Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Privalbanksedlarne äro spridde öfver hela landet, och det vore hårdi för en innehafvare att gå miste om ersättning för sedlarne derföre, att lian icke afvetat privatbankens upphörda verksamhet. Dessa banker hafva vunnit stora fördelar, och det vore orättvist mot sedlarnes innehafvare alt desse, när privatbanken upphört, skulle bidraga till ökande af dess ytterligare vinst. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arved: Jag anhåller att, i anledn. af Gr. Gyldeustolpes anmärkn., få fästa LagUtsk:s uppmärksamhet på den omständighet, alt emellan den af Grefven omtalta inlösen af bankens sedlar och den inlösen, som, i följd af den föreslagna 104 Den 30 November e. m. lagen för privatbanker, kommer i fråga, är den slöra skilnad, alt banken icke är upplöst ulan fortfar, oell alt det således för banken kan vara likgiltigt om sedlarne äro längre eller kortare tid i omlopp. Gr. Gyldenstolpe: Den sisle värde talaren torde icke hafva hört, att jag begagnade ordet ”kreditsedlar”. Såsom sådana anser jag ej riksbankens, men deremot riksg.kont:s sedlar, hvilka voro af samma natur som de nuvar. privatbankernes. Då R. St. för inlösen af sina egna skuldsedlar, hvilka icke representeras af någon metallisk valuta, föreskrifvit en så lång tid, så tror jag, alt man för privatbankernes bör göra detsamma. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att K. M:s nu föredragna nåd. propos. jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden måtte till LagUtsk. remitteras, hvilket bifölls. Ånyo föredrogs K.. M:s d, 27 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de upphörande, emot vissa villkor, af rotehållarnes vid båtsmanshållet i Bohus län skyldighet alt förse sine båtsmän med en månads uppfordringskost. Remitterades till Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Ulskm. Ånyo föredrogs K.
Men de kalfvar som föddes 1844 blefvo icke kor 1845 och 1846. Man har hört den ganska rikliga grundsats äfven nu yilras, ali alla hastiga förändringar äro skadliga, oell jag har alltid delat deuua åsigt, men man gjorde icke denna princip gällande vid förra riksdagen, då man förhöjde införseltullen orimligt, och utan all klok beräkning för följderne, så mägtig var det enskilda intresset, allt måste vika för detsamma, och jag fruktar att de råd och förslager som från den K. skrifvelsen till R. St., kan inhemtas komma att motverkas af denna mägtiga häfstång. Det är dock tid, att man rättar felen, och icke ökar den rättvisa missbelåtenhet som kan uppstå hos den stora mängd medborgare som be gagna smör, genom bibehållande af nuvartde höga tullbestämmelse. Jag önskar att införseltullen på smör, må blifva enl. K. M:s nåd. förslag 1 r:dr 16 sk. b:co pr LS1, men då denna önskan lärer komma att räknas bland de fromma, måste jag instämma uti hvad Utsk. föreslagit, eller en införseltull på smör af 1 r:dr 24 sk. li:co pr L$. Hr Printzensköld; Såsom skäl för tillstyrkande af bifall till Utsk:s förslag, har Frih. Hamilton anfört den erfarenhet man vunnit om tullförsnillningens höjd i de norra provinserne å den förnödenhelsvara, hvarom nu är fråga. Jag vet också ganska väl att högst betydliga tullförsnillningar egt rum å del smör, genast efter del ali traclaten emellan Sverige och Finland upphörde, men jag tillåter mig likväl att fråga den ädla Frih:n om man icke bör söka orsaken till dessa försnillningar annorstädes än i tullbestämmelserna. Jag är långt ifrån att vilja lägga tullstaten något i detta afseende till last, men det kan vara en möjlighet att genast efter det att den större tullen trädde i verksamhet, sådane förhållanden voro för handen, vid den noria tullstationen som gjorde det för generaltullstyrelsen omöjligt att kunna ögonblickligen afvärja deras följder.
Ständers Stats, Utskotts Memorial as d. 22 dennes, angående Riksdags arfwoden för de Respective Riks, Skändens Utskotts Secreterare, Cankzlier och Waklbetjening, dies med de deruti tillstyrkte jämkningar der af Utffottens Herrar Ordförande meddeldte ochkill Stais, Utskottet remitterade utlåtande och förslag i detta ämne till alla delar bifallit, i följe hwaraf wälbemäldte Utskott äger att om werkftälligheten i anseende till medlens utbetalande af Riksgälds-Contoiret, Herrar Fullinägtige därstädes rvänligen anmoda, hrvarom de Respcctive Med - Stånden ffulir »Vördsamt och rvänligen underrättas, 8u^rg. l^x krodocollo. kj. kstsrson. Grefwe vs lr o-iräis, Med derr fullkomligaste aktning för Utsksrlets Hcrrar Ledamöter, kan jag dock icke underlåta all förundra mig öfwer den tillökning i arfwode Utskottet förestagit för Hemliga Utskottets Secreterare. Jag bär mycken aktning för hans förkjenster, men om delta arfwode skulle wara en belöning, för dem, är den alt för ringa: Är äler frägan om de; arbete Hemliga UljkottetS Secreterare haft, äv arswodcr för stort, ty han har ej haft mera att görs Lli IälNkningöUWotrers Secreterare - Den 29 December. 2643 AkwLl om ingeri annan anmärkning gore» tvid detta Betänkande utan Ridderffaptt och Aves;, dertill lärn» nätsitt bifall, ar det ej min kauka, akt genom hwatz jag nu anfört åstadkomma en äkerremisi. Herr Grefwen och Landt - Marskalker? gjorde derefter proposition till bifall till StatsUtsikolMS Memorial, hwilka med Ja beswaradeö. Uplästes följande:
Och för att man ej i framtiden skall spela mig dylika spratt, är det nog bäst, att herr Hall lämnar mig en förbindelse af den lydelse, att herr Hall på sin frimuraretro och sitt hedersord förbinder sig att utan min, Pehr Backmans, kunskap och utan mitt samtycke aldrig ingå uti eller afsluta några förbindelser, hvarigenom min rättighet skulle kränkas och det bolagskontrakt rubbas, som vi med hvarandra ingått. Denna förbindelse bilägges bolagskontraktet. Så där ja, kom nu! – Jag gör mig oändligen gärna fri från detta kontrakt, hvars börda känts mycket tryckande, men jag vet ej, om jag gör rätt häri. I fall jag doge dagen efter sedan detta kontrakt blifvit upphäfdt, hur skulle det då gå med min älskade hustru och mitt barn? – Herr Hall dör inte, sade Backman återigen med samma öfvertygelse. Herr Hall kommer att lefva och processa sig till sina forna rikedomar, därför går jag i borgen. Kom nu och följ med till staden och skrif afsägelsebrefvet till Carnegie och förbindelsen till mig! – Går det ej an att göra detta här eller en annan gång? – Nej, nej, inte en annan gång. Nu i dag. Och icke här, jag måste se detta nya kontrakt, och i friherrinnans sängkammare går det sannerligen ej för sig att afsluta viktiga affärer. Någon kan komma hvilket ögonblick som helst. Backman lyssnade oroligt efter ljudet af steg, hvilka dock passerade förbi dörren. – Innan jag far, måste jag taga afsked af min mor, sade John och ville gå ut i lilla kabinettet, där damerna sutto. Men Backman höll honom tillbaka. – Om herr Hall nu går till sin mor, så blir det till scener och obehagligheter och öfvertalningar, sade han. – Jag låter aldrig öfvertala mig af någon. Jag gör hvad jag själf har lust att göra. – Ja visst, men herr Halls mor är intagen för Carnegie, och hon skulle nog ej med blida ögon se, att hennes gunstling beröfvas frukten af sina stämplingar. När saker och ting lyckligen och väl blifvit afgjorda, taga fruntimren dem ganska filosofiskt och resignera lätt, det vet väl herr Hall af egen erfarenhet.
Hennes stämma darrade icke af vrede och gaf icke någon illustration till hennes ord. Hon läste upp hela detta anathema, som om det varit en katekeslexa. Der kom blott ett litet föraktfullt drag kring öfverläppen, eljes skulle man kunnat tro, att hon talade om sista snön, det lät så fullkomligt likgiltigt. Men Atte rodnade och hostade af förlägenhet, han aftog stillsamt sin andra handske, höjde handen i nivå med sina ögon, böjde fingrarne och betraktade sina långa välskötta naglar, som om de kunde ge honom förklaring men jag förstår inte. Inte? Hvad? Hvad du menar. Du vill väl inte insinuera, söta vän, att din käre man hur skall jag säga har något, hm, något slags förhållande, vänskapligt förhållande till hm, damen i fråga. Eftersom du är min enda slägting här på orten, kan du gerna höra hela historien, om eljes dina finkänsliga öron kunna tåla vid det: din protégé är sedan två månader min mans älskarinna. Atte var nära att korsa sig. Han hostade nervöst och stack omedvetet alla venstra handens naglar på en gång i munnen, hoppade upp ifrån stolen, satte sig igen och rättade förläget på sin krage, generad öfver sin brist på sjelfbeherskning. Herre Gud! Söta vän. Bevare oss Gud! kära lilla ... det är väl inte ditt allvar? Det är deras allvar ... jag skämtar inte ... ser jag ut, som om jag ljög, tycker du? Hon lyfte upp sitt allvarliga, förgråtna ansigte med de mörka ringarna kring ögonen. Långsamt slöt hon ögonlocken och öppnade dem så igen och såg länge och sorgset på honom. Ser jag ut som om jag ljög? Hon sade det snyftande, men med undertryckt rörelse. Af tonen i hennes röst kunde man ej veta, hur mycket hon lidit. Atte kände sitt hjerta krympa ihop. Han hade lätt att röras, och tårarne stodo honom redan i ögonen. Är det sanning, är det verklig sanning? Kan en menniska kan vår Carl vara så elak? Hvad skall man göra? Herre Gud ändå! Han hade tappat koncepterna och satt och såg hjelplös ut. Den ena handen sträckte han ut emot den unga fruns, som han fattade och kysste.
Där fans ingen väg, utan för att komma ned till ån måste man gå ned genom trädgården och förbi spillrorna af de gamla häckarna, som stodo kvar där nere omkring en gammal grön soffa med stålstänger till ryggstöd. Det var gamla, höga hvita och gredelina syrener, och framför syrenernas brungråa stammar glänste de bjärtröda vidjorna af några viburnumbuskar. Men kom man förbi dem, så var man långt nedanför byggningen, och där nere rann under mörka alar en å, och bortom alarna såg man parken med dess höga, hvita björkstammar och trädens, smidiga hängande kronor. Midt för bygnaden hade ån grenat ut sig till ett stort bredt kärr med högt vatten. Det såg nästan ut som en liten sjö, och öfver kärret ledde en smal, lång spång med ledstång på ena sidan. Den höll knappt fyra vanliga plankor i bredd. Vid slutet af den smala spången syntes som en backe uppåt af röda bygnader och sotiga tak, och därifrån hördes dag och natt det enformiga dunkandet af en stor stångjärnshammare. Där låg »bruket», som det i dagligt tal kallades, och den långa smala spången var föreningsbandet mellan herrgården och bruket, mellan kontoret och dagsverkaren, mellan herremannen och arbetarna. Bruket var icke stort. Där funnos två stångjärnshammare och en smälthammare. Omsättningen var i det hela obetydlig. Men det var i alla fall medelpunkten i ett litet rike, som hade sin konung och sina undersåter, hvilka alla togo sitt bröd af inkomsterna från dessa tre hammare, som gingo dag och natt med sitt egendomliga: dunk, dunk, af dessa flammande härdar, framför hvilka sotiga gestalter i grofva, långa skjortor och med klapprande träskor på fötterna dag och natt med starka spett vände glödande eldklumpar, af detta lilla vattenfall, kring hvilket de många små och stora röda bygnaderna växt upp. Och nedanför herrgården hade detta bredt ut sig till det vida kärret, öfver hvilket den långa skrangliga spången ledde. Bruket egdes emellertid af ett bolag, och förvaltaren hette Per Erik Grane. Per Grane kom dit som förvaltare, när den stora olyckan skedde inom hans slägt.
I hänseende lill den stora reform, som den K. proposm omtalar, och som StalsUtsk. ej tvetydigt har hänsyftat på, är denna summa för liten. Jag vill derpå blott anföra ett enda exempel. Enl. nuvar. stat bestrides vid Gefle skola oell gymnasium Den C Maj e. ni. 407 undervisningen af 14 lärare. Skolungdomen der uppgår lill 140 å 150 lärjungar, och för dem skulle efter den nya staten undervisningen bestridas af 8 lärare. Huruvida sådant är möjligt kommer erfarenheten ali utvisa. Jag tror det icke och t vidar i det aldra längsta derpå. Jag tror att, då man gifver ett så stort anslag som 90,000 r:dr, man likasom ålägger Regeringen att skyndsamligen verkställa den förespeglade reglerigen; men jag tror ej att delta utförande ligger i Regeringens makt, så vida den vill grunda sig på erfarenheten, som sig bör, då en så stor förändring på en gång skall åstadkommas. Regeringen hade också ganska visligen icke begärt mer än 30,000 r:dr, och jag tror detta anslag såsom öfvergång vara ganska tillräckligt. Jag är deremot fullt öfvertygad om, att i fall R. St. anslå 90,000 r:dr årligen, så kommer icke öfver ^ alt deraf hinna för hvarje år användas. Jag ber att i anledn. häraf få uppläsa några få ord ur doktor Stenhammars reservation, deri han, i afseende på detta anslag, säger: ”Af slatsråds-prot, (sid. 28) inhemtas alt det förslag lill löneslat för den efter nya metoden organiserade elementarskolan, som i bilagan N:o 4 finnes samma prot. bifogadl, icke är att betrakta såsom definitivt, att det tvertom endast får betraktas såsom ett utkast, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvilket ny lönereglering bör uppgöras.
St. mätte besluta, alt den å de olika hemmanen fördelade utmarken å Öland, på Statens bekostnad, ”underkastas en förnyad besigtning och skattläggning, hvar”vid iakttages, att för sådan mark, hvilken är af den beskaffenhet, att den endast till bele kan användas, hemmanen, hvilka förut å utmarken ägde betesrättighet och således icke genom dylik marks tillskiftande vunnit större ”fördel, än de förut åtnjuta, blifva från all skatt befriade, ”hvaremot för odlad odelbar jord rubbning uti räntan icke ”må äga rum, så framt ej densamma finnes åsatt till högre ”belopp, än som kan anses motsvara den fördel utöfver betesrätten, som genom ägandeoch fri dispositions-rätts förvärfvande vunnits;” hvarefter Utsk. föreslagit, huru förhållas skall med utbetalningen af utmarks-skatten. Härvid hade Frih. Raab ansett efter ordet ”fördel” borde tillsättas följande mening: ”sorn genom ägandeoch ”fri dispositions-rätts förvärfvande vunnits utöfver den ”betesrätt, hemmanen före utmarkens delning ägt.” Deremot lydde Frih. Cederströms förslag sålunda: ”att R. St. ”hos K. M. anhålla, att förhållandet med skattläggningen å ”utruarkerna på Öland på Statens bekostnad noga undersö’’kes, samt om dervid befinnes, att den skett emot gällan’’de metod och undervisning, befrielse derifrån skall rättvisligen beviljas och restitution erhållas af det belopp, som ”årligen erlagts, från första skattläggningstiden beräknadt.” Hr Landtm, ville först framställa propos. på TJtsk:s förslag oförändradt, och hemställde alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskts i utlåt. N:o 226 afgifna förslag i afseende på skattläggningen å Öland. Ropades nej. De ii 8 Augusti f. m. Hr Frih, o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i den af Frih. Cederström yttrade mening i afseende på samma skattläggning. Ropades starka ja, blandade med många nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Det är troligt, att om våra grannar i Ryssland och Preussen retades, så mvcket man utan krigsförklaring kunde göra det, genom deras näringars tindergräfvande medelst lurendrejeri och tullförsnillning; så skulle de icke dröja alt vid första tillfälle söka bemäktiga sig denna ö, som för Ryssland vore af större vigt. Derföre Liefve det förmodligen besiltningstagnren, om ej någon af de makter, hvilkas varor lurendrejades och tuIIförsnillades, nemi. England eller Frankrike, skulle finna för godt alt sjelf äga upplagsorten för sina varor. Ce semil ä q ni commencerait, såsom det heter i franska visan. Det skulle bero på hvem som kunde först bemäktiga sig ön. Mörk Liefve då utsigten för oss att kunna bibehålla ett landskap, som vore tvisteämne emellan de 4 största makterna i Europa. Troligen behölles ön af någon bland dem. Vi hade skammen att se ett Svenskt landskap vara tummelplatsen för främmande makters strid, utan att förmå åtskilja deni och behålla vår ö. När hon vore förlorad, samt våra städer och vår inhemska varuföiädling, folden fria handeln i Slilö. förut blifvit undergräfda, så hade vi skadan derjemte. Det är till förekommande af sådana händelser, som jag önskar alt Gottland ej mätte göras begärligare och ej heller förhatligare för våra grannar, andel hittills varit, oell båda delarna skulle efter min lanke in - D e ii 9 Sept c uibei f. iil. 11 åfFu, om en sådan åtgärd vidtoges, sorn den nu ifrågavarande. Dessa, mine herrar! äro de allmänna skal hvarför jag yrkar afslag. Men jag anhåller att afven få till besvarande upptaga någia af deni, som mine motståndare har halva anfört. Det lörsta var, att man skulle tro sig förstå saken bättre lin Konungens I3ef:h:de på Gottland.
Föbedrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedannämnda, den 30 sisllidne Juni på bordet lagde Betänkanden, nemligen: N:o 105, i anledning af väckt motion angående rätt för arfvingar efter förut varande åboer å sådana kronohemman på Öland, hvilka blifvit anslagna lill boställen, att få skatteköpa samma hemman: N.o 104, i anledning af väckt motion, angående den ort, hvarest kommunalatgdten af hvarje skallskyldig rätteligen böra erläggas; N:o 105, i anledning af väckt motion i fråga om föreskrifter rörande personer, sorn utvandra frän hemorten för vinnande af arbetsförtjenst; N:o 4 06, i anledning af väckta motioner om åtgärders vidtagande lill före kommande af vårdslöshet vid behandling eller byggande af orgelverk; 502 Fröt.-Utdrag den 4 Juli iSGO. IN:o 4 07, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för revisionen af kyrkornas i vissa delar al Sverige räkenskaper; N:o 108, i anledning af väckt motion om uppliäfvande af förbudet mot skådespels uppförande i en del släder under vissa tider af året; N:o 109, i anledning af väckt motion i fråga om ändring at 19 § i Landtmäleri-taxan; N:o l iO, i anledning af väckt motion i fråga om rättighet alt skatteköpa de Domkyrkan i Lund tillhöriga hemman; !N:o lil, i anledning af väckt motion i fråga om skyldighet för egare af frälse-ränta alt mot lösen afstå disposilions-rätlcn till ekeskog; N:o 112, i anledning af väckt motion om upphörande af klockares skyldighet alt fortskaffa
Ad. ådagalade fastheten af sin öfvertygelse genom att, med afslag å Utsk:ts hemställan, vidhålla sitt förut fattade beslut, hvarföre jag härpå får anhålla om propos. Gr. Posse, Arvid: Lika med Frih. Cederström, anser jag det visserligen vara R. o. Ad. värdigt att ådagalägga fastheten af sin öfvertygelse, men man hör dock icke drifva denna fasthet alltför långt i en fråga som endast afser det formella, och derföre anhåller jag att R. o. Ad. ville antaga Stats-Utsk:ts inbjudning. Frih. af Ugglas, Gustaf: För min del tror jag att Ståndet lättast skulle komma ifrån denna sak, om Ståndet beslöt, att, med vidhållande af sitt förut fattade beslut, godkänna Stats-Utslcts förslag till voterings-propos. Frih. Cederström: Gerna skulle jag instämma i detta förslag, om det läte sig göra, men huru skulle man väl kunna vidhålla det förut fattade beslutet och på samma gång godkänna Stats-Utsk:ts förslag? För ingen del skulle jag vilja uppskjuta afgörandet af en så vigtig fråga, men kan icke heller finna att så skulle ske, ty om R. o. Ad. vidblifver sitt beslut och de tre andra Stånden bifalla förslaget, så blir ju frågan afgjord inom förstärkt Utsk. R. o. Ad:ns ledamöter deltaga ju i detta Utsk. och då behöfver icke R. o. Ad. såsom Stånd efterskänka sin mening. Jag vidhåller derföre mitt yrkande. Frih. Alströmer, Oscar: För min del skulle jag tro det vara riktigast att helt enkelt godkänna voteringspropos:n, sådan den nu är framställd. Jag tror nemi. icke att R. o. Ad. derigenom skulle visa sig vacklande i sitt beslut, ty om man jemnför densamma med beslutet i sjelfva hufvudfrågan, kommer man till det resultat, att StatsUtsk:t i den nu uppställda voterings-proposm förfarit alldeles riktigt. Ser man nemi. på Preste-St:ts beslut i denna fråga, så kan man icke komma till någon annan slutsats än att Preste-St. bifallit att medlen få användas såsom K. M:t föreslagit.
Några Ledamöter inom Yällofl. BorgareStåndet hafva åberopat de afgifna Reservationerna, och Herr Ståhle ansett, att, då Motionairen begärt remiss till Statsoch Bevillnings-Utskotten, och frågan rörde redan uttaxerade Stats-Intrader, men icke Bevillning, sorn skall debiteras, Bevillnings - Bevälniugs-Uiskotta Is Utlåtande N:o 33. i 3 Utskottet bordt tillkalla S ta ts-Utsk ottel; hvarförutan i Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit anmärkt, af en Ledamot, att anmärknings-medlens beskaffenhet ej vore uppgifven , och af en annan, att sakens sammanhang skulle vara, att, ehuru Krögare och Krögerskor, med en till vissa timmar inskränkt försäljning; blifvit taxerade, icke blott för handtering och rörelse, utan äfven för brännvins-minulering, Källarmästare likväl, som få sälja hela dagen igenom, blifvit taxerade endast såsom Borgare, men icke för minutering; att, sedan anmärkning derom blifvit utfärdad , rätta sammanhanget borde utredas, och Utskottet föröfrigt, vid afgifvande Förslag till BevillningsFörordning, tillse hvad bevillning, som rätteligen bör den ena eller andra påföras, så att dubbel beskattning för samma handtering måtte undvikas. Efter den ledning, som Utskottet numera erhållit, bar Utskottet om rätta förhållandet med denna sak förskaffat sig följande upplysningar: vid Bevillnings-debiteringen i Stockholms Stad för åren 1819,1820, 1821, 1822 och 1823, hade ICammar Rältens Revisions-Contoir på serskilda tider anmärkt, alt, ehuru Brännvins-Förordningarna af åren 1815 och 1818 innehöllo, det Krogar och Närings-ställen, skulle, utom Bevillnings^Uiskottcts Utlåtande IV:o 33.
Memorial, JY2 56. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om lydelsen af 18 § sista mom. i förslaget till ny Jagtstadga. Den till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet ställda inbjudningen lades lill handlingarne hvarjemte den uppställda voteringspropositionen godkändes; samt Utlåtande, JVs 57, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärs“och Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 50, öfver motioner om förändrade föreskrifter i afseende å skogshushållningen i riket. Bifölls. S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning godkändes Bevillnings-Utskottets Betänkande, JVk 26, angående beräkningen af tullmedlen, poslmedlen, slämpelpappersafgiften och bränvinsbränningsmedlen. Den 14 November. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln utaf ett från Vällofliga Borgare-Ståndet ankommet protokollsutdrag, M 507, inhemtat, att Borgare-Ståndet vid behand - 730 Prot.-Utdrag den 14 November 1863. ling af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande JVS 53, med föranledande af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i anledning af Utskottets Betänkande, JVS 29, i fråga om ändring eller omarbetande af Landtmäteri-instruktionen och Skiftes-stadgan, m. m., afslagit
Om derföre systemet utvecklas i sin helhet, om det blir, som en värd talare yttrade, en sanning, om nationalförsvaret hufvudsakligen ställes derpå — och emedan folket icke har råd att på två .sätt bekosta sitt försvar, blir det väl slutligen nödvändigt — om, säger jag, i hufvudsaklig måtto nationalförsvaret ställes på conscription, om representationen blir öfvertygad, att nationen icke vägrar att gifva de nödiga medlen för alt denna conscription skall vara så länge tillsammans om året, som erfordras för alt gifva densamma, om icke cn fullständig, åtminstone en nödtorftig militärisk bildning, och om dermed förenat det högst vigtiga tillägg, som i Preussen blifvit gjordt lill delta system, alt det utgör sä lill sägandes slutstenen af folkundervisningen, så tror jag, att nationen skall lifligt omfatta saken, ochatt all legning af klemighet skall upphöra. Då emedlertid Konungen gifvit den försäkring, alt delta ämne kommer att utgöra ett af de vigtigaste och största föremålen för Konungens omtanka, sä tror jag att i sak intet annat är att tillgöra, än hvad Utslcn tillstyrkt. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Äfven jag delar den tanke, att intet undantag bör äga rum, och att hvarje medborgare är skyldig att biträda lill sitt fäderneslands försvar. Jag gillar icke moliverne till Utskrns betänk.: att Staten skulle vara föga betje - 172 Den 17 October f. m. nåd med personer som soldater, livilka nu söka att lega för sig. En talare liar nyligen yttrat, att den legning, som sker, inträffar minst bland de förmögne, bättre classerne, men mest ibland bönder, som äga någon förmögenhet, såsom t. ex. ibland rusthållaresöner.