Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
345 oell tillgång för ett contant lönebelopp i stället beredas genom en del af manskapets indragning, så säger det sig sjelf att ibland tillgångar skulle upptagas beloppet ej mindre af contanta aflöningar och brödkornet, än beklädnad och inqvartering; med iagttagande af en sådan calcul, som i min tanke ar den rätta, visar sig att regleringen icke fråntagit den för Försvaret i allmänhet anslagna Summa, annat och större belopp än livad årligen derifrån skolat afgå om ingen reglering skedt, tvärtom har ifrågavarande Anslagssumma genast blifvit förstärkt ifrån LöningsSlaten med 3,o47 T;r Spannmål, som efter regleringen icke mer till lön behöfdes. — IndragningsStaten medtager icke heller annat än hvad denne personal förut af AnslagsSummorna ägde, deremot lemnar den snart contant förstärkning till material-beliofvet som, utom regleringsanstalten, aldrig kunnat ske, denna contanta Summa kommer att uppgå till öfver 4o,ooo It:dr. — I min tanka har således Utskottet haft fullt skäl framställa, det regleringen inom Flottan beredt sjelfva vapnet eller materielens fördel, huru deremot varit för MilitairePersonalen kunna de bäst dömma som tjent före regleringen och ännu tjena. — StatsUtskottet har i dess Utlåtande med hemtad anledning till den förmodan, att K. M:t lärer i Nåder vara betänkt på sådana inskränkningar och besparingar i Utgifter för Sjöförsvaret, som med iakttaget beredande af Rikets säkerhet, öfverensstämma med Nationens förmåga att Utgifterne åstadkomma, tillstyrkt att R.
I afseende å den tredje omständigheten, eller stadgandet: det en Representant, som utan tillstånd eller laga förfall reser från Riksdagen, skulle förlora sin Representationsrätt för den Riksdagen, äfvensom lör den näst derpå följande; har blifvit anmärkt, att detta stadgande skulle lemna rum för intriger, då man kunde vilja utestänga någon Representant från dess säfe och stämma vid en kommande Riksdag. Härvid får jag endast erinra, att det är LandtMarskalken, som skall anmäla förhållandet till Ståndets pröfning, och då kan jag ej inse, hvari det farliga för ett parties intriger består. För öfrigt är jag så mycket mindre emot, att hela frågan om ett förändradt representationssätt för Ridderskapet och Adeln må hvila, som Riksdagens inträffande snar* afslutande icke synes lemna nog tillräcklig tid för detta grannlaga arendes öfvervägande och bedömmande i hela dess vidd. Friherre Cederström; Jag anhåller, ått få svara Herr Munck af Rosensköld, det jag vid sista Riksdag instämde uti den då väckte motion om Bänkmäns afskaffande, under vilkor att, i fall under loppet af Riksdagen Electo-? 438 T)en 2 2 Junit e. m. jrerne behöfde completteras, sådant skulle ske genom val af Electorerne sjelfve. Om Ståndet icke utgöres af meia än 2 å 300 personer, så kunna väl Bänkman umbäras, men om Ståndet deremot består af 800 medlemmar, äro de högst nödvändige; oah som det af mig nyss förut omnämnde vilkor icke blifvit antagit och godkändt instämmer jag nu i den mening, som är för Bankmannens bibehållande. Herr Munck af Rosenjköld: Jag får fritaga Friherre Cederström® yttrande vid sista Riksdag från dess nu begångne misstag. Det af Friherre Cederström omnämnde vilkor, att ledighet bland Electorerne borde fyllas genom val af dem sjellve, är 6å mycket mera öfverflödigt, som det innefattas i min motion.
