Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer hafwa toirets till Sedelhafwaren ställda Ooligationc^-erföre^ genast efter Tronföljare-walet, warit med fem procents Ränta, har Stats-Mstottcr Hetänkte pä en i detta afseende nödig jemkning; säsom lämpeligare i afseende pä detza medelk^ch dä Riksens Ständer warit öfwertygade om förwaltning, förestagit, att alla f. d. KonunHanS Kongl. Höghets ädla och höga tänkesätt gen tillbörige Riksgälds-Contoirets ObliggtioAr ett folk som wärderat Hans Kongl. Hög, ner, mätte emot samma Contoirs serstillde för hets dygder och utmärkta höga egenskaper, samt bindelse pä hela Capital. beloppet med fem pro att således Hans Kongl. Höghet snart stall in cents ärlig ranta utbytas, samt att det ä dcse Fäderneslandets werkeliga belägenhet och Rikgamla Obligationerne upplupne Intereste mätt«ns Ständers pligt, att i allt det som rörer uträknas och godtgöras, till den dag under hwil-btatenS utgifter, handla med afseende pä de ken den serstillda förbindelsen utfärdas. Tilldördor hwilka trycka den skattdragande, hafwa denna förändring i Dispositions-fältet, balwc.Riksens Ständer icke twekat, att till underhäl. Riksens Ständer gifwit sitt bisall, och fä härs med detta deras beslut till Eders Maj:ts gil lande i underdänighet öfwerlemna, jemte likah underdänig anhällan det täcktes Eder Maj.t^ werksiälligheten deraf i Näder anbefalla. Riksens Ständer framhärda m. m. UppIM oclr tior rll» 8r!nclen <1-, n Ocrob. r§is.
LXI. A. 106. — i anledning af Kongl. Maj:ts till Utskottet aflåtne skrifvelse, angående hyresfritt begagnande af GeneralAssistanceContorets bus för en blifvande LombardLånerörelse i Hufvudstaden. LX. B. 274. LXI. A. 106. E. 4. — öfver väckt motion, att, till liästafvelns förbättrande, medel måtte, i mån af beliofvet, få, under vissa bestämda vilkor, lånas utur den uti RiksgäldsContoret befintlige, så kallade Hingst-Medels-Cassan. LX. B. 274. LXII. Å. 52. LXY. U. ion. LXYI. A. 44. E. 72. Stats - I i 5a 9 SlatsUtskottets Belänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af vackt motion, rörande åtskilliga föreslagna afskrifningar i RiksgäldsContorets räkenskaper. A. 107. — i anledning af väckta motioner, rörande granskningen och approbationen af Riksgälds-Contorels smärre credit-sedlar. LX. B. 275. LXI. A. 107. — i fråga om genom AfräkningsContorets indragning mindre Controll på Kongl. RänteKammaren. LX. B. 275. LXI. A. 107. — i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet rörande verkställd revision af StatsVerkets räkenskaper och förvaltning för år 1826. LX. B. 275. LXIII. E. 4. A. 198. — till följd af erhållen remiss ifrån samtlige RiksStånden, uppå Kongl. Majrts den 8 December 1829 till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse, angående lättad utväg lill lånebidrag åt Fastighetsägare. LXIII. U. 122.
