Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ingen hufvudredogörelse för Konsistor» räkenskaper finnes, kunde den för läroverkens kassor föreskrifna underskrift icke heller finnas, men afgifna räkningar äro af Dom-kapitlet godkända samt säkerhetshandlingarne inventerade. Hädanefter skall hufvudredogörelsen, enligt formuläret, underskrifvas. Beskyllningen för oreda är icke åtföljd af uppgift på begånget fel,' hvarföre den saknar egenskapen af anmärkning. De särskilda räkningarna äro åtföljda af sina verifikationer, till hvilka räkningarne i nummerföljd hänvisa. Någon ordningsföljd räkningarne emellan är icke föreskrifven, och således i det fället ingen föreskrift öfverträdd. Bristfällighet uti en eller flera räkningars uppställning är väl antydd, men äfven här saknas egenskapen af anmärkning, då icke någon förseelse är ådagalagd. Dom-kapitlet kan således icke lemna någon föreskrift till rättelse. öfver § 2. Som Eders Kongl. Maj:ts Kammar-rätt icke lärer uraktlåta att anmärka och skaffa rättelse, i händelse något fel blifvit begånget i afseende på byggnads-kassans ut 369 — gifter, anser sig Dom-kapitlet böra förbigå sifferanmärkningen vid nämnde räkenskap, i den öfvertygelse att Rikets Ständer icke lära fatta något beslut i sådana ämnen. Att rekommendationsbevis blifvit, i stället för vederbörligt qvitto å till Riksgälds-kontoret inbetalda 720 R:dr Ruut, räkningen bilagdt, är orätt, och kommer vidare ej att ske. Att kontanta behållningen uti byggnads-kassans utgående balans var så stor, hade sin grund deruti, att en betydlig reparation, samma år börjad, förestod och ännu icke är fullbordad; dessutom hade den kontanta behållningen ej länge legat uti kassan, då medlen småningom under året och förnämligast vid dess slut influtit, så att de icke kunnat det året utlånas. öfver § 3. Att 1,5: O R:dr Runt vöre , uti Wähnermanska kassan till utlåning disponibla var uti räkningen tillkännagifvet, på det att ingen skulle tro meningen vara att de skulle blifva liggande. De kunde icke utlånas förr än erbjudna säkerhetshandlingar blifvit inlemnade och godkände.
Nu kommer ej annat silfver in, än det Handlanderne hafva magt att sjelfva införa. Då denna import fordrar större förlag, och penningarne icke heller kunna erhållas förr än 6 å 8 veckor efter varans ankomst, torde Handlanderne finna sin räkning vid att heldre införa andra varor; och jag lemnar derhän, om det medförer större fördel, Den 6 April f. m. att, i stället för Silfver, införes Champagnevin. Herr CederschjöldPehr Gustaf: Allt sedan år i8i5 har jag trott realisation vara det enda sätt att göra slut på striden emellan de motsatta intressena hos dem, som äga capitaler, och dem, som äro skuldsatte. Jag gjorde då förslag till realisation; men när detta ej antogs, sökte jag åtminstone motverka, att myntet ej måtte ytterligare försämras genom ny sedel-utgifr ning. Vid 1817 års Riksdag förnyade jag min motion, men när den icke heller då lyckades, sökte jag sträfva emot den opinion, som ville göra sig gällande att förbättra myntet genom sedelindragning. Jag önskade bibehålla saken in statu quo, till dess de stridande partierna hunnit inse, att realisation utgjorde deras gemensamma interesse, och vore det enda förlikningsmedlet. Jag hade äfven samma bemödande vid sista Riksdagen. Men då man ännu icke har någon säker utsigt till förlikning, utan parterne, eller de som hafva contanta capitaler, och de, som äro gäldbundne, ännu vilja fortsätta striden eller rättare sagdt spelet i hopp om vinst, den ene genom Bancosedelns förbättring, och den andre genom dess försämring, tror jag man gör bäst, att icke sätta någondera parten i säkerhet, på det de båda, delande samma ovisshet, må finna det gemensamma \ ao8 Den 6 April f. m. behofvet af en realisation. Jag anser derföre det icke vara klokt, att sätta den gäldbundne i säkerhet för myntets förbättring, under det Capitalisten vore i osäkerhet om dess ytterligare försämring.
Men då en slik förändring nu mera troligen ej skulle kunna åke, förenar jag mig med de värde Talare, som yrka, att intet af de allmänna Verk, »om äga Domsrätt, bör från deltagande i RiksRätten uteslutas. Om således StatsCootoiret och förvaltningen af Sjö-ärenderne äga verklig Domsrätt, hvilket jag för nain del ej känner, synas äfven Ledamöter af dessa Verk böra i RiksRätten intaga Säta och Stämma. I anledaing af en värd Ledamots önskan,' att denna §. nu kunde så blifva redigerad, att den kunde stå tillsammans med en möjlig fö» ändring i CollegialStyrelsen, får jag hemställa, om man ej kunde underlåta att uppräkna Collegierna, och i stället sätta; alla de allmänna Vark, forn ägq pjjRisräit, Den ii Junti/, nu 553 Hans Excellence, Herr Friherre af Wetter» ftedty Guftaj: Jag instämmer med Grefve Mörner så mycket häldre, som både StatsComoiret och Förvaltningen af Sjö-ärenderna äga Domsrätt samt de alltid varit s£sora RiksCollegier ansedd®. I öfrigt och om namnet ensamt skall afgöra , huruvida dessa Verk ån vidare såsom Collegier böra betrsgtas, är det ej omöjligt för Kongl. Maj.t att tillägga FörvaUnfctgea nama af AmiralitetsCoIlegium och StatsContoiret det af Kongl. Maj;ts och Rikets FinaneeCollogiurat Hans Excellence Herr Grefven och Landt* Marjkalken hemställde, om icko Riddesrakapet och Adeln behsgade förklara de af Grefie Mörner, Adolph Göran, vid ConstitutionsUtskottets föreslagoe redaction framställde anmärkningar utgöra Ridderskapets och Adeina gemensamma tankar, samf, i anledning deraf, Con< stitutionsUtskottets berörde Förslag till UtskoU tet återförvisa.
Utskottet vill icke bestrida, att, med afseende å Öfver-ståthållarens höga samhällsställning och den vidsträckta representationsskyldighet, som med hans befattning är oskiljaktigt fötenad, under nuvarande stegrade lefnadskostnader lönelillökning är för bemälde embetsman behöflig; men då Utskottet föreställer sig, att, om det belopp, som härtill beviljas, af Rikets Ständer bestämmes till 2,317 R:dr 55 öre, i hvilket fall Statsverkets bidrag till Öfver-ståthållarens aflöning blir lika med den summa, som af Stockholms stad för detta ändamål utgår, denna tillökning bör blifva tillräcklig, helst Öfver-ståthålloren, utom den honom sålunda tillkommande kontanta lön af tillhopa 18,000 R:dr, äfven eger förmånen att hafva boställslägenhet åt sig upplåten; och Utskottet hemställer alltså, a) att endast ett belopp af 2,317 R:dr 55 öre må såsom löne tillökning åt Öfver ståthållaren af Rikets Ständer beviljas. I afseende å de öfriga af Kongl. Maj:t ifrågaställa löneförhöjningar för Sekreteraren i Öfver ståthållare-embetets kansli, den der anställde Kanslist samt för exekutionsbeljeningen, inbemtas af Statsråds-protokollet att den minskning i påräknad inkomst af passlösen, som bemälde Sekreterare, jemlikt Kongl. Förordningen den 21 September 1860 om upphäfvande af skyldigheten för resande att vara försedde med pass, fått vidkännas, blifvit för år 1861 beräknad till 677 R:dr. I följd hvaraf och då genom förre innehafvareris af kamereraretjensten vid nämnde kansli erhållna afsked, den förut beslutade föreningen af denna syssla med sekreterare befattningen under nästlidet år egt rum, den för bemälde Sekreterare be gärda löneförbättring synes vara af behof påkallad, likasom, enligt Utskottets tanke, den för Kanslisten äskade löneförhöjning är billig och behöflig
Friherre Anckar swärd ^ Carl Henrik ^ anförde skriftligen: Tullverkets organisation synes mig vid denna Riksdag, lika mycket som vid den förra, vara ett föremål för Rikets Ständers, uppmärksa let; och är det endast v afsigt att hålla min talan öppen i denna del, jag nu framställer nödvändigheten, för att framdeles få tillfälle utveckla mina åsigter öfver ämnet. Lades på bordet, Friherre AnckarswärdCarl Henrik^ uppläste följande: Som erfarenheten visat, huru Stats,- rayndigheterne ansett sig kunna tyda de uti 2 §. af Instructionen för Rikets Ständers Revisorer för desse utstakade åligganden, att, likmätigt 42 §• Riksdagsordningen, äga rätt att af StatsContoiret undfå Den iS December f. m. de upplysningar och handlingar, som de finna nödige för att efterse och granska., huruvida utgifterne äro icke allenast öfverensstämmande med de fastställda Staterne, och grundade på så väl dem, som Kongl. Maj:ts särskilda Nådiga förordnanden, der sådane legat till grund för utbetalningarne, utan ock med behöriga qvittencer verificerade af dem, som ägt att de anordnade medlen uttaga och disponera; så anser jag angeläget att fästa Rikets Ständers StatsUtskolts. uppmärksamhet å Kongl. StatsGontorets vägran, att vid 1827 års Revision lemna tillfälle för den af Revisorerne begärda inventering utaf Kongl. Räntekammaren. 42 §. Riksdagsordningen innehåller likväl, att StatsContoiret bör, likasom Bancooch Piiksgäldsverken, i frågor om sjelfva redovisningen af medlen alla äskade upplysningar omedelbarligen meddela. Jag anhåller att Rikets Ständers Statsutskott täckes vidtaga sådan åtgärd, som för framtiden undanrödjer ali möjlighet till missförstånd, i anseende till Lagens bokstafliga mening i detta hänseende. I afseende å de af Kongl. StatsGontoiret till Revisorerne afgifne uppgifter om Kgl.
Och otvifvelaktigt skulle den beskedlige Calle äfven komma och hjelpa henne med alla svårare sysslor samt på onsdagsoch lördags-eftermiddagarne göra ren stugan och löfva den, medan hon (Nanny) kokte kaffe och bakade rån för att bjuda in far och Magda... Detta, förstås, gällde sommaren vinterns onsdagsoch lördags-eftermiddagar skulle Nanny tillbringa i stora huset. Ack, huru mycken obemängd sällhet låg ej för den unga flickan i denna enkla och oskyldiga dröm, hvilken blef ännu fullständigare, då hon tänkte sig sittande i sin lilla kammare innanför skolan, denna kammare, som skulle innesluta hennes minnen eller, rättare, hennes enda minne: ty hade ej hennes vän sagt att hon efter dagens möda behöfde vederqvicka sig, och var det ej han som skulle lemna ressurserna till denna vederqvickelse! Vi skola icke lyssna på hur Nanny för pappa rodnande förtäljer sin bekantskap med Gottlieb, ej heller nämna vi något om gubbens oro och undran, blandad med ett hemligt hopp, det han dock väl aktade sig att förråda. Vi förtälja blott att mötet emellan den unge kanslisten och gamle Lönner utföll till ömsesidig belåtenhet, hvilket var helt naturligt för tvenne så enkla och goda menniskor, å båda sidor lika lifvade för bekantskapens fortsättning. På sandbacken nedanför den lilla strandfamiljens boning lågo de äldsta barnen och lekte i solskenet, medan lill-Kerstin, husets enda tjenste-hjon, satt bredvid och sydde på en säck, allt, förstås, under det hennes uppmärksamhet rättvist delades emellan "lillen", som residerade i ett baktråg, kringbäddad med frisk, grön vass, och de andra små bytingarna, hvilka ifrigt sysslade med att gräfva rännor, der barkbåtarna ståtligt seglade, sedan kanalerna först tillbörligen blifvit fyllda med det vatten, som de stretande uppburo dels i hattarna och dels i den spruckna krukan, hvilken de fått låna. Under tiden satt ungmor hvilket ofta var fallet ensam i salen och smällde i väfstolen så att det klang i fönsterrutorna. Medan arbetet fortgick, sjöng hon en sång, den
I följd af denna entreprenade ökades, såsom Rikets Ständers Revisorer uppgifva , Magazinsfondens Spanmåls-lager under åren 1827 och 1828 med j5oo Tunnor, hvilket naturligtvis icke kunde förekommas, men som dock ej varit af något särdeles inflytande på utredningen af Magazinsfonden, hvars qvarvarande Spanmålsbehållningar, troligen under loppet af innevarande år, blifva i det närmaste, om icke helt och hållet, afyttrade. ( l69 ) I anledning af Rikets Ständers Revisorers anmälan om beliofvet deraf, att ett sådant förordnande, som Eders Kongl. Maj:t uti Nådigt Bref den 7 April i83o meddelat KrigsCollegium, i afseende derpå, att till afskrifning beviljade poster icke förr i Räkenskapen böra afföras, än under loppet af det år, då beslutet om afskrifning utfärdadts, jemväl måtte utsträckas till Statens alla öfrige förvaltand»- Verk; får StatsContoret underdånigast tillkännagifva, att då högstbemälde Nådiga Beslut blef StatsContoret bekant, föreskrefs vid afslutningen af StatsYerkets och MagazinsFondens Räkenskaper enahanda ordning, den StatsContoret för sin del i underdånighet anser böra iakttagas vid öfrige Publike Redogörelser, såsom ledande till lättnad och redighet vid jemförelser mellan Verkens Hufvudböcker och dertill hörande handlingar för samma år. Efter det StatsContoret nu i underdånighet sig yttrat öfver de ämnen, som angå sjelfva Räkenskaperne och med dem hafva gemenskap, följer i ordningen att besvara de erindringar, Rikets Ständers Revisorer i öfrigt framstäldt, såsom härledande sig ifrån den af Dem verkställde granskning af MagazinsFondens förvaltning; dervid förekommer 1:0
Ståndet vidblef sitt i detta memorial omförmälda beslut samt gillade der framstälda voteringspropositioner. S. D. Föredrogs ånyo Bancooch Lag-Utskottens memorial N:o 6S med hemställan, att en ny ansvarighetslag för Rikets-Ständers Fullmägtige i Banken måtte utfärdas: Detta memorial blef af Preste-Ståndet gilladt, med anmärkning allenast af följande tryckfel: Ordet ”ehvad” å första raden af 3:e § bör ändras lill i hvad; Ordet ”Embets-method” i 5:e § ändras till arbetsmethod; Uttrycket ”Tio Riksdalers böter” ansågs böra heta Tio Riksdalers Banco böter. S. D. Föredrogos ånyo och biföl/os Bancooch Lag-Utskottens betänkanden : N:o 4, i anledning af väckt fråga om beredande af utländsk vexelcredit för Rikets Ständers Bank: bifölls; N:o 5, i anledning af väckt motion om förändring och tillägg i Bank-Lagen den 1 Mars 1830: bifölls. S, D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets betänkanden: N;o 119, i anledning af väckt motion, angående bestämmande af påföljd för fästehjons underlåtenhet att efter slutad lysning till äktenskap låta sig sammanvigas: bifölls; N:o 121, Prot.-Utdrag, den iy Maj 1845. 937 IV:o 121, i anledning af väckt motion om sättet för behandlingen af förslaget till en ny Grim ina 1-Lag: bi juth. S. D. Vid ånyo skedd föredragning godkände Preste-Slåndet de propositioner för omröstning i Förstärkt Conslitulions-Utskott, som i Constitulions-Utskottets nedannämnda utlåtanden blifvit föreslagna, nemligen: IS‘-o 44, i anledning af 2me Riks-Stånds återremisser å memorialet N:o 37; i IVo 45, i anledning af 2:ne
Ständers Justitia-Ombudsman , emot Herr Under-Ståthållaren m. m. Wanqvist, rörande olaga Arrestering och väld mot oskyldige. Allt detta sammanlagdt borde, enligt min öfvertygelse, väckt en starkare uppmärksamhet hos Utskottet och gifvit anledning till någon föreslagen förändring med denna, emot Constitution och Lag förfarande Auctoritét; hvarföre jag icke kan undgå att å Lag-Utskottets Betänkande göra några Anmärkningar; hvartill jag vördsamt utbeder mig Höglo!!. Ridderskapets och Adelös gunst ga uppmärksamhet. Utskottet yttrar, a:t uti en större Stad, der ett stort antal människor äio samlade och vistande, ändamålet med Policen är att bevaka och bibehålla allmän säkerhet, och att tillse och befordra den ordning och snygghet m. m. som måste råda innom en sådan Folksamling; sant Den 4 April. till uppfyllande af sådant ändamål, anser Urskottet Police-Kammaren icke kunna undergå någon af de förändringar jag föreslagit. Utskottet föreslår likväl icke något annat förändrande härvid, utan vill således att Policen framdeles må få fortfara med samma myndighet, som hittills, och det utan undantag. Icke en gång ringaste controll öfver densamma får, enligt Utskottets mening, äga rum. Utskottet yttrar vidare, det vara förmånligare att directe hos Kongl. Maj:t få anföra klagan emot Policens åtgärder och förfaranden. Hvad det förstnämnde beträffar, så anser jag enda sättet att förekomma sådana våldsamheter vara, att Policen ställes under Kongl. HofRättens granskande, samt att dess Protocoller och Domböcker till Hof-Rätten insändas. Jag tror att ordnings vinnande i Stockholm kan befordras och befrämjas utan att människor oskyldigt misshandlas; jag har trodt, att en Domare, som Police-Mästaren, bör känna Constitutionen och Allmänna Lagens föreskrifter så mycket, att de af honom minst böra kunna öfverskridas , då han är densamma, som skall beskydda Medborgaren, och vaka öfver allmänna säkerhetens helgd.
Men att sådant skulle i vårt land (annat än möjligen undantagsvis och till följd af alldeles tillfälliga förhållanden) inträffa, har icke blifvit visadt eller ens uppgifvet; och örn, på sätt en af motionärerne anfört, grundskatten betraktas såsom en hemmanets skuld till Staten, så bör vid förevarande frågas bedömande icke heller förbises, alt nästan alla egendomar oaktadt denna skuld till Slaten, kunnat intecknas och anses innefatta full säkerhet för betydliga fordringar af såväl hvpotheks-föreningar, som enskilde personer, hvilken omständighet, i förening med jordens allt mer stigande värde, nogsamt ådagalägger, att grundskatterna ej arn särdeles betungande och icke utgjort hinder för jordbrukets framsteg och förkofran, vid hvilket förhållande de gjorda fraraställningarne icke kunna, från denna synpunkt, vara af behofvet påkallade. Att åter bifallandet af de i detta afseende väckta förslag skulle för det allmäuna medföra ganska betänkliga följder, torde lätteligen inses. Om nemligen den grundsats, som man här vill göra gällande, — fullkomlig jemlikhet i rättigheter och skyldigheter för all jordegendom — skulle godkännas och föranleda till grundskatternas borttagande, kau Utskottet icke betvifla, att inom kort samma yrkande komme att framställas i afseende å de rättigheter och skyldigheter, som grunda sig på det s. k. indelningsverket. Enahanda skäl synas äfven härför kunna åberopas; ty om det skulle anses utgöra en orättvisa, att ett hemman är åsatt högre grundränta än ett annat af samma storlek och beskaffenhet, så vore det lika litet rättvist, att rustuingseller roterings-besväret tyngde olika på olika hemman. Men då det icke lärer vara möjligt att åstadkomma en fullkomligt lika fördelning af dessa besvär, skulle man säkerligen äfven i sådant hänseende påyrka rättighet för vederbörande jordegare, alt genom löseskilling friköpa sig från berörde onera, hvilka, likasåväl som grundskatterna, kunna anses vara en skuld till staten.
Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Augusti 1854. Upplåst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Sepl. 1834. 1’restc-Slåndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 - Bonde-Ståndet den 9 —r — Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående ändring af 8 §. i Kongl. Förordningen om Kijrko-råd den 29 Aug. 184-5. (Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk:ns Bet:de, N:o 14.) S. A. K. Med fästad uppmärksamhet deruppå, att i 8 §:n af K. M:ls Nådiga Förordning om Kyrko-råd den 29 Augusti 1843 blifvit uteslutet det i 1817 års Förordning om Kyrko-råd förekommande stadgande, som för underlåtenhet att på kallelse infinna sig hos Kyrko-rådet bestämde böter och berättigade detsamma att, genom föreläggande af Expeditions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i i S. 243 Förnyade vitén, förmå den tredskande till inställelse, hafva Rikets Ständer funnit alt, genom borttagandet af omförmälda ansvars-bestämmelse, Kyrko-rådets kallelser i de flesta fall kunna blifva föga verksamma, då numera något ansvar för deras åsidosättande icke drabbar den försumlige, som deremot tillförene af fruktan för böterna och skymfen att blifva bötlälld oftä bragtes till lydnad.
Utan att ifrågasätta nyttan och ändamålsenligheten af en serskild förmyndare-styrelse inom hufvudstaden, eller inrättningens lämplighet för en eller annan bland Rikets större städer, der serskilde förhållanden möjligen kunna underlätta dess organiserande och göra den användbar, anse dock Committerade, vid betragtande af ämnet från en allmän - Lag-Utskottets Betänkande, 2V.-0 81. 9 männare synpunkt, någon sådan våda och osäkerhet för de omyndiges rätt och bästa icke vara för handen, att en hufvudsaklig förändring i nu gällande stadga»- om förmyndarevårdens utöfning må på grund deraf ega rum.” ”För att ådagalägga rigtigheten af delta omdöme, torde vara nödigt att ingå i undersökning om grunderne, hvarpå de föreslagna nya inslilutionerne skulle hvila, samt följderna, som deraf vöre att vänta, i hvilket afseende Committerade således få anföra:” ”Förmyndare-Kammaren i Stockholm är, enligt hvad redan blifvit anmärkt, på en gång laga domstol i åtskilliga mål, och ett förvaltande Verk, hvilket, under full ansvarsskyldighet, ej allenast eger inseende öfver förmyndare, der sådane linnaus, med rättighet alt, oberoende af dero, till de omyndiges bästa vidtaga de åtgärder, sorn pröfvas lämplige, utan äfven ganska ofta omedelbart vårdar de omyndiges angelägenheter.” • ”Domsrätten är likväl icke någon nödvändig egenskap hos en Förmyndare-Kammare, hvilken, den förutan, ganska väl kan bestå och verka. Afskaöandet af flere Special-Domstolar i senare tider synes utmärka ett gillande å lagstiftarens sida af de skäl, som åberopas för införande af enhet i domstols-väsendet. Yid sådant förhållande och då fördelen häraf lärer vara obestridlig samt giltiga orsaker till stiftande af serskildta domstolar för behandling af förmynderskap» och andre dermed mer eller mindre sammanhängande mål icke kunna uppgifvas, torde med visshet böra antagas, att ett förslag om
Nedsättning i maximum för den sedelutgifning, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, skulle således vara fullt motiverad, men då denna åtgärd icke kunde undgå att medföra en för näringar och industri sannolikt skadlig minskning i de lånetillfällen, Riks-banken har att erbjuda, och denna Bank på annan väg bör kunna beredas tillräcklig styrka att uppehålla silfvervexlingen, har nedsättning i maximum för sedelutgifning icke blifvit ifrågasatt, utan deremot en förhöjning i kapital-öfverskottet eller grundfonden. Utskottet gillar dessa åsigter. Sedan den tid, då maximum för Bankens sedelutgifning bestämdes till 30,000,000 R:dr, hafva enskilda bankernas utelöpande sedlar till summan vida mera än fördubblats och de af dessa banker för spridning af sina sedlar vidtagna åtgärder hafva ledt derhän att med dem verkställas liqvider, hvartill Riks-bankens sedlar förr oundgängligen erfordrades, så att, ehuru allmänna rörelsen numera har behof af vida större rörelse-kapital, än då nämnda bestämning skedde, Riks-banken likväl icke kan nu hålla i denna rörelse utelöpande lika stort belopp som tillförene. Det bör ej heller förbises att då, vid Banko-Utskottets Betänkande N:o 35. 55 1844—1845 årens riksdag, ifrågavarande maximum för sedelstock fastställdes till ännu bibehållet belopp af 30,000,000 R:dr, detta fastställande skedde under förutsättning dels af grundfondens då ifrågasatta och jemväl beslutade förhöjning från den vid 1828—1830 årens riksdag bestämda summa af 6,600,000 R:dr till 15,000,000 R:dr och dels af en viss stadga i beloppet af Bankens räntefria depositioner, sorn allt framgent icke kan vara att påräkna. Åt