Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer anse folk — skole-väsendel böra utvecklas, samt Kongl. Maj:t tvifvelsutan torde vidtaga de åtgärder för denna angelägenhets reglering, Kongl. Maj:t, efter erhållen kännedom om Rikets Ständers beslut, pröfvar lämpligast, torde det i ofvanberörda hänseende väckta förslaget icke böra till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. G) Om förnyadt rese-anslag åt Grefve Thorsten Rudenschöld, förhöjdt från 1,200 R:dr R:mt till 1,500 R:dr R:mt. Uppå de af motionären, Herr Friherre Hjerta, anförda skäl, får Utskottet hemställa, att ett'ärligt rese-anslag af 1,500 R:dr Runt måtte för nu instundande statsreglerings-period varda Herr Grefve Rudenschöld anvisadt. Stockholm den 15 September 1857. Reservationer Sammansatta 'Slolt-, Remlin.- samt Allm. Besv.- och Ekon,-[Jttk. Bet. M 19. 35 Reservationer: al Doktor Säve: »Med bästa vilja att åstadkomma en genomgripande, den nuvarande svenska folkskolans förbättring, hafva de sammansatta afdelningarne likväl strandat emot en svår klippa, som består i det från början föreslagna statsbidragets otillräcklighet. Ty i stället för att hela den återstående personliga skyddsafgiften bordt tagas i anspråk, icke blott inskränkte man sig att blott begära hälften derutal eller jernnt 230,000 R:dr R:mt, utan medgaf äfven, att det förutvarande anslaget för folkundervisningen, 61,650 R:dr R:mt. af hvilket största delen blifvit använd till hjelp lör folkskole-lärarnes »Honing, skulle återgå till statsverket.
Och den hade ej alls gripit henne. Den hade hvarken värmt henne eller skrämt henne. Men detta bref var något annat. Han bad, att hon skulle komma till honom, blifva hans, ge honom sitt lif. Då hon läste det, blef hon förskräckt öfver sig själf. Hon kände hur hon ville ropa ut i luften, »jag kommer, jag kommer,» och så bara ge sig åstad. Det drog henne, förde bort henne. »Låt oss vara lyckliga!» skref han. »Vi förspilla tiden, åren gå. Låt oss vara lyckliga! Han beskref för henne hur de skulle lefva. Han berättade henne om andra kvinnor, som lydt kärleken och blifvit lyckliga. Han skref lika lockande som öfvertygande. Men det var ej just innehållet, det var kärleken, som glödde och brann i brefvet, som betog henne. Den steg upp från papperet, som en berusande rökelse, och hon kände hur den genomträngde henne. Het längtan var det, som talade ur hvarje ord. Nu var hon ej mer ett helgon för honom, som hon varit förr. Det kom bedöfvande oväntadt detta efter ett par års tystnad. Och hon blef ängslig öfver att det tjusade henne. Hon hade aldrig tänkt sig kärleken sådan. Skulle hon också tycka om den sådan? Hon fann med ångest, att hon skulle tycka om den. Och så straffade hon både sig själf och honom med att skrifva ett strängt svar. Det var moral, moral, det var ingenting annat än moral. Hon var stolt, då hon hade skrifvit det. Hon förnekade ej, att hon älskade honom, men kanske Gaetano ej skulle kunna finna kärleksorden, de voro så inbäddade i förmaningar. Han måtte ej heller ha funnit dem. Han skref ej flere bref. Men nu kunde donna Micaela ej vidare tänka på Gaetano som skydd och stöd. Nu var han farligare än männen från inlandet. Och det kom med hvarje dag allt hårdare budskap till Diamante. Nu började alla skaffa vapen. Och fastän det var förbjudet att äga sådana, buros de dock i hemlighet af alla människor. Alla resande begåfvo sig från ön, men i stället sändes det ena tusentalet af trupper efter det andra dit öfver från Italien. Socialisterna talade och talade.
