Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu emellertid tvänne års ytterligare erfarenhet är vunnen, och då den alltjemt fortskridande utvecklingen af våra kommunala institutioners lif och verksamhet synes göra behofvet mera kännbart af att den hittills felande länken i den lefvande kedjan af dessa institutioner bringas till stånd, har jag trott mig böra härmed vördsamt förnya den framställning här ofvan blifvit anförd; anhållande om remiss å denna motion till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Stockholm den 14 November 1865. B. Cederström. Af Grefve Lewenhaupt, Claés Magnus, om nedsättande af en komité för granskning af alla privilegii-bref å stockfångst från Sta tens skogar i Norrland, m. rn. Under sednaste riksdag väcktes af mig motion om undersökning och uppmätning af Statens skogar. Genom Ständernes då fattade beslut lemnades denna motion så godt som utan afseende. För att ej under denna riksdag utsätta mig för ett lik artadt resultat, ehuru nödvändigt jag anser det vara att känna hvad man eger, vill jag dock ej återkomma med densamma, sedan nu Regeringen, genom tillsättandet af en Skogs-inspektör för de nordligaste länen, vidtagit kraftiga åtgärder för att stäfja skogs-åverkningarne, hvilka, efter hvad allmänna tidningarne tillkännagifvit, äfven under detta år bedrifvits uti ganska stor skala. Ehuru stora dessa under året gjorda beslag äro, torde de dock utgöra en ringa del af hvad under året blifvit åverkadt, då den fåtaliga jägeribeljeningen under den korta tid af året beslagen kunna göras, på långt när ej hinner att fullgöra sina skyldigheter, och besöka de otroliga vidder, som äro dem anförtrodda att vårda. Såsom exempel vill jag anföra, att en enda öfverjägare, efter hvad han mig sjelf sade sistlidet år, hade under sin vård mer än 300,000 tunnland skog, och till biträde under sig fyra st. kronoskogvaktare, hvardera med den ringa lön af ett för 108 Motioner hos Eidderskapet och Adeln 1865. N:o 55. allt Trehundra R:dr R:mt, samt en och annan rese-ersättning.
Stats-Contoiret inflyta, äfven till andra ändamål användas; men med vilkor, att hvad Rotsfonden i sådan händelse förskjuter, vid annat tillfälle dit insättas och emcdlertid beräknas såsom dess fordran hos Stats Verket, m. m.; Denna underdåniga skrifvelse var likväl grundad på Riksens Ständers almänna Besvärs och Ekonomie Utskots utlåtande och utgjorde endast eu underdånig önskan! Hvaremot Riksens Ständer så väl vrd samma Riksdag, jorn vid de sedermera förflutne, beslutit att Rots S t ats-Utsk o(tets Betäckande». igt och Båkmedeln skulle utgöra en Stats Verket* Ordinarie Jntrad och såsom sådan beräknat dea bland Stats Verkets Jnkomster, men icke förordnat att någon särskild fond deraf borde formeras* utan deremot vid uprättandet af utgifts 'litlarns anslagit hvad för Lotseri-Staten pröfvats erfoder, ligt och anvist utgifterne för Fyringarnes underhållande på den summa, som för försvars Wernet i allmänhet blifvit anslagen, att af Kongl. Maj:t efter förefallande behof disponeras. Denna allmänna grundsatts, som från en väl ordnad Stats reglering är oskiljagtig, att Statens alla inkomster böra oförryckte dit ingå och samlas uti en enda Cassa för att derifrån åter utgå och användas till gemensamt bästa ock för Stats-Ver. kets allmänna behof, har således äfven i afseende på Fotsoch Båkmedlen blifvit följd, och denna grundsats har äfven tillförene vid denna Riksdng varit af Stats Utskottet åberopad såsom vigtig att bibehålla, samt vunnit Riksens Högloft. Ständers bifall. Detta slags bidrag till Statsverket, har jemnväl denna Riksdag likasom tillförne vid förslaget till Inkomst TitlarnesJ beräkning, blifvit innebegripet bland Stats-Ver kets Ordinarie Inkomster; och enär berörde förslag före detta vunnit Riksens Högloft. Ständers fastställelse, lä ra de anmärkningar anses förfalla som antingen gå ut på formerande af en särskild
Ville jag för eder omtala huru svår vår färd varit, blefve det för långt; vi hafva svultit, vi hafva farit som hundar för vår och allas eder rätt. Och der har han sutit och smort sig och lefvat kräseliga, medan folket lider; den landsförderfvarn och förrädaren! I många, många års tid har jag arbetat på att få denna saken i gång, men nu ha vi hertigens ord på att vi måga resa oss, och orätt med våld vräka." "Fingo ni riktigt tala med hans furstliga nåde?" frågade en röst ur hopen. "Jo, när vi kommo till Stockholm, och icke visste hvart vi skulle vända oss, då sökte vi först opp Hans Hansson, och bådo honom hjelpa oss med råd och dåd, och han rådde oss, och var en förståndig rådgifvare. 'Gån omkring på gator och gränder', sade han, 'och der J sen folk röras mera, så ställen eder i gatumötena och ropen och klagen. Talen om huru Flemingen förtrycker eder med borgeläger, emot konungens och hans furstliga nådes vilja. Skriken ut om hans grymhet och tyranni, och om J någon historie hört om honom, som till ondo är, så utskriken och utspriden den. Vore det än icke sanning, så är dock intet så ondt, att han icke värre bedrifvit mot folk och fä, ja, mot qvinnor och barn.'" "Vi lydde Hans Hanssons råd, och sedan vi hade upprört hela staden med vår klagan och vårt ropande kring gatorna, så fingo vi slutligen komma inför hans furstliga nådes egna ögon; men vi begärte bara några fenickor svenska knektar, att skydda oss mot herr Klases tyranni. Hans furstliga nåde frågade då huru tätt krigsfolket vore förlagdt hos oss, och då jag svarade att fjorton bönder egde att sörja för en knekt, och tjugu bönder för en ryttare, så ropade hans furstliga nåde:
Med för öfrigt varmt förordande af den af Hr C. J. Lilljehöök väckta motion om örlogsfartygs utsändande till handelns skydd i de olika verldsdelarne, till hvilka fartygs expeditions-kostnad han föreslår att medlen borde utgå utur Handelsoch Sjöfarts-fonden, 'är jag likväl så till vida med honom af olika mening att, enär Handelsoch Sjöfarts-fonden icke står under R. Stms förfogande, och frågan är af alltför stor vigt för det allmänna, för att ställa» i beroende af nyssmde fonds möjliga tillgångar, de erforderliga medeln böra på annat sätt utgå; och får jag med anledn. häraf, och såsom ett amendement lill Hr Lil Ijehööks i frå ga vide motion, vördsamt föreslå, det R. St:r, till K. M:s Nåd. disposition behagade ställa ett .Extra Förslags anslag af 1,620.000 R:dr r:mt att utgå under loppet af 3:ne år med £, eller 540,000 R:dr ruut årligen, att användas till det af motionären föreslagna ändamål. Detta anförande blef härvid afbrutet af Hr Gr. o. Landtm, med yttrande att han finge fästa Frih. von Otters upmärksambet derpå, att liden för afgifvande af nya motioner var tilländalupen och att således några sådane numera ej fingo väckas. Frih. von Otter: Som Hr Li 1 Ijehööks motion icke förekom innan motionstidens slut och således inga yttranden deröfver kunde afgifvas, så trodde jag det vara min rättighet att väcka detta mitt amendement till Hr Li 1 Ijehööks motion, när densamma föredrogs, men om det är stridande mot grundlagen, tager jag det tillbaka, och anhåller blott att mitt yttrande måtte få åtfölja Hr Lilljehööks motion till Utsk. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att ingenting vore att anmärka deremot att Frih. von Otter yttrade sig i fråga om Hr Lilljehööks motion, och att således ej heller hinder mötte för att hans nu afgifne yttrande afsändes till Allm.
