Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som lill kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen angående införselstullen å »Jern: smidt eller valsadt, Stång-, Platt-, § tum tjockt och deröfver, under 12 tums bredd och öfver | tums fyrkant», samt å »Bandoch Platt-, under f tums tjocklek, Bultoch Gallersamt Sänksmide, rundt eller kantigt knipoch fyrkant af $ tuni och derunder, Skäroch Klippjern», antager Ridderskapet och Adelns beslut att denna tull skall bestämmas till 3 R:dr 16 sk. per skeppund st. v., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Preste-Ståndets beslut, att införselstullen å nämnde artiklar skall utgöra 3 R:dr 24 sk. skeppundet. b) i hufvudsaken: N:o 44. Den som bifaller Utskottets, af 2 Stånd godkända, förslag, att införsels-tullen å »Jern: smidt eller valsadt», så väl »Stång-, Platt-, f tum tjockt och deröfver, under 12 tums bredd och öfver jjtums fyrkant» som »Bandoch Platt-, under J tums tjocklek, Smältstyc ken. Plåtar. Jäst. 20 Bevillnings-Utskoltets Memorial, A’:o 16. Bultoch Gallersamt Sänksmide, rundt eller kantigt, knipoch fyrkant, af f tum och derunder, Skäroch Klippjern» skall utgå med 2 R:dr 24 sk. skepp, st, v., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (l:sta alternat.) Ridderskapet och Adelns beslut. (2:dra alternat.) Preste-ståndets beslut. Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och 3 Stånd beslutat, införselstullen å »Jern: smidt eller valsadt, Smältstycken,» bestämmes till 1 R:dr 24 sk. per skepp, st. v., röstar Ja j Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, 'bestämmes denna tull till 2 R:dr skepp. st. v. N:o 46.
Utan afseende derå, att Landshöfdinge-embetet såsom obestridligt antagit, att hvarje innehafvare af stulet gods, som på god tro bekommit detsamma, icke skulle vara skyldig att annorledes än emot lösen det återställa, hvilken fråga dock af domstolarne inom landet flerstädes varit efter motsatt åsigt bedömd, ansåg Justitie-Ombudsmannen emellertid, att, — enär Landshöfdinge-embetet i öfrigt enligt hans omdöme saknat behörighet att genom det stulna godsets återställande till innehafvare!], utan att ransakning om stölden varit påkallad, betaga målsägaren all den utsigt till tjufvens ertappande, som legat i möjligheten, att, när godset fanns att tillgå, påfordra hvarje innehafvares skyldighet ali styrka sitt fång, eller att, om gerningsmannen ändock icke kunde uppspåras, vinna tillämpning af 49 Kap. 1 § Missgerningsbalken, efter dess nuvarande lydelse i 18 § af Kongl, förordningen den 4 Maj 1855, emot den, som köpt af misstänkt eller okänd person, — äfven det menliga förhållandet att Sollén blifvit i mistning af sitt efter stölden återfunna fickur böra tillskrifvas den felaktiga behandlingen utaf ifrågavarande mål. Emedan Justitie-Ombudsmannen fann det vara af väsendtlig vigt, att den förlust, som utan tillräcklig grund kommit att drabba Sollén, blefve honom godtgjord, förklarade Justitie-Ombudsmannen sina ytterligare tillgöranden beroende deraf, huruvida sådan godlgörelse komme att äga rum eller icke, och anmodade derföre Landshöfdinge-embetet, att, jemte yttrande öfver Justitie-Ombudsmannens framställning i öfrigt, derest de utvecklade åsigterna af Landshöfdinge-embetet biträddes, insända bevis, att Sollén vunnit den ersättning han äskat
Utskottet uteslutit förmyndare för sin pupil och en gäldenär som gjort concurs, utan att blifva fri från sine borgenärers framtida kraf, från rättigheten att utgifva Fullmagt till annor man att intaga säte å Riddarhuset, J afseende på förre omständigheten, har Utskottet trott, att en Förmyndares eller målsmans befattning, för den omyndige, efter de derför 4© Utn o Junti. re i Lag bestämde gränsor, endast inskränker eig dertill, att bära omsorg för den omyndiges person och att sköta hans enskilda angelägen heter, som denne antingen för minderårighet eller för bristande urskiljning icke sjelf utan sin skada fötmår vårda. Det torde icke kunna kallas en angelägenhet, som rör pupillen enskilt, att deltaga i nationalrepresentation och att der yttra sig i allmänna frågor; tvertom synes hufvudmannen, som derstädes för sin ätt intager säte, icke böra annorledes betragtas, än såsom ättens gemensamma ombud, och alldeles icke såsom förande blott sin enskifta talan, ehuru han för hvarje serskillt tillfälle icke kunnat i detta ändamål af slägtens medlemmar erhålla något formligt uppdrag, såsom i verkställigheten icke möjligt att åstadkomma, hvadan man funnit lämpeligt att, till afböjande af tvister och vidlyftigheter, en gång för alla stadga, att denna Ombudsmannabefattning skulle tillhöra den äldsta manliga afkomling af äldsta grenen i hvarje slägt. Om dessa grunder äro rigtiga så föijer ock deraf, att Förmyndare och målsmän, som utgifva Fullmagt till annor person, att utöfva den omyndiges representationsrätt, vid detta tillfälle icke mera uppträder såsom vårdare af pupilens enskilta rätt, utan såsom en person hvilken handlar å slägtens vägnar i en allmän angelägenhet, men hvartill, enligt hvad här ofvan blifvit utredt, hans befattning icke på något sätt berättigar honom, hälst det icke kan påstås att den omyndige hufvudmannen till sine Den 3 juna. enskilta fördelar något lider derigenom, att ättens plats på Riddarhuset står ledig.
Jag åsyftade, att, så vidt möjligt vore, alla lagförslag både till civiloch ekonomisk lag eller författning skulle, före slutliga pröfningen, af Lag-beredningen granskas för att undersöka om förslagen voro i strid med hvarandra eller äldre stadganden, samt tillse att lagspråket noggrannt blefve iakttaget; all Lag-beredningen deremot icke annat än undantagsvis borde erhålla updrag att göra den första — om jag så får säga — upränningen till lagar eller författningar, hvilket vanligen torde kunna ske uti StatsDepart:na; men atl deremot intet hinder vore, att när K. M:t vill framlägga t. ex. förslag ang:de någon viss del af det nya Civillags-förslaget, eller af något annat af den mängd förslag särskilda komitéer redan utarbetat, Lag-beredningen då kunde anbefallas, att upgöra förslag till Nåd. Proposmer i ämnet, och dervid tillse, att de nya delarne inpassade uti den gällande lagstiftningens både system och detaljer. ■ Kanske anser man att en Lag beredning, på det sätt jag tänkt mig densamma, icke skulle få tillräcklig sysselsättning. De ledamöter af R. o. Ad., hvilka försökt deltaga i upgörande af lagförslag, torde dock hafva kommit till erfarenhet om den tid, undersökningen ang:de lagförslags öfverensstämmelse med äldre författningar samt sjelfva redaktionen medtager. Man yrkar nu för tiden, i olika rigtningar, förändringar i nästan alla grenar af lagstiftningen. Man bör då, enl. min tanka, icke spara några tusen Riksdaler, för att dels påskynda nödiga och nyttiga förändringar, dels afböja omogna och osammanhängande ändringar. Under tider, då Staten var fattigare än nu, hafva vi nästan ouphörligt haft Lag-kommissioner, Lag-komitéer, Tablå-komitéer eller Lag-beredningar. I afseende å tillkomsten af förslaget genom enskild motionär, vill jag blott nämna, att t. ex. 1841 Lag-beredningens tillsättande begärdes af R. St.-r i ani. af enskild motion, väckt af Hr Petré inom BorgareSt:
När icke hennes egna medel eller dem, hon erhöll af sina föräldrar, I DU N 1890 - ^^^^ ^^^^ ^. ^^^ ^ j ^^^ ^^^^ ^. ^^^ ^ i - ^^^. ^^^ ^^^^ ^^^^^ ^ i ^ ^ ^ ^. ^^^ ^^^^ ^ j ^^^ ^. ^^^ ^^^^ Ingen dragé sig undan, utan alla göre ett; så framt hvar och en i sin vrå börjar draga sig undan och tänka ' på egen fördel, är det förbi med fäderneslandet. Axel räckte till, gaf hon sig ut på bygden och hopsamlade där hos vänner och bekanta den för tillfället behöfliga summan. Aldrig lät hon sitt mod nedslås af en tillfällig motgång, utan tvärtom stegrade en sådan hennes arbetslust, och med gladt sinne och godt humör tog hon nya, kraftiga tag, till dess målet var hunnet. Om vintrarne lefde familjen Wennberg i Stockholm, där den till följd af kommersrå- det Wennbergs ställning och förmögenhet lifligt deltog i hufvudstadens nöjen och sällskapslif. Man skulle kunna tänka, att Lotten, som öfverallt, där hon uppträdde, genom sitt lifliga, själfulla väsen oeh sin medfödda elegans blef beundrad och uppmärksammad, härigenom lätt skulle förlora lusten för sina arbeten i välgörenhetens tjänst samt blifva en bortskämd och fåfäng ung världsdam. Så var emellertid ej förhållandet. Samma lif och lust, hvarmed hon om vintrarne deltog i sällskapslifvet, följde henne sommartiden på hennes vandringar till de fattige. Ännu hade hon likvälicke gjort välgörenheten till sin lifsuppgift, men länge skulle det ej dröja, innan så skedde. Den förut så lyckliga familjen drabbades af ett svårt slag, då fadern plötsligt bortrycktes af döden och lemnade efter sig affärerna i en sådan ställning, att man kunde befara, att familjen skulle blifva helt oeh hållet ruinerad. Sä blef emellertid ej förhållandet. En ganska betydande del af förmögenheten blef bergad.
Hvad sjelfva kostnaden för Magazins-fnrättningens underhåll beträffar, kan den ej gerna blifva större , än att den alltför väi skulle kunna béstridäs med skillnaden emellan det minimi-pris för hvilket inrättningen upphandlade sin Spannemål och det ttiaximi-pris, hvartill den försåldes* I hvad Herr Tham yttrat om nyttan af en utvidgad handelsfrihet, instämmer jag fullkomligen, och skulle önska, att Spannemålshandeln alltid kunde öfverlåtas åt den enskilda speculationen. Men om landtmannen icke genom någon allmän inrättning bereddes utväg till afsättningen i en tid af penrtingebrist, så blifva vahrans vanvärde och Statens förlägenhet dö toärinaste följderna. Jag får för öfrigt hänvisa tili de svar, jäg på Den 24 Februarii, ?o5 på förhand gifvit, till de inkast emot mitt förslag, mig kiinna förutse och hvilka jag jderföre genast sökte vederlägga. Grefve'Lövenhjelm, Carl Axel: Samma anmärkning sorn gjordes i afseende på frågan örn ett Låne-Contoirs inrättande i Götheborg, gäller äfven oni detta ämnes, att det nemligen ingriper i Finance-regleringen och icke bör utan i sammanhang dermed till pröfning förekomma. Hvad serskildt sjelfva förslaget angår, så hafva 2:ne olika åsigter derom blifvit framställda , den ena att ifrågavarande MagazinsInråttning skulle grundas på uppköp och den andra på belåning af Spanriémål. Såsom princip för den förra är vidare föreslaget, att ett minimi-pris skulle bestämmas, under hvilket inrättningen ej köpte och ett maximi-pris, hvilket vid försäljningen ej finge öfverskrida» Då man tillika af samma värda talare hört yrkas en nästari oinskränkt handels-frihet, så bekänner jag, atf jag icke kan fatta möjligheten att finna en förenings-punkt emellan dessa stridiga åsigter. Då man ifrar för eri allmän handelsfrihet, vill det synasj som man nödvändigt måste förkasta idéen orri minimioch inaximi-priser, emedan just dessa omintetgöra sjelfva begreppet arn frihet i handeln.
Under hela sin barndom har hon sprungit der i gränderna och lekt med andra ungar, allt en smula sjelfsvåldig, men aldrig stygg. Hos mor har hon fått mat och kakor har hon tiggt till. Men nu är hon konfirmerad, och så har hon måst gå den vanliga vägen – till fabriken. Och sedan skall det gå vidare, på den vanliga vägen – ty hon är så näpen, så mjuk och fin, det skall icke finnas någon undflykt för henne! man behöfver bara höra hennes smeksamma lilla röst för att ge akt på henne. Ett ”gladt” lif, således, några år, ett oordentligt lif, sedan nöd och elände, sist en graf på fattigkyrkogården. Så är allt slut, och detta lif så spårlöst borta som tusen andra. Sådant skall hennes lif bli –. Om det ändå fans rum för ett kanske! En fin herre med vackra kläder, en fin herre, till hvilken hon ser upp som till en gud – det blir det första. En fin herre, som har råd att kasta bort sina leksaker. Hon ser sig omkring liksom bönfallande och ögonen bli fuktiga. ”Jag längtar så – ack min hand, min hand!” Det är samma mjuka, klagande hviskning. Åh – barn – det fins ingen räddning för dig! Det fins i hela din varelse någonting tilldragande, regellöst, vind-för-våg-kastadt. Det är en egendomligt intagande blödighet. Hur du skall kastas ur hand i hand, arma flarn! ”Hvad är det med handen?” frågar jag. Hon syns riktigt tacksam att få bryta tystnaden, den der lilla munnen är icke vand att stå still. ”Jag har klämt af en finger,” svarade hon. ”Af? – alldeles af?” ”Ja, den hängde lös, och frun klippte den af så fort jag kom hit.” ”Hur länge sedan är det?” ”En månad. Jag går hit hvarje dag, men nu har jag värre ondt än strax.” Åter darrade hennes läppar af återhållen klagan. ”Hur gick det till?” ”Jag stack handen för långt fram, och så drogs den in i maskinen.” ”Hvar hände det? På någon fabrik?” ”På spinneriet.” Hon såg på mig nästan förebrående. Jag borde ju ha vetat det! Hvar skulle det varit om icke på spinneriet!
Det var nu, som » han utbildade hvar och en af sina fingrar till en pianist », och hvarigenom de verkligen hvar för sig uppnådde en hastighet, sjelfständighet och säkerhet, som ingen före honom besuttit. Paganinis tekniska under frigjorde hans eget, och under denna tid öfvade han sin ande i det språk, som en gång skulle för den .förvånade verlden utropa konstens innersta hemligheter. Ungefär vid samma tid utkom i tryck Paganinis » 24 Capricci per Violino solo composti e didicati agli artisti », och med girighet grep han efter detta verk, som för honom skulle upplåta hemligheterna af Paganinis konst. Vid första blicken i noterna märkte han, att den fina, proportionerliga handen, utbildad genom klassisk pianomusik och knapt mäktig att gripa föga mer än oktaven, omöjligt kunde beherska alla dessa språng, arpeggier, dubbelgrepp och löpningar, men under försöket att på pianot återge en fullfardig bild af violinstycket gjorde hm den upptäckt, att klaverspelarens hand, äfven om den ej är stor, dock förmådde öfvervinna alla dessa svårigheter, särskildt i fråga om långa grepp, och härmed kan man säga, att vägen till den nya tekniken var funnen. Utgångspunkten för den samma låg i haddens spännkraft och språngsäkerhet, hvilket tillsammans med de sammanträngda lägena i den klassiska musikens ackorder, löpningar och figurer skapade nya uttrycksmedel, som stegrade omfattningen och skönheten i instumentets klangfärg till det underbara och på samma gång gaf uppslaget till den moderna stilen i pianomusiken. Men de nya områden, som på detta sätt eröfrades åt pianots uttrycksförmåga, flyttade ock samtidigt gränserna för framställningens innehåll långt utöfver de hittills rådande. Och här var det åfer Paganinis Capricci, som blef det direkta medlet När Liszt spelade dem på pianot, fann han, med sitt oändligt fina sinne för individualiteten, att den blott nottrogna öfversättningen — det enda slag af transkriptioner,som man då kände — ingalunda återgaf originalets karakter.
Pr st. ttt. sm Sami, Jwr:« t. i B Banvo-ZJtskottets Betänkanden. §. Riksdags-Ordningen: ”Ej må till Revisor öfver Stats-Verket, Banquen och RiksgäldsCon. toiret utses någon person, som vid ett eller flere tif desse Verk är redovisande, njuter lön eller annan inkomst,’ etc., liar genom Rikets Ständers lemnade bifall till Banéo-Utskottets under deune Riksdag afgifne Utlåtande, N:o 2 Litt. L., öfver 14 §. atdra Afd. uti 1820 års RevisionsBerättelse, icke allenast förklarats' böra gälla äfven för Banco-Discont - Revisionerne, utan ock ega den vidsträcktare tillämpning , att hinder deraf uppstår för en Ledamot bland Banco-Fuilmägtige, att kunna väljas till Revisor, om han också under den tid Revisions förrättningen eger omfatta, ej tagit befattning hvarken med Banquens eller Discont-Verkets styrelse. Med härå fästadt afseende, och då i öfrigt förekommer, att nuvarande Banco - Utskott granskat Banquens Räkenskaper endast till och med 1821 års slut, och ej längre än till nästlidet års utgång genomläst det hos Herrar Banco Fullmägiige förde Protocoll, samt' det följaktligen kommer att tillhöra nästa BancöRevision, att besörja granskningen af 1822 och 2823 års Räkenskaper, äfvensom att specialitet geifomgå Herrar Banco-Fullmägtiges Protocol]er från och med innevarande år; anser BaneoTJtskottet, för dess del, att Riksdagsmannen Anders Danielsson, hvilken ända till nästlidne Julil månads slut såsom Banco - Fullmägtig deltagit uti så väl Banco-Verkets administration, som den dermed förenade öfverstyreisen af Banco-Discont-Verket, och jemväl en Sessions - Banco-Utskottets Betänkanden.
