Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ort som heldst, alldeles förbjudas.' Och torde derjämte alltid böra iakttagas, att i händelse missväxt skulle infalla i vissa Provinser, de der, i anseende till aflägsenheten från de bördigare, icke kunde undsättas med Svensk Spannemål, så väl behofvet må, så mära som möjligt är, förut bestämmas, och införskrifningen af Utländsk Spannemål derefter rättas, som ock, att införskaffandet deraf endast måtte tillåtas till de uti, eller nära missväxt-orten belägne Sjöstäder, men alldeles icke till några af de Landsorter, der icke brist förspörjes. Utskottet anser nemligen, att, i stället för ätt införskrifningen uti förra fallet ,vore nyttig och välgörande, skulle densamma, i det sednare, tjena allenast att hindra afsättningen af Ortens egen Spannemål, och att skada samt nedtrycka Åkerbruket derstädes. Såsom tillägg till dessa anmärkningar, och .för att visa, huru obetydligt Spannemålspri-’ sernas stigande, eller fallande verkar på arbetslöner, slöjdetillverkningar och åtskilliga varor, hvilkas dyrhet nu med så mycket skäl öfverklagas, får Utskottet åberopa en uti Kongl, LandtbruksAcademiens Annaler för Ar 1814, sednare häftet pag.
Jag tror, alt den följden skulle hafva upstått, äfven utan det tillägget, hvilket dock gör saken mycket tydligare.^ Frih. Palmstjerna: Då man icke får fullt rätt i sin mening, men öfver hälften likväl, måste man vara nöjd. Jag vill således icke vara envis i mitt påslående, utan instämmer gerna i Hr von Hartmansdorffs förslag. Gr. Gyldenstolpe: Jag skulle önska, att man kunde vänja allmänheten att ä bref anbringa frimärken, men man kan väl icke antaga, att så alltid kommer att ske. Jag hemställer till dem, som vilja utesluta eller förändra sednare mom. i punkten, huru i sådant fall förfaras skall med sådana bref, som inläggas i breflådor och icke äro försedde med frimärken. Flere sådana lådor komma lill ett Postkontor. Uti dessa finnas bref utan frimärken. Hvad skall postförvaltaren göra vid dem? Sända dem tillbaka kan han icke, ty han vet ej, hvem som afsändt dem, men väl den, lill hvilken de äro ställde. Ar det då icke bättre, att postförvaltaren vänder sig till denne med begäran, att han ville utlösa detsamma. Vägrar han detta, så må brefvet förstöras, men att sådant sker, innan man vet om den, till hvilken brefvet är stäldt, finnes benägen att erlägga brefvets lösen, vore orätt, åtminstone intilldess allmänheten blifvit van att frankera bref. Hr Adelborg: Till svar på siste talarens anmärkn. får jag nämna, att med dessa bref kommer att förfaras på samma sätt som med bref, hvilka nu blifva qvarliggande å Postkontor, nemi. att de uplysas i allmänna tidningarna, och om ingen egare 42i Den 16 A n gu s ti e. m. lill dem anmäler sig, blifva de tipbrända. På samma sätt kan tillgå med dessa bref. De kunna uplysas i närmaste kyrka, och om ingen vill från Postkontoret inom utsatt tid lösa dem, så kunna de ju upbiännas. Frih. Palmstjerna:
Skulle detta icke ske, så ber jag, att få fästa Ståndets upmärksåmhet på den reservation, som Hr Dokt. Nordström har afgifvit, och i hvilken Hrr af Geijerstam, Biskop Genberg och Prof. Agardh instämt. Jag anhåller att denna reservation måtte blifva för Ståndet upläsen. Sedan denna upläsning försiggått, tilläde Hr von Hartmansdorff: Detta skäl, om det är något, innebär också en anledn. att bifalla Frih. Tersmedens förslag, men om icke så många ledamöter af BankoUlsk. hade deltagit i reservationen, så skulle jag anse den innebära ett misstag, ty det står uttryckligen på sid. 75: ”hemställer Utsk., att, i st. f. 210 och 211 §§:ne Den 19 Juni. §§:ne af gällande Banko-reglem:le matie i det utfärdande intagas följande föreskrifter.” Om det nya stadgandet, ronde 3 proc. intages i Banko-reglem:tet, i st. f. 210 och 211 §§:ne, hvarest 3 proc. äro bestämde, så blir väl följden den, att räntan för alla Filialbanker, vare sig gamla eller nya ändras, ty i det nya Bankoreglem:tet är icke föreslaget, så vidt jag kan finna, något tredje stadgande, hvarest det säges, ali för de gamla Bankerne är räntan 3, och för de nya 2 proc. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke föreställa mig, alt R. Str:s Bank, äfven om Bankolltsk:s förslag af R. St. anloges, skulle nöja sig med 2 proc. af de Banker, som redan äro inrättade, enär oktrojerna för dessa Filialbanker bestämma 3 proc. Så länge dessa oktrojer räcka, och deras förbindelser icke äro inlösta, så är jag viss, alt Fullm. i Banken icke skola åtnöja sig med 2 proc. af de lån, som till dem lemnäs. I öfrigt instämmer jag med Frih.
Jag är öfvertygad, att om Kongl. Majit lemnar den af mig föreslagna latitude , vid be. stämmandet af pensioners belopp för Hennes Majits HofStat, skall den uppgifne summan ändå blifva tillräcklig, äfven för Högstsalig Hennes Maj.ts enskilta pensionairer. Men jag förutser, att om StatsUtskottet icke andrar de nu föreslagne grunderne och Riksens Ständer, då Utskottets förnyade Betänkande inkomme, icke lemna åt Konungen magt, att utan afseende ä dessa grunder disponera summan äfven till detta ändamål, kan Kongl. Majit icke använda dertill öfverskottet af den summa, som ill Hofvets pensionerande blifvit anslagen. Hans Excellens, Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf: Då jag genomläste StatsUtskot. tets ifrågavarande Betänkande fattade jag verkligen icke annat än att Kongl. Majit skulle äga fria händer, att inom den af honom föreslagne och af StatsUtskottet jemväl tillstyrkte Den 4 Julii, 91 summa, efter sig företeende omständigheter bestämma pensionerne åt Högstsalig Hennes Maj:t EnkeDrottningens Hofstat, af hvilken anledning jag äfven trodde, att Utskottets Betänkande kunde af Ridderskapet och Adeln bifallas. Men sedan jag nu af en värd Ledamot i StatsUtskottet fått höra, att de af Utskottet uppgifne grunder för dispositionen af summan ovilkorligen skola följas, så förenar jag mig med de flera värda Ledamöter, hvilka begärt återreiniss af Utskottets Betänkande. Om Ridderskapet och Adeli, på sätt Friherre Ehren-i borgh anfört, behagar fästa ett rättvist afseende på de af Kongl. Maj:t uti Dess nådiga proposition framställde skäl, tror jag sådant bäst kunna vinnas derigenom, att Ridderskapet och Adeln till Kongl. Majit öfverlemnade den föreslagna summan * med rättighet, att inom den samma efter särskilta grunder för hvar och en person, tillhörande Hennes Majtts Hofstat, upprätta en Pensionsoch Indragnings-Stat, äfvensom att upptaga de pensionairer , hvilka af Hennes Majus enskilta PensionsStat njutit underhåll.
De beslut, som en Kamare fattar, varda Med-Ka§. 5^. maren genom Utdrag af Protocollet meddelade, hvarjemte, när målet något Utskott angår, detsamma om heslutet, genom serskilt Protocolls-utdrag, underrättas. Vill ledamot, som ej i Kamarens beslut instämt, sin serskilda tanke hos Med-Ka maren anmäla, må det stå honom fritt genom serskilt memorial eller dietamen till protocollet, hvilket MedKamaren tillställes. Lag samma vare, då någon remiss går från Kamare till Utskott, eller utlåtande från Utskott §. 60. Jfr. R. F. §. 83. Constitulions-Utskottets Förslag till ny Riksdags-Ordning. till Ramare; kunnande dock ej i något fall utlåtande eller beslut genom enskild Ledamots, eller minoritetens, protest eller reservation uppehållas. §• 34- 24. Inom hvardera Kamaren ansvarar Secreteraren för protocollets förande, äfvensom för vården af ingifna handlingar. Uti Protocollet skall allt, hvad i hänseende till Riksdagsärendena förefaller och beslutes, ordentligen och noggrant upptecknas. Protocollen justeras inför Kamaren, och varda, äfvensom de utgående protocolls-utdragen, af Secreteraren underskrifne. §. 85. 58. Yid justering af Protocoll eller Protocolls-utdrag kan ett beslut icke ändras, men väl sådana tillägg göras, hvarigenom ingen ändring i heslutet uppkommer. Utur ett Protocoll må vid justeringen, med Kamarens bifall och den talandes begifvande, uteslutas dennes egna uttryck, och äfven öfverläggningar, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas, på hvilka heslutet tydligen sig grundar. §. 86. 20. Den Riksdagsman, som till Riksdagen och dervid fö rtfallande rådslag sig i rätt tid ej inställt, eger ingen magt att tala å de förut närvarandes beslut. Ingen må likväl förvägras att vid Protocolls-justeringen få anmärkt, att han varit frånvarande och i beslutet ej deltagit. § S7. 59.
Hvad bekymrar det mig, att jag icke har ett guldmynt, för att köpa ett nöje, då jag ej ens vill hafva alla verldens nöjen till skänks? Lifvet är mig en utpressad orange, hvars skal jag kastar bort. Jag går till ett land, der man lika litet besväras af glädje som af smärta, lika litet af fruktan som förhoppningar, förmodligen icke heller af tankar. Men kan man tänka der och minnas det förflutna, så torde det hända att jag någon gång vill blanda det gudomliga lugnet, som njutes der, med en tanke på dig.“ – Godt, tänkte Karmides, nu är den saken affärdad. – Hvad har jag kunnat göra mer för den arma flickan än hvad jag gjort? Har jag icke, blott för att lyckliggöra henne med en säll illusion, hycklat för henne en passion, som längesedan slocknat? Det var en olycklig stund, då jag förvillades af hennes mörka ögon. Hon har gjort mig mer bryderi än alla andra qvinnor tillsammans. Hennes ömhet, hennes svartsjuka, hennes fruktan för framtiden, hennes olyckliga känslighet, som iklädt sig tusen gestalter för att plåga mig, allt detta har jag burit med ett tålamod utan like. Hon älskar mig! I denna stund gör det mig godt att hvila vid denna tanke. Äfven Alexanders tårar behagade mig. Jag är då verkligen älskad af tvenne menniskor! Min bortgång skall således förorsaka smärta hos tvenne varelser! En tröst för menniskonaturen! Att försvinna ur verlden och efterlemna ett tomt intet af känslor, det är i sanning en afskyvärd tanke. Det tomma intet framför mig och bakom mig, och mellan dessa svalg en ohygglig dödsryckning! Nej nej, åtminstone något bakom mig! Jag hoppades en tid att med Rakel vinna en vacker andel af hennes faders rikedomar. Hvad hade då skett? Jag hade rest till Bajæ, för att med hafssältan återställa mina lifsandar. Jag hade åter börjat njuta – en liten tid och mer af vana än af ungdomslust – hade derefter hemfallit åt läkaren och besvurit honom odödliggöra en usel tillvaro. Epikuros’ lära är den uslaste, som en menniskohjerna frambragt. Jag afskyr denna fega lära att njuta måttligt, för att njuta länge.
Sammanräknade beloppet af de årliga anslag, som Kongl. Maj:t för Gymnastiska Central—institutet äskat vore alltså 31,400 lt:dr, eller utöfver nuvarande beloppet 12,000 Ridr, en summa af 19,400 R:dr; och då den utvidgade verksamhet, som af Central—institutet hädanefter skulle komma alt fordras, enligt hvad Komiterade ådagalagt, icke stöde tillsammans med begagnandet af de i flera hänseenden inskränkta lokaler, som för närvarande vore till dess begagnande upplåtna, bar Kongl. Majit, som, enligt den af Öfver-intcndenls-embetet lemnade utredning, funnit behofvet i della hänseende kunna afhjelpas genom nyoch ombyggnader på institutets nu innehafvande tomt, derjemte föreslagit alt till verkställande deraf Rikets Ständer måtte anvisa elt belopp af 167,170 Itidr 04 öre, hvartill kostnaden blifvit af nämnda Embete uppskattad. Hvad beträffar först den ifrågasatta utvidgningen af Gymnastiska Central—institutet, så synes behofvet deraf vara tillfullo ådagalagdt så väl af Kongl. Majlis högstberörda nådiga framställningar, som äfven al Rikets Ständers ofvanomförmälda underdåniga skrifvelse^ i öfverensstämmelse hvarmed förevarande förslag till utvidgning af berörda undervisningsanstalt jemväl är uppgjordt. Utskottet, som således äfven för sin del anser Kongl. Majits hår ofvan framställda, nådiga förslag böra al Rikets Ständer godkännas, har likväl vid granskningen af den framlagda uigiftsstalen funnit aflöningen väl högt beräknad så väl för professorer å den medicinska afdelningen, som för sekreteraren och redogöraren; hvarjemte med skäl synes kunna ifrågasättas, huruvida någon hyresersältning för en af professorerne bör beviljas. Enligt
Men jusi detta wisar , a t Asrsnrisa sk krn^usn kan wara utgiftcx underkastad, och ac wi derjöre, i stället för at hindra Bönderna israil ar gararuLrs, snarare bör racka dcm för der de wittja der. Ty at llli!«nnc:n5 Ulftand är för det närwarande sadanr, ac det icke behöswer någon widars ggrsniie ( hwarpa man likwäl har M! at twista) bewisar icke, ak den ju i en framtid kan komma ril ar bchöswa dcn. Kanco Urstottet förestår äfwen, at Bonde,Ständer bör i 1'mrjuän insatta er sä starr Luttsi, ar Räntan ri! 4 kttmckonr är tilräckgig ril arfwode för deras AullmägrigaochlvLvijorer. Ufen detta första g, som ej tyckes wittna om någon öfwestodig cilgäng i ll-mguen, bereder er stäl ti! mchnöjr hos BondcSrändet'och en sa vbetndl g winst för Län<^nsn, at jag tycker den icke en gal,g haswa bork förestås, pä det wi icke för cn småsak» skuld makt,'synas blott til hälften wittja wisa der Hedcrwärda BondrS, 'andet war wälwillsa. Bonde.Ståndet har uromdctz nog dyrt köpt detta för VondeStandet mer hedrande än gagnande inträde i Lancjuens aäminillracion, at wi icke en gang böre betaga d t eu med andra krenns Stånden jamnlik rådighet wld omröstningen, sadan som det hiktils hast och förtjent i Förwaltningen af Riksgälds Wörket. Bältes worc det, at alldeles förneka Bonde-Standet intrade i Lancjnsna Forwalnung, an at bifalla det med er för Bondc-Standet sa litet hedrande wilkor.
St. åro, jemlikt grundlagens tydliga innehåll, Svenska folkets ombud och hafva i sådan egenskap svurit att hålla grundlagen i helgd och att bevaka Svenska folkets rättigheter i öfverensstämmelse med denna lag. Nu förbjuder Sveriges lag att åtaget ombudsmannaskap på annan öfverflytta. Detta öfverensstämmer ock 'med allmänt rättsbegrepp, och jag tviflar på att någorstädes en lag finnes, som tillåter att ombud må från sig på annan öfverflytta ett åtaget ombudsmannaskap, ulan att dertill begära och erhålla sin principals tillstånd. Således, om vi vilja afsäga oss den pligt vi oss åtagit, att vara Svenska folkets representanter, så må vi icke göra det förr än vi dertill hafva erhållit våra principalers bifall. Här är icke stället alt utreda huru ett sådant bifall skall erhållas, men min fullkomligaste öfvertygelse är emedlertid den, att, om man derom frågade det egentliga Svenska folket, då skulle det svara, att det icke ville att R. St. skulle frånträda sitt ombudsmannaskap, utan endast att detta hädanefter korame att utöfvas under en sådan förändrad form, att allas rätt blefve lika bevarad. Mot den sats jag nu framställt skall man titan tvifvel invända, att grundlagen tillerkänner R. St. rättighet, att med Konungens samtycke göra hvilka förändringar i grundlagen som helst, de dér 72 Den' 1$ December. kunna anses nyttige och nödige. Men jag framställer då deremot en fråga, som måhända kan besvara denna invändning. Om t. ex. i st. f. det nn hvilande förslaget till representations-förändring, enligt hvilket Svenska folket endast skulle få andra ombud i st. f. dem de nu ega i K. St., Konungen hade framställt det förslag att ej allenast inga Ständer vidare skulle linnas, utan äfven att inga andra ombud i deras ställe skulle föra Svenska folkets talan och att énvåldsmakten således skulle lemnäs åt Konungen, månne J äfven dä skulle ansett Eder, utan att frånträda Eder pligt såsom Svenska folkets representanter, hafva kunnat lemna bifall lill ett sådant förslag?
Skulle Revisions manien få fortgå utöfver de i lagen stadgade gränsor, så få vi sluteligen skatta oss lyckliga, att icke hvarje enskilt Cassa blir underkastad Revision af Riksens Ständers Revisorer. Enligt Grundlagen åligger det Revisorerne att granska, huruvida de af Riksens Ständer, under bestämda Titlar, gjorda anslag under sine bestämde Titlar blifvit använde, men granskningen af medlens förvaltning inom Titlarne, beroende på enskildte personers Embetsåtgärder, tillhör ej Ständernes Revisorer, utan ensamt KammarRätten. Jag tillstyrker alltså afslag å Betänkandet. Hans Exceilence gjorde proposition till bifall af StatsUtskoItets Betänkande. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Exceilence hemställde, att Belänkandet måtte afslås. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Påhlman, Otto Fredric begärde votering. Ilans Exceilence Hr Grefven och Landt - 202 Den 5 Junii. Marskalken yttrade, att som Ridderskapet och Adeln, innan beslut i detta ämne fattas, torde böra närmare känna så väl upprinnelsen som förvaltningen och Styrelsen af ifrågavarande Cassör, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade Utskottets Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Friherre Boijej Ludvig: Till det slut* som pluraliteten synes åsyfta, tror jag, att vi säkrast komma, om vi, i anledning af de anmärkningar, som Herr Lorichs gjort, infordra Utskottets Utlåtande deröfver. För min del tror jag, att sådane upplysningar äro bär nödvändige. Jag skall visserligen icke vedersaka livad jag, i frågan om Revisorernes rätt, förut i dag anfört. Att bevara Ständernes rätt, skall alltid af mig anses tillhöra mitt kall af Riksdagsman; men just för att med säkerhet göra det, bör jag först taga all nödig upplysning; Och det är endast derföre, som jag här begär återremiss. Herr Påhlman: Om Betänkandet af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitteras, afstår jag från min anhållan om votering.
Den store jordens beherrskare, hvars nåd öfvergår hvad menniskor kunna fatta, behagade gifva min herre tre dagars tid och lät bortflytta lådan på det ingen skulle krypa in i den, innan hans höga befallning af min herre blifvit fullgjord. Och den vise Tjang-tschi-li begaf sig hem, och under tre dagars tid hvarken åt han eller drack, på det han skulle blifva mager. Icke ens det finaste thé i de dyrbaraste koppar smakade han, ja till och med hans opium-pipa stod orörd. De finaste inlagda frukter stodo på bordet, men, se hvad den vise förmår! han smakade dem icke. Och dock fortfor hans anlete att glänsa likt fullmånen. Och tvenne gångor om dagen stego hans sköna hustrur Y och E upp från sina soffor och stodo på sina små, äpplen liknande fötter, och försökte om de skulle kunna omfatta honom. Men ack (deras små svarta ögon höllo på att af sorg mista sin glans!) när den glänsande Y och fullmånen E knöto sina långnaglade händer tillsamman på hans ena sida, då fattades ännu ett långt stycke, för att de båda andra händerna skulle kunnat knyta sig på andra sidan. Men när de tre dagarne voro förflutna, måste Tjang-tschi-li bege sig opp till den mäktige herrskaren öfver alla verldens länder. Han gick bäfvande till dörren af salen, men var dock icke alldeles utan hopp, ty i dag hade den himmelska Ys och den rundsköna Es händer nalkats hvarandra så mycket närmare som bredden af en tumme. Nedkastande sig till jorden för hvarje steg han tog, nalkades min herre. Då befallte honom den store herrskaren, solens och månens broder, att han skulle gå fram till lådan och betyga sin vördnad. Han lydde, men se, han kom icke i lådan. Då utgick en ljungeld från den store och mäktige herrskarens mun och han sade: „Tjang-tschi-li nedkastas i hungertornet, hans slägt har upphört att lefva och hans hus finnes ej mera, och kring gatorna utropas: så går det med den som icke lyder den store Förnuftets sol!
