Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Salje Artikeln: om tillämpningen. 1) Kongl. Majit täcktes i Nåder, så fort sig göra låter, låta införa det nya systemet lör mätt, mål och vigt i Statens räkenskaper. 2) Krönte måttstockar, målkärii och vigter, både af gamla och nya systemet, skola al justerare tillhandahållas allmänheten intill 1850 års slut. Derefter endast af nya systemet; dock vare ingen förment att äfven efter den tiden få sina gamla målkäril och vigter omjusterade, sä länge de skäligen kunna begagnas. 3) Frän och med 1855 års början eger hvar och en rättighet ali föra sina böc r-T1} räken?kaPer .en,iSl detta system; men tillförbindes ali intill 1859 års slut å utbildade räkningar, i kontrakler och andre afhandlingar, uttryckligen tillägga orden: »nya systemet., De, som från och med 1860 års början vilja bibehålla det gamla, bliIva likaledes pliglige att dädanefter tillägga orden: »gamla systemet» i alla sådane afhandlingar.» 2:o af Herr C. ./. Stolpe, sorn förmenat att den för justering af mått och vigt den 30 November 1756 utfärdade taxa dels bestämde en ålit för låg vedergällning för justeraren, hvilken genom utöfning af sin tjenst tillskyndades kostnader, mångdubbelt större, än de stadgade arfvodena, enär denne för justeringen måste vara försedd med Bih. ull It. St.
Då man anser, att Kongl. Maj:t och Kronan, utan sin förlust, kan flytta sådana försutna privilegier och förmoner till andra orter, hvarest de ej allenast kunna göra ^amma nytta, utan äfven framkalla vida större håde enskilda och allmänna fördelar; finnes då inom Rikets gränsor någon tract, der de kunna med säkrare vinst användas än uti Norrbottens Län, samt till inrättande af den derstädes föreslagna nya Bergslag? och slutligen, 4:0 Hvilka medel böra utses och i underdånighet Kongl. Maj:ts höga godtfinnande föreslås, såsom säkrast ledande till vinnande af detta stora ändamål? Några serdeles vidlyftiga premisser till besvarande af den första frågan tror Utskottet icke behöfvas. Naturen af alla i något visst hänseende meddeldta privilegier och förmoner förutsätter motsvarande skyldigheter, hvilka, såsom hufvudsakligen ingående uti laglighe - 7p 2 Bes v. och Ekon. TJtsk. Betdnkanden. ten af alla slags Contracter, icke kunna upphöra, , utan att tillika medföra de förras förlust. Häraf följer klart, att, vid förminskad eller än mer alldeles upphörande blåsning och tack jerns till verkning, sådana hemman böra i förra händelsen erlägga någon skatt, motsvarande de förmoner och friheter, hvaraf de i och för bergslagsrörelsen äro i åtnjutande, samt i den senare alldeles lemna sina i detta hänseende undfångna privilegier. På hvad sätt och i hvad ordning detta uti detail må bestämmas, samt i laglig form utarbetas, så att å ena sidan den rättvisa fördelningen af medborgiiga onera icke rubbas, och å den andra en af landets modernäringar icke tillfogas något men eller hinder uti dess oafbrutna gång, derom anser Utskottet sig icke vara i tillfälle att något bestämdt utlåtande meddela. Att besörja denna reglering "och thy åtföljande bestämmelser tillhörer Kongl. Majrts och Rikets Bergsoch Kam* marGollegisr, hvarföre Riksens Höglofl. Ständer lära finna i sin ordning, att om nådigt utfärdande af ett sådent uppdrag hos Konungen underdånigste hemställan göra.
Tillika hafva Revisorerne anmält, huruledes de inhemtat: ”att Kongl. ”Majit, genom Nådigt Bref den 27 Mars i83o, förordnat öfver flyttning ”af kostnaderne för åtskillige, i KrigsCollegii Stats-Reqvisitions-Förslag ”för samma år, uppförde behofver af Gevär, Kulor, Bomber, Granater, ”Virke för Artilleriet, Amunitionsvagnar m. m., till ett sammanräknadt ”värde af 179,601 Ridr 16 sk., på det Extra Stats-anslag, Rikets Ständer, ”till Försvars-Verkets iståndsättande, beviljat, hvarigenom utgifterne af ”anslaget för KrigsCollegii Deparlementer år 183o blifvit nedsatte till ”långt mindre belopp än föregångne åren derifrån utgått;” och ”ehuru, ”genom Kongl. Majits ofvanhögslberörde Nådiga beslut, hvarken något ”af Rikets Ständer faststäldt anslag blifvit öfverskridet, eller de till ”Tredje Hufvud-Titeln anslagne
Frun stirrade med vänlig meningslöshet på den gamla pigan, som stod där darrande af sinnesrörelse, hennes ansikte fick omsider mera böjlighet och hur det var, uttryckte de gamla, skrynkliga dragen idel uppmärksamhet, oro och deltagande. »Hvad har händt?» »Hon har gått bort i natt.» »Hvem? Förvaltarns piga?» »Nej. Hon själf.» »Hvem själf?» Den gamla frun spärrade upp ögonen och munnen och såg ut som ett ofantligt frågetecken. »Lotta, vet jag! Förvaltarns Lotta.» Frun trodde att Maja-Stina själf gått från sitt förstånd. »Har Lotta, som är lam, som ännu i går var lam, gått bort? Menar Maja-Stina, att hon är död?» »Nej, frun, hon har själf gått bort, medan Lasse var på dans ... när Lasse kom hem vid tre-, fyra-tiden, var det tomt i sängen.» Frun lämnade sin säng och sitt kaffe, kröp i sin gröna stubb och sina lädergaloscher, kastade en stor päls öfver sig och gick ut. Det var mörkt på gården, det skulle ännu dröja en eller annan timme innan solen ginge upp bakom skogen ... och himlen var tung af snömoln, som hängde öfver den vintriga jorden. Lasse gick med fähuslyktan omkring och smågrät, barhufvad och med håret i ovanlig oordning. »Här såg jag den gå och här är spår ... här går di, och hit och hit och dit.» Barnen sprungo skrämda efter, pigan gnuggade händerna, huttrade, frös och jämrade sig. Drängen, ett par karlar från Agreens och några gummor gingo hack i häl efter Lasse; efter att ha undersökt hela gården, ända in i de mest omöjliga skrymslor, knutar och vrår, hade de nu fått tag i fotspåren och följde dem i snön, öfver staketet, genom potatisåkern och vidare. Frun stod kvar på trappan, alldeles rådvill... Hon följde dem med ögonen. Nu voro de vid stranden. Lyktan lyste än här och än där, osäkert flammade dess rödaktiga sken, ibland såg det ut som om den slocknat, och ibland fladdrade det till igen, allt efter Lasses slingrande och osäkra rörelser.
När min efterträdare i embetet icke heller kunnat, under de flera år, som efter min afgång förflutit, något derutinnan åstadkomma, så tror jag att det vore väl, om Sländerne till Konungen inginge med en framställning i saken. Jag hoppas, att följden deraf skulle vara större, än hvad man kan förmoda alt den skulle blifva, med anledn. af det enskildta besvärsmål hvarom Gr. Wrangel talat. Jag måste således i detta fall vika från den mening, som jag eljest i dylika mål plägar yttra, enär del visat sig, att hvarken genom enskildes eller Landshrns försök, det lyckats alt få saken rättad. Jag tillstyrker således bifall till Ulsk:s utlåt. Hr Bråkenhjelm: Om jag skulle till B. o. Ad. ställa den frågan, huruvida del H. Ståndet anser, alt kommunikations-anstalterne inom vårt fädernesland äro fullkomligt svarande mot deras ändamål, om icke möjligtvis ett eller annat menniskolif blifvit spildt på en alltför skröplig bondkärra o. s. v. och om jag slutligen skulle lyckas ådagalägga att det är omöjligt för K. Bef:hde att ensamt, utan understöd af R. St., afhjelpa den olägenheten, att det blefve för dyrt för mängden af resande att betala beqväma giggar och fjeder-kärror, vore det då skäl att Ständerna derföre inginge till Konungen, besvärande Honora med anhållan om undersökning i ämnet. Det är ju ett factum, att vi äro för fattige för att kunna åstadkomma något bättre, — må vi då 410 Den 12 Februari. hålla lill godo med hvad som är; ty så lärer nog förhållandet blifva hädanefter som hittills, med sättet för öfverfarten mellan Calmar och Oland. Huru långt man än må gå, så skall alltid något qvarstå hvaröfver man klagar, och att få alla olägenheter afhulpne, anser jag i denna, lika litet som i hvarje annan sak, icke kunna här i tiden inträffa. Jag ser alltså icke något skäl att bifalla Ulsk:s belänk. och anhåller derföre om afslag derå. Gr.
Räkning å varor, utborgade till köpman, utan aftal om öppen kredit, eller till annan, iin köpman, skall, vid den fåföljd, 25 § utsätter, gäldenären bevisligen tillställas sednast inom tie månader efter utgången af det år, hvarunder det utborgade i handels-boken inskrefs, der ej annorlunda uttryckligen aftaladt är. §. 24. År räkning gäldenären vederbörligen tillställd och har han ej inom tre månader, sedan han den emottog, bevi-ligen tillsagt köpmannen, att räkningen ej godkännes, eller ock till Rätten, hvarunder gäldenären lyder, klander derå instämt; vare då räkningen lika utmätningsgild, som förfallet skuldebref. Har gäldenären genom sin påskrift räkningen godkänt; vare lag samma. §. 25. Har köpman försummat, att räkning å utborgade varor gäldenären tillställa, eller*honom derför hos Rätten eller Konungens Befallningshafvande söka inom den tid, som i 23 § sägs; då må för den fordran handelsbok något vitsord ej tillkomma. 8 Kongl. Maj:is Nåd. År emellan köpman oell någon -af deni, till hvilka han varor utborgat, motbok kållen, och liar köpmannen den motbok, afsiutad, till gä kl eisa ren aflernnat inom den i 23 § sagda tid: vare köpmannen cj skyldig annan räkning öfver hvad motboken innehåller, gäldenären tillställa. Vill gäldenären boken ej godkänna; gore derom tillsägelse eller i ris t amme klander efter thy som i 24 § stadgas, och varde tiden för klandret räknad från den dag, gäldenären boken, afsiutad, emottog. Sker ej tillsägelse eller anmäles ej klander; galle motboken för fullt bevis ora hvad deruti uppfördt är. §. 27, Vägrar gäldenären att motbok förete, då lian kräfves, 'eller har den titan något köpmannens vållande förkommit eller fått sådant fel. att den ej kan i det, hvarom tvistas, för tillförlitlig anses; ege köpmannen eller bokföraren feandels-boken med ed styrka. §■ 28.
Proposition N:o 43. enligt skick, på grund deraf och med hänsigt till hvad i öfrigt förekommit, förklarat sig icke finna skäl att lemna nådigt bifall tili Kollegii underdåniga hemställan om afträdande af så väl fastigheten, som inventarierne till full ego och fri disposition åt verkets innehafvare, utan, i öfverensstämmelse med nådiga beslutet den 14 Juli '1837, anbefallt Kollegium att tillse, det disponenterne skyndsamligen ginge i författning om appreteringsverkets behöriga iståndsätlande; för verkställighet hvaraf Kollegium skulle öga bestämma en lämplig tid, samt att, i händelse vid den sålunda utsatta terminen verkets iordningsställande skulle befinnas uraktlåtet, vid vederbörlig domstol göra talan anhängig om innehafvarnes skiljande från appreteringsverket. Sökanderne hafva, jemte anmälan, att. i enlighet med de gifna stadgandena, sidenappreteringsverk i förenämnde egendom af dem underhållits och underhölles, och att, i följd af föreskriften i nyssberörde 1840 års nådiga bref. de äfven med en kostnad af öfver 6,000 Rdr Banko anskaffat.åtskilliga nya maskiner och inrättningar för sidenappretering, såsom hydraulisk press, valsmaskin, ångpanna, rum med värmerör af koppar m. m., hvilka dem enskildt tillhöriga maskiner och redskap ännu qvarfunnos, samt under yttrad förmodan, att detta nådiga bref ej kunde annorlunda förstås, än alt Kongl. Majit, med afseende å det af Sidenfabriks-societeten uppgifna behofvet för fabrikerne af appreteringsverkets bibehållande, ansett bifall till öfverlåtelse af Kronans dispositionsrätt till egendomen för det dåvarande icke böra meddelas, lill stöd för sin nu gjorda underdåniga framställning om öfverlåtelse på dem af eganderätten till egendomen och appreteringsverket emot erbjuden lösen, i underdånighet anfört, att denna inrättning, i synnerhet under sednare tider, icke kunnat tillskynda de deri intresserade de fördelar, som dermed åsyftats.
Celsius kunde, i sitt öfver Dalin inför VetenskapsAkademien hållna Åminnelse-Tal, utan orättvisa fälla det omdöme, att ”då Messenii, Braskens, eller andres theatraliske arbeten, hvilka vid medlet och slutet af det förra seculum sågo dagen, sättas bredvid Dalins Brynilda, synas de likasom våra gamla kyrko-målningar emot målningarna i vårt slott”. Men äfven hon bär nu ett föga mindre ålderstiget utseende: och visserligen var bland alla hans större skaldeverk ej något, som tidigare måste föråldras, än denna tragedi om ”olycklig kärlek”; der kärleken tvifvelsutan är olycklig i allt, emedan den är det till och med i sin målning27. Deremot visar sig i hans komedi vida mer, än man då ville erkänna, just den komiska talent, som eljest hos honom så högt värderades: men frändskapen till den Holbergska Komiken var större, än den ”goda tonen” gittade fördraga. Följden blef, att Dalin, som ganska väl märkte hvarmed han gjorde eller icke gjorde lycka, vaktade sig för att med flera dramatiska rön äfventyra den vittra ära, som hade vid det nya hofvet skaffat honom inträde. Blott en enda gång försökte han, att i detta hof införhjelpa den Svenska Thalia. Han skref, till firande af Konung Adolf Fredriks återkomst från Finnland 1752, ett ”Herdaspel i tre Öppningar” (såsom Akter då kallades); det uppfördes; men råkade bli, af de dåvarande ”nationens män”, så mycket häckladt ur politisk synpunkt, att någon ästhetisk allsicke kom i fråga. En liten ej långt före hans död författad Prolog, kallad ”Möte af Flora, Mälaren och Zephyr, Skådespel uppfördt på H. M. Konungens Födelsedag den 14 Maj 1763”, är småtäck, men gör ej något egentligen dramatiskt anspråk. Om han till uppförande ämnat den öfversättning af Addisons ”Cato”, hvaraf han efterlemnat ett fragment, är ovisst. Det lyfter sig, i språkets upphöjning, långt öfver den i allmänhet platta Brynilda; der de vackra verserna28 knappt gå till ett halft dussin, och de drägliga knappt till ett helt.
Cirkulärbrev till Kongl Maj: ts samtliga Befallningshavande, angående Prästeståndets underdåniga anhållan om upphörande av den rotefrihets avgift, som pastorerna för deras stomhemman hittills utgjort. Stockholm den 18 juni 1824. Prästeståndet gick vid riksdagen med på ett beslut, att underkasta sig extra rotering i krigstider för all oroterad ecclesiastik jord, mot att de i fredstid skulle vara befriade från rotering. Villrådighet har uppkommit och på en del platser har kyrkoherdarna blivit debiterade roterings avgift för sina stomhemman. Kammar Kollegiet föreslår att kyrkoherdestommar, så vida de inte redan är belagda med ordinarie rotering, är skyldiga därtill. De skall i krigstider prestera Extra Rotering samt i fredstid erlägga roteringsavgift. Prästgårdarna är undantagna om prästen själv brukar jorden. Man anser att prästen där har en förmån som andra tjänstemän saknar. Stockholm den 18 juni 1824 J A BÖRTZELL H JULIN J P KRUSE Kungörelse angående nedsättning av Lotsoch Båtavgifterna för Svenska Ångfartyg. Stockholm den 1 juli 1824 Vid senaste riksdagen beslöts att svenska ångfartyg, som seglar på inoch utrikes ort, må betala hälften i Lotsoch Båtavgift mot andra svenska fartyg, som är lika djupgående. Stockholm den 1 juli 1824 CARL af WIRSÉN Universal angående tiden för fullföljd av mål som blivit avdömda vid domstol i Hälsingland. Stockholm den 22 juli 1824 Felskrivning i propositionen till ändring av Rättegångs Balkens 25 kapitel 9 §, där Hälsingland blivit utelämnat. Kongl Maj: t har befallt att Hälsingland borde som förut stadgat är finna med i nämnda §. Stockholm den 22 juli 1824 H A v STROKIRCH Kungörelse angående tillstånd för Sjöfarande, att begagna Norra Segelleden till Uddevalla. Stockholm 2 augusti 1824 Från den 15 innevarande månad är det tillåtet att använda norra segelleden till Uddevalla och Lysekil. Den södra leden får begagnas av sjötrafik till Hättan och i stället för Askerö vara inloppsställe till de mellan utrikes ort och Uddevalla gående fartyg. Stockholm den 2 augusti 1824 C af KLINTBERG
Under ifrågararande tid har hälsotillståndet i allmänhet varit ganska godt; endast uti en Socken af Länet hafva betydande Feber-epidemier åren i83i och i832 visat sig, hvartill orsaken tillskrifvits en vidlyftig träskartad Äng, hvilken likasom skiljer Socknen i tvänne delar. Sjukvården besörjes af Länets tvänne Provincial-Läkare, de i Provincen boende Militair-Läkare, Stads-Physici i Askersund och Lindesberg samt Lazaretts-Läkaren i Örebro. Från och med år' 1828 till och med sistlidit år hafva 1,094 personer, eller 219 årligen, blifvit vårdade i Lazarettsoch Curbus-Inrältningen i Länet; och hafva, under samma tid, utgiften för denne Inrättning uppgått till 3o,656 R:dr 35 skill. Banco, eller öfver hufvud lill 6,t3i R:dr 16 skill. 7 r:st. sagde mynt om året. Sedan Läns-Hospitalerhe år 1829 centraliserades i Wadstena, bar Lazarettsoch Curhus-inrättningen vunnit en betydlig förbättring och utvidgning, derigenom, alt Länets Innevånare i slikt ändarhål tillhaudlat sig dc utrymde Hospitalshusen, samt försatt dem i fullkomligt skick och försett den sålunda förnyade inrättningen med en fullständig materiel af sjukbeklädnad, sängar och öfrige utrednings-persedlar. Omköstnaderne härföre hafva blifvit godtgjorde, medelst ett räntebärande Capital utaf besparade Curhusmedel, och genom ett frivilligt sammanskott af hvarje Mantals-skrifven person inom Provincen; Äfvensom underhållskostnaden för sådane å Lazarettet emottagne sjuke, hvilka varit oförmögne att densamma godtgöra, hittills blifvit bestridd med af vederbörande årligen beviljade anslag utaf besparade enahanda medel.
Vij släpe syndens ook, ok hoon hae'r hvijlo funnit. Hoon leer i himmelsk frögd, vij gråta här vår nöd. Hoon lifver äfvig säll, vij vänta än vår död.» Men det är endast en öfversättning från den holländske skalden Cats och dessutom ofullbordadt samt senare af Nils Keder öfversedt och rättadt. Dertill kommer att vi måste erkänna, att vi sakna nödig insigt i det holländska språket, så att det är oss omöjligt att uppgifva, hvad som här är Lucidors eget. Dock trösta vi oss lätt med att denna vår okunnighet ej kan beröfva honom det minsta af hans författarära, ty ingen skall nu mera vilja tillräkna Cats' arbete något poetiskt värde. Emellertid hafva vi genombläddrat hans skrift med ett intresse, som visserligen ej var af kritisk eller poetisk natur, men som här må i några ord uttalas. Ett exemplar finnes på kongl. biblioteket. Redan sjelfva dess yttre utstyrsel med sitt solida och ljusgula pergamentsband måste uppväcka bokvännens nöje. Titeln lyder »Jacobi Catzii I. C. Silenvs Alcibiadis, sive Protevs». Volumen är tryckt i Amsterdam »by Willem Blaev, op't water inde vergulde Sonnewyser», hvars kännemärke väl stod och speglade sig i någon kanal. Årtalet finnes ingenstädes utsatt, men en latinsk anteckning på främre permens innansida upplyser, att den 12. augusti 1651 en viss Nicolaus Jonæ Galatius fick boken till skänks af sin kärälsklige broder. Det kan häraf tyckas, som om den varit ämnad för det lärda publikum. Men man ändrar snart sin tanke. Ty efter det sedvanliga företalet pä latin och holländska med sitt »Lector vale» eller »Leest dan en waert wel», kommer en tillegnan till damerna på Zeeland (»Aen de Zeevsche Ionckvrovwen»), och slutligen ända till 11 parentationer till författaren sjelf.
DIREKTÖR BRUHN (ser igenom brefven). vänta. (Skjuter dem åt sidan och vecklar upp en tidning.) SOFI Bankskrifvelser äh, det är ju Söndag de få dan till fruns dörr och öpnar den). Serveradt! (slutar dukningen; går se (Går.) FRU BRUHN lig förmiddagsdräkt, osminkad). God morgon. (från höger. DIREKTÖR BRUHN (studsar). Hur är det, Betty? Mår du inte bra? FRU BRUHN. serverar. Han är orolig och betraktar henne med forskande blickar.) Jo tack. (Går fram till kaffebordet, slår sig ner och DIREKTÖR BRUHN. Betty, är du missnöjd? FRU BRUHN. Hm nej. Jag tror inte det kan kallas så. (Paus. De dricka tysta sitt kaffe.) 55 DIREKTÖR BRUHN. Har jag gjort dig emot med något? FRU BRUHN. Hå nej. DIREKTÖR BRUHN. det ju vara. Du är dig inte lik. Men hvad i Herrans namn är det? Något måste FRU BRUHN. Nej. DIREKTÖR BRUHN. Är du ond? FRU BRUHN (sätter koppen ifrån sig). är sant. Jag var så trött i går, att jag inte kunde sofva; och så tänkte jag. Nej, Hugo, jag är inte ond. Men förändrad det DIREKTÖR BRUHN. Hvad säger du! Nå, resultatet af denna okvinlighet? FRU BRUHN (allvarligt). En själfbekännelse. DIREKTÖR BRUHN. Jaså. FRU BRUHN. tom ihålig, ser du. Det är alltsammans. Jag såg att det lif jag fört har gräft ut mig. Jag är 56 DIREKTÖR BRUHN. kvinnofrågan? Ha vi inte fått fröken Sandgren för våra synders skull! Heiligen des Himmels! du börjar väl inte med FRU BRUHN. har varit kolossalt enfaldig. Åh, var lugn. Här gäller det blott mig ensam. Jag DIREKTÖR BRUHN. Så-å. FRU BRUHN.
Med dessa medel fullbordades inrättningen och det förut brukliga understödet i kontant upphörde för alla, utom sådane, som hade tillfälle till hus - 37 runi och vård af pålitlig person. De till fattigvårdens omsoi’g öfverlemnade barn utackorderades mestadels på landel, och de andre till fattigpersonalen hörande inlogos på fattighus eller fatligarbetshus efter ålder och förmåga. Alla, som egde någon arbetsförmåga, måste arbeta, om de ville erhålla födan, och lättingar och liderlige tillhöllos med stränghet att göra gagn. Hvarje person, sorn beträddes med tiggeri i staden, fördes ofördröjeligen till något al de i alla qvarter varande distriksombud, sorn genast försände honom lill fattigarbetshuset, der han anställdes till något nyttigt arbete. Genom ett allvarsamt och oaflåtligt iakttagande af sådana föreskrifter lyckades det att helt och hållet utrota tiggeriet af staden tillhörige personer och de kringstrykande från andre orter begynte undvika stadens område i möjligaste måtto. Första året, som inrättningen var i verksamhet, år ib/p, då spannemålspriserne uppstegrats, uppgingo kostnaderne för denna fattigvård till 1 2,323 R:dr från 9,84.9, solliden utgjort året förut; men för år i843 nedsattes den, så att den på stadens invånare i och för detta ändamål uttaxerade summan icke öfversteg hvad annars varit debiteradt när tiggeriet besvärade. Till detta resultat har, jemte den noggranna ordningen och utmärkta omtankan som rådt vid liela företaget, de i staden befintlige fabriker uti betydlig moa bidragit, derigenom att så väl den större arbetskraften kunnat för deras räkning användas till väfvande som ock den mindre och aldraminsta till ullplysning m. fl. andra småarbelen. Sjukvården fortfar med omsorg på stadens Lazarett, sorn af stadens egna bidrag underhålles. Linkoping. Staden har tillväxt i folkmängd. Den utgjordes år 1838 af 4>5o7 personer, och var vid 1843 års slut 4>74°> hvaraf 2,oo5 mankön och 2,^35 qvinkön.
N:o 24, rörande den äfventyrliga hastigheten vid de så kallade Kungsskjutserne. N:o 25, om sättet till utgörande af den till Upsala Akademi anslagne samt annan KronoTionde Spannmål, som ännu icke genom Tiondesättningar blifvit till beloppet bestämd. Trot, Utdr. d. 17 April 1323. 149 Stats - Utskottets N:o 102, angående medels anslående till befordran af Vexelundervisningen. N:o 103, om användandet af Djeknepenningarne i Hernösands Stift. N:o 104 , i anledning af väckt motion, om inlösen vid RiksgäldsContoiret af 13 st. skadade CreditSedlar. N;o 106, om inköp för StatsVerkets räkning af åtskilliga trädhus i Götheborg. S. D. Till Statsoch BancoUtskottens Utlåtande, N:o 94, i anledning af Commerce t Rådet Santessons Memorial, om tillämpning af Reglementet för utredning af f. d. FilialDisconterna lemnade, vid förnyad föredragning, PresteStåndet dess bifall. S. D. I anseende till gjorda anmärkningar, återremitterades nedanskrefne Betänkanden, nemligen: Lag - Utskottets N:o 30, öfver ContractProsten Doctor Stenhammars Memorial om tjenliga Författningars vidtagande emot allmänna Förbrytare. StatsBancosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottens N:o 95 , i frågan om bestämmande af allmänna grunder för ett Stats-Hushållnings-System. 15® Prot Utdr. d. iy April 1323. Stats» Utskottets N:o 108, i frågan om inköp af astronomiska Instrnmenter, åt Observatorium i Stockholm. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets N:o 23, angående understöd för Jordbrukare, som igenom frost eller hagelskada, förlora växande gröda.