Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Remitterades till Bevillnings Utskottet: Ett Anförande af Grefve Gyllenborg, Johan Henning, innefattande Anmäikningar vid BevillningsUtskoitets den 9 denne® återremitterade Betänkande, angående Postinrättningen och de deraf till StatsVei ket inflytande in-j homster, in. m. Ut supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 3 eftermiddagen. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim. Den 16 Maji. 367 Lördagen den 16 Maji. Plenum kl®ckan half till 10 förmiddagen. För>'droi?os S nyo och gillades följande från ntdar nii .inde Utskott inkomne, samt den 9 och 13 dennes på bordet lagde Betänkande ; Fran StatsUtskottet: Af den 1 dennes: ilo Angående väckte Motioner, rörande Roteringcn i Jemtland. Af den 7 dennes: 2:0 Angående RiksgäldsVerkets tillstånd och förvaltning. 3:0 Angående väckt fråga om Academiae-, Domkyrko , Wisingsborgs, Stholtegods-, Prebende-, Annex och ad pios usus anslagne Hemmans samt MilitiasBoställens lösande till Skatte; 4:0 Öfver gjord Motion om anslag å Stat för inrättande af Exercit.as Esquadroner vid LiiR; gementets CavalleriCorpser 5:0 Öfver Herr ContreAmiralen Schutzer^ crantz’* Memorial, angående någon förändring uti Staten för Kongl. Förvaltningen af Sjöårenderne. 368 Den 16 Maji. 6:o I anledning af Kongl. Majjfs Nådiga Remiss uppå RegementsSkrifvaren, FältKamereraren B Molins underdåniga ansökning om utbekommande af Remisslage. Frän Lag Utskottet: Af den 24 sistledne April: Öfver väckt Motion , om förändring uti straffet lör dem, som utfärda tryckte eller grag verade Assignaiioner. Från Allmänna Besvärsoch Economice. Utskottet: Af den 24 sistledne April:
Att någonsin anställa en Realisation på lånad Silfverfond, Vore ett förfärligt misstag, emedan sjelfva Realisationens Varagtighet undergräfdes af räntan, som slute» ligen ensamt skulle medtaga Realisätions-fon» den : Och när således lånet icke kunde användas till Realisation, sä frågar jag: hvilken nytta gaf väl Silfret, under den tid det låg inläst Uti Banquens Källrar? eller hvad vöre väl nyttan af att göra Banquen till förvaringsrum åt Upplånt Silfver, som kunde till ingen ting begagnas? Jag är öfvertygad, att Utskotten menat mycket väl; och jag högaktar all välmening; men går Betänkandet om Discont-papperen igenom, och går detta Finance-Betänkandé så alldeles igenom, att äfven Silfver-Lånet bifalles*, så anser jag 181B års Riksdag hafva varit Ridd. o. Ad. Fröt. I Af'd. 63 > 64. 493 Den i5 April. den olyckligaste af alla Riksdagar, ej allenast för Nationen utan äfven för Banquen. 5:o Discont-räntans nedsättande yrkades af mig vid i8i5 års Riksdag; och jag anser min pligt vara, att äfven nu påminna om nödvändigheten deraf. Det motskäl man antagit, kan jag icke betrakta annorledes, än såsom undanflyckt för viljan, icke såsom skäl i saken, enär Discont-räntan någonsin nedsättes, så blir alltid följden, att Discont-Lånen få större begärlighet; men hvilken större olägenhet följer Väl deraf, än ett litet mera besvär för Discont-Directeurerne, som dock alltid äga magten att gifva så mycket flera anslag? ocb jag frågar: Är denna omständighet af natur, att för alltid, ty lika blir den alltid, tjena till hinder i en stor National-fördel, den nemligen, att göra en början till Penninge-räntans nedsättande?
I Neapels kongliga museum, der de förvaras, kan man göra en fullständig kurs i den romerska arkeologien. I en bildhuggares atelier fann man en mängd marmorstatyer, ett par nästan fulländade, några nyligen påbegynta och tvänne, hvilka endast voro ebåcherade. En fullständig samling af för konstnären nödiga verktyg påträffades äfven. Denna upptäckt har lemnat rika upplysningar i afseende på de gamles skulptur. På ett annat ställe ligger ett hus tillhörande en pastejbagare (pistor dulciarius). Butiken, der bakelserna försåldes, ligger åt gatan. Bakom en gård låg verkstaden med fyra små qvarnar och en ugn af egen konstruktion. Den hade tvänne rum öfver hvarandra. Det undre, som var eldstaden, uppsläppte värmen genom en oval öppning i dess hvalf till den öfre afdelningen, der degen insattes för att stekas. I en fabrik för kläders färgande och tvättande tycktes allt ha tillgått i stor skala. Der funnos stora bassiner, i hvilka kläderna tvättades, vaser fyllda med kalk, en mängd tvål, glasflaskor innehållande flytande ämnen, ugnar och stora kittlar. Väggarne voro betäckta med målningar, som alludera på yrket. I Pansas hus bodde en försäljare af färger för freskomålningar. Man fann en mängd färger af olika slag, temligen väl bibehållna. Några af dem voro naturliga och igenkändes lätt, men de sammansatta ha varit ett föremål för kemisternas och konstnärernas ifriga undersökningar och diskussioner. En annan butik i samma hus var en bagarbod med sina qvarnar, ugnar och vedmagasin. I ett apotek funnos vaser innehållande torkade medikamenter, piller och kärl för tillblandningar. Mycket ofta förekomma i Pompeji butiker, der man sålde varma drycker. Detta slags bodar kallades termopoler. De äro försedda med sin disk, beklädd med marmor, flera hyllor och en spis, der dryckerna höllos varma. Man har funnit spillror efter glas och koppar, och på disken synas ännu ringar, der de fuktiga kopparne smutsat marmorn. Dessa ställen voro, att dömma efter de gamle författarne, icke särdeles väl beryktade. Man kan också just icke draga några fördelaktiga slutsatser af de målningar, som pryda väggarne af en termopol.
– Ja, jag beder hvarje afton för mitt barn, svarade Anastasia med sväfvande röst, som förrådde ett plötsligt vaknande af ömmare känslor. – Minns då, hvad den Evige säger: „Jag är en stark hämnare, som straffar fädernas missgerningar på barnen intill tredje och fjerde led.“ Tala nu! Hvad har du sett, som berättigar att kalla denne man en giftblandare? – Jag har sett, svarade Anastasia tvekande, – att hans hustru någon gång burit mat till Simon. – När såg du det sist? – I solnedgången dagen före Simons död. – Och du såg äfven, att maten var förgiftad? – Nej, det kunde jag icke se. – Är detta allt hvad du har att vittna? Anastasia teg. – Säger ditt samvete, att detta vittnesbörd är tillräckligt för att döma den anklagade skyldig? Betrakta honom! Betrakta den åldrige mannen, som väntar lif eller död af dina ord! Tänk på din son och besvara nu min fråga! Anastasia fortfor att tiga. Hon tvekade, hon kämpade med sig sjelf. Men när hon i hopen bakom sig förnam nya, otåliga, hotande rop och fruktade, att det blodtörstiga packet skulle rusa fram att sönderslita offret ... när hon såg mordlystnadens föremål, som med halft medvetslös blick stirrade i hennes ansigte, då kunde hon icke längre motstå intrycket af Theodoros’ ord och sin egen bättre natur. – Nej, nej, jag kan icke taga hans blod på mitt samvete. Jag tror, att han är oskyldig ... jag kan ingenting vittna ... Han är oskyldig ... Jag tror det ... hör, J vänner, jag tror att han är oskyldig ... och ingen får taga hans lif, innan han tagit mitt. Detta ropade Anastasia. Hennes samvete och hennes qvinliga instinkt voro väckta. Svindeln, som drifvit henne att förena sig med de blodtörstiga hoparne, var försvunnen. Hon såg nu allt likasom med andra klarare ögon. Hon kastade sig ned vid sidan af den sårade och fattade hans hand. Segern började luta till Theodoros’ sida. Det gällde att begagna ögonblicket, för att vinna den.
Kongl Maj-ts Nådiga Proposition till Riksens Stander, angående inr åt t ande af' ett Allmhnt Arbetsoch Correct iöns hus har i Staden, samt anslag af löner och arfvoden för FångPredikanter och Vakt betjente. Gifven Stockholms Slott den 2 3 Julii 1823- Sedan KonglMaj:t år r8i9 i Nåder anbefallt numera aflidne Revisions-Secreteraren L. P. af Risells, att å Justiiiae Cancellers-Ämbetets vägnar ej allenast besöka alla fästningar i Riket, för att efterse förhållandet med dervarande fångar, utan ock att taga närmare kännedom om arbetsinrättningarne i Carlskrona och Wadstena, samt bemälde Revisions-Secreterare, med Berättelse angående den, af honom i följd deraf verkstälde Ämbetsresa inkommit, så har Kongl. Majit i Nåder funnit nödigt förordna en Committé, för att taga hela detta ämne samt hvad Revisions-Secreteraren af Risells yttrat och tillstyrkt, i öfvervägande, samt afgifva underdånigt Betänkande angående sättet att verkställa nödige befunne färbättringar. Uti det Betänkande bemälde Committé af sådan anledning afgifvit, har Committéen. bland annat, i underdånighet tillstyrkt, att Arbetsinrättningen i Wadstena, hvarest ständig arbets-tillgång för (ängarne saknades, och hvilken inrättning i ringa mån svarade emot den 104 -duginr. af elt /film. Arb. och Correciionsh. m. m. billiga fordran af en dylik anstallt, att. jemte det de derstädes förvarade personer hällas till en för dem nyttig sysselsättning , de äfven med sitt arbete böra till det mesta godtgöra den kostnad Staten genom inrättningens underhållande får vidkännas, måtte upphöra, och ett arbetshus för 400 personer här i Staden inrättas samt för detta ändamål lägenheten Barnängen inköpas. Kongl.
Det synes mig otänkbart, att ett sådant Handelshus, som Michaelsons och Benedicks, skulle uti sin räkning till Goldschmidt kunnat underlåta, att uppgifva att det uppburit och qvitterat de ifrågavarande 9000 B:dr Hamburger Banco och 1000 Pund Sterling, såsom 5 procents commissions-arfvode; men det må vara Herr Friherre Anckarswärd, Grefve Horn, Herrar Hjerta och Anckarswärd förbehållit att tro motsatsen, och det, ehuru den Summa Staten erhöll, icke var någon hemlighet och således icke kunde för Goldschmidt döljas. Friherre Anckarswärd och bemälte Herrar uppmana samteligen StatsUtskottet, att, på grund af 3o §. Riksdagsordningen, tillstyrka Rikets Ständer, att yrka ansvar i laglig ordning å GeneralAmiralen Grefve Cederström och alla de ErabetsVerk eller Embetsman, som med saken haft att bestyra. I händelse Momentet i närande 3o §. Riksdagsordningen icke förtydes, lärer ett sådant företag icke kunna emot den j samma moment och §. åberopade 90 §. RegeringsFormen ens komma under Rikets Ständers öfverläggning och pröfning, än mindre beslut. Ty de i 3o §. bestämda fall äro, då, emot Rikets Ständers beslut, de till hvarje hufvudtitel anslagnc summor befinnas dragne lill andre / Den 19 Maji f. m. Sndamål, eller något faststäldt anslag är öfverskridit; dervid naturligtvis inga andra Embetsman än StatsContoirets, för de nio HufvudTitlarne redovisande utgifter, och Förvaltningens af SjöÄrendernes, i afseende på den tiondes, utom Konungens Rådgifvare och Föredragande, kunna finnas, emot hvilka §. i detta fall kan til Det må vara Friherre Anckarswärd och dess vänner förbehållit, att misskänna Styrelsen, att misstänka den ”för grundsatt”ser, sorn hota att ohjelpligt undergräfva "det allmänna välståndet;” att genom otillbörliga yttranden och termer utgjuta egna missnöjen i hopp att dermed smitta andra.
En sådan skyldighet skulle likväl kunna blifva mycket betungande för befälbafvareo, om den alltför ofta toges i anspråk, och Utskottet bar derföre trott sig böra föreslå, att densamma inskränkes till endast det åliggande för befälhafvaren, att vid anfordran tillhandahålla nämnde vederbörande dagboken, deraf de sjelfve må ega ombesörja de ut skrifter, de kunna åstunda. § 37. Till beredande af lättnad för befälhafvare att med erforderlig skyndsamhet afgifva den i §:n föreskrifna protest, har Utskottet ansett den ändring i §:n böra ega rum, att i stället för orden i femte och början af sjette raderna i <§:ns l:sta moment: »* stad» celi »på landet hos» införes ordet närmaste (notarius publicus eller magistrats-sekreterare, tullkammare eller kronobetjent), hvarigenom befälhafvaren sålunda eger anlita hvilken af ifrågavarande tjenstemän eller tullkammare, han för ändamålet beqvämligast finner, utan afseende derå om olyckan timat på stads eller landsorts område. § 42. Förutom den ändring i början af denna <§, som måste följa af det i 4 §:n föreslagna tillägg, har Utskottet ansett nödigt antyda skyldighet för befälhafvaren, Särskilda Utskottets Betänkande JSk 2. 13 att, der omständigheterna sådant medgifva, inhemta rederiets föreskrift, innan han för penningars anskaffande vidtager de åtgärder, hvilka under i §:n anfördt förhållande skulle vara honom tillåtna; äfvensom Utskottet funnit ordet »landningskostnader» böra närmare bestämmas genom orden »lossningskostnader samt andra dermed förenade umgälder.» § 85. :j;o. Om besätt ningen.
Hon såg lifvet med last och lidande som en smutsig å, full med stinkande orenlighet, ringla fram genom denna skimrande skönhetsvärld. »Och ingen kan njuta dig,» sade Gaetano, »ingen kan våga njuta dig. Du är otämd och full af nyck och ondska. Du är osäkerhet och våda, du är ånger och kval, du är brist och skam, du är tvång att förtrampa, du är allt, som kan nämnas af förfäran, därför att människorna ej velat göra dig bättre. Men din dag skall komma,» sade han jublande. »De skola en gång vända sig till dig med all sin kärlek. De skola ej vända sig till en dröm, som ingenting ger och ingenting förmår.» Hon afbröt honom tvärt. Hon började frukta honom allt mer och mer. »Det är således sant, att ni ej haft framgång i England?» »Hvad menar ni?» »Man säger, att den store mästaren, som miss Tottenham sände er till, har sagt, att ni » »Hvad har han sagt?» »Att ni och era bilder passade i Diamante, men ej annorstädes.» »Hvem säger sådant?» »Man tror det, eftersom ni är så förändrad.» »Eftersom jag nu är socialist.» »Hvarför skulle ni vara det, om ni haft framgång?» »Ah, hvarför...? Ni vet ej,» fortfor han skrattande, »att min mästare i England själf var socialist. Ni vet ej, att det är han, som infört mig i dessa åsikter ...» Han afbröt sig och fortsatte ej ordväxlingen. Han gick bort till bänken, där han suttit, då hon kom, och hämtade en statyett. Han räckte den till donna Micaela. Han ville liksom säga: »Se själf, om ni har rätt.» Hon tog den och höll upp den i månskensdagern. Det var en mater dolorosa i svart marmor. Hon kunde se den alldeles tydligt. Hon kunde också känna igen den. Bilden bar hennes egna drag. Det berusade henne för ett ögonblick. I det nästa genomträngdes hon af fasa. Han, som var en socialist, han, som ej trodde, han vågade skapa en madonna! Och han hade gifvit bilden hennes drag. Han invecklade henne i sin synd.
Direktionen underdånigst upplysa, att för ifrågavarande lån å 4,000 Riksdaler så väl den utgifna skuldsedeln som hypotheken blifvit bevakade uti f. d. Ryttmästarne Hammarskölds och Björkenstams samt Kapitenerna Hammarskölds och von Ehrenheims konkurser, men att af dessa hittills endast en, eller f. d. Ryttmästaren Björkenstams, hunnit så afslutas, att någon utdelning af tillgångarne bland borgenärerna kunnat äga rum, och har invalidhusfonden från denna konkursmassa, i afbetalning å sin beriirde fordran, 4,000 R:dr, till denna dag uppburit 1,836 Riksdaler 45 sk. 4 rst., hvarförutan en ytterligare utdelning, fastän till mindre belopp, är att derifrån förvänta. — De öfriga tre konkursmassornas ställning är ännu ej så utredd, att f. d. Direktionen kan med någon tillförlitlighet beräkna beloppet af de utdelningar, som derifrån äro att förvänta, men gifver dock anledning till den förmodan, att de sammanlagdt skola till fullo eller helt nära betäcka fondens återstående fordran. F. d. Direktionen anser sig ock böra i underdånighet tillkännagifva, att säkerhetshandlingarne för ifrågavarande lån blifvit, vid föregående stats-revisioner, af Rikets Ständers Revisorer granskade och lemnade utan anmärkning. I afseende å det i sednare punkten af förberörde 2:dra §. omförmälda lån, hvarå afbetalningarne i föreskrifven ordning fortgå, får f. d. Direktionen underdånigst erinra, att frågan om säkerheten för detsamma har af Eders Kongl. Majit blifvit i nåder pröfvad och genom beslut den 12 Juni 1850 afgjord. F. d. Direktionen hade visserligen kunnat inskränka sitt utlåtande till hvad sålunda blifvit i underdånighet upplyst, hvaraf det torde synas, att ingen, eller i värsta fall ringa, förlust på ifrågavarande lån lärer uppkomma; men då Rikets Ständers Revisorers förberörde framställning äfven kan leda till den förmodan, att f. d.
Genom de af Utfila, föreslagna entreprenader vinnes troligen icke denna lindring, åtminstone icke allmänt, enär man kan förese, att sådana entreprenader icke blifva af, särdeles på de ställen, der skjutsen är tyngst och lindringen bäst behöfves. Alt skjutsentreprenaderna genom denna åtgärd skulle motverkas och hindras, kan jag icke inse. De skjutslag, som hnge uppbära den förökade skjutslegan, blefve endast forsälla i lika ställning i afseende på skjutstungan som de, för hvika skjutsningarna icke kunna sägas vara till egentlig förlust; och för entreprenaderna måste i alla fall och skulle, efter Utskrs förslag, också skjutslegan ökas, så att den af mig föreslagna tillökningen i allt fall vore ett steg till sådana entreprenader. Ville man, i afseende på deras befrämjande, särskildt stadga en generel förhöjning i skjutslegan derutöfver af 4 sk-, kunde det ej vara obilligt, och denna förhöjning utfölle då jemnt och verkade lika åt ändamålet allestädes, sedan genom den förstnämnda tillökningen skjutsningstungan blifvit någorlunda jemnad till lika öfverallt. En omständighet, som i öfrigt synes kunna leda till någon lättnad i sk jutsningsskyldigheten för jorden, är den, att gästgifvaren för de fördelar, han njuter och hvilka onekligen på de flesta ställen genom ökad trafik tilltagit emot för 100 år sedan, ålägges hålla flera hästar än hittills. Han har verkligen en mot ändamålet stridande och icke från början åsyftad lättnad i sk jutsningsskyldigheten, och gästgifverihemmanen anses i allmänhet förmånligare än andra; han har dessutom tillfälle att välja lindrigare skjutsningar och någon gång undandraga sig dem för sina hästar. Fån allmän undersökning om tillökning i det hästantal, han borde hälla för sina gästgifverifriheter, vore derföre icke olämplig. Jag anhåller om återremiss af Utskrs betänk, samt att de af mig gjorda anmärkningar dervid må få åtfölja. Ilr von Floh en hausen, Mich. Silvius:
Ed varefter Herr Grefven och Landt-Marskalken frågade , örn Ridderskapet och Adeln behagade afslå Utskottets i berörde afseende gjorde förslag. Ropades J a. Herr Grefven och Landt-Mar skal ken gjorde vidare proposition uppå det af Herr von Hartmansdorff föreslagne oivanberörde tillägg. Ropades J a oeh Nej. Herr ven Hejne: Jag föreser visserligen, Den 10 December J. m. att det torde vara nöödigt att bestämma ett s8~ dant förbud för en eller annan inrättning , mell om det skulle hända, att någon af Fabrikens folk försålde brännvin, och det kunde tydas derhän, att det vore med Fabriks ägarens tillåtelse, så vore vådan för stor. Jag tror det vara tillräckligt, om dessa inrättningar underkastas samma lag , som för sådane inrättningar i allmänhet gäller. Grefve Cronhjelm> Polycarpus: Jag tror det ej under någon grund vara billigt, att en modification af representationen göres i ett privilegium , som Regeringen gifvit. Om i privi-. legium ej är utsatt särskildt förbud mot brännvins -försäljning , sä förstås det dock under. Hvad beträffar det, som en Ledamot anfört, att man bör fatta ett sådant beslut, att man. kan väcka de öfrige Ståndens instämmande deruti, så kan jag ej förena mig i en sådan, klokhets mesure. Om ock de andra Stånden ön->. ska detta tillägg, kan jag likväl ej tillstyrka det.. Herr von HartmansdorffBeträffande det, Herr von Heyne anfört, om svårigheten att urskilja, huruvida öfverträdelsen skett, genom F"abriks-idkarens folk, eller af honom sjelf, så tror jag det tillhöra vederbörande Police uppsigt i orten och Domaren att urskilja sådant; men icke Lagstiftaren , att ingå i dylika detailler, då Han stadgat grundsatsen, Herr Hjerta : Jag är förekommen af Hera von Hartmansdorff, och all fruktan är så myc - Dea 10 December f. nt.
R:dr, på det att åt qvinnor mätte beredas tillfälle till kostnadsfri undervisning vid nämnda Akademi, så att det för Akademien å nu gällande stat uppförda anslag utgör 42,000 R:dr. Utaf det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll inhemtas, hurusom Akademien uti underdånig skrifvelse anhållit, det E. K. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer äska förhöjning uti det Akademien hittills beviljade statsanslag, enär sådant befunnits alltmera, af nöden, dels med anledning deraf att det nuvarande anslaget, till följd af tidsomständigheterna ej längre motsvarade inrättningens verkliga behof, dels på grund af nödvändigheten för Akademien, att, om än i ringa mån, följa den utveckling, som konstbildningen i främmande länder på sednare tider vunnit, samt att utvidga och komplettera sina läroanstalter, dels ock med hänsyn till ringheten af det belopp, hvarmed Akademiens inkomster blifvit tillökta för beredande åt qvinnor af tillfälle till kostnadsfri undervisning vid Akademiens läroverk; och hade Akademien till E. K. Maj:t öfverlemnat underdånigt förslag till ny stat, hvilket förslag upptager en förhöjning af 16,000 R:dr, deraf 13,000 R:dr för den äldre institutionen och 3,000 R:dr för läroverkets qvinliga afdelning. Om beviljande af denna anslagsförhöjning har E. K. Maj:t i den nådiga Propositionen gjort framställning; och Rikets Ständer finna jemväl behofvet af ökade medel för befrämjandet af Akademiens tidsenliga utveckling och verksamhet ådagalagdt, särskildt i fråga om den efter sistlidna riksdag inrättade afdelningen för meddelande af kostnadsfri undervisning åt qvinliga lärjungar; men Rikets Ständer, som ansett sig icke böra ingå i någon speciel pröfning af de i förslaget upptagna arfvoden, hafva dock ej velat lemna oanmärkt dels att de för Sekreteraren från 800 R:dr till 1,200 R:dr, för Amanuensen från 400
Jeller med ransakningen fortfara”, och man drog deraf den slutsats, att ransakningen, för att kunna fortfara, redan förut måste vara börjad. Men det låge i sakens natur, att den angifne Bihang till RSt. Fröt. 1834 och 4835. 7'de Sami. iista Afd. 2-dra Band, i i2-te Häftet, 3 Lag-Utskottets Utlåtande iS :o /<$’./. ■måste inkallas till Domstolen eller Konungens Befallningshafvande för att förhöras, huruvida han vidkännes sitt yttrande, innan förfrågan afgår till Kongl. Maj.t om åtalets fnliföljd; och af berörde åtgärd, som utgjorde ransakningens början, följde väl icke någon rättighet alt genast arrestera den anklagade. Herr Friherren ville således tro, att ett undantag här verkeligen blifvit gjordt ifrån Lagens allmänna bud i i Cap. 2 §. Straff-Balken; oell såsom stöd lör denna mening åberopade han vidare den tillämpning af det Kongl. Brefvet, som skall egt rum under framfarne tider, närmast efter detsammas utfärdande. Under Gustaf III:s och Gustaf IV Adolfs Regering hade, så vidt Herr Friherren egde sig bekant, arrest för ifrågavarande brott aldrig egt rum förr, än Konungen tillåtit målets upplagande. Herr Friherren ville i detta afseende anföra arne exempel. Del hade händt, år 1789 eller 1790, att en Fänrik vid Gardet, hvilken sedermera fick en olycklig märkvärdighet, och hvars namn var Johan Jacob Ankarström, afreste till Gottland och, korrt efter ankomsten till Wisby, på öppen Källare, tillät sig lasteliga yttranden om Konungen. Saken åstadkom buller på stället, serdeles som Gustaf III var högt älskad af Borgerskapet, och man ville genast arrestera den brottslige; men då Borgmästaren, med begäran härom, infann sig hos tilltörordnade Landshöfdingen, svarade denne, att han icke vågade bifalla arresteringen, men skulle inrapportera målet till Konungen, och Ankarström återvände, i följd häraf, lös och ledig till Stockholm.