Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Icke allenast biskopen, äfven Per Brahe räknade, jämte bokliga konster, utbredandet af ett gudeligt lefverne och skickeliga seder bland det nya läroverkets förnämsta ändamål. Folket ansåg akademin för en prästskola. Ännu hundra år därefter, 1740, stod teologen främst och dugde till allt, likasom i vår tid generalen. 1840 hotade tre andra fakulteter att öfverflygla den högvördiga, som med gammal häfd intog första rangen, och fyrtio eller femtio år vidare framåt i tiden, när gudeligt lefverne icke mer anses nödvändigt för skickeliga seder, står akademins prästskola i mångens ögon kvar som en skuggornas gengångare från sextonhundratalet. Om få förstodo akademins betydelse vid den tid när hon stiftades, ville dock styrelsen göra allt för att rätt tydligt inprägla dess vikt. Redan en månad förut påbjöds i alla landets kyrkor en allmän böneoch tacksägelsefest på invigningsdagen, onsdagen den 15 Juli 1640. Alla förnämliga personer, adel och ofrälse, inbjödos till Åbo, och många infunno sig. Det blef stort jubel och stor ståt i Finlands dåvarande hufvudstad. En af Åbo akademis förste professorer, den berömde Michael Wexionius, adlad Gyldenstolpe, har omständligt skildrat invigningsfesten. Dess ceremoniela program var på förhand noggrant bestämdt i alla detaljer. Stor uppvaktning klockan sju på morgonen hos hans grefliga nåde i Åbo slott. Därefter procession till landningsstället vid Aura å i lika många afdelningar som sånggudinnorna. Därifrån på grant utsirade, vimpelprydda båtar en färd till bron. Där åter landstigning och procession till akademihuset. I spetsen gingo trumpetare och härpukor, »de där sin tjenst lustigt med all flit gjorde». Men att fredens verk invigdes under ett stort brinnande krig, därom erinrades man icke blott af slottskanonernas och pukornas dån, utan ock genom den imponerande eskorten af 1,000 ryttare i full rustning, hvaribland mången veteran från Breitenfeld och från Lützen.
Lånet, när han det vill, inom förfalloiiden. ccx Statsoch Banco-Utskottens Ulla tanden, 7:0. Belåning af publika Papper såsom Obligationer ä 4 prC. till deras fulla belopp, så vicia tillgång finnes. 8:0. Lån-Contoirets (Riksgälds-Conf.) lätt reserveras att använda en Gerieral-Öfverstyreise vid alla Ptikets Lån-anslag. 9:0. Belåning af Reverser (RB Säkerhetspröfningen fri) med åliggande för Directionen att lagsöka Revers-Utställaren först och Låntagaren sedan, så vida ej säkerheten fordrar annorlunda. Belåning uppå säkra Reverser lior meddelas till belopp af högst 20,000 R:dr, Låntagarens öfrige Lån deruti jnbegripne. io:o$Jla Lån meddelas i Ranco-sedlar, Rilag. Lyder. 000 R:dr, jemte 2 procents årlig Ränta \ undfår Sedelhafvaren (i i 3) månader efter uppsägning, sorn dock måste förnyas, derest denne Sedel inom halft år efter förfallodag icke till inlösen blifvit uppvist. Skulle Kun - Siatsoch BancoZltsholtens Utlåtanden, ccxi görelse om inlösen irtfärdas af R. H. S:s Her-r rar Fullinägtige i Lån-Contoiret, sa upphör räntan att öfter utsatt dag löpa, Lika lydande fried det &f Herr Assessoren Lagerhjelm till Siatsoeh Banco-Uiskottens Protopoll lör den 3i Maji 5^23 afgifiie serskildta yttrande, jemte dertill hörande Bilagor, hvilket allt kommer att till Rikets Hpglofl. Ständer åtfölja Be~ fäiik^ndet I\ jo 20; Betygar Ex officio J. M. Spens. Bil, N:o 2. Da jag icke kan till alla delar instämma uti den framställde Financeplanen, anser jag uiig, såsom Riksdagsman och Medlem af Högloft.
Dessa statsbidrags sammanlagda belopp, 338,376 r:dr 8 sk., öfverstiger visserligen den summa, 138,863 r.dr 3 sk. 9 r:st., som återstår, då från Riksgäldskontorets, enligt ofvanstående kalkyl, till 10,271,000 r:dr upptagne inkomster för åren 1848, 1849 och 1830 afdragas kontorets under samma tidrymd förekommande utgifter, förslagsvis beräknade till 10,132,136 r:dr 42 sk. 3 r:st. Men om, vid jemförelse emellan Riksgäldskontorets inkomster och utgifter under berörde trenne år, bland de sednare icke tagas i beräkning de vid sistförflutna tvänne riksdagar till låneunderstöd anvisade, vid 1847 års slut ännu odisponerade, medel, äfvensom de under innevarande riksdag redan beviljade lånebidrag, alltsammans utgörande 233,073 r:dr 24 sk., — till hvilket beräkningssätt skäl desto heldre synes vara för hauden, som i den mån genom utbetalning af dylikt låneunderstöd Riksgäldskontorets kassabehållning minskas, bland dess tillgångar uppