Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majlis; Nådiga Proposition, örn afskrifning af en i Salpeter-fondens räkenskaper’ baluncerad summa, ulgifven såsom lån, till Carl Gustafs Stads Gevärsfactori„ 2:0 d:o N:o 13, i fråga om eftertérgift af ett Danaarf till Piteå Siad',. 3:o d:o N:o 14, i anledning af Arrendatorns utaf Svartsjö Kungsgård, f., d. Grosshandlaren TLdeners ansökning, om nedsättning i arrendet, 4:o. d;o N:q, i5, i anledning af Konsth Majrts Nådiga Remiss, i frågam örn sökt eftergift af Öfver-lnspectoren Borghs Sterblius-delegare ådömde anmär-kningsmedel. S. D. Föredrogs och biföllsBevillnings-U tskottets Memorial N:o J, om antagande af Irenne Cancellister utöfver, den i Riksdags-Ordningens 24 §. bestämda personal. S. D. F öredrogos, enligt Constitutions-Utskottets Memorial N:o r,. följande, sedan sista: Riksdagen hvilande förslag, tili Gr.undla-gs-förändringar, hvarvid Riksdags-Ordningens 24 §• i:sta moni.. l\< punclen bifölls; fiegerings-Formens §§. 19, 21, 88 afslogos; Riksdags-Ordningens §§. 24» 26^ 38 bifollos;; D;o 36, 1 mom. afslogs; D:o §. 43, r perioden;; D:o §. 44, 1 monn; D;o §. 44> E monn. tillägg;; D:o §. 48; 3o Prat. Uldr. d. i3 Mars 1834. Dra §. 4;)> nytt morn, bifölls; Regerings-Formens §. 56, x niora, bifölls; Riksdags-Ordningens §.
Mel fästadt afseende härå och enär Kongl. Maj:t, dels under den irsta Februari i84° fastställt ett förnyadt Reglemente, angående lån utur Armeens Pensions-Cassa, enligt hvilket lån få utur nämnde Cassa meddelas emot pant af bergs-frälse-hemman lill hälften af värdet, och dels under den 26 Oetober samma år fastställt ett sådant Reglemente, angående lån utur de under Kongl. Majrts och Rikets Krigs-Collegii förvaltning ställda Cassör, liv lket innehåller, uti 2 §., att såsom pant, utom andra fastigheter, få äfven antagas bergs-frälse, och i 3 §. alt bergs-frälse-hemman Banco-UIskottets Utlåtande, N:o 163. 3 få i sistberörde Cassör belånas till högst hälften af deras värde, hvaraf synes följa, att de personer, sorn inköpt oell undfått laga fasta å jordegendom af bergs-lrälse-natur, besitta och innehafva desamma med full och orubblig egande-rätt, anser Utskottet det icke vara för Banken med någon våda förenligt att till belåning i Banken antaga bergs-frälse-hemman; hvadan Utskottet tillstyrker, att Banco-Fullmägtiges ofvan upptagne förslag måtte af Rikets Ständer bifallas. Kommande i slikt fall det bär förut åberopade 3 mom. litt. a, af 189 §. i BanCo-Reglementet alt uti det upprättande Reglementet erhålla en sådan lydelse; Morn. Såsom pant antagas: af) på landet:
Det består icke ensamt uti hans exercerande, utan i meddelandet af liera insigter och öfning till vinnande af färdigheter, som allt vore för vidlyftigt att här omnämna. liela verldshistorien intygar, att dugligheten i alla afseenden betyder mer än myckenheten; och sednare tiders krig hafva visat oss, att staters öden kunna afgöras genom ett enda fälttåg, Exemplet af en nybildad stat, som upprest sig mot en granne med blott hälften så stor folkmängd och sorn, oaktadt den satte massor af odanade härar i rörelse, likväl blifvit underkufvad af ett ringa antal väl öfvade soldater, om ej en annan mägtig grannstat hejdat de sistnämndas framgångar och tagit den nya staten under sitt beskydd, är vår tid för nära för att kunna förbigås. Denna nation lärde häraf, att ett lands försvar icke utföres genom ord, som ingen fiende förfära, utan genom kraftig handling, hvartill oftast fordras mer än vanliga insigter, mannamod och ordning, Den erfor vidare, att disciplinen utgör själen i en för krig samlad styrka samt vilkoret för framgång och seger; att förutan disciplin uppkommer oordning, att oordning medför flykt, flykt nederlag; att disciplin svårligen kan vinnas af trupp, sorn icke är samlad, och att den bäst inskärpes hos trupp, som är under gevär, d. v. s. trupp, som exerceras; att exercis således är rätta medlet att vinna disciplin, grunden för framgång. Resultatet af den sålunda föryärfvade erfarenheten blef upprättandet af en väl aflönad, organiserad och öfvad arme', med icke mindre numerär än 99,880 man af alla vapen och med en årlig kostnad af nära 46 millioner francs. Svenskarna behöfva icke, hoppas jag, numera någon erfarenhet af denna art. De känna alltför väl de vådor för Riket, sorn genom oförutseende samt försummelser härutinnan kunna uppstå, och de veta således, att det, när kriget; är börjadt, är för sent att begynna organisera, disciplinera, undervisa och öfva såväl befäl som trupp.
Huru starka de anfallskrafler kunde blifva, hvilka man kunde föra till oss öfver Östersjön, det vore ändamälslösl att försöka här beräkna, men då transportmedlen för en krigshär med allt hvad dertill hörde, till hvad höjd de än kunde hopsamlas, dock icke kunde vara obegränsade, och då Sverige kunde uppställa minst 200,000 stridbara män mellan 20 och 30 är samt 400,000 mellan 20 och 40 år, samt man betänkte hvilka svårigheter det måste inöla för en inkräktare, alt intränga i ett land sådant som värt, omgifven af talrika stridsfärdiga fiender; så kunde vi känna oss säkra att med huru stor styrka vi än måtte blifva anfallna, vi dock inom värt eget land skulle kunna öfverväldiga en hvar, som der vågade angripa oss, om nemligen alla våra stridbara unge män genast, — hvilket ej kunde för olia upprepas, — da fienden komme, kände sin skyldighet alt samlas till fosterlandets försvar och då visste, ej blott hvar de skulle taga sina vapen och huru de skulle använda dem, utan ock pä hvad sätt de skulle ordna och sluta sig omkring den fullt krigsbildade slam, sorn skulle vara deras ledare och anförare i striden. Tvenne andra väsentliga fordringar mäste dock derjemte göras, den ena att för fienden svårt åtkomliga inre kommunikationer måste finnas, som gjorde det lätt att från en mindre (ill en mera hotad del af landet hastigt flytta både stridsmassor och stridsförnödenheter, och den andra alt i fredstid samlade fullständiga förråder af vapen, ammunition och alla sådane krigsförnödenheter, sorn icke i hast kunde anskaffas, skulle finnas upplagda på säkra och centralt belägna punkter vid de stora inre komniunikaiions-limerne. Egde vi dessa Irenne ting, nemligen fulla förråder af alla slags krigsförnödenheter, hastiga inre kommunikationsmedel och framför allt en till strid öf - 8 Santmans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande Arn 53. vad manlig befolkning, ordnad och färdig att genast möta fienden, då kunde vi trygga och utan att räkna på andras bistånd, vänta vår fiende pä vår egen strand.
Som nu Föredraganden, tillförordnade Stats-Secreteraren B. C. Quiding, utan att göra afseende å den af Krigs-Comitén anmälte omständighet, rörande Kongl. Maj:ts i Nåder gifna förbud mot tvångsmedel vid fordringarnas utkräfvande, samt utan att halva leinnat Fält-Commissarien Sundell tillfälle att i saken blifva hörd och sig förklara, inför Kongl. Majit i Stats-Rådet föredragit detta ärende, hvars beredning varit i den mån ofullständig, att Sundells sedermera i underdånighet gjorda anhållan om befrielse från det honom ålagda ansvar för Kronans förlust blifvit jemte Krigs-Comiténs yttrande deröfver till Justitiae Cansleren remitterad, och hvars omedelbara pröfning förutsatte domens fällande i samma stund då fråga om anklagelsen väcktes, genom hvilken summariska process en Svensk Medborgare och Tjänsteman saknat ett i vanlig Rättegångs-ordning ingen betaget beneficium juris, har Utskottet funnit tillförordnade Stats-Secreteraren, vid handläggningen af detta för öfrigt enskilta mål, hafva uraktlåtit den varsamhet och den öm - Coust. Utsk. Betänhandcn.
