Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom, i samma stund R. o. Ad. såsom Stånd uphör, man må antaga hvilken representation som helst, uppkommer något annat, nemi. en penningearistokrati, och månne den är bättre än den, som grundas på hörd; det lemnar jag åt en Den 31 Maj f. m. 387 ojäfvig framtid att bedömma. Men en annan orsak till ropet pä uphörandet af denna sjelfskrifvenhet finnes, och den består uti den talisman, som gjort sin rund genom Europa, och denne talisman är jemlikhetsprincipen, hvilken anses gudomlig. Skada blott, att den aldrig i verkligheten kommer att finnas, ty från och med menniskans födsel och intill hennes död är och förblir ändå allt olika, den ena menniskans ställning i samhället olika mot den andres. Vi behöfva icke gå längre än till det land, hvars fria institutioner blifvit prisadt, och ännu måhända med skäl prisas, för att inse rigtigheten af min upgift. Tror man väl, alt i detta land, det enda i hela verlden, som är skapadt för en republikansk styrelse, denna jemlikhet finnes? Nej visserligen icke. Der frågas endast: hvad har den eller den i förmögenhet eller såsom det egentligen uttryckes: livad väger han? Sådant är förhållandet inom detta förlofvade land, och vore det kanske lyckligt, om vi skulle tillegna oss denna parodi på jemlikhet. Jag påstår, att jemlikheten i verkligheten finnes mera inom vårt konstitutionella land än inom de länder, hvilka hafva republikanska styrelsereformer. På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, får jag förklara, alt jag icke gillar ett förslag grundadt på uphörandet af sjelfskrifvenheten i egentlig mening, och derföre synes mig Gr. Björnstjernas förslag välgrundad), men sannolikt lärer det icke vara möjligt, all få detsamma anlaget, hvarföre jag vid en blifvande votering icke heller lemnar det min röst, enär sådant skulle tjena till intet. Jag röstar således för Ulsk:s förslag, destoheldre som jag icke eger något hopp, att något af de framställda förslagen till gemensamma tankar kommer att antagas, utan Ståndet synes vilja afslå dem alla.
Det vore nemligen il Lag-Utskottets Utlutande, N.-o 124- alldeles oförenligt med vexlars natur och ändamål, alt ålägga innehafvare att emottaga den afbetalning å ve el, som erbjudes, och Utskottet kan ej inse, hvarföre icke godkännare af vexel bör vara pligtig att fullgöra sin betalningsskyldighet å förfallodagen, eller hvarföre den till betalning berättigade icke skulle ega att genast, efter det betalning uteblifvit, göra sill riitt i laga ordning gällande, serdeles som lian i afseende på andra fordringar af mindre exekutiv beskaffenhet eger en sådan rätt. 22 §. Denna §. innehåller, bland annat, att, om vexel-innehafvare försummat hvad honom efter i i, 20 och 21 §§. åligger, angående ve els uppvi sande och betalnings utkräfvande, så har han förlorat sin vexelrätt emot godkännaren. Man har likväl härvid erinrat, att det syntes obilligt, att vexelrätten förloras, derest icke ve eln till inlösen presenteras å förfallodagen j hvadan man jemväl funnit en kort praescriplionstid i denna del behöflig} men då godkännaren å förfallodagen måste vara beredd med penningar, och då den yttersta punktlighet och noggrannhet höra till vilkoren för affärer af denna art, finner Utskottet stadgandet i denna del böra oförändradt qvarstå. 23 §. Vid denna §. är blott anmärkt, att stadgandet om betalning efter vexelkurs vore i så måtto otydligt, som det icke vore bestämdt, hvilken kursnotering borde följas, derest noteringen vore olika; men denna anmärkning saknar dock giltig anledning. Väl talas icke här om olika kursnoteringar och huru i sådan händelse förhållas bör; men likasom man, der lagen bestämmer betalning efter gängse pris, antager det allmännast gällande såsom måttstock, så bör ock den allmännast gällande vexelkursen blifva rättesnöret i förevarande fall, h vil ket ej påkallar någon serskild bestämmelse, 3o §.
Oförutsedde Militairebiehof MilitiseBoslällsCassans Reserv-HemmansRäntor , . 93i':3(.— 262 T:r i3 k:pr Spanmål i43c 32. — Ökning genom indelta Räntornes rättande enl. Minskning genom nedsättning i Spanmålens förslajspris . Fje r de H uf vud-Titel n. ÅflöningsSta terne hafva genom Floltornes sammanslagning och nya organisation undergått så betydliga förändringar att någon jemföring emellan hvarje serskilt anslag icke lämpligen här kan göras, utan när från de nu fastställde suramorne till Förvaltningen af SjöÄrenderne med Chartse Archivet 18720. Chefen för Flottans Expedition 2400. GeneralAdjutants Expedition 1920. Flottans Stationer 4*3395: 36. deri inbegripet den tillkomne Vaktmästare-lönen vid Carlskrona Station i4o R:dr och lönetillökningen för ConstructionsCorpsen 85o R:dr. 64^3 T:r Spanmål å 5 Rd 32if5. — '455 m-.36 Båtsmanslndelningen 35i2i:3g. 4- samt Lotterioch FyringsStaten 5oooo. — med indelta räntor 299:28. 5o2gg. 2g __ Tillsammans 554,062: 7. 4* afräknas förenämnde Anslag vid 1823 års Riksdag, så uppkommer en tillökning af Materieln Tillökning 10,000. indelning 3g3j T:r Skatte-tjära 2,621:32. - och inberäknas 3ooo T:r Spanmål in natura å 5 R:dr med i5ooo R:dr uti förestående anslag till Materieln. Till Excercice af Flottans bemanning Spanmåls-upphandling och Bageri-kostnader i Skrif-materialier och Expenser Reseoch Tractaments-penningar . Oförutsedde Utgifter . S:r
Departementet; en för Utrikes Departementet; en för Departementet för Handeln och Näringarna; en för Departementet för Cameral och Drätsel-Vérken; en för Kyrkooch Undervisnings Departementet; en för Armé ens Departement, hvilken tillika vare Konungens Rådgifvare i Commando-mdl för Arméen; samt. FrotPZ)t dr. den g Oct. i<?34. 21 én för Flottans Departement, hvilken tillika vare' Konungens Rådgifvare i Commandomäl för Flottan; Bland de två Stats-Rådén utan Departement, lör minst ett hafva förvaltat Civil beställning; 3:o aLt 10 §. Regerings-Foi men bör bibehållas', sådan den uti nu gäl1: nde Regenius-!'orm finnes intagen; 4:o.alt Constitutions-Vtskottet, i afseende på redactipnen af förslaget till förändring i 26 §. Regel ings-Formen, målte iakttaga, att den sättes i öfverensstämmelse' med Ridderskapets och Adelns bär ofvan upptagne beslut; 5:o ntt Regerings-Formen skulle erhålla följande lydelse: Siats-Rådets Ledamöter innehafva Rikets högsta värdigheto Ledamot af StatsRådet eller af Justities.-Rådet md icke tillika annat civilt Embete bekläda,. (S.-o ali 35 Reeei ings-dtormen skulle erhålla följande lydelse: Stats-Rådets Ledamöter, Presidenter eller Chef er för C olle gier y eller i dessas ställe inrättade Verk , Chef en för Åklagare-mag ten. Chef erne för Tull Styrelsen och Post-Verket, Expeditions-Chefer i Stats-Departementen, Öfver Ståthållaren, \ nder-Ståthållaren och Politie Mästaren i Hufvudstaden, Landshöfding ar dertill skäl äga: 7:0 alt 43 §.
Utskottet tillstyrker alltså med vördnad, att ej eller ifrågavarande förslag må vinna Rikets Ständers bifall. Efter hvad här ofvan är antydt sammanhänger frågan om inskränkningen i gäl■ denärs personliga frihet med den om hans rättighet till underhåll för sig och familj. (i Lag-Utskottets Betänkande M '20. I sednare hänseendet stadgar konkurs-lagens 55 §, att gäldenär skall för sig, hustru och oförsörjda barn njuta underhåll af afträdda boet, intilldess första dom i konkurs saken fallit, hvilket underhåll bör bestämmas i förhållande till gäldenärs behof och med afseende å hans redlighet samt den större eller mindre förlust borgenärerne drabba kan, med förklarande derjemte, att underhållet upphör i händelse gäldenären, enligt 47 §, efter skriftvexlingens slut får vistas på fri fot. I förstnämnde § har nu Herr Dalman äfven yrkat förändring, i enlighet med ett förslag så lydande: »Gäldenär, som ej lön, fordran eller annan tillgång eger, hvilken ej går i betalning för gäld, njute af konkurs-massan nödigt underhåll för sig, hustru och oförsörjda barn, under en tid af tre månader från konkursens början; så ock hvad som erfordras för resa och uppehälle, då han efter kallelse har att inställa sig vid Rätten till förhör eller annorstädes, till upplysnings afgifvande rörande konkurs-massan, dock ej mer, om han vistas utom domsagan. än som tarfvades om han derinom, å ort der han sist vistades, sig uppehölle. För öfrigt eger han undantaga nödiga gångoch sängkläder för sig, hustru och oförsörjda barn. Kommer tvist upp i anledning af hvad nu stadgadt är; pröfve Rät ten, hvad gäldenären skäligen bestås eller tilldelas må.
Med undantag af dem, som begagna vexelbruk, göra likväl de liesta landtmän årligen inkräktningar på trädesjorden med icke allenast ärtsädet, utan äfven annan vårsäd, foderväxter och rotfrukter. Vexelbruket, upptagande i synnerhet råg och hafra samt klöfver och timotej, är mest utbildadt i bergslagsorterna och på herrgårdar i allmänhet. Åkerfältens omläggning i större skiften, omgifna af djupa alloppsdiken och sönderdelade genom underjordiska täckdiken, har börjat vinna uppmärksamhet, och tegläggning efter Skottsk method brukas på några ställen med belåtenhet. I den mån åkerbruket fortgått och fordrat förbättrad redskap, har sådan blifvit anskaffad och begagnad, men skicklighet i plöjning är långt ifrån allmän, hvadan ock Hushållningssällskapet föranstaltat om täflingsplöjningar till undervisning och fullkomnande deri. Gödseltillgången börjar att af den omtänksamme landtmannen i allmänhet ökas med dyjord och komposter, men nästan endast ståndspersoner begagna andra växtligheten befordrande ämnen, såsom benmjöl, kalk, gips, mergel och torfaska. Utsäde och skörd å åkerjorden upptagas i den tabell, som härvid fogas; men önskvärd noggrannhet i uppgifterna kan omöjligen ernås, så länge större delen af allmogen fortfar att icke noga beräkna utsäde och afkastning samt fruktar att uppgifter derom kunde leda till skatteförhöjning, hvilket ock nästan tillintetgjort Hushållningssällskapets bemödanden att genom socknenämnderna vinna tillförlitligare upplysningar om landtbruket i berörde hänseende. Till utsäde begagnas allmänt Svensk råg, hvaremot bruket af Finsk råg är minskadt. Yår-råg, också kallad Oktober-råg, sås endast på några få ställen. Hösthvetets odling har betydligt tilltagit. Korn sås jemförligtvis obetydligt. Hafresädet har i synnerhet genom de många nyodlingarna mycket utvidgats. Arter sås mest i Öster-Nerike, men i öfrigt vid hvarje hemman i landslag. Afven i bergslag har ärtodlingen börjat införas. Potatesodlingen har betydligt tilltagit, men under de sednare åren lidit af torrötan.
Dessa olägenheter skulle undvikas ifall Staten öfvertoge munderingsoch beklädnadspersedlarne, enär nummerkarlarne skulle med mera varsamhet förfara med sin mundering, derest de visste att befälet deröfver egnade en närmare tillsyn, likasom kasseringar ofta skulle uteblifva om Staten skulle bekosta uppsättningen — ett ojäfaktigt bevis härpå har man af det sätt, hvarigenom munderingsoch bekädnadspersedlarne anskaffas och underhållas vid norra Skånska infanterim. fl. regementen. Derförutom bör man ej förbise, att då Staten gör en uppsättning på en gång, kunna alla munderingsoch beklädnadspersedlarne betingas och uppköpas för ett mycket billigare pris, än om de särskilda rusthällarne skola besörja uppsättningen. Staten kan nemligen uppställa en täflan emellan handtverkare samt fabrikanter, och derigenom åstadkomma en nedsättning i priserna, som den enskilde rusthållaren icke kan, enär han måste anlita de handtverkare, som ho honom närmast och derjemte ega någon vana vid förfärdigandet af sådana persedlar, som erfordras. Rusthållaren får då betala hvad handtverkaren fordrar, ty han har ej många att välja på. Med anledning häraf vågar jag vördsamt föreslå, att, mot det att rusthällarne vid Skånska indelta kavalleriregementena öfverlemna nuvarande beklädnads-, munderingsoch utredningspersedlar Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 325 i komplett skick samt tillförbinda sig, att derefter betala en efter behörig utredning af frågan genom öfverenskommelse regementsvis bestämd årlig afgift, Statsverket måtte för all framtid öfvertaga anskaffande och underhåll af dylika persedlar, samt rusthållarne endast ansvara för hästar och karlar. Om remiss häraf (ill vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. Anders Pehrsson, från Christianstads län. Af Anders Pehrsson från Christianstads lån, om ändring eller förklaring af Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 11 September 1856, om lämpligare fördelning emellan socknarne i samma pastorat af den återvunna helgonskylden.
Hon intresserade sig för dem, studerade dem, lefde, arbetade och roade sig med dem, längtade tillbaka till dem från samkväm med likgiltiga eller af ytliga intressen be själade människor. Och som rättesnöre för sitt uppförande mot dem hade hon att ej behandla dem som sjuka, aldrig tala om deras tillstånd i främmandes närvaro — äfven de slöaste kunna därvidlag kännbart såras — alltid hålla hvad hon lofvat dem, vore det än aldrig så besvärligt att utföra, och aldrig visa sig rädd. Är 1891. erbjöds fru Geijer platsen som föreståndarinne-hnsmoder på Sabbatsbergs sjukhus. Stora vidder, som här blott med få ord kunna antydas, öppnade sig nu för henne. Högsta uppsikten öfver köksdepartementet och öfver de ansenliga förråden med ty åtföljande utlämningar och inventeringar äro henne anförtrodda. Gent emot sköterskorna och eleverna intager hon en noggrant fixerad öfvervakande ställning. Den vidlyftiga korrespondensen rörande elevkurserna är lagd i hennes hand, liksom de antagnas placering å de olika afdelningarna och deras förflyttning mellan dessa, hvarjämte hon äger att till undersköterskor föreslå elever och förslagsvis uppsätta de sistnämndas b e t y g. | Denna del af Ida Geijers historia är lyckligtvis ännu icke af slutad. I Sabbatsbergs minnesoch tideböcker ristas dagligen nya runor o m hennes betydelsefulla insats i den bakom sjukhusets murar förda kampen mot lidande och död, en verksamhet, som för visso står i fullaste samklang med hennes föregående lif och sålunda väl lämpar sig att värdigt afsluta hennes lifsgärning. Tora Kjellberg. ^j^Éjktober kan jag icke prisa, äS Ty den är ledsam, tycker jag, ia Den tarfvar nog sin egen visa, Fast icke af det vackra slag, Ty kan man väl den måna ' n rosa, Som är så fylld af lifvets prosa! Ifrån det minsta till det största Skall allt i hemmet dragas ned, Och flyttar man därtill den första, Så har man trefligt med besked. Och pengar gå och herrn hörs brumma, Och muntert ä ' de ' för hans gumma. Och ändå är hon ju ett mönster Och gnor från morgon och till kväll.
Jag kan knappt tro, att dessa yttranden kunna vara talarens allvar; åtminstone icke, att de äro val betänkta. Skulle man väl böra nedrifva den gamla byggnaden, innan man ännu äger något annat tak öfver hufvudet? Man hänvisar dels på Privat-Bankerna, dels på enskilda actieiigares inträde i Stats-Banken. Men hvad aga vi väl för erfarenhet att trygga oss till i afseende å Privat-Bankerne? Om den Skånska, som troligen är den säkraste och mest indrägtiga, emedan den bedrifves af några få rika män, är mig berättadt, att desse på sin rörelse hafva så ringa vinst, att de äro sinnade upplösa Banken vid octroyens slut. Privat-Banken i Wermland säges under första året icke hafva gifvit någon vinst, och den, som kan vara att påräkna under det andra, torde möjligen medtagas genom förlusterna på Larssons concurs. Sålunda kan den ena efter den andra af dessa inrättningar uppstå utan någon säkerhet örn deras varaktighet. Skulle man då utsätta sig för äfventyret att alldeles vara utan någon Bank? Jag befarar dessutom, att man ännu i vårt land har alltför liten aktning för fordringsägares rätt, och alltför liten noggrannhet att iakttaga föreskrifna controller, för att man skulle våga åt enskilda aclieägare allena anförtro vårt Bankväsende Då underslef a:ne gånger ägt rum vid Bankens LåneContor i Malmö, och då de till och med förefallit i Banco-Disconten, under ögonen på Ständernas egna Fulhnägtige, samt der fortfarit under några år, intilldess de genom Hr Rosenblads förtjenstfulla forskning upptäcktes; sä bör man väl ännu mindre vänta sig, att icke dylikt kunde inträffa vid PrivatBankerne och, om icke upplösa deni, dock tillintetgöra deras credit. Huru ringa enskilda actie-ägares inträde i StatsBanken skulle verka till dess förstärkning, har Frih. Boye redan sökt ådagalägga. Hr Nordenanckar tror, att en stark utvexling af silfver 3-2 Den 20 Februarii f. m. måste tvinga Banken att draga in sin rörelse oell infora ett stryp-system, sorn skulle störta mången i fattigdom.”
Raab föreslagit bifall lill hvad PresteSt. beslutat, utan någon förändring; att Hr Rosenblad anhållit om bifall till PresteSt:s beslut, med det tillägg, ”att i händelse Banken skulle komma att till större eller mindre del öfvertaga privalbankrörelsen, Riksg.cont. bör utställa obligationer å halfva beloppet af Bankens derigenom ökade maximibelopp af sedlar, löpande med 4 proc. ränta, ouppsägbara A fordringsägarnes sida och som för öfrigt böra ställas å belopp, som af Fullmäktige i Banken och Riksg.cont. kunna öfverenskommas; börande dessa obligationers belopp afdragas å Riksg.cont:s inom linien förda skuld till Banken”; att Frih. Cederström föreslagit, alt den af PresteSt. beslutade redaction af mom. a) måtte antagas med den förändring att afdelningarne eller filialbankerne skola förläggas i residencestäderne, der privatbankerne nu äro förlagde, och i Skåne, om dervarande privatbank upphör, sammanslås med filialbanken eller Länecontoret i Malmö, hvarjemte sista strophen, från och med orden ”eller ock” borde uteslutas, äfvensom att mom. litt. b) må blifva sä lydande: ”att sammanräknade summan, sorn Banken i sådant afseende har att anvisa, icke får öfverstiga 7 millioner, fördelade efter privatbankernes rörelse”, samt mom. litt. c) skulle förändras till följande lydelse: ”att afdelningen eller filialbanken förses med fond i vederbörande landtränterier”; samt att slutligen Hrr Akerman och Skogman begärt afslag å ifrågavarande 57 §. H. Ex. förklarade sig anse propositionerne böra gåras i den ordning, de nu blifvit omnämnde, och hemställde sedermera, om R. o. Ad. bifölle, att 57 § finge den lydelse, som Frih. Palmstjerna, Carl Otto, föreslagit. <94 Den 16 April e. m. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, det han trott sig finna, att ja varit öfvervägande. Frih.
Jemwäl har, i anledning af Rikets Ständers derom yttrade Kneckt,-kon ^ tncktens trnck onstan, anstalt blifvit fogad om ingifvande fran trycket af indelta Regementernas Kneckte-koiitrakc och öfriga afhandlingar, som ligga till grund för rustningsoch roterings-förbindelsernas utgörande. 2 i8 NybMiiader Dä Kongl. Majit til! sednast församlade Rikets Ständer afgaf l»°»i berättelse om hwad i Rikets styrelse sig tilldragit, wörö 84-Kanon-Skeppet Stockholm, 40-Kanon-Fregatten Eugenie, Korvenen Carlskrona, Skonerterne Aktis och Amiral Puke samt nio kanonslupar fullt förtimrade, utom det att kölar och spant till tre dylika stupar wörö resta. Alla Vesta fartyg äro, sedan dest, dels fullbordade, dels nära färdiga, med undantag af Skeppet Stockholm, om hwars fortsättande Kongl. Mast, i saknad af dertill disponibla medel, icke kunnat förordna; och hafwa utomdest Ångfartyget Thor om twähundra hästars kraft, samt Lastgaleasen Tärnan blifwit fullt färdigbyggda, stäfwar resta för en 32-kanoners fregatt, benämnd Norrköping, en 10-kanoners brigg och en exercis-brigg för Stockholms Station, med hwilka tre fartyg, äfwenfom under nybyggnad warande 4 kanonslupar och 3 landstigningsstupar, arbetet är betydligt avancerad!; hwarförman en Chefsbät för Lotswerket och en jakt för Postwerket, samt ett icke obetydligt antal små fartyg blifwit nybyggde. Reparationer De äldre fartygen hafwa blifwit underhällne, samt förbyggna, nott. Flottan.förändringar och swära reparationer ^verkställda ä korvetten Jarramas, Exercis-briggen Snappopp, Ängfartygen Heimdall och Nordstjernan, Kongl. Jakten Esplendian, Skonerterne Styrbjörn och Experiment, Chefsfartyget Hilda och 12 stycken kanonjollar.
Hr Elmlund har också förr uppträdt i detta Björnsonska stycke, men det var, 1867, i Halvards roll, som nu öfvertagits af hr A. Örtengren, for hvilken partiet är tacksammare än de flesta andra uppgifter som anförtros honom. Nu spelar hr Elmlund kung Sverre. Georg Dahlqvists gamla roll, och gör det » mit Anstånd und Wiirdes, ' litet föraldradt kanske i sceniskt återgifvande, icke just som man vill ha det nu for tiden, men Sverre var icke häller någon nutidsman. Tiderna förändras och allmänhetens smak med dem, men det är icke sagdt, att konstnären alltid följer med. Hr Elmlund har dock, såsom jag här nedan får tillfälle att erkänna, visat att han kan framställa något alldeles nvtt. Det är snart aderton år sedan » Mellan drabbningarna » uppfördes här första gången. Elise Hwasser, Georg Dahlqvist, Axel Elmlund vunno då allmänt bifall genom sitt spel, men det är icke så säkert, att de, om Dahlqvist ännu lefde och vore i verksamhet samt om de två andra kunde fa de aderton åren af sitt lif till baka, skulle göra samma verkan på vara dagars teaterbesökare. Fordringarna på fullständig natur i konsten äro nu betydligt skärpta. Omöjligt är dock icke, att själfve Dahlqvist, den gamle romantikern, kunnat foga sig efter en nyare tids fordringar. N. W. Almlöf lyckades göra det i en långt framskriden ålder. Om man icke alltid kan godkänna lofordandet af Dahlqvists » moderatiom pä gamla dagar, hvilken kanske till stor del hade sin orsak i att tilltagande ålderdom hindrade honom att » rusa&gt;, så vet man dock, att han var alt fin * sann konstnär för att icke inse, att den nyare tiden hade rätt, och hade han ej stått vid lifvets gräns, skulle han kanske ha varit ännu naturligare i sitt spel än hvad han verkligen var under de sista åren.
M: lle Henriettes många amaoch adorateurer råkade i låga vid avertissementet att deras objet d ’ amour skulle sig visa en travesti, hvilket syntes dem högeligen piquant. Det bief dock en illusion, som slutade med déception. M: lle H. befanns äfven å scenen bäst som dame, ithy karlkostymen icke var smaklig, yppigheten ej nog cacherad, partiets tragiska portée derjemte ej inbjudande till vanligt coquetterie. Serieusement taladt, var sången vacker, med framgång genomträngande orkesterns enorma massa och stilen hos denna soubrette var i Fidelio som i Armida, Gerusalemme och Cora af förunderlig riktighet, storhet och lustre. I spelrolen visades ansatser, dock lyckas den seriösa gestikulationen som alltid mindre än den coquettanta komiska. Hvad som i öfrigt presterades réussierade mindre. Hr Sellströms son de voix börjar redan reduceras, den horribla (! ) arian fordrade mer étendue, så som hr Lindström fordom exequerade. Nu är hr L. på retour och fâr contentera sig med hr Bergs Frontin-roler,såsom Quilejo (? ) i » Fidelio ». Ett desagréabelt intryck gjorde den natur, hvarmed fru Lindström spelade moquante mot sin man och som äfven ledde till separation med tiden (!). Fru L. gick ej ut med rolen, couperade sin grand air och sjöng ej juste. Hr Almlöf deklamerade väl som alltid, oökså i sin sång, men en acteur ur dramatiska afdelningen kan ej tänkas för Pizarros mycket difficila emploi. Det var med ett ord ett misstag. Deremot voro hrr Fahlgren och Kin-mansson lyckade i basrolerna, ehuru den förre ej har volym i grofva registret, Rocco fordrar en basse lyrique ej en basse chantant, hr F. sjunger ju stundom Rossinis Barbier.