Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande åter den 3:dje delen af nu föredragne punkt, som rörer aflöningen för Just.BevisionsExpis Kanslister och Kopister, föreställer jag mig, att då B. o. Ad. nyss med en icke obetydlig röstöfvervigt förklarat sig icke kunna gilla den grundsats StatsUtsk. i afseende å desse tjenstemän uttalat, eller att de, i anseende till tjensternas framtida indragning, icke borde med bestämda förhöjda löner förses, utan endast en viss summa ställas till K. M:ts förfogande för befrämjande af göromålens gång inom dessa tjenstegrader, R. o. Ad. jemväl allt framgent kommer att återremittera alla de punkter i StatsUtsk:s nu afgifne Utlåt. ang:de ordinarie 352 Den 23 Mars e. m. Statsreglering^, som röra oftanämnde tjenstemän, i syftning å B. o. Ad:s sida, att få K. M:ts förslag i detta hänseende af StatsUtsk. framdeles tillstyrkt och af BiksStånden bifallet; inskränkande jag mig således nu till den vördsamma anhållan, att E. o. Ad., i anseende till dessa punkters sannolika sammanhang sinsemellan, måtte återremittera alla tre delarne af nu föredragna punkt. I främsta rummet är jag derom angelägen beträffande litt. e, hvarom jag, jemförelsevis till de föregfde, äger fullständigare kännedom. Hr Bildt: Då jag vid detta tillfälle här saknar de af StatsUtsk:s ledamöter, som i denna fråga äga mera sakkännedom än jag, må det tillåtas mig att i korthet redogöra för de skäl, som inom Utsk. blifvit anförda för beslutet att nedsätta det af K. M. för den ifrågavar:de Eegistratorn äskade lönebelopp. Det förnämsta skälet bestod deri, att, enl. hvad det uplystes, med Eegistratorstjensten ganska betydliga sportler vore förenade, ehuru upgifterna om dessa sportlers ungefärliga belopp ganska mycket varierade.
På längre afstånd och vid full dager föreföll det nästan som ett leksakshus, krympte det ihop till ett intet i den omgifvande naturen; men nu då Maria såg det helt plötsligt dyka upp ur mörkret, gaf det ett intryck af skrämmande storhet. Ett enda ljus lyste från de fönster, som vette mot sjön. Dess reflex stod som en upp och ned vänd kägla i det mörka, blanka vattnet. »Hallå!» hördes en röst från stranden. »Är det Gerda?» Maria skälfde vid ljudet af denna röst. Den föreföll henne så ensam och så sorgsen, så, som den steg fram ur skymningen och skogen. Den kom nervsträngar att dallra inom henne, om hvilkas tillvaro hon ingenting vetat förr än nu. Den väckte ett gråtmildt medlidande och kom hennes ögon att tåras, men dess tonfall var en smekning, mot hvilken alla sinnen sträckte sig. Hon tänkte icke på honom, som ropat, det var som om den konkreta personligheten icke existerat — men den ensamma rösten, som steg fram ur skymningen och skogen, blef för hennes inbillning till en sång om saknad och längtan, som grep henne djupt och som föreföll henne så outsägligt, så vemodigt skön. — Hon höll andan och lyssnade inåt mörkret, om hon icke skulle förnimma blott ett enda ord ännu. Då hördes utifrån ett genomträngande skri, som af en människa i nöd. Det slog henne med en plötslig skräck, som dock snart försvann, lämnande efter sig en ängslande beklämning och ett dunkelt medlidande, som väckte alla kvinnliga instinkter att omhulda, hjälpa, stödja. När båten lade till vid bryggan, stod Casimir däruppe; han blottade sitt hufvud, räckte Maria handen och nästan lyfte henne upp, allt med sin vanliga chevalereska artighet, men utan att säga ett ord. Han hjälpte också sin syster upp; därpå sprang han själf i båten för att förtöja den. »Det blir storm till natten,» sade han. »Lommen skrek.» »Casimir är ledsen,» hviskade Gerda; och Maria kände sig förunderligt gripen däraf, alldeles som när hon hörde hans röst därute på sjön. Stämningen var tryckt och blef icke bättre under aftonens lopp. De båda flickorna drogo sig snart tillbaka.
Barnet är egoistiskt och egenvilligt, men modern bör lära det känna sin vilja och så- lunda småningom föra det till tystnad. Lydnad är barnets första och ovilkorliga plikt, och det är på denna modern måste söka uppbygga barnets hela moraliska uppfostran. Ett ord, en blick af modern måste vara tillräckliga, för att genast komma det att lyda. Aldrig bör lydnad framlockas genom uttalade löften om belöning; det vore ett ovärdigt mutningssystem; barnet skall lyda därför, att dess moder vill det. Gnata aldrig, utan säg till lugnt och bestämdt, beklaga dig aldrig öfver dess olydnad inför andra, det skall då lyda dess mindre. Men ser du uppenbar olydnad, så tukta genast, strängt, men rättvist. Lindrig kroppslig aga är i den första barndomen en oersättlig hjälp vid uppfostran. Det är ej hårdhet att rättvist aga barnet, utan det är kärlek. Kärlek, som hellre vill själf lida, i det hon tuktar det älskade barnet, än att se det samma uppväxa till en vanartig människa. Det mycket unga barnet fruktar egentligen blott den kroppsliga smärtan, och därför är kroppsagan af så stort värde. Man bör dock ej slå vid alla möjliga tillfällen eller knuffa och lugga barnet, sådant retar till vrede och är ej humant, men dess mera humant är det att vid ren olydnad eller osanning taga ett ordentligt björkris och aga barnet, så att det känns. Den tiden skall komma, då det med tacksamhet påminner sig sin moders stränghet. Kommen ihåg, mödrar, ej de slappa vinna den största kärlek, utan de allvarligt stränga. Lika strängt som modern fordrar ovilkorlig lydnad, så skall hon ock fordra sanning. Hon får ej visa misstro, ty först därigenom kan tanken på osanningen väckas, men hon får ej heller blindt tro, utan ständigt vaka öfver barnet, att ej lögnen helt oförmodadt smyger sig in. Hos många barn är det en allt för liflig fantasi, som lockar dem till osanning. Modern bör då allvarligt bedja det tänka efter ännu en gång, om det ej möjligen sett eller hört miste eller kanske drömt alltsammans.
Då jag vid sisth riksdag inom sammansatta Slalsoch Ekon.Utskm deltog uti beslutet derom, fann jag denna förhöjning ganska billig, emedan den, som äger samma skyldigheter som en annan i detta hänseende, naturligtvis bör till lika belopp med denne utgöra vacance-afgiften, hvilken i sjelfva verket icke ar så stor, emedan den utgår per rote, då den deremot tillförene utgick med 12 r:dr per hemman. På åtskilliga stallen linnas nu anda till 4 hemman om en rote, och skilnaden ar således icke särdeles stor emellan den vacance-afgift, som nu utgår per rote och den som tillförene utgick per hemman. En värd talare har ansett, att vacance-afgiften icke borde ingå till Staten utan fördelas på de roteringsskyIdige inom provinserna. Jag tror lika med Fiih. Cederström, alt man kan liinge tvista förgäfves om meningen i de uttryck, som begagnades då Carl XI införde roteringsvcrket. Man har sagt, att vacance-afgiften borde fördelas på de roteringssky Idige inom samma provins. Jag hemställer till en livar, huru rimligt det kan vara, när det visar sig, att Östergöthland, som viii icke kan anses vara ibland de sämsta provinser, skulle få till fördelning på sig 6(j rotar, och Upland icke fler un 2. Huru kunde det vara rättvist, eller huru skulle man kunna undersöka hvilka af de 1200 rotarne inom Uplands regite skulle hafva fördel af de två rotarne? Det blir omöjligt att verkställa. Hr von Heyne, Georg: Jag beklagar att 1834 å|S Ständer tyekas nog lättsinnigt hafva behandlat denna fråga, emedan den nu kan anses såsom alldeles bestämdt afgjord. Denna fråga var visserligen icke den enda, som vid den riksdagen undergick sådan behandling. Jag lemnar derhän, huru slutsatsen bör dragas af hvad R, St. beslöto, men jag tror icke att det är bestämdt afgjordt, att vacance-afgiften skall förhöjas, enär det nu kan vara fråga 0111 någon åtgärd i det fallet. Här kan icke vara fråga blott om partiella förhållanden, ty det kan paitielt rättas. Så snart frågan kommit till R.
En vitter italienare, pensionerad af enkedrottningen, abbé Michelesi, uppehöll sig denna tid vid hofvet och hade med en sällsynt lust hos en utländing lärt sig svenska språket nog väl för att känna våra förnämsta snillebragder och finna dem förtjänte att genom öfversättningar blifva kände i Europa. I den samling, han i denna afsigt gjort af svenska arbeten, var äfven mitt omnämnde tal intagit. Hans snara frånfälle hindrade detta uppsåt att verkställas, en verklig förlust för svenska vitt(er)heten, som därigenom förlorade det första tillfälle, den egt, att utsprida sitt rykte öfver våra trånga gränsor. Måtte någon möjlighet att ersätta denna saknad oss förunnas, och utländingar, här vistande, uppmuntras till att med lika ädel möda göra sig förtjänte af det fädernesland, de utvalt. Svenska snillet skulle därigenom icke allenast vinna hos främmande folkslag det pris, som det ofta af afund och okunnighet måste sakna inom fosterlandet, utan äfven därigenom uppeldas till ännu högre framsteg i det vackraste af mänskliga yrken. Men fåfäng är denna önskan. Lovisa är ej mera till. Min första omsorg som ledamot af akademien var att på det möjligaste sätt svara mot den goda tanken, som drottningen fattat om min skaldegåfva, hvarvid jag tillika ansåg mig skyldig att rådfråga hennes smak. Det synnerliga välbehag, hon förklarat för »Världsföraktaren», gaf mig tillkänna det företräde, hon förunnade åt satiren framför andre skaldeslag, mera sysselsatte med det vackra än det sanna, mera med inbillningens nöjen än med sedernas förbättring. Road af det satiriska skämt, som af Dalin äfven blifvit inblandadt i hans smärre arbeten, hade hon öfversett deras vårdslöshet, som, icke utan behag i den private sammanlefnaden, med obillighet klandras af eftervärlden, för hvars ögon den icke var ämnad. En mera hyfsad och anständig satir fordrades att under drottningens ögon framställas för allmänheten. Men äfven denna var skyldig att antaga en ombytt skepnad under ett förändradt regeringssätt. Det hvassa svär(d), hvarmed satiren visat sig väpnad mot ett styggt och obändigt törne, var nu mera otjänligt.
Till bemötande af hvad den siste värde talaren behagat erinra, får jag äran påminna, att jäf verkar lika mycket mot en kyrkoherdes prut, som mot en domares. Man kan icke förutsätta det fall, att kyrkoherden skulle föra prot. uti frågor, som anginge honom sjelf. I sådana händelser bör han anmäla jäfsförhållandet hos vederbör, contractsprost, som förordnar ojäfvig ordförande. Hr Ribbing, Bengt: Jag är visserligen icke så kunnig uti lagar och författningar, som Frih. Boye, men skulle likväl önska få veta i hvilken författning det står skrifvet, att kyrkoherden skall i alla små saker, som röra honom Don 10 Mars f. m. sjelf, begära ojäfvig ordförande. Del liar Åtminstone icke ägt rum i de församlingar jag bebott. Frih. Boye: Jag bestrider ingalunda, alt det kunnat luinda och måhända ofta händer, att kyrkoherdar föra prot. uti frågor, sorn röra dem sjelfva eller deras eget intresse; men när de begå den olörsigtiglielén att sätta sig lill prot., ehuru de äro jäfvige och icke erhålla socknemännens verification derpå, sä betyder ett sådant prot. ingenting. Derpå behöfs ingen lag, ty det följer af sunda förnuftet. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller alt få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att om intet yttrande af socknemännen afgåfves, hvilket innehåller skälen, hvarför de icke vilja underskrifva ett sockenstämmo-prot., men detta enligt Gr. Cronstedts förslag likväl skulle inskickas till Konungens Bef:h:de, utan att besvär anfördes öfver prolls innehåll; så hade landshöfdingen ingen åtgärd att vidtaga, ulan prot. blefve liggande på landscancelliet. R. o. Ad. lärer deraf finna, all den befattning af öfverjusterare, som man vill uppdraga åt landshöfdingen eller domcapitlet, blifver ändamålslös. Hr Ribbing, Bengt: Jag vill blott fästa uppmärksamhet derpå, att här står bestämdt: ”och äger prot. sedan vitsord.”
Då vederbörande Prestman, på sätt föreskrifvet är, Förteckning å de inom Pastoratet för det förflutna året förefallna Äktenskaps - Lysningar jemte Lysnings - Chartorna aflemnat, vare han från åtal för Embets-förseelse härutinnan fri, så vida detsamma icke inom frenne år derefter anställes; och böra alltid de anmärkningar, som rörande Lysnings-Se.Ilars Charterande emot Prestman göras, honom till förklaring cotntnuniceraS igenom vederbörande Consistorium, sorn äger att Förklaringen med eget utlåtande i ämnet beledsaga; Hvilket dock allt Riksens Höglofl. Ständer vördsamt underslälles. Stockholm den 18 Juli 1815* Cad Stellan Mörner. Olof Bjurbäck. och Ad. Ledamöters vägnar På Högh Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets Ledamöters vägnar På Vällofl. RorgareStåndets Ledamöters vägnar Nils Limnelius. vägnar Joli. Olsson Longberg. På Hederv. BondeStåndets Ledamöters Henr. Christ. Zaar, Uppläst Den so Juli. sol 5 Uppläst hos Högloft. Ridd. och Ad. den 50 Juli. Högvörd. Prest-Ståndet den 10 Vällofl. Borgare-Ståndet den 21 Hederv. Bonde . Ståndet den 20 Vördsamt Memorial! I anledning af det Betänkande om under* hall och vå;d för veneriskt smittade personer vid Läns-Lazaretterna jemte särskilta CurhusInrättningar, som Höglofl, Stats - Utskottet, till följe af Kongl. Maj:ts den 15 sisth Mars afJatne Nådiga Proposition, afgifvit, har Hederv.
Ledningen af undervisningen i fruntimmers arheten samt uppsigten öfver lärjungarnas seder och skick tillhöra första lärarinnan, som ställes rektor närmast i myndighet inom skolan; 7:0 Skolan ställes under styrelse af en af Kongl. Maj:t utnämnd direktion, bland hvilkens medlemmar fruntimmer äfven böra finnas; 8:0 Lärjungarne få ej öfverskrida ett visst måttligt antalj som af Kongl. Majrt uppå direktionens framställning bestämmes; g:o En viss årlig afgift, som på samma sätt bestämmes, erlägges af lärjungarne till skolans underhåll; 10:0 Skolans rektor erhåller samma befordringsrätt, som lärare vid elementarläroverken, men han, likasom hvar och en af öfrige lärare och lärarinnor vid skolan, kan af direktionen endtledigas, när den så finner beliöfligt. Då emellertid, för det närvarande, inga allmänna medel finnas af Rikets Ständer disponerade, som kunna användas för inrättandet af en sådan skola, och afgifterna af lärjungarne ej torde böra bestämmas till så högt belopp, att kostnaderne med dem ensamt skulle kunna bestridas, får jag i underdånighet föreslå, att Eders Kongl. Maj:t, för inrättande af en sådan normalskola för fruntimmersundervisningen, måtte af Rikets Ständer begära ett årligt anslag af 3,000 R:dr banko, en summa, hvilken säkerligen blifver erforderlig, då lokal för skolan skall hyras och den största grannlagenhet måste iakttagas vid valet af lärare och lärarinnor. 35 Kongl. Maj:t behagade, uppå jemväl Statsrådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, i nåder bifalla, att af Rikets Ständer skulle äskas ett anslag af 3,ooo R:dr banko för inrättandet af en normalskola, till bildande af lärarinnor för fruntimmersundervisningen. 16:0 Direktionen öfver nya elementarskolan i Stockholm har hos Eders Kongl. Maj:t anhållit dels om uppförande å ständig stat af skolans nuvarande årliga anslag, 6,800
Debet. Balance från föregående året: Balance till påföljande året: Credit. Balance från föregående året: Balance till följande året: Götheborgs Station. Dess Räkenskaper, som för år 1834 granskats i Kongl. KammarRätten, utan anmärkningar, äro för år 1835 derstädes ännu icke reviderade — 115 — Debet. r Ar 1834. B ahmee frän föregående året: Uppbörd: Stats-Anslag för Stationen: Ordinarie Staten 41,186:12. - 40,424:36. - Balance till påföljande året: — Credit. Balance frän föregående året: Afskrifning: Af hos Förvaltningen af Sjö-Ärenderna innes tående 4,045:46. 4. 3,733:i6. 6. Utgift: Nybyggnad, Underhåll m. m . 36,743:30. 4. 37,313:39. 3. - Balance till följande året: \ — Lotsoch Fy ringssamt Lotseri-Indragnings-Staten. De för hegge Revisions-åren afslutade och i Kongl. Kammar-Rätten, för år 1834 med och för 1835 utan anmärkningar, granskade räkenskaperue upptaga: 116 Debet. Balance från föregående året: Credit. Afskrifning 854: 23. 1. —-—- — - Utgift: Aflöning för Lotserioch Fyrin »sAllm. Lots-Indragnings-Staterne Fyrars underhåll m. m samt jemte 63,988: - 9 54,174:39.10. Summa 104,571:12. 1. 118,131:23. 4. l.o. Riks-Staten anslår Lill Skrifmaterialier och expenser för hela 4:de Hufvud
»Hon har vackra ögon och en vacker hy och en kysstäck mun, och det är tre hufvuddrag i ett fruntimmers karaktär.» Sådan var den charmanta fru Hall, där hon satt vid sin tambursöm framme vid fönstret, som vette åt Hamngatan. På en sidenkudde vid hennes fötter lekte hennes tvååriga dotter Christine med silkespudeln Azor. Flickan rullade en röd saffiansboll utåt golfvet, hvilken den lille hunden apporterade och lät falla i hennes sköte med ett muntert gläfsande. Ibland hoppade hunden upp emot fru Hall för att karesseras af henne, ty lynnet var aldrig så elakt, att favoriten Azor hade att lida däraf. Men lilla Christine vågade icke sta’. Hon var belåten med att kära mor tillät henne att vara inne och smårasa med Azor. Lilla Christine var ett mycket beskedligt barn. Fru Hall satt och harmade sig öfver att hon kände sig »mjältsjuk». Hon visste annars intet förnöjligare än att ge stora fêter, och åt denna hade hon alldeles synnerligt gladt sig hela vintern. Den gafs för att högtidligen inviga den nya teatern, som herr Hall låtit uppföra på den stora gårdstomten och som med en täckt gång stod i förbindelse med palatsets galavåning. Hela förflutna vintern hade man spelat sällskapsspektakel hos Alströmers och Halls. Hofvet hade satt detta nöje en vogue, och den götheborgska societeten hade varit snabb att följa detta så höga föredöme. Nu gingo emellertid herr och fru Hall i têten genom sin luminösa idé att bygga en särskild teater, så att man ej vidare behöfde inkommodera sig med att belamra den största salen i huset med en för hvart särskildt tillfälle uppsatt provisorisk teater. Mon Dieu, hvad man hade pratat i staden om denna teater och om fêten, som skulle gifvas efter invigningen, och om pjeserna: L’Honnête Criminel och Celinde och om de personer, som skulle bestrida rollerna, främst de unga fröknarna Alströmer, hvilka alla spelade som fulländade aktriser, allra synnerligast lilla fröken Anna Margaretha.
Med ogillande af hvad Utskottet tillstyrkt, beviljade Ståndet hvad Kongl. Majit äskat 31,000 R:lr, för året, uppgåtnde således för 4 år till 124,000 R:dr. Hvad Utskotlet åter tillstyrkt, i anledning af Herr Stjerngranats motion , bifölls. 9:o Till kostnader för indeldta Arme’ens öfriga vapen-öfningar, ro. ro. Hvad Utskottet i denna del hemställt och vidblifva godkändes. Litt. B. l:o Angående anslag till fullbordande af ett under byggnad varande bestyckadt ångfartyg om 200 hästars kraft. Den af Kongl. Majit äskade summa 100,000 R:dr beviljades. 2: > Angående anskaffande af ett bestyckadt ångfartyg om 3oo hä^ stars kraft. Hvad Utskotlet i denna del tillstyrkt och vid bl i fvi t bifölls. 3:o Angående upphandling af y2-pundiga bomb-canoner med projectilerj ro. ro. Ståndet beviljade den af Utskottet tillstyrkta summa 40,000 R: Ir att till bomb-canoners anskaffande användas. 4:o Angående anslag för förbättt ingar i b åkoch fyrings-väsend tj ro. ro. Hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 435 tillstyrkt om ett anslag af 160,000 R:dr att med 4O,CO0 R:dr för året utgå, bifölls, äfvensom om underdånig anhållan, att prickar och sjömärken göras mera synliga, der beliofvet så påkallar. 5:o Prot. Angående anslag till dockbjggnaden i Carlscrona. Ståndet beviljade det af Utskottet tillstyrkta anslaget af 133,333 R:dr 16 sk. att nied 33,333 R:dr 16 sk. för året uterå. 6:0 Angående anslag till fullbordande af vattenledningen i Carlscrona.
Professor S o n d h skifver vidare att ~ s 8 s o m skiil att upphafva barnmorskas rBtt att anvanda fbrlossningsinstrument framkastats att lakarnas antal nu sB tillvuxit, att barnmorskor icke ridare skulle for utforandet af operativa ingrepp behofvas, utan skulle de redan nu lcunna ersiittas af liikare. Samma slsgl anfordes redan 1 ' 777 i det d i utlcomua barnmorskereglementet., men borttogs Bter ur 1819 firs reglem&amp;e. DIlnne detta skiil riu bar inera giltighet iill dill Svaret miste blifva nej, sB lfinge 500-600 instrumentforlossningar och darofver Brligen inom landet mdste sf barnmorslror ntforas, enzeclan lalcare icke kunna erhBllas. Nen tiden dB lakarnas antal ej blott i stBderna utan afven l landsbyggden s&amp; okats, att barnmorskor ej langre behofvas for operationers ntforancle, torde annu varn gavska of 8gsen. Pii landsbyggden iir barnmorakans operativa verksamhet nodviindig och kominer knge ntt sii forblifva. Ja, sH liinge lrvinnor finnas i d i r t land, hvilka utan barnmorskans operativa bitrade slrulle forgls, sH 1Bnge ar det striclande mot humanitetens fordr i n g a ~ att forbjucla eller ens inslcranlsa bornmorskans ratt att hjalpa. Natudigt Br att barnmorslcornas strafvan.den dock i cke ute slntande gU1t lcnnskapers forviirfvande, ntan att de afven haft sin ekonomislca existens i sikte. Pensionsfrigan har for dein varit af det allra storsta intresse och f B torde v d de barnmorskemoten varit, d&amp;r ej denna fr&amp;ga under de senare Bren varit pil tal. Genom dislcnssioner, deputationer och shrifvelser hafva de ock sokt verka for saken, och gliidjande.
Inom Bonde-Ståndet har genom derstädes väckt och till Utskottet remitterad motion (N:o 201) Riksdagsfullmägtigen Anders Jonsson från Wermlands län anhållit, att Rikets Ständer måtte bevilja en pension af 400 R:dr årligen åt den 21 Juni 1861 aflidne Provincial-läkaren i Sillbodals distrikt inom nämnda län Nils Dahlmans uti största nöd och bekymmer efterlemnade enka Maria Sofia Dahlman, född Schröder, och fyra minderåriga barn; varande vid motionen fogad den aflidnes meritförteckning, hvaraf inhemtades att han, som år 1843 inträdt i Statens tjenst såsom Underläkare vid Garnisons-sjukhuset, sedermera efter förordnande bestridt hvarjehanda läkarebefattningar, tills han år 1852 blifvit Stadsläkare i Strömstad och år 1859 erhållit ofvanberörda provincialiäkare-befaltning. Ehuru Provincial-läkaren Dahlman icke varit någon särdeles lång tid i Statens tjenst anställd, har likväl, vid det förhållande att han derunder, genom nit och skicklighet boredt sig ett aktadt namn å de ställen, der han handhaft läkarevården, Utskottet ansett hans i nödställd belägenhet varande enka, som i pension från allmänna fonder endast eger uppbära tillsammans ett belopp af 472 R:dr årligen, hvilket icke kan vara tillräckligt för hennes och 4 minderåriga barns underhåll, höra hugnas med något understöd från Statens sida och hemställer derföre, Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. (Fortsättning.) 7 att Provincial-läkaren N. Dahlmans enka Maria Sofia Dahlman, född Schröder, mö 5 allmänna indragnings-staten uppföras till åtnjutande af en årlig pension af 200 R:dr. 90:o. Uti en hos Bonde-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion (N:o 554) har Riksdagsfullmägtigen från Wermlands län Olof Olsson i Olebyn, med hvilken Riksdagsfullmägtige Nils Andersson, P.