Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt nämnda stal, utgöra de för föremål, rörande bergsbandteringen, erforderliga anslag: aflöning för en Ledamot, I Sekreterare, 1 Aktuarie, 1 Kanslist och I Vaktmästare tillsammans 11,650: — lör hibliolhek och tidskrifter 300: — för mineralogiska samlingarnas vård 300: — till arfvode!) åt extra biträden 1,200: —- aflöning för Bergsiags-styrelserne < Fahlun och Sala 5,050: — aflöning för 9 Bergmästare och 6 extra Grufve-ingeniörer 26,100: — 44,600; och dä derifrån drages Bergs-kollegii nuvarande anslag, som, med inberäkning af godtgörelsen för ljuspenningar ät extra ordinarie tjenstemän, utgör tillsammans 42,695: 85. erfordrade sålunda lillvägabringandet af denna reglering en förhöjning på ordinarie stal af endast 1,904: 16. dock med iakttagande, att tills vidare på indragnings-stat uppföras, dels ordinarie lönerna för den eller dem, som icke varda till tjenstgöring i Kommerse-kollegium använde, dels förre Bergs-gevaldigern Grönlund, hvilkens syssla vid den år 1853 vidtagna reglering af Bergslags-slaterna bidragits, med lön, 59 R:dr 8 sk. Banko eller 88 R:dr 75 öre Raul, jemte tillökning efter riks-markegångs medelpris för derunder begriptie 5 tunnor spanmål. Vidare har E. K. M:t tillkännagifvit, att om de Kommerse-kollegium redan åliggande göromål skola behörigen skötas, någon personal-förminskning utöfver den, hvilken skedde den 12 Juli 1855, dä Koilegii stat omreglerades, icke kan ega rum. För denna personal är i aflönings-förslaget upp förd t ett anslag af 43,100: ~ och sorn Kommerse-kollegii nuvarande allönings-stat utgör . 32,375: — 124 Expcditions-Ulskollels Förslag till tillden/.
En efter en närma sig på trappstegen de ömsom unga ömsom hvithåriga och stapplande prelaterna för att deltaga i denna akt, hvilken så otvetydigt blottar sitt förvantskap med äldre ceremonier och symboler. Om jag möjligen bortser från en stilla och enkel skördefest, som jag en gång bevittnade i en kyrka på svenska landsbygden, tror jag knappast någonsin att en ceremoni i lika grad har satt min inbillning i svallning. Jag försökte tänka mig människorna om tusen år församlade till en högtid på ett berg eller i någon af sina äldsta byggnader. Äfven där ljöd musik och bloss lyste. Det är nämligen icke ensamt musiken som på ett alldeles särskildt och obeskrifligt sätt står i beröring med de religiösa förnimmelserna. Det är två ting: musiken och elden. Man kunde till en liknelse sätta denna formel: I begynnelsen var elden, och musiken brusade genom lågorna, och se, där föddes lefvande anda. – Minns du, Henrik, när vi som gossar tände risbål på hällarna, hur tysta vi kunde sitta och med en nästan andaktsfull känsla betrakta de stigande och sökande flammorna? Hela timmar kan jag försjunka i tankar på de öfversinnliga frågorna, när jag stirrar in i en eldslåga, detta evighetens barn, som leker och fladdrar och störtar uppåt till att försvinna och återförenas med sin moder. Påskaftonens morgon är kommen och kyrkgolfven stå beströdda med rosenblad. Cellinis och Michelagniolos silfverljusstakar rullas på vagnar från sakristian för att åter ställas på altaret, och klockorna, hvilka så länge varit tysta, spela öfver hela Rom. Till afsked har jag ännu en gång företagit min sedvanliga vandring utefter floden, men denna gång i vårdagens fulla solsken. Det är en så strålande dag, att det lyser ända in i själen, och liksom för att dela med sig af sitt solglitter flyr tankens svala långt långt till den grå vinterhimmeln och de insnögade gårdarna. Du svenska folk! Ditt bröst har blifvit tomt och din påse full och Roms vårsol skulle icke mäkta att samla dig i återföryngrad kraft.
Riks-banken måtte utgrena sig i afdelnings-banker, tid efter annan, i den mån de sökas och kapitaler för deras etablerande kuftina bildas; i hvilket afseende vidare yttras: att dessa Afdelnings-banker icke skulle bildas såsom nuvarande lånekontor i Götheborg och Malmö, utan, hvad administrationen beträffar, i närmaste likhet med Privat-bankerne; attoni i någon ort ett bolag bildades för inrättande af en afdelningsbank, skulle bolaget, bestående af minst 50 personer, anteckna sig för så stort belopp, som på orten kunde utlånas; att af tecknade beloppet kontant tillskjutes | eller '25 procent; att för det öfriga ställes sådan real-säkerhet, som af bolaget, med solidarisk ansvarighet, godkännes; att aktieegarne en för alla och alla för en ansvara Riks-banken för icke allenast de erhållna lånefonderna, utan äfven för räntan; att de likaledes solidariskt ansvara för medel som insättas antingen i förvar eller på uppoch afskrifnings-räkning; att så väl lånerörelsens hufvudgrenar, som den ränta, hvilken af kreditivoch låntagare samt af bolaget till Rikets Ständers Bank skulle erläggas, må bestämmas; samt att inom Bolaget årligen väljas styrelse och revisorer. Detta reglemente, hvaraf, enligt motionärens förmenande, endast de hufvudsakligaste föreskrifterna blifvit antydda, skulle granskas af Styrelsen öfver Riksbanken och der efter till Kongl. Majit insändas för nådig fastställelse, att gälla t. ex. 10 år, under hvilken tid reglementet icke finge ändras utan medgifvande af Bankens öfverstyrelse eller Rikets Ständer.
Frih. Gederström, Jac., samt Hr af Ekenstam, Jsr., anhöllo, att Bevilln.-, Lagoch Oecon.Utsk:ns betänk. ]NT:o 6 ytterligare mätte få hvila på bordet. Lades till handlingarna förstärkta StatsUtskts d. 29 sisth Sept. på bordet lagda memor.: N:o 262. i anleda, af RiksStJns olika beslut, rörtde mantalspenningarnas beräkning; N;o 203. angrde anställd omröstning öfver åtskilliga till statsregleringen hörande frågor; jV:o 264. angrde provisoriska utbytet af den för Gen.- Assistancecont. begagnade egendom emot den Stockholms Stad tillhöriga f. d. s, k, Hessensleinska egendomen. Företogs till pröfning BaneoUtskls d. 29 sisth Sept. på Den ao October c. m. bordet lagda betänk. N:o 44 i anledn.'af Hr Professor Agardh* motion om rättighet för Bancostyrelsen att utställa och försälja vexlar till cours, då silfverexport är för den enskilda förmånlig, samt att uppköpa vexlar, då coursen håller sig vid eller under 128 sk. Frih. Gederström, Jac.: FÖr min del kan jag ej instämma i det yttrande, BancoUtsk. här afgifvit. Min öfvertygelse är, att Banken bör handla med vexlar, och jag begär derföre återremiss af betänk., med anhållan, att Utsk. åtminstone måtte uppgifva de svårigheter, som anses mota motionens antagande. Ilr Lefren, Joli. Pehr: Det är allom bekant, att i fråga om financerna ingen anmärkning är så allmänt gillad och erkänd som den, hvilken göres emot bemödandet att styra coursen. I Sverige har man redan en lång erfarenhet, huru det går med sådana bemödanden, och man vet, att det misslyckades äfven under Grills administration, hvilken likväl disponerade större fonder, än någon annan, och sjelf var handlande, så att han bort förstå saken.
Bilden återger den anslående sluttablån i revyn &gt;De husvilla », då hela artistpersonalen flyttat upp på Skansen. I förgrunden sitter teatertomten i fröken Stieglers intagande gestalt. D e främre figurerna, räknade från vänster till höger, framställa: » Sköna Helena&gt; (frkn Lund), » Dungka-Schin&gt; (hr Bergström), » Phum-Ling » (hr Bentzen), » Estrella » ur o p. » Gasparone » (fru Hagman), » Fru Hin » (fru Lambert) o c h » Clairette » ur o p. » Clairette i dragonlägret » (frkn Ohlson). D e unga damerna i hvit uniTT R O N P R I N S E S S A N A F D A N M A R K lär vara att vänta till Stockholm i början af nästa månad för att gästa sin dotter, hertiginnan af Västergötland. Doktor Sandelin har äfven af De svenska kvinnornas nationalförbund utsetts att representera de svenska kvinnliga läkarna vid nämnda kongress. Beckers Malpulver i askar å 1 och 2 kr., p:t 25 och 50 öre, dessutom A l u n, Gamphor, Coliqvintäpplen, Naftalin, Naftalineamphor ochInsektpulver m. m. i m i n a bodar 3 Malmtorgsgatan, 24 Stora Nygatan, 23 Götgatan. Wilh. Becker. Förenade Konservfabriker, Göteborg. Kontrollant: Stadskemisten D. r J. E. A l e n. hos herrar Specerl-, och &gt;g; &gt;R DelikatessH A N D E L S B A N K Arsenalsgatan 8. C: o Specialitet: &amp; fabrik, Nässjö. fl. års utställning med J: Försäljes i våra butiker T. T. E samt hos alla finare Parfymhandlande i riket. \ form representera figurer ur vådevillen » Nya garnison ».