Det icke reflekterande nöjet var hennes verld. Utom det kände hon ingenting, förstod ingenting. Men hon hade aldrig behöft reflektera, aldrig behöft förstå någonting. Balkonversationen behöfver man heller icke förstå eller reflektera öfver. Konsul Brauner var belåten med allt: med våningen i dess strålande prakt, med betjeningen, med sin fru och främst af allt med sig sjelf. Han var också denna qväll »grann» att se på. I egenskap af värd hade han låtit den lysande konsulsuniformen hänga i garderoben och iklädt sig svart frackkostym. Utefter sidensargeuppslaget hängde en kedja af miniatyrordnar och midt i skjortvecket strålade en stor diamant. – Ja, sade han, nu kunna våra gäster få komma när som helst. En betjent närmade sig honom. – En herre derute önskar få tala vid herr konsuln i ett mycket vigtigt ärende. – Men, du store Gud, sade du inte honom att det nu är omöjligt att få träffa mig. – Jo, herr konsul, men han svarade, att herr konsuln nog skulle skänka honom en qvart, om herr konsuln visste hvarom samtalet rörde sig. – Du skulle kört ut honom utan vidare. – Jag tänkte nog göra så; men mannen ser så bestämd ut, att jag trodde det vara bäst att anmäla honom. – Sade han inte sitt namn? – Jo, civilingeniör Danielsson! Ett moln drog hastigt öfver Brauners nyss så belåtna ansigte. – Det är bra. För in honom i mitt rum! Brauner grimaserade ett par ögonblick till dess han återfick sitt vanliga lugna leende. Inne i sitt rum fann han Danielsson klädd i resdrägt och med en liten nattsäck i handen. Konsuln bjöd honom en stol och tog plats sjelf på en annan med en otålighet, som ej undgick hans gäst. – Hvad förskaffar mig nöjet af er visit så här plötsligt, herr Danielsson? – Jag medför obehagliga nyheter angående er, eller rättare vår affär. – Affärer, affärer och alltid affärer! Hör ni, kan inte det anstå tills i morgon. – Ni kan väl förstå att saken är vigtig. Jag kommer nu direkt från jernvägsstationen och har inte ätit sedan i morse.
Uti den ena af nämnda motioner, som Ridderskapet och Adeln till Utskottets handläggning öfverlemnat, har Grefve von Rosen, Fredrik Carl, anfört huru som, vid öfverläggning om de åtgärder, som borde vidtagas för nämnde företags bringande till verkställighet, olika meningar inom orten uppstått rörande kanalliniens läggning. Utan att förbise det nyttiga af den uppgjorda arbetsplanen, önskade nemligen en stor del af traktens innebyggare, att på samma gång de drogo fördelarne af en lättad kommunikations-anstalt, jemväl blifva dela k tige af den stora och högst betydliga vinst, som med detsamma anbrngle sjösänkningar skulle medföra; och det var derföre naturligt att, innan ny undersökning blifvit gjord åt annat håll, på hvilket man hoppades kunna uppnå båda dessa fördelar, bidrag i större skala för den först tillämnade anläggningen icke kunde förväntas. — Ett nytt förslag hade derföre blifvit uppgjordt, enligt hvilket kanal-linieri, med samma utgångspunkt eller från stranden vid Björnlunda kyrka, skulle gå genom Storoch Norrtuna-sjöarne, men vid Söder-Tuna säteri vända sig åt annat håll, för att genom sjön Sillen och Trosa å vid Trosa stad utfalla i Saltsjön; och den undersökning angående lämpligheten af denna plan, som derefter egt rum, hade på samma gång ådagalagt fördelarne af detta företag, som den visat de betydliga utgifter, hvilka för dess utförande erfordrades, och som ingalunda skulle kunna bestridas ensamt med de bidrag, som i orten vore att påräkna. — Genom denna undersökning hade emellertid mycken tid gått förlorad och tillräcklig sådan ej återstått för att sammanjemka meningarne, och med erforderlig kraft arbeta för den först anlagda planen.
