Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frihet att välja bouppteckningsman tillkommer äfven, enligt särskilda författningar, adeliga sterbhus samt arfvingar efter de till Amiralitetsstaterne hörande ofrälse män m. fl. I afseende å det arfvode, som för omförmälda uppdrag tillkommer städernas Magistrater, är i Kongl. Förordningen den 10 December 1756 stadgadt, att i alla städer, utom Stockholm och Göteborg, i inventeringsarfvode må uppbäras en procent af all i boet befintlig fast och lös egendom. För Stockholm åter är, enligt äldre författningar, Bih. lill R. St. Prot. 1865 & 1866'. 8 Sami. 9 Höft. 1 2 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 30. den regel gällande, att arfvodet utgör en half procent af summa inventarii; hvilken beräkning ock lärer följas i Göteborg. Om upphörande af berörda boupptecknings-procent väcktes vid sisthållna riksdag fråga i sammanhang med motioner derom, att friheten i val af bouppteckningsman skulle blifva allmän. Med föranledande af dessa motioner, hvilka vid nämnda riksdag behandlades af Lag-Utskottet, afläto Rikets Ständer till Kongl. Maj:t underdånig skrifvelse, deruti, med tillkännagifvande, att Rikets Ständer ansågo den Borgmästare och Råd tillkommande rätt att, när ej annorlunda vore stadgadt, nämna gode män att förrätta bouppteckning samt derför uppbära visst arfvode, borde upphöra, Rikets Ständer anhöllo, att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga åtgärder till beredande af ersättning åt vederbörande städers Magistrater för den sportelinkomst, de genom en sådan anordning kunde förlora, äfvensom att Kongl. Majit täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer framställa nådig Proposition om den förändring i allmän lag, som för omförmälda ändamål blefve nödig. Vid samma riksdag väcktes särskild motion om bestämmande af visst arfvode åt bouppteckningsman för uppteckning af fast egendom å landet.
» Å n e j, inte till det, men ni skall, hoppas j a g, få gratulera mig till att bära mina grå hår m e d heder! » D e t var ett försök att skämta, men det slog illa ut, o c h tonen blef i stället skärande bitter. N u, när han stod färdig att gå, ångrade hon, hvad hon gjort. A l l t inom henne som människa o c h kvinna ropade att få sitt kraf på lycka tillfredsstäldt, o c h hon tyckte till o c h med, att det var dumhet, vansinne att själf kasta det ifrån sig. O c h hon sade sig själf det, som alla kvinnor, hvilka älskat, sagt före henne o c h skola säga efter henne, att ingen annan i världen kunde älska honom så som just hon. Hade han nu sagt något — eller bara trotsat henne o c h helt enkelt slagit armarne o m henne — hon skulle gifvit vika och låtit sig tagas med storm. M e n han räckte henne endast sin hand, litet stelt, fast med återhållen rörelse oeh sade: » S å farväl, J u l i e! Eller till härnäst — för den dagen k o m m e r ändå förr eller senare. » » J a, farväl — till härnäst. » Hon besvarade icke hans handtryckning, utan hennes hand gled kall o c h stel ur hans. Men när dörren hade tillslutit sig efter honom o c h hon var ensam, g ö m d e hon ansiktet i händerna o c h, glömmande sina grå hår, grät hon så, som en ung flicka begråter » in första kärleks rosiga dröm. Jungfrun af Orleans - en lycklig äkta maka. En legend i kritikens ljus. T år kritiska tid är icke synnerligen nådig mot de vackra legenderna i historien. Oombedd tränger forskaren med sin vetenskaps fackla fram genom aflägset dunkla lidehvarf, han pröfvar o c h väger urkunder och samtidas vitnesmål, han anställer formliga korsförhör; och ur sagans vackra skal vecklas så ofta ut en obetydlig, stackars liten kärna af verkligt äkta historiskt faktum. Så har för den moderna forskningen den allbekanta Tell-myten fått stryka på foten. Nu är turen kommen till Jungfrun af Orleans.
Dä Herr OfwersteLieurenanr Oripsnwaiör yrkat StatsRädetö answarighct »öc del Desi Ledamöter lämnat sikt bi» fall till coascriptions sraqan, sär jag kwärlvm tiI Höglvfi. Ridderffapet och Melli ödmjukast hemställa, vm icke Skändet i en Deputation tackade dem för deras nit och omsorger, art npräkthälla konstitutionel» och maka för Fäderneslandets ära, wälsärd och sjelf» stäudighct. Den odödliga anda som under detta Riksmöte ltswat Riddcrstapet och Adeln, skall genom fäderne mätt och steg sprida sin wälgörande kraft till alla rättsint» Medborgare, ost) »verkställande Magten skall derigenom behälla vna prof pä wart förtroende tili Desi redlighet att intill döden förfwara wart kära Fädernesland. Härtill ropades ett starkt Nej, och någon or» npkom. Herr Grefwe» och Landt-Marsikalkers erindrade alt fjelfwa saken redan more afgjord, ycch ej mera till öfwerläggning kunde uplagas. Ropades Ja! Grefwe ^önenlije!m, 6srl. I anledning af hwad. Herr Lieutenant käklman nyligen till Protokollet anförde i afseende pä Protokollet för den 4 December, torde jag fä ödmjukeligen till Högloft. Ridderffapel och Adeln anföra följande. Det är ej i afsigt att justisixra Mderfkaptt och Adelns dä 8§6 Dm 14 December. tagne beslut i anseende till ogillandet af Herr Orj» x^nxvalärs tillwitelser emot Stats Rakel, joni ;ag un uM p-r; Nidderssapet och Akela behöfwer ingen soin just.fierar Dest beslut.
Såsom ett bevis på just motsatsen vill jag erinra R. o. Ad. om den åverkan, som passerat helt nära oss, nemi. i Södermanland, der böterna, enligt nu varande låga ansvarsbestämmelser, uppgått till emellan 30 och 40 tusen rdr. Om vi dessutom betrakta huru en sådan åverkan verkställes, nemi. att åverkaren kommer med flere par hästar och så manstark att skogvaktaren ej vågar sätta sig till motvärn, inser man ännu lättare olägenheten af detta stadgande. Den blir nemi. ännu större än den hittills varit, ty då för större åverkan kommer att dömas till böter eller fängelse, finner åverkaren mycket lätt en person, som åtager sig brottet och hvilken anser fängelse-straffet för ingenting. Vore deremot detta brott belagdt med tjufstraff, skulle något sådant ej kunna gå för sig. I fråga om denna vanfrejd såsom påföljd för tjufnad har man slutligen anmärkt, att denna påföljd skulle alltför bårdt drabba den, som tillgripit skogseffekter af mindre värde. Härtill får jag svara, att den komité, som 1855 nedsattes för att yttra sig öfver detta ämne, på ett efter mitt omdöme särdeles lämpligt sätt beredt öfvergången från nu gällande lag, i det den skiljt emellan fällning, i förening med tillgrepp af växande träd, samt upptagande af vindfälle, ris m. m. Just genom en sådan distinktion mellan växande träd och ris skulle folket komma att lära sig hafva aktning för att fälla de växande träden, och snarare taga ris, när de behöfde något från skogen. På de skäl, som jag anfört, och då jag hört, att ett Riksstånd redan återremitterat denna §, får jag vördsamt anhålla att R. q. Ad. behagade göra detsamma. Den 17 Juli. Hr Olivecrona: För min del har jag icke kunnat finna mig öfvertygad af de skäl, som Gr. Sparre anfört. Han har visserligen andragit, hurusom det nu, då vi stå i begrepp att antaga en ny strafflag, vore rätta tidpunkten att frångå det gamla föreställningssättet i afseende å tillgrepp af skog; men jag tror, att man i en fråga, sådan som denna, måste rätta sig efter det föreställningssätt, som är lefvande hos den stora allmänheten.
Då nu öfvcrläggningen förklarades vara fulländad, tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm, alt han ansåg sig först böra framställa den propos. å bifall lill U(sk:s förslag, sorn af flere ledamöter blifvit begärd; och hemställde Hr Landtm, sedermera om R. o. Ad. behagade bifalla Ridd.Utsk:s mein. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med många nej; hvarjemte flere ledamöter hördes begära votering. 1 anledn. deraf yttrade Hr Gr. o. Landtm, att vidden blifvande voteringen ja-propos:n borde innefatta bifall till Utsk:s mern.; men att, hvad nej-prOpos:n anginge, flere särskildte förslag blifvit framställde. Några ledamöter hade yrkat, att motionen måtte afslås, med förklarande alt den icke erfordrar någon R. o. Ad:s åtgärd; andra åter och sednast Hr Gripenstedt hade föreslagit äterremiss; en ledamot hade yrkat alf R. o. Ad., tinder erkännande af Hr prof. Fryxells stora förtjenster om fäderneslandets häfdeforskning, ej må anse sig berätligadt ätt enskildt helima honom och derigenom gå i förväg för den rätt, som tillkommer hela fäderneslandet; och en ledamot hade begärt alt först må afgöras om den i fråga var. medaljen skall gifvas, och att sedermera, i händelse af bifall dertill, måtte bestämmas, huruvida medaljen skall lemnäs för prof. Fryxells förtjenster om Svenska Historien i allmänhet, eller för hans förtjenster om Svenska Adelns historia. På R. o. Ad. berodde fördenskull nu att afgöra hvilketdera af dessa förslag borde blifva kontrapropos. Frih. Raab: Då äterremiss är begärd, hemställer jag, huruvida den icke bör i första rummet komma i fråga som kontrapropos. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga äterremiss af Utsk:s mern. såsom kontrapropos. vid den föreslående voteringen, ropades starka Ja, blandade med
Hon började allt mera närma sig den dramatiska musiken och upptog på sin repertoar flere moderna och klassiska operaarier. Vi erinra särskildt om den stora arian ur Massenets opera L ' Hérodiade, där fröken Nordgrens liffulla föredrag firade en liten triumf och gjorde den eljes något träaktiga kompositionen njutbar, ja, nästan intressant. Det dröjde dock någon tid, innan sångerskan lät höra sig från scenen. Efter en konsertturné i Norge 1 8 8 8, där fröken N. skördade entusiastiskt bifall, återkom hon i slutet af året till den svenska hufvudstaden, och den 1 0 januari 1 8 8 9 uppträdde hon för första gången på scenen, återgifvande prinsessan Amneris i Verdis opera » A i d a ». Äfven i dessa ovanligt debutrika tider framstår detta fröken Nordgrens första uppträdande såsom synnerligen vackert och lofvande. Vid ett senare återgifvande af rollen har också sångerskan visat, att hon förstått fullkomna och utveckla mycket af det, som vid ett första uppträdande af debutantens ovana och rädsla sköts undan. På våren samma år grep sig fröken N. an med en vokalt och dramatiskt ännu mer betydande uppgift: Ortrud i » Lohengrin ». Med fröken Nordgrens rika resurser var framgången här gifven: hon gaf oss en Ortrud lika imponerande genom sin gestalt som genom det breda, lidelsefulla sångföredraget, den kraftiga dramatiska framställningen. Man skulle ju kunna tro dessa loford vara öfverdrifna, dikterade af nationalfåfängan, som ofta vid dylika tillfällen får ett ord med i laget. Dem, som tro sådant, hänvisa vi till de omdömen, som egnades Ellen Nordgren, då hon innevarande höst återgaf dessa tvä roller på Kungl. teatern i Köbenhavn. En framstående dansk musikkrititer yttrade då på tal om hennes Ortrud: » Den enhet i vokal och dramatisk aktion, som Wagner mer än någon annan kräfver, har fröken Nordgren medfödd », och han uttalade såsom sin åsikt, att fröken Nordgrens begåfning särskildt lämpade sig för Wagnerpartier. Fröken Nordgren och Köbenhavusoperan synas ha tagit denna vink ad notam.
Psykologiska gåtor En rättegång för sextio år sedan. I en vacker salon på ett litet landtställe nära floden, ett par mil ifrån London, sutto på eftermiddagen, samma dag som Alf och Malkolm skildes åt i Kranach, tvenne fruntimmer. Den ena af dessa damer var lady Hamilton, enka efter en öfverste, som för något öfver ett år sedan stupat i Spanien. Hon var icke mycket öfver fyrtio år och ännu rätt behaglig i den lätta sorgdrägt, som hon kanhända af koketteri ännu bar, ty den klädde henne förträffligt. Hennes fina och allvarsamma ansigte och hela hennes vackra figur, hvars alla rörelser voro beräknade utan att vara stela, hennes omsorgsfulla klädsel, hennes klara och vackra uttal, hennes alltid fina och passande konversation, som icke hade det minsta verkliga innehåll, men likväl alltid hördes med bifall, allt med ett ord hos denna qvinna förenade sig att göra henne till ett mönster för en förnäm dam af verld. Hon hade också aldrig ett ögonblick under hela sitt lif fallit ur denna rol, aldrig sagt ett förhastadt ord, begått en öfverilad handling, gjort en förfelad eller tafatt rörelse eller tillåtit sig ett enda steg, som icke var överensstämmande med etikettens och den strängaste morals mest noggranna fordringar. Hon hade tidigt blifvit gift, aldrig älskat sin man, men likväl aldrig känt ett ögonblicks frestelse att älska någon annan, hon var mycket omtyckt, men hade aldrig väckt kärlek i något manligt hjerta och egde ingen qvinlig vän i detta ords egentliga betydelse, ehuru alla hennes bekanta voro förtjusta af hennes sällskap, hon hade aldrig blifvit afundad, aldrig förtalad och var nu, till lynne och känslor vid fyrtiotvå år, precis densamma, som hon varit vid sexton, ett urverk, som aldrig råkat i olag, och hvars förträffliga mekanik tycktes kunna bli ett ”perpetuum mobile”. Den andra var hennes dotter, mrs Arabella Fulton, samma vackra fruntimmer, som väckt de unga herrarnes beundran och varit föremål för deras anmärkningar, då hon åkte förbi det lilla utvärdshuset Putney för ett par månader sedan; äfven hon var enka, ehuru ännu icke tjugotvå år.
Uti den af Herr Professorn Thyselius gjorda motion har Herr Prosten Billdahl instämt, under åberopande af det efterdöme, som blifvit lemnadt genom en så beskaffad förmonligare inrättning af Skaraborgs Läns Lazarett uti Mariacstad, hvarest de sjuka numera kunna, utan föregången anmälan, insändas till Läns-Lazarettet, och blifva der genast emottagne, de förmögnare mot någon skälig afgift, och de fattigare utan all slags betalning, samt njuta tjenlig spis, medikapaenter och Läkaretillsyn, skötsel och om - Besv. och Ekon. TJtsk. Betänkanden. 559 ' vårdnad, hvarigenom Herr Prosten vill visa, huru mycket en verksam Länestyrelse kan och bor uträtta till den lidande mensktighetens hjelp och lindring. Uti samma motion har slut el igen Herr Frosten Fröberg förklarat si g utur flera skäl instämma, men i synnerhet af det serskildta skäl, att efter af Riksens Höglofl. Ständer fattadt beslut, och af Kongl. Maj:t sjelf uti nådigt kallelseBref, och till Revisorerna meddelad bestämd föreskrift, att anställa Revision öfver Hospitalsoch Lazaretts fonderna, Kongl. Scraphimer-Ordens-Gillet, detta oaktadt, kunnat, på Revisorernas reqvisition af Räkenskaperna öfver dessa fonder, tillåta sig en vägran att dem framlemna, och i stället presenterat ett af Ordens-Gillets framställningar föranledt, och af det samma utverkadt Konunga-Bref, som frikallar dess räkenskaper från Revision af Riksens Ständer; genom hvilken oväntade åtgärd Herr Prosten anser Ördens-Gillet hafva felat i aktning för Riksens Ständers beslut, hvilken icke borde saknas hos någon Embetsmanna Corporation, samt ännu mer 1 vördnad för Kongl. Maj:ts; i nådiga kallelse-brefvet bestämdt uttryckta vilja, som genom Ordens-Gillets vägran göres dementi, och hvilken dementi icke är håfven genom ett nytt Konungabref af motsatt innehåll ined det förra.
TJtsk. Betänkandért. vid skeende undersökning, befinnes oförmögen, att erlägga sina Utskylder, måtte bfcf rias från lifgifvande af de genom Kongl; KammarColIegii Kungörelse den 18 Februari 1806 utsatte böter af 12 sk, derest han vidanära Uppbördsstämma!! icke anriiält och styrkt detina sin oförmögenhet, samt att förty ingen åtgärd till httagäöde af sådanö böter matte fega rum* innan ofvanberörde undersökning föregått, hvarom Riksens Högloflige Ständer torde finna för godt, att hös Kongl. Majit; anmäla deras Underdåniga önskan. Genom hvad Utskottet ofvanföre upplyst, är den irring vederlagd, att uteblifvande från första aflöningstnötet, som af Regementsskrifvaren hålles, är förenad med böter, och, då föröfrigt det vite af 1 Rd., sorn för Restmötets försummande är stadgadt, och hvarom Räntegifvare i de årliga kungörelserna om desse möten böra underrättas, synes desto heldre vara nödigt till beredande af Räntornes afbördande i råttan tan tid, sorn desse merändels äro anslagne löntagare, hvilka icke hafva råd och tillfälle, att utöfver tiden afbida deras erhållande; så anser Uukottet sig icke kunna tillstyrka bifall till yrkandet om samma vites upphäfvande, och, i händelse verkligen, såsom Magnus Jansson från Kronobergs Län förmält, detsamma å något ställe skulle hafva blifvit uttaget för frånvaron från första aflöningsmötet, innefattar sådant en öf - Beni. och Ekon. Utsk. Betänkandeh. 4!5 Verträdelse af författningen, deruti den lidande å vederbörlig ort kunnat berecia sig rättelse, men hvarmed Riksens Högloft. Ständer, emot 90 §. Regeringsformen, någon åtgärd icke tillkommer. Riksens Högloft. Ständers egen vidare bmpröfning varder detta, jemte tvänne Ledamöters särskildta utlåtanden, vördsamt linderstäldt. Stockholm, den 29 April a82§.
Den då an ställde Jägmästaren, med årlig lön af 1,200 R:dr, har sedermera till sitt biträde erhållit 4 Skogsuppsyningsman, hvardera med 150 R:dr årlig lön och högst 50 R:dr arfvode derutöfver, i mån af deras nit och verksamhet. Denna verksamhet faller inom en senare tid. Saknaden af all annan tillsyn öfver kronans vidsträckta öfverloppsmarker, än sorn af länets alltför fåtaliga och af andra bestyr öfverhopade kronobetjente kunnat utöfvas, äfvensom bristen på ordnad hushållning med skogarne, utesluta möjligheten af den närmare redogörelse, som formuläret för berättelsen i denna del afser och förutsätter. Jag är derföre icke heller i tillfälle att annorlunda än ytterst allmänt yttra mig öfver detta eljest så vigtiga ämne. Till de flera trädvarubolag, som bildat sig utefter floddalarne mot Östersjön, har allmogen ganska allmänt försålt sina, vattendragen närbelägna och tillgängliga skogstrakter, oftast för afverkning under viss tid, vanligen 50 år, och med vilkor att endast den mogna skogen af visst omfång får tagas. Endast sådan skog äger också här något värde, som kunde löna de dyra utdrifningsoch flottningsarbetena. Om denna skogsafverkning utöfvar något menligt inflytande för orten och landet; icke ligger det menliga deri, att skogshushållning derigenom motverkas. Olägenheterna träffa jordbruket genom uppdrifna arbetslöner, ehuru, å andra sidan, också afsättning af landtbrukets produkter på samma gång befrämjas och det till vida högre pris, än eljest kunde erhållas. Hushållning med skogarne eller åtminstone den negativa vården, att de icke afsigtligt eller af vårdslöshet lemnäs åt eldens härjningar, blir den lika naturliga som relativt lyckliga följden af trädvarornas uppskattning till något värde. Huru annorlunda före skogsafverkningens början tillgått äfven utefter floddalarne är både lärorikt och sorgligt att på närmare håll undersöka. Ofantliga skogssträckor, då fullkomligt värdelösa och inkräktande på betesmarken, hafva blifvit afbrände, såsom det minst besvärliga sättet att »hålla skogen ifrån sig»; och med skogen uppbrändes äfven matjorden.
Men snäckan tycktes tröttna och den till det yttersta spända, skålformiga focken orkade icke slita henne med sig, ty fastän lotsen arbetade till det yttersta med öskaret, var hon nästan halffyld med vatten, som for i en tung massa fram och åter under tofterna och tvang henne till klumpiga vaggande rö- relser som en druckens — och flickan, som låg där på bottnen, genomvåt, kände huru sjö efter sjö slog öfver henne — men ännu friskade hagelskuren, ty denna evighet hade varat endast en kort stund, och vattnet i båten tycktes koka på sin yta. (Forts.) Att imitera glasmålning. Litet hvar af fduns läsarinnor h a r troligen sett och äfven önskat sig ett eller flere par af de vackra, nu så moderna jalusierna af imiterad glasmålning. Som dessa dock ställa sig väl dyra cirka 10 ä 12 kr. paret, så vore det kanske väb kommet att få veta, huru man själf, för jämförel " sevis ringa kostnad, på egen hand kan göra dylika. De billigaste göras af s. k. kalkerduk, som kan köpas i hvarje färgoch pappershandel; den spännes på ramar med fötter så slätt som möjligt. 1 stället för kalkerduk, kan användas mattslipade glas, som visserligen äro något dyrare, men ock bättre. Ramarne få lof att vara något olika för fastsättning af duken eller glaset. I förra fallet måste ramen göras dubbel, så att. duken spännes på den ena delen, och den andra skrufvas fast så, att spikningen döljes. I sednare fallet göres fals för glaset, hvarefter en list spikas eller skrufvas fast för att hålla glaset; hur detta lämpligast göres, förstår nog snickaren eller den, som gör ramarne. Nu skrides till själfva målningen. De färger, som användas, måste vara transparenta, d. v. s. genomskinliga, bäst äro sådana tubfärger, som artister använda. Här följer förteckning på transparenta färger: Gula: Terra de Sienna, Gummi Gutta. Röda: Karminlack, Caput mortuum, Krapplack. Bruna: Kasselbrunt, Mumie, Van Dykbrunt, Bränd Terra de Sienna. Blå färger: Berliner eller Pariserblått.
Jag har noga öfvervägt alla dessa förhållanden, och då jag icke kan finna någon fördel för jordbrukaren utaf nu gällande förordning, får jag yrka bifall till Utsk:ts förslå»;. C5 Gr. Liljencrants: Vid remissen af den Kongl. Propos:n i detta ämne, uttalade jag den meningen, att mindre förändringar i denna lagstiftning borde ega rum äfven vid denna riksdag, och gjorde detta af det skälet att den nuvarande representationen endast en kort tid kan ingripa 228 Den 11 Maj. i händelsernas gång. Jag anade doek icke då att man skulle få se ett Betänk, så inkonseqvent och litet sammanhängande. Så t. ex. måste det förefalla besynnerligt, att på samma gång Betänkt säger att bränvinsbränningen skall vara fri, talar det på ett annat ställe om att minimitillverkningen icke får vara mindre än 200 k:r. Jag hyllar emedlertid den åsigten, att enda sättet att få en hushållsaktig och förnuftig bränvinsbränning, är att fortsätta på samma väg som sedan 1855 blifvit följd. Gr. Sparre har sagt att det icke vore skäl att göra förändringar i lagstiftningen. Jag skulle dela hans mening, om detta vore en förändring; men så är det icke, utan endast en fortsatt tillämpning af de grunder, som antogos vid författningens införande. För mig är det klart, att om export af bränvin skall ega rum, måste vi gå i den rigtningen att bränningen blir en fabriksnäring, och dit kunna vi endast komma genom att göra handteringen fri, så att kapitalister med trygghet kunna insätta sina penningar i rörelsen. Man säger att denna näring är af stor vigt för jordbruket. Jag måste dock betvifla att så är förhållandet, då jag ser att den är högst obetydlig i många provinser, såsom t. ex. i Upland. Ungefär enahanda är förhållandet i Södermanland och Westmanland. Det är dock från Upland man får större delen af det kreatursfoder, som hit införes. Man talar äfven om att tillgodogöra sig potatisen genom att kasta den i bränvinsgrytan. Jag tror dock det vara bättre att gifva den åt kreaturen, och detta låter sig åtminstone ganska väl göra, då den endast kostar 1 ä 11, rdr tunnan.
\:o 4 lill Kongl. Maj-.ts Xåd. Pro/). X:o /, om Statsvar ket ISöli. 35 Oon i underdånighet föreslagna Stat. Personal. Adonilla; i kontant. Spanmål i Håff. i: r;: - c Fiir månad i „ S eller da» ! 1ar : 5 l ■■ fper man. : **ur «"««• Summa. s *9* Summa Transport 35; 60 Half dagspenning för Daglönare Sönocli Helgeitagarue — Hulr. <> lird?*. ! ii. j K: dr. | ii ! Verkmästare 1 _ Smedsgesäll j — ] Timmermän •> Stockholms Dito . Enär den nu föreslagno Staten uppgAr till och den nuvarande till erfordras en fyllnad af ~j 230,653 3lj — 236,65334 150.702 87 . 85,950471 2,630 36 Bil. !S;o i till Hony/. Majlis Mail Prop. \:o I, om Statsverket 1856. Summarisk uppgijt ä löneförhöjningar, sorn Jör tle under Sjöjörsvars-deparlemenlel lydande Sluter och Korpser skulle begäras Jör ar '1857, bcruknadt Jör den uti nu varande Ajlönings-stater uppförda personal, jemte uppgijl ä hvad sorn lill löneförhöjning begiires ijrån och med 1858. Lill. T. töres lagen tillökning i Aflö- Belloni# nings-Slaterna till i>k ii i ri " för ifrån oell med ar 1857. ar 1858. 15 :d r K: in t ö. Ilulr Runt ö. Sjöförsvars-Departis Kansli-Expedition . 6,842150 6,642 50 Dito Kommando dito 4.520 — 720 .—. Förvaltningen aF Sjö-Ärendena N.-o 4 till Kongl. A/af:Is Nåd.