Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Memorialmed förslag lill de 2:ne sista afdelningarne af del Reglemente, som före denna riksdags sild skall får Riksgäldskontoret alfdrdas. (R. A.) Enligt den vid föregående riksdagar antagna och nu bibehållna uppställning och indelning af de reglementariska stadgandena för Riksgälds-kontorets förvaltning, äro föreskrifterna angående styrelsen och tjenstemanna-personalen vid Riksgälds-kontoret samt deras åligganden upptagna i slutet af reglementet; och då Stats-Utskottet nu underställer Rikets Ständers pröfning och fastställelse de fä förändringar i dessa föreskrifter, som Rikets Ständers under innevarande riksdag fattade beslut medföra, eller Utskottet, vid genomgåendet af hittills gällande reglemente, funnit anledning föreslå, anser sig Utskottet, på samma sätt som iakttagits vid afgifvandet af förslagen till de öfriga afdelningarne utaf det nva reglementet, böra omförmäla hvarje särskild §:s innehåll och antyda del beslut eller de förhållanden, till följd hvaraf ändringar eller tillägg i förut meddelade sladganden nu blifvit föreslagna; varande lör de §<§, hvilka bifogade förslag innehåller, nummerföljden fortsatt från de föregående reglements-afdelningarne, fastän hvarje §:s här nedan uppgifna nummerordning, vid reglementets utfärdande, måste förändras medelst införandet af de hvilka tillkommit genom Rikets Ständers under de sednaste veckorna fattade beslut. 239 §, angående antalet af de Fullmägtige, åt hvilka Styrelsen öfver Riksgälds-kontoret är uppdragen; 240 §, angående uppkomna ledigheter bland Fullmägtige; 241 §, angående Suppleanters inkallande; 242 §, angående den ed, fullmägtige skola allägga; 243 angående upphörandet af Fullmägtiges befattning; 244 §, angående Fullmägtiges åligganden i allmänhet; 245 §, angående Bil, till It. St.
Alla i Skol-åldern varande barn böra i Skolan sig inställa, endast de undantagne, hvilka af föräldrar eller målsmän blifvit anmälde att undervisas hemma. Dessa äro val befriade från Skolgång, men måste vid de allmänna Skol-förhören sig inställa, för att undergå pröfning, huruvida den undervisning, sorn de erhålla hemma, i noggrannhet och omfattning någorlunda motsvarar den, som i Skolan meddelas; börande, om ett annat förhållande utrönes, ordent lig Skolgång dem åligga. 30 Staissamt Allm. Besv.- och Ekon.-U t skottens Förslag, N.-o 190. 8 moni. iir bifallet af Ridderskapet oell Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden, så lydande: ”Barnen böra bivista Skolan de Lider på dagen, som Skol-StyrelSen kan för undervisningens meddelande bestämma, så framt icke barnens föräldrar eller målsmän gifva tillkänna förfall, hvilket, i sådan händelse, af Skol-läraren antecknas på en lista, sorn bör upprättas öfver de frånvarande och, vid hvarje veckas slut, till Kyrkoherden inlemnas.” 13 § är af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden antagen, så lydande: ”Om Söndagarne bör, der så ske kan, förden ungdom, sorn utgått från Skolan, undervisning meddelas af vederbörande Presterskap uti Christendomen och af Skol-lärarne uti öfrige för Skolorne föreskrifne läro-ämnen, vid hvilka tillfällen, förhör i dessa ämnen anställas. Till den i Skolan begynta undervisningens fortsättning och ytterligare befremjande, genom läsning af tjenlige böcker, hör Socken-bibliothekers inrättande uppmuntras.” 14 §•
Då nu i hvarje sådan organisation den sanning måste uppenbara sig, att innehåll och form äro på det närmaste förenade och ömsesidigt betinga hvarandra, så har det också handt, att mei* än en gång, isynnerhet i senare tider, principen blifvit, äfven i andra afseende», än de nyssnämnda, åberopad af Svarande parter i Tryckfrihetsmål, emöt åklagarens tydning af bestämmelserna i Lagen. En annan olägenhet var den, att, då man öfverskådade hela vidden af det fält, som blifvit öppnadt genom den uppställda principen, och förmodligen mer anade än kunde fatta, huru mycket både godt och ondt sorn deruppå kunde utsås, så ansågs det vara nödigt att, genom upptagande i Lagen af så många serskilda missbruk, som, utan ledning af erfarenheten, kunde ingå i föreställningen, sätta gränser för tillämpningen af en i sig sjelf obegränsad sats och, genom controller på sättet för frihetens utöfning, tvinga denna att icke förirra sig inpå de många sig erbjudande afvägarne. Häremot liar blifvit påmindi: alt lefvande krafter icke kunna i längden eller med säkerhet hämmas genom förelagda hinder; att det är omöjligt att förutse, alla de sätt, hvaruppå en sådan kraft kan verka; att lagskipningen ifrån äldsta tider ådagalagt omöjligheten att stifta lagstadganden emot alla förbrytelser; att en mängd bestämmelser belasta en Lag och göra den, i anseende till allt flera inträffande modificationcr, i de i R. St. Jasl.-Omb. Emb.-Ber. d. 15 Januarii 1834• supponerade fallen svår alt tillämpa; samt slutligen, att den med fintlighet begåfvade kan, ulan svårighet, eludera en Lag, som är rigtad emot tankens brottslighet, men har inga andra bevisningsmedel än ordställningarna. Detta är i korthet det hufvudsakliga, som ifrån motsatta sidor blifvit anmärkt emot Tryckfrihetslagen i allmänhet.