Dä detta hemska och demoraliserande bruk ej syntes väl förenligt med 2 mom. 6 § i Kongl. Maj:ts den 13 Juli 1853 utfärdade nådiga Förordning angående fattigvården i riket, har motionären för dess tillintetgörande, der det ännu fortfar, föreslagit, att sådana s. k. auktioner till fattiga barns utackorderande måtte ovilkorligen förbjudas. Det af motionären åberopade 2 momentet i 6 § af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853 har denna lydelse: ”barn, som tillhöra fattigvården, skola icke allenast förses med uppehälle, utan äfven kristligen uppfostras och undervisas. De må icke försörjas genom så kallad kringgång, utan skall stadig bostad dem anvisas, der uppsigten å deras uppfostran kan behörigen handhafvas.” Med den hvarje lättigvårdssamhälle sålunda ålagda pligt, som derförutom har en annan och högre grund i den kristliga kärleken och barmhertigheten, stöde det visserligen illa tillsamman, om en församling med fästadt afseende uteslutande vid det billigaste priset, ät den minstbjudande öfverläte omhändertagandet af församlingens utfattiga barn: men Utskottet förmodar, att måhända endast en ensidig uppfattning af det sätt, hvarpå fattigvårdsstyrelse]na i flera orter sökt vinna kännedom om dem, hvilka äro hugade att sig åtaga ifrågavarande barns underhåll och vård, torde åt sjelfva handlingen kunna gifva en sådan pregel, som den af motionären framhållna. Då det nemligen å ena sidan åligger fattigvårdsstyrelsen att utackordera församlingens fattiga barn samt dervid tillse, att en kristlig uppfostran varder i det nya hemmet dem gifven, är det å den andra äfven styrelsens pligt att fästa afseende vid kostnaden, så att församlingen vid fullgörandet af ifrågavarande skyldighet ej öfver höfvan betungas.
Utskottet vill nu i första rummet till pröfning upptaga och ined synnerlig uppmärksamhet följa de anmärkningar, som afse Utskottets beräkningar af Statens från Skeppshandeln och dess återgång härledde förluster, eller förment underlåten noggranhet i detta hänseende. Till anmärkningar af denna dass höra förnämligast följande: 1:0 Att Utskottet skall bortblandat förlusterne å sednare handeln, genom sammanförande, uti den uppställde räkningen, af förra och sednare handeln under ett gemensamt resultat; 2:0 Att det bordt observeras, om beräkningen af Skeppens och effecternes värde upptagit allt hvad de verkeligen kostade Staten i Constructions-Statens och Warf-Statens aflöning, Båtsmansliållet, allm. byggna - Betänkanden, N:o 218. 44^ »lornes och doekornes underhåll, ekeskogens rätta värde på KronoSkalte-jorden, Kronoskjtitskostnaderne för effecters transporterande in. m ; huru man vid handeln »ned det ena ”Judehuset” undantagit Örlogsskeppets Undra batterie efter eli värde af 25,000 R:dr, men ge»tast försåld! detsamma, jemte 3oo Centner Krut, till ett annat ”Judiskt Handelshus” för lika pris, hvarigenom Krutets värde eller 7,800 R:dr för Staten förlorats, och att man, vid förslagets uppgörande till pri-* sets bestämmande, upptagit klargörningskostnaden till blott 1,370 Pitdr för de 2Sne Skeppen, då den likväl sedermeravisat sig Uppgå till 1,600 Hide Btco, oberäknadt utbetalningen af 23,000 Ridr för jern-ankartåg från England. 3io Alt Utskottet för godt antagit del förhållande, sorn visat sig i Stats Conto i reis afgifne redogörelse, ehuru detsamma icke öfverensstärode, hvarken med den till 1827 års StatsRevision öfveriemnade i K.