Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men en konst af helt olika beskaffenhet är deremot den, att kunna rätt uttrycka hvad man tänker och rätt upfatta de begagnade ordens sammanhang. — Hvad denna konst beträffar tror jag mig kunna vara förvissad att de af R. o. Ad:s ledamöter, som vilja göra sig mödan att genomläsa andra sidans sednare hälft af detta betänk., skola, i motsatts till Hr Gr. Sparre, lika med mig finna, att denna del af betänk, icke innehåller, att någon, och i sådant fall, hvilken åsigt, inom Utsk. gjort sig gällande. — Jag har dock ingalunda antydt, att betänk, af Sekret, icke skulle vara upsatt till Hr Gr:ns belåtenhet, derom jag tvertom är fullt förvissad, helst det eljest säkerligen i den anmärkta delen erhållit en annan lydelse: Hvad sjelfva saken beträffar, så skulle bifall till förslaget visserligen, på sätt anmärkt blifvit, komma att göra ytterligare intrång på eganderälten, så vida trådarne komma, såsom här blifvit oranämndt, att ledas genom enskilde personers trägårdar och andra inegor; men meningen är, såsom jag förmodar, att genom lagstiftningen göra sådane bestämmelser, som förebygga olägenheterne i den delen. Gr. Horn, Claes Fredrik: Jag vill visst icke klandra, att LagUlsk. sökt afböja ifrågavar. motion;men jag kan icke gilla de skäl, hvarpå jag hört Utsk:s ledamöter stödja sin mening. Man har nemi. trott, att en förändring i expropriationslagen i och för det ändamål, som motionären åsyftade skulle förenas med en allmännare lagstiftning för andra fall, än det nu åsyftade. Om en elektrisk telegraf skall anläggas, så tror jag att dertill behöfves en speciel lagstiftning och i min tanke har motionären åsidosatt att up - 14 Den 15 Februari. lysa LagUtsk. om alla de förhållanden, som borde komma i fråga vid en sådan lagstiftning. Det är derföre jag gillar att LagUtsk, som icke fått någon ledning för sitt omdöme i frågan, har afslagit motionen. Jag tror mig också af motionären nu hafva hört upgifvas sådana omständigheter i och för verkställigheten, som i min tanka strida emot verkliga förhållandet i saken.
Herr Grefven och Landt-MarJhaJken gjorde proposition till bifaii ä den af Utskottet å Barometrar och Thermometrar bestämde olvanberörde Tuilprocent. Ropades Ja. ”Beck; Inkommande Tull procent 50. Utgående Tull procent 3.” Hans Excellence Herr Grefve Mörner'. Vid Bech får jag erinra, hvad jag i förmiddags nämnde, att det egenteligen ej kommer ifrån andra orter, än Finland, och att ett nödvändigt undantag eåiedes måste göras, i anledning af traktaten med Ryssland. Herr Tham: Jag får nu likasom i förmid dags erinra, att i 2 punkten af Betänkandet redan tillräckeligen är undantagit, att Kongl. Majit, i afseende pä traktater med andra makter, äger rätt att öka eller minska tullen. Dessutom kommer uti Underrättelserne att inflyta, att allt undantages, som genom tractater med främmande magter förut är bestämdt. Herr Grefven och Landt Mar [kaiken hemställde, om Riddeiskapet och Adelö behaga - Jie.n 18 Augusti e. lii. de gilla den af Utskottet å Beck förcslagne Tull. Ropades Ja. ”Beti; »lia andra slag, oarbetade; Inkom* ”mande Tull procent 10. Utgående Tull procent 5.” Grefve Spint: Det nämndes Ben. J«g anhåller, att någon måtte upplysa det, men jag vill minnas, att jag hört omtalas , att i Tysk]»nd ben begagnas till gödning. De torde då böra få utföras. Jag hemställer således, om icke den saken bör tagas i betraktande. Herr Tham-. Det är just i anledning af efterfrågan af ben såsom gödningsämne , som utförseltullen för oarbetade ben är föreslagen låg, blott 5 procent. BevillniDgsUtskottet ansåg bättre, att de utfördes till dem, sorn första stt använda dem, än att d* här ruttna utan nytta. Friherre Wrangel'. Den kunskapen att veta begagna ben till gödning, är så litet svår, att hvar och en kan begagna den. Således anser jag tullen böra höjas. Vi kunna hafva 6amma nytta af dem, som Utlänningen.
