Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gemenskapen af extra roterade oclr conscriberade Krigsfolket , för det Krigsår, då de gjort någon Garnisonseller Fält-tjenst; och skall, till bestyrkande af verklig tjenstgöring, när afkortning eller restitution sökes, behörigen upprättad och underskrifven förteckning å manskapet till Konungens Befallningshafvande i orten af Chefen afiemnas. Dock sträcka sig, i bägge dessa fall, undantagen endast till Krigsfolkets egna personer. 3:0 Upptagna fattiga barn, till den, genom Kongl. Uegohjons-Stadgan af den 1 5 Maj 1805 , fö* reskrifne ålder, Fattighjon eller sådana personer som njuta understöd af Barmhertighets-verk och allmänna Inrättningar, ehvad de hafva försvar eller icke, Vanföre, Svagsinte, Bräcklige och andra, som för bristande arbetsförmåga äro ur stånd att förvärfva sitt uppehälle, torftiga Krono-nybyggare under frihets-är, efter den pröfning af deras belägenhet, som Beredningsoch Taxerings-Committée skall åligga, samt meddellöse fångar. 4:0 Ynglingar , som vid Akademier,' Gymnasier och allmänna Scholor studier idka, så vida de ej, för enskilld undervisning njuta lön, till mindst 150 R:dr och deröfver. 5:0 Inbyggarne af Särna Socken af ÖsterDal arne. 6:0 Manufacturister, Fabriks-idkare och sådana Handlande i Eskilstuna Fristad, sorn 5 §. i Kongl. Förordningen den 22 Februari 1787 omförmäler, så för egna personer, som hustrur, harn och Tjenstehjon. 2 Mom.
Kellgren fick sålunda alis ej reda på honom, och då nu Fröding säger, att » i vår tid är du gästvän för minuten », så är det, om vi få tro dem begge, i alla fall glädjande att konstatera ett om ock obetydligt framsteg äfven i detta afseende på hundra år. Allvarsamt taladt, jag tror nog ej, att den omtalade pessimismen och lifsledan är en påtagen mask hos Gustaf Fröding, liksom jag i allmänhet ej tror det om dess tolkare; det är omöjligt att skrifva ett sådant stycke som » Hydra » utan att ha känt förskräckligheten, och sålunda är det ju en inre verklighet, som fått sitt uttryck. Men verkligheten kan bli nött, så nött att den ej vidare kan användas, och så tror jag, att det för närvarande är med den » sönderslitna » poesien. Vi ha haft två stora smärtans skalder i detta århundrade, och det ser ut som om detta varit nog. På dessa två him-melssträfvande berg ha sedan så många unge .poeter klättrat och endast lyckats ramla ned i deras afgrunder. Ha de ej krossats i fallet utan kunnat komma upp igen, så ha de med Öfverraskning märkt, att det ej varit samma spets, till hvilken de kommit, utan till en annan — och så har det. dess bättre gått för Gustaf Fröding. Redan här i hans » Griller » märka vi tydliga ansatser till en annan stil. Så har han i ett par af dessa dikter funnit en ny och vacker form för sitt tvifvel och för de gamla evigt olösta frågorna What are we? and whence came we? whet shall be Our ultimate existence? what ' s our present? Are questions auswerless and yet incessant *). Manligt kraftig klingar första strofen i » Hvad är sanning? » " Då frågade Pilatus: hvad är sanning? Och eko svarade — profeten teg. Med gåtans lösning bakom slutna läppar till underjorden Nazarenen steg. 3) Don Juan, sjätte sången.2 24 NY LYRIK. Och något tillfredsställande svar ha vi ej sedan fått, trots att många tro sig, om att ge det. » Boken », som skulle kunna säga oss något, naturens bokr kunna vi ännu ej läsa.
Dessa vor0 nu SA försigkomna, att de tycktes vilja disputera med den, som vigade tro, att de för kort tid sedan rymts inom de - triinga skrankorna af ett aggskal. Pil detta förhtillande ville Gunnar .ej ens hantyda, da han dlrmed kunde riskera att mistta pullorniss vanskap. F ö r sin egen del var lian nog siiker p i huru saken förhöll sig. ' " Han skulle nog ej af n&amp;gon tuppkyckling lita, sig öfvertygaa om, att d e n händelsen var en synvilla eller en löjlig tradition. " Tror nu nigen menniska att en liten gosse resonnesar pf6 detta stltt, d&amp; han skall mata kycklingar! S % f&amp; vi ocksl veta, att det Lr en egenhet med - tuppkycklingar, att de !kro mycket sakm p l sin sak och att de Bro 4fvertygade om, " att det egentligen &amp; r tuppkycklingarna, som styra verlden. " Nu är det visserligen sant., att barn helt enkelt halka öfver .sten; pris 1 kr. bvad de ej förstá, men de vanja sig p&amp; detta sätt att läsa ytligt och tauklost. " Pullorna " upptaga endast 6 sidor, och dh de öfriga berattelserna &amp; ro enkla onh barnsliga, kunna vi ej annat an uttala var öfvertygelse om, att boken skall med nöje läsas af den publik, som den &amp; r skrifven för. Fröken Adelborgs illustrationer höja bokens varde. Sagor och berättelser af Morbror Gzutaf. Boken innebhller 32 smh teckningar pá vers och prosa ur fantasiens och, siisom det förefaller oss, afven ur verklighetens verld. De utmarka sig genom en icke vanlig grad af humor och hjärtevarme - men de flesta h a h a olyckligtvis det felet, att de passa battre för .de stora an för de smll. Förf.
Då, enligt 4 Cap. 5 § Jorda-Balken, Frälseränte-egare har rättighet till lösen af Fi älseskattejord, men jordegaren deremot är i saknad af den motsvarande förmon att få lösa den af samma jord utgående ränta, till hvilken sämre rätt för jordegaren någon skälig anledning svårligen kunde uppgifvas, har hos Rikets Ständer fråga uppstått om det tillägg till förenämnde Gap. och §. af Jorda-Balken, alt, då ränta af frälseskattejord säljes utom börd, den skall hembjudas honom, sorn jorden eger. Och då det visat sig medföra nytta för jordbruket, att den åtskiljda eganderätten till jorden och till räntan åter varder i en hand förenad, samt till befordrande häraf, och för att bereda så val jordegaren som ränteegaren lika rättigheter och fördelar i omförmälde hänseende, lösningsrätten bör vara ömsesidig; så få Rikets Ständer hos E. K. M. i underd. hemställa, alt, i likhet med hvad angående lösen och hembud af jordegande-rält till frälseskattehemman nu är stadgadt, genom utfärdande allmän Författning inåtte i Nåder påbjudas, att, då frälseränta säljes utom börd, hembud deraf skall göras den, som skatlejorden eger, inom 3:ne månader ifrån första uppbudet, och jordegaren vara berättigad att samma ränta till sig lösa, inom den lid och i den ordning, sorn bördeman iakttaga bör, derest han vill sin bördsrätt begagna. Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 3o Julii 1834- r io lExpeditions-UtskoUels Förslag till und. Skrif veis» N.-q 83. Djpjiläst oell godkändt hos Ridd. neli Adeln den 3.8 Julii i83(J 1’rtste-Sl amiet den ?8 Borgare-SlAndet den 28 - Jjonde-.Ståndet' den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, .angående prasscriptions-tid för domfästa fordringar. S. A. K.
Till följd häraf har Krigs-Kollegium i underdånighet öfverlemnat: 1:o. Förän dra dt förslag till Provianteringsstat, (bilagan Lit. B.) jemte vederbörande Chefs-embetens deröfver till Kollegium nfgifna yttranden; hvarvid Kollegium anmäler, att, då kaffe ensamt till frukost möjligen kan vara otillräckligt, samt då frågan om den nuvarande portions-statens otillräcklighet blifvit väckt af Rikets Ständers Revisorer, Kollegium ansett sig böra föreslå, att smör, till ungefär halfva qvantiteten emot hvad till aftonen blifvit föreslaget, må uti frukostmålet ingå, helst kostnaden derför icke uppgår till mera än 1,87 öre på portion och genom denna tillökning dagportionen skulle efter nu föreslagna stat uppgå till 59 öre, brödet inberäknadt, då enligt det förslag, som den 4 sistlidne April af Kollegium till Kongl. Majit afgafs, portionen med beräkning af nu gällande pris skulle uppgå till 58 öre; att gröna ärter nu blifvit till aftonmål föreslagna de dagar, då gula ärter icke upptagits till middagsmål, och att Kollegium Bih. till 11. Sl. Prat. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Afd. 4 Hä/t. 5 51 Bil. JM 3 lill Kongl. Maj:ts Nåd, Prop. JM 1, om Statsverket 1862. ansett mindre lämpligt att till aftonmåltiden föreslå gröt, då endast två Chefsembeten derpå yrkat, samt då framdeles såsom hittills det torde blifva vederbörande medgifvet att i vissa fall, då så lämpligt pröfvas, få göra utbyte af födoämnen; 2:o. En jemförande Tablå emellan förberörda Förslag, det af Kollegium den 4 sistlidne April öfverlemnade och den år 4 855 fastställda, nu gällande Stat, (bilagan Lit. C.); 3:o. Uträkning å kostnaden enligt nu gällande pris för dessa olika stater, (bilagan Lit. D.); 4:o. Uppgift å hela kostnaden för de värfvade
Utskottets inbjudning till Borgareoch Bonde-Stånden att instämma uti Ridderskapet och Adelns samt Preste-Stfindets sammanstämmande beslut, att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan till bränvinstillverkning finge ske, vore 300 kannor, har blifvit af Borgare-Ståndet antagen; hvaremot Bonde-Stån - Sammans. Betulin.-, Lagsamt Allm. Bese.- och Ekon.-Utshls Memorial N:o 10. 3 det med vidblifvande af sitt, vid behandling af Betänkandet N:o 4, fattade skiljaktiga beslut inbjudningen afslagit; och som äfven i denna fräga tre Stånds mening utgör Rikets Ständers beslut, har Utskottet ansett sig endast böra sådant aumäla. 19 §. Sedan Borgareoch Bonde-Stånden bestämt afgiften för bränvinstiilverkning till 60 öre för hvarje tillverkad kanna, men Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet beslutat afgiftens höjning till 75 öre för hvarje kanna, hafva sistbemälde tvänne Riks-Stånd, med vidblifvande af sina förut lättade beslut, afslagit Utskottets inbjudning att med ce öfriga Riks-Ståndeu förena sig om afgiftens bestämmande till 60 öre för hvarje kanna; och sorn denna fråga är af bevillning* natur och således måste genom votering i förstärkt Utskott afgöras, får Utskottet föreslå följande voterings-proposition: Den som godkänner Sammansatta Utskottets, af Borgareoch BondeStånden gillade, förslag, att afgiften för bränvinstiilverkning skall utgå med 60 öre R:mt för hvarje tillverkad kanna, bränvinet beräknadt till den styrka, som i § 4 af Utskottets förslag till förordning omförmäles, röste Ja; Den det ej vilt, röste Nej; Finnér nej, kommer afgiften för bränvinstiilverkning att, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets mening utgå med 75 öre R:mt för hvarje tillverkad kanna bränvin af förutnämnde styrka. 22 § 1 mom.
Stael: Friherre Wetterstedt har sagt det vara olämpligt göra anmärkningar emot StatsRådet etc. sed au ConstitutionsITt kottet inkommit med sitt Betänkande; härtill finnes likväl ingen anledning i Grundlagen, tvärtom anser jag att man bör afvakta ConstitutionsUt«kotlets Yttrande, i den förmodan, att det intet underlåter gora anmärkningar, der anledning till sådana finnes, men då det är möjligt att Ut kottet kan misstaga sig, så kan enskild Ledamot icke batagas anmäla sådant sora undfallit Utskottets uppmärksamhet; nu i detta fallet hade likväl ett annat Utskott i Den £o Jali. e, m, förväg uppgifvit sådana omständigheter, sont förtjent att: icke utan afseende af Constitu» tion&Ulskottet lemnäs. Friherre af Wetterstedt: Jag får hioff anmärka, att jag ej sade det vara olämpligt, men att min öfvertygelse var sådan. Grefve von Schwerin: Jag anhåller att slutligen få i Protocollet antecknadt, att, om ConstitutionsUtsfeottet, då det, utan namngifvande af personer, anmärkte att Rubriker på målen felade i vissa Piotocoll, ock hade i generella termer omnämnt de tvänne omständigheter, som varit att anmärka, så hade å den andra sidan den obehagligheten kunnat undvikas att uppgifva namn. Herr Flach, Carl: Jug' förenar mig å »vo med hvad Herr Grefve von Schwerin nu yttrat. Hade ConstitutionsUtskot* tet, efter granskningen af StatsRådets Protocoll, fullgjort den pligt, att framställa för R>‘k'ens Ständer en generel Tableau öfver hvad deraf funnits anmärkningsvärdt, och härtill fogat en anvisning till politiska och många andra skäl, som allmänheten ej kan känna; då hade nationens Representanter, tillfredsställde öfver ett med Grundlappn enligt behandlingssätt, visserligen icke Äskat några ytterligare åtgärder, och då ha - de man äfven undvikit obehagligheten af stt personalisera.
Då likväl här nu icke är tillåtet alt på något sätt jemka de förslag man afgifvit, vill jag icke påyrka något sådant, och jag tror det äfven vara öfverflödigt alt något af de förslag jag afgifvit kommer under B, o. Ad:s pröfning, hvarföre jag derifrån afstår. Uppå härefter framställd propos. förklarades Gr. Mörners ifrågavande förslag komma alt förfalla. Företogs och uplästes följande af Hr Brakel, Maur. Gust., i afseende på andra mom. af 24 § Riksd.Ordn. allemnadc förslag: ”Landtmarskalk skall föra ordet i Riksnämnden.” Hr Brakel: Då i alla de Nämnder Const.Ulsk:s förslag innehåller, del alltid heter, alt ordet föres af den främste ibland Adelns ledamöter, hvarföre skall ej stadgas att i Riksnämnden är Landtmarskalk, såsom Adelns främste ledamot, Ordf., hvilket stöde i konseqvens med öfrige förslag till stadganden, som detta Utsk. meddelat? Dessutom tror jag att den föreskriften skulle medföra den praktiska nytta, att det missnöje med Regeringen undvekes, som möjligen kunde upstå derigenom att medleramarne af de 3:ne öfrige Stånden alltid sågo en ledamot af del 4:de sig föredragas. Enär för öfrigt, under närvar:de förhållande vid alla de tillfällen då Stånden gemensamt upträda, ordet föres af Landtm., hvarföre skulle icke samma förhållande fortfara vid Riksnämndens sammanträden? Jag önskar att R. o. Ad. måtte antaga detta förslag. Gr. Lagerbjelke: Att Landtm, eller, hvilket här vore detsamma, att Talmannen för R. o. Ad. äfven skulle föra ordet i Riksnämnden, tror jag skulle vara stridande mot den princip hvarpå förslaget sig grundar, emedan deruti med denna Nämnd afsetts ett sammanträde för alla Stånd på ett rum för att der öf verlägga, utan afseende på Stånd. 432 Den 31 Maj e. m.
Jag har en fix idé om, att någon mecenat borde ställa så till, att jag hos en bokhandlare kunde få reqvirera de böcker jag behöfver för mina studier hvarje år. Tänk, att det icke skall finnas ett stipendium man kunde få! I fjol fick jag ju det der härliga anonyma, men i år är det samma jemmer igen. Tänk dig att jag icke eger Shakespeare! Jag kan törsta efter honom så att jag kan bli tokig ibland ... Se, lefva kan jag kanske på min penna. Men böcker? Nej. – Och jag är till den mest häpnadsväckande grad okunnig. Detta är nära att bringa mig till förtviflan ibland. Dessa rader kommo i den ofvan nämda kvinliga mecenatens hand och föranledde henne att sända en postanvisning – »från Shakespeare». Ernst Ahlgren skref med omgående: Min första tanke var icke hvem det kom ifrån, min första tanke var endast hvad som stod på kupongen: »Shakespeare, Shakespeare!» Och hvad jag kände formulerade sig i ett tillbakahållet rop: »jag är den lyckligaste menniska på jorden!» Alldeles så tyckte jag. Ännu ingen tanke på hvar det kom ifrån, bara en stormkänsla af att alla menniskor äro så goda emot mig; att himmelens välsignelser regna öfver mitt hufvud; att jag – som år efter år törstat efter tillgifvenhet – möter en öppen famn hvarthelst jag vänder mig. Hur vildt, hur ursinnigt, hur tokigt lycklig jag känner mig, när jag ser att någon verkligen bryr sig om mig, det kan ingen tänka. Det fattas mig intet, annat än tro. Jag är så van vid motvind, att jag darrar i vindstilla: det är som om motvinden hemtade andan. Men det går öfver om man hinner vänja sig vid goda dagar. Det far rundt i mitt hufvud af lutter öfverraskning. Jag vet ju knappt hvad jag ramsar af mig på papperet. Jag är så glad, så tokigt glad. Det fins folk som håller af mig! Det är melodien till den krigsdans mina tankar uppföra. Om jag hade någon att tjuta öfver, ruska i armen, jubla och skratta emot för att de hålla af mig! Hvem? De, som göra mig godt, naturligtvis.
Rummet framför var skildt från detta af tunga dyrbara draperier, slösaktigt uppfästade i rika djupa veck. Genom springan såg hon Felix Brauner. Han var klädd i frack och hvit halsduk. Tydligen hade han ämnat följa sin hustru, men af någon orsak blifvit hindrad. Nora skulle just skilja draperierna åt och gå in till honom, då hon hejdades af en för henne väl bekant röst. Det var således två personer derinne: Felix Brauner och – Arnold Lindqvist. Samtalet tycktes ej vara af angenämaste slag; ty Arnolds röst lät kall och skarp – Nora kunde ej se honom – och Brauner var äfven ganska upphetsad. Hvad kunde de tala om? Nora glömde i häpenheten och nyfikenheten sitt eget ärende. Hon smög sig som en katt intill springan mellan draperierna för att kunna höra och se. Arnold stod med ryggen vänd emot henne. Brauner tog just nu plats vid sitt skrifbord, så att Nora kunde iakttaga honom noga utan att behöfva frukta att blifva upptäckt. Ja, hon vågade till och med intaga en beqvämare ställning genom att långsamt så att ingen märkte det veckla in sig i draperiets veck vid ena sidan. Hennes observatorium var utmärkt. Hon behöfde ej befara att blifva sedd om någon af tjenstfolket kommit in i rummet, ty draperiet dolde henne fullständigt. Det hade för öfrigt gjort detsamma, då hon ju ej infunnit sig i något olofligt ärende. För tjenstfolket kunde hon för resten vara lika lugn som dess husbonde syntes vara; ty då det trodde, att en besökande ej hade något intressant att meddela, som lönade mödan att snappa upp genom nyckelhålen, så höll det sig helst mellan ringningarne vid sqvallret i pigkamrarne. Arnold Lindqvist kände betjenten igen som en man, som då han några gånger förut kommit endast talat om siffror, precis som nere på kontoret, och det var inte synnerligen lockande att lyssna på för den som inte hade med siffrorna att göra. Hade emellertid tjenstfolket haft den minsta aning om att samtalet denna gång rörde sig om annat, så hade det nog fulltaligt samlat sig vid dörrarne. Att döma af konsulns toalett, så hade samtalet ej pågått länge, innan Nora från sitt gömställe fick lyssna till fortsättningen.
Tåg bestrider på grund häraf alla partiella Lönförliöjningar på andra Hufvudliteln med undantag af den, sorn fordras för att i enlighet med Grundlagens anda sätta StatsSecreterarne i lika värdighet med StatsRåden; ty oagtadt det hat jag här hört yttras emot en Minister-styrelse, och oagtadt rangordningen olyckligtvis ej kom att följa med Grundlagen, hvarigenom StatsSecreterarne hlefvo underordnade Konungens Rådgifvare, är det likväl säkert, att en MinisterStyrelse, grundad på StatsSecreterarnes parité med StalsRåden, är det enda medlet att komma till den lyckliga lott , att få höra Konungens Ministrar sjelfve svara inför folket, och att slippa höra deras sak utföras af sakförare och betaldte talare, hvilket måste blifva följden af en inrättning sådan, sorn Herr Tham i ett land omnämnt, ty der Embetsmannen äro ulan lön, der behöfva de ej svara sjelfve. Hessa äro de princip-frågor, som hela Statsregleringen igenom måste framställas, och då jag med tillämpning häraf, går till Den 2 3 September f. m. afgörande af hvarje detaljerad punkt, finnér jag visserligen, att det nu ifråga varande anslaget åt tvenne personer, af 65o R:dr årligen åt hvardera, är ganska obetydligt; men då jag icke kan skilja någon partiel del ifrån det hela af Utskottets föreslagne Lönförhöjningar, sorn gå till 654,000 R:dr, måste jag redan vid första punkten säga Nej. Här har mycket blifvit ordadt derom, att man icke endast borde afse behofvet för närvarande; men om en aflägsen framtid lärer väl ej eller vara fråga, utan derom, huruvida partiella förhöjningar nu behöfvas, eller icke. Här har äfven blifvit taladt om behofvet af equipager och vämjelsen af parapluer. Jag vill icke tala härom, ehuru jag skulle kunna föreslå demifortuner för att slippa gå upp i StatsRådet under paraplue; men jag är öfvertygad, att de ifrågavarande Embetgmännen för sin representationskostnad åtnjuta åtskilliga icke så obetydliga förmoner.
15 att flera socknars manskap, deraf minst 500 tillhöra första uppbådet, må bilda en bataljon; att befälet må väljas på det sätt, att förslog på tre personer upprättas, deraf en erhåller förordnande, uemligen: Bataljonschef, efter val och förslag af bataljonen, förordnas af Kongl. Maj:t; Kompanioch Plulonchefer, efter val och förslag af kompaniet, förordnas af Landshöfdingen; Af delning schef er och Korporaler, efter val och förslag af kompaniet, förordnas af Kompanichefen; att Kompanicheferna må hafva skyldighet föra rulla öfver sitt manskap; med ledning af de årliga mantalslängderna; börande ett sammandrag af rullan årligen insändas till Bataljonschefen, som iemnar en afskrift deraf till Landshöfdingen; att landsstorinens män må hafva samma rätt till krigsbelöningar för visad mandom och samma rätt till pension för svår blessyr, som för arméen är stadgadt; och att de frivilliga skarpskytteföreningarna, ehuru vid uppbåd uppgående i krigsförstärkningen eller landstormen, må, till förvärfvande af ökad vapenfärdighet, fortfara efter nu gällande grunder, i hvad de icke strida mot landstormen. Om Eders Kongl. Maj:l skulle finna för godt i nåder godkänna och bifalla hvad jag, angående så väl beväringsmanskapet som landstormen nu föreslagit och tillstyrkt, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Maj:t täcktes i Nådig Proposition framställa detta förslag till Rikets Ständers pröfning och antagande; hvarefter förslag till en ny författning, i öfverensstämmelse med ofvanberörda grunder, borde angående Beväringsoch Landstorms-inrättningen utarbetas och till en blifvande riksdag framställas. »Sedan jag nu i underdånighet afgifvit förslag till krigsförstärkningens, reservens och landstormens bildande, anhåller jag i underdånighet få anföra hvad jag anser vara erforderligt för åstadkommande af den uppgifna fredsfoten till stam och de olika vapnens organisation.
Medels karkas, rosetter, blommor, plymer o c h åtskilliga knuffar och knyckar här och hvar för att förbättra fasonen lyckades bon ändtligen frambringa något mirakulöst i hufvudbonadsväg, ett » riktigt mästerligt vidunder », som Otto Skog, bror till värden i huset, hälft förvånad, hälft retfullt yttrade, då Sparsamma Annie i all sin slåss visade sig på verandan. Hennes syster, fru Henriette Skog, som redan hade sin toalett i ordning och nu med ifver sydde en mängd blanka knappar i sin mans blåa frack, hvilken på den stora dagen skulle göra sitt till för att förvandla honom till en rik, pösande, dumdryg bondson, släppte i häpenheten ett hälft dussin knappar att i ideliga kretsgångar rulla kring på verandans gulmålade golf o c h brast därefter ut i ett skratt så hjärtligt o c h innerligt, att tårarne runno utför hennes kinder. » Men kära Annie, du tänker väl inte visa dig sä där? Du kommer världen att skratta sig fördärfvad! Du ser j u ut som. som. som. » unga frun famlade på den blåa frackens blanka knappar liksom föf att där finna en ljus idé till en liknelse. » Som en apunge i krinolin och chignon, » före slog Otto o c h mottog lugn Annies mördande blickar. » Usling! » sade hon patetiskt och gick h o n o m inpå lifvet. » Talar man så till en kvinna, till en ung vacker kvinna! » hon slog ut ena armen med en åtbörd, » värd minst tio öre, » taxerade hennes bror Emil, vanligen kallad Jöns. » Det säger jag dig, ovärdige, krinolinen och chignonen kan jag möjligen smälta, men apan smälter jag ej I Du skall få igen den vid ett tillfälle. För närvarande förklarar jag, i vittnens närvaro, krig oss emellan. » » Anbudet mottages med tacksamhet, » förklarade Otto, » en liten batalj så här i sommarhettan lifvar upp humöret o c h sätter ens tröga blod i omlopp. » Jöns började afvärjande vifta med sin stora hand.