DirekUn inkommit med förslag på den eller de personer, som deraf skulle komma i åtnjutande R. o. Ad. förbehölle sig rättigheten att i hvarje fall pröfva om de stadgade vilkoren blifvit behörigen fullgjorde, för att pensionen må kunna beviljas. Gr. Lagerbjelke: Frih. Stjernstedt har begärt votering i fråga om antagande af Frih. Palmstjernas förslag, Frih. Stjernstedt är dock af samma tanka som Frih. Palmstjerna, endast med den skillnaden att den förstnämnde vill hafva uttryckligen tillagdt, att R. o. Ad. sjelf vid beviljandet af pension skall afgöra frågan huruvida villkoren för pensions erhållande äro upfyllde. Då Frih. Stjernstedt således är ense med Frih. Palmstjerna i allt hvad som hittills är föreslaget, hemställer-jag om det ej skulle låta sig göra alt R. o. Ad. antoge Frih. Palmstjernas för - Den 2G Maj. 151 slag oell att den af Frill. Stjernstedt framställda bestämmelse sedan kunde bli föremål för beslut, till anlagande eller förkastande. Hr Rosenblad: Jag har visserligen icke yrkat propos. pä mitt förslag, men underställer om ej en jemkning mellan Frih:ne Palmsljernas och Stjernstedls förslager kunde ske på det säll, att Frih. Stjernstedt medgäfve att Riddarb Sekret, och Riddarh.Kamereraren skulle ega rätt till pension och ali, rör:de dem, frägau om pension alls icke behöfde underkastas R. o. Ad:s bedömmande. Frill. Palmstjerna: Uå såväl Frih. Stjernstedt, som Gr. Lagerbjelke ansett, att den propos. Hr Frih. o. Landtm, framställt borde bifallas och den förstnämnde blott önskat ett tillägg i §:n, som icke förändrar något af deusammas innehåll om den propos. Hr Frill. o. Landtm, framställt blir af R. o.
Orsaken hvarföre'jag begär en sådan rättelse, är den, som troligen också varit grunden till stadgandet i 1734 års Instrukt., att svårligen någon menniska, hon må vara huru ren som helst, kan vara helt och hållet fri från passioner, eller i saker, som röra honom så nära, som frågan om en sådan suspension rörer Landsb:n, döma fullkomligt oväldigt. Det är visserligen sannt, att ett sådant beslut kan öfverklagas, men det vore rätt enfaldigt gjordt af den som derför blifvit föremål; och för min del bekänner jag upriktigt, att, om något dylikt träffade mig, skulle jag låta beslutet vinna laga kraft. — För att vinna den rättelse, jag nu haft äran omförmäla, tager jag mig friheten anhålla, att R. o. Ad. behagade återremittera Retänk., emedan den derförutan icke lärer kunna ske. Men det finnes äfven ett annat lika stort skäl för återremiss. Jag tror nemi. icke att grundlagen medgifver en sådan behandling af ärenderne, att ett Utsk. i sitt Den 4 April e. m. 159 Betänk. öfver motioner kan underlåta att upgifva hvari motionerna beslå, eller de motiver och de fel, som af motionären blifvit upgifna. Sedan nemi. Utsk. relaterat några §§, säger det pag. 7: »Förutom de sålunda föreslagna ändringar af vissa stadganden uti Instruktm, har emot denna författn. blifvit anmärkt, dels af Hr Dalman, att åtskilliga föreskrifter deruti vore alltför obestämda och ofullständigt affattade, såsom exempel hvarpå åberopats 3, 4, 5, 8, 9, 19, 27, 31, 43 och 63 §§:na, och dels af Hr Ekholm, att bristfälligheter och oriktigheter förekomme uti 13 §m, 14 §:n 2 mom, 18 och 19 §§:na, 26 §:n 5 mom, och 27 §:n samt att gränsen för K. M:ts Beftndes embetsbestyr blifvit utsträckt längre, än ske bordt och med andra gällande för fa ttn :r vore öfverensstämmande», etc.
De utländska varor, som för ytterligare komplettering af lagret fordras, tagas likaså endast från fabriker, hvilkas redbarhet borgar för varornas godhet. Vid försäljning uppgifves också alltid, huruvida varan .nr svensk eller iitlaiidsk. S % långt historiken. Man finner liäraf, att inagasinet anser so111 en af sina förnämsta uppgifter att tillhandah~lla sina kunder goda varor i ett oinsorgsf~illt valdt lager. I första rummet visas och förordas till köparen cle biista fabrikat. Derjainte håller magasinet tillhanda goda varor af afven de enklaste och billigaste slag. Troget fasthålles dock den grundsatsen, att verkligt &gt;slitbara&gt;) varor i Ihgden blifva långt billigare an de sainre qvaliteteriia, detta i synnerhet inom ett tillverkniiigsområcle, hvilket, sasoin inagasinets, tager hdllbarhetevz i striingt anspråk. De sämre varorna lära betinga nästan sainma tillverknings-, trmsportoch försaljniiigskostd. Oin nu dessa kostnader betalas två tre ganger om, hvilket ju blir fallet 0111 jag köper en vara, son1 håller blott hälften eller en tredjedel sa länge som den goda varan - s2 blir det köijaren, som f &amp; - betala dessa kostnader. Har ett exempel bland inånga, hvilket ar tillänlpligt pil alla .artiklar inom ifrågavarande varuo~nråde. främst de so111 iiro anmade för hvardagligt bruk, s %soin duktyg, handdukar, sänglinne, in. m .. Bolstervar Kan köpas för 40 öre per aln, för att ni1 ej tala om de sorter soin fås för ännu lägre pris. Deiina q,valitet kan ej gerna beräknas halla l5ngre 311 4 h 6 år. Verkligt godt bolstervar derelnot, väl saininaiisatt af för aiiclam~let läinpligt garn i akta färger, betingar ett pris af Go öre, oin det ar af boinull, 7 j öre h I krona om det ar helt linne; men det håller också till hvardagligt bruk i 12, 15, ja anda till 2 0 år.
