Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
som genom ett af ge~~eralpoststyrelsen 1885 utfärd&amp; konstitiitoiial förordnats till postexpeilitor, anhöll i skrifvelse af den 29 september 1890 till geiieralpoststyrelsen, att hon skulle Iroinwa i åtnjiitaiide a.f första alderstillägget såsom postexpeditör, 400 kr. W g e n. Denna begaraii afslogs emellertid af geii~ralpoststyrelseii p&amp; den grund att fröken A. allenast vore konstituerad att tills vidare vara postexpeditjr i kongl. postverket, ~ e h n r u, r gttr&amp;r generalpoststy-lseli, » fröken A., soin i iner an fem år innehaft tjänsten och däriinder varit tj linstledig endast tjugii dagar l), tj änstgj ort s i l h g tid, som för postexpedeör erfordras för, intjiinande af första ålderstillägget, och eliiiru hennes tjänstgöring under sainina tid varit af beskaffenhet att kunna väl vitsordas. » Fröken A. liar emellertid i ansöliaii till ' K. &amp;! : t den 11 sistlidne i ~ i ~ upprepat rs sin anhållan. ' Denna hennes ansökan liar genei.alpoststyrelsen understödt i en skrifvelse, hvari Iieinst; les, att d förklara ii de inåtte varda mecldeladt, att kvinna, för hvilken iitfärdats förordnande att tills vidare vara postexpeditör vid postverket ' eller föreståndare för 5: e eller 6: e klassens postkontor, skall, s i länge hon innehar sådan befattning i postverkets tjänst, i fr %g,z o111 ratt till ålderstillägg vara likställd ined inan, som iimehar ordinarie befattning i sainina tjänstegrad inom verket., ärinii icke fiillt utslag i frkgan. Vi öfvergå nu till redogörelsen för innehållet af * de 106 svar, soin ingktt på de ofvaiiiiiiinnda af Fredrika-Bremer-Förbundet utsända cirkiilareii.
Jd:ouy, til! Rikets Ständer, med förslag, rörande lydelsen af den i Memorialet JST:o 68, upptagne 85 §. Regerings-formen, till'följd af Kongl. Majas Kådiga beslut om den af Rikets Ständer antagne andi ing af Regelirigs-formens 6o §. Gillades. Från V ä 1 1 0 fl. BORGARE-STÅNDET. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets Memorial K;o iqo, med förslag till åtskilliga förändrade stadganden uti 6 Ari. 3, 4> °ch 5 Afdelningarne af Banco-Reglementet under den 26 Maj 1835. Godkändes. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskotlets Utlåtande N:o 55, i an ledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 54 Utlåtandet K:o 5^5, bifölls. S. D. Föredrogs Expeditions-Utskottets Memorial N:o 5r, angående ändringar i åtskiiiige Riksdags-besluts §§.; och sedan de deruti åberopade förslag blifvit godkände, lades Memorialet till handlingarne. S. D. Föredrogs Stats-Utskotlets Memorial N:o 5^6, med förslag till en ytterligare voteriugs-proposition, rörande Extra Stats-regleringen, Ståndet vidblef dess beslut och godkände voterings-propositionen. S. D. Upplästes och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 4 dennes tili Rikets Ständer, angående Nummer-Lotteriinrättningens upphörande och de dermed sammanhang egande ämnen. S. D. Föredrogs och bifölls Expeditions-Utskottets Memorial N:o 48, i anledning af återremiss utaf Expeditions-Utskottets Skrifyelse-förslag N:o 334, angående upphörande af skyldigheten för fartyg, som under fredstid passera Ny-Elfsborgs fästning., att deislädes anlöpa. Prot.
Il:dra vidtog denna sednare Utväg under det sjuårigakriget. Han tadlades strängt derföre Likväl år den förlust som genom en dylik operation tillvågubringas, en förlust blott för en gång} den kan beräknas. Men de förluster kunna icke beräknas, som man kari komma att vidkännas, når sedlar illimiteradt tillverkas under hemlighetsslöjan, och rättigheten att dem tillverka, anses vara bland Statens påräknade resourcer. Ständernalåra ej vilja tillåta sig att anse Banken , såsom enskild man anser sill egendom. Ständerna hafva blott garanterat Banken; det vill saga; med sin heder hafva de gått i borgen derföre, att så må med 112 Ben 7 Maji jm. Banken hushållas, att ingen enskild blir derigenom i sin rätt förnärmad. Man har sagt att uppå Betänkandets tredje moment nu icke kan behöfva göras afseende. Jag får nåinna att första momentet icke heller kan bli föremål för ett beslut. Det innehåller blott Utskottets medgifvande till publicitetens återställande. Andra momentet utgör egentliga föremålet för beslutet. Det säger hvad med publiciteten skall förstås, nemligen Bankens närvarande tillstånd; Ständerna likväl obetagit, att infordra de uppgifter angående förhållandet under förflutna tider, som Ständerna kunna pröfva nödiga, för ett definitift reglerande. För min del tror jag att den rigtigaste proposition, vore den som Herr Hjerta i sin motion begärt, att nemligen BancoOrdningens 72 §• måtte återställas i sin fulla kraft. Grefve Posse, Carl Henria Jag har begärt ordet, endast för att för att göra en anmärkning mot en vård talare, som tillika är Ledamot af FinanceComhtéen, nemligen Herr Grefve Mörner. I denna anmärkning är jag likväl till en del förekommen af Friherre Wrangel och Grefve von Schverin, Herr Grefve Mörner har påmint om den resource som Banken vid critiska tillfällen kan lemna om den qvarhålles under 6löjan.
Rikets Ständer hafva nemligen genom serskilda beslut uttryckligen förklarat, att jordens värde och förmåga ali draga rotelingsoch rustningsbördan ensamt borde tjena till måttstock för det antal indelt Stais Utskoltiis Utlåtande ,3' 0 13 manskap, sorn i Jeni liand skulla underhållas samt alt roleringen i berörde provins borde jernnäs lill likhet med roleringen i det öfriga Sverige; och vid den för Jemtland sist föreslagna rotering behagade Kongl. Maj:t, som hufvudsakligen gillade Iiikels Slånders åsigl, afven förordna, all densamma skulle, om möjligt, uppgöras i enlighet med dessa allmänna grunder. Efter hvad Utskottet erfarit, visade sig likväl vid den af vederbörande embelsmyndigheter i sådant afseende verkställda undersökning, all, om vid uppgörandet af den lija roleringen i Jemtland den af Rikets Sländer framställda hufvudgrund tillämpades, en högst betydlig minskning i nummerstyrkan skulle uppkomma; men då Kongl. Majrl ansäg en sådan minskning icke förenlig med fordringarne för landels försvar, blef det nödvändigt, så vida den för orten erforderliga truppstyrkau skulle kunna bibehållas, ali serskilda medel lill understöd för de roleskyldige anvisades, hvarföre Kongl. Maj:t vid Riksdagen 1850 —1851, då frågan om den nya roleringen af Rikets Stander pröfvades, fann godt äska vissa anslag alt för ifrågavarande ändamål utgå, hvilka också af Rikets Ständer beviljades, i sammanhang hvarmed rolehållarne,- såsom ytterligare bidrag till roteringens understödjande, ei höllö dispositionsrätt öfver den under K rigs-kol logii förvaltning dittills stående s. k. reservmedels'-kassan, sorn med en kapital-behållning af 38,000 R:Jr banko lill direktionen öfver Jemtlands nja rolerings-kassa öfverlemnades.
Föga eller intet betydande äro mina åsigter; men då de råka alt sammanstämma med några andras, som uppfordrat mig till bekännelse, i afsigt alt förnimma, huruvida deras och min öfvertygelse har eller icke har medhåll inom detta Hus, finnér jag mig pligtig alt yttra några ord om förevar, ämne, hvilket jag anser vara ett frö, hvars ändamålsenliga utveckling innebär en fosterländsk nytta. Prolocollerne bär vitsorda min förkärlek för korta föredrag; om jag denna gång blir något vidlyftigare, ber jag R. o. Ad. det ursäkta; varande jag beredd att afbryta, den stund jag vore på vägen att missbruka auditorii tålamod. Enligt milt förmenande, har sällan afhörts något förslag, som mera än delta afsett alt lätta framgången lill den allmänna ordning, 1809 års grundlag afser. Tillåten mig då att korteligen förtälja den erfarenhet, under det märkvärdigaste tidehvarf någon dödlig öfvcrlefvat, händelsevis jag vunnit om Europas bedömniande af iSog års Svenska grundlag. För oundvikliga episoder ber jag i förhand om ursäkt. Hvad jag ämnar säga, grundar sig på, och åberopar en erfarenhet, för hvilken jag är skyldig att redogöra. Dessutom önskar jag alt i någon mån undgå de frågor, lill hvilka af de 667 bär inpolletterade, 666 äga obestridlig rätt, och främst blandodessa frågor denna: Huru vet du delta? Återkommen ifrån fälttåget till Westerbotten efter det sä fnvitskt bedömda slaget vid Säfvar och försvaret af Rathan, intogs jag af förtviflans indignation öfver Stockholms kannslöpares bedömniande af krigshändelser, hvilka dock den fiendtliga Generalen Kamensky — denna den Kejserliga Ryska armeens dåvarande Suwarolflät rättvisa vederfaras, dä han vitsordade tapperheten och medgaf möjlighetens gräns. Jag gick till Frankrike, att söka tjenst i Kejsarens leder emot Spanien, det enda land med hvilket den tidens Trajanus då hade krig. Jag tog detta steg med risk af den faderliga oviljan och emot dess råd.
