Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Läroböcker skall inte lämnas i elevens händer, så länge eftertanken ensamt övas och minnet är och bör vara overksamt Läroböcker skall nyttjas först då eleven har i minnet aritmetikens regler och geometrins demonstrationer, som först blivit av förståndet redigt fattade, vilket inte inträffar förrän i rektors klass Varje opartisk och upplyst lärare har klart för sig att då matematik studeras från de nedersta till de högsta klasserna, man inte avser mängden av kunskaper än mindre det orimliga att detta yrke skall bli varje elevs huvudsak. Kunskaperna är till nytta i alla stånd och villkor och kan inverka skadligt på en ämbetsmans arbete om de saknas. Det har blivit en fördom att annars ljusa och goda huvuden inte skulle ha håg och förmåga att lära sig matematik. Historien Trots den mängd historiska skrifter, kompendier och översättningar, som dagligen lämnar bokpressarna, saknar vi en lärobok för barnaåldern. De flesta böckerna har det felet, att de antingen framställa kronologiska skelett, som inte livar hågen och fäster uppmärksamheten eller också överhopar de minnet med en massa fakta som är för svåra eller fordrar föregående begrepp, som barnet inte har. Den första läsningen bör vara lättfattliga berättelser, som är underhålllande för inbillningskraften. Den historiska undervisningen bör börja med biografier över personer av stor märkvärdighet. De bör också innehålla strödda underrättelser om de märkvärdigaste äldre folkslags kynne, seder och bruk Den Nordiska Mytologin kan läsas i valda delar redan i barnaåren. Svenska översättningen av professor Nyerups Edda och Skandinaviska hedniska Gudalära från 1811 kan användas. Kännedom om fäderneslandets historia bör läsas parallellt med grekernas och romarnas. Så småningom kan man utvidga till andra länders historia för att senare läsa Universal Historien i ett sammanhang. Schröcks Lärobok i Allmän Världshistoria, Beckers WeltGeschichte für Kinder, översatt av Angelini under benämning av Historisk Handbok för Fruntimmer är en för denna ålder förträfflig lärobok, som dock är dyr. Vid fortsatta studier skall hänsyn tas till tideräkningen. Kartor som visar ländernas utbredning under olika tidevarv som Kruses Historiska och Geografiska Atlas och prosten Schwerins Grundlinjer till Staternas Historia och Strassers bekanta Strom der Zeiten kan under en skicklig lärares ledning vara till mycken nytta.
Af hwad anfirdt är, och emedan i detta Län Läns-Bokhällarcn är med gansta mycket arbete beständigt sysselsatt, at han nästan icke ensam utan biträde kan medhinna de wid Lands - Contoirct förefallande serskildt! redogörelser, samt tillika fortsätta LandsbokSarbetet, L nds-Kamercraren äter i anseende till de flere ifrän Hufivud , Staden härrörande transporter m m. uti »274 Den 4 October. uti Stockholms Län mera, än uti andra Län, är tvid sia tjenstgöring beständigt bunden, samt med twänne Skrifware hwilka till större delen af Lands - Kamere. rarrn mäste lönas, jcmnt occuperad, sä at han icke eller kan äga tid at lemna Läns , Bokhällaren annat biträde än nödige underrättelser för Räkenskapers upprättande meddela, ty sär jag i bctragtande häraf, jcm, tr den i Stockholm mer än annorstädes dyra lcfnads» »rten, vördsammeligen anhälla, at Läns-BokhällareLönen i detta Län sädan ben yu utgär till en del indelt och till en del Contant, fär bibehällas och pä ordinarie Staten framdeles upfbras, hwarigenom skicklige ämnen framdeles till denna Syhla kunna erhällaS, som nu nästan oNibjeligm tvid förenämnde trägna tjenst synes kunna winnås, men hwilket jag häller före förtjena upmärksamhet, emedan denne Tjenstman icke allenast med sin egen tjenste befattning, är nog answar älagd, utan äfwen wid Lands - Ka mmererarenS förfall bör Hans tjenst bestrida. Stockholms Läns Lands - Contoir ben 18 September rZog. A. sk Lckenlrom. ^ Zam. 8torm. Remitterades till Stals-Utskottet. T Föredrogs följanber Rik. Den 4 October. 1275 L RiksénHögloft.
R:dr 88 öre. hvaraf en icke ringa del blifvit för längre tid »sedan i landsorterna ådömd, samt den af Ofverdirektören uppgifna betydliga förrninsk»ning i balansen icke utgjorde mera än skillnaden emellan nyssnämnda belopp och 4,246 »R:dr 6 öre, hvartill de oredovisade böterna uppgingo i 1859 års räkenskaper, som »gåfvo anledning till ofvanberörde anmärkning, eller något öfver 700 R.dr, har det synts »Revisorerne som skulle skyndsammare och kraftigare åtgärder bort kunna vidtagas för »minskning af ifrågavarande balans, isynnerhet hvad de i landsorterna ådömda böter bestraffar, hvilkas förvandling ej varit af högstberörda nådiga kungörelse beroende; hva»dan Revisorerne ansett sig böra förhållandet hos Rikets Ständer anmäla». Häröfver har Eders Kongl. Maj:t i nåder infordrat Öfverdirektörens underdåniga utlåtande, i anledning hvaraf Ofverdirektören får i djupaste underdånighet yttra följande: Det tillhör dels, enligt 5 § 3 mom. Kongl. Landtmäteri-instruktionen den 4 Maj 1827, Landtmäteri-fiskalen att »tillse och derföre ansvara, att de böter och vitén, som, »enligt 56 § i samma instiuktion, General-landtmäteri-kontoret tillfalla, blifva ordentli»gen indrifna», och dels, enligt sistnämnda § samt den i det föregående omförmälda Kongl, kungörelsen den 7 Februari 1860, Eders Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande att ofördröjligen låta uttaga och till Ofverdirektören öfversända de böter och vitén, hvilka blifvit Landtmätare ålagde samt General-landtmäteri-kontoret och Landtmäteri-fiskalen tillkomma, eller ock, derest ^tillgång saknas till gäldandet af samma böter och vitén, dem förvandla.
Proposition, rem. till Stats-Utskottet, s. 1273’, 1282, 1287, 12.94 • örn nedsättning af; Motioner, rein. i443 till Stats-Utskottet, s. 1144» 1240, ra4i. Å nyo rem. till Stats-Utskottet, s. 1280, 1295. Saltpetter-afgiften, om upphörande af; Motion, rem. till Stats-Utskottet, s. 1190. •—i om utgörande af; Motion, rem. till StatsUtskottet, S. 1223. Salu-accis, om frihet för Städer ne från; Motion, remitt. till Bevillnings - Utskottet, s. 1229. Sammandrag, grundade på Special-Räkningar öfver hvarje Inkomst-Titte! för 1817 & 1818, lemnade till 1820 års Revisorer, s. 4- Santessonska Soeker-Bruks-Egendomen i Götheborg , inköpt för Magazins-Directionens räkning, s. 5p5-6ot. Schefferus. Se Hafrelast. Schlegelska Köpegodsen, om; Kgl. Proposition rem. till Stats-Utskottet, s. 1128. 1134» 1136. Utskottets Betänkande, återremitt. från Bonde-Ståndet, s. 1190. Schoerbings, om inlösen af Cancelli-Rådet, m. m., Afhandling om Skogshushållningen; * Motion, rem. till Allm. S.cholas, om en, inrättande i Öfre Torneå; Motion, rem. till Statsoch Ekonomi-Utskotten, s. 1295. Schol-Ordning, anmärkningar mot nu gällande; Motioner, rem. till Ekonomi-Utskot1233, 1267, 1268. 443 Scholväsendc, om ett förbättradt i Lnndtförsamlingarne; Motion, rein. till Allm.
— Till ex. om KungSgärden uppskattas till 16,666 R:dr Z2 fl., och derföre i Arrende bctalaS soQ R:dr, afbrages 8ZZZ R:dr 16 fl. ä den fundne Uppskattnings - Summan, och för ätcrstoden 88ZZ R:dr 16 fl. betalas Bewillning som för egen Fastighet, 12:0 Alla i benna Art. wreslagne progressive afgifter öro endast fbrstagswis till ungesärlige fdrhäl» landet af deras stigande uppgifnc; wid författningens utarbetande komma de att granskas, jämföras och -cmnkas. z. Art. Om afgift af Egendom wid dödsfall. 1:0 Af behällne Jnventarii-Summan wid Bouppteckningar erlägges af fjermare Arfwingar än Maka och Bröstarfwingar i Bewillning 4 procent. 2:0 För särskildta Testamenten till nägon enskildt Brbstarfwinge dä flere finnas, erlägges i bcwillning för Fast etter Lös Egendom, 2 procent. Fjermare Arfwingar betala för sädan 6 procent. z:o För förläningar pä lifstid betala Enka eller annan Brbstarfwinge, 2 procent. Fjermare eller vbestägtadc personer, 4 procent. Alla 'Dcn 25 September. Alla dctzc afgiktcr ä fastighet bergnäs efter det wärde Taxcringsmännen i afseende pä dcn progressive förmögenheten derä Utsatt, utan afseende om Ärfwingarne till sin efterrättelse ett mindre warde derä k Boupteckningen upptagit. — Hwad omständigheter svin fordras stil controllerande af defc afglftcr, kommer tvid Förordningens utarbetande närmare att bestämmas. 4- Art. Om 'Taxeringen. r:o Lill Tareringsrnän ä Landet kallas af Landshöfdingen z Adelsmän, hwilka innom Häradet eller Taxerings - Districtct hofwa Fastighet eller Boställen. Finnas icke sä mänga, kallas bcsliktne Ståndspersoner.
Jag har sagt, huru tredje klassen inom adeln skall vinnas; ofrälsestånden stå redan med ena foten i vårt läger, och Enander, Prytz och Per Ersson skola, enhvar inom sitt stånd, få dem att lyfta den andre foten äfven. Ett års skattefrihet skall vinna hela det arbetande folket på vår sida; de indragna grefskapen komma att sätta oss i tillfälle att kasta ett sådant lockbete till massan. Inom sjelfva hufvudstadens garnison ega vi äfven försänkningar. Se här, min vän, fortfor riksrådet, idet han öppnade en låda i sitt arbetsbord, – här är en lista öfver de pålitligaste och inflytelserikaste männen inom vårt parti; Banér och andra, åt hvilkas försigtighet man ej kan anförtro sig, äro uteslutna. Desse män, som utgöra kärnan i vår trupp, äro färdiga att med ed och underskrift binda sig vid vår sak. En dylik förpligtelse är god att hafva. Jag föreslår en sammankomst hos er, Drake, på Sjövik. Den kan bemantlas af ett vanligt kalas, min vän; ni bjuder edra grannar och bekanta utan afseende på politiska färger ... ju brokigare blandningen blir, desto bättre ... – Jag vill i detta afseende ställa mig edra ordres till efterrättelse, sade Drake, idet han genomögnade listan. – Men nu från politiken till andra ämnen! sade riksrådet. – Vill ni veta, hvarmed jag på mina från fosterlandets angelägenheter lediga stunder förströr mig? Jo, min vän, med ett arbete, som skall fördunkla många af sjelfva de forntida vises yppersta verk ... – Jag gissar, hvarom frågan är, sade Drake lifligt och pekade på de besynnerliga instrumenterna; – ni fortsätter edra studier i vetenskapernas vetenskap ... – Nej, min vän, inföll riksrådet och skakade sin allongeperuk, – jag har öfvergifvit jagten efter Det röda Lejonet 1 och egnat mig åt en mindre farlig, men lika ädel vetenskap, nämligen Språkforskningen. – Sol præcipuarum linguarum sobsolarium 2, läste Drake på titelbladet till den lunta, som riksrådet lade framför honom. Han sköt den med synbart förakt tillbaka.
För gossar i allmanhet torde den stundom nggot torrs krigshistoria, som utgör hufvudinnehållet i denna bok, ej vara fullt njutbar, åtminstone ej före 15-16 års &amp; Ides. 31en för mera försigkomna, ynglingar, roade af historiska studier, bor den blifva en bide instruk tif och intresserande läsning. Äfven. nnga flickor. kunna med fördel läsa boken. E n god anda är alltigenom rbdande i boken, och öfvers&amp;tninien ar gjord med mycken omsorg. ~ B m a marg it^ m. fl. Berättelser för unga ' flickor af » Tante Cissyw. Med en teckniog. Xargit, en af tre systrar, har allt i f r h barndomen fritagits från allt besvär, allt ansvar, allt allvar i lifvet. Utan att egentligen vilja vara själfvisk, har hon blifvit det bortskainda barnet, som ej ansett sig beliöfva uppfylla några plikter inom hemmet. Hon säger och gör allt livad som faller henne in, ocli allting ursäktas med, det är bara 31argit D. Att hon oaktadt sin själfviikhet kan vara så Bförtjusandew så abedåraiides som det jämt talas om, förstår man ej - och man undrar på att den, som ingenting gör för andra, kan vaia så afhållen. Dessutom förekomnm ej så få öfverdrifter. A t t en flicka som vuxit upp på landet blir så bortkommen i det husliga, att hon t. ex. då hoii skall servera te, fyller halfva kannan med torrt te, tror ingen. Margit samt hennes far ocli syskon bo på en egendom i Värmland. E n kamrat till hennes bror, en ung officer, en allvarlig och tankande nien något whögviss ung man, kommer för a t t tillbringa julhelgen hos dem. Under inflytande af den känsla, som vakna? hos Margit för den imge krigaren, inser hon hvilket onyttigt och sjalfviskt lif hon fört, och då sjukdom och pröfningar 1iemsö.ka hennes familj, tager Iion modigt sin andel af.
Utskottet har i öfrigt trott denna procedur, å ena sidan, desto lämpligare, som llof-Rälten förut åligger alt öfver den mindre vigliga och endast preliminaira frågan om qvarstad inhemta Comiléns yttrande, samt, å andra sidan, de - Constit.-Utslut Memorial, N:o 5i. 3i slomindre kunna väcka tetänklfieter eller medföra omgång, som, enligt berörda Förslag, Ilof-Rättens Domareåtgärd vore alldeles oberoende af Conti tens äsigler, och IlofRätten, då Comiten redan blifvit öfver qvarstaden hörd, hvilket troligen i alla svårare fall komme att ske, icke behöfde, för Utslaget i hufvudsaken, infordra något ytterligare utlåtande; Hvadan ock Utskottet tillstyrker antagandet af följande föreskrift: ““Så snart Tryckfrihetsmål uti Hof“Rätt är till afgörande beredi, åligge Hofrätten alt inhemta Tryckfrihets-Comitcns “utlåtande, huruvida Comiten anser den å“talade Skriften efter Ti yckfrihets - Lagen “brottslig, hvilket utlåtande, grundadt nå an“förda skäl, Comiten, efter erhållen del af “handlingarna i målet, ofördröjligen afgifve. “Har Comiten förut, enligt oo §. oo mom., “varit i samma mål hörd, angående qvarstad, må något ytterligare utlåtande Comi“ten icke afTordras.““
Att Rikets Ständers slutligen å Sjunde hufvudtiteln anvisat till Post-styrelsen ett reservationsanslag af 70,000 R:dr årligen, för att användas till postdiligensernas förskaffande på sådant sätt, att de skjutsskyldige ej dermed betungas, hafva Rikets Ständer redan uti skrifvelsen angående regleringen af utgifterna å nyssnämnde Hufvudtitel i underdånighet anmält. Rikets Ständer framhärda etc Stockholm den 30 November 1863. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 18G3. Presle-Ståndet den 2 Borgare-Slåndet den 2 Bonde-Ståndet den 2 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, angående förändringar i Skiftes-stadgan samt Arfvodes-taxan för landtmäteriförruttningar. (Sammans. Stats-, Lagoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 29 och Utlåtande N:o 53.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva vid innevarande riksdag blifvit framställda åtskilliga förslag till ändringar i nu gällande skiftesstadga äfvensom i arfvodestaxan för landtmäteriförrättningar, rörande hvilka ämnen, för så vidt de hos Rikets Ständer vunnit afseende, R kets Ständer nu gå att i underdånighet redogöra. Enligt 2:dra Kap. 1 § Skiftes-stadgan, sådant berörda lagrum lyder i Kongl. Kungörelsen den 9 Juni 1832, må jordegare icke förvägras att till landtmäteriförrättning erhålla den landtmätare, de begära, der hinder deremot icke möter. I afseende härå har, under åberopande af' Öfver-direktörens för Landtmäteriet. vits - 22 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
De lönednkemfter, t förbåUanDe hvartill afgiften blifvit beräknaD, famt tillika fuliftänDig reDowiS ning för beloppet Deraf, hwilka anteckmngSlifior, af weDerböranDe unDerjrrifne, 56 böra, genom <£rpet>ition&£f)eferneö förforg, årligen inom 3anuartt månabé flut för föregåenDe dret infänDaö till ©tatö*£ontotret för att t *&ufiDiiD*bofett öfwer €[)art* ©igtllatre upbörDen unDer fdrjfifö rubrif ingå fatnt tillifa meD Denna ^)ufwuD>bof till kammarrätten öfroerlämttaö för att behörig grundning litt* Dergå; åligganDe Derutom weDerböranDe, font f>anötitigar från kongl. «SJJaj:té (Eattjli utgifwa, att å alla tttgåenDe €ppeDitioner anteeftta burit mpefet af bi* lagDc ftämpJaDe papperet utgör egentlig Charta ©igillata ocb bunt tnpefet Deraf fwarar emot förra £anj(i*©ebubreit ocb ©igilbpcnnittgarne. SKajtté ocb fKifeté ©tatö-.£ontor tillhör att beförja om Shartan ©igillata;*mcDleiiö inDrifwanDe, ocb reDogörelfen Derför, fantt att Deröfver låta up* rätta «£)ufwubbof, forn till kongl. Skaftö ocb Svtfcté kammarrätt^ granjf* ning öroerlemnaö, äfmenfotti att, genom witen ocb anDra lämpliga utwägar, förmå förfumlige
På dessa grunder och då det nuvar. sättet synes vara mest öfverensstämmande med bruksägarnes egen fördel, kan jag icke annat än instämma med de talare som yrkat afslag å betänk. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Man har påstått att några olägenheter hittills i landet icke försports af lumpsamlarnes kringvandringar och till stöd derför påpekat, att Utsk. icke kunnat uppgifva något enda sådant fall. En sådan anmärkn. är äfven gjord af Frih. Jakob Cederström. Men samme värde ledamot brukar eljest, när fråga är om enskilde personers eller korporationers förfarande, förbjuda allt vidrörande deraf såsom stridande mot 90 § Reg.F. Detta har han nu förgätit. Likväl står der uttryckligen, hvad han många gånger för Ståndet uppläst, att enskilde medborgares och korporationers förhållanden icke må i RiksSt:n komma under öfverläggning. Antingan man nu anser lumpsamlarne såsom en korporation, eller blott såsom enskilde, så måste väl 90 §:n vara tillämplig äfven på dem. Ekon.Utsk. torde således hafva handlat riktigt, som underlåtit att anföra något exempel för sina satsers riktighet. Dessutom tror jag icke att man har skäl betvifla de olägenheter Utsk. omförmält, enär dessa mångfaldiga gånger förut varit anförde och åberopade. Den saken torde således kunna anses för afgjord. Då följer dernäst att undersöka om det af Utsk. föreslagna stadgandet skulle medföra någon olägenhet för pappersbruksägaren. Denna fråga har Hr von Rosen redan tillräckligt besvarat, då han upplyst att det största pappersbruket i riket begagnar till lumpsamling det sätt, som Utsk. föreslagit, samt derigenom fått fullt upp hvad det behöft och äfven derutöfver. Dermed tror jag också Hr Fåhraei anmärkn., om den skada som skulle tillskyndas riket genom förminskning i pappersutförseln, vara tillräckligt vederlagd. Då återstår endast frågan om de olägenheter som förmenas skola uppkomma. genom en förminskning i antalet af de lösdrifvare, som ofta kalla sig lumpsamlare. Efter min tanka, vore väl en sådan förminskning tvertom gagnelig. Nu säga 100
I e r> c e Herr Grefwen och La ndt-M arska ike n. Hela detta mål är occonomistc och ankommer i alla fall pa Hans MasttS Nådiga ompröfning. Grefwe Strömfelt förnyade hwad han reda» ostvan anfött, försäkrade, at sä länge skjulfen i Städerna wore ställd pa enrreprenaäs, skulle densamma alltid blistva illa wid magt hällen och xrvponersäe, at, likasom af gammalt, hwarje Borgare mätte äläggaS at skjutsa. Ester någon samnkning gjorde Herr Grefwe» och Landt-Marskalkefl xro^osttion pä 12. Z» 764 med det af Bonde Ståndet gjorda tillagg sä wld t, som det i utöfningrn är mö/eligt. Bifölls. Emottogs och infördes en O-putsrion fran det Wällofl. Borgare-Ständet, anförd af Herr Häradshöfdingen och Borgmästaren 'Wais!!, som rilkännaqaf, at Ståndet utan ändring bifallit Oeconomi?- Utskottets Betänkande om Stängsel . skyldigheten. Wid Gästgifware-ordningen hade Borgare - Siandet giort åtskilliga anmärkningar, men i allmänhet hänskurit de famina til Hans Majus Nådiga ompröfwande. Beträffande Tjenstehjons-Stadgan, hade Scandet äswen derwid haft åtskilligt ac anmärka, hwaribland Herr Häradshöfdingen nu i synnerhet borde cilkännagifwa, at Stander ansett flyttningsriden för hela Riker börs utfätras til den i. November: och skulle för öfrigt behöriga Lxrr ^ kronicolli öfwer detza ämnen lil Riddcrskapet och Adeln öfwerlemnas. Veturakionen befwarades och afträdde. Befföts at en O^xursrion kil de andra Ivel^eKlva Standen skulle alga med tilkännagifwande af Ridderskapets och Adelns Beslut af den 2g. M-jl om Söderhamns lVlixilirakL anfökning.
Så snart hon märkte, att vår uppmärksamhet slappades och våra tankar blefvo slöa, afbröt hon hellre en lektion med en loftimme, än hon lät oss fortsätta i halfsofvande tillstånd. Beständigt fängslade hon oss med något allvarligt eller gladt, med att egga oss att öfvervinna svårigheter eller låta oss känna det behagliga i, när något var lätt. Sällan eller aldrig har jag känn t en människa, som så som hon lefde i varmt intresse for det närvarande, utan att grubbla på det förflutna och utan att bekymra sig för framtiden. Hvad som än har varit, och hvad som än skall komma, kan j u en människa aldrig göra något bättre, än att göra det bästa utaf det närvarande, men det är så få, som inse detta och lefva därefter. Också lefde vi så helt i det närvarande, att ingen af oss tänkte på, att vår lyckliga skoltid skulle kunna upphöra. Kanske flickorna i de högre klasserna tänkte därpå, men för oss små var denna tid, då vår skolgång skulle upphöra, någonting så aflägset, så långt borta i framtiden, att vi icke hade det klart för oss som en möjlighet, som en gång kunde inträffa. Det träffade oss därför som en förlamande stöt, då det började hviskas om, att vår lä- rarinna, vår Susette tänkte på att gifta sig, oeh sedan kom den officiella underrättelsen därom. Hennes blifvande man var skolans rektor, » professorn », som för oss snarare var ett begrepp än en lefvande person. Det var en fin gammal man, och oaktadt han var nästan trettio år äldre än Susette, såg han icke gammal ut och var till sitt sätt en fullkomlig gentleman. Man omtalade också hans öfriga goda och framstående egenskaper, men om han hade varit ett högre väsen, skulle vi dock endast ha uppfattat honom på ett sätt. För oss var han en kvinnoröfvare, en listig och grym egoist, som tillegnade sig som sin privata egendom, den som var allas vår tröst och glädje, beundran och kärlek. V i blefvo nämligen underrättade om, att skolan i och med detta giftermål skulle upphöra. Utan Susettes lefvande ande skulle också skolans hela betydelse vara slut. V i upptändes alla, stora och små, af ett vildt hat mot denne man, som så offrade all vår lycka för sin personliga känsla.
"Dels fortsättes utlåningen så länge till dess det vid flere olika tillfällen till en och samma person utleinnade bränvin uppgår till ett sarnmanräknadt belopp af 15 kannor, då låntagaren, om han förmår, skaffar penningar, samt dermed hos långifvaren köper ett motsvarande belopp bränvin, det han derpå till detme omedelbart återlemnar såsom betalning för do erhållna lånen. Dels händer ock, när bränvin erhålles under sken af lån, att derför måste lemnäs ett emot brån vinets värde svarande penningebelopp, hvilket den så kallado långifBih. till B. St. 5 Sami. 2 A/d. 8 Bä/t. 3 18 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Eicon.- Utskottets Bet. N:o 11. vareii emottagcr, under tillkännagifvande på ömse sidor, att penningarno utgöra ingalunda betalning för brita vi ne t, utan endast pant eller säkerhet för uppfyllandet af låntagarens löfte om lånets återgäldande i samma slags vara. Följer härpå icke något åtal, så anses transaktionen vara fulländad och den förmente långifvaren behåller penningarno såsom god betalning för det efter utseendet lånade, men i sjelfva verket försålda bränvinet; men om åtal sker, tillställer man så, att den som bekommit, men under tiden förbrukat det ifrågavarande bränvinet, sättes i besittning af en lika qvantitet annat bränvin, hvilket han i vittnes närvaro domnar till kontrahenten, såsom godtgörelse för länet, hvarvid han deremot återfår de, Båsom det hette, endast pantsatte penningarne.® Då det alltså visar sig att Författningens föreskrifter icke förmått uppfylla hvad man med densamma förnämligast åsyftat, har Utskottet sökt afhjelpa nämnde brist i Författningen genom närmare bestämning af begreppet byteshandel med bränvin och genom förbud dels emot lån af bränvin, dels emot flere personers sammanskott af penningar till inköp af bränvin för gemensam räkning.