Utskotten hafva tagit denna motion i öfvervägande, men som, efter hvad motionären sjelf uppgifvit, Kongl. Maj:t, genom Utslag af den 6 April 1824, förklarat, att bro skulle byggas öfver sundet vid Hallsnäs af samtlige Vestra Häradsboer gemensamt, och att Ramquilla socknemän borde taga dubbel lott i kostnaden samt i framtiden besörja brons underhåll; alltså och då denna skyldighet i laga ordning tillkommit, samt motionären icke föregifvit, än mindre ådagalagt, att samma skyldighet skulle hafva blifvit utan skäl Westra Häradsboer ålagd eller vara af någon serdeles betungande beskaffenhet, så att nämnde menighet icke utan hjelp kunde den fullgöra; få Utskotten vördsamt tillstyrka, att berörde motion måtte förfalla. Stockholm den 20 Mars 1845. 28 Statssamt Allm. Besv.- och Eaon.-Utskot ens Utlåtande, N.-o 96, Reservation. Af Anders Johan Sandstedt: ”Emot Höglofl. Statsoch Ekonomi Utskottens betänkande, rörande uppbyggandet och underhållandet af Hallsnäs bro, får jag mig reservera. Jag har i min motion yrkat, att endast hemmanstalsräntan eiler roteringsalgiften af hemmanet Hallsnäs skulle komma nuvarande Westra Härads brohållare till godo, helst hemmanet var befriad!; från nämnde roteringsafgift under den tid, då detsammas egare ensamt underhöll bron. Sedan, år ISIS, bron blifvit genom vattenflöde borttagen, blef bela Westra härad ålagdt brohållningsskyldigheten; och jag anser således, att Höglofl. Utskotten icke bordt frånkänna nuvarande brohållare en mot berörde skyldighet svarande förmon, serdeles som Staten icke tillförene haft någon rotefrihetsafgift att påräkna af Hallsnäs. Genom bifall till min motion skulle hvarken Staten eller Hallsnäs blifva förnärmade, utan förenämnde urgamla frihet, som förr tillkommit Hallsnäs för byggandet och underhållandet af bron, komma de nuvarande brohållare till godo.
Den mest betydande opinionsyttringen emot Fryxell var den på 1850-talet. väckta och på 1860-talet fullbordade planen att uppresa en staty åt Karl XII. Utan tvifvel var detta företag i tusendens tanke ett slags upprättelse åt hjeltekonun-gen gent emot Fryxells klander. Men denne fortsatte allt framgent sitt stora arbete och lade sällan på sinnet utbrotten af förtrytelse och hat. Den ovanligt långa lefnad, som blef honom förunnad, och sin åtnjutna frihet från presterlig tjenstgöriug begagnade han pä det mest samvetsgranna sätt. 65-årig började han med frihetstiden, om hvilken det var sjunget, att under densamma » ingen ära var », och i 17 delar framstälde han dess händel-sei, förtäljande många ryktbara om också oblodiga hjelte-bragder från denna så föraktade tid samt rödjande äfven häru-tinnan vägen för en riktigare uppfattning. Men icke heller från denna tid kunde han komma utan att råka ut för ett nytt utbrott af fanatism, sådant man knappast tidigare hade sett eller hört. Sin från fosforisternes och Atterboms äsigter afvi-kandc tanke om 1800 — 1840 årens literära företeelser hade han redan tidigare framstäit i arbetet: Bidrag till Sveriges literaturhistoria, men derpå fick han ej på länge någon verklik kritik ehuru det denna gång varit lättare än vanligt att gifva svar. Annorlunda, då han i Berättelsernas småningom allt mera omfattande biografiska afdelning fick framställa Sve-denborg och Bellman, dessa snillrika, egendomliga och från det regelbundna afvikande personer,^af hvilka den förre grundat en ny kyrklig riktning, den senare åter iätt gälla för en nationalskald, hvars minne det allt ännu är skäl att årligen fira med rundliga dryckeslag. Fryxell bedömde dessa män från förståndets, prosans och moralens ståndpunkt och kom till ett annat slutresultat Beträffande Bellman blef det larm i lägret. * Hvad angår den ärade förf: s uppfattning af Fryxells dom öfver Bellman vill red.