SJteb anlebning af beröm poS Sfi mäcft fråga, pafme 2Bi, på fått 2Bi uti unbcrbånig ffrifmelfe af ben 4 fiftlibne februari poS jfongl. $)taj:t anmält, för Söår bet Beflutat en författning, pmarigenotn förflaraS, att pmab 17 $ap. 4 § <£)anbelS»23alfen ocp färffilba författningar innepåHa, i fråga om utgåenbe till be fattige af mifj anbet utaf bob ntanS Bo, itpppört att mara gällanbe; £)cp par betta Söårt Beflut ben 16 fiftlibne StooemBer Blifmit af Äongl. 97taj:t i nåber ftabfäftabt § 57. jfongf. 9Jtaj:t par Bepagat till Sfj aflåta förflag till m; (Strafflag, pmilfet, fåfom öfmerenSftämmanbe ntcb ben af jfongt. 93taj:t ocp SttfetS Stättber mib före SDfaj:t unberbånigft öfmerlemnat ett af £>fj, för Söår bet, Beflutabt nptt förflag i betta migtiga ämne. därjemte ocp efter bet Jlongt. SKajtt jemmäl tilt Söårt antaganbe framftäKt förflag till författning om ben npa Strafflagens införanbe ocp pmab i affeenbe bera iafttagaS ffall, pafme Söi, forn funnit £)fj icfc funna betta förflag oföränbrabt Bt
I första båten sutto Mjölnar-Sven, en lång ståtlig pojke med svart glänsande hår och lifliga bruna ögon, hållande Märtha Ljusne kring lifvet. Hon var sockens vackraste tös, röd och hvit som en äppelblomma, med gropar i kinderna, tjockt ljust hår och en midja ’som höll att ta i.’ Som ett jehu kom det öfver Skräddar-Janne, att just henne skulle han ha. Dom skulle då bli ett riktigt grant par! Men hva’ hadde Mjölnar-Sven där att göra! Men han skulle nog snart lära’n! Morskt trängde han sig fram i första ledet, fläckte upp rocken, så västen med ’sölkesblommorna’ skulle göra effekt, och stälde sig i position med armen i sidan och ena benet framsträckt. – Men Märtha råka att inte få syn på’n. Hva! Visste inte Sven nå’n hut! Skulle dom åka ett tag te’! Långt efter humöret hade Skräddar-Janne aldrig, och nu rann det på honom så han bara ville ’klå’. »Gud nåde Sven, om han fick tag i’n!” Äntligen stannade karusellen. Mjölnar-Sven hoppade ur, och Skräddar-Janne hoppade i. Det gick så kvickt, att Märtha knappt hann märka ombytet. »Sitt I still», sade Janne beskyddande. »Nu ä dä ja’ som bjud’!» »I?» sa’ Mjölnar-Sven och blef ilsken kring ögonen. »Ja, just ja’. Kanske I vill ha en huril?» Janne reste sig upp i båten och knöt de små vissna händerna med en min så käck, som om han kunnat slå en jätte i smulor. Märtha skrattade så de hvita tänderna lyste. Hon visste ingenting roligare, än när pojkarna ’argades’ för hennes skull, och Skräddar-Janne var en pojke han med, sådan han var. »Huril!» skrek Mjölnar-Sven. »Då blir dä så godt I tar prässjärne’ å hela slägten te hjälp!» De omkringstående skrattade.
15 delningarne, formerade genom lottning, på samma gång läsa hvarje särskildt StatsExpeditions-Protocoll, tertial efter tertial, i den mon Arbetet fortskrider samt att Divisionernes Ledamöter ej äro andre än Utskottets, hvars sammansättning åter ankommer på det förtroende, som grundat valen. Stockholm den 18 Martii 1823. Utdrag af Protocollet, hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 20 Martii 1823. S. D. Vid justeringen af Utskottets , under datum af den 18 dennes , till Höglofl. Ridderskapet och Adeln afgående vördsamma utlåtande, i anledning af Remissen å Herr Lagmannens Grefve J. H. Gyllenborgs Anmärknings - Memorial , rörande Utskottets Organisation på Tre Afdelningar, för läsningen af Stats-Rådets Protocoll , reserverade sig Herr Professor Cederschöld mot det i Expeditionen förekommande uttryck att ”den jemna lugna •'uppmärksamheten säkrast underhålles in»’om en ej alltför stor åhörande Personal”. Ut Supra. 14 Constitutions-TJtskottets betänkande. Ankom den 3 April 1823. Memorial med hemställan om Deputerades förordnande till uppsigt öfver Grundlagarnas Jelfria tryckning. Uti sednaste upplagan af Rikets Grundlagar finnas Åtskilliga, till en del från den förra öfverflyttade , mer och mindre betydliga tryckfel, hvilka, alltid vanprydande texten, jemväl någon gång förändra sjelfva meningen. Såsom exempel derpå må blott anföras , att i det moment af Tryckfrihetsförordningens 2 jf., hvarigenom bland annat förbjudes , vid 33 R dr 16 sk. vite, kungörandet af i vissa omnämnde handlingar influtna, otidiga , anstötliga eller förklenlig uttryck om Personer, dem ett mål icke egentligen bet'affär, ordet icke framför egentligen blifvit uteslutet; Och det är synbart, ait en, under åberopande af dett-a Lagiutn, anklagad part konime att lida verklig orättvisa , i händelse Domaren såsom han måste, härvid bokstafligen tolkade Lagen.