Utlåningen mot namn och reverser . 1,100,000: 695,010: 404,990: „ på publika papper 10,000: 10,000: „ genom Handelsoch Nä rings-diskonten 400,000: — •— 256,533: 16. — 143,466: 32. — Kreditiv till Kongl. Kommers-kollegium 1,500,000: 1,325,877:19. 1. 174,122:28.11. „ „ Jernkontoret 600,000: 438,360: 161,640: „ M Skånska Hypotheks-för eningen 300,000: 59,900: 240,100: — —■ „ „ Bruksegares Hypotheks kassa 300,000: 51,000: 249,000: Belåningen lianko-lllskottets Betänkande, N:o 42.
Jag ämnar icke ingå i pröfning af hufvudsaken, utan blott yttra några ord i afseende på sakens närvar, skick. R. o. Ad. har för 2 plenidagar sedan i hufvudfrågan yttrat sig genom votering, och således torde all discussion derom vara minst sagdt öfverflödig; ty sedan R. o. Ad. afslagit den af Const.Utsk. vid förra riksdagen föreslagna och lill beslut vid denna riksdag på bordet lagda frågan om förändring i grundlagen i detta afseende, så har denna fråga, efter min tanka, lill följd af den 56 § och den 81 § i Reg.F., jemförda med hvarannan, förfallit, och kan sedermera icke vid samma riksdag upptagas på annat sätt, än alt samma fråga antingen af Const.Utsk. äter framställes eller, genom någon ledamot, derstädes genom motion ånyo väckes. Grundlagens anda och mening är, att grundlagsförändringar icke kunna behandlas på det salt, att de vid samma riksdag, som de af något Stånd blifvit afslagna, der kunna lill öfverläggning ånyo företagas. Det är blott vid första riksdagen, då en sådan fråga af Const.Utsk. framställes, som någon sammanjemkning af Ståndens olika meningar kan äga rum, och då kunna inbjudningar vara på sitt ställe. De kunna då leda till öfverensstämmelse i beslut och till medgifvande!! från det ena eller andra RiksSt. i afseende på dess förut tillkännagifna gemensamma tanka. Men sedan frågan i behörig ordning h vilat från en riksdag till en annan, och af något Stånd blifvit afslagen, är den död. Således kan, enligt min tanka, i afseende pä Borgareoch BondeSlms nu föredragna inbjudningar, icke något annat beslut lättas, än det att R. o. Ad. icke kan antaga inbjudningarne och finnér ingen annan åtgärd med desamma vara att vidtaga, än alt lägga dem lill handlingarne. Jag hemställer vördsamt, att R. o. Ad. måtte fatta ett sådant beslut, och att Hr Gr. o. Landtm, derå behagade framställa propos. Frih. Cederström, Jacob: Jag instämmer så mycket hellre i slutet af Frih.