Maj:t förutser det Riksens Ständer lära med förundran erfara, hwad af Rakenstaperne upplyfeS att, under det Brännwinsbränningen förwandlaks fean en husbehofsnäring till en Fabtiksrörelse och afwerkningen till sa hög grad tilltagit, Stats-Jntraderna lirwäl icke erhållit en jemförelfewis ffälig tillökning, att twertom, den enligt förra betalningsgrunden till z62,OSO R:dr calculerade och af Riksens Ständer till enahanda belopp i Riks-Staten uppförda inkomstafBrannwinsbränningen för ehuru den nu gällande Förordningen endast under senare hälften af aret tillämpades icke uppgått till högre Summa än omkring zzs,OOO Riksdaler; Hwilket allt närmare adagaläager att, i den man hwem som hälst, utan att besitta jord, och således uran att deltaga i den pä Hemman lagde Brännwinsstatt, kunnat uköfwa Brännwinsbränning med sä mänga smärre pannor han ästundat, emot den för dem bestämda ringa afgift, en öfwerdrifwen afwerkning hastigt blifwit införd, hwarigenom den påräknade progressionen förfwunnit och jordbrukaren förfördelats, medan tillwerkaren undgätt den del af Stats - Den i8 April. 9 Statsbördan som mot den större winsten bordt äga rum: En winst tillkommen pä den fattigares bekostnad, och än mer, pä bekostnad af Samhällets mo, ralite. I en tid dä mer an någonsin, Swensta Folkets fordna enkelhet i seder och ordning i lefnadssätt mäste äterföras, sä wida Swerge längre stall nämnas bland sjelfständiga Stater, utgör det ett af Kongl. Majus listigaste bekymmer, an böjelsen för starka drycker hos Nationen icke mera allmänt hämmats, hwarken af gisna föreskrifter och warningar, eller af omsorgen för bibehållandet af egit warde och beständ. Dä Kongl. Maut nu ser omkring sig församlade
Till dessa ord, hvilkas sanning jag erkänner, vill jag lägga den ytterligare erinran, att de norrländska provinsernas intresse i hänsigt till trafiken icke endast medger, utan rent af fordrar att banan berör Sala, hvilken stad jemte kringliggande ort utgör af ålder en af de hufvudsakligaste afsättningsplatser för de norrländska produkterna, äfvensom att Storvik är den lämpligaste punkt, hvarifrån en gång i framtiden den norra stambanan bör vidare norrut framgå. På alla dessa skäl och i den vissa tillförsigt att de Norrländska länens intressen böra vid bestämmandet af norra banans rigtning ega en afgörande vigt, samt att rättvisan kräfver att norra banans utsträckning ej alltför länge fördröjes, vågar jag derföre anmäla min reservation mot Stats-Utskottets beslut rörande norra stambanan, i det jag vördsamt föreslår, det måtte Rikets Ständer för norra stambanans fortsättning från Upsala i rigtning till Sala anslå en summa af 500,000 Riksdaler, att utgå i mån af behof.“ I denna reservation hafva instämt Herr E. Berggren samt Riksdagsfullmägtige P. Engman och Eric Ersson från Gefleborgs län. Emot öde punkten, angående jernväg från Dalkarlsbergs grufvor till sjön Möckeln i Carlskoga bergslag: af Friherre Klinckowström, B. M.: “Emot Stats-Utskottets hemställan att föreslå Rikets Ständer att, för anläggande af en jernbana mellan Dalkarlsberget och sjön Möckeln, medgifva ett lån af 743,000 Riksdaler, hvaraf 350.000 Riksdaler skulle utgå år 1867, får jag mig härmed vördsamt reservera, på följande skäl: l:o. Emedan hela denna jernbana, afsedd endast för att gynna några få bruksegares intressen, hvarken för den befolkning deromkring bor, långt mindre för landet i dess helhet har den fördel eller betydenhet, att derföre en, under nuvarande förhållanden, så betydlig summa penningar derför bör utgifvas.
Förutom ofvan anförda motioner, hvilka blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, har till Utskottet blifvit öfverlemnad bestyrkt afskrift af ett utaf Konungens Befallningshafvande i Stora Kopparbergs län den 12 Dec. 1842 till Kongl. Maj:t aflåtet underdånigt memorial, hvaraf inhemtas: att, sedan Konungens Befallningshafvande blifvit i nåder anbefalld alt till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt utlåtande i fråga derom, huruvida det med storskiftesverket åsyftade ändamål att, ej allenast genom utbrytning af hvarje åbos ego-lott tillintetgöra den för ortens uppkomst hinderliga ego-blandningen, utan jemväl genom utflyttningar till den ödeliggande jorden bereda nya bostäder och bättre utrymme för de i byarne qvarblifvande åboerne, må anses hafva blifvit ernådt, Konungens Befallningshafvande uti ifrågavarande memorial sådant yttrande afgifvit och derjemte med förmälan, att gällande föreskrifter lill hemmansklyfningens förekommande dittills icke kunnat vinna erforderlig tillämpning, i sådant hänseende föreslagit nya stadganden, hvilka hufvudsakligen skulle innehålla: att när antingen 20 år efter slutadt storskifte eller ock derutöfver af Kongl. Maj:t serskildt beviljad anståndstid förflutit, af landtmätare undersökas borde, hvilka fastigheter befunnos i obesutet skick, samt derefter lottning anställas till utrönande deraf, hvilkendera af delegarne i numret borde obesutenheten till sig lösa, hvarefter fastigheten skulle af landtmätare, med biträde af två utaf parterne valde gode män, värderas; att fastigheten, efter att hafva sålunda blifvit bortlottad, icke vore underkastad börd i den nye egarens hand och att, derest den, som skulle inlösa fastigheten, ej genast kunde erlägga lösen, fastigheten kunde af förre egaren, mot utskylders erläggande, behållas, tilldess löse-skillingeu blifvit till fullo betald, derest ej öfverenskommelse om årliga afbetalningar kunde träffas; varande vid samma memorial fogad en af motionären Lars Olsson aflemnad skrift, deri han emot det af Konungens Befallningshafvande sålunda afgifna förslag erinrat: att en fortsatt skuldsättning skulle deraf blifva följden för dem, hvilka blefvo egare af hela besutenheter; att de, som nödgades lemna sina fastigheter, icke på en gång, utan delvis och i smärre belopp erhöllo löseskiIIingarne, hvilka således för dem skulle blifva utan nytta, och att de tusentals obesutenhetsegare, hvilka sålunda nödgades åt andre lemna hus och hem, då de icke lingö köpa jord, så vida den icke utgjorde besutenhet, icke kunde inom sin födelsebygd förskaffa sig egne hemvist.
Svedjandet måste hämmas, så vida icke dessa orter skola blifva alldeles förstörda, ty jorden bär icke, såvida den ej får gödsel, och boskapen kan icke underhållas, om beteshagarne ej fredas från svedjande. Jag instämmer således i det förslag, Frih. Raab afgifvit, och anhåller all * R. o. Ad. icke malte godkänna Utskrns förslag. Gr. Sparre: Ulsk:n hafva så mycket mindre saknat kännedom om förhållandet i Småland, som inom Utsk:n finnes en ledamot af BondeSt. från nämnde provins, med afseende å hvars yrkande detta mom. blifvit redigeradt. Ilan yttrade nemi., att han icke hade något emot att svedjande förbjödes, endast alfallet af afverkad skog finge brännas. Detta sednare är äfven i förslaget medgifvet. Samme ledamot påstod vidare, att det icke finnes någon jordbrukare i Småland, som, derest han tager någon vård om sin skog, är så litet omsorgsfull, alt han icke tager lill vara sjelfva träden, men alt han upbrånner riset och affabel af träden, äfvensom IjuDgen, för Den 11 November e. m. 395 att i beteshagen bereda en vackrare gräsväxt. Då således punkten just med afseende härå blifvit redigerad, samt BondeSt. bifallit densamma, och ansett all möjlig trygghet derigenom vara jordbrukarne beredd, så vågar jag fortfarande, och jemväl med fäsladt afseende ä förhållandet i Småland, tillstyrka bifall lill punkten. Frih. Raab: Såsom en hvar torde känna, är Småland en ganska vidsträckt provins. Hushållningssättet med skogen är ganska olika inne i sjelfva landet emot vid kusterna. Jag har en egendom vid kusten, der deu lätta utförseln af skogsprodukter föranleder till en bättre hushållning med sjelfva skogen, och jag kan vitsorda, att de flesta jordegarne, äfven inom BondeSt., pä de sednare åren öfvergifva svedjandet. Deremot hafva de, på- sätt Gr.