Jag öfverlemnar äfven till edert afgörande, huruvida det står tillsammans med nyss åberopade lagstadgande, alt förfara såsom Hr von Troil gjort i förevar, fall, och om väl de ord och åthäfvor han emot mig begagnat ens kunna anses instämma med samhällslefnadens mest hilliga fordringar. Den ledamot, som tillåtit sig detta, har gjort en inkräktning pä R. o. Adis rättighet som Ständ, att besluta, huruvida den ledamot, af hvilken man förmenar sig vara förnärmad, förtjenar varning, och derjemte ett ingrepp i Landtmis rätt att, efter Ståndets beslut, denna varning meddela. För min del vill jag visserligen öfverse med hvad som handt, emedan jag anser, att en förolämpning mot en person, den må nu hafva varit förtjent eller icke, och egentligen kan en förolämpning aldrig vara förtjent, alltid återfaller pä sitt upphof; men för Ståndets egen skull och för att kunna bevara dess värdighet, önskar jag, ali dylika händelser sorn den ifrågavar. måtte för framtiden förekommas, och jag vänder mig derföre till Hr Gr. o. Landtm, med vördsam anhållan, del Hr Gr. o. Landtm, måtte begagna den myndighet, som är lagd i dess hand, för att, om någon ledamot skulle förhetsa sig derhän, att han följde Hr von Troils exempel, han af Hr Gr. o. Landtm, mätte få den tillrättavisning, som ett sådant uppförande förtjenar. Gr. Spens, Jacob Melcher: Frånvarande då resultatet af voteringen i sista plenum tillkännagafs, var jag då icke i tillfälle att anmäla mig som reservant emot detta beslut. Jag begagnar nu tillfället dertill och tror mig tillika böra tillägga, att jag visserligen skulle i nämnde beslut hafva deltagit, om jag pä något sätt hade kunnat tro, att derigenom någon olämplig inskränkning i Konungamakten förekommits. Varm anhängare till en stark Konungamakt, hvarigenom ensamt sanning och rätt kan befrämjas, kan jag icke eller vid detta tillfälle tillhakahälla min innerliga önskan, enligt det gamla ordspråket: Gud bevare den för sina vänner; för sina fiender skall den nog bevara sig sjelf. Frih. Hermelin, Au g. Söderling:
In mera denna skid, denna säkerhet och detta stydd är belästadt för hwarje Individ», desto bättre äx Samhället vrganiseradt, desto högre klokhet och »vishet hafwa dest stiftare adagalagt; och >u mindre anledning till klagan öfwer lidne oförrätter eller mäld hwarje SamhällsMedlem kon äga, desto mer beröm och högaktning för rättwila, vwäldughet och nit fört/enar te, hwilka hafwa sistr sig uppdragit tilllyn öfwer Lagarnrs efterlefnad och helgd samt deras skipande eller tolkning. Men deremot är hwarje indiwidu, att beklaga, som tefwer uti ett samhälle, hwarcst ofwanberörde ändamäl förfelas; och ännu olyckligore om wäD och list befrämjas eller lugnet störes genom owife Lagar Jag förmodar, att ej nägon annan kan tillstyrka fädane obilliga Lagars bibrlMande eller antagande, än den, som pA dek Allmännas bekostnad äwltar egen winning Och hwarje M>dl?m ai Rikets nu församlade Ständer, skulle läledes lika med mig rädna, om wi nu, dä den frihet och rättighet är ost öswerlemnav, att rådpläga i ämnen rörande allmän och enskild sällhet och tresnod, kunde tillstyrka längre waraktighet af Författningar, hwilka hittills tillåtit Hus-vlsitatioi er efter Lurendrägwr-waror eller till imöriel i Riket lörbudit gods.
FOGATEN. Vi taga in på återvägen. BIKTFADERN i dörren. Herr ridaren har kallat mig? BENGT. Vänta ett ögonblick, pater, jag måste tala vid er. Scen XII. BENGT. BIKTFADERN. BENGT. man, som är ganska olycklig. Hvad ödet brukar för Pater Franciscus, gif mig ett råd! Ni ser en unna den fattigaste stackare, har det nekat mig. Min bröllopsglädje är störd; min hustru, som trodde sig gå till mötes ett lif i frihet och oberoende, får i morgongåfva fribref på en stundande fattigdom, Hör nu Jag har nyss lofvat, att hon skall ega mitt förtroende helt och odeladt! Nåväl, har jag icke å andra sidan rätt att skänka henne denna dag i oblandad glädje, har jag icke rätt att skänka henne ett år, under hvilket jag kan med himlens hjelp afvärja olyckan. Jag har nemligen fått ett års uppskof med en större utskylds gäldande, och jag kan med sparsamhet och lande huset uppe! under gynsamma förhållanden möjligen hålla det ramBIKTFADERN. vi måste betrakta båda. Er hustru har icke allenast Hvarje sak har minst två sidor, herr riddare, och lofvat, utan har äfven rätt att dela nöd och lust! Om ni invaggar henne i den föreställningen, att ni äro rika, blir hon oförmögen att bära slaget, när det kommer; har ni gifvit henne rätt att misstro er, och på samma gång har hon anledning att undandraga er sitt förtroende och kanske skänka det åt någon annan. Försöket är farligt. BENGT. om ni underlåter att gifva henne ert fulla förtroende, de varma känslor ni hyser för min hustru BIKTFADERN rycker till. Pater Franciscus, ni är en vis man! Jag känner BENGT utan att se hans rörelse. vet således att hon är uppfostrad till verksamhet, att lifvets verklighet för henne är något orent, som hon sluppit komma sina händer vid. Kan jag då med Jag vet att ni var henne en vän i klostret. Ni godt mod föra in henne i en strid mot denna af henne så fruktade och hatade verklighet? Nej, jag kan icke se min blomma vissna, jag kan icke stänga buren om
Om den öfverordnade myndigheten, misskännande detta i sakens natur grundade förhållande, härutinnan förgår sig och derigenom sjelf vållar dels villomeningarnes spridande dels ock prestmannens stämplande såsom irrlärare, affälling och till läroembetet olämplig, samt såmedelst väcker oro och förargelse inom församlingen, böra väl de menliga följderna af ett sådant förfarande snarare tillräknas nämnda myndighet, än honom, som bordt vara för en dylik förföljelse fredad. Med icke bättre skäl må han göras ansvarig, om på annat sätt, utan hans delaktighet, eller förvållande, de villfarande läror, han upptänkt, utspridas och offentliggöras. Men saken kan äfven ses ur en annan synpunkt. Det må vara sannt, att Hallin, genom den åtgärd han sålunda vidtagit, icke kan, i vanlig mening, sägas hafva utspridt sina villfarande läror och alt honom icke skäligen må tillvitas lärornas spridning genom andra personer; det är dock lika sannt, att genom hans meranämnda åtgärd de i fråga varande lärorna kunde spridas, utan att han vidare förmådde sådant hindra. Sedan nemligen den eller de skrifter, hvilka han på förrberörda sätt offentligen stalt till Domkapitlet, voro dit ingifna, stod det, enligt 2 § 4 mom. i Tryckfrihetsförordningen, hvar och en fritt att af dem undfå del och dem till trycket befordra En sådan spridning kunde visserligen åtalas efter nämnda Tryckfrihetsförordning, men dess straffbarhet vore beroende på pröfning af en Jury. När man då besinnar, att frågan gällde offentliggörandet af en handling, som redan undfått ett slags pregel af offentlighet derigenom, att den vant ingifven till ett embetsverk och från detsamma utbekommen, att dess innehåll icke vore af utspridaren upptänkt oell möjligen icke med hans tänkesätt öfverensstämde, kan man lätt föreställa sig, att en jury skulle kunna från ansvar fria den sålunda åtalade spridningen. En sådan utgång vore ännu sannolikare, om utspridningen skett i dagblad eller periodisk skrift, för hvilken ej ens ägaren eller den verklige utgifvaren, utan en helt oskyldig person vore juridiskt ansvarig.
Den 24 April f. ra. 34. s >°- Judarne åligger att ensamme underhålla fattiga af deras egen trosbekännelse, utan alt de derföre kunna undandraga sig andel, enligt gällande grunder, i afgifter till allmänna fattigvården i den församling, inom hvars område de äro boende eller äga fastighet.” Lika med den värde reservanten, anser jag lillägg och ändringar möjligen kunna vara Lehöfliga i afseende på detta förslag, som uti de hufvudsakligaste delarna likväl svnes mig vara antagligt; och jag skulle innerligen hafva önskat, att detsamma blifvit af samtliga RiksSun godkändt, på det alt något positivt steg å R. St:s sida vore taget uti denna vigtiga reformationsfråga, samt R. St. derigenom något underlättat den andra statsmaktens bestyr och tillgörande härutinnan, så mycket nödvändigare, som vi beklagligen alltför mycket torde erinra oss det missnöje och de obehagligheter, som 1838 års K. förordning förorsakade — mera såsom en följd af den, samtidig med denna förordnings utfärdande, genom hvarjehanda impulser upprörda och oroliga sinnesstämning hos vissa classer utaf hufvudstadens befolkning, och hvilken då, såsom ett eftersökt näringsämne, begärligt omfattade oftanämnda Judeförordning, som, under andra förhållanden och vid en annan tidpunkt meddelad, visserligen ej skulle hafva emottagits med så stort missnöje och klander. Framliden hoppas jag i detta fall ej skall jäfva mina förhoppningar; och det är åt den samt åt vår Konungs oafbrutna sträfvande att lyckliggöra det folk, som öppnat honom sin famn, jag öfverlemna!- denna, såsom mången annan under våra riksdagar af R. St., enligt min oförgripliga tanke, för hvad å dem vidkommit, mindre välbetänkt behandlade och afgjorda fråga. Genom denna min sednaste framställning, och då jag med detsamma tillkännagifvit min önskan, att det af Hr Professoren , Doctor Thomander uppgjorda förslag skulle hafva blifvit af R. St. antaget, skiljer jag mig ifrån Gr. Taubes åsigter uti denna del af frågan, ehuru jag i öfrigt hufvudsakligen instämmer med honom Hr Grefveu har nemi. förklarat, det lian icke ansåg R.
» Den är förbi, ja — och jag har varit själfvisk, nej, blind har jag varit, blind i min kärlek, som ej förstått, att jag borde gifvit dig fri. » » Anna, — hvad är detta för utbrott, eller för ord — nu? » » Nu — när det är för sent, menar du, men ser du då ej, att denna tanke plågar mig till döds, » utbrast hon lidelsefullt. — Hon gick fram till honom och grep honom hårdt i armen, sägande: » Hugo — du har önskat det — du har längtat efter din frihet? » Han blef blek ända ut till läpparna, en osanning föraktade han — och med en snyftning släppte hon hans arm. » Hvarför har du aldrig sagt det? — Hvarför har du sökt bibehålla skenet af en förbindelse, som i själfva verket var upplöst? — O, om jag haft en aning därom — att du ville bli kvitt det gamla — jag skulle inte hållit dig en dag — nej, inte en timme. — O, hvad skall jag göra? » » Vara förnuftig och söka göra det bästa möjliga af det som är, Anna. — Något annat ha vi ej att göra, » sade han strängt, nästan hårdt. — Alla scener voro honom så förhatliga som möjligt. » Det bästa möjliga af hvad? — af något, som är dödt, som ej finns mer! » — Hon vred sina händer och gick mot dörren till tamburen. Han stod som bedöfvad af samvetskval och blygsel öfver att åtminstone ej ha haft kraft och besinning nog att dölja hvad ingen borde vetat. — Hade hans öppna ärlighet inte alltid varit honom till hinders? — För att passa in här i världen, skall man vara måttligt ärlig, måttligt dygdig — den fattige har inte råd att vara ärlig — resonnerade han i ögonblickets bitterhet och vid minnet af sina motgångar. Men snart fylldes hans hjärta af en vemodig sorg och något veknade inom honom. Hennes förtvinan skar honom i hjärtat. Hvad rådde hon för, att hennes kärlek var segare, eller ej varit utsatt för sådana slitningar som hans? — Hvad rådde hon för, att den kalla världen, den förhårdnande verkligheten, kampen för en själfständig existens gjort honom till den han var? — Hon var-ju dock hans enda och första kärlek.
M:s tillstånd, om en icke vid aeadeinien, utan inför landshöfdingen eller collegiurn undergången examen skall kunna lemna competence till vidare befordran för länsmän; och skall den här föreslagna examen medföra rättighet lill befordran inom Län Itslulen, så tror jag, att man med detsamma borde begära en säl skild föl fattning, sorn upphäfde den hittills gällande författningen, hvartill jag för min del icke tror skäl vara lin handell. Men jag förnyar emedlertid min anhållan om återremiss af betank. emedan jag anser afslag icke vara lämpligt ä ett betänk., som innehåller flera momenter, dei i Utsk. afstyrkt motionärens förslag, samt slutas med ett tillstyrkande i sista punkten. Om Utsk. framdeles, vid besvarande af åtei remissen, kan finna utväg att föreslå en examen för länsmännen, omfattande sådana prof och praktiska kunskaper, hvarigenom de kunna visa sig skicklige att utöfva den tjenst, de skola emottaga, så har jag visserligen intet emot, att man begär alt en sådan examen må blifva drill ålagd ; men det mäste vara af Standerne uppgifvit hvad i examen må fordras, och icke öfverlemnas åt K. M. att uppgöra en instruclioii till efterrättelse vid denna examen. Frih. Sprengtporten: I en tidpunkt, då det med skäl klagas öfver en sådan trängsel på einbetsmanna-banan, som för närvarande är för handen, oell troligen en längre tid kommer att äga runi, är det icke af liten vigt, 0111 ett antal af 5oo platser i Riket kan öppnas för bildade personer, eller om dessa platser, hädanefter såsom hittills, ehuru mindre nu än fordom ägt rum, skola imn hafvas af personer, till stor del ulan allt slags bildning och heintade från classen i samhället, af hvilka man i allmänhet ej kan vanta den varsamhet i umgänget med menigheter och den försigtighet i utförandet af deras grannlaga kall, som både vore önskligl och nödigt.
Jag vidblifver således att yrka, att ingen öfverlåtelse måtte ske af rättigheten att höja tullen. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Under j8a3 års riksdag, då det liberala systemet till en början grundlädes, yrkade just detta liberala systems ifrigaste befordrare och försvarare på nödvändigheten att, temporärt och intilldess erfarenheten gifvit vid handen, huru tullafgifterna skulle ställas för att motsvara sitt dubbla ändamål att bereda staten inkomster och fullgöra reciprocitetsförhållandena, i stöd af 60 § Reg.F., sorn dertill berättigade Ständerna, åt K. M. öfverlåta rättigheten att vid sådana tillfällen, då reciprocitetsförhållanden kommo att regleras emellan Sverige och andra stater, äfven kunna förhöja tullen. Men oaktadt den satsen drefs af li - Den i5 DeeefiiBer e. m. ao3 berala systemets vänner, gjorde likväl en tillfällighet, att voteringen tappades på en eller två röster en middagsstund. Propos. på ett sådant temporärt öfverlåtande nekades icke då af Landtm, och torde icke heller nu komma att förvägras. Hr af Billbergh har icke föreslagit, att Ständerna skulle för allo öfverlåta åt K. M. denna rättighet, utan blott för det specielt utsatta fall, att Regeringen skulle komma i tillfälle att reglera reciprocitetsfÖrhållanden med främmande stater, då Regeringen icke bör hafva händerna bundna, och fråga är således icke om efterskänkande af någon R. St:s rättighet, utan blott om begagnande af deras rätt att temporärt åt K. M. öfverlåta den rättighet, dem tillkommer. Nästa riksdag äro Ständerna oförhindrade att säga: nu behöfves icke denna öfverlåtelse åt K. M., emedan alla reciprocitetsfÖrhållanden äro reglerade, såvida de äro det. Äro de det icke, så vore det oförnuftigt af Ständerna, då de icke äro närvar, i det ögonblick, tractaten skall afslutas, att icke öfverlåta åt Regeringen den rättighet, som de kunna öfverlåta.