Jag inser åtminstone ej något skäl, hvarföre icke så bör ske, ledande till mera säkerhet och controll å ömse sidor. Detta allt underställer jag dock mera sak. kunnige Herrars pröfning, och anhåller att Herr Grefve von Schwerin, såsom BancoDiscontens nuvarande Ordförande, benäget täck: tes yttra sig häröfver, samt i händelse dessa anmärkningar och tillägg ej med giltiga skäl vederläggas, det jag icke förmodar, Betänkandet måtte blifva återremitteradt, åtföljdt af de. •amma, N;o 2. Herr Liljejirålei Guftaf: Närvarande ämne år ett vigtigt föremål för Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Det Den IJ November f, m. giller torde hända mångå Famillers välfärd, Vid Riksdagens berjan inkoinmo hundradetals motioner, som alla beskrefvo och bevittnade allmänna förlägenheten i landet. Våra Landshöfdingars EmbetsBerättelser gåfvo ej allmänna rösten någon demantie. tvertom bestyrkte den. Ropet har väl litet tystnat, ty motionstiden är längesedan förfluten ; men förlägenheten, nöden och orsakerne dertill åro qvar. De Representanter , som, efter slutad Riksdag återkomma till sine hemorter, torde nog få höra den åter upprepas i Landsorterne, gifve Gud icke med klander, att man föga uträttat till lindring af denne förlägenhet. Den tid har varit då Diskonter voro verkelige AssistanceContoir och välgörande anstalter för landet i allmänhet. Facila betalningsvilkor lättade rörelsen, ty mången gång njöt man omsåttningsförrnonen med till och med ,x?:dels afbetalning å Capitalet. Och hvilken var följ. den’af dessa förmonliga återbetalningsvillkor, jo, ökad industri och arbetsdrift, många jooo:de tunneland jords uppodling, nya hemmans och torp» uppbyggande, mossars och kärrs utdikning och förvandling till gagnelig äng eller åker, ja följden blef den öfverproduction, som alltid i sig sjelf år en stor Försynens välsignelse; men sorn uii ett land, sådant sorn vårt i synnerhet, medför vanpris å sjelfve productionen, och sedan vanpris å egendomar.
Allmänna Besvärsoch EconomieUtskottet. 1:0 Herr Örnbergs Memorial, angående företagande af en noggran undersökning, huruvida de personer utom Bergsmans Ståndet, sorn efter 180g års Riksdag blifvit innehafvare a£ Bergsmanshemman, fullgjort de för Tackjernsblåsningens underhållande föreskrifne skyldigheter och Hemmanen på ett rätt bergsvis begagnat, samt hemställan, att i annor händelse de förmåner, sorn genom BergsmansPrivi'egi. ers upphörande för visse Hemman eller Orter kunde disponeras, måtte öfverflyttas på Norrbottens Hän, och att en plan för Tackjerns tillverkningens befrämjande derstädes måtte vid nästa Riksdag blifva Riksens Ständer förelagd. 2:0 Herr Norströms Memorial, angående förhöjning uti Tullafgifterne å Utrikes ifrån inkommande Boktryckeri-stilar. 3:0 Herr Eckhoffs Memorial, angående uphäfvande af Dykeriets rättighet att utan Skeppares och godsägares medgifvande taga befattning med sådana Svenska Fartyg, som under lotsning blifvit af KronoLots inom farvattnet i hans District satte på grund. 492 Protokolls Utdrag d. 5 Jan. 1818. 4:0 Herr Linströms Memorial, angående förbud emot Bränvins försäljning å krogar och alla sådana offenteliga ställen. 5:0 Herr Lindbergs Memorial, angående förbud emot så väl införsel som bruk och nyttjande af Caffe, jemte till detta Memorial mundteligen gjorde tillägg. 6:0 Herr Lindbergs Memorial, angående inskränkning uti antalet af krogar. 7:0 Herr Linmelii Memorial, angående förbud emot bruk och nyttjande af Caffe samt af gådane Utländske öfverflödsvaror, som blifvit till införsel förbudne. 8:0 Herr Mitanders Memorial, angående upphörande af Gränse-Tullbevakningen emellan Sverige och Norrige, tillika med de mundteli* ge anföranden till Protocollet, sora blifvit af detta Memorial föranledde. 9:0 Herr Hulphers's Memorial , angående ändring uti Riksens Höglofl.
Bredvid stod hennes man, där läkaren nyss stått. Hans ögon sågo förvirrade på rummets föremål, som hade han upptäckt något nytt, förvånande vid dem alla. Han försökte taga hennes hufvud, men hon drog sig otåligt undan och grät med ansiktet i kudden. — Är du så ledsen, Tora? vädjade han slutligen med en skuldmedveten blick till henne. — Ledsen! upprepade hon ovänligt. Det blef tyst. — Hå hå — suckade Arne Göthe och såg gammal och trött ut — så länge varade fröjden! Skall det gamla lifvet börja nu —? Då kom hon ihåg sin förfärliga läxa — Damoklesvärdet, som hängde där färdigt att slå till, om hon trotsigt reste sitt hufvud. Hon lyfte ansiktet från kudden och klagade: — Nej, jag har naturligtvis icke rätt till något — tror du det är lätt att säga farväl till allt, som är värdt att lefva för Hon tillade i bittrare ton: — Men låt gå — hvad är ett förloradt lif mer eller mindre? Arne såg sorgset på henne. — Stackare! sade han blott. — Ett barn! När hon följande morgon, öppnade ögonen, slöt hon dem strax åter. Allt var ju förändradt — hela världen sig olik. Förgäfves hade hon lefvat detta år — fanns någon mening i lifvet? Lekte ej omständigheterna med männniskan som katten med råttan? Trögt steg hon upp och förrättade liknöjdt sina sysslor. Därpå skref hon till fru Smith ett ursäktande bref i stel ton — som ett afsked. Hon kände sig tafatt, när hon hopsatte de få raderna, i andanom bar hon redan en barnpigas skepnad, en utsläpad, själsfattig arbetarhustrus, bunden vid prosan, tyngd af förnedrande ekonomiska bekymmer, jämlike med alla dessa tarfliga grannar, hvilka hon behandlat som idel luft. Ett barn förändrade ju hela tillvaron i nya världen. Längre fram på dagen, då hon skulle hämta något på vinden, fick hon syn på kistan med lilla Elsas kläder. En underlig nyfikenhet grep henne, och hon knäböjde och öppnade locket — på upptäcktsfärd. Öfver ett år sedan hon rörde vid dessa små halfnötta plagg! Första tiden kunde hon icke, sedan sade hon sig förnuftigt, att detta upprifvande af gamla sår var till ingen nytta.
Men ur den vida, mjuka kappa, hvars vadderade sidenfoder veks upp en smula vid knät, stack Mariannes ena arm fram; det var den hand hon höll solfjädern med, och ofvanför den långa handsken syntes en skymt af armens hvita hull. Struket tillbaka öfver handleden omslöt hans armband denna handske, som slog fina veck vid handleden, men högre upp satt stramt åt armens vackra form. Det var denna arm han satt och såg på. Han trodde aldrig att qvinnor kunde ha så på en gång fina och runda armar, utom på teatern, och der trodde han att det på något sätt var sminkets skull. Ja, der hade han det! Marianne var allt igenom från en annan verld än hans vanliga. Det var det som bedårade honom. Börje hade en passion för teater och musik. »Det är själsodlande», brukade han säga till sig sjelf. Hvarje gång Stockholmsartisterna gästade Skåne, passade han derför på att resa in till staden, och så ofta han var i Köpenhamn, gick han på kongl. teatern. Han tyckte om att se franska talpjeser, der damerna hade långa släp, som vredo sig efter deras rörelser, helst i de stora, tragiska scenerna. Sarah Bernhardt hade han sett, och han dyrkade henne med en blandning af beundran och fasa; för honom var hon en vacker orm, med makt att tjusa och förstöra. Och så var det alltid med qvinnorna på teatern – fast mer och mindre; – de stodo för hans erinring som någonting trolskt, nästan overkligt. Men nu hade det blifvit verklighet, ty der – så nära att han kunde nå henne med sina händer – satt hon ju, den förkroppsligade elegans, som han dittills endast fått tillbedja på afstånd. Han greps af samma känsla som brukade komma öfver honom på teatern: ett slags feber i blodet, ett begär efter glans och nöjen, efter eggande njutningar, förfining och lyx; med ett ord – efter allt som kan fås för penningar. Ty penningar egde han! han egde hvad de eftersträfva, alla dessa i fina kläder och med belefvadt sätt, alla dessa, som med förakt se ned på dem, som icke fått bildning som de.
Ett ungt fruntimmer, likarinna i Richard Anderssons miisikskola, önskar under sommaren f&amp; vistas hos en familj pp&amp; landet, mot att undervisa i pianoapelning. Ngrmare underrättelser meddelar benäget hr Richard Andersson, Briuin~gatan 28,. Magnusson (etablerad 1860) Försäljningslokaler: ned / t * a botten, en, två och taae tr. upp STOCKHOLM. Största lager i Norden af Kulörta och Svarta Sidentyge Schalar och Resfiltar m, m, Obser~eraI Genom direkta förbindelser med inoch iitlandets förniimsta fabrikanter kan jag erbjuda ofvannämda artiklar b Wre och biliigasa än nhgon mnan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genom reqvisition af profver och varor lätt blifva öfvertygad om fördelen att hos mig fylla, sina behof af dessa artiklar. kostnadsfritt. Viktor Rydberg i hans nya böcker. Vapensmeden. Dikter. h o r n viix santida poesi och vårt samtida tanlrelif har Viktor Rydberg alltjiimt .representerat en moc7a.n personlighetsidealis~~a niidt i tidens materidistiskt-pessimistiska stromning. Hans produktion %r s &amp; ~ o m ingen annans mättad af hellenism, utmarkt af formens adla msrinor och iiinehiillets adla frihetspatos. Men den store skaldeii &amp; r tillika - och denna saminzpsättning synes mig vara af högsta litteraturhistoriska illtresse - en så uppfylld af genial inystik och oiindlighetskänsh som någon annan i hela vår litteratur '. och granHaraf följer, att Viktor Rydberg i sin gläiisi. ' ~~nde d i o k diktning afven svänger tvenne glansande polemiska svärd.
S. D. När nu ånyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottens, den 10 dennes pä bordet lagde Utlåtande, K:o 162, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens betänkande N;o 83? om utvägar att förekomma löse men arbetsföre personers kringstrykande, lades berörde utlåtande till handlingarne, enär Bonde-Ståndet redan bifallit det förut afgifne betänkandet. S, D. Enligt Protocollsutdrag för den 5 dennes, hvilket den n dennes lades på bordet p-76 Prof. l)rdr. d. 16 Sepemb. I823«- och nu å nyo föredrogs, hade Wällöf!. Borgare-Ståndet, vid föredragning af StatsUtskottets Memorial N:o 440, i anledning af RiksStåndens särskildte beslut, rörande pension till Friherrinnan Tornerhjelm, ansett denna fråga vara af sådan beskaffenhet, att densamma, när två Stånd stadnat emot två, bör enligt 75 §. Riksdagsordningen förfalla, och inbjudit MedStänden, att derut instämma ; men Bonde Ståndet» som förut godkänt den i Utskottets Memorial föreslagne Voterings-propositionen, ansåg sig icke kunna Wäilofl. BorgareStåndets beslut biträda. R. D. Nedannämnde den 10 dennes på bordet lagde Utlåtanden och Betänkanden blefvo, vid förnyad föredragning, af BondeStåndet bifallne, nemligen j Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens : N:o 160. Om rättighet för Norrlands Allmoge, att i Stockholm få säija sina Victualier och Fogel i bodar, N:o 161. Angående FabriksGesällers ställande under TjenstehjontStadgan. Om förändring i EnskiftesFörord - Fröt. Ut Jr. d. 16 Septemb. 1823. 977 ringen eller huru meri föregången Storskiftesdelning förhållas bör, dä Enskifte begäres. Angående Förlikningsåtgärders skiljande från Domstolarne.
Har jag rätt i denna framställning, så behöfver jag icke följa Frihtn uti hans; det är icke heller möjligt att följa honora. Jag kan icke begripa annat, än att R. St. fullgöra sin pligt och visa sin omtänksamhet alt gå Konungens önskningar till mötes, då R. St. lör sin del afgöra frågan. Jag begär bifall på betänkandet. Gr. Frölich, David: Jag anhåller vördsamt att få framställa ännu en liten annan sida af denna fråga. Jag ■vill till en början icke alldeles förneka, att jag gillar den grundsats Frih. Cederström framställt och Hr von Hartmansdorff understöd!, nemi. att R. St. borde bestämma de allmänna grunderna, oell att för resten vid bestämmande af särskildta fall, der undantag borde göras, på Regeringens hemställan medgifva ett sådant undantag; men för öfrigt måste grunderna blifva orubbade. Det finnes likväl andra undanlag att göra, än just i afseende på dessa grunder. Det finnes, mine herrar! ett undantag, härrörande från den omständighet, som Hr von Hartmansdorff anmärkt, all Styrelsen i detta fall icke föreslagit R. St. att göra något undantag, utan blott till dem öfverlemna! handlingarna i målet. Jag är öfvertygad derom, att om Styrelsen hade, vid remissen af denna fråga lill SlatsUtsk., gjort en framställning om nödvändigheten att göra undantag från de allmänna grunderna, och begärt, att R. St. skulle medgifva ett sådant undantag; så hade StatsUtsk. troligen derpå icke tillstyrkt R. 7 H. 57 45o Dtn 3o Maj f. m. St. att svara annat, än alt de, i följd af den K. propostn, medgifva ett undantag och tillåta K. M. att derom fatta beslut; men när K. M. icke sådant gjort, tror jag, för min del, att det var fullt skäl för StatsUtsk. att göra ett undantag från behandlingssättet, da de helt simpelt hafva gått den genaste vägen och sagt, alt de medgifva leuteration, Afsigten med Frih.
– Ack nej, slipper jag intet det? Det ä’ så mycket fult att tala om – svarade Lotta – och Elin bad henne icke vidare. Så förgingo nu de få veckor, som ännu voro qvar före julen, och då den stundade stod allt – som det såg ut – nästan på samma ställe, men tiden den låter än aldrig någon ting förblifva oförvandladt, och äfven der dess åverkan minst kan skönjas, har dess kraft dock varit stor, fast icke på ytan alltid. Dessutom förer den ju beständigt allt närmare och närmare till de revolutioner, som ändå skola ske, i det stora som i det lilla, med alla sublunariska ting, och ju närmare man kommer de stora hjul, som drifva händelsernas gång, dess mera susar och brusar det i luften, dess oroligare känner man sig, helst om man blifvit begåfvad med sådana sinnen, som äfven förmå förnimma det osynliga, och för så många andra omärkliga. Gunnar var dystrare än någonsin. Han arbetade väl som en träl, men allt det sköna, ljusa af lifvets poesi hade för honom blifvit utblåst, och det är ändå det herrligaste ljus, som bestrålar vår ungdom, lyser vår medelålder och gifver litet dager äfven åt ålderdomens mulna, mörka schakter, det enda som gifver något behag åt jordlifvet, från dess början till dess slut. Men för Gunnar var denna poesiens soldager slut, och dess hemska månsken var det enda, som nu, då och då lyste på chaotiska, ängsliga, hotande föremål. Den förr så älskade bössan var upphängd på vind. Den gamla kära, muntert klingande fiolen hade lille Gustaf länge sedan slagit i tusen bitar, och inga bannor fått af Gunnar för det. Aldrig hörde man mera en glad eller sorglig visstump från Gunnars läppar. – Hur ska’ det nu gå med juledansen, som husbond’ lofvade att spela opp till, i somras när vi slog på höet? – frågade Abraham en gång, när han såg Lena sopa ut bitarne af denna fiol, som fordom var så helig och som utgjort ett så stort trätofrö mellan Gunnar och Olle i de förra glada tider.
Jag har ej förmodat annat, än att, då Herr Rosenblads redactionsförslag blifvit antaget såsom Ridd. och Adelns gemensamma tanka, meningen dermed ej varit, att ConslitutionsUtskottet skulle vara bundet vid detta förslag, och atl flere anmärkningar, häremot och sig emellan ej stridande, skulle kunna såsom Ståndets gemensamma tankar till Utskottet remitteras och af Utskottet begagnas till uppsättning af en ny redaction af 72 § Reg.F. Af Grefve Wetterstedt har jag nu hört, att säkerheten mot obehöriga låns beviljande ifrån Banken till Statsverket kommer att till en stor del bero på Rikets Ständers Fullmägtige derstädes. Ehuru stort förtroende jag än kan hafva till nuvarande Fullmägtige, kan jag likväl icke på förhand sträcka det till alla Fullmägtige i framtiden, då 1792 års Fullmägtige, öfverskridande sin instruclion, sammanblandat StatsVerket med Banken och sålunda föranledt den olyckliga realisationen vid Norrköpings Riksdag; och det är möjligt att vi framdeles få dylika Fullmägtige. Då kunde ju hända, att de, såsom hypothek för lån ur Banken till Statsverket, godkände t. ex. blifvande Statsinkomster eller Statens fordringar hos enskilte; hvilket ej vore tillräcklig säkerhet för Bankens soliditet. StatsVerkets rätt att öppna räkning med Banken och derutur låna på säker pant är i alla fall fullkomligt bevarad, örn i redactionen af §:n inflyter, att i86 Den 17 Februarii c. m. SlalsVerket i sine förhållanden till Banken ej har annan rätt, än enskilde. Ty det kan väl icke nekas, att flere enskilde äga en sådan rättighet i Banken, och kunna der få lån på säkra hypotheker. Jag anhåller örn proposition å milt förslag. Antages det af Ridderskapet och Adeln till remitterande, så må det bero på ConstitutionsUtskottet att införa mitt tillägg på rätta stället i §:ns redaktion. Herr von Hartmansdorff\ August:
En talare har yttrat sin förskräckelse för följderna af allt detta, och förmält sig se saken mycket i svart. Hvad följderna angår, så lärer det ej stå i någon menniskas makt att bedöma och förutse dem, ty det finnes en högre makt, som styrer verldens och folkens öden. 'För min del ser jag ej saken så isvart; ty jag kan lätt föreställa mig, att om Konungen, med kännedom om sin ställning i Norige och på skäl, dem han kan känna, men som äro oss alldeles obekanta, finner sig föranlåten att, utan afseende på hvad K. St. önska, godkänna Norrmännens förslag i afs:de på 14 § i dess Grundlov, så kan Svenska nationalfåfängan visserligen tycka att ett sådant steg är hårdt, men jag skulle mycket misstaga mig om Svenska folkets hjertelag, om dess förtroende till Svenska Konungens välvilja mot sitt folk och dess kärlek till honom, i fall detta missnöje skulle visa sig annorlunda än genom en kort tids tidningsutgjutelser, och om det skulle störa Svenska folkets sinnelag mot sin Konung. Ser jag sakon åter från andra sidan och föreställer mig att K. M. skulle finna skäl att icke sank tionera Storthingets beslut, och således icke sätta Norige i den bättre ställning, som det förmodligen skulle vinna genom att få en Statsminister i spetsen för regeringen i Norige, så har jag för stort förtroende till Norrmännens lojala tänkesätt, att tro det de, som med så mycken värme omfattat sin Regeringsform, skulle särdeles knota öfver, att en i denna Regeringsform uttalad rättighet af Konungen begagnades. Jag tror ej heller att någon kallsinnighet, hvarigenom ett närmande de båda folken emellan skulle blifva omöjlig, derigenom skulle upstå. Mina förhoppningar äro möjligen hvad man kallar »sangviniska. Det må så vara; men hvad som ej är misstag af mig, alldenstund jag stöder mig på verldshistoriens resultater, det är, att ingen menniska eller stat må tro sig med visshet bestämma händel H. IV. " 16 242 Den 17 Mars e. m. sernas gång.
Då behofvet af förstberörde vid förra Riksdagen beviljade fyllnadsanslag visat sig fortfara, tillstyrker Utskottet, att detta anslag, utgörande med tillägg af de, i och för rättelses vinnande i räkenskaperne ytterligare erforderlige 15 sk. 10 r:st, 7,532 R:dr 31 sk. 11 r:st, måtte af Rikets Ständer anvisas att framgent intill nästa Riksdag utgå under samma villkor, som vid sistlidne Riksdag bestämdes; hvarjemte och enär billighet och rättvisa påkalla, att de af Kammar-Collegii embetsoch tjenstemän samt vaktbetjening, som, i följd af de tvänne indragne tjenstemännens bibehållande på Collegii Stat, fått vidkännas en mot desse tjenstemäns löner svarande minskning i de för de förre fastställde inkomstbelopp, må blifva i åtnjutande af hvad dem rätteligen tillkommer, Utskottet tillstyrker, att de till Referendarien Sundius och Registratorn Kitt' Bih. till BSt. Prot. 1844- 4 Sami., 1 Afd., 14 Haft. 1 2 Stats-CJtskollets Utlåtande, N.o 40. nander utgående löner, tillsammans 933 R;dr 22 sk. 5 r;st, med derunder beräknade 70 tunnor spanmål, mätte å Allmänna Indragnings-Staten uppföras. 2;o Stats-Contoret. För bildandet af en ny Notarie-lön bar Kongl. Maj:t äskat ett belopp af 438 R;dr, med derunder inbegripen tillökning for 38 tunnor spanmål» på det att denna summa, sammanlagd med den nu å Stat uppförde Notarie-lön, måtte kunna emellan 2 Notarier fördelas, så att hvardera erhölle 657 Rrdr.