Bes v.- och Ekon.-Vt shott ens Utlåtande, N:o 73. i torpjord, mulbete, gärdselfång oell vedbrand aflälo, samt denna öfverenskommelse (or Westmanlands Län och Regemente, genom Kongl. Brefvet den 4 Oelober 1813, blifvit stadfästad och uti Örebro Län vid det, den 4 Januari 1815 hällne sammanträde med rotehållarne, ersättningens belopp i spanmål blifvit öfverenskommet och till utgörande för framtiden stadgadt, Kongl. Maj:t funne, hvad anginge Westmanlands och Nerikes inom dessa Län förlagde Regementen, böra vid hvad redan tillgjordt vore, förblifva; att uti Wermlands Län och vid de derstädes förlagde Wermlands och en del af Nerikes Regementen Kneckte-contractet väl icke innehölle något bestämdt stadgande om soldattorps anläggning, utan endast att soldaten antingen skall med uthus och stuga förses eller hos rotebonden på gården inrymmas och derjemte erhålla visst i spanmål och matvaror årligen; men att likväl torp med egor dertill blifvit sedermera anlagde och, till följd af Kongl. Circulaire-Brefvet af den i3 October 1812, öfverenskommelser för 3 års tid, eller till 1817 års slut, träffade rotehållarne emellan, om utrotarnes ersättningsskyldighet till stamrotarne; och då all annan eller så beskaffad grund för ersättningens bestämmande, som Rikets Ständer i underdånighet tillstyrkt, saknades, ansåge Kongl. Majit bäst, att, derest ej redan någon allmän öfverenskommelse blifvit träffad och af Kongl. Majlis
» att göra svart per o c h d u m klok »? är stor s k å d e s p e l a r e, s o m hans som dock utmejslade juristtyp mönster, s o m förstår till h v i t t, åt penningsannerligen endast en got icke då blifvit frånstulet. glömma akten rade den klumpiga tyska » possen », dråpliga smidigheten därunder utbrott öga, vet man man han uto c h till lustspelet, senare hans minnets bilder fint HANS FÖRNÄMSTA fri. NORRSKEN. » LILLE FÖR IDUN AF DAVID », M ULET, grått i grått, o c h b o r t o m allt detta dunkla ingen upplifvande skymt af ljus eller lif: allt förefaller lika dödt, lika hopplöst, lika tyngdt af den öfverhängande orörliga molnmassan! Sådan tedde sig naturen sedan jämförelsevis lång tid, o c h i den inre världen hos den unga flicka, som rastlöst vandrade fram och tillbaka i sitt beADVOKATEN KNIFVING. KARAKTÄRSROLLER. EFTER FOTOGR. AF A. JONASON. SKISS DANIEL HEIRE. — 5 IDUN — 1899. sådan lust att gå dit o c h höra. Ser du, här är en lappfamilj i stan, s o m reser för att skaffa medel till en skola i sin h e m b y g d. Här du inte lust? » » K a n inte säga; hvar är det? » Elin såg litet b r y d d ut. » Det är i missionshuset, m e n detta b ö r ju ej afskräcka dig, då det ej är fråga o m någon predikan. F ö r öfrigt är det bäst du går m e d o c h tar vara på mig, L i e b c h e n l » H o n hade återfallit i sin vanliga hälft bedjande, hälft skämtsamma ton, o c h väninnan var besegrad. » Nå ja, o m du ändtligen vill så. m e n nöjet lär n o g ej bli stort. » Elin kastade en slängkyss på måfå inåt rummet o c h dansade b o r t till dörren. » Klockan sju då!
Då, sedan Allmänna Brandförsäkrings-Verket blifvit inrättadt, det icke kan förvägras den, som antingen enligt stadgandet i 5:te §:n ärt skyldig att gifva Brand-1 stod eller uti serskild inom Häradet elier Socknen afslutad Brändstods-förening ingått, att, om han för sig förmånligare finner, uti nämnda Allmänna Verk försäkra större eller mindre del af den vid Hemmanet eller Egendomen varande åbyggnad , håfve Vi ansett Hemmanseller Egendoms-Innehafvaren, när han begagnat denna anstalt, och ehvad han tagit försäkring å hela åbyggnaden eller någon del, icke vidare vara pligtig att fullgöra hvad berörde §. föreskrifver, men deremot ej heller berättigad till den ersättning för afbrändaHus, som föregående 4:de §. utstakar , e.cli äfven ega sig öppet att frånträda den Ri ksdags-Beslutet? 775 Brandstodsförening, hvaruti han förut kan vara delegare: Dock, emedan i Allmänna Brandförsäkrings-Verket icke lemnäs försäkring å Lös Egendom, men äter sistnämnde 4:de '§. förmär, att Hemmans Abo , vid timande Eldskada, skall njuta ersättning för bortmistad säd , foder och den boskap, som till gärdens bruk tarfvas, hvarom jemväl oftast i Braudstods-föreningarne Öfverenskommes, bör denna rättighet För ifrågavarande Hemmansoch Egendoms-Innehafvare , likasom hans motsvarande skyldighet att i jemnlikhet dermed deltaga uti gäldandet af en sadan Lösöre-ersättning till andre brandskadade, oförändrad bibehållas så vida det icke mot de träffade och stadfästade Erandstods-föreningar strider: Och må härigenom ej heller något hinder läggas i vägen för de öfverenskommelse!- sill slik fösening, som hädanefter kunna ingås, vid hvilka vederbörande ega tillgodonjuta den frihet och den oberoende rätt, som uti Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär den g December 1766. §, v 43 samt Kongl. Förklaringen den 1 Augusti 3770 blifvit Erandstods-skyldige i allmänhet förunnad.
H varken det ena eller det andra äger derstädes rum, resultaterne af byggnader och reparationer af fartyg och inrättningar vittna motsatsen af detta Herr Friherrens anförande, och är det egentligen sedan flottan fått sin egen titel att ansvara för, som dessa resultater visat betydlig framgång. Dessutom får jag anföra rörande det förklarande Friherren uppgifver, att de Linieskepp vi äga qvar, voro en lemning från Den 8 December e. m. subsidie-tiden, alldeles är oriktigt; det flones med få undantag intet enda, sedan dea tiden, annat än till namnet, utan alla räkna sin tillvaro inom de sednare tio åren. Den flotta, som på 8o:lalet byggdes för Franska subsidier, likasom den Skärgårdsflotta, som å flera Rikets coopvaerdie-varf byggdes emellan 1789 och 90, var så påskyndad, att hvarken fullkomlighet eller varaktighet kunde förväntas ; också försvann den lika fort som den uppkom, ty viel x8o8 års krig befunnos ganska få fartyg * så väl större som mindre, qvar från denna tid, utan alla hade mer och mindre, redan då fordrat förbyggning. Just det åberopade exemplet af Friherren, rörande 1790 års rustning, verkar i motsatt förhållande till den sats, att från ett marin-etablissement vid ett påkommit krig, ett Skärgårdsförsvar snart kunde utgå, ty sorn jag förut nämnt, visades visserligen för ögonblicket möjligheten deraf, men också att det var bortkastade penningar i anseende till varaktigheten, och då man vill förena fullkomlighet och varaktighet, har jag af erfarenheten blifvit upplyst, att så väl Linicskeppet som Canonjollen bör byggas långsamt och ej brådskande. Friherre Anckarswärd anför Grefve Ehrenswärds åsigter och yttranden om två tider och två summor, som skulle visa skillnaden i Tersmedenska och Chapmauska Den 8 December e. m. varfsförvaltningarna.
Om igenom friwillig öfwerenskommelse emellan Konungens ombud och Inbyggarne i hwarje Socken eller Stad, en efter locala omständigheter mera afpatzad tid för National-Bewäringens Exercice kan fastställas, ware sädant icke förwägradt. National-Bewäringen är» under fredstider, owillkorligen befriad frän all annan Militairifk tjenstgörning eller handräckning, än den som i denna § bestämmes. Besvaring och Beklädnad tilldelas Besväringsmanskapet pä Statens bekostnad, och bör wara lika med Regementernes, samt efter behofsvet och Elima, tet aspassadt. För Första Classen bor beklädnad och besvaring alltid wara att tillgå, och förwaras i Sveken Magazinerna, eller något annat innom Socken svarande' tjenligt rum, saint ssä under wärdén af de Ordinarie Regementernes Besak. Sä fort första Classen utgår, drager Konungen genast försorg om Bewäringsoch Beklädnads anskaffande för Andra Classen, hwilken owillkorligen bör Manskapet tilldelas, sä snart det i werklig krigstjenst in gär, och sörhälles pä detta sätt frän den ena Classen till den andra. s ' , - 8- 9- Aflöningen för det till krigstjenst utgående Manskap af National-Bewaringen, bör i alla grader svara lika med Ärdinarie-Regementernes. §, IO. Blesserade till den grad att de för framtida bärgning äro oförmögne, böra af Staten underhållas. Begärdes pä bordet. Herr Grefwe» och Landt - Marskalken sa ken är begärd pä bordet, men Höglofliga Ridderfkapet och Ade'n torde tilläta mia sundra, att Hans Maj-t Den 4 November. nz Majit i denna proposition, sammanfattat ttvänne ämnen, det ena om National-Bewäring, det andra om medel till Rikets öfriga förswarsanstalter, hwilket sistnämnde torde fä remitteras till Stats.
M:t i Nåder föreslagne utvägar, tillvägabringa tillräckligare Pensioner, än hittills för Militaire-, Embetsoch Tjenstemän , utan någon ökning i StatsAnslagen, kan hufvudsakligen ernås genom afstående till Arme'ens PensionsCassa af rättigheten att i vacancer efter afskedade MilitairePersoner uppbära den Löne-inneliållning, sorn under namn af Begrafningshjelp förut till Statsverket ingått; så och enär CivilStatens nya Pensionslnrättning redan är en sådan rättighet i afseende på Civile Embetsoch Tjenstemän tillerkänd, synes ock billigheten fordra, att Arméens PensionsCassa kommer i åtnjutande af lika rätt, serdeles som Löntagarne sjelfve, vid Embetens eller Tjensters tillträdande, dana den uppkommande BesparingsFonden; och Utskottet får således vördsamt tillstyrka: B e t ä n k a n d e n, N:o 146. 295 att de genom sådan Begrafningshjelps innehållning inflytande Besparingar må, emot lika förbindelser som Statsverket nu åligger, på Arme'ens PensionsCassa öfverlåtas. Under förmodan, att behofvet af Pensions-förbättringarne sålunda till största delen kan afbjelpas, har Utskottet icke ansett sig böra föreslå, att något derutöfver må af 3:dje HufvudTitelns Besparingar dertill anordnas, enär de samma, påräknade till mångfaldige andre utgifters bestridande, genom afskiljande derifrån af ifrågavarande BesparingsMedel, komma att betydligen förminskas. På lika skäl, som för Arme'ens PensionsCassa blifvit anförde, får Utskottet äfvenledes hemställa’ att AmiralitetsKrigsmansCassan må erhålla den, under namn af Begrafningshjelp, innehållne Lönebesparing för sådane Embetsoch Tjenstemän, hvarmed delagtighet i Cassan medföljer, och sådant under enahanda skyldighet som för Arme'ens PensionsCassa föreslagen blifvit.
Stalt - UjskatéeU Utlåtande, N:o 267. n N:o 267. Ank. till Exp.-Utsk. d. 31 Äng. 1854, kl. 10 f. ra. Utlåtande, t ättledning af väckta motioner, om pension åt aflidne pr of essoren vid Fria Konsternas Akademi, J. G. Sandbergs enka. (U. A.) Ridderskapet oell Adeln samt Presteoell Borgare-stånden hafva genom särskilda remisser till Stats-Utskottets handläggning öfverlemna! 3:nc, med stöd af 50 § R. O., inom bemälda Riksstånd väckta motioner, deruti hr von Hartmansdorff\ Aug., biskop Annerstedt, med hvilken flere af högVördige Ståndets herrar ledamöter instämt, samt v. talmannen A. M. Brinck, anhållit, att, som en af Sveriges förnämsta konstnärer, professoren vid akademien för de fria konsterna m. m. Joli. Gust. Sandberg, hvilken genom sina talrika, högst förtjenstfull® arbeten, hvaribland förnämligast de i Upsala domkyrkas graf-chor utförda praktfulla fresco-målningarne, beredt sig ett utmärkt rum bland sednare tiders yppersta konstnärer, nyligen aflidit och efterlemnat en åldrig enka med 3:ne oförsörjda döttrar i högst torftiga omständigheter, Rikets Ständer, såsom en gärd af högaktning åt den hädangångne konstnärens minne, måtte åt bemälda enka, sorn vore sjuklig och för egen jemte barnens framtida bergning, saknade annan tillgång än det henne tilldelade understöd af 200 r:dr om året ur Allmänna Enkeoch Pupill-kassan, anvisa å Allmänna Indragnings-staten en årlig pension, hvilken af en motionär föreslagits att utgå med 750 r:dr, eller det pensions-belopp, hvaraf, i följd af Rikets sednast församlade Ständers beslut, professoren Sandberg vid sitt frånfälle var i åtnjutande, men af öfrige motionärer ansetts lämpligen kunna bestämmas till 400 r:dr banko.