D: r Adolf Lindgren har för några år sedan i Aftbl. i en utmärkt artikel påpekat hur omöjligt det är för en tidning att ega något konstnärligt inflytande, då den än befinnes säga ditt, andra gången datt, och då den sakkunnige konstbedömarens utsago ofta alldeles paralyseras af notisjägares och småreferenters puerila skriblerier. Så t. ex. motverkas nu i N. A. musikreferentens goda inflytande genom hvarjehanda grönskande element, hvilkas operettoch cirkus-entusiasm mången gång varit på vippen att neddraga denna högt aktade stora tidning till löjlighetens nivå. Reprisen af » Nordens stjerna » medförde den intressanta följden af ett kolossalt utbrott af pruderie i tidn. Dagens Nyheter. Det var naturligtvis tältscenen det gälde, der czar Peter småningom lätt lifvas af drufvans safter och säger några små vänligheter åt de ju krigsvana marketenterskorna, hvilkas tolka-rinnor — damer Holmstrand och Wolf — beklagas för sina » genanta roler ». Men en förf. i denna nyss nämnda tidning borde väl ha tagit reda på att marketenterskor är lustigt, gladt och karlavulet folk, ej ledsna att ta en karl hvarken om skägget eller i kragen, och att de icke äro några vanliga — pigor? Skulle verkligen tidningens publik vara så lätt altererad ?Den första af höstens abonnementsaftnar upptog repris af Leonora, Donizettis gamla halta seria, som nu måste fram som ÖdmanpiedestaL Dock var hr ödmans Fernando bättre 1886 — 87. Han forcerade nu för mycket och uraktlät använda svart timbre i tredje finalen, der nu hans ljusa röst, så maltraiterad som der skedde, gaf partiet en käringaktig trätlysten bismak i denna final. Vi veta hvarför hr ödman fruktar använda le timbre sombre, han erinrar sig Duprez och hans öde. Men Duprez använde den alltid, det var hans manér för att ge en af naturen icke heroisk rö3t nödig intensitet, hvilket excellent lyckades den utmärkte artisten, men några år blott. Någon gång och på passande ställe använd, har hr Odman deraf intet att befara.
48:o med anhållan om tillåtel se för Norrländska Allmogen, att, i bodar vid allmänna ställen inom Stockholm, försälja väfnader m. m. sora denna Allmoge dit införer. 49:0 angående förändring i ti den för Mönstringars förrättande. 5o:o med öfverlemnande af ett Förslag, i fråga om inrättande af FörlikningsNämnder. 51:0 Den 17 angående upphäf vandet af Föreskriften uti 3 Mom. 46 §. af Kgl. Förordningen den 1 Augusti i8o5, om Skogarne i Riket. 5a:o Den a3 angående biträde af Stats-Medlen, till Måssodlingar i SkaraborgsLän, > ii7 53:o Den 23 October; angående granskning och omarbetning af de till efterrättelse nu gällande Eds-Formulair. 5i;0 angående tillägg uti nu gällande Stor-Skiftes-Författningar. 55:o om undsättning försådane Jordbrukare, hvilkas växande gröda skadas a£ frost eller hagel, m. m, 56:o Den 3 November; angående Husbeliofs-Mjöl-qvarnars befrielse, i vissa fall, från Skattläggning m. m. 57:0 Den 6 rörande undersökning i afseende på Mörums Krono-Laxliske. 58:o Den 10 angående ClaraSjöns upprensning eller igenfyllning m. tn. 5g:o rörande åtgärder till be främjande af Enskiftesrförrättningars skyndsammare verkställighet. 60:0 angående åtgärders vidta gande i afseende på Finska handeln. 61:0 i anledning af väckt fråga om rättighet för egare af enstaka hemman, att, under full egande rätt, upplåta en viss del af hemmanets egorymd. 62:0 rörande upphäfvande af Påbudet om uteslutande bruk af Ekbark vid de så kallade Engelska Läder-Garfverierne. 63:o
Förb. 7)2 fot 121 öre 1 U 3 R:dr kambrick, blekt och glättad, samt andra lika beskaffade tyg: i finhet af 77 t. o. m. 88 trådar på tummen i ränningen, samt af 3, men under 3Jfots bredd Förb. Förb. Förb. 2 fot 19 öre af större finhet, samt bredd af 3f t. o. m. 4^ fot Förb. Förb. 2 fot 19 öre 2 fot 19 öre af större finhet och af större bredd Förb. De eljest till införsel förbjudna halfsidentyg och dukar fingo i detta fall införas mot 10 %. 2) I Taxan icke nämnde. 3) Dessa inom parenteser utsatta bredder röra endast åren 1831—1841; för större bredd, än här för hvarje slag är utsatt, förhöjdes tullafgiften i förhållande till den större bredden. 1836—1841 fingo Gaz och Halflinon utan tullförhöining införas 44- fot breda. 4) Äfven för ”Moll”. 5) Äfven för ”Percale”. XXXIX Fr. o. m. 1842 Fr. o. m. 1846 Fr. o. m. 1849 Fr. o m. 1852 Fr. o m. 1855 Fr. o. m. 1858 Fr. o. m. 1861 t. o. m. 1845. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats. Tullsats.
Och hvad först angår yrkandet om anstalter till förekommande af de olägenheter, som uppstå genom missgerningsman* kringsändande till ransakning och derunder inträffande tillfällen till rymning; så har Utskottet redan, i anledning af andra rörande detta ämne väckta Motioner, uti sitt af Irenne Riks-Stånd bifallna Betänkande N:o 37, afgifvit förslag, hvilket Utskottet nu åberopar. Beträffande åter Motionairens öfriga för» slag; så får Utskottet erinra, LagVtskottets Betänkande N:o 75» § a) att rån, eller olofligt tillgrepp roed Utöfvande af personligt våld, är i ao Cap. 9 §. M issgernings-Balken belagdt med dödsstraff, och att så» le<les någon skärpning i ansvaret för detta brott ej kan komma i fråga ; b-' att det i 4i Cap. i §. och 40 Cap.’ a §. af berörde Balk utsatta straff för stöld, med samnad hand och för stöld andra resan dels synes vara tillräckligen strängt och dels står i sådant sammanhang med straffbestämmelserna för tjufnad af hvad slag som helst, att skärpning eller partiel förändring af det förra ej kan, rätan rubbning af Lagens enhet och öfverensstämmelse, ega rum ; och c) att i 2 5:te Cap. x §. af samma Balk redan är stadgadt, att missgerningsman , som ställer sig till värn emot den, som honom gripa och fånga vill, eller från rymmande hindra, och varder då dräpen, ligger ogild; äfvensom att i öfrigt behöflige och ändamålsenlig© föreskrifter, huru med rymd* fånges efterspanande förhållas bör, ej saknas. i LagUtskoltels Betärikandt N:o 7 5 Qch 76, I följd häraf tillstyrker Utskottetj att de aE Herr Contracts.Prosten Ni1 helius i dessa ämnen väckta frå» gor må förfalla. Stockholm den 15 Julii 1829. Ankom till Exped, Utskottet den 18 Julö liJSg.
St:s kännedom; samt att alla de polisförfattningar, eller andra ansvarsbestämmelser, som icke i en sådan samling finnas upptagna, må anses hafva till deras kraft och verkan upphört, och icke vidare kunna tillämpas. —■ Jag anhåller om remiss af denna motion till Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:n. 6. Ett bland de vigtigaste åligganden, som tillhöra nationens representanter, ur att tillse, det de rättigheter, 0111 hvilkas åtnjutande samhällsfördraget försäkrar den enskilde medborgaren, icke må godtyckligt afskäras eller kringgås genom godtyckliga förordnanden eller beslut af den andra Statsmakten elleidess underlydande organer. Det är i afsigt alt underlätta detta åliggande, som grundlagens stiftare särskildt anbefallt R. St:s Just.ombudsman, uti 14 §m af den för honom utfärdade instruetion: ”att anmärka bristerna uti lagar, "författningar och allmänna hushållningen, samt uppgifva "förslag till deras förbättrande;” och uti 20 §:n af samma instruetion , att , om Just.ombudsmannen finner "lagar och "författningar, hvilka ej stå i förening med nu antagna rer "geringslagar, må han, om det beror af K. M. att en sådan "författning upphäfva, göra derom und. hemställan, eller i "annat fall förhållandet hos R. St. anmäla.” Der sådana författningar emedlertid råka att af Just.ombudsmannen förbises, bör den enskilde representanten, om han varseblir dem, icke försumma att derpå fästa R. St:s uppmärksamhet; och det är denna jag här utbeder mig för ett särskildt fall. Tryekfrihets-förordn. innehåller i i §:n 12 mom. föl jande: ”Intet hinder vare för bokhandelns idkande, ej heller "för utgifning till föryttrande af någon skrift, vare sig inländsk eller utländsk.
Det är visserligen sannt, att, om detta salpeterupplag gjordes så stort, att riket derigenom linge säkerhet att alltid hafva sitt behof af krut äfven under åtskilliga krigsår —■ hvartill jag föreställer mig att en qvantitet, motsvarande 8 ä 10 års produktion inom landet, skulle vara tillräcklig — så erfordrades dertill en ganska betydlig summa penningar för en gång; men om man besinnar, att under de 8 å 10 år, hvilkas produktion det vore fråga om alt förskottsvis anskaffa, icke allenast samma summa, utan, i anseende till det förhöjda lösningspriset, åtminstone 50 procent derutöfver måste utgå för detta ändamål, utan att ändock samma säkerhet vunnes, som om det behöfliga förrådet redan läge färdigt i väl förvarade magasiner, så torde det vara oförnekligt, att, äfven under syn - Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. JM Si. Si punkten af en klok hushållning, det nu antydda sättet för krutoch salpeteranskaffning skulle ega ett bestämdt företräde framför det hittills följda. Men det är icke blott ur synpunkterna af rikets försvar och en klok hushållning med statens medel, sorn denna anordning synes mig förtjent af uppmärksamhet. — Under en lid, da landels jordbruk ännu belänn sig på en ganska låg ståndpunkt samt nörings-utvägarne för folket jemväl voro både färre och inskränktare, än nu är förhållandet, och då framför allt det i lula den civiliserade verlden hyllade isoleringsoell prohibitiv—sjstemel äfven härstädes ined förtroende omfattades, såsom vilkor och medel för hvarje lands sjelfständighet och industriela utveckling — under en tid af sädane förhållanden och lagstiftnings-grundsatser vidtog man åtgärden att på mångfaldigt sätt uppmuntra och understödja en inhemsk salpeter-näring. Skyddad genom införsels-förbud emot all utländsk medtiillan och af staten tillförsäkrad ovilkorlig afsättning till ett på förhand bestämdt öfverdrifvet pris, liar visserligen salpeter-näringen åtnjutit stödet af alla hittills kända konstlade medel. Och likväl befinner den sig ännu i dag på en ståndpunkt, som ' hvarken för näringens idkare .eller förbrukningens behof är tillfredsställande.
Af de 687 döfstumma barn under femton år, som antagligen funnos i landet, kunde omkring 400 antagas vara mellan 8 och 15 år, eller inom den ålder, då de borde undervisas. Om också i lyckligaste fall för 175 af dessa funnes plats i någon lämplig undervisningsanstalt, så återstode likväl 225, hvilka samhället icke borde lemna åt det bittra ödet, att uppvexa i okunnighet, beröfvade alla utvägar att komma i åtnjutande icke allenast af det andliga ljus, som ensamt förmår att rätt försona dem med deras olyckliga lott, utan äfven af den aldra nödvändigaste menskliga kunskap och bildning, hvarigenom de kunde komma i tillfälle att försörja sig sjelfva. Otvifvelaktig! borde Staten här komma emellan och erkänna sin förbindelse alt, om icke med större, dock med lika stor beredvillighet öppna tillfälle till undervisning och bildning för dem, lika väl som för deras jemnåriga, hvilka vöre nog lyckliga att hafva alla sina sinnens fulla bruk, och delta så mycket heldre, som enskilda föräldrar, vare sig bättre eller sämre lottade, här icke förmådde uppfylla sina förbindelser mot sina barn ; Och har, på grund af ofvan anförda förhållanden, anhållits, att Rikets Ständer, till afhjelpande af bristen på undervisningsanstalter för döfstumma, måtte i underdånighet hemställa, det Kongl. Maj:t, sedan undersökning skett och kostnadsförslag blifvit uppgjordt samt andra för målets behöriga utredande nödiga åtgärder vidtagna, täcktes till Rikets härnäst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om inrättande på lämpligt ställe, på Statens bekostnad, af ytterligare ett institut för döfstumma, vid hvilket både sådana, som söre i tillfälle att kunna betala, kunde intagas, och äfven ett icke alltför ringa antal friplalser funnes för sådana fattiga döfstumma barn, hvilka icke vore i stånd att erlägga någon afgift.
Man har omnämnt Norges exempel; men jag vill anmärka att det fanns ett skäl för Norge att bevilja det förutnämnda anslaget till Regenten, hvilket icke gäller med afs:de på Sverige. I samma stund nemi. som Regenten inträdde såsom sådan på Sin plats, uphörde Hans egenskap af ViceKonung i Norge och följaktligen det denna värdighet åtföljande anslag. Vid sådant förhållande torde det vara naturligt att icke Norge ville anses vinna på förändringen, och att äfven anslaget kunde mottagas. Helt annat är för hållandet i Sverige, och den tydning ett sådant mottagande skulle erhålla, blefve säkerligen allt annat ån fördelaktig. Jag anhåller att Hr Stjernsvärds motion, betraktad ur båda synpunkterne, måtte läggas till handlingarne. Hr Stjernsvärd: Det är med anledn. af ett den siste talarens yttrande som jag begärt ordet. Gr. Ugglas har hemställt, huruvida det vore skäl yrka att StalsUtsk. med albrytande af andra göromål skulle handlägga den af mig väckte motion. Ett dylikt yrkande har jag aldrig gjort; men jag tror att man vid frågans bedömande icke bör alldeles förglömma att då StatsUtsIcs Ordfide något så när kan bestämma när görornålen kunna vara afslutade, han följaktligen äfven tagit i betraktande de ärenden som finnas i Utsk. och således äfven detta. I så fall blir det ingen förlängning af Riksdagen om Utsk. ålägges att besvara motionen. Den tydning Gr. Ugglas gjort i afs:de på Norges förhållande alt bevilja ett förökadt anslag till H. K. H. Kronprinsen tror jag får gälla för Grins enskilda räkning, ty af Storthingets förhandlingar synes icke att det af Gr:n nämnde motiv ingått i dess i detta afs:de fattade beslut. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Då jag i sista plenum instämde med Hr Stjernsvärd uti det yrkande att R. o. Ad. måtte ålägga StatsUtsk. inkomma inom en viss bestämd tid med Utlåt, i ifrå - 348 Den 50 Februari. gav:de ämne, skedde det af den orsak att jag befarade Utsk. hafva för afsigt alt begrafva motionen.
Allt hvad af denna står utom det ringa antalet elektorer — 20 å 40 för valdistrikt — är utelyckt; hvartill kommer, att den likgiltighet, hvarmed indirekta val vanligen omfattas, i förening med smärre ortinflytanden, äfven göra bildningens öfvertag ibland elektorerna osäkert. — En erkänd sak är dessutom, att partiintriger inom smärre valförsamlingar lättare utöfva herravälde. Jag vet att det direkta valsättets förtjenster äro erkända uti det Statsråds-protokoll, som åtföljde föreliggande förslag, och ett försök till dess eventuella tillämpning är äfven uti förslaget nedlagdt, men man har ryggat tillbaka för de svårigheter detta valsätts genomförande syntes förete. Jag kan dock icke anse dessa svårigheter oölvervinnerliga. Yäl äro flera delar af vårt land så glest befolkade, att afståndet till distriktets valort för många valmän blefve betydligt. Detta bör dock icke ulgöra ett hinder för dem, hvilkas ekonomiska ställning gör en uppoffring af en eller möjligen två dagar för valrättens utöfvande föga kännbar. En politisk rättighet innebär ett förpligtande, och den, som icke känner sig manad att för densamma underkasta sig en sådan mindre uppoffring, är icke värd att ega den. — Af de minst bemedlade åter kan valet ske på sätt förslaget uti 16:de §:ns 3:dje mom. säger, — ett sätt, som jag dock endast såsom nödfallsutväg kan gilla. Vid dessa val böra då de slutna valsedlarne oöppnade, jemte ett protokoll, upptagande de röstandes antal och namn, af kommunalstämmans ordförande insändas till valförrättaren uti distriktet. Bibehålles det indirekta valsättet, torde åtminstone elektorernas antal böra ökas, t. ex. till en elektor för 250 valmän. Emot den första kammarens bildande genom val af landstingen hafva många anmärkningar blifvit gjorda.