Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då i England importen af Fransyska sidenvaror tilläts, inskränktes denna till tre hamnar, och kan jag ytterligare anföra äfven Frankrikes exempel, i hvilket land uti den allmänna regleringen af Stapelstads-rättigheten , på sätt Fransyska Tull-Taxan upplyser, importrätten af en mängd producter, så väl natursom konst-alster, är inskränkt till ett mindre antal Städer.” Herr af Ekenstam och Herr Kyrkoherden Bergwall instämde med Herr Grapengiesser i afseende å tullens förhöjning på Caffe och Socker. Af Herr J. A. Arnberg: ”Höglofl. Utsk. har som motiv för antagandet af förbuds-systeraet egentligen anfört näringarnes behof af detta system så som innebärande ett mera verkligt och verkande skydd än skyddstull. Jemte det jag deruti på det högsta instämmer, må det äfven tillåtas mig att några ytterligare bevekelsegrunder anföra. 1:0 Det principlösa i en absolut handelsfrihet, under ett rådande tvång för näringarne, hvarigenom den utländske Fabrikanten och Näringsidkaren skulle tillgodonjuta en förmon, som ej tillkommer den inländska. 2:0 Landels financiela och oeconomiska ställning, hvilken icke torde vara sådan, att Nationen, utan fara att alldeles utarmas, kan emottaga allt det öfverskott af luxartiklar och konstlade behof, hvarmed främmande länder Icke skulle underlåta att förse det derpå icke alldeles olystna Sverige. 32 Hor till B ev ilin, Utsk. Bet, JY.o 2g. 3:o Närvarande Silfver-utvexlings-period, hvarvid det väl torde vara af högsta behof påkalladt, att icke genom en alltför utsträckt handelsfrihet locka det mer än någonsin dyrbara silfret ur lam et. På dessa hufvudsakliga grunder har jag rostat för förbuds-systemet, hvars välgörande följder Nationen, serdeles sedan sista Riksdag, erfarit; och på samma grunder reserverar jag mig mot Högloft. Utskottets beslut vid systemets tillämpning, serdeles under artikeln väfnader, der jag anser detta system till sitt rätta förstånd icke vara följdt.
Sedeln, lagd mellan tvänne stenar vid vapenhusdörren, upptäcktes. Den skyldige bekände och dömdes till döden, men fick den mildring i domen att umgälla sitt brott med 20 par spö och uppenbar kyrkoplikt. Om Samuel Euræus, hvilken 1720 omnämnes såsom komminister i Westerstad af Lunds stift, berättas, att han år 1708 som skolgosse i Christianstad hade “i yrsel“, såsom han sjelf sade, uppsatt en skrift, hvari han begärde penningar af djefvulen; sedan hade han kastat skriften, den han icke underskrifvit, i ett brygghus, der den blef funnen af några andra skolgossar. Rådhusrätten dömde Euræus “att undergå en sträng skoledisciplin och straff af rijs“, hvilket af Hofrätten stadfästes, med tillägg att afskaffandet skulle ske af de andra skolgossarne, i närvaro af skolans lärare och två af Rådhusrättens ledamöter, hvarefter E. borde undergå offentlig kyrkoplikt. Domkapitlet ville, att E. derefter skulle öfvergifva de lärda studierna samt informeras i “räkneoch skrifvareklassen, för att framdeles i något civilt embete befordras“. Då E. 1714 ville dimitteras till akademien, anmodades rektor vid skolan att alldeles afråda honom från att fortsätta studierna. E. blef dock student, kom 1716 till ofvannämnde församling och dog derstädes 1734. Emellertid är det nästan oförklarligt att en sådan paragraf, som den 1:sta i Missgerningsbalkens 2:dra kapitel (“Hvar som brukar truldom och skadar annan till kropp eller egendom, och varder med fulla skjäl thertill vunnen, miste lifvet. Får någor död ther af, tå skal man steglas och kona halshuggas och i båle brännas.
Skulle det vara... Det är hårdt, att nödgas anklaga sin bror; men han har ledt denna konspiration, och min kärlek, min undersåtliga tillgifvenhet ... min trohet ... mitt nit... Edra tänkesätt hedra er. Undersåtens nit lyfter honom till thronens grannskap. Vi skola sända bort er bror, på det han i främmande länder må lära sig att älska sitt fädernesland. (Går till skrifbordet, fattar pennan.) Eders Majestät! Nåd, nåd! RIKSRÅDET (i bönfallande ställning). CONSTANS. KONUNGEN. KONUNGEN. A. LÖFVENSTRÅLE. Hvilken har skrifvit detta papper? Jag. (Konungen för pennan till papperet.) Men... Hvad vill det säga, Scheffer? Du vill väl icke försvara en upprorsstiftare? Tag (Klappande A. Löfvenstråle på axeln.) grefven här till föresyn. Han uppoffrar sin bror af kärlek till mig. Ma foi, det skall han ej hafva gjort för intet. (Skrifver under.) Expediera detta. A. LÖFVENSTRÅLE. KONUNGEN. KONUNGEN (knäpper med fingrarne). RIKSRÅDET (förlägen). Om Ers Majestät tillåter. (Han emottager skrifvelsen.) Mordbrand först, uppror nu. Har det lyckats att få rätt på mordbrännaren än? Icke ännu, Ers Majestät. Men vi ha spaningar ... säkra anledningar. Vi hoppas att... Det står illa till i mitt rike. (Fixerar Riksrådet skarpt.) Jag måste... KONUNGEN. RIKSRÅDET. Min Konung! Kommen, mina herrar, jag tycker om er. Scheffer, ställ dig med folket, som du vill, men jag vill icke höra knot på gatorna, missnöje på torgen. Jag vill vara älskad ... kom ihåg det. Lita icke på att Konungen alltid skall vara till hands, för att stilla de upplopp, som hota ministrame. (Till Constans.) Hvad ni är blek, min fröken? Fröken är illamående.
Hrr hafva anfört kan på något sätt till kraft och verkan förminskas af en sådan argumenlation, som en värd talare här begagnat, då han icke ville såsom landlmanna-produkter erkänna landlmannens slöjdealster. En värd talare, med hvilken Frih. Cederström förenat sig, har egentligen sökt att taga det Höglotl. Ståndets känslor i anspråk, och en annan talare har sedan åberopat denne ledamots stora sakkännedom såsom ett skäl för R. o. Ad. att bifalla ifrågavar:de Betänk. Då ett sådant skäl blifvit i saken anfördt, torde det, enl. min tanke, vara af nöden att tillse hvaruti denna beprisade sak-kännedom egentligen består. Den består, efter mitt förmenande, blott och bart uti ett påstående, som nämnde ledamot i likhet med Etsk. framställt, ”att ”den åt allmogen beviljade rättighet att försälja landtmanna-produk”ler skulle, på sätt nu sker, medföra högst menliga följder för sedligheten inom orten, afvända hågen från sysselsättning med jordbruket, åstadkomma virrvarr i rörelsen och öfver hela landet sprida ”lyx och sedeförderf.” Det är mycket lätt att säga allt detta så att det låter rörande och verkar på känslorne, i synnerhet om man, såsom den värde ledamoten gjorde, blandar litet ”arsenik” deribland, men jag tror att om man ser till hvad erfarenheten i delta fall gifven vid handen, skall det bekymmer man häraf skulle kunna hemta, lätteligen förfalla. Den motion, som gifvit anledn. till detta Betänk, utgör, om man närmare vill rådfråga erfarenheten, endast ett uprepande af åtskilligt som förekommer af otaliga andra motioner, som vid föregtde Riksdagar framkommit mot gårdfarihandel från Westergötlands 7 härader, mot handeln med linneväfnader från Ångermanland, med spik och mindre manufakturvaror från Lekebergs bergslag, mot lumpsamlarehandeln, mot Dalkarlarnes kringvandrande för att försälja klockor och hvarjehanda småsaker af egen industri, hvilket allt man ansett leda till spridande af lyx och sedeförderf.
I England är det numera ej lätt för svenskor att få slöjdlärarinneplats, sedan under de senare åren ett stort antal engelskor besökt Nääs och sedan i sitt hemland öppnat kurser för utbildande af lärarinnor enligt Nääsmetoden, men i Amerika är det ännu lätt att få anställning. Äfven i Sverige ha af från Nääs utexaminerade lärarinnor små slöjdseminarier öppnats och blifvit rätt talrikt besökta, och det är att hoppas, att detta blott är en ringa början till hvad som skall blifva framdeles. * * * Nu röras åter hyfvel och såg med friska tag i slöjdsalarne vid Nääs, och friska sånger tona under rasterna från skogskullarne och Säfvelången. Det är den femtiofjärde kursens elever, som nu lefva fram några veckors arbetsfriskt lif här. Det är en så kallad blandad kurs, som räknar till sina deltagare damer och herrar från världens alla hörn. Den femtiofemte blir af alldeles samma beskaffenhet, men till den femtiosjätte ha endast herrar tillträde, och under den femtiosjunde är det damernas tur att få vara ensamma om undervisningen. Elevplatserna äro emellertid mycket eftersökta till hvarje kurs, och den som t. ex. vill vinna inträde under någon kurs nästa år, gör bäst i att ej dröja länge med sin ansökan härom till föreståndaren. E n verklighetsskildring för Idun af C. Gumeelius. (Forts.) ^f^f ajorskan såg, plirande genom lorgnetten, efter •ijayll henne. Ett triumferande leende krusade de tunna läpparne, och då hon vände sig för att lemna parken, mumlade hon för sig själf: » Seså, min stolta Blenda 1 Jag tror, att d a nu fått tillräckligt att tänka på, och det blir nog inte ditt fel, o m ej min goda idé o m uppslagning bär de bästa frukter. Tålamod, min käre William I Din tid kan ännu komma. o c h min med! » Blenda fann Elsa omgifven af nästan all stadens ungdom, som i dag tycktes hafva stämt möte här.
Jag hoppas således, att den ifrågavar. punkten roed deri föreslagna voter:sprppos. bifalles, utan att man efter några månader ingår i förklaring öfver livad man med besluten menat. Hr Gunther: I sista plenum föreburo de talare, som yrkade återremiss, att BondeSt:s beslut eljest skulle undertryckas. Jag förklarade redan då, att jag atisåg detta aldrig kunna äga rum, enär BondeSt. sjelf vållat den tydning åt beslutet, sorn blifvit gifven, och BondeSt. i allt fall kunde påräkna biträde af BorgareSt. Detta har nu inträffat, och förhållandet blir enahanda, ehvad R. o, Åd. återremitterar frågan, eller icke. Men för tidsutdrägten finnér jag ej skäl att ingå på återremiss, särdeles då Hr Dalman sagt, alt Utsk. förtydt BnndeStis beslut; ty detta kan jag ej fatta vara enligt med förhållandet. Efter ordalydelsen är beslutet sådant, att de af BondeSt. beviljade 45;°°° r:^r skulle utgå oberoende af de 70,000 r:dr, sorn BondeSt. för sin del afslagit, Man förutsåg icke hvilka följder häraf skulle kunna uppstå, och BondeSt må derföre skylla sig sjelf. Vt kunna emedlertid icke frångå, hvad som är besiuladt, och jag mäste förnya min förklaring, att jag icke kan släppa denna fråga utan votering, i händelse Utskls förslag ej derförittan bifalles. Hr Dalman: Af Hr Lefre'n har saken blifvit framställd, som om frågan nu skulle vara att frångå ett; redan fatladt beslut; och det förundrar mig att från en talare, sorn jag i allmänhet icke funnit vara fallen för advocatUr, höra saken på ett så advocatoriskt sätt framställas. Jag anhåller i anledning deraf att få reproducera förhållandet. K. ål. hegärde i sin propos., alt de förut beviljade 70,000 r:dr för armeens materiel måtte uppföras på ordinarie stal, och att ett ytterligare anslag af 90,000 r:dr mätte beviljas under sainma rubrik, eller för piateriellen.
Och det vore äfven ett för litet straff för dig, om straff på denna jorden skola komma i fråga ... Dock, på det jag må vara säker, att du icke smyger dig bort eller i din vildhet tillfogar detta dyrbara lik någon skada utöfver hvad du gjorde åt den lefvande, så följ mig, så framt du ej vill, att jag skall släpa dig ifrån håret. Baronen följde mekaniskt Harald till den andra knuten. Då Harald sin tur gjorde en snara, började baronen röra på sig för att fly, men i detsamma hördes, liksom det talat ifrån väggen invid, en röst, som sade det ena ordet Henrik. Baronen blef fjettrad på sin plats och förstenad. Harald kunde nu göra med honom, hvad han ville. Han trädde baronens hela kropp igenom den rymliga snaran och lemnade honom att hänga. Repet var dock icke om halsen utan blott under armarna, men baronen sväfvade i luften och kunde icke hjelpa sig. Nu gick Harald ur vinden och fann hela trappan nedåt besatt af husfolket, dit vi äfven räkna Fru Orrberg, såsom den sjunde, och syskonen v. Assar. (Gossarna voro lyckligtvis på ett längre besök hos en familj i staden. Lilla Ulla sof ännu). Alltsedan dörrens sprängning hade de stått der och lyssnat, men icke vågat eller velat ila till baronens hjelp. De öfriga voro mållösa af nyfikenhet eller förskräckelse; Amalia gret. Harald gick till sin kammare, tog sin moder i handen och gaf henne med några ord förklaring öfver det som händt, äfvensom förberedde henne på hvad ännu hända skulle, på det hennes mod icke skulle vackla. Han räckte henne en duk, hvarmed hon till en början rätt väl skulle skyla sitt ansigte, hvarpå de båda trädde ut. Åt dem, som besatte trappan, sade Harald: – Nu är tiden för er att komma upp och bevittna sådant, som öfverstiger alla edra aningar. Kommen och dröjen ej! Förvånade hade de varit öfver Haralds oförmodade uppträdande; ännu mera blefvo de det vid åsynen af den hemlighetsfulla qvinnan.
Uti underdånig skrifvelse den 17 September 1863 anmälde Rikets Ständer, att de bifallit allt hvad Eders Majit sålunda i nåder äskat. Vidkommande nu anslagen till Utrikes-Departementet, finner jag någon förändring i afseende å de af Rikets Ständer på ordinarie stat uppförda anslagen till Departementschefen samt Departementets Expedition icke böra ifrågakomma, äfvensom och då det alltjemt visat sig, att anslagen till Ministerstaten samt till skrifmaterialier, expenser och extra utgifter endast genom iakttagande af ytterlig sparsamhet blifvit, i förening med det årliga bidraget från Konungariket Norge, för de dermed afsedda ändamål tillräckliga, jag anser berörda båda anslag till nu bestämda belopp jemväl fortfarande vara för Utrikes-Departementets behof oundgängligen erforderliga, och får jag i följd häraf i underdånighet hemställa, att Eders Majit, som af Konungariket Norges nu församlade Storthing äskat ett fortsatt anslag till Utrikes-Departementet af 50,000 Specier årligen, motsvarande efter pari kurs 200,000 Ridr, uti den proposition om Statsverkets tillstånd och behof, som till Rikets Ständer kommer att aflåtas, behagade till oförändrade belopp låta upptaga omförmälde anslag, att till Utrikes-Departementet utgå mot nu gällande redovisningsskyldighet. Uppå Stats-Rådets öfriga Ledamöters underdåniga tillstyrkande behagade Kongl. Majit i nåder gilla hvad Herr Statsministern för Utrikes Ärendena sålunda i underdånighet föreslagit och hemställt; och skulle afskrift af detta protokoll aflenmas till Finans-Departementet, för att tjena till grund vid författandet af Kongl. Majits nådiga proposition angående Statsverkets tillstånd och behof. In fidem Otto Steenbock. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner. till. N:o 5 ti. till Kungl. Majlis Nåd. Prop. N:o t, om Statsverket 1865. i Utdrag af Protokollet ofver Landt) or sv ars-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stals-Rädet på Stockholms Slott den 13 Oktober 1865.
Om lånerättighet i Banko - Diskont - Verket för Götheborgs och Bohus Läns innevånare. Ftig Utskottets Betänkanden, angående: 1:0 Sokt företrädesrätt af jordägare till Brukares lösa egendoms försäljning, för forsträckningar, m. m. 2:0 Föreslagen ändring i Arfda-Balkens 1 g Cap. 1, 2 §. §. Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottets rörande. j:o Skyndsamt kringspridande af de för landtbruket r.yttige redskaper, sorn genom Kongl. I.andtbruks-Åcademiens forsorg blifvit, efter inkomna Engelska modeller förfärdigade. 2:0 Yrkade förbud för städernas Borgerskap, att med sina till afsalu hållande varor och effecter besöka Erimarknader på landet, utom de district, som fordom innan de enskildte marknaderne aflystes, varit Staderne tlllagde; 3:0 Askad förändring i de antagne grunderna för bestämmandet af arrende-afgifterr å Militäre och Civile Tjenstemäns Boställen m. m. 4.0. Anstalters vidtagande till förmåner för vissa Fabriker och Pappersbruk; \ 128 Prof. Tit (bi (1.1*] Febr. l8i8< 5:0 Utfärdandet äf en förordning, rörande Vatten verks-egares åligganden: 6:0
Bland de värde Talare, sorn redan med deras bifall instämdt i denna Motion, lärer Ridderskapet och Adeln hafva igenkändt Herrar och Män af den största förtjenst. — Den gamle vise, som till dess, vid så mångå Riksmöten erkände allmänheliga, grundlighet, äfven lagt den höga åldrens erfarenhet: — Den store Vältalaren, som genom förening af smak och kraftfullhet alltid verkar öfvertygelse: Det af Naturen så ymnogt begåfvade Snillet, som i vitterbetens och de fria Konsternes Verld gjordt sig lika rygtbar, sorn i Statens värf: De öfrige Talare, som ägnat sin tid, sina mödor och sitt nit åt Lärdomen, Konsternc och Harmonien. Alla dessa åtgärder förblifva alltid äfven så många hedrande Vitsord, alltid dyrbara för Konstnären, men vid hvilka han ej vågar här uppehålla sig, af fruktan att ej nog värdigt kunna deni erkänna. Men jag anser deremot min pligt kräfva, alt fästa Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på några framställningar, gjorde af andra Talare, hvilka ej delat de förras tankesätt, och anhåller derföre om Högloft. Ridderskapets och Adelns höggunstiga tillstånd 326 Den 27 Januarii♦ att nu, vid Protocollsjusteringen uti clt Mål, hvarvid jag icke varit närvarande, och då jag äfven i dag är hindrad att personligen mig infinna, genom detta Memorials aflemnande, få, i anledning af hvad mig uti dessa sednares yttranden egenteligen angår, ödmjukast anföra följande anmärkningar och dervid bifoga hvad jncd förhållandet och sanningen är öfverensstämmande, Såsom Konstnär torde det kanske ej af mig väntas att upptaga hvad Herr Lidströmer yttrat rörande mig.
Brot. 1865 & 1866. 8 Sami. 29 Haft. l 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utikottets Betänkande Jtf 86. ning för åverkad skog stadgas, vinna tillämpning å de fall, då betalning för å dylikt boställe för Kronans räkning hugget ekvirke skall till något betydligare belopp utgå, dock med rätt för innehafvaren af bostället att af dessa medel undfå godtgörelse för kostnad, skada och olägenheter, som honom genom hugget tillfogas»; så åligger det Utskottet att afgifva förslag till sammanjemkande af de skiljaktiga meningarne; och då härvid förekommer, att den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelse i sin helhet blifvit godkänd allenast af ett Stånd, och att Ridderskapet och Adelns samt BorgareStåndets beslut skilja sig från Preste-Ståndets endast deruti, att de begge förra Stånden funnit för godt i den underdåniga skrifvelsen utelemna den mellanmening, hvarigenom, enligt Utskottets förslag, bestämmas skulle, att ersättning för hugget ekvirke borde tillkomma boställe och dess innehafvare på det sätt och med den rätt, som i fråga om ersättning för exproprierad jord förut finnes stadgad, och åt Kongl. Maj:t öfverlemna pröfningen häraf, finner Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att Riks-Stånden måtte förena sig om det beslut att i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Majit täcktes taga i öfvervägande, i hvad mån Kongl. Brefvet den 28 Januari 1862, angående förvaltningen af ersättningsmedel, som tillflyta militieboställen, äfven må ega tillämpning å de fall, då betalning för å bostället för Kronans räkning hugget ekvirke skall erläggas. Stockholm den 8 Maj 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Maj 1866, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om skydd för industriel eganderätt.
Hur nätt smög hon sig ej uti mitt sköte, Och om hon srundom fick orena fötter, Hon alltid med decence dem tvättade I tvål och vatten, innan hon sig sökte En platts uti min famn. O? Ack, Zemire! Mad. Pleureuse. Och med Pomada, med Eau de Cologne Hon alla dagar hyggade sig sjelf, Och en odeur, som från den finsta Fröken, Kring henne spred en himla atmosfer. Än natten, nattens O! de ljufva nätter! Dem saknar jag dock alltid! Ho dem glömmer? Och hvad naturen ej tilldelat mig, Det gafs åt henne uti större mått, En inre värma, skyddad af den fina, Den silkesfina drägten. Ljufva drömmar, Som blomsterenglar och Serafer flögo, I blåa mantlar, kring vårt ljufva läger. [Det höres en hastig åskknall. Systrarne springa förskräckta upp. Man hör en stormande och glad musik, med pukor och trumpeter. På en gyllene thron, prydd med flaggor och vimplar, buren af sväfvande andar, sitter Zemire, med en blomsterkrans om hufvudet. Hennes utseende har blifvit något förändradt, hon ser fetare ut. Under full musik nedsänkes thronen, införes i rummet, Zemire nedstiger och andarne försvinna. Alla Systrarne falla på knä af stum förtjusning.] Zemire. Bonjour, comment vous va? Jag varit litet borta. Har ni här sockerbröd och grädda, eller torta? Mad. Pleureuse [Springer upp, slår sig för bröstet af glädje, faller ånyo på knä för Zemire, kysser dess fötter, gråter, och häfva sig]. Kom himlar, kom verldar, kom störten er ner! Här har jag Zemire, hvad önskas nu mer! Afbrytes af glädjetårar och snyftande. O! öde, O! Gudar, hvad skänkten De nådige Herrar förbarmade sig! O! öde, du är dock det bästa på jorden, Den bästa Herre vi hafva i Norden. Zemire, Zemire [Hon dånar. De andra märka ej det. Alla äro sysselsatta med Zemire, och frambära en hvar någon slags föda.]
Den som kan uppfinna något annat medel, än att årligen sätta 'Markegång på hvad milen ko«tar alla årstider, att lindra Jordbrukarens skjutsnings-skyldigheter, förtjente med rätta premium af hvarje hemman, som är ålagdt att skjutsa; ty nu mera vilja alla åka; men få vilja skjutsa för 12 sk. i papper milen, utom de fattigaste Bönder och Torpare, som endast nöden drifver dertill Visserligen skjutsa andra godvilligt; men för högre betalning. Hvart 14 de dygn äro de fleste Jordbrukare skyldige att, hela året omkring, ligga på hållskjuts. Detta är en respectabel utlaga, som ej göres mindsta afseende på vid Bevillningens b s ammande. Af allt detta torde va>a och förblifva en ostridig sanning , att Jordbruket, som skall bestridas med Torparaibete-, gilver i afkastning Torparlön för all möda och arbete, som dervid skall användas. Herr af Wingård, ff'ohan Didric, utbad sig, i anledning af hvad Herr Spaldencreutz behagat yttra, endast få nämna, det han, såsom ett vilkor för verkställigheten af sitt förslag, ansett inrättningen till en början blott böra sträcka sig till en väg. Erfarenheten kunde derigenom vinnas, och visa möjligheten af och sättet att derefter verkställa en dylik inrättning på flera vägar. För öfrigt yttrade sig Herr af Wingård känna, det motioner i samma ämne äfven inom BondeStåndet blifvit gjorda, och begärde, i anledning deraf, att få com - Detl 13 April. 197 inunicerä sitt Memorial med de öfriga respectiva Stånden, i hvilket fall han trodde, det åtskillige af bemälte Stånds Ledamöter skulle sig med honom förena. Herr af Wingårds Memorial, tillika med de dervid gjorda anmärkningar, remitterades tili Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, och blef det Herr af Wingård tillåtet att berörde Memorial med de öfriga respectiva Stånden communicera. Vid förnyad föredragning af Herr von Heyne s i sista Plenum upplasta
Fem åren, per medium blifvit för hvarje, Embetsverk utanordnadt till ljuspenningar åt de extra ordinarie tjenstemännen derstädas, samma belopp ställes till Verkens disposition, för att användas till gratifikationer till de extra ordinarier, som genom flit och skicklighet sig utmärkt. Öfver-Intendents Embetets Expensmedeis-räkning upptager en behållning: för år 1842 af Brdr 81: 43. 6. „ „ 1843 „ „ 77: 20. 10. — 239 hvaremot, enligt en af Sekreteraren vid bemälte Embete afgifven, såsom verifikation bilagd, redogörelse, han af expens-medlen ägde att fordra: vid 1842 års slut R:dr 90: 30. 10. „ 1843 „ „ „ 100: 44. 2. Och då sådant icke omförmäies i hufvudräkningen, den der, i stället för en dylik brist, visar behållning vid båda årens utgång, kunna Revisorerne ej undgå att å ett slikt, till missförstånd ledande, bokföringssätt fästa uppmärksamhet. Revisorerne, som uu fullbordat den dem åliggande gi-anskning af samtliga Stats-verket tillhörande räkenskaper, kunna slutligen icke med tystnad förbigå det för hvarje uppmärksam betraktare af Svenska redovisningssättet tydligen framstående förhållande, att nemligen räkenskaperna i allmänhet äro uppställda efter olika methoder utan inbördes sammanhang, samt att uti de publika Verk och Inrättningar, för hvilka bestämda formulärer finnas föreskrifna, dessa utaf olika redogörare ofta tillämpas på skiljaktiga sätt. Att granskningen härigenom i väsendtlig mån försvåras och blifver tidsödande, kan lätteligen inses. För åtskilliga både äldre och nyare räkenskaper saknas formulärer och de, som för vissa Embetsverk för icke länge sedan meddelades, bestämma i allmänhet endast hufvudböckernas form, utan att reglera de lägre detaljernas redovisning, hvilken följaktligen kan, vid i öfrigt likartade förhållanden, betydligt omvexla inom särskilda Verk eller Län; — ja, denna detalj-redovisning kan till och med vara i mindre god ordning, utan att sådant hindrar hufvudbokens upprättande i enlighet med formuläret.