Friherre Edelcreutz, Danieli Jag anhåller, att blott få lemna en liten upplysnig i anledning af hvad Friherre Wrangel nyss anfört. Friherren har yttrat, att Rotejemkningen först bordt föregå, och att, sedan grunderne för hemmang taxering blifvit bestämde, gumman deraf bordt med antalet af Extra RoteringsSoIdater divideras; men sådant låt sig alldeles icke gö. ra, emedan det stridde mot det af de Roteskyldige gjorde förbehåll, hvilket jemväl var uti Instructionen för RoteringsComtnissionen upptagit, och ingalunda fick förbiges. Rotarne voro nemligen taxerade efter ganska olika grunder, på somlige ställen efter hemmantalet, på andra åter efter särskilte grunder. Om en Rote var fördelaktigt Roterad, ägde man alldeles icke, att taga något ifrån densamma. Allt hvad i öfrigt blifvit anmärkt rör ej executionen, som i anledning af deröfver anförde besvär redan blifvit granskad, och passerat Collegieme. För öfrigt torde en hvar inse, att permanenta Roteringen icke är innit än Surrogat för den förut varande utskrifningen. Den xi Junii e, m. 655 I Konung Carl Xl.*s tid var det icke någon konst, att rotera, ty alla hemman voro då temmeligen lika, emedan refning deraf nyss föregått. Nu åter var förhållandet annorlunda. Roterings-Commissionen måste förvandla Roteringstyngden i penningar, och derefter sederme-i ra bestämma Roteringsskyldigheten. Herr Bergman, Ambrosius Magnus: Så som ytterligare bevis att Roteringen i Skåne icke blifvit verkställd med den omsorg och grannlagenhet, en så vigtig sak fordrat; får jag gifva tillkänna, att Kongl. KammarCollegium, uti underdånigt Utlåtande till Kongl. Majit öfver denna förrättning, förklarat sig hafva funnit densamma så felagtig, både till grunder och i verkställighet, att Coliegium ansett sig pligtigt afstyrka stadfästelse derå, innan den blifvit noga Öfversedd och efter billighetsgrunder rättad.
Jag hemställer derföre vördsamt, om icke all klämtning må upphöra, utom vid inträffande eldsvådor i Städerne, samt vid Kyrkorna och deras granskap på Landet. Anhållandesom Remiss häraf till Lagutskottet, hemställer jag vördsamt, om icke detta Memorial må communiceras de öfrige RiksStånden. "Vördsamt Memorial! Det gifvas saker, som i sig sjelfva mindre betydliga till sina följder, likväl för det enkla förnuftet framställa sig såsom kräfvande rättelse. Så är bruket att ringa 3 gånger till Gudstjenst och klockan 4 om morgnarne och 7 om qvällarne i Städerne samt åtskillige stunder på Landsbyggden. Det skadar icke synnerligen; men gagnar, såsom mig synes, icke heller. Det tyckes vara nog af, att en gång för hvarje Gudstjenst tillkännagifves för församlingen när den begynnes. De föregående ringningarne lära vara en påminnelse, att det är Helgedag och att det lider till Gudstjenstens början. Den som behöfver dessa påst H. 12 178 Den 4 December f. m. minnelser, för att infinna sig till Gudstjenst, blir säkert, dem oaktadt, derifrån, och för dem, som hafva så lång väg till kyrkan, att de icke kunna höra irsta och 2:dra ringningarne, hvilka ske med minsta Mockan, äro de icke någon påminnelse. De medföra således ingen nytta, men väl den onytta att klockorna och deras lager nötas, samt att Klockaren eller Kyrkoväktaren onödigt besväras. Jag hemställer fördenskull vördsamt, om icke ringningarne må inskränkas till en enda eller sammanringning för hvar Gudstjenst, till ringning för döda och vid Begrafningar, när vederbörande, som derom besörja, det åstunda samt till de tillfällen, då ringning af Regeringen påbjudes; men att alla de öfriga, af hvilka de till vissa stunder på dygnet bestämda lära vara en lämning af Catholskaoch Kloster författningarne, må upphöra. Detta Memorial torde få remitteras till Lag-Utskottet och de öfrige RiksStånden communiceras. Dessa sex Memorial lades på bordet.
Enligt denna § ega handtverkare och fabriksidkare i stad eller å landet att, efter föregången anmälan hos vederbörande magistrat i afseende å den afgift, som för handels-rättigheten bör erläggas, i hvilken stad som helst sjelfve eller genom andra hålla sina tillverkningar till salu uti öppna salubodar eller från andra upplagsställen, hvaremot föreskrift saknas derom, huru uppbörden af denna afgift skall ske, hvilken brist i författningen medfört åtskilliga svårigheter, enär afgiften icke, likasom de vanliga bevillnings-afgifterne och krono-utskylderne, uppbäres i den ort, der den debiteras, och debiteringen ofta icke verkställes förr än långt efter det handels-rättigheten blifvit begagnad, äfvensom den person, af hvilken afgiften skall erläggas, ofta allägs nat sig från den stad, hvars kassa afgiften skall tillfalla, samt derföre hvar ken kan emottaga debetsedeln, bevaka sin rätt genom besvär öfver obehörig debitering eller ordentligen verkställa inbetalningen; i betraktande hvaraf och då billigheten synes påkalla, att kommunen erhåller någon säkerhet för af Bih. till R. St. Prot. 1847 oc^‘ •> 10 Sami. 1 d/d. 4/ 370 Expedit ions-Ut skottets Förslag lill und. Skrifvelse, IV: o r8>. giftens utbekommande, hvilket lämpligen torde kunna åstadkommas genom borgens ställande för någon viss tid, Rikets Ständer få hos E. K. M. i underd. anhålla, det stadgas måtte, att den, hvilken utöfvar eli sådan handelsrättighet, sora uli ifrågavarande § omförmäles, skall ställa borgen för afgiftens erläggande de tre första åren; dock att afgiften icke erlägges för längre § 24. Då den uti ifrågavarande § bestämda afgift af 4- r.-dr till handels-fÖreningens kassa funnits otillräcklig för dermed afsedt ändamål, få Rikets Ständer underdel hemställa, att densamma måste förhöjas till 10 r:dr. § 25. Då genom föreskriften i denna § blifvit åt E. K.
Om denna proposition bifalles, kunna vi slippa 12 a 16 voteringar; annars uppslår den besynnerliga omständighet, att vi nu komma att votera öfver några hundrade R:dr, för att sedermera vid nästa Riksdag få gifva 100,000 R:dr till löneförhöjning för Länsmännen. Friherre Cederström: Jag har visserligen ingenting emot, att Herr Hjerta får sin mening i Contrapropositionen, att ingen löneförhöjning bör ske för Landsstaterne. Men å andra sidan yrkar jag bifall till Utskottets Utlåtande, med tillägg, att lön må anslås till en LänsNotarie i hvarje Län, ty i annat fall kunna icke göromålen, såsom sig bör, skötas. Jag instämmer derföre med 14?* Den 29 September. Herr Hjerta sålunda, att, om lian i ena propositionen yrkar, att alldeles ingen ökning i lönerna och personalen i afseende å Landsstaterne bör ske, så yrkar jag i den andra propositionen bifall lil-! Utskottets Utlåtande, med tillägg, alt lön för en LänsNotarie i hvarje Län bör anslås, på sätt Utskottet i dess första Betänkande föreslog. Herr Rosenblad: Herr Hjertås förslag afser väl, att vi skulle kunna afgöra bela denna punkt genom blott en enda votering, men jag tror, att det blir svårt att med en votering tillfredsställa alla meningar, ty en opinion vill bevilja hvad StalsUtskottet föreslagit; en annan vill afslå all tillökning, och en 3:dje vill, utom hvad StatsUtskottet föreslagit, äfven hafva löner för LänsINotarier. Jag anser, att alla dessa meningar bäst förenas, om Japropositionen blifver bifall till Utskottets Utlåtande, med förbehåll alt sedermera särskilt afgöra frågan om lönen för LänsNotarierne, och Contrapropositionen kommer att innefatta bibehållande af 1823 års Statsreglering i denna del. Herr Ribbing: Den första fråga, som torde böra afgöras, är, om den allmänna Löneregleringen för Landsstaterne skall, såsom Utskottet föreslagit, uppskjutas, och icke nu företagas.