Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En gång hade han mött det där de kalla kärleken, men denna enda gång hade varnat h o n o m för ett andra möte. H a n hade pröfvat hela bitterheten af ett gyllene armod, tills broderns slutliga frånB l a n d nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af 1 363 fälle gjort h o n o m rik och mäktig och afundad, tills han från den forne obetydlige flanören blifvit en af rikets herrar, hvars ord kunde betydt så mycket, om han numera ej haft så litet otaldt m e d den värld, där han fann Märta Wahren. — Så måste han då lämna Saltskär, inte i m o r gon, inte brådstörtadt, m e n inom några dagar för att ej g e uppslag till ytterligare utläggningar. H o n o m själf b r y d d e det mindre än intet hvad de kunde ha att säga, ty han var länge, länge sedan förbi allt dylikt, men här fanns ju en annan han måste söka skydda. Mari A n n s senaste ord, sammanställda m e d ett o c h annat, s o m halkat ur herrarne i rökrummet om nätterna, hade bragt h o n o m till insikt o m, att man börjat lägga märke till den blyga, kanske omedvetna sympati hon skänkt h o n o m, att m a n börjat undra, o m inte ändå — n e j, det fanns ingen annan utväg: han måste bort. Hans beslut var taget, och ett beslut af hvad art som helst det stärker o c h h ö j e r; det är som en frisk b r i s; det blåser bort all tvifvelssjukans och själfosäkerhetens h o p a d e dimma. ; För resten, hvad tjänade det till att tänka på allt det där vidare. Han kunde ju inte ändå gifva h e n n e annat än den fattiga återstoden af sitt stackars sönderväxlade lif, o c h den gåfvan var alltför arm i gengäld m o t Märta W a h r e n s kärlek. Han förde handsken till ögat och strök hastigt b o r t något, som ej funnits där förut.
Stockholm den 20 December 1838* STOCKHOLM, Elmina och Granborg» Tryekeri, >819» Lagutskottet s Betänkande N;o 4. 1 N:o 4. Betänkande, öfver Riksdags-Fullmägtigen från Stockholms Län, Nils Insulins motion om stiftande af en lag , hvarigenom mäförekommas, c.tt gäldenär, medelst digtade köpeafhandlingar , undanhåller sina borgenärer de tillgångar, han kan ega till betalning af sin skuld. I Memoria! , sorn H eilervarda Bon deStå.ndet den 8 sistlidne December lill Lagutskottet remitterat , har rtiksdagsFuIlmägtigen från Stockholms Län Nils Insulin anfort, huruledes erfarenheten skall visat , att gäldenärer, för att undvika betalning af ostridiga och faststälda skulder, företagit sig att , genom digtade afhandlingar , försälja all sin egendotn , dervid de dock förbehålla sig rättighet att , emot viss hyres afgift , egendomen innehafva, hvarefter de vä! qvittera Bihang till Riks-St, Prat. tSrS 1829, Sami. 1, 3 Haft. 2 LctgTJt slottets Betänkande. Nio 4; köpeskillingen , som sålunda äfven blifver oåtkomlig, men deremot af den föregifne köparen tilläfventyrs undfå en motförbindelse, att köpet, efter öfverstånden fara, skall återgå; till förekommande af hvilka be* drägliga tillställningar, jemte de för allmänna och enskilda crediten menliga följder sorn deraf måste uppstå, Motionairen föreslagi t, att antingen ali dylik handel ma. vid ansvar förljudas, eller ock det stadgande göras, att köparen bor, sd framt köpet skall anses lagligt , genast afhemta hvad han sig tillhandlat, samt att bade köpare och säljare ändock skola vara pligtige med ed styrka , att köpe-af handlingen är verklig och ej tillkommen, för att uppehålla betalning af godkände fordringar, eller i afsigt att förnärma andras rätt.
Ty jag vågar stå för det påståendet, att den allmänna sjuklighet bland ungdomen, hvarom man nu, i motsats mot förr, talar så mycket och äfven har orsak att tala, har sin grund vida mer i en osund och orenad fantasis lössläppthet och tillfredsställande än i »öfveransträngning». D. v. s. den förstnämnda orsaken är ju också en öfveransträngning, men af annan art än den, på hvilken man skjuter hela skulden, en öfveransträngning, som till stor del är orsakad af en osedlig, falskeligen sig så kallande »realistisk» litteratur. Visserligen anser äfven jag, att Strindberg icke utan skäl kallar sådana böcker som D:r Kapffs »En ungdomsväns varning» för »skrämböcker». Jag tror nämligen, att sådan litteratur, i all sin välmening för öfrigt, icke tar saken på det rätta sättet. Och att söka skrämma från lasten i dess gröfre form genom att ständigt och jemt tala om skamliga sjukdomar i förbindelse med den såsom en vanligen gifven följd, är icke heller det rätta sättet. Ty det är på långt när icke sannt, att denna last vanligen har sådana följder med sig. Men genom osanning och öfverdrift i varningen för man ingen menniska på ett verkligt sätt till rätta. Ett sådant tillvägagående förslöar i stället och alstrar säkerhet. Det går då ofta den unge som det gick Strindberg enligt hans egen berättelse. Snart kommer han under fund med eller tror sig komma under fund med att det »icke är så farligt», och så är han inom kort lastens säkra byte. Fru Lenngrens fabel »Rågeten och hennes son» har tyvärr alla dagar sin tillämpning. Men detta jäfvar icke hvad jag förut sagt om orsaken till ungdomens sjuklighet och klenhet. Tvärtom vidhåller jag hvad jag sagt och tillägger: Man behöfde icke bråka så mycket med vägningar och mätningar, statistiska beräkningar och hygieniska föreskrifter, om man ville söka roten till det onda der den i de flesta fall finnes och med allvar försöka att upprycka den 14. Att gossen och ynglingen undgår det i hygieniskt afseende farliga i denna litteratur och i den last, hvartill den uppmanar och retar, det kan ju alltså hända.
Ett öppet medgifvande, att fel, om ej i åsigter, dock åtminstone i beräkningar ägt rum, skulle nödvändigt föregå de rättande åtgärderne; ty genom detta medgifvande allena kunde den tvekan återhållas, huruvida med ett förändradt Systeme i Myntväsendet åsyftades en verkelig förbättring i Näringarnes och i Landets tillstånd, eller en reaction blott af de krafter, hvilka genom den förflutna tidens Systcrne varit tryckte och till deras förra verksamhet suspenderade. Det var den oro, som häraf föddes, som föranledde till det åt ett serskilt Utskott lemnade uppdrag, att uppsöka orsakeme till den öfverklagade förlägenheten i Allmänna Penninge-rörelsen och att föreslå botemedlen deremot. Enligt Utskottets undersökningar skulle liufvudorsaken till förlägenheten, som mäst kändes i det inre af Landet, ligga i den rigtning, som den yttre Handeln erhållit; och borde, enligt Utskottets tanka, ingen så kallad Myntförbättring företagas, förr än den förlorade jemnvigten emellan Export och Import, eller emellan Nationens Production för utländsk räkning och dess consumtion af utländska Producter vore återställd. Då tillvarelsen af dessa förhållanden, åtminstone icke offenteligen bestriddes och således sannolikt medgåfvos, följde utaf sig sjelf att åtgärderne till Myntförbättringen måste uppskjutas. Dessa förhållanden äro nu förändrade. Verkningarne af det Systeme i Myntväsendet och Penningerörelsen, sorn man sedan år 1809 följd t, ligga nu för hvar mans ögon. Flere af de Byggnader som uppå denna sviksamma grund blifvit uppförde hafva ramlat, och det sker deras fordna innehafvare sjelfve en tjenst dermed, att man hjelper dem undanrödja ruinerne. Jemväl det ytterliga i 1812 års Handels-Systeme har, såsom senare vidtagne åtgärder intyga, blifvit insett, och dess menliga följder åtminstone till en del afhulpne. Den i5 Jpril.