Medelpris. Ett st. Tvåårig Galt och Full vuxit Svin . Saftgrönt dito . Kongl. KammarCollega Circulair - bref den 12 October 18o3. Ett LSI. Utrednings-P er sedlar. Uträkning öfver nedannämnde Hemmans Jordeboks och Hemmantals Räntor i Hallands Län efter medium af Fem års fastställde Markegångs-pris. Höks Härad. THlinge Socken. Öringe 1 mantal Kronoskatte. Jordeboks Ränta: k 'mningar . å Kappar Råg . ■ Kappar Bjugg Tunna Hafre . st. Får .SL Lamb . 'Lass Hö . damnar Ved . [t. Gås . /t* Höns . j! kappar Mjöl . j kappar Bjugg Lunna 16 kappar Hafre S fenn Ljusegarn ^ppar Bjugg . 4 V)n°‘ och Kyrko-Tionde . Summa Tönnersjö Härad. Enslöfs Socken. Enslöf Lågagärden 1 mantal Kronoskatte. Jordeboks Ränta: Penningar 1 Lä{ Honung kappar Råg . l6 kappar Mjöl . i Tunna Bjugg . En lunna 16 kappar Skaltegalt st. Ko st. Kornsäck st. Gås 1 st. Får 4 Lass Hö . 2 st. Höns . a Lass Ved i Tenn Ljusegarn Penningar . 3 Dagsverken 6 Lass Ved . lafve Hemmantals Kronooch Kyrko-Tionde . Winbergs Socken. Faurås 1 mantal Krono. Jordeboks Ränta: Penningar 24 Lispund Smör 16 kappar Råg 16 kappar Korn . Hässlås 1 mantal Kronoskatte. Jordeboks Ränta: Penningar . 2i LU. Smör 1 Lispund Honung 1 Tunna 16 kappar Råg 2 Tunnor 16 kappar Korn 1 Tunna 12 kappar Hafre 1 Gås . ■ 4 Lass Hö Hemmantals Ränta: Penningar . Åparp 1 mantal Kronoskatte. Jordeboks Ränta: Penningar . 1 Lispund Smör .
B:ko R:dr 147,483 : 25. 6. från samma dag till och med den 30 Juni detta år äro inlöste 47,669: 40. — hvarefter sistnämnde dag ännu funnos balancerade: å Räkningen öfver de aldie åren till och med 1802 8,232: 43. 1. — Tillsammans B:ko R:dr 265,341: 32. — §. 33. Fullmäktige hafva anmält, att de, under afbidan på Kongl. Angående ett Maj:ls Nådiga beslut, angående liden för verkställighet af Kongl. n^lt SedelMaj:ts och Rikets Ständers förordnande om en ny räkne-enhet för Svenska myntet m. m., ansett det destomindre vara angeläget att vidtaga några omedelbara åtgärder till förändringar i sedel-systemet, som eftertän kbga re eflerapnings-försök af Bankens nu brukliga pappersmynt icke ifrågakommit, samt anledning vore tili den förmodan, att, före behofvel af någon förändring i berörde system, uppfinningar kunna göras, ledande till större fullkomlighet vid nya sedlars för färd igande. §. 34.
St. öfverlemnadt, bland annat derom, att egendomarnes uppskattning icke borde ske årligen, utan med vissa års mellantid, och under bestämd föreskrift, att hvarje egendom borde upptagas till det värde, den då ansåges verkligen äga, äfvensom comiterade föreslagit, huru för bestämmandet af bevilln:safgiften å de sålunda utrönta verkliga värdena borde förfaras, har Utsk., som medgifver, att detta förslag lämpligen bör, vid besvarandet af de i denna fråga väckta motioner, komma under öfvervägande, men hvilket, enär den nåd. propos:n varit remitterad endast till StalsUisk., icke lärer kunnat ske annorlunda än vid gemensamt sammanträde emellan Statsoch Bevilln.Utsktn, hvarom framställning kommer att af Bevilln.Utsk. göras, funnit sig, vid sådant förhållande, samt på det att besvarandet af de i öfrigt återremitterade delarne af det förevar, betänk, icke må fördröjas i afvaktan derå, att ett sådant sammanträde kan äga rum, böra hemställa, att med yttrande i nuvar. del må för det närvar, få anslå, och denna fråga blifva föremål för särskild behandling af Statsoch Bevilln.Utskm; dock att, i händelse hinder, som icke berott på R. St. eller Utsk:n att förekomma, skulle möta för en sådan behandling, vid nuvar. stadganden må komma att förblifva”. Ehuru icke någon vän af den omtalta skattejemkningen, är jag deremot vän af rättvisan. På det sätt, hvarå taxeringen å landet verkställes, är den ingalunda rättvis, enär taxeringsvärdet är olika inom olika län och särskildta fögderier af samma län, allt efter som kronofogden eller häradsskrifvaren eller taxeringsmännen verkat derpå. Jag önskar således visserligen att en rättelse härutinnan skall ske, men jag yrkar deremot icke, alt man i allmänhet skall höja taxeringsvärdet på fastigheter. Det mä förblifva sådant det öfverhufvud är, men det bör vara jemnt fördeladt.