Bundet af traktaten i Villafranca kunde Piemorit icke längre taga öppen del i eller fortsätta frihetskampen; men hemligen, tvifvelsutan iinderstödt a f det frisinnade England, gaf det den djerfve frihetshjelten Garibaldi niedel till att fortsätta sina fosterländska värf. År 1860 drog denne med 1,000 frivillige från Genua till Sicilien, soni .så hjeltemodigt gång på gång hade rest sig mot bourbonerna h i l k a, när vapen, eld och andra krigets fasor icke kunnat böja detta adla folk, hade tagit sin tillflykt till mened, för att ånyo undertrycka det med växande våld. Men bågen var för hårdt spärid, strängen niaste brista, d. v. s. tyranniet krossas och frihetens timma slå! Garibaldis företag var ett af de mest oförvägna verldshistorien känner, och bragte de besinningsfulla fosterlandsvännernas hjertari att slå af okuflig längtan efter frihet. Äfven om detta företag var Gesoalda med; det var nemligen pA hennes uppinaning, som hennes bror sigiior Maleneliini telegraferade till Marseille efter tre ångbåtar samt med egna medel (50,000 fr.) bekostade utrustandet och öfverförandet af 1,000 nian, som komnio Garibaldi till Iijelp. Vi vilja icke trötta läsaren med beskrifningar öfver händelser, som han helt säkert har i friskt minne. Det är nog att säga, att Giobertis ide hade till det yttre blifvit genomförd, men ännu &amp; terstod mycket att göra för det förenade Italiens materiela väl. Äfven för detta måls vinnande ansåg Gesoalda det vara qvinnans pligt att bidraga i sin mån. * * * Då signora Gesoaldas make första gången förde henne till sina gods i Bivigliano, fann hon der en nödlidande, af stor okunnighet belierskad befolkning, som icke förstod, att den genom arbete kunde förbättra sin ställning. Fattigdomen hade gjort den hätsk och trotsig, ja, t. o. m. farlig.
Detta beslöt Konungen; med anledning hvaraf socknen, som förmodligen kände detta hemman, efter den ville återlörvärfva detsamma med 10 års ränta, anmälde sig till köp deraf och erhöll också skattebref. Utsk:s utlåt, innehåller för öfrigt en så fullständig utredning af förhållandet, att jag ej vidare vill trötta Ståndet med att ungefär upprepa detsamma, sorn der står; och då Utsk. föreslagit, alt den opåräknade vinst af skatle-köpeskiliingen, som Staten tillkommit, må socknen återställas, liar denna sistnämnda ingenting att klaga, hvarföre jag tjllstyrker bifall å betänkandet. Hr Danckwardt: Jag anhåller fortfarande om åter remiss, utan afseende å de begge fafirnes yttranden, på det StatsUtsk. må komma i tillfälle att pröfva den handling, sorn jag förmodar genom BondeSt. inlemnas, och derefter utöfva billighet och rättvisa i öfverensstärpmelse med R. St:s och Kronans värdighet; och vill endast ånyo upplysa Hr Rosenblad, att församlingen icke vidare äger något hemman att sälja, utan är det långt för detta upplåtet lill en familj, som till följe af Kronans kraf nu är färdig alt hemfalla till pauperismen. Jag tror för öfrigt ej på sätt Frih. Cederström anfört, att landshöfdingen ägt antaga åbo, om skatleköpeskillingmi ej blifvit utgifven. Då hade hela pastoratet mellanträdt med sin protest; och det lärer få antagas, att hvarken landshöfdingen eller colhm från början betraktat afhandlingen såsom 33a Deli i; Juni f. in. ett vanligt skatteköp, ty då hade ej presten kunnat fråndömmas lii nian: och hemmanet liar ej egenskapen af ett kronoskatte-hemman, när Kronan ej kan, vid uppstående rättsfråga, hemula sin åtkomst till räntan, då den en gång var clereciet föjtinnad. Kronan kan ej roed ett skattebref säga:
Hofrätten föreskrifvit, i ämnet börås, dels upplyst, att kostnaderna år 1841 för en fånge, som med vatten och bröd afspisats, efter 2 U. bröd om dagen, utgjort under fyra dagar 6 sk. 4 rst. banko, Kongl. Hofi ätten, genom utslag den 7 Oktober 1844, sig utlåtit, att emedan Petter Holmstedt, vid saknad tillgång lill gäldande af de honom för fylleri, oljud å allmän gata och sabbatsbrott ådömda böter åtta R:dr 16 sk., på sätt anmärkt blifvit, rätteligen skolat afstraffas med endast åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, men i stället, i följd af Landshöfdinge-embetets beslut, kommit att undergå tolf dagars så beskalfadt fängelse, pröfvade Kongl. Hofrätten, ulan afseende å hvad Landshöfdinge-embetet till sitt urskuldande obefogadt anfört, rättvist, i förmågo af 1 kapitlet 12 § Rättegångsbalken, döma tillförordnade landssekreteraren och landskamererare!! att för berörde lagskipning^- fel böta hvardera sex R:dr 32 sk., samt att gemensamt med sex skillingar 4 rst banko godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan för Holmsteds bespisning med bröd under den obehörigen utsträckta strafftiden; hvarjemte det lemnades Holmstedt öppet, att särskildt i laga ordning emot vederbörande anställa den talan om ersättning för honom tillskyndadt lidande, hvartill han kunde finna sig befogad.
Hvad nu den ifrågavar:de befattningen angar, som är en sådan åklagare beställning, mäste Staten ställa så till, att densamma blir begärlig för personer, som hafva de egenskaper jag nu nämnt. Ilar man nu en gång antagit denna grundsats, bör den i sin fulla conseqvens tillämpas, ty i annat fall förfuskas tjensten. Nu har Statslltsk. icke underkänt den grundsats, efter hvilken aflöningen till ifrågavar:de tjensteman i Kammar-K:n utgått, utan det har endast ifrågasatt en förminskning i hans inkomster. Del är tydligt, att dä åklagaren i Kammar-R:n finner någon försummelse hos redogörande myndigheter och tjenstemän, och han å embetets vägnar lagligen beifrar och söker tillvinna Staten hvad som är Statens rätt, Staten, sedan dessa penningar i dess kassor influtit äger att, derest ömmande omständigheter sig förete, efterskänka beloppet, men ingalunda tjénstemannens andel deri, med mindre än alt tjenstemannen, för det han fullgjort sitt åliggande undfår den honom härför utlofvade ersättning. Ett sådant förfarande skulle ju påtagligen leda derhän, att ijenstemanneu aldrig kan beräkna sina inkomster, hvaraf åter den säkra följden är, att han blir försumlig i sin tjenst, och icke beifrar de lagöf verträdelser, som han möjligen kan upläcka. Jag känner icke moliverna, som föranledt motionärens framställning; men jag tror mig icke träda grannlagenheten för nära, om jag påslår, alt mången, som röstat för den ifrågavar:de saken, endast tänkt på den nuvar:de Advokat-Fiskalens verksamhet och på de större inkomster, han genom sin skicklighet kunnat förvärfva. Afundsamhet har i den offentliga pressen ofta framlagt de stora summor, denne tjensteman ärligen och lagligen förvärfvat sig, och detta har hos mången, som icke närmare betraktat frågan, stadgat den öfvertygelsen, att han har öfver höfvan stora inkomster; men man har icke dervid beräknat, att Kronan, i samma mån Advokat-Fiskalens i KammarRms inkomster förökats, jemväl fått mångfaldigt större inkomster, emedan Advokat-Fiskalen undfår endast viss proc. af hvad han indrifver.
Jag vill visserligen icke, då det lidit så långt på riksdagen, begära, att R. o. Ad. skall infordra några förnyade utlåt:n från Utsk , som upptaga de egentliga föremålen för granskningen; men jag kan icke underlåta att till prot. reservera den tanke, att jag finner dessa revisioner, såsom de verkställas, utan ändamål och snarare tillhöra Kammarrätten, än Stånden. Hr Stuart, Carl Gust : Äfven mig hafva dessa revisionsberättelser på intet vis tillfredsställt. Jag hade önskat, att StatsUtsk., i stället för att till RiksStln insända dylika, utan all urskilning gjorda räkenskapsutdrag af föga interesse för Ständerna, anmält, huru verkliga förhållandet varit, i afseende på fondernas utgifter och inkomster samt deras tillräcklighet och äadamålsenliga användande, huruvida för - Den 24 No veml) er. 245 valtningskostnaderna i någon betydligare mån otät sig, och huruvida de med anslagen åsyftade resultaterna till större eller mindre del vunnits. Härigenom hade RiksSt:n kunnat erhålla någon ledning för bedömandet, huru de allm. medlen förvaltas, hvarom icke den ringaste upplysning kunnat af de afgifna revisionsberättelserna vinnas. Föredrogs ånyo StatsUtskrs d. ig dennes på bordet lagda berättelse N:o 327, ang:de verkställd granskning af Tullverkets räkenskaper. Frih. Cederström, Jac.: Såsom anmärkn. mot denna StatsUtsk:s berättelse förekommer, att densamma icke upplyser, hvilket års räkenskaper granskningen omfattat, emedan den blott börjar med balance från föregående året och slutar med balance till påföljande året. Jag skulle likväl förmoda, att det här, likasom för de öfriga verken, är 1831 års räkenskaper, som varit -föremål för granskning; men då jag icke äger någon visshet härom, hemställer jag, om icke berättelsen bör återremitteras till viunande af nödig rättelse i -detta hänseende. Frih. von Schulzenheim, Dav.:
Då litt, äfven nnder förutsättning, att genom utarrenderrng af den till berörde egendom hörande jord, någon tillökning uti inkomsten häraf skulle kunna beredas, hvilken tillökning emedlertid ingaluude lärer blifva af serdeles betydenhet, enär större delen af omförmälde jord sannolikt måste hållas tillgänglig för elevernes vid läroverket och raket-eorpsens pracliska öfningar, det i allt fall kan med säkerhet antagas, att amorteringen afskuldernes capital-återstod icke under en längre följd af år låter sig verkställa, helst de till köpeskillingens successiva gäldande anvisade besparingarne å f. d. 3:dje Hufvud-titeln ej eller dertill torde lemna tillgång; så och enär det nu för handen varande förhållande, hvarigenom Artrlleri-Afdelningens å stat uppförda och för Artilleri-vapnets årliga behof afsedda anslag betungas tued 14,000: 33,893: 39. 7. 314: 9. 3. 3g8 Expeditions-TJiskottets Förslag till tind. Skrifvelsej N.o i65. eu ränteutgift af omkring 2,500 R:dr årligen, icke lämpligen bör fortfara, hafva Rikets Ständer, i betraktande jemväl af den omgång och det besvär, som genom bokföringen af de vidlyftiga ränteliqviderne förorsakas, funnit angelägenheten deraf, att någon åtgärd blefve å Rikets Ständers sida vidiar ge, hvarigenom Artilleri-Afdelningens årliga stats-anslag befriades från en räntebärande skuld och dess räkenskaper från densammas fortsatta balancerande; — i anledning hvaraf Rikets Ständer velat medgifva, att ArtilleriAfdelningens ifrågavarande skuld till Riksgälds-Contoret, stor 14,000 R:dr, må i räkenskaperne afskrifvas.
Ty när detta skogskapita! får ettökadt värde, är det ganska naturligt, att derigenom äfven ökas frestelsen att genast realisera detta kapital, så mycket heldre, som en sådan åtgärd, betraktad endast ur finansiel synpunkt, såsom snart skall visas, lemnar ett långt förmånligare resultat, än att låta samma kapital qvarstå och förränta sig i forin af skog. Men, Mina Hrr! skogskapitalet, hvarmed jag menar den massa skog af olika åldrar, som finnes på marken uppväxande, utgör emellertid det nödvändiga vilkoret för en fortgående skogsodling, och om detta kapital tillgripes, är följaktligen en rationell hushållning i detta hänseende omöjlig. Den fråga framställer sig då ganska otvunget: hvad lemnar mig detta skogskapital i form af penningar oell hvad afkastar det i form af skog? —En kalkyl i detta hänseende är ganska enkel, och uppställes vanligen sålunda. Då det är en känd sak, att i mellersta och södra Sverige skogen icke mognar på kortare tid än 100 år, och att i de nordligare trakterna dertill åtgår 2 å 300 år, så kan alltså i mellersta Sverige endast y^j, och i de nordligaste länen endast ,jmi eller ^ deraf årligen afverkas. Skog gifver således i bästa fall endast 1 procent, men oftast blott i å | procent af sitt värde, då deremot detta värde, eller skogskapitalet lörvandladt i penningar, gifver 5 proc. om året, och genom ränta på ränta, vid omloppstidens slut, eller 100 år härefter, lemnar kapitalet 12 ä 13 gånger fördubbladt. Denna kalkyl synes vara alldeles klar och obestridlig, och om så vöre, skulle den äfven visa en så hopplös utsigt, att man måste anse all ordnad skogshushållning stå i strid med de ekonomiska lagarna, och således skogen genom en slags naturnödvändighet på förhand dömd att antingen ruttna uer i brist på värde, eller att nedhuggas, för att förvänd - Den 4 November f. m. 179 las i ett penninge-kapital, som växer fortare än skogen, så framt ej sådant förhindras genom restriktiva lagar, hvilka likväl svårligen lära kunna, hvarken införas, eller upprätthållas, i strid med naturliga förhållanden.
Gå vi till Spanien, se vi ett folk, kastadt mellan prestvälde den ena dagen och prestplundring den andra samt försjunket i medborgerligt elände under sekler. Vända vi oss åter till Österrike, finna vi der uppenbarelsen af ett det sorgligaste dokument, som kanske på 100 år utgått; jag menar det påfliga konkordatet. Men som tillbörligt är, spara vi det bästa till sist, och vi komma då till det sköna, ytterst olyckliga Italien, der både frihet och fred äro biltoga, och detta synnerligen i den så kallade Kyrkostaten. Der måtte väl emellertid icke den presterliga inflytelsens välsignelse saknas; men så vidt jag har mig bekant, är denna stat en af de uslaste på jorden. Det tyckes således icke vara särdeles upmuntrande för ett något så när uplyst förstånd, att gifva sig in på vägar, som leda till dylika mål. Hvad nu beträffar sjelfva motionen, så lärer det väl icke hafva undfallit någon, att den framkommit i en mindre lycklig stund med afseende å den väntade K. Proposm om religionsfriheten; och vidkommande motionärens åsigter, bekänner jag, att jag verkligen hade trott, det han frigjort sig ifrån de tyngsta bojorna af hierarkisk maktlystnad och förföljelseanda. Men, tyvärr, finner jag, att så icke är. Man återfinner nemligen i hans motion alldeles samma förderfliga lära, som utgör grunden för de hierarkiska anspråken, eller att presten ensam är i stånd att uprätthålla det andliga lifvet i församlingen, utan dennas lefvande medverkan; samma oblyga anspråk att vilja ordna all andlig verksamhet inom församlingen under presterligt godtycke; samma afskyvärda, papistiska åsigt, att genom 'yttre tvångsmedel vilja binda menniskoandens verksamhet på andens område. 116 Den 12 November. Af hvad jag du haft äran anföra, torde R. o. Ad. finna, att jag för min del icke på något sätt är böjd att understödja motionen. Motionären har också gifvit oss del af sitt hjertås innersta känsla, då han, efter upläsandet af sin motion, tilläde, att han med fullt lugn öfverlemnade densamma till LagUtsk.
Hr Reutersvärds, Pehr Adam, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, angrde förändrade grunder för nytt contracts uppgörande vid i844års slut, angrde mötespassevolancen. Hr af Dalström, Gustaf Jacob: Jag vill icke upptaga R. o. Adrs tid med några anmärkningar vid ifrågavar. motion. Jag vill blott fästa mig vid en punkt, deri jag anser någon rättelse böra äga rum. Motionären har ansett, att endast 5 rrdr 16 sk. behöfdes för en soldats underhåll under mötestiden. Jag fruktar, att häruti ligger någon irring, och att motionären endast haft afseende på soldatens directa underhåll med proviant, men icke tagit i beräkning sjukvårdsoch transportkostnader m. m. Jag har ansett mig böra nämna detta, på det att Utsk. dervid må fästa sin uppmärksamhet. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag tror, alt den siste yärde talaren har orätt deruti, att någon missräkning ägt rum; jag skulle snarare tro, att motionären räknat nog högt, då lian trott, att den afgift, som skulle tillkomma rotarna, skul4 H. 12 Den ii Mars c. m. Je stiga stort öfver 4 r:dr. Men jag tror, att lian än mera missräknat sig uti att göra denna fråga till ett vidlyftigt öfverläggningsämne; ty i händelse det skulle uppstå fråga om upprättande af nya contracter, så skulle måhända derigenom mindre fördelar uppkomma för armeen i och för det ändamål den siste talaren afsett, än om hela frågan för närvar, undertryckes. Remitterades till StatsUtskottet. Till StatsUtsk. remitterades Gr. Sparres, Carl, den 7 dennes e. in. på bordet lagda motion, om afskrifning af undsältningsfordringar i Norroch Westerbotten, m. in. Ånyo föredrogs Gr. Spens’s, Carl Gustaf, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de förändringar i uppbördsför fattningarna.