Vidkommande dernäst vaktbetjeningen, som, enligt 64 §• i nu gällande Banco-Reglemente , eger att såsom pension undfå högst Tvåtredjedelar af lönen på Stat, hafva Banco-Fullmägtige , uti ett lill Utskottet ingifvet Memorial, upplyst, att, sedan Fullmägtige funnit sig böra fästa Rikets Ständers år 1825 församlade Revisorers uppmärksamhet derå, att tjenstemannaoch vaktbetjenings-classerne stodo i något olika förhållande, i afseende å billigheten af hvardera»* anspråk att få sin pension efter åldersoch tjensteår beräknad, då de efter längre eller kortare tid af sjukdom och oförmåga funnos urslåndsatte att vidare gagna Verket; så hade, i anledning af serskild framställningi delta ämne, först uti Baneo-Reglementet under den 18 Marsj83o> det stadgande 1 3:dje Art.
Af Revisorerne är härförutan erinradt, att vid godkännande af intecknings-säkerhet i stadsfastighet borde tillses, att alla äfven extra brandstods-afgifter, som för ersättningsrättens bevarande äro af nöden, blifvit i behörig tid bevisligen erlagda; att, i händelse stadsfastighet blifvit brandförsäkrad i ett bolag, men ersättningsrätt för en tillökning i fastighetens värde vunnes i ett annat, sådant icke må medföra det i 41 § af Reglementet för städernes Allmänna Brandstodsbolag stadgade äfventyr, eller ersättningsrättens förlust hos det bolag, der den föregående brandförsäkringen skett, och att Reglementet för hvarje Bolag, hvari hypothicerade stadsegendomar äro brandförsäkrade, vid inträffad brandskada gifver inteckningshafvaren ostridig förmånsrätt i den till ersättning god - 63 kända försäkrings-summan framför den person, som lidit brandskadan. Hvad Revisorerne i dessa delar framställt har jemväl blifvit af Fullmägtige till iakttagande föreskrifvet, hvarvid Fullmägtige tillika^,fästat Filial-Banks-Direktionens uppmärksamhet på den i så väl Rikets Ständers Bank som åtskilliga andra Allmänna Inrättningar vedertagna ordning, att det Verk, som innehar inteckningssäkerhet i stadsfastighet, hvarför extra brandstodsafgift blifvit utskrifven, till vederbörande Brandstodsbolag förskottsvis inbetalar samma afgift. Och hafva Fullmägtige, med tillkännagifvande häraf, under den 25 nästlidne April förelagt Filial-Bankens Direktion att inom tre månader derefter inför dem styrka, att hvad som af Fullmägtige till rättelse föreskrifvits, blifvit af Direktionen behörigen fullgjordt, vid äfventyr, att Banko-Reglementets föreskrift om uppsägning af större eller mindre del af den Filial-Banken från Riks-Banken beviljade försträckning eljest komme att af Fullmägtige mot FilialBanken tillämpas. I den för anmärkningarnes undanrödjande sålunda bestämda tid har, uppå Filial-Banks-Direktionens begäran, anstånd sedermera beviljats till den 1 innevarande månad. § 68.