hvarom serskildt förordnande komme att meddelas; dock att i de fall, då räntor och tionde af utarrenderade egendomar, enligt nu gällande kontrakter, utöfver arrendeafgiflerna erläggas, debitering deraf enligt serskilda förteckningar verkslälles; om hvilket sednare stadgande Kammar-kollegium jemväl borde, Lill egen och vederbörandes underdåniga efterrättelse, förständigas. Vidkommande dernäst frågan om indragning lill statsverket, emot derifrån utgående ersättning af indehla räntor och tionde, så kunde det, i Departements-chefens tanke, icke bestridas, hvad som äfven blifvit af Rikets Ständer vid serskilda tillfällen och sednast vid sistförflutne riksdag erkändt, att det sedan äldre tider begagnade sätt att tillembelsoch tjenslemäns aflönande eller vissa inrättningars underhåll m. m. anvisa kronans räntor att af vederbörande sjelfve uppbäras, icke allenast i betydligare mån invecklar räkenskaperne, ulan ock, under tillämpning af nu gällande stadganden angående sättet för grundskalternes utgörande, vore för ränlegifvaren serskildt betungande, enär det berodde af indelnings-innehafvaren att, genom begagnande af deri uppsägningsrält, staten numera för sin del frånträdt, tvinga den förre, eller ränlegifvaren, att antingen forsla persedlarne flere mil, eller ock, för undgående af alla de olägenheter, som dels äro en följd af dylik forsel-skyldighet, dels kunna uppkomma genom stränghet i fråga om persedlarnes beskaffenhet och deraf föranledda tvister, för räntorne erlägga en i möjligaste måtto uppdrifven lösen; hvarförutan förekommer att indelningshafvaren äfven å sin sida egde flere anledningar till missbelåtenhet derigenom, att dess ränteoch tionde-anslag icke u iföl le förr, än flere månader efter utgången af det år, för hvilket de voro beräknade och att lefvereringen deraf ofta kunde, vid bristande tillgång hos den skattskyldige, än längre fördröjas eller alldeles uteblifva m. m. — Om det alltså vore ovedersäg - Kongl. Majus Nåd.
Öfversten öfverraskades väl något af denna underrättelse, men fann dock snart, att det ej vore så underligt om Alexis «leddes vid på landet – kanske hade han någon magnet i Stockholm, som drog honom dit,» o. s. v., och tillkännagaf för öfrigt, som vanligt, att det ej var han, utan hans hustru, som hade att decidera i den affären. Sedan öfversten hvilat en stund, och tagit sig en klunk ur svagdrickskruset, satte sig åter han och hans andra jag, Achilles, i marsch. En liten stund efter det öfversten var hemkommen, kommo äfven Albert och Alexis. Hela familjen var nu samlad i det vanliga rummet, och öfversten, i detsamma han satte sig ned i soffhörnet, sade till öfverstinnan: «nå du, min söta vän, herr Alexis, som vill resa ifrån oss!» – «Åh,» svarade öfverstinnan, «det kan jag väl aldrig tro?» – «Jo, ty värr,» svarade Alexis, «måste jag neka mig nöjet att längre få stanna qvar i herrskapets hus. Jag har fått bref ifrån Stockholm, som underrättat mig om att min närvaro der är högst angelägen. Mitt vistande hos herrskapet torde också numera vara utan ändamål, ty,» tilllade han, «fröknarne hafva på den passerade tiden verkligen gjort vida större framsteg än jag beräknat, och min ledning kan numera för dem vara öfverflödig. Det enda som återstår för mig, är att uttrycka den önskan, att de ej måtte glömma lika hastigt som de fattat, utan ständigt låta tonernas konst vara sig kär, ty den är en trogen vän, som kraftigt tröstar oss, då sorgerna hota att förtynga vårt sinne.» – «Åh, gubevars, det der låter som en half predikan » anmärkte öfverstinnan. «Jag vill hoppas att just inga så farliga sorger skola inträffa. Det beror så mycket på menniskan sjelf, att ställa så till, att anledningarne till sorgen i tid afböjas, och det kan man, om man följer pligtens och förnuftets röst. Men hur snart ämnar då herr Alexis att resa ifrån oss? – «I öfvermorgon, om herrskapet tillåter. Det är söndag i morgon, och jag har alltid haft motvilja för att börja en resa på en sådan dag.»