Huru det lyftas må, som utgifvas skall, urskils i 26 Cap. 7 §. UTSÖKNINGS-BALKEN. III. Denna §. skall hafva följande lydelse! Häfver Expcclitions-Ulskottets Förslag till tind. Skrifvelse N.o io3. Häfver någor vunnit hos Under-Rätt, och varder deremot vädjadt; njute ändå utmätning och ställe borgen för det han om händer får, eller läte godset sättas i qvarstad. När godset sd utmätit är, må det sedan ej skingras, eller utom egarens vilja föryttras, förr än saken i Hof-Rutten afdömd varder. Tappar han der; gånge det, som utmätit eller i qvarstad satt är, åter med dess ränta och afgäld. Caf. A $• Sista punkten af denna eller orden: ”Går saken ej öfver trylmndrade daler eller dess värde; njute den fordrande utmätning 5 Konungens Befallningshafvandes utslag, ändå att ändring theri sökt är, och lyfte det som utmätit är, emot full borgen,” ändras till denna lydelse: Den fordrande njute utmätning å Konungens Befallningshafvandes utslag, och lyfte det, som utmätit är, emot full borgen. Vill den tappande ändring i Konungens Befallningshafvandes utslag söka; utgifve hvad han är skyldig känd, såsom i 26 Cap. Rättegångs-Balken sägs. Denna §. är ändrad sålunda: Nu vill någor med den synedom sig ej åtnöja; vädje dä under Hof-Rätt, som i Rättegångs-Balken sägs. Fullföljes vadet, och finnér Hof-Rätten ny syn tarf väs; utnämne Hof-Rätten en af sine Ledamöter, att synen hålla, och kalle tvänne Underdomare Eiln till R, St. Prot. t834• to Sand. 1 A/d. 22 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse N.-o 1o3. i orten att honom biträda.
I Bro, Håbo, Hagunda, Ulleråkers, Bälings, Rasbo, Norunda, ÖrbyLandsli. i Upsala Län Fc märs-Berättelse. 2 — 10 - hus och Olands Härader samt Dannemora och Leufsta Tingslag finnas mer och mindre vidsträckta skogar under enskildt ägo, hvilka dock årligen starkt tillitas. De bestå till största delen af Tall och Gran. Löfträd äro mindre talrika, och Eken uppnår sin växtgräns på de talrika Holmar i Dahlelfven, emellan Söderforss Ankar-Bruk oell Elfkarleby namnkunniga vattenfall, sorn bilda Upsala Läns gräns emot Gestrikland. De flesta enskildta skogar äro numera storskiftade emellan delägarne. Vården derom besörjes med stor uppmärksamhet och omtanka af Bruksoch Bergverks-ägare, men är för öirigt ännu ganska bristfull; hvarföre ock framliden hotar med kännbar skogsbrist. Mogen skog blifver allt mera sällsynt. Föreställningen alt skogen växer för alla> och att ett slags gemensamhet för alla i rättigheten till skogstägt äger rum, qvarstår från fordna lider, till allvarligt bearbetande både af uppfostraren och lagstiftaren. Ehuru större slätter visa sig i denna ort, än i något annat Svenskt Landskap, med undantag af Skåne och Westergöthland, och ehuru Landet är så bebyggdt, att dess befolkning utgör ungefär 1,870 personer på hvarje qvadratmil, är likväl skogsmarken, eller åtminstone den ödeliggande maiken, ännu i den grad öfvervägande, att den odlade jord vidden kan anses förhålla sig till den obrukade såsom 1 till 4, emedan åkerjorden skäligen kan antagas till 7 och ängsmarken till 4 3/8 qvadrat-mil, eller tillhopa 11 3/8 sådana mil, hvaremot den ouppodlade jordrymden är 34 i/S qvadrat-mil, hvaraf berg och vatten icke upptaga betydlig del. Kronan tillhöriga skogar äro, numera, Parkerna Åsen, Sunnersta, Lilla Djurgården, Bamningshult. Högskogen och Tierp, utgörande tillsammans 5,ip3 tunnlands 22 kapplands vidd.