Häradsskrifvare beviljades samma pensionsförmon som deras vederlikar i Collegierne, desto heldre, sorn delta instämde med ofvannämnde syftemål uti 1818 års stadgande, att nemligen tjenstemän af lika grader skulle njuta lika riitt, antingen de med indeldta eller conlanta löner äro försedde; på grund af hvilket allt Kongl. Slats-Contoret i underdånighet hemställde, det Kongl. Majrt måtte täckas i Nåder öfverlemna delta ämne till Rikets Ständers vidare yttrande och åtgärd, hvarvid dock något ökadt anslag icke erfordrades för medgifvande af omförmälde högre pensionsrättighet, enär Allmänna Indragnings-Stalens tillgång lemnade betydlig besparing, så att anslagssumman på denna Stat sannolikt redan vore tillräcklig, vid successiv omvexling af sådane ålderstigne pensionstagare. Utskottet, som i allo instämmer uti hvad Kongl. Stals-Conloret i della ämne föreslagit och hemställt, tillstyrker derföre Rikets Ständer, att pensionerne för nedannämnde tjenstemän må, med iagtlagande af hvad förut är stadgadt, i afseende å lefnadsoch tjensteår, bestämmas till följande belopp, nemligen: Stats-Vtskottets Utlåtande JV:0 4°' 33 För Lands-Secrelerare och Lands-Kamererare Landt-Ränlmästare och Kronofogdar 800 „ „ Häradsskrifvare ^0Q Slutligen får Utskottet anmärka, alt de uti nu gällande Riks-Stat å a:dra Hufvudliteln upptagne anslag, i afseende hvarå serskildt yttrande icke här förut blifvit meddeladt, äro, på sätt bifogade Tabell utvisar, lill oförändradt belopp bibehållne. Slockholm den 3 April 1840. K eser vallo ner. Emot allmänna grunderne för behandling af frågan om löntillökningar för åtskilliga Embetsverk.
Tersmedens motion blifvit anmäld till behandling och utgjort föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, men IL Ex. trodde den grundlagsenlig» ordningen fordra, ali först till R. o. Ad:s afgörande öfverlemnades om eller hvad upskof må beslutas med föredragnin gen af det mern., som ovilkorligen borde i nästa plenum företagas, derest icke R. o. Adm behagade derom annorlunda förordna. På denna grund finge H. Ex. nu hemställa om R. o. Ad. bifölle att Coust.Utsk.-s mern. N:o 2 med dervid fogade förslag till ny Riksd.- Ordn. och Regeringsform må upföras främst på föredragn:slistan för det plenum, som inträffar näst efter Lördagen d. 14 uti innevar. månad. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarjemte Frih. Palmstjerna, Carl Otto, anmälde sig och yttrade: Meningarne torde vara delade om att antaga denna propos:ns 140 Den 11 December. ordalydelse. Jag hemställer om icke Hr Frih. o. Landtm, ville upläsa deri såsom i allo öfverensstämmande med llögv. PresteS:ts beslut och som äfvenledes fullkomligt öfverensstämmer med mitt väckta förslag, nemi. så att Const.Utsk:s betänk. N:o 2 skulle sättas främst på listan och afgöras i första plenum i nästa vecka, så voro mina ord. Afgörande! var äfven inbegripit i den framställning jag gjorde. Om det sättes främst eller icke vore detsamma. 1 anledn. häraf förklarade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, att han endast till följd af ett misstag underlåtit att i den nyss gjorda proposm tillägga att ärendet vid deri omnämnda tillfälle skulle till afgörande förekomma; hvarjemte H. Ex., efter upläsning af ordalagen i PresteSt:s beslut, framställde följande propos.: behagar R. o. Ad. besluta, att Const.Utsk:s mern. N:o 2 med dermed fogade förslag till ny.
II s, io4>, io44- Santessons, angående förre Iläradsskvifvaren Joli., Pension. II s. i54*). Scldegelske Köpegods, Kon. Proposition om dem. “•Is. 62—70. Utskottets utlåtande. Seboerbings Cancelli-Rådct, Afhandling om Skogshushållningen, dess inköpande för Statsmedel, afstyrkes. I s. 688—700. Schoughs sökte eftergift af Kronans Tmmisionsrätt i hans extra lön, tillstyrkes. I s. 286—391. Nytt utlåtande. I s. 520. Scholac-Liirare, örn spannetnåJs anslag till Lönfyllnad för Stockholms, lil s. 181—184. Schvartz, 0111 ett årligt arfvode för Öfver-Directeuven J. III s, 70,71. Memorial om ltiks-Ståndens olika Beslut i frågan. Secreterare, för Riksgäldsärenderne; önskad af Utskottet. I s. 4. — om högre arfvode för Bonde-Ståndets. II s. 1172 om Löntillökning för Ofver-Intendents-Ambetets. IV s. 53g—542. Sederholmske arfvingars fordran. Utlåtande deröfver. I s. i3g—i5i. Selets Bruk , angående det af Magazins-Derectionen beviljade Spannemåls-utbyte för. II t. 1027 —1029. Reg. i. H St. l’r. 3 34 Regis ter. Seraphjmer-Ordens Gillets fonder, om granskning af. Se Tullverkets Räkenskaper. Sessionsrum för ofrälse-Stånden, Se hus. Silfverskölds , om Öfversten .'Carl, undérd. ansökning om "ersättning för förloradt Accord, lil s. 61—69. Ytterligare utlåtande. IV s. 717. verk, angående Sala. IV s. 1—11. Särskild mening. IV s. 12—16.
Jag anhåller således, att denna punkt, för så vidt den rörer tullvärdet, måtte till BevillmsUtsk. återremitteras, på det att Utsk., sedan sig visat huruvida tolagen kommer att försvinna eller fortfara, måtte tillse, huruvida tullvärdes-kolumnen bör bibehållas i eller borttagas ur tulltaxan. Saken är öfver hufvud likgiltig, ty om R. o. Ad. eller R. St:r skulle utesluta tullvärdes-kolumnen ur tulltaxan, men tolagen blefve bibehållen, finnes ändock tullvärdet utsatt i 1854 års taxa och detta tullvärde kail framdeles tjena till grund för tolagens beräknande. Jag anser emellertid, att denna fråga bör hvila, intilldess frågan om tolagen, af hvars utgång den nu förev:de saken beror, blifver slutligen afgjord. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv.: Af den utgång som frågan om tolagen hos tvänne andra Stånd fått, har Hr Printzensköld tagit sig anledn. att föreslå 11. o. Ad. att återremittera denna punkt. Jag deremot tror, att det är lämpligt att R. o. Ad. fattar sitt beslut i denna fråga uti öfverensstämmelse med R. o. Ad:s beslut ang:de tolagen. Det kan visserligen vara möjligt, att R. o. Ad. kommer att finna skäligt att återremittera en annan del af detta Betänk., i anseende dertill, att man är i ovisshet ang:de tolagsfrågans slutliga utgång, men att icke afgöra utan frånskilja den nu förev:de punkten, sorn står i ett så nära sammanhang med den af R o. Ad. på f. m. bifallna, det torde icke vara konseqvent eller lämpligt. Jag anhåller således om bifall till punkten. Hr Gr:s och Landtm-.s härefter till bifall å förev:de punkt framställda propos. besvarades med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Gr. af Ugglas:
T)å jag inom StatsUtsk:t haft en från lJtsk:ts majoritet afvikandc mening, anhåller jag om R. o. Ad:s uppmärksamhet, för att närmare få utveckla de åsigter, som hafva ledt mig. Det är nu 8 år sedan jag hade tillfälle att vara närvarande här, och då, såsom jag tror, en sammanbindningsbana var första gången under diskussion. De åsigter, som lågo till grund för omdömena hos de män, som först behandlade denna Iråga, hafva ännu i denna stund ej för mig förlorat sitt värde. Jag tror att de betydliga förändringar, sorn frågan sedermera genomgått, icke bafva gagnat den, och ej heller ledt till att på ett lyckligare sätt lösa densamma. Det är nemligen i tvenne hufvuddelar, som denna fråga sönderfaller; den ena, hvar stationens rätta läge bör vara, och den andra om sammanbindningen genom hufvudstaden. Om man tager den ena eller den andra af dessa underafdelningar såsom utgångspunkt, blir resultatet högst olika. Denna fråga har under dessa 8 år, i likhet med många andra, blifvit behandlad på ett sätt, som förrådt den största likgiltighet; och endast i sista ögonblicket har den blifvit med passion omfattad. Då jag alltid ansett frågan om station utgöra hufvudsaken och att för Stockholms stad och för rörelsen till och från densamma det nödvändigaste vara att rätt besvara ofvannämnda fråga, bör den andra blifva ett korollarium. Om man betraktar hvad rörelsen i Stockholm fordrar, så lider det intet tvifvel, att det är stationens rälta placerande, som utgör brännpunkten, ty vigten deraf ligger deri att transporterna till och från stationen böra vara så litet betungande som möjligt. Hvar och en, som känner hvad transporter inom städer kosta, bör ovilkorligen instämma med mig deri, att denna frågas rätta lösning vore en så stor besparing för allmänna trafiken som möjligt. Om denna utgångspunkt är riktig, följer deraf, att en centralstation icke uppfyller ändamålet. Stockholms stad har en längd af nära en half mil; den har kajer och stränder, som mer och mer inkräktas af rörelsen och som utsträcka sig till en mils längd.
Till samma ändamals winnande är det äfwen som Ulskottet trott att cn Beredning i likhet med narwarande borde äga att bidraga till malens öfwerseende och utredandeUtffottet har trott att en sadan Corps blefwe i samma mohn sa mycket nödwändigare, som wid cn för öfrigt mera concentrerad Styrelse nu warande 1646 Den 14 Julli. serskildta Werkö pröfning kunde komma att upphöra och malen således mindre blifwa utur sina olika jonpuncter betraktade. — Da Utskottet derföre wid Ärendeme i allmänhet trott en controll och ett answar alwen pa den föredragande wara lämpeligt, har Ucstvttet likwäl iakttagit den skilnad som af sakernas natur uppkommer emelian de mål som medgifwa ett sadant behandlings-satt och de wid hwilka sörstagens hemlighet samt en owillkorlig och snabb »verkställighet ofta utgöra de oumgängeliga willkoren för ändainalets winnande och det Allmännas fördel. I detta afseende är den uti ?:de §:n af RegeringsFormen uppförde ssilnad emellan öfriga allmänna Ärender och de ministeriella samt Coinmando-mal bibehållen, och i enlighet dermed samt med Konungens Nådiga Proposition ar äfwen föreslagit att de n och uteslutas. Pa beffaffenhetön af denna Arendernas naturliga fördelning har Utskottet äfwen grundat sitt förslag i anseende till antalet af de Ministrar det trott sig kunna bestämdt uppgifwa och har derföre till de närwarande endast tillagt en Stats, Minister för Krigs-Arenderne. Da i anseende till de öfriga Utstottet icke ansett sig kunna bestämma hwarken det bchöfliga antalet eller Arendernas fördelning dem emellan, har det icke eller trott, att ett sadant stadgande borde inga i Grundlagen, utan att det borde wara Konungen förbehållet att efter behof och omständigheter ibland Stats-Raden utse till Ministrar, hwilka och huru manga han sunne t/enligt.
M. min fru moder sckal hafwa bannat Eder, min hiertans aller kgreste therförre hafwei iagn ey kunnat underlåta thetta bref medh thenna legenhet, Eder aff i t troget h i e ~ t a at til schriva och Eder bedia att I Eder icke för mycket bedröfwa, ntlian heller til fridts gifwa. 3Ien effter lyckan ar migi; så dryg11 (aller kereste fröcken) och iag görligen kan see at hon til migh aldeles. ryghen hafwer ment tlierförre kan Jagh för thet trogna hierta sckuld, som iagh til Eder hafwer bnrit och ännu beliolla sckitl alt uthi min ytersta enda, Eder min hiertans kareste icke råda att I til licka Eder lycka med inin förspilla sckulle, uthan thet a r mycket bettre at sorgen henger hoss migh allena 20 Jnni 1613. Det ar något n#rrtan om ett uttryck af en bland kan tillägna sig af den manlighet, desto större blir kvinligt vekt i dessa bref, so111 p %niinuer Tysklands pessimister, att ju mera en inan kvinliga karakteren, utan a t t förlora siii lian. f: $ Kom sedan en tid d&amp; brefskrifningen bedrefs såsoin en talang och sålunda vann en hög formell fullkomning., men ock i iiiknga fall urartade till något konventionelt och pedantiskt eller tog ett omfång som öfverskred aess natur och bestämmelse. M: me de Sdvignd ar kanske den yppersta representanten för brefskrifningen såsom berattigad korut, hvaremot längre fram hos en del af 1700-talets brefskrifvare konsten fick för mycket öfverhandeii öfver det naturliga elementet. Dock ser man alltid karakteren, dar den fanns, bryta sig igenom de konventionella formerna, s&amp; i eminent mån hos vår Thorild.
N:o 9. 5 mening, att det för Landtmäteri-förrätlningar i högstberörde Nådiga Stadga af år 1827 fastställda arfvode, serdeles hvad angår mätning, gradering och delning af vidsträcktare skogsoell utmarks-lrakter, öfverstiger både hvad Landtmätaren skäligen kan göra anspråk att för derå nedlagd möda erhålla, och hvad jordegare kunna, utan känbart lidande, bekosta; men något säkert omdöme härom hafva Utskotten de. stomindre kunnat stadga, som, vid granskning af förut gällande Landlmäteri-Taxan af den 20 Maji 17gg, jemte Kongl. Kammar-Collegii Kungörelser den 3i Maji 1820 och 14 Januarii 1822, samt den nu ifrågavarande af den 5 Julii 1827, det befinnes, att uti dessa serskilda Taxor så olika grunder för beräkning af Landtmätare-arfvode blifvit använde, att någon jemförelse emellan dem icke kan verkställas. Då nu härtill kommer, dels, att på erfarenhet grundad visshet om sistnämnde Taxas mer eller mindre tillämplighet ännu icke kunnat vinnas under loppet af den korrta tid, som ifrån början af sistlidet år, då Taxan först blef lill efterlefnad gällande, förflutit, dels ock , att Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af den 5 Julii 1827, anbefallt Öfver-Directeuren vid Landtmät el iet, (5 Xflgtamt Allm, Besv, o. Otc. Utsh.
Reseoch Tractaments-kostnader för Städernes Magistralspcrsoner och Borgare vid besiglningar, Försfags-anslag Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus för Krigs-Collegium m. fl. Verk Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus för Departementets Canzli-Expedition, Förslags-anslag . Indelt på förslag. Oindelt. Summa. Summa Banko. Mått. | Värde å 6 R:dr Tunnan. Mått. | Värde förslagsvis jå 6 R:dr Tunnan. Mätt. Värde. 4 Femte lluf Sjiiförsvars-Depurtementet, Aflönings>Stater. Departcmcnts-Chcfen: Lön 4,500: Taffelpenningar 2,500: Departementets Cansli-Expedition: Expeditions-Chefen 5,000: —• — Öfrige Embetsoch Tjenstemän ... 4,971: 52. — Departementets Commando-Expedilion Förvaltningen af Sjöärendena samt Aflönings-Stalerne vid Flottans Stationer i Carlskrona, Stockholm och Götheborg Båtsmans-lndelningen S:r Materielen. Flottans underhåll Flottans nybyggnad • ' Båtsmäns förseende med Kojer och Täcken Båtsmännens Beklädnad, Förslags-anslag högst Beklädnad ål Mariner, Kämmerer, Matroser och Skeppsgossar S:r Diverse Anslag. Exercis af Flottans Bemanning Spanmäls-upphandlingsoch Bageri-kostnader För Sjukvård För Diverse behof Beseoch Traclamentspcnningar, Förslags-anslag Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus för Förvaltningen af Sjöärendena och Departementets Commando-Expedition Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus för Departementets CanzliExpedition, Förslags-anslag Skrifmaterialier och Expenser samt Ved och Ljus för Flottans Stationer, Förslags-anslag Extra Utgifter t S:r För Handeln. Lotserioch Fyrings-Staterne, Reservations-anslag Summa mdTiteln.
Just med afseende på detta förhållande, bör K:s Befh:de ega makt förklara, att utminuterings-ställen inom kommunen väl må finnas, men alldeles icke vid allmänna landsvägar, hvarifrån de böra vara sä aflägset belägna, att de icke kunna blifva begagnade för annat ändamål, än att fylla kommunens behof af bränvin. På grund af alla dessa skäl, anser jag R. o. Ad:s förra beslut vida bättre, änUtsk:s_nu framställda förslag, hvarföre jag anhåller, att R. o. Ad., med ogillande deraf, måtte vidblifva sitt förra beslut i hela dess vidd. Frih. Raab: Jag vänder mig först mot Hr Cederschiöld. Han har troligen icke haft lid att genomläsa Betänk, och sålunda kommit att missförstå detsamma. Till hans uplysning får jag erinra, att början af 2lista §:n lyder sålunda: ”Innan minuthandel med, eller utskänkning af bränvin företages af den, som till sådan försäljning rättighet undfått, vare han pligtig att i stad hos Magistraten och å landet hos Kronobetjeningen anmäla, å hvilket ställe han försäljningen idka vill”. Således har Ulsk. förut - Den 4 Oktober e. m. 73 saft, att den, sora köper en sådan rättighet, skall upgifva stället, hvarest den skall ulöfvas, och Utsk. har icke tillåtit sig den dårskapen, att föreskrifva en auktion på en lägenhet, som tillhör annor man. Jag hoppas härmed hafva undanröjdt den af Hr Cederschiöld framställda betänklighet. Jag vänder mig nu mot Hr Printzensköld, hvilken anfört det skäl, som verkligen kan hafva skenet af att vara någorlunda talande, nemi. att det vore af vigt att tillse belägenheten af det ställe, der utminutering skall ulöfvas.