Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gäldenärer, som sakna tillgångar att till fullo förnöja sina borgenärer, kunna delas i två slag af mycket olika moralisk halt: sådane, som ehuru redbaro och välsinnade, genom olyckor, misslyckade fastän redligt bedrifna spekulationer, bristande tillfällen till arbetsförtjenst, andras försummelse att mot dem punktligt fullgöra sina förbindelser, eller i följd deraf, att de på en eller annan grund måste ansvara för gäld, den de icke sjelfve sig åsamkat, med flera dylika fall, iråkat det insolvenstillstånd, hvari de, då krafvet mot dem göres gällande, befinna sig; och sådane, som, genom lättsinnigt och slösaktigt lefnadssätt, dobbel, lättja, eller på annat om vårdslöshet eller vanvård af sina ekonomiska angelägenheter och förbindelser vittnande sätt blifvit oförmögna att rätt för sig göra, eller som genom vinglerier, list och bedrägliga tillställningar eller föregifvanden narrat sig penningar till, under medvetande af sin oförmåga att dem vederbörligen återgälda, eller som undanstuckit sin egendom till förfång för sina borgenärer, med flere sådana fäll, deri större eller mindre svek mot borgenärerna ingår. Att denna teckning af de två slagen gäldenärer är en tafla ur lifvet, torde ej kunna bestridas, och behöfver man derföre oj låta hänföra sig af någon bland dessa känslofulla fantasimålningar, hvarpå förra riksdagens Lag-Utskott i detta ämne gaf så vackra prof, för att erkänna det vara en både rättvisans och humanitetens fordran, att den red bäre, men utan eget förvållande i insolvenstillstånd komne, gäldenären må af lagstiftaren annorledes betraktas, än den slösaktige, för omtanken om sina angelägenheter och förbindelser likgiltige, eller med list och svek handlande gäldenär, som antingen med full beräkning, eller eljest lättsinnigt, missbrukat sin borgenäx^s förtroende och derigenom, måhända, försatt denne i en förlägenhet, som gör honom sjelf insolvent.
Med föranledande af de åtgärder, sorn Rikets Ständer i afseende å Bränvins-lagstiftningen vidtagit, har Comministern Janzon inom Preste-Stånclet väckt en till Stats-Utskottet remitterad motion, deruti blifvit yrkadt, att ett årligt anslag af 2 å 3ooo R:dr måtte beviljas att användas till nykterhets-sakens befrämjande, dels att trycka och gratis bland folket sprida 4 Stals-Utskoltels Utlåtande, N.o 206. •viii författade skrifter i delta ämne, dels att understödja nitiske och skicklige män, sorn vilja uppoffra någon del af sin tid och sina krafter för detta stora och vigtiga ändamål; men då denna motion, om än dess remitterande till Utskottet icke af 56 §. Riksdags-Ordningen förhindrats, likväl innefattar ett nytt ämne, hvars upptagande till behandling, enligt Utskottets tanka, nu mera svårligen kan ega rum, sedan Rikets Ständer till Kongl. Majit aflåtit underdånig skrifvelse angående regleringen af utgifterne under 8:de Hufvudtiteln; så hemställer Utskottet, att motionen måtte få förfalla. Stockholm den 17 Februari 1845. Reservationer, Af Herr Biskopen m. m. Hedrén: ”Emot deLta Utskottets beslut anhåller jag få min reservation anmäla. Sedan Utskottet synes hafva medgifvit, det motionen icke af 56 §. Riksdags-Ordningen varit förhindrad, hade man väntat andra skäl för dess afslyrkande, än just detta samma förhinder. Ty alt 8:de Hufvudtiteln redan är afslutad och frågan således afgjord, innebär väl ingenting annat, än att den efter berörde §. icke kan ånyo upptagas. Nu är dock förhållandet icke sådant. Frågan är nemligen alldeles nv, och bar förut vid denna Riksdag hvarken varit väckt, pröfvad eller afgjord. Men den är, som motionen nogsamt utvisar, af redan fattade beslut föranledd, och borde sålunda hafva blifvit upptagen till noggrannare behandling. Det är nemligen, hvad redan blifvit beslutadt, rörande bränvins tillverkning, försäljning och consumtron, som denna motion föranledt.
Du vet ju lika väl som hon hvad det skall vara. » » Det kan nog tant hafva rätt uti, när det är en, som skall hafva alltsammans; men tänk med fotogen, som jag alltid vill fylla på sjelf, så ingen olycka händer: husjungfrun kommer då, köksan då och ladugårdsjungfrun kanske långt fram på förmiddagen, och der får man springa och tvätta sig för hvarje gång. » » Lilla barn, säg till, att när du kommer ut på morgonen, skola alla lampor, som behöfva fyllas, stå på dordet bredvid skafferiet och du gör dem i ordning på en gång, så är det gjordt med ett besvär. » » Men det kunna de aldrig lära sig att komma ihåg, vet tant. » » Låt bara den, som icke har sin lampa der, blifva utan olja den dagen, så svarar jag för, att de nog skola komma ihåg sig. » » Det har jag verkligen inte tänkt på, » svarade den lilla frun helt förvånad. » Ja, ser du, der hafva vi just felet, » svarade den gamla och klappade den rodnande kind, som lutade sig fram emot henne. » V i fruntimmer handla i allmänhet blott för stunden, tanklöst och utan riktig plan, och derför hafva vi ständigt en mängd små bestyr, som upptaga vår tid och irritera vårt sinne. Det är en ständig oro att glömma något, som gör oss nervösa. I st. f. att sätta oss ned några minuter och lugnt öfvertänka hvad vi skola göra, så verkställa vi genast hvad som faller oss i sinnet. Jag mins, när jag en gång var hos en bekant och satt en timme på verandan, huru jag slutligen blef uppmärksam på, att frun i huset så ofta gick i skafferiet, som låg bredvid, men det var ändå ett rum till emellan köket. Jag beslöt att räkna gångerna och ehuru det var många redan innan jag började, så räknade jag dem till 24 på den tiden. Hade hon t. ex. tagit sockret att söta soppan med i en kopp e. d., så hade det gått med en gång emot att gå flere, om det blef för litet. Någon sak kan man taga med sig in på samma gång man tar ut en annan eller flere på en gång.
Jag menai' härmed, alt de ville tillåta oss, sedan de uppgifvit sina motiver, hvarför de förslå RegF:s föreskrifter på ett sätt, att de då ville tillåta oss, säde jag, få hysa 15a Den 19 April f. ra. en annan tanke oell framför allt icke lägga hinder i vägen för fullbordandet af emancipationen undan det autocratiska välde, som Const.Utsk. gifvit sig. Jag är skyldig förklara Frill. Hamilton, då jag angifven lians framställning, att om lians grunder äro falska, så är äfven hans conclusion falsk. Nå väl! Jag anser hans grunder falska; men jag är skyldig att redogöra, hvarföre jag anser deni sådana. Jag kan icke misstaga mig derom, att hvarje ledamot af detta Hus skall, vid granskning, vid den nogaste afvägning af grundlagens ord, finna att grundlagsstiftaren aldrig föreställt sig det fall, som nu inträffat, nemi. fråga om nationalrepresentationens totala ombildning, och att i fråga om en så genomgripande förändring alla fyra Stånden skulle vara bundna af hvad en obetydlig delegation utaf representationen uti några principfrågor beslutat emot ett eller annat Stånds åsigt, så att pluraliteten af dessa få delegerade skulle kunna anses uttrycka hela folkets vilja ända derhän alt, derföre att några principer blifvit af denna pluralitet godkända uti ett vidt omfattande förslag, hela representationen, och således äfven de Stånd, som icke godkänt dessa principer, skulle vara förpligtade alt antaga ett förslag, som livart Stånd för sig i vissa delar kunde godkänna men i de öfriga förkastade. Jag anhåller att vi snart måtte komma till voteringslapparna, för alt genom dem slita de olika meningarna. Hr Stråle, Nils Wilh.: Ehuru långvarig discussionen i detta ämne varit, har R. o. Ad. likväl icke kommit tilt något bestämdt beslut, huruvida Utsk:s förslag skall behandlas i sin helhet eller punktvis föredragas; men jag torde icke misstaga mig deruti, att pluraliteten är höjd för att behandla saken i sin helhet. T detta fall gifves det 3:ne förslag till beslut, efter den uppfattning jag gjort af discussionen.
Anmärkningsvärdt ar, att sedan försök med sambruk först blifvit gjordt vid Jerbo bergsmanslrytta och jemväl föranledt lill efterföljd vid öfrige bergsmanshyttor med undantag endast af Bro hytta, blåsningen fortfarande bedrifvits i sambruk allenast vid Jerbo; men att en återgång till det gamla brukningssättet, att hvarje delägare afverkar sitt rede, ägt ruin redan efter första sambruksblåsningen vid Idoooch Wiby-hyttorne, efter 2:ne vid Tjernäs, efter trenue vid Åttesta och efter fyra vid Vester Hästbo hytta. Stångoch ämnesjern-tillverkningen har i medeltal årligen uppgått till 86,457 skeppund, eller 16,140 skeppund* mera än tillverkningen i medeltal utgjorde under nästföregående fem år. Under sednaste qvinqvennium hafva tvenne nya bruk blifvit anlagde, nemligen Robertsholm i Thorsåkers och Kungsforss i Ofvansjö socken, hvardera bestående af 3 härdar och 2 hamrar; hvarjemte vid de gamla verken följande antal härdar och hamrar tillkommit, nemligen vid Kihlaforsverken 3 härdar och 3 hamrar, vid Swabens verk 2:ne extra härdar och 1 större stångjerns-hammare, vid Grönzinka 1 hammare, vid Wifors 1 hammare, vid Mackmyra 1 hammare och en ny eldstad till Engelska smidesmethodens begagnande, vid Strömbacka 2 hamrar, vid Forsbacka 1 hammare samt vid Hedvigsfors likaledes 1 hammare; utgörande sammanräknade antalet af härdar vid slutet af sistlidne år 163, förutom de tvenve extra härdar för Morellska smidet, hvilka finnas vid Swabens verk och 1 härd för Lancashiresmide vid Mackmyra bruk.
Beträffande sältet alt bestämma dessa ersättningsbelopp hafva Rikets Ständer föreställt sig, att del med tillräcklig omsorg om Statens och den enskildes rätt vore förenligt alt åt vederbörande ersättningstagares egen omsorg öfverlemna att på laga sätt styrka, huru stor minskning i inkomst för dem genom den ifrågavarande laglörändringén uppstått; och, hvad angår frågan om tillgångar för Slaten lill bestridande af de häraf uppkommande utgifter, anse Rikets Ständer med fullkomlig säkerhet kunna påräknas, att sådana skola uppslå genom den förökning i Statens inkomst af bötesmedlen, hvilken måste blifva en följd af såväl nu ifrågavarande, som ock öfriga stadgande!) i Strafflagen, hvarigenom bötesbeloppen blifvit i betydlig grad förhöjda. Dä del emellertid ä ena sidan icke af rättvisans och billighetens fordringar är en ovilkorlig följd, hvarken att ofvanberörda ersättningar måste vara vid vissa tjenstebefatlnim ar fästade för längre lid än nuvarande innehafvares tjenstetid, hvilket vore så mycket oljenligare som derigenom skulle kunna uppslå invecklade förhållanden vid blifvande löneregleringar, eller alt de för all framtid skulle tilläggas kommunerna, för hvilka annan utväg till deras penningebehols fyllande blifvit genom kommunalförlältniugarne beredd, eller att allmänna inrättningar, — hvilka, derest de förtjena och behöfva understöd af Staten, kunna erhålla delta under en lämpligare och med vederbörlig enkelhet i finansförvaltningen mera förenlig form, än genom stadigvarande ersättningsan Expeditions-Uts kottets Förslog till underd. Skrifvelse, N:o 131. 3 slag af allmänna medel, — skulle förklaras (ill sådana berättigade; inen å andra sidan tilläfventyrs förekomma af Slaten ingångna förbindelser, sorn medföra fortfarande ersättningsskyldighet äfven i dessa fall, har eu utredning, som genom E. K. Maj:ts nådiga försorg lättast kan verkställas, synts Rikets Ständer vara erforderlig derom huru en reglering för framtiden af nu ifrågavarande förhållanden må kunna på enklaste och tjenligasle sätt åstadkommas.
Jag är säker, att rörelsens behof af capitaler då skall blifva tillfredsstäldt. t ao6 Diin i3 Mars f. m. Frih. Rantzou, Joli. Al b., uppläste följande: Lika med Frih. Boye ber jag II. It. o. Ad. vara öfverlygade, att ingen personlighet föranleder mina anmärkningar; det ar endast för sak jag strider. Jag förnyar min reservation mot R. o. Ad:s beslut att hafva till Bancooch LagUtsk:n remitterat ett förslag, hvilket, sedan den nya redactioneu af 72 §. Reg.F. blifvit afslagen, bort antingen förfalla, eller ock, såsom åsyftande en förändring af grundlagen, till Constit.Utsk. förvisas. Jag förmodar emedlertid, att Utskm icke anse sig kunna dermed taga befattning, och att det i alla fall kommer att, vid förnyad föredragning, af Stånden afslås. Derföre vill jag blott med få ord antyda de anmärkningar, hvilka jag, i händelse förslaget kan leda till någon påföljd, anser vara de väsendtligaste. I och 2 §5- höra naturligtvis utgå, såsom i öppen strid med 73 §:s Reg.F. bibehållna redaction. I 3 J. är ordet Vexelbank förmodligen uteglömdt. I 4 §• står: alla i Banken insatta medel må ej med qvarstad beläggas. Enligt denna redaction skulle man kunna sequestrera ända till millioner, blott man läte ett. enda runstvcke blifva qvar; ty då vore ju ej alla medel med qvarstad belagda. Vidare står i samma §.: infallande krig med främmande magt. Har man då andra rättigheter under inbördes krig eller t. ex. krig med brödrariket? §. 5. En annan ledamot har häri anmärkt en bristfällig redaction, då aftal benämnes fördrag. 5- 6 Föreskriften i denna §., att alla medel, tillhörande Statens cassör i hufvudstaden, skola på räkning i Banken insättas, synes mig vara alltför sträng. §. 7 bör försvinna såsom i strid med grundlagen; hvaremot ett stadgande bör införas, som anordnar, att
Naj:ts ilekallningsliakvsnöe i iiiketz alia k,än, ekler cle skjutssk^l-liges lmrancie, iiorcie uppföra körsla» ä ciel vili ii varje skjuts-station erkorcierliga antal liästar osli Lillion, som at Iknlrepreneuren laör tillkanllaliällas; 3:o alt I^ongl. l>iaj:ts Lekallningskakvancle clerekter eg6e läla anställa auetionsr om skjulsnings-kestprels okverlätanlie al klnlrepreneur, kör all clerigenom kä ulrönl <ie lägsta aukuci, kvartill enlreprsnacien ä skjuts-slalionerne kuncle erli allas; ^:o alt seclan, genom 6essa körkerecian^e älgärcler, vilkoren kor enlrepuenaclers ernäencls blifvit beslämcia oell säluncla uppstallcla, all okver lierås anlagancie kuinie röstas mecl /zr oeb rre/, Xongl. lViapls Dekallningsliakvancis borcle läla sammankalla alla skjutssk^lcligs slalionsvis, all sjelkve eller genom omkull, munölligen eller skriftligen, sig ^llra, liuruvicla lis ville pä föreslagna vilkor ökverläla skjulsnings-sk^Illigbsten lill Lnlrepreneurer, samt följaktligen älaga sig all, i cle kall, clä enlreprenaller icke knncie äslalikommas, utan tillskott ulökver lien körböjcia logan, säclant erlägga till ciel erkorcierliga belopp, som genom entreprenacl-auelionerna blifvit utrönt, oell skulle ciervicl iagttagas, all cle skjutsnings-sk^lcliges röstningsrätt beräknaäes ekler lien grunä, enligt byilken skjutsen blifvit ul - /§onZ/.
Utskotten, sorn insågo tidens kraf, sökte de vägar, hvarigenom afsättning kunde betryggas, såsom i Utskottens tanka det rätta*te medlet att mildra förlägenheten. På det - Den 8 Junii /, m. 363 ta sätt skulle Jordbruket lämpeligast understödas. Bergshandteringen, understödd af Lån, kan uppköpa den säd, som redan produceras, och icke dela sin omsorg till jordodling med sina Brukssrbetare, sorn åstadkomma en starkare production i den handtering, dervid de äro vane. Manufacturerne, understödde af lån, uppköpa Ull och Lin af Landtmannen, och verka lika med de föregående, rakt till Landtbrukets förmon: hvarföre då påstå, att Landtbruksrörelsen blifvit förnärmad? Penningarne circulera från den ena till den andra, och stanna i synnerhet icke länge i dens hand, som hehöfver låna. Man bör sålunda icke mäta förhållandet efter fördelningen; man har tillsett såsom det angelägnaste, att penningarne skulle komma ut: de dela sig efter hand på serskilta vägar. Det är bäst att hämta krafter, innan man ger sig ut till nya företag. Mången egendomshafvare hade mindre bekymmer före sine odlingsföretag, än sedermera, emedan de ej företogos efter hand i rätt ordning, i mon af samlade krafter, utan i anticipation på framtidens kraft, som uteblifvit. Må man derföre icke finna all fördel ligga uti odlingslån med nya papperspenningar, ty i sanning det är icke så. En Ledamot har sagt det vara en förvillelse, stt räkna MagazinsDirectionens Creditiv bland Jordbrukets fonder. Det är sannt att ett direct Lånebiträde är det ej; men rätt användt, 3^4 Ben 3 Juni i f. rit. ar det just derföre nyttigare. Ksn vål ett director? understöd gffyas än då den behöfvande
Då likväl ersättningen för under krig inträffade förluster eller under-, liålls-kostnader icke skulle ifrågakomma att af rusthållarne utbetalas, förr än densammas belopp blifvit tillförlitligen ut red t, ville Kongl Maj:t fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten, alt de utgifter, som i omförmälde afseenden kunde uppkomma, förskottsvis bestriddes af den blifvande krigsfonden, för att sedermera, Lill Statsverkets godtgörande, fördelas på vederbörande rusthållare, hvilka i stället blefve berättigade att återfå så väl hästar som persedlar i tjenstbart skick. Vid den Kongl. Propositionens föredragning hos Hederv. EondeStåndet, hafva Jan Pehrsson från Upsala län och Pehr Påhlsson från Christianstads län, med hvilka flere af Ståndets ledamöter sig förenat, uttalat den åsigt, att de föreslagna föreningarne mellan rusthållarne i riket, att ge - Statssamt Allm. Bcsr.- och Ekon.-Utsk. Bet., N.o 31. 5 rnensamt ersätta under krig inträffande förluster å rusthålls regementenas hästar och persedlar, icke skulle medföra någon lindring i rustningsbesväret, men att ett sådant ändamål snarare vore att påräkna, om Staten ölvertoge ersällnings-skyldigheten, emot en viss, från krigets utbrott till dess slut, af hvarje rusthåll utgående afgift, som föreslagits Lill ett belopp al 5o B:dr Banco årligen. Jemlikt erhållne remisser å högstberörde Nådiga Proposition, jemte hvad i anledning deraf inom Bonde-Ståndet yltradt blifvit, åligger det Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten att med utlåtande i ämnet till Rikets Höglofl.
Ett sådant måste vi dock en gång hafva och det ju förr dess hellre, och då kunna vi lämna de ännu icke färdiga ändrade gevären åt landstormen, för så vidt denna någon gång-blir möjlig att organisera. Fotfolket är visserligen alla härars hufvudvapen och har med undantag af kortare tidskeden så varit sedan äldsta tider, men allt ifrån de mekaniska kastmaskinernas dagar har infanteriet haft artilleriet såsom en trogen bundsförvant vid sin sida. Äfven detta vapen har undergått en långsam och allt jämt fortskridande förbättring, och 1859 förde fransmännen första gången refflade kanoner i fält. Ännu 1866 var artilleriets, storlek i förhållande till de öfriga vapnen emellertid ganska blygsam, hvartill kom, att det användes splittradt, och att det hölls för långt tillbaka bland reserverna och sålunda sällan kom fram, förr än infanteriet redan afgjort striden. Dessa brister jämte artilleriets obekantskap med sina nya refflade kanoner föranledde i Tyskland ett sorgfälligt studium af artilleriets användande, så att då tyskarne år 1870 drogo i härnad mot Frankrike, förstodo de att sätta artilleriet långt fram i kolonnerna, och alla strider inleddes å deras sida med en väldig eld från de långa artilleri-linierna. Efter 1866 eller 1870 försåg infanteriet sig i alla stater, såsom vi nyss funnit, med högst betydligt förbättrade gevär. Dessa gjorde ett väl pktceradt och väl skyddadt infanteri vida starkare, än förut var fallet, och då angriparen fruktade att med sina gevär ensamt icke kunna bryta detta motstånd, måste han sè sig om efter ett hjälpmedel, och ett verksamt sådant fann han i artilleriet, hvilket kunde utsträcka sin eld på vida längre håll än det andra vapnet och på en punkt samla en öfverväldigande verkan. Detta föranledde emellertid försvararen att å sin sida äfven öka artilleriet för att göra angriparens artilleris alla ansträngningar vanmäktiga. Allt detta har emellertid ledt till en oafbruten ökning af artilleriet inom alla härar, ty ingenstädes har man velat utsätta sig för att ligga under i detta kraftiga vapen, I hvilket läge man för öfrigt än må blifva försatt.
Reservationer: af hr Bergenstråhle, Claes Gabriel: «Som jag af sjukdom var hindrad att deltaga uti Utskottets slutliga beslut rörande de motioner, sorn voro väckta om skjuts-legans förhöjning, anhåller jag, att mina nedanskrifne yttranden dä ämnet förut, den 31 nästlidne Mars, förevarit, måtte såsom reservation få upptagas. Att skjutsen är ett onus, äfvensom att den är ojemnt fördelad, kan icke bestridas; det vore derföre väl om jordbruket derifrån kunde befrias: inell för detta onus, äfvensom för de flesta andra, möter det hinder, att det under tidernas längd blifvit ett med statsoch samhällsskicket sainmanvext behoi, som ieke kan borttagas, och icke heller synnerligen underlättas genom några allmännare diligens-inrättningar, sorn i värt glest bebodda land, och genom ojemnheterne i trafiken, som hindra uppgörandet af all kostnadsberäkning, icke äro möjliga att tillvägabringa. Beträffande åter dess jemnare fördelning å hemman, som deruti hitintills icke deltagit, skulle sådant medföra en rubbning uti egande-rätten: undantag måste dock stundom häruti ega rum, då vid en och annan station traff - 20 Allm. Besv.- och Ekon.-U/skol/e/s Betänkande, Nio 89* ken blifvit så förökad, att det förra skjuts-laget icke mäktar att bestrida skjutsen; då så inträffar, så borde den nya bördan, sorn derigenom ålägges de liitintills derifrån befriade hemman, lindras på så sätt, att det gamla skjuts-laget, som genom tillökningen af de tillkomne vunnit en lättnad, deremot gåfve deni en billig kontant ersättning. För öfrigt måste iliågkommas, att den ojemnhet, som i detta onus förefinnes emellan de skjuts-skyldige å den ena vägen emot å en annan, hafva genom tidens längd jemnat sig derigenom, att i arf eller vid köp, hafva hemmanens värden blifvit beräknade allt elter som detta onus varit mer eller mindre tryckande.
Jag erkänner att jag vid upläsningen icke gaf akt deruppå att denna punkt hade 2:ne afdelningar, och att jag till följd deraf tillät mig att yttra mig öfver den sednare afdelningen, men sedan detta misstag utaf Hr Gr. o. Landtm, blifvit rättadt, hoppas jag att R. o. Ad. dermed öfversel-. Jag skulle i likhet med Frih. Cederström tro, alt ehuru motionären har yrkat i sitt förslag att: ”folkskolelär ar e-seminarierne nui varda förr eller sednare alldeles indragna och inom kort tid, förberedelsevis, åtminstone lill halfva deras nuvar:de antal förminskade”, så står det likväl Ekon.Utsk. öppet att, utan att kunna anses hafva trädt motionärens rätt för nära, tillstyrka att, på sätt jag föreslagit, R. St:r mätte till K. M. ingå med en underdånig framställning att seminarierna mätte efterhand indragas, ty uti en sådan anhållan ingår ju till en hufvudsaklig del åtminstone motionärens förslag att seminarierna måtte till ett visst belopp ju förr desto heldre indragas. Jag är icke på något sätt hågad att bestrida Hr Tersmedens förslag att första afdelningen af denna punkt måtte serskildt afgöras; jag tror icke att det ringaste hinder möter för detta sätt att gå tillväga, och jag vågar derföre vördsamt understödja detta förslag. Jag har icke sagt att ju icke folkskolorna äfven i sin nuvärde otillfredsställande form gagna till något, utan jag medgifver, i likhet med Hr Tersmeden, att någon upfostran, någon tillsyn ändock är bättre än ingen, men just denna otillfredsställande form gifvet' mig anledn. att yttra den tanke, som jag alltid hyst och ännu hyser, att det skulle vara serdeles väl om folkskolestadgan i st. f. att säga att föräldrar ovilkorligen skola skicka sina barn i folkskolan, hade stadgat, att då föräldrarne visa sig odugliga att upfostra sina barn, så skulle folkskolan laga dem om Den 29 Mars.