Prop. M 1, om Statsverket 1836. 65 sakkunnig person upprätladt kostnadsförslag utvisar, ifrågavarande tillbyggnad vid Götheborgs hospital skulle erfordra en summa af 269,000 R:dr R:mt, hvadan det för denna tillbyggnad beviljade anslag blefve alldeles otillräckligt; och som dessutom emot byggnadens uppförande på gamla hospilals-tomten jemväl förekomme, att erforderligt utrymme för parkanläggning och promenader, som fölen ändamålsenlig bospilals-inrältning äro nödvändiga, äfven derstädes saknas, enär den dertill påräknade, af Götha eif å ena och allmänna landsvägen å andra sidan begränsade lokal lör sådant ändamål ej kan ännu på flera år få begagnas, och någon öfverenskommelse med nuvarande arrendator af den omkring hospitalet belägna mark, som tillhör hospitalet, om upplåtelse af jord för berörde ändamål ej heller kunnat tillvägabringas, förmäler Serafimer-Ordens-Gillet sig hafva varit betänkt på hospitals-inrättningens förläggande å något annat, mera lämpligt ställe, hvilken nya anläggning, enligt General-Direktören Ekströmers, uti afgifvet utlåtande, yttrade öfvertygelse, jemväl skulle kunna verkställas för samma kostnadssumma, som uti ofvanberörde förslag blifvit för tillbyggnaden vid gamla hospitalet beräknad, och blefve sålunda detta sednare, som kunde under byggnadstiden fortfarande begagnas, derefter för andra, med afseende å dess läge mera passande ändamål tillgängligt. 1 sammanhang härmed och då de sednare årens erfarenhet jemväl skall hafva visat, det utrymmet vid Upsala hospital är alldeles otillräckligt, Då till de redan under arbete varande tillbyggnaderne vid Wadstena och Hernösands hospitaler fullt åtgå de dertill beräknade 100,000 R:dr banko och således, af de under denna statsreglerings-period anvisade medel, till Götheborgs hospitals-byggnad återstå 90,000
Hon skulle nog veta att reda sig med honom när de väl vore gifta, och innan det skedde var hon ju fri, eftersom det inte ens behöfdes riktig lysning för giftermål i Amerika. Hvarken orlofssedel eller lysning! Nog var det ett konstigt land i alla fall. Ingenting inträffade, som skulle gifvit henne skäl att rygga sin föresats att låta Tuominen göra sig till värdinna på hotellet, tvärtom. Hennes obestämda instinkt emot honom blef alt svagare ju längre han framhärdade i sin taktik af vänlig hygglighet, så att hon, då den bestämda dagen slutligen kom, hade lyckats intala sig att hon handlat både riktigt och klokt. D.v.s. på morgonen af bröllopsdagen. Det var en fredag i slutet af Oktober som det heliga äkta förbundet mellan David Johansson Tuominen och Magdalena Isaksdotter Jussila skulle ingås. Lena hade stigit tidigt upp, hade städat både sitt eget rum och alla de öfriga samt hade sedan klädt sig i sin allra bästa stass så tidigt, att hon skulle hinna servera stamkundernas vanliga morgonsupar innan hon gick ut. Därefter skulle krogsalen stängas ända tills de nygifta kommo hem, då ett större toddykalas till firande af dagens högtidlighet skulle äga rum. Tuominen visade sig först senare. Han hade också sträckt upp sig på bästa sätt, hade rakat sig så slät som möjligt och lät inte bjuda sig på mera än två "sura" supar, hvarefter han höfligt men bestämdt föste ut sina gäster, anmodande dem att komma igen på eftermiddagen. Medan han därpå stängde den inre dörren till trappan, arbetade Lena så svetten stod henne i pannan med att dagen till ära draga ett par hvita handskar den sista fästmanspresenten på sina styfva händer. Just då hon var färdig att gå, trädde en lång, knotig karl med en sjömanssäck på axeln i dörren till gatan. Tuominen öppnade redan munnen för att säga ifrån att det var stängdt, då mannen stälde säcken ifrån sig och sade: "hälsningar från Rio". Det var Wehkalainen. Tuominens ansikte fick ett förnöjdt uttryck och han hälsade särdeles vänligt, bedjande Wehkalainen stiga fram. Du kan genast taga i med rörelsen, sade han fryntligt. Lena och jag måste ut, men då du är här, så kunna vi lämna huset öppet.
Sagbof intagna jtabganben, ^wilfa SagsSomiten anfett wara af efonomijf bejfaffenhet, oel) berföre utur förjlaget utes jlutit, l)afwe QBi hoé Äongl. $laj:t anhållit, att £ags€oraite'né 2e* baraöter, eller, berejl kinber för bera jfulle mota, anbra jficfliga pers fonér funbe oförbröjligen förorbnaé, att författa od), i gob tib innan näfta lagtima Dviföbag, från trpcfet utgifwa en fammanbragen od) lätt öfwerjfåblig framjlällning af be få wäl till Slllraän Smil fora €ris mtnalsSag afgifna förjlagené plan farat allmänna grunbfatfer, meb bänwiéning till be i Sagförjlaget upptagna mottoer, jemte uppgift odj jeraförelfe af be wäfenbtltga jfiljaftigheterna emellan ben nu gällanbe £ageuö jtabganben od) bein, fora till antaganbe äro förejlagna; fwars wib fåbaita i 1734 åré £ag befintliga förejfrifter, forn Somiten arn fett wara af efonomijf bejfajfenljct, od) berföre utur förjlaget utejlus tit, böra tpbligt utmärfaé, raeb förjlag till jlabganbe härutinnan,tjern liga jemwäl att, om få nöbigt pröfwaö, i SagsQEomitené förjlag in# föraö, äfwenfom anwiöntng bör leranaé, bwarejl i ben förejlagna 88 21iii)<ieiii>e fö* rcflagcn m> ©tÄngfelsgöf: gröning. griminalsSagen De anfwarésbefämmetfer igen finnar, forn fean (Emils Sagförjlaget äro uteslutna; få att
På samma grund måste man ju anse det vara lika tillåtlig! att afsäga sig vissa förmåner för en gästgifvaregård, hvilka förmåner sedermera icke må detta hemman vidare tillkomma, och så snart en lag finnes, som sådant icke förbjuder och en hvar vet hvad följden blir af en sådan handling, bör väl dylikt förfogande öfver sin egendom väl in - Den 9 Augusti f. m. 151 gen kunna förmenas. Det vore eget, örn lagen skulle hafva den omvårdnad om den enskilde, att den lill och med skulle intränga i hans eganderätt och hindra honom att för en framtid öfver sin egendom förfoga på det sätt han hehagade. Afsäger sig-ägare lill gästgifvaregård rättigheten till försäljning af bränvin, så blir enda följden häraf, att detta hemman blir minskadt lill sitt värde och denna minskning i värde är endast ett sätt att i förväg taga af kapitalet, hvilket ju icke måtte kunna förvägras någon? Jag finnér således intet skäl att förändra det 2:dra inom. af §:n, utan anser, för min del, att den, som vill afsäga sig sin rätt till bränvins utskänkning vid gästgifvaregård, icke kan betagas denna sin rättighet. Hr Braunerhjelm: Hr Printzensköld har yrkat bibehållande af skyldigheten för gästgifvare ^tt hålla bränvin resande tillhanda, men han tyckes dervid alldeles hafva förgätit, att R. o. Ad. redan har antagit den Uste §:n af Utsk:s förslag, hvilken är så lydande: ”Gästgifvare vare ej pligtig att bränvin till utskänkning hålla.” Han är således fullkomligt befriad ifrån all skyldighet att tillhandahålla bränvin för [resande, och har följaktligen obestridlig rätt alt upsäga utskänknings-rättigheten. Här är blott fråga om ett stadgande, som skulle innehålla, att, om han upsagt denna rättighet, så kan han icke återfå densamma. Detta stadgande må för min del gerna i §:n intagas, men jag anser det vara fullkomligt öfverflödigt, då redan uti 12:te §:n är tillräckligt tydligt stadgadt, att, så snart gästgifvare upsagt sin rättighet till utskänkning, så har han förlorat densamma.
Hur kunde ni sitta blifvit på modet mer än någonsin, inrättat en teater, därinne och läsa i stället för alt gå u t? Kandidaten kom långsamt fram till skrindan. Han hade en bredskyggig stråhatt i stället för den röda fezen, men skuggade ändå ögonen med den magra handen, som hade något nästan kvinnligt i form och färg: » Var inte för sträng, fröken Rigmor. Jag sof inte godt i natt; det är sä vanligt, att jag sofver dåligt efter resor, och jag skulle j u försöka taga skadan igen på morgonen, därför satt jag och läste. Ni vet, man är vanligtvis egenkär nog att tycka, att man somnar fortare vid andras tankar än vid sina egna. » Han talade i en ton af trött ironi, som lät fullkomligt naturlig, men som verkade tryckande på de båda andra. Karl Hjort fick ett drag af föraktfull förvåning, och Rigmor såg misslynt ut. » Kan man bli så förbi efter en liten resa på sex timmar? ». » I en kvaf järnvägskupé, som skakar så, att man knappt kan fatta, att man håller ihop, när man kommer fram. Jo, fröken Rigmor, det kan man, och om man sedan underkastar sig att åka i skrinda, så försäkrar jag er, att det är heroism. Ha vi långt till ängen, herr Hjort? » » Tre och en half timmes väg, herr kandidat, » var det torra svaret, och fröken Rigmor brast i skratt: » Stackars kandidat Kruuse, hur skall ni hålla ut? » » Jag håller inte ut, fröken — jag d ö r. Af värme om inte annat. Ett sådant solsken. » » Ja, är det inte härligt? » » Härligt! » Han skakade på hufvudet och torkade sig i pannan med sin näsduk. » Om man åtminstone fick det siladt genom löfhvalf ». » Eller genom ett fönster? » » Ja, eller genom ett fönster. Detta är outhärdligt. » » Men det är vårt sätt att hålla sommar. » » Chacun son goiit.- » » Ah — Karl brukar säga, att han helst ville vara zulukaffer och springa omkring i en urskog, och det kan jag så väl förstå.
Jag vet visserligen, att inom H. PresteSt:t anses detta, eller underlättandet af äktenskapsskilnad, både okristligt och omoraliskt. Jag vill dock hänvisa till de länder, der äktenskapsskilnad icke är tillåten; åro väl de äktenskapliga förhållanderne bättre uti dessa länder, ån hos oss? — Afven skulle jag tro, att om man kunde förekomma en mängd lättsinnigt ingångna äktenskap, så skulle ock deraf ofta följande äktenskapsskilnader förekommas. Hr Tham, Casper Wollrath: Det har nästan varit med ledsnad, som jag hört, att en så vigtig fråga, som denna, nemi. om äktenskapets bestånd och uplösning, under den diskussion, som härom egt rum, kunnat framkalla till och med åtlöje. Jag tror, att frågan är så vigtig och så helig till sitt uphof, sitt bestånd och sin utveckling, att man snarare hade bort med nästan helig andakt och vördnad bereda sig till att ingå i betraktande af densamma. Det 112 Den 14 Mara f. m. år i sanning icke likgiltigt, om äktenskapet uplöses eller icke, oell det är icke likgiltigt hvilka skäl, sorn åberopas för uplösningen. Frågan gäller här: skall en nyck eller infall, en föresats vara nog för att uplösa ett band, som af Gud sjelf är instiftadt, och på hvilket hvilar så vigtiga och heliga rättigheter, att det omöjligen med oheliga händer kan vidröras, utan att den menniska, som det gjort, måste känna, att ett straff förr eller sednare måsta följa derpå. Äktenskapet har blott en enda grund, och denna grund måste vara ilen enda, som lagd är.
Discontering måtte blifva ett helt för sig, utan någon slags förblandning med Banco-Discontens och LånClontoirens vanliga omsättnings-rörelse, som 86 Banco-Ulskoltets Utlåtande N'.o 82. Banco-Utskottet ansett, att ofvannämnde 5oo,ooo R:dr borde införlifvas med Upplånings-fonderna, och Utskottet tinner allt skäl att vid denna tillstyrkan förblifva. B) Utlåningen med hvad dertill hörer. Utskottet anser sig här böra främst i ordningen upptaga 2:dra punkten, (pag. i4f0 i hvars ställe, med afseende å gjorda anmärkningar, och såsom en följd af hvad angående upplåningen blifvit tillstyrkt, Utskottet nu föreslår följande: Utlåningen må besörjas vid Ban-, co-Disconten i Stockholm , vid Lån-Contoiret i Götheborg och vid Lån-Contoiret i Malmö. Dervid skall, till en början, för sammanräknade Fondernas disposition, gälla, såsom allmän grund, att vid pass två tredjedelar afses för Hufvud-Contoiret i Stockholm, en fjerdedel för Lån-Contoiret i Gö-. theborg och en tolftedel för LånContoiret i Malmö; Banco-Fullmäglige likväl sedermera förbehållet att, efter sig företeende om* Banco-Utskottets Utlåtande N.-o 82. 87 ständ ig heter, kunna jemka och förändra dessa proportioner. Hvad angår de, enligt irsta punkten, (jiag. 147) ^11 antagande föreslagna serskilda hypotheker har blifvit anmärkt: Vid Mom. Litt. a, Att lyckligt vore, om Inrikes Vexlar kunde komma alt finnas; att Förslag, både vid förra Riksdagen och vid den närvarande, blifyit väckt om en Vexel-stadga i sådant hänseende; men att svaret nu, sorn då, torde blifva, att man ej vill hafva Vexel-Stadgar för Inrikes Rörelsen, Vid Mom.
Men då det misslyckades, har jag, i en reservation till Betänkandet N:o 255, bifogat en Tabellarisk utredning af alla de anmäldta extra behofven, och de befinteliga extra tillgångarne. RiksStånden äro derigenom i tillfälle, att sjelfve bedömma, hvad de hunna bevilja, eller icke, sedan de, enär alla anspråk icke kunna tillfredsställas, afgjort, hvad de böra och vilja framför annat, eller i irsta, 2:dra, 3:dje rummet bekosta, eller ock alldeles eftersätta. Såsom ledamot af detta Stånd och af Utskottet, har jag för mig sjelf äfven uppgjort en classification af behofven efter deras vigt, och har derefter velat bevilja anslagen. Således har jag ansett Statens egenteliga behof böra fyllas, förr än Canalers och Strömrensningars, hvilka fingo åtnöjas med hvad som möjligen blefve öfver de förras. Bland dessa har jag ansett ordningen böra, alldenstund ögonblickets fordringar först måste tillfredsställas, vara följande: i:o Tillräcklig aflöning åt Konungens Rådgifvare, och de Embetsmän, som stå i spetsen för de särskilta förvaltningsgrenar - Den 5 October f. m. >45 ne, så att duglige män må kunna, oberoende af egen förmögenhet, emottaga oell bibehålla dem; samt derigenom både lifva och stadga Statsförvaltningens gång. 2:0 Tillräcklig aflöning åt Högsta Domaremaklens utöfvare, för samma orsaks skull, och för att göra det lagliga skydd, man påräknar i fred, godt och tillförlitligt. Icke blott Konungens Rådgifvare, utan ännu mera Högsta Domstolens Ledamöter, har man sett nedstiga till embeten, af ringare vigt, för att derigenom vinna bättre utkomst; ett förhållande, omvändt mot hvad som vederborde. 3:o Erforderliga anslag till krigsförråds anskaffande och krigsmaktens lämpliga aflöning, utom hvilkens skydd mot yttre fiender, alla våra inhemska fördelar snart skulle gå förlorade. Jag hade hoppats, att man, Tor ungdomens bästa, skolat anslå mera åt undervisningsverken, än en tredjedel af hvad de^ödtorftligen behöfde.