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 Jannuari 1845. 12rS Expeditions-Utskottets Forslag lill und. Skrifvelse ^ N.-o Sa.] N:o 82. Upplåst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Jan. 1845. Preste-Ståndet den 29 Borgare-Ståndet den 29 ■— •— Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel. (Stats-Utsk;s Uti., Nås 35 och 69, saint Mera. N;o 133 och Först. StatsUtsk^s Mera., N:o 162) S. A. K. I afseende å de under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel, innefattande anslagen för Justitiae-Departementet, uppförda utgifts-belopp har E. K. M., i Dess aflåtne Nådiga Proposition rörande Stats-Yerkets tillstånd och behof, föreslagit och tillkännagifvit: l:o att för Svea Hof-Rätt, som, till följd af K. M:s Nådiga Förordnande, borde, efter dess ständiga fördelning på fyra divisioner, bestå af tjugufyra Ledamöter, men hade sig anslagna löner endast för tjugutre, så att den ljugufjerde
Betänkande> N:o 33. egare, som till väg gränsar, att, då verklig och bevislig skada genom andras kreatur skett, vare sig å vägkanter, diken eller gärdesgård, och samma skada kan mätas, derföre vinna skadestånd af den, som kreaturen eger. Hvad åter vidkommer de af motionären föreslagna, förhöjda böter för kreaturs insläppande i andras öppna elier instängda egor, så måste visserligen medges, att de uti 6 §. q Cap. Byggninga-Balken utstakade böter för sådane fall, genom den förändring, myntvärdet undergått, nedsjunkit till den obetydlighet, att de på intet vis motsvara sitt ändamål; men då Lag-Utskottet i dess Betänkande N:o 3i, uppå andragne skäl, afstyrkt den så väl af enskild motionär som af Juslitias-Ombudsmannen, i dess till Rikets Ständer afgifne Embetsberättelse, väckta fråga om de i Lagen stadgade böters och vitens allmänna förändrande och bringande till öfverensstämmelse med närvarande myntvärde, samt Rikets Ständer samma Betänkande godkänt, anse Utskotten sig sakna anledning att för ifrågavarande serskilda fall tillstyrka ett undantag från detta Rikets Ständers beslut, så mycket mera, som Utskotten måste finna den af motionären föreslagna skärpning i dessa böter ega en underordnad vigt i förhållande till många andra fall, dervid en sådan skärpning blifvit genom Rikets Ständers omförmälda beslut för närvarande afslagen. Utskotten tillstyrka således, att Lars Petterssons i detta ämne väckta motion måtte lemnäs utan afseende. Stockholm den i Februari 1841 - N:o 33. Betänkande, i anledning af väckte motioner om närmare bestämmande af stadgandet i 26 Cap. 2 §. By g gningaBalken, rörande Byggnadsskyldigheten cl Prestegärdar på landet. Ant. till Exj). Utsk. den 17 Fekr., kl. 1 c. m. I detta ämne hafva hos det Hedervärda Bonde-Slåndet blifvit väckte och till Utskotten remitterade tvänne serskilde motioner af Johannes Christophersson och Sven Heurlinbåda från Kronobergs
Hr Frilnns ord, samvetsfrihet, till religionsfrihet. Det är rätta benämningen. Men jag frågar, om cn Stat eller ett samhälle är öfvertygad alt den sanning, hvilken den bekänner, är den högsta och bästa, för alt icke säga, enda sanning, — har den då rättighet att se sina barns och undersäters hjeltan villas bort derifrån, eller npfoslfas i annat än denna enda sanning? Det vore ett lönnmord på hjertats timliga som eviga välfärd och frid. Det är dock detta som genom religionsfrihet skulle vällas, och detta skulle vi tillåta? Nej! det är icke möjligt. Della onda måste förekommas. Endast 3:ne partier äro, hvilka yrka religionsfrihet. Det första är en smygande Jesuitism. Och hvarföre önskar den religionsfrihet? Jag behöfver icke förklara det. Det andra är Läsarne. Hvarföre? Jo! de vilja och tycka sig något vara, och se vi pä deras andliga högmod aidel såsom pekade de på sig sjelfva och sade: ”Jag är Kristus! ■lag kan läsa, lära och göra allt, och J andre, J skolén blindt följa med”. Det tredje partiet öro de, som ingenting tro och ingenting vilja tro och icke taga ett enda steg annat än dit begäret vinkar, — som vilja göra sina lustar till lag icke blott för sig sjelfva ulan äfven, för andra och leda dem i sina spår, Hvad angår Frilnns yttrande, att Conventikel-plakatet lägger ett så tryckande band på religionsoch samvetsfriheten, så tyckes detta visa att Frilnn aldrig läst detsamma i sin helhet. Den första delen af samma plakat innehåller en den vackraste npmaning, som i Svensk lag finnes, till husandakt och kristligt lif, och mig undras högligen, örn Svenska Riddarhuset skulle vilja Den 3 December. 67 hafva denna del af samma plakat utplånad. Efterlefdes den, vore deremot den sednare obehöflig, ty den utstakar endast straff för dén, som intet vill tro och icke gör annat än för verldslig vinst eller fast heldre af egenkärlek, eller för den sorn, under religionens larf, döljer egennyttans och verldskärlekens anda.
Sfrågamaranbe öfmerftott för år 1864 ut (Statens fernmågStrafilS tapitalbeljådtting mib utgången af fiftlibne Suni ntånab, eder ben fuutnta, t;marmeb tnlomfterna febatt trafitenS bör* jan öfmerftigit utgifterna, uppgid tid 3,828,367 Söör 8 öre. Senna benådning utgjorbeS af: i StitogålbStontoret inneftåenbe .. Sfcbr 850,000: — i 9liletS StånberS IBanf bepotterabe » 216,000: — inöentarieförråbetS mårbe v , » 808,047: 17. materialförråbetS b:o ... tafjabehållitingen [arnt xttcfråeitbc forbrtngcir mcb afbrag för ffulber » 125,785: 08. » 201,303: 67. @umma 9t:mt Sfcbr 3,828,367: 08. Sif ofmanftåenbe rcbogörelfe fpneö, att utgifterna för uppfättning af nöbigt matcrialförråb enfamt mebtagit nara en trebjebel af fapitalbe* {fällningen. -De utmibgningar af ftationerna odj reparationö
Med afseende härpå synes det billigt, att icke gerna sådana lärlingar, hvilka redan efter 2tne år skola utgå härifrån, kunna emottagas för mindre än 100 R:dr B:co årligen. Det var dessutom så mycket mera nödvändigt att bestämma den i tidningarna utsatta afgift lågt, som man på goda skäl förmodade, att icke någon privat skulle göra en större uppoffring på en dräng, hvilken han aldrig är rätt säker att sedan få behålla, med mindre han ingår med honom ett bindande contract på vissa år. Flera sådana contract för lärlingar vid herdeskolan på Näs äro uppgjorda; men behofvet af en herde är ännu ej så allmänt som af ett skickligt rättareämne. Det torde derföre blifva svårare att qvarhålla, än herdeskolans elever. Till följd häraf blifver vid denna slags undervisning af största vigt, att Staten mellankommer med understöd, emedan lärlingarnas antal, dessförutan, omöjligen kan utvidgas öfver ett högst inskränkt belopp. För att icke öka det nödvändiga anslaget öfver 5o33 R:dr 16 sk. B:co, återstå nu endast deraf 1000 R:dr B:co, hvarför 10 frielever alltså skulle tillsättas. I anseende till svårigheten att fylla detta anta med dugliga sujetter föreslås, att, efter från föreståndaren på institutet meddelad underrättelse om de lediga platserna, tillsättandet deraf må öfverlåtas åt privata, sorn då endast komma att vidkännas den förut omnämnda beklädnadskostnaden. Af denna förmån borde, så vidt ske kan, den större och mindre jordbrukaren till lika det fa begagna sig, då hufvudsakligt afseende vid antagningen alttid bör göras på betygen om frejd och användbarhet, som skola vara ansökningen följaktiga, derest de bo på så aflägsen ort, att icke pröfning på stället thy förutan kan äga rum. Några lärlingar dessutom torde alltid hållas af possessionater eller af husliållssälskapen, så att man med säkerhet bör kunna beräkna deras antal till minst i5 st. Statens årliga anslag skulle då, till följd af hvad ofvan anfördt är, blifva: För såväl de vetenskapliga som praktiska lärarna R:dr B:co a,5oo. — Transport 2,5oo. — Den aj Februari i.
Med iakttagande af detta afdrag, i rundt tal upptaget till endast 16,000 11:dr, finner Utskottet det vid förra riksdagen beräknade belopp af indelta ordinarie räntan icke för öfrigt påkalla någon förändring, hvadan detsamma bär utföres med R:dr 2,669,000: — Den Kronan behållna delen af ordinarie räntan blef vid förra statsregleringen upptagen till R:dr 1,912,000: — och har uppgått år 1855 till « 1,915,996: - „ 1856 „ * 1,982,516: — , 1857 „ „ 2,029,591: - eller i medeltal för dessa tre år till , 1,976,041: — Härtill komma: dels restantierna, som från 1858 års början blifvit sammanslagne med de inkomst-titlar, på hvilka de uppkommit, och för denna titel förslagsvis upptagas till „ 12,000: — dels Förste Landtmätarnes ofvan omförmälda löneräntor, som numera äro kronan behållna . , 16,000: — dels ock, i öfverensstämmelse med hvad 1857 års Statsrevisorer uti sin afgifna berättelse pag. 104 samt Kongl. Majk genom
Vill mari bestrida en Fullmägtig vid FrovincialContoiren, hvilken tillika är Directetir, till och ined det belopp, söiri blifvit bestämdt för Fullmägtige i Stockholm, Uti deras blotta egenskap af sådana, utan att Utöfva Directeurs-functiönem jag tror mig häruti hnna nog mycken incönSetjuéns uti uppgörandet af deritia F/öheteglenng; hvad söm är billigt och rättvist för den erta, rnåste äfven vara det för den andira lindet: lika förhållanden, och att dessa i allmänhet här ärö desamina, derom lärer ingen strid kunna uppkomma. Hvad sjelfva befattningarhe angar, kulina de icke anses vara af olika vigt, derföre att de Utöfvas i Götheborg eller i Stockholm; Det är samma Verks angelägenheter sora skötas, och ansvaret är detsamma för dem, som förvalta deon Hvad underhallskostnaderne .åter beträffar, så lärd Banco-lJtskottets Betiinkamlen. 159 de ej vara mindre i Götheborg och Malmö än i Stockholm, på hvilket sednare ställe hushyrart Väl möjligtvis torde vära drygare, men hvaremot andra förmåner mäste saknas eller drygare betalas på de förra otterne, hvarigehöm jemvigt är fullkomligt återställd Man torde invända att Fullrnäglige för Götheborg och Malmö komma att Väljas inom Districteriie och till och med inom Städerna sjelfva, Och ätt de Vaide således icke tillskyndas någon synnerlig ökad kostnad i och för deras nya befattning, emedan de i alla fall befinna sig på stallet. Om detta än vöre fallet, hvilket det likväl aldrig kart blifva för BondeStåndets Ftillmägtige, hvilka måste öfvergifva sitt hem och öfverlemna vården biri sin egendoms skötsel åt andras liander, så är det döck alltid en tillfällighet och icke någbt stadgande Vilkor. Men våra beslht böra icke grailda sig fia tillfälligheter, iitan på visshet. Det bör emellertid härvid anmärka^, ait de flesta
: Helfrid i en som slitit u t ett par skor på scenen, längtar alltid dit igen, » säger ett gammalt ordspråk. Det är sällan, en skådespelare, som dragit sig tillbaka från rampljuset för att lefva i privatlifvets lugn, kan motstå lusten att komma åter upp på scenen, att åter känna sig i sitt gamla esse, känna sig vara inte afskedad och fördetting, utan konstnär, i verksamhet och ung på nytt. Undantag finnas från regeln — Elise Hwasscr, Edvard Swartz, Svante H e - din äro bland de våra t r e, hvilkas en gång tagna afsked från publiken var oryggligt — men flertalet af de sceniska veteranerna h a r en minnesgod publik fått hälsa välkomna åter, ibland med oblandad glädje, någon gång med svikna förhoppningar, ibland ej utan ett visst vemod. och Nordling. Utgifningstid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris I 5 öro (lösn-.r endast för komptetteiingår.) 70 öre pr n o n p - rad. Kinmansson, försvunnet från affischen, återuppträdt, utan att kunna vinna annat än en succés d ' estime. A t t fru Helfrid Kinmansson vid sitt nu förestå- ende gästuppträdandc på D r a m a t i s k a teatern skall mötas med en framgång af annat slag än den, som endast innebär ett tack för det, hon fordom gifvit, är en önskan, som måste delas af hvarje vän till hennes fina och själfulla konstnärsskap. Helfrid Kinmanssons konst h a r varit mindre lysande än värmande. D e n h a r först och sist varit äkta, allt igenom äkta, känd, personlig, gedigen. D e t är ej för mycket sagdt, då man kallar hennes bästa prestationer för fullödiga mästerverk. D e ha varit roller i andra planet — ty primadonna h a r hon ej varit, om ej i sin ungdom under den Stjernströmska tiden på Mindre teatern — men det är vackert så att göra andra klassens roller med mästerskap. D e t är ej med alnmått, man mäter en målnings förtjänst, och en scenisk skapelses värde beror ej på rollens arkantal. Hekaton. Helfrid Torsslow — född 1831 - v a r född till .skådespelerska.