V 34 tran dertill , , , , , , , , , , , , , » 8 — 6. 19-22 b. g 34 b. f 34 a. I 34 ^ 86 77 Svar på återremiss 8 — 95 1 a. a. | 34 a. a. V 34 a. a. V 34 a. a. Y 3.4 Bvggnadshjelpen: om lindring för allmogen uti uta3,26 görandet deraf ,,,, 9 > >> 9 > > > > > > * > 7 2 24 b. 34 b. fl 34 b. tf 34 a. ff 34 1. b. | 35 Svar på återremiss , , , , > — 7 2 44 6 a. a. | 35 3. lii 2 OO a. a. | 35 Byggninga-VMicn, 2G Gap. 2 om ändring eller h. V 35 3o3 förklaring deraf —.— 7 2 4; 7-10 a. | 35 b. ’ 35 b. y 34 Kongl. Maj;ts Nådiga Svar i ämnet »,,,»>**?> 1 2 7 l4. »5 , se Tingshus. Bysatt; se Gäldenär. Bysättning: om ändring och tillägg i nu gällande stadganden derom ,,,, Svar på återremiss Bnhoch Lotsmcdlen; sc Slats-Vcrket, dess inkom— 7 7 1 1 65 '44 17-33 21-26 å. V 34 b. y 34 s. v 34 tsi 34 b. ? 34 a.> a* i‘f 34 å. I 34 Ä 3-4 ^206 56 ster, ordinarie, pag. 7. Bakar; sc Anslag för en gång a.
I sammanhang härmed har äfven Högvör» diga FrestStåndet, uti ProtocollsUtdrag den i5:de sistlidne Januari, öfverlemnat ett yttrande af Comministem Bergegren, deruti, jemte instämmande uti det anförda Memorialet, dessutom ifras emot den oordning, att annoncer ej sällan skola, dagen före Söndagen, blifvit införde uti Dagpapperet Allehanda, der Allmänheten, emot en ringa afgift, inbjudes sjelfva Helgedagsförmiddagarna till smliga njutningar och åskådningar. t *1 Utskottet, som förehaft detta mål till granskning, får härigenom förk!ara, att det helt och hållet delar de tänkesätt, hvilka gifvit anledning till ifrågavarande motion. Utom de Gudomliga bud, som anbefalla Sabbatens helgd, har äfven den verdsliga Lagstiftaren, i hvarje väl Organiserad Stat, sökt att genom lämpliga föreskrifter bibehålla denna dag i den vördnad, som dess vigtiga bestämmelse påkallar. Erfarenheten visar, att en aftynande och förlamad vördnad för Religionen nästan alltid först yttrar sig i liknöjdhet, Som snart öfvergår till förakt för den yttre Gudstjensten och de heliga bruk, hvilka dermed äro förenade. Sedan Samhällets medlemmar, under arbete och verldsliga omsorger, tillbragt den föregående veckan, sam - 154 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanäm. las de om Söndagen för att i församlingens; sköts påminnas om sina pligter emot Gud och tp,enniskor. Ehuru förträfflige anstalter än kunna i en Stat vidtagas, och ehuru visa författningar der än kunna påbjudas, skola de likväl alltid förblifva frugtlösa, så länge de ej verka i förening med känslan och öfvertygelsen om nödvändigheten af dessa pligters uppfyllande» Då således den allmänna Gudstjensten är ett af de vigtigaste medlen att väcka och underhålla sådana dygder, pä hvilka Samhällets bestånd hvil ar, böra ostridigt alla hinder urvägenrödjas, sorn kunna försvaga eller motverka detta stora ändamål. Ibland dessa hinder torde rättvist böra räknas, sådana pordningar, som i omförmäldte anföranden, ofverklagas.
Nyssnämnda kyrkbacke,'jemte hvilken annan plan inom staden som helst, skulle alltid vara till Kronans fria disposition för dylikt ändamål; och det skulle ju äfven gå an att, om verkligen den närmaste stranden intill fästningen ansågs för militäriskt ändamål behöflig, från friköp undantaga denna; men att, då Kronan icke mera ens till exercisplats begagnar någon plan i staden och man till och med icke synes behöfva Kronudden — de kanoner, som förut voro der å vallarna uppförda, hafva i sednaste åren blifvit borttagna — behålla hela staden under sin oinskränkta dispositionsrätt och tillbakahålla ett helt samhälles utveckling, synes oss icke vara hvarken rätt eller klokt. Hvad beträffar det af Kongl. Krigs-kollegium år 1848 anförda skäl, att om vidsträcktare dispositionsrätt än hittills erhölles, ”byggnader kunde uppstå i fästningens grannskap, som utgjorde hinder för försvaret och eldens verkan från fästningen”; så är det väl icke på staden utan på den fiende, som vill forcera sundet, som fästningen skall använda .sina kulor, och med de grofva kanoner fästningen redan har och snart ytterligare skall erhålla, är det väl alldeles gifvet att icke de obetydliga byggnader; som på ett vid hvarje krigsutbrott af fienden i första hand hotadt samhälle kunde uppkomma, skola lägga hinder i vägen för fästningen att ”göra rent hus”. Skulle en fiende försöka bakom sådana byggnader, som vid första skott folie öfver honom, vinna ett skydd, gjorde han sig visserligen sjelf största skadan; och han är ju redan nu i tillfälle att göra detta rön, då en hel stad ligger framför fästningen. Krigskollegium har också vid andra tillfällen så föga fruktat för eldens försvagande genom husens grannskap, att detsamma t. ex. tillåtit uppförandet vid sjelfva stranden mot fästningen af det siörsta och, länge enda, stenhus, som Waxholm eger.
Jag tror derföre, att Tackjernstionden gerna och med säkerhet kan beräknas till 6 R:dr 3a sk. eller minst till 6 R:dr 16 sk. skeppundet. Hammarskatten uptages endast till 16 R:dr 32 sk. och har dock varierat år 1827 emellan 17 R:dr 12 sk. och 2i R:dr, samt 1828 emellan 17 R:dr 3oo Den ai Februarii. 12 sk. och 24 h:dr. Den torde således gerna kunna beräknas något högre, än som skett af Utskottet. - Förslaget uplager dessa begge inkomster, eller Tionde-tackjernet och Hammarskatten, till endast 155,333 R:dr 16 sk.; då likväl StatsUtskottets egen Tabell visar, att dessa inkomster per medium af de deri uptagne 6 år utgjort årligen 187,716 R:dr 8 sk.; och då man derifrån afdrager den summa Stats-Utskottet hädanefter på?- räknat, synes att denna inkomstkälla nu skulle förtorrkat till 33,382 R:dr 4° s^- årlig förlust. På dessa skäl tror jag, att en skälig tillökning af 20,000 R:dr kan göras i inkomsttitteln af Tackjernsrtionden och harn?- marskatten, Angående Mantalspenningarne bar Uh* skottet i sanning nyttjat ett besynnerligt skäl för att afslå, det de skola utgöras lika öfver hela Riket. Utskottet bar nemligen tyckts afse, att rätta tidpunkten för deras jämna fördelning först inträffade, när all jord blefve lika beskattad. Delta vill i min tanka säga det samma som aldrig, ty den?, na tidpunkt lärer väl aldrig inträffa. Ulskottet har äfven nyttjat ett annat skäl, som jag ej kan gilla.
Af Garnisonen utcommenderas nemligen vexelvis 2 Compagnier till fästningarne i Warberg och Marstrand, och vid hvarje ombyte återkomma 12 å 15 man med hustrur och barn, hvilka, då karlen nästa gång går ut och förtärer sitt gage borta, ofta komma fattigvården lill last. Jag bestrider ej, att vid en jemförelse mellan Götheborg och Carlskrona proportionen kan vara avantageuse för den sistnämnde Staden, så vida alt omsländigheterne der snarare tala för ett understöd; men vid en jemförelse med Stockholm är förhållandet motsatt, och jag tror att Götheborg bör i proportionen stå emellan dessa begge städer. Fråga om allmänt understöd hade likväl nu icke blifvit väckt, så vida ej Stadens Auctoriteter selt sig nöd - De n la J u o i i f. ni. x3 sakade att gifva uppdrag derom St Stadens Riksdagsfullmagtige till följd af den betydliga förlust i inkomster, som varit en verkan af det antagna reciprocitets-systemet med Utlänningen. Friherre Wrangel; Henning: Så länge Götheborg hade en fördelaktig handel, var aldrig fråga om alt begära understöd af allmänna medel. Då det nu skedt, torde detta redan i någon mån visa, att ett understöd verkligen är behöfligt, och jag tillstyrker, att det gifves både i följd af rättsprincip, att hvar och en bör försörja sina fattiga, och derföre att jag är öfvertygad om behofvet. Götheborgs fattigvård är så väl skött, och behandlad med en sådan ordning, alt det vore synd, om Staden, i brist af ett så billigt allmänt bidrag, skulle tvingas antingen att uppoffra ännu mer än den gjort, eller att inskränka och försämra Inrättningen. Jag tror dessutom, alt Götheborgs Stad mer, än någon annan i sin mon, i sednare tider bidragit till Statsiukomsteine; och detta torde äfven vara ett skäl, som bör komma i beräkning. Jag vet ej heller, hvarföre Kronan ej sjelf skall underhålla de fattige bland dess folk och manskap, då hvarje Socken måste underhålla sine fattige. Jag tillstyrker på dessa skäl återremiss af Utlåtandet. Herr Tham, Wolrath: