen jernvägarne byggdes genom Statens omedelbara försorg, eller genom enskildta bolag, Staten i allt fall skulle tillskjuta kostnaderne, likväl ansett, att då ett bolag åtagit sig utförandet mot ett visst anslag af Staten, så kände man på förhand hvad vägen skulle kosta det allmänna, och kunde således vara trygg för ytterligare utgifter i och för delta företag. Erfarenheten har visat, äfven vid denna Riksdag, att hans åsigt i detta hänseende icke håller streck. Det är nemi. icke längesedan K. M. gjorde Nåd. Propos. om anslag till en jernväg, som förut erhållit anslag af Handelsoch Sjöfarls-fonden, med vilkor att bolaget skulle fullborda jernvägen, utan något vidare anslag af Slaten, samt jemväl derföre ställa säkerhet. Vid 1840 års Riksdag lemnades af Staten ett ganska betydligt anslag för byggande af en kanal, med vilkor att bolaget, utan vidare kostnader för Slaten skulle fullborda densamma med detta anslag. Huru har detta gått? Nyssnämnde fond har fått tillsläppa ett betydligt nytt understöd. Vid allmänna arbeten, dem Slaten understöder med medel, antingen genom anslag eller genom lån, men hvilka arbeten fullbordas eller utföras af enskildta bolag, tillgår f. n. alltid så, att, på det alt Staten skall hafva trygghet mot ytterligare utgifter, säkerhet skall ställas derför, att arbetet fullbordas utan ytterligare tillskott från Staten; men icke desto mindre hafva för sådane större arbeten, på sätt jag nyss visat, ansökningar blifvit gjorde om ökade bidrag, oaktadt den ställda säkerheten och afsägelsen af alla ytterligare anslag. Flerfaldiga gånger hafva R. St. fått sådana framställningar. Det visar sig således alt man alldeles icke kan vara säker för ytterligare kostnader, derföre att ett bolag åtagit sig utförandet och derföre ställt säkerhet.
Men alt detta åtminstone icke är meningen och icke är så farligt visar sig af en annan punkt i PresteSt;s beslut, nemi. 16 §:n, hvilken lyder som följer: ”1 den mån bankens tillgångar kunna realiseras, skall det åligga utredningsmännen att inlösa de utelöpande sedlarna och skuldförbindelserna med laglig ränta ; i hvilket afseende genom allmänna kungörelser, inom kortare terminer, skall tillkännagifvas den summa, som inom utsatt dag är färdig till inlösen, så väl till belopp, som sedlarnes och förbindelsernes utgifningsdag, nummer och valör: efter hvilken dag ingen ränta på sådana sedlar eller förbindelser får beräknas.” Det synes således tydligt, alt äfven de allmänna tillgångarne hållas dem tillhanda. Dessutom hafva de, enligt PresteSl:s beslut, rättighet att efter sex månader hålla sig till hvilken delägare de vilja. Det är således mycket bättre släldt än efler nuvar. banco-octrojer, så att det icke tyckes vara så farligt. Men likväl, som det är en illa redigerad mellanmening och den icke är nödvändig för det öfriga af PresteSt. fattade beslutet, får jag nu anhålla om den förändring i Preste St:s - Den 24 Februari e. m. St:s beslut, då det kommer att proponeras här, att man borttager denna mellanmening. Likaledes skulle jag, för att undanrödja den faihåga, som Hr Gripenstedt yttrat, och sammanjemka så mycket som möjligt deras tanke, som tyckas instämma med mig i hufvudsaken eller i den önskan att icke aflägsna från dessa bankinrältningar den fördelen, att kunna få nitiska och goda directeurer, vilja hemställa lill Hr Aminoff, om man icke gerna kunde gå Hr Gripenstedt till mötes och i stället för sex månader utsätta tre månader; ty det vigtiga, mine herrar! är icke att man bestämmer, en eller ett par månader mer eller mindre, utan det vigtiga är, att directionans ledamöter icke par chicane kunna blifva surprenerade i sina bus med en bundt af t. ex. 10,000 r:dr, att genom execution genast inlösas.
Ropades enhälligt Ja Härefter ankomma småningom de öfrige RiksStändens Taleman och Ledamöter af den stora Deputationen, dä Ridderfkapet och Adeln efter wanligheten intog platserne ä högra sidan om Landt-Marstalken, och ve öfrige Ständens medlemmar veu »vänstra. Sedan de famtelige dlifwu törfamlade, afgick Depurationen, aflade Riksens Ständers affteds-upwakcningar hos Hans Kongl. Maju, Hans Kongl. Höghet Krvn-Prinsen och Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, samt återkom klockan 7. Grefwe Norner, ^.äolplr 6öran, anhöll, att Herr Landt-Marstalken täcktes inför Rrdderstapek och Adeln upläsa samcelige sine denne dag hällne tal, pä det de samma wälle sedermera i Ridderstapet och Adelns protokoll intagne, till ert minne förwaras. Da Riddrrkkaper och Adeln häruti allmänt med Grefwe Norner instämde, upläste Herr LandtMarstalken desia tal . jä lpdande: pä Riks-Salvn, Till äanS Maj: t Konungen: S^ormägligste Allernädl»sttc Konung! Delta Ni smöie har nu blifvi till ända drägt, och de band arv vuvlösligen knume, som stola förena Eders Kongl. Majus med en yngre Hjeltes ära; Rikets förswar har fatt en länge saknad sjelf, ständighet, enstilkaö lugn har blifwit wärdadt och besa - Den l8 Augusti. 787 befästad:, Siarens upräkthällandr: körsälradt, desi inkomster pä oswikelige grunder bestämde och Nationens önstning-n' i öfrigt Eder Kongl. Majit öf« werleiiinave, sired det oiustränkta förtroende, som itran Riksdagens början förnämligast talar i RiksStåndens lugna öfwerlaggningar.
Ehuru öfvertygad jag är, att Utsk. icke åsyftat en framställning, hvarigenom således det ifrågavar. läroverket förklaras nära nog biltogt, torde R. o. Ad. icke finna det förmätet, om jag anhåller om en sådan förändring - Den 27 Maj. 145 driug i motiveringen, derföre att någon misstydning deraf i den' riktning, som nu så lätt erbjuder sig, icke måtte varda möjlig, och det är i sådan afsigt, som jag tillåter mig begära R. o. Ad:s afseende å de anmärkningar, hvilka jag nu går att framställa mot betänk, i samma del. Enligt Utsk:s uppgift, skulle Carolinska institutet leda sitt ursprung från ett i Inifvudstaden före år 1809 befintligt undervisningsverk, hvars bestämmelse var att ”bilda mästare för fältskärsstugor och regementsfältskärer”. Detta är ett misstag, ty ett undervisningsverk med denna bestämmelse har aldrig funnits i hufvudstaden. Mästerfältskärerne, ehvad de bestämde sig folden enskilta praktiken, eller sökte tjenster vid armeden, bildades skråmessigt under bestämda läroår hos sina mästare, och deras pröfning skedde inför societeten af dess deputerade. Det läroverk åter, som från sednare hälften af 1600-talet fanns i Stockholm, var deremot stifladt och upprätthållet uteslutande af collegium medicum, och snarare ali anse såsom en motvigt mot, än en undervisningsanstalt för chirurgerne.
Dahlgren, bar påyrkat utfärdande af ett stadgande, hvarigenom hvar och en skogsegare, som för sin skog låter upprätta fullständig hushållsoch afverkningsplan, för en hel omdrefstid må berättigas att å denna plan, sedan densamma blifvit af sakkunnig person granskad och befunnen upp - 22 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens betänkande, J/l 29. gjord i öfverensstämmelse med allmänt antagna skogsvetenskapliga reglor, samt skogsegaren styrkt sin eganderätt lill den ifrågavarande skogen, eller ock dispositionsrätten deröfver för liela den genom hushållsplanen bestämda omdrefstiden, på begäran erhålla domstols fastställelse, med förpliktelse för skogens innehafvare alt, för underlåtenhet att iakttaga den fastställda hushållsplanen, icke allenast ersätta skadan utan äfven erlägga böter till skadans dubbla värde. lill stöd för berörda yrkande bar motionären hufvudsakligen anfört, att mångå skogsegare, som inse bebofvct för landet af en bättre skogsskötsel och äro beredde att till förmån derför ikläda sig kostnaderne vid skogarnes indelande till regelmässig trakthuggning, afhållas derifrån genom den osäkerhet för hushållsplanens framtida tillämpning, och den vansklighet för ändamålets vinnande, som förefinnes derigenom att skogsegaren icke kan få den uppgjorda planen af någon embetsmyndighet fastställd till efterrättelse under den tidrymd planen omfattar. Till följd häraf skulle fördelarne af en rationell skogshushållnings allmännare införande, efter motionärens förmenande, icke med någon säkerhet för staten vara alt jåräkna så länge en dylik fastställelse ej kunde ernås. Ett sådant stadgande kunna Utskotten, lika litet som det af Herr af Ström föreslagna påbud om trakthuggnings-methodens antagande för enskilda skiftade skogar, tillstyrka. Utskotten kunna icke inse alt genom ett dylikt påbud, hvars efterlefnad vore ytterst svår att kontrollera, och som kunde komma i strid med deras rätt, som i hemmanet egde inteckning, enär det skulle verka (ill nedsättning i hemmanets värde, någon synnerlig vinst för det allmänna vore alt påräkna, och få således vördsamt tillstyrka: att Riksdags-bullmäktigen Carl Dahlgrens berörde motion icke må till någon vidare åtgärd föranleda.
För inköp af en orgel åt Musikaliska Akademiens läroverk har Kongl. Maj:t begärt ett extra anslag af 4,000 R:dr; och då af Statsråds-protokollet inhemtas, att den nämnda läroverk tillhöriga orgel, hvilken är af äldre konstruktion, till följd af långvarigt begagnande befinner sig i högst bristfälligt skick, äfvensom att akademien förmält sig ega grundad förhoppning att på enskild väg erhålla något bidrag till fyllande i den för nytt sådant instrument beräknade kostnad, 5,000 R:dr, tillstyrker Utskottet, att det begärda beloppet, 4,000 R:dr, må af Rikets Ständer beviljas. 136:o. Vidare har Kongl. Maj:t föreslagit, att för fortsatt utgifvande af ar betet “Svenska språkets lagar“ måtte för år 1867 beviljas ett anslag af 1,500 R:dr. Sedan utaf de delar, hvaraf ifrågavarande arbete, enligt ursprungliga planen, borde utgöras, nemligen ordböjningen, ljudläran och ordbildningen med inbegrepp af partiklarne och ordförbindelsen eller syntaxen, ordböjningen, sedd jemväl i sina förbindelser till härledningen, blifvit fulländad, har, enligt hvad Statsråds-protokollet gifver vid handen, författaren under de sednaste två åren varit mera uteslutande sysselsatt med ljudläran; och då detta språkverks stora vetenskapliga värde redan är af Rikets Ständer erkändt, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer må till fortsatt utgifvande af “Svenska språkets lagar** anvisa för år 1867 ett belopp af 1,500 R:dr. 137:o. Vid sistförfiutna riksdag anvisade Rikets Ständer ett belopp af 10,000 R:dr att under innevarande statsregleringsperiod årligen utgå, för att, enligt Kongl. Maj:ts Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66.
Maj i836, i nåder förordnat, att alla för ofvannämnde rustningar belöpande utgifter borde utaf Förvaltningen, af under händer hafvande medel, förskjutas emot ersättning, som framdeles skulle komma att anvisas, och dels, under den iSJuni samma år, nådigst förklarat sig vilja med anvisande af ersättning för kostnader till lavettage och andra försvarsanstalter å Kungsholmen och Drotlningskär tills vidare och intilldess desamma, efter arbetets fullbordande, blifvit till fullo kända, uppskjuta, men då tillgång för godtgörande af förenämnde 20,000 R:dr icke torde kunna af fästningsbyggnadsfonden påräknas, tinner Förvaltningen sig bora i den af Rikets Ständers Revisorer yttrade åsigt om nödvändigheten af denna summas afskrifning i räkenskapen instämma; och beträffande de förskjutna 316 R:dr 12 sk. 3 r:st., är det att förmoda, det frågan om sagde förskott snarligen skall afslutas, enär densamma för det närvarande är dragen under och beror på Eders Kongl. Maj:ts Högsta Domstols pröfning och beslut. Jemte Remisshandlingarnes återställande, framhärdar Förvaltningen med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts und< rdänigste oell iropfigiigste tjä nare och undersåter, J. KREUGER. Cmt. J. BLOMSTEDT. R. W. ] DEC K BORG. Jon. Cari. WIDIN. Referent. Slockholm den 7 Mars i844- C M, af Lehnberg. 15 114 — Styrelsens för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader underd. Utlåtande, i anledning 3f 1843 års Revisorers Berättelse om granskningen af Styrelsens räkenskaper. Underdånigsle Memorial?
Beträffande den i 2:dra mom. af förstnämnda motion gjorda framställning i fråga om sättet för trupp transporter, tror Utskottet sig böra erinra, att trupper, när tillfälle gifvits, ganska ofta transporterats sjövägen, samt att för öfrigt raarcher landvägen, som nu af motionären öfverklaga^, tillhöra krigarens kall samt Stals-UIskoltets Utlåtande N:o 248. 3 utgöra en del af de honom tillhörande öfningar och åligganden, hvarutinnan han måste förvärfva vana och ihärdighet; samt att det följaktligen vore både öfverflödigt och olämpligt, att härom meddela något generelt stadgande i det syfte, motionen innehåller; hvadan Utskottet hemställer, att hvad motionären i detta hänseende föreslagit må lemnäs utan afseende. Slutligen, och då Utskottet icke har sig bekant, att någon mannamån i afseende på inqvarterings-skyldighetens utgörande under krigstid blifvit begången, hvilket motionären icke heller bestämt kunnat uppgifva, samt dessutom, i händelse sådant skulle i framtiden inträffa, den inqvarterings-skyldige står öppet, att derom i behörig ordning väcka talan och derutinnan vinna rättelser, finnér Utskottet äfven hvad motionären i 3:dje momentet anfört icke böra till någon åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Febr. 1858, kl. il f. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om b r än v wsb c v ilin in g s-medlens omedelbara ingående till och redovisande hos Riksgälds-kontoret. (R:gs-Afd.) Uti den härom hos Borgare-Ståndet afgifna motion har Herr A. W. Björck erinrat om 2:ne motsatta olägenheter, hvilkas inträffande till följd af verkställda stats-regleringar borde förekoinmas: den ena, att erforderliga medel saknades för 4 Stats-Ulskollels Utlåtande N:0 248. de beviljade stats-utgifternas bestridande, och den andra, att en större del af def allmänna bytes-medlet droges ur rörelsen och samlades i Statens kassor, der de influtna medlen lage ofruktbara.
Sedan de flere gånger genom deras ombud sökt att, i likhet med andre näringsidkare inom landet, komma i åtnjutande af handelsoch näringsfrihet, beviljade ändtligen Rikets sist församlade Ständer, att nya smiden skulle inom Bergslagen få anläggas vid de masugnar, hvarest tackjernsblåsningen under de 10 sistförflutna åren uppgått lill minst 2500 Skepp, tackjern. Med anledning häraf och då högst få masugnar genom det föreslagna lillverkningsbeloppet skulle komma i åtnjutande af den beviljade smidesrätten, bar motionären anhållit om det ytterligare medgifvande, att, der 2:ne masugnar tillsammans under de sistförflutna 10 åren haft en årlig tillverkning af 2500 Skepp., de måtte berättigas att anlägga en stångjernshärd med oinskränkt smidesrätt. Frågan om en i allmänhet utvidgad smides-rätt utgjorde under sistlidne Riksdag ett bland föremålen för Rikets då församlade Ständers öfverläggningar, hvilka föranledde till det beslut, att en underdånig skrifvelse i ämnet lill Kongl.