Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som jag önskar att rätt förstås, särdeles af mina vänner, och för att slippa med dem strida om ord, vill jag försöka att med en medicinsk liknelse förtydliga min mening om den nya lagens införande. En menniskokropp, särdeles då han blifvit något gammal, tål icke vid några hastiga förändringar i dieten, utan att blifva illamående eller möjligen upplösas. Pä samma sätt förhåller sig med samhällskroppen, isynnerhet dä han är så gammal som vår. Ileglorna för samhällsdieten eller för det sätt, hvarpå samhällslifvet verkar och rör sig, äro just våra lagar. Det är således lika oförsigtigt att rubba den genom hastiga förändringar, som det skulle vara vådligt för en äldre menniska, om läkaren skulle förordna en hastig förändring i hennes lefnadssätt. Hr Dalman: Jag har blott begärt ordet i anledn. af Ilr v. HartmansdörfFs yrkande, att de juridiska faculteterna måtte höras öfver civil-Iagförslaget. Jag kan ej förena mig med den värde talaren härutinnan och tror ej, att de juridiska faculteterna vid våra universiteter för närvarande äro besatta med så utmärkta män, att någon särdeles båtnad deraf vore att förvänta; åtminstone kan denna slutsats göras af deras redan afgifna yttranden öfver criminallagen. Dessutom skulle en sådan åtgärd, efter min tanka, endast leda till förvillelse genom ytterligare thcoretiserande, i stället hvarför jag tror, att lagarna alltid höra rättas efter samhällets befintliga förhål - Den 21 April. 215 landen och tidens skiljaktiga kraf. Om således dessa förhållanden nu icke äro desamma som för 100 år sedan; om samhällskroppen icke är i samma tillstånd nu som då, så fordras också nya lagar och en förändrad diet. För min del tror jag, att den nya tiden, som är frisk och ung, just derföre vantrifves af den gamla skröpliga tidens diet och fordrar en, som bättre passar för dess ålder och behof. På sätt jag förut nämnt, finner jag likväl icke nödvändigt, att den nya lagen nu omedelbart och med acclamation antages; jag har endast velat uttrycka min öfvertygelse, att en ny lag är af nutiden och Svenska folkets behof påkallad. Gr. Snoilsky, Nils:
Tri gånger gäspar jag på ett så kräsligt sätt, Att timmars tid behöfs att vrida munnen rätt. Ack, korta, sälla tid! Mitt hår man redan kammar, En tjock virginisk rök från spotska läppen dammar. Re’n höres skrik och skratt, min dörr på gafvel slås. Nå, vänner nu igen? Ja, vänner, det förstås. Två snillen rusa fram, Apollos värda gossar; Den ene hälsar knappt, förr’n han ett infall lossar. Straxt ger den andra till ett skrik i himmels höjd Och sig för hjässan slår och kiknar bort af fröjd. En gång han skrattat har, han mig i armen fattar Och repar tankan upp och andra gången skrattar. Den förra flatna tycks och tittar under lugg, Men ser så smånöjd ut och grinar själf i mjugg. När han med fägnad ser, att första profvet lyckas, Skall till det minsta ord med nya löjen smyckas. Hans tanke blir så fin, att knappt man henne ser, Och det ej kvickhet är, som hjärnan möda ger. En ljumhörd kunde tro, att här har vankats nöje, Som sett den enas grin, den andras gap och löje, Men jag, som för min synd två friska öron har, Jag kände bäst, hvad straff en trugad kvickhet var. Satiren i teckningen af de båda ämbetsbröderna är synnerligen grof. Det heter: Jag såg en nedrig slok sig ned i stoftet kröka Och för en oviss gunst sin säkra ringhet öka. Jag såg ett ringa djur, som grälar år från år Och tror sig nog belönt, när han en hälsning får. Låt dem få ha sin ro! Jag vill mitt omak spara, Så lat, att jag en gång ej låss att flitig vara. Karl Gustaf Tessin (1695–1770). Tessins guvernörskap räckte åren 1750–56, egentligen lemnade han dock redan 1754 sin befattning, som öfvertogs af grefve Stromberg. Karl Fredrik Scheffer (1715–86) var, då han mottog förtroendet att vara kronprinsens guvernör, blott 41 år gammal. Han var, såsom Fersen uttrycker sig (Hist. skr.
Att vårt folkskoleväsende, oaktadt alla ansträngningar från kommunernas sida och välviljan från det allmännas, likväl utvecklar sig både trögt och långsamt är en erfarenhet, som skolans vänner i alla orter fått göra; och att detta förhållande till en icke ringa del har sin orsak i den omständigheten att lämplig materiel saknas i de flesta skolor, derom äro de fleste ense. Då Staten ingenting gjort för skolbyggnadens uppförande och underhåll, och, i min tanke, icke heller gjort tillräckligt för lärarnes aflönande, men detta för det närvarande måste förbigås, så föreslår jag, att Rikets Ständer ville anvisa en summa af 100,000 R:dr, att användas till inköp af lämplig undervisningsmateriel för rikets folkskolor, att dem emellan fördelas. Stockholm den 15 November 1865. C. J. Svensén, från Calmar lön. Af Carl Johan Svensén från Calmar län, om upphörande af den s. k. giftomannarätten. På de grunder, söm under sista riksdagen blifvit anförda och af Rikets Ständer gillade, anhåller jag vördsamt: att den nu qvarstående giftomannarätten för ogift qvinna må upphöra. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 312. 455 Hemställande jag, att Lag-Utskottet, till hvilket mitt förslag torde remiteraB, uppställer redaktionen af den äskade lagförändringen med fästadt afseende på de anmärkningar, som i Stats-Rådet och Högste Domstolen blifvit afgifna. ('. J. Svensén, från Calmar län. N o 319. Af Carl Johan Svensén från Calmar län, om förhöjning af anslaget på sjette Hufvudtiteln till reseunderstöd åt arbetare, i de särskilda näringsyrkena. Den frie arbetaren i norden är en af samhällets pelare. Utrustad med medvetande om sin jemnlikhet — ty han ser ingen social rang, till hvilken han genom arbete icke skulle kunna höja sig — och med vissheten att finna fortfarande sysselsättning och deremot svarande aflöning, arbetar han ofta under en annans ledning, men alltid efter egen fri vilja.
Lefver ej någon af den dödes föräldrar, och äro syskon till; då skola de allt arfvet taga. fr något af syskonen dödt, njute dess afkomlingar den rätt, som i 3 §. sägs, 4 $• fao ej syskon eller afkomlingar af dem; cirfven då förfäder i andra led, som äro faderfader och fadermoder, moderfader och modermoder. 5 4'- Lefva ej de, då är f ven den dödes föräldrars syskon. 6 Lefva ej de; dä ärfven den dödes förfäder i tredje led. 7 $■ Lefva ej de; då är f ven faders och moders syskons barn. 8 <$'. Lefva ej de; då är f ven de, som äro syskon med förfäder i andra led. 9 Lefva ej de; dä är f ven den dödes förfäder i fjerde led. ro §. Finnes ej arfvinge i något af de leder, som nu sagde äro; tage den arfvet, som sedan är i närmaste led, ehvad han är bakarfvinge eller sidoarfvinge. Ar o både bakarfvinge och sidoarfvinge i lika led; gånge sidoarfvinge till och bakarfvinge ifrån. Aro sidoarf vingar i lika led, men olika gren; tage dä den arfvet, som är af närmare stamfader eller stammoder med den döde; äro de af samma stamfader eller stammoder; varen samarfva. 11 §. Aro bakarfvingar ä fäderneoch mödernesidan samarfva; tage hvardera sidan hälften, ändå att ä den ena flere ar f vingar äro, än å den andra; äro ä endera sidan alla döde, fälle alltsammans andra sidan till. Ar o sidoarfvingar å fäderne och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon till; vare lag, som om bakarfvingar sagdt är. Ar arfvinge både å fäderne och möderne skyld med den döde; njute då han både f äderne och möderne del. 14 Lag-Utskottits Betänkande, Bi.-o 31. 12 §.
Utskottens förslag till 23 §. har blifvit gilladt af Bonde-Ståndet, äfvensom af Preste-Ståndet, med den förändring, som blifvit en följd af sistnämnde Riks-Stånds beslut, att ingen må ega rätt att. anmäla sig till bränvinsbränning på kortare tid, än den högst tillåtna, eller tre månader, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet uteslutit de i denna §. förekommande stadganden; Och få Utskotten, i följd häraf, saint med hänsigt till beslutet, angående tiden för bränvinsbränningens utöfning, hemställa till Ridderskapet och Adeln samt Preste-och BorgareStånden , om icke desse 3:ne Riks-Stånd skulle täckas förena sig i den af Bonde-Ståndet antagne redaction utaf 23 §. f Då Presteoch Bonde-Stånden godkänt Utskottens förslag till 24 §. 2 ' samt Ridderskapet och Adeln och Borgare-Ståndet uteslutit stadgandet i i:sta momentet, men deremot, medelst antagande af 4 momentet i 20 §. af Grefve Hamiltons förslag, beslutat enahanda, ehuru lill ordaställningen olika, stadgande med det i 2 momentet intagne, så finna Utskotten sig böra föreslå Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet alt förena sig med Preste-och Bonde-Stånden, i afseende å 24 §• Bevillningssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Mem.j N:o 12. 11 Presteoch Bonde-Stånden hafva jemväl antagit Utskottens förslag c a5 lill 25 , samt de öfriga båda Riks-Stånden 20 §. af Grefve Hamiltons förslag; hvadan och då den skiljaktighet, som emellan de båda förslagen förefinnes, endast eger rum, i afseende på ordaställningen, Utskotten hemställa, att Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet måtte förena sig uli den redaclion af 25 §., som Presteoch Bonde-Stånden antagit.
Hos Ridder skåpet och jddeln samt Presteoch Borgare-Stånden har blifvit anmärkt: alt alla cassör och fonder, af hvad namn de vara må, borde erlägga bevillning för deras ntlånte capital; att bevillningsafdrag således äfven borde ega rum för lån ur Sparbanker, Fallig-cassor och Disconter; att det i denna §. för vissa inrättningar medgifna undantag från skyldigheten att vidkännas bevilinings-afdrag borde, såsom förnärmande enskildes rätt, utgå; samt att detta undantag endast borde gälla för Sparba liker ne. Yid öfvervägande häraf, har Utskottet, enär Sparbankerne numera vunnit den framgång och stadga, att det hittills medgifna undantag från bevilinings-afdrag skäligen kan upphöra, samt Disconter och Fallig-cassor icke, framför andra inrättningar och stiftelser, synas berättigade lill en sådan förmon, ansett något undantag icke vidare böra ega rum; och får derföre hemställa, att orden: ”dock undantagas härifrån Sparbanker, äfvensom Disconterne och Fattig-cassorf må ifrån denna §. få uteslutas. 35. §. pag. 33. Inom Ridderskapet och 4 dt In samt Ror gare-Stån det är anmärkt: alt bevillning för Actie-Bolag, Associationer, m. m. borde utgå med fern procent af utdelningen, när densamma stiger lill 6 procent å capitalen, och 10 procent då den öfversliger 6 procent; att bevillning borde erläggas med 1 procent af utdelningen, då den ej öfversliger 1 procent, med 2 procent, då den ej öfversliger 2 procent, och med 3 procent, då den ej öfversliger 3 procent, o. s. v.; att Actie-egare, hvilka icke äro jemförlige med vanlige närings-idkare, borde beskattas högre än de senare, sorn icke Bevillnings-Utskottets Utlåtande3 IS:o 2/. 37 kunna täfla med capitalislerne; att lill irsla momentet borde läggas oviken:
Detta är likväl icke tillräckligt, för att förklara förhållandet. Äfven om vi icke fått Herr Crusenstolpes lof, att nyttja sunda förnuftet, måste det val ändock få hjelpa oss till en skyldig urskiljning i våra beslut. Jag begär att få veta, huru mångå jäfvige Skyldemän röstat vid sista voteringen, på det alt deras röster må afräknas; och om derefter pluralileten likafullt är afgörande till samma beslut, så begär jag, att discussionen om voteringen må upphöra, men i annat fall, att ny votering må anställas. Den 20 J u 1 i i. 23 Friherre Cederström, Jacob: Jag är J 3 n g t ifrån att dela den öfvertygelse, alt den eller de, sorn deltaga i någon votering, hvilken 38 §. Riksdagsordningen förbjuder, skulle kunna undandraga sig den påföljd, samma §. derföre bestämmer, i händelse beslutet icke berodt af deras röster; och en sådan slutsats må icke kunna hämtas af det åberopade ordet och, hvilket sammanbinder påföljden för individen med bestämmelsen af voteringens möjliga ogiltighet, men den votering, som i sisla Plenum inträffade, angick icke sådan fråga, derom 38 §. RiddarhusOrdningen handlar. Vid berörde votering var endast och allenast fråga om form och ingalunda om personer; ty den bestämde endast, huruvida DechargeBetänknndet skulle punktvis eller helt och hållit till afgörande företagas. Som jag likväl anade, att inom Ståndet skulle finnas Ledamöter, de der icke kunde skilja form ifrån sak, begärde jag hos Herr LandtMarskalken, att få yttra mig häröfver, innan voteringen börjades, i händelse lian ansåg, att fråga derom lagligen kunde uppstå; men då Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken icke fann sådant kunna ega rum, afstod jag från att yttra mig före voteringen.
I samma mån som arbetslönerna hafva stigit, har också svårigheten för rusthållarne ökats att anskaffa dugligt folk till 552 Den 18 April f. m. båtsmän och att kunna betata dem; så att, utom den tunga, sorn ligger i sjelfva rustningsskyldigheten, så hafva rusthållarne en alltjemt ökad tunga i den tilltagande svårigheten att anskaffa det folk, som erfordras. Gr. Mörner har sagt att rusthållarne vilja söka att komma ifrån denna sin skyldighet. Detta är icke deras mening, utan de vilja blott undvika de olägenheter, som jag har påpekat. Vidare har Gr. Mörner såsom bevis på att det icke skulle vara så farligt med bördan på fattigvården i de ifrågav:de trakter, anfört att inga besvär inkomma derifrån till Kammar-Rätten. Jag frågar, hvad det skulle tjena till att komma in och besvära sig öfver en sak, som icke kan hjelpas. Som jag anser att den föreslagna skrifvelsen åsyftar på samma gång flottans och rusthållarnes fördel, så får jag fortfarande anhålla om bifall till Betänk:t. Hr von Koch: Jag vill endast med några ord bemöta Gr. Mörners yttrande. Hvad han talade om, ang:de det anslag, som för några riksdagar sedan blef beviljadt till upphjelpande af rusthållarnes augmentsräntor, tror jag icke hafva något med den förev:de saken att skaffa. Rusthållarne vilja nu alldeles icke undandraga sig detta onus. De begära endast att få erlägga vakans-afgift för en del båtsmansnummer, och den vilja de betala till sitt fulla värde. Det finnes många af dem, som anse det fördelaktigare att fullgöra sin skyldighet in natura, och det är egentligen ur fattigvårdens synpunkt, som de begärt denna förändring. Man har sagt här att motionärerne utmålat en sådan tafla, så att, om den vore sann, skulle man knappt våga att resa i Blekinge. Ja! Mina Hrr! så var för icke längesedan förhållandet. Ett härad, hvari jag har egendom, Östra härad, är det andra eller tredje i ordningen i afseende på fridstörande brott, och landshöfdingen har sig nog bekant de grofva brott, som der äfven nyligen blifvit begångna.
Anspråken på lyckan äro vanligtvis af det slag, att de icke ofta kunna tillfredsställas. Jag gör likväl hvad jag kan.» »Ni tyckes då verkligen vara en människovän,» sade Apollonides, och ännu en gång nalkades han den gamle och räckte med förtroende sin hand åt honom. »Men en vän som icke kan skaffa er något möte med edra förfäder. Jag har icke den ringaste kännedom af deras närvarande vistelseort. Mina förfäder känner jag dock tämligen till. Jag är af en mycket gammal slägt, skall jag säga er, och har lyckats få reda på åt minstone de förnämsta grenarne i mitt stamträd ända bort till den laurentinska tiden. Jag kan säga er, hr Apollonides, att jag äger en hel mängd, systematiskt ordnade försteningar och benknotor hvilka bevisligen varit mina förfäder under det de genomgått den långa raden af utvecklingen från den lägsta grad af organiskt lif till ryggradsdjurens klass och inom denna sedan till högre former.» »En vacker samling måste det vara,» sade Apollonides, men som erfor ganska ringa deltagande för förfäder i förstenadt skick. »Samlingen är verkligen af stort värde,» yttrade den gamle, »och jag kan med stolthet visa henne. Bland de yngre förfädernes öfverlefvor har jag en tand som tillhört ett pungdjur, från hvilket jag härstammar i rakt nedstigande led.» »Jag lyckönskar er,» sade skalden och suckade djupt. »Jag har ännu märkligare minnen,» fortfor främlingen, »t. ex. ett i en Köckenmödding påträffadt ostronskal med tydlig, af naturen sjelf inristad namnteckning.» »Hvilket är då edert namn?» sporde Apollonides, mer för att säga något och icke visa sig oartig mot den vänlige gubben än af verklig åstundan att få vet;; namnet. »Jag heter Hemisfärion.» »Hemisfärion!» upprepade Appollonides utan att tänka på hvad han hörde eller sade. »Följ mig till mitt laboratorium,» sade den gamle. »Ni har också ett laboratorium?» »Naturligtvis! Hvem har icke ett laboratorium eller åt minstone del i ett sådant? Skulle ni vara nog olycklig, hr Apollonides, att icke äga något?»
Utskottet skulle således redan anse för ett icke obetydligt framsteg, om man, i stället för den närvarande formen, ville bilda en annan efter mönstret af det enda Tyska land, der Bonde-Ståndet sedan århundraden egt andel i representationen, och äfven vid alla tillfällen visat, huru högt det värderar sin ställning, nemligen det, likasom Schweitz, genom Ivnne och naturförhållanden med Sverige i mer än ett afseende beslägtade Tyrolen, der den på en Kammare samlade national-representationen utgöres af lika många prelater, adelsmän, borgare och bönder, samtlige utur sina classer valde. Ännu mindre skulle Utskottet kunna misskänna värdet af en dylik reform, i händelse dervid de ännu icke representerade, men, enligt de af 22 Conslitutions-Utskottets Memorial, JV;o 38. Utskottet redan uppgifna grunder lill valrätt berättigade classerne erli öl lo den valrätt, sorn dem tillkommer. Emedlertid måste Utskottet erkänna, att det af ofvan anförda skäl icke funnit sig öfverlygadt om nödvändigheten eller lämpligheten af att stanna på denna punkt, och att fortfarande låta Svenska national-representalionen utses ståndseller class-vis. Det tror ett steg till böra och kunna tagas — och skall redovisa för sina skäl. Utskottet tror formen icke onödigtvis böra göras hård. Den bör omsluta lifvet, men icke trycka det. Den bör tvertom smyga sig efter detta sig oupphörligt ombildande, nybildande lif, och lemna dess tillväxt allt nödigt utrymme. Enligt denna åsigt, blir det en oeftergiflig fordran af en val-lag, att den lemnar gamla classer, i den mon de växa i kraft och betydelse, och nya, i den mon de uppkomma, den inflytelse på representantvalen, som motsvarar deras betydelse i Staten. Efter denna betydelse hårde nuvarande Ståndens ställning i national-representalionen blifvit bestämd.
Vid detta tal log jätten i sitt falska hjerta, ty han önskade ingenting så gerna, som att svennen skulle skicka bort sina hundar. Pojken gaf så befallning, att Håll skulle gå till källan efter vin, och jätten räckte honom en stor kruka. Hunden gick, ehuru man väl kunde märka, att det icke skedde med god vilja; men det led och det led, och han kom inte tillbaka. När så en stund hade gått, sade jätten: »mig undras hvi hunden dröjer så länge borta. Kanske vore så godt, att du låter din andra hund gå och hjelpa honom, ty vägen är lång och krukan är tung att bära. Som nu pojken icke anade något svek, samtyckte han till jättens begäran, och böd Slit gå och spörja hvadan Håll icke kom igen. Hunden viftade med svansen, och ville icke lemna sin herre; men svennen märkte det icke, utan dref äfven honom bort till källan. Då log jätten i mjugg, och konunga-dottern grät; men ungersvennen aktade icke deruppå, utan var lustig till mods, skämtade med sin värd, och tänkte icke uppå någon fara. Det led så åter en lång stund; men det hördes icke af hvarken vin eller hundar. Då tog jätten till orda: »väl kan jag märka, att dina djur icke göra hvad du tillsäger dem, eljest skulle vi icke sitta här och törsta. Mig synes bäst, att du låter Ly gå och spörja, hvi de icke komma tillbaka.» Svennen äggades af detta tal, och befallte sin tredje hund att hasteligen gå bort till källan; men Ly ville inte, utan kröp gnällande framför sin herres fötter. Då blef pojken vred, och dref honom bort med våld. Hunden var nu tvungen att hörsamma sin husbonde, och lopp så med stor hast uppåt berget. Men när han kom fram, gick det honom som det gått de andra; der reste sig en hög mur omkring honom, och han blef fången genom jättens trolldom. När så alla tre hundarne voro sin kos, steg jätten upp, skiftade sin hy, och grep ett blankt svärd som hang på väggen. Han sade: »nu vill jag hämnas mina bröder, och du skall snarligen dö, ty du är i mitt våld.»
Vi hafva nemi. ännu i första instancen krigsrätt, i den andra krigshofrätt och i den tredje, högsta domstolen, blandad med 2 sakkunnige män af militärståndet, när mål som lyda under krigsartiklarna der skola handläggas. Denna ordning har man icke vågat afskaffa, emedan det gällde en så vigtig sak, som krigstukten. Men för öfrigt har man Dea 10 Oktober. 575 gått och går så långt man kunnat och kan. Jag tror dock ej alt det skett till det allmännas båtnad. Ilr Lagerhjelm har redan omtalat huru det gått med näringsärenderne i andra länder, der man velat lägga dem under de allmänna domstolarne. I Frankrike har man infört s. k. cours commerciales, i Tyskland, handelsgerichte. Man har der icke funnit sig belåten med den allmänna juridiska kunskapen, huru väsendtlig denna än må vara, på det alt formerna skola rätteligen iakttagas och intet beslut fattas, stridande emot allmän lag. Man har likväl funnit att denna kunskap icke varit tillräcklig för att behandla alla ärender så som hvarje särskildt yrkes bäsla fordrat. Såsom nämndt är hafva vi i Sverige afskaffat de s. k. hallrätterne för varuförädlingen; men vi komma förmodligen äfven att lära oss inse behofvet att dem återupprätta. I den gamla tiden blandade man stadsdomstolarne med lagfarne och i näringsyrkena kunnige ledamöter, eller s. k. litterata och illitlerata rådmän. Sådan är äfven på landet sammansättningen af häradsrättens domare och nämnd af män, som dels äro lagfarne dels sakkunnige. Denna skillnad uttryckte man i de Tyska städerna med benämningen af die Herren von' Feder lind die Herren von Leder. De sednare ansågos dä icke mindre behöfliga än de förre. Men numera råder beklagligtvis — må uttrycket förlåtas mig — en juridisk högfärd, som gör att man tror det juridisk kunskap skall förslå att bedöma allting. lag erkänner emedlertid att mera juridisk kunskap kan erfordras än som måhända bibehållit sig inom bergstingsrätterna, hvarest så föga lagskipning förekommer och att bägge dessa skäl kunna föranleda till ifrågavar:de domstolars indragning — men jag tror dock icke att man för juridikens skull får åsidosätta sakkännedomen.
Hvad Utskottet i denna punkt hemställt och tillstyrks, blef af Ståndet bifallet. 15 punkten. Utskottets hemställan bifölls. 14—22 punkterna. Lades lill handlingarne. 25 punkten. Utskottets till Preste-Ståndet gjorda hemställan bifölls. 24 punkten. Med ändring af sitt i frågan lörut fattade beslut, biföll Ståndet Utskottet* hemställan. 25 punkten. Med ändring af förut faltadt beslut biföll Ståndet Utskottets hemställan. 26 och 27 punkterna. Lades (ill handlingarne. Prot.-Utdrag den IS September 1860. 719 S. D. Föredrogos ånyo Slals-Ulskoltets nedan om förmälda Memorial oell Utlåtande: N.o 179, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 29, angående begärdt anslag för reparation af S:l Maria kyrka i Sigtuna, Bifölls. N:o 181, i anledning af väckt motion angående förändrade förändrade föreskrifter i fråga om Kronogodsens framtida förvaltning och borlarreudcrande. Bifölls. N:o 182, med voterings-proposilion i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om förändrade grunder för mjöloell sågqvarnars beskattning. Den föreslagna voterings-propositionen godkändes, och gillade Ståndet det vid slutet af detta memorial, nederst å sidan (i, förekommande yttrande. S. D. Föredrogs ånyo Sammansatta Bevillnings Lagsaint Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda Betänkande och Utlåtande: N:o 18, i anledning al Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å Betänkandet N:o 15, angående Tobäks-skalt. Den föreslagna voterings-propositionen godkändes. N:o 17, i anledning af dels gjorda anmärkningar mot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet N:o 1 1, innefattande Utskottets yttranden öfver väckta motioner om förändringar \ Kongl.