För öfrigt hafva Fullmäktige, till förklarande af den utaf Riksdagsfullmägtigen Rutberg anmärkta skillnaden emellan hvad Stats-kontoret reqvirerat och hvad som blifvit af Riksgäldskontoret utbetaldt, erinrat och upplyst: att den i December 1841, på grund af 84 § uti då gällande reglemente, utbetalda summa 9,047 Rdr 11 sk. 2 rst., endast motsvarade de unde r åren 1830 med 1839 influtna rotefrihetsafgifter och att deremot det sedermera, eller i Jannuari 1849, på grund af stadgandet i nuvarande reglementes 57 §, utanordnade beloppet, 10,456 Rdr 40 sk. 5 rst. motsvarade enahanda, enligt Norrbottens Läns Lands-kontors utredning af den 7 April 1848, för åren 1840 med 1846 påförda och redovisade afgift, samt att följaktligen den för år 1839 påförda och först efter samma års slut influtna rotcfrihetsafgiften hitintills icke blifvit restituerad eller, jemlikt de för Riksgälds-kontoret gällande reglementariska stadganden, kunnat genom detta verk för rotehållarnes räkning restitueras; 14 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 286. hvilket förhållande jemväl egde rum i afseende på de efter 1839 års utgång levererade restantier af oftanämnde afgift för 18S8 och förutgångna år. Enligt nyss åberopade, till ledning vid bestämmandet af den sednast utbetalda restitutionssumman antagna utredning, uppgick nyhemmanens rotefrihetsafgift för år 1839 till Rdr 1,833: 10. 6. hvarifrån dock borde afdragas förbemälde kronofogdes balans af ifrågavarande medel för samma år, hvilken vid 1849 års början uppgick till „ 50: 31. 7. och utgjorde återstoden således
Sl:rs. Men äfven mcdgifvet, alt Ständernas prerogativ företrädesvis skulle till det aldra yttersta respekteras, så måste väl å andra sidan äfven medgifvas, att Konungen, på grund af sin positiva rätt att stifta ekonomiska lagar och, i detta fall, äfven på grund af sin rätt att sluta afhandlingar med främmande makter, eger åt dessa lagar och afhandlingar gifva det innehåll han finner bäst och nyttigast, allenast de icke innehålla något som är i grundlagen förbjudet. Men nu finnes det ingenstädes i grundlagen Konungen förbjudet att nedsätta tullafgifter; och man har icke kunnat komma till det påståendet, att ett ingrepp härigenom skett i Ständernas rätt, annorlunda än genom att förklara, det grundlagen med ordet beskatta äfven menar att borttaga skatter, och med att förhöja en afgift, äfven att förminska den. Detta är likväl att gå utöfver ordalydelsen, på samma gång som det strider emot den praxis, sorn under hela vårt nuvarande statsskick oafbrutet gjort sig gällande, såsom bär af andra talare fullständigt blifvit ådagalagdt. Har man väl dessutom gjort sig tillräcklig reda för hvart den nu ifrågasatta tolkningen skulle leda? På någon handelstraktat, en sådan måtte erbjudas huru fördelaktig som helst, skulle vi knappt mera kunna tänka, om hvarken Konungen egde afsluta en sådan, utan Ständernas bifall, eller Ständerna egde att gifva sitt bifall för mera än en statsregleringsperiod. Samma svårighet skulle möta att ordna vår utrikes-korrespondens genom postkonventioner, emedan postmedlen, enligt grundlagen, liksom tullmedlen, anses såsom bevillning. Ja, om man sträcker konseqvenserna af Ständernas beskattningsrätt så långt, som en talare här gjort, att Konungen icke skulle ega att stadga förbud emot införsel af en vara, som Ständerna belagt med tull, så skulle icke, i händelse t. ex. boskap och hudar m. m. belädes med införsel-tull, Konungen ega att vid en inträffad boskaps-pest förbjuda införseln af nämnde artiklar. Ej heller skulle R. Shr kunna sätta ett sådant införselförbud i verket förr än vid ingången af påföljande statsregleringsperiod.
At pä de grunder Ltats-Utfloktet upgifs wit och i anseende til nödwandigheten at bestrida de upgifne behofwen, den nu til bestämmande Be« willnings-summan fördelad efter Utffotcets Förslag marte utsattas til 2,500,022 R:d Lanco, at ^utgå ifrån i8io Ars början til flutet af der Är/ innom hwilker nästa Riksdag infaller. Bifölls. Herr Grefwe» och Landtmarskalken uprepade derefter Ltats - Utskottets af Lanco - Utskottet gillade Förslag ril Realisation af de ännu utelöpande Niksgäldssedlar. Grefwe körner, ^6o1pli6öran, erinrade, at i Stats-Utffottets Förflag den summa af Riksgäldsfedlar, som nu borde realiseras, ej wore nog tydligen bestämd eller icke nog tydligt utsatt, ar icke oerutöfwer nägra nya finge utgifwas. Han anhöll derföre at i propositionen denna omständighet afwen matte intagas Friherre liljencrants. Det ar sä mycket mera angelaget at bestämma meningen med den summa som icke fär ökas, som Riksgälds - contoiret dagligen realiserar och minskar den af StåtsUtskottet äberopade summan af 6,261,587 Rd, 28 fl. 6 r:st. Herr Grefwe» och Landtmarskalken gjorde derefter den proposition.
Han tyckte det vara skönt att det åtminstone någonstädes i denna sorgliga värld fanns varelser, som i det närmaste voro lyckliga. Måhända voro de tillgängliga för medlidande, måhända voro de barmhärtiga, — ja, de voro det troligen, dessa nöjda, belåtna människor, — hvem besvärades af dem, hvad ondt gjorde de? Ä h! hvad för en skön och tröstande tanke det var att tro, att lifvet var behagligt för dem åtminstone, att de alltid — eller nästan alltid — hade i blicken detta milda och glädtiga skimmer och detta leende på läpparne, och att de af skuddat sig, så mycket som möjligt, allt tråkigt och besvärligt i tillvaron! Den unge mannen, hvilken vi vilja kalla » drömmaren », hade hunnit dit i sina reflexioner, då hofmästaren, den präktige hofmästaren, högtidligt närmade iig, bärande på ett stort silfverfat en flundra af väldiga dimensioner. Man serverade den. Men då » drömmaren » lade framför sig på tallriken en del af den väldiga fisken, uppväckte den lätta doften af saltsjöfisken hos honom minnet af kusten, af den eländiga fiskarbyn, där han uppehöll sig förra hösten, och där han skådat så fruktansvärda störtsjöar. Han erinrade sig plötsligen denna fasansfulla natt, då båtarne hade satt på grund, den natt han tillbragt på hamnarmen, midt i en grupp af förvirrade kvinnor, midt i vågstänket, som slog honom i ansiktet, under det den kalla och våldsamma vinden tycktes vilja slita kläderna från hans kropp. Hvilket lif dessa stackars människor förde! Huru många kvinnor fanns det ej därborta, som inhöljda i sin svarta schal i dagbräckningen gingo att förtjäna sitt bröd, — åh, ingenting annat än groft bröd — genom att i en illaluktande atmosfär arbeta med att inpacka sillen. Han såg i tankarne kyrkan med dess dominerande läge, kyrkan, hvars klockstapel var bestruken med hvit färg för att visa vägen genom bränningar och skär för båtar, som kommo långt ifrån. Han återsåg också i tankarne på kyrkogården i det korta gräset, som afbetades af några magra får, grafstenarne, på hvilka så ofta voro inristade orden: Drunknad.
Nb. det vore möjligt, att någon af dem kunde på en stund lemna sin rykande brännvinspanna. Gr. von Fersen, Hans: Jag skulle vördsamt hemställa, om det sist upplästa anförandet är en motion. För min del finner jag den ej vara det; och inser jag ej, hvarken till hvilket Utsk. det kan remitteras, eller hvilken behandling det hos något Utsk. skulle få. U. Ex, Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Gripenstedts anförande icke innehöll något lagstridigt, kunde dess intagande i protocollet icke förvägras, och komme detsamma altså att läggas på bordet; om och hvart det borde remitteras, vore en fråga, hvilken komme att afgöras, då det för andra gången för B. o. Ad. föredroges. Den i Mars e. m. Frih;. Stjernstedt, Lars, hade inlemnat 2:ne så lydande anföranden: 1:0 Uti underdånig skrifvelse af d. 11 Jan. i83o föreslogo Fikets då församlade St., att g §. i 17 Cap. HandelsB:n måtte derefter blifva så lydande: ”Efter dessa komma de, som hafva klara skuldebref och ”pantförskrifningar i den skyldiges fasta gods eller hus i starden, och dem å häradsting eller rådstufva offentliga inteckna låtit å den ort, härad eller stad, der egendomen ligger; ”och tage hvar betalning utur sin pant med dess afgäld in”till betalningsdagen. Ar en pant till flera förskrifven och ”räcker den ej till för alla, håfve den företräde, som äldsta ”inteckningen viser.” Ändamålet med förändringen, bestående i tillsatsen af orden ”med dess afgäld intill betalningsdagen,” var att i bestämda ordalag få uttryckt hvad i afseende på det redan gällande lagbudet i g §. af nämnde Cap. äfven dittills blifvit tillämpadt, nemligen att den förmånsrätt, hvilken tillkommer innehafvare af inteckning i fast egendom, må sträckas äfven till den iutecknade egendomens afkastning. Vid lind. föredragning af detta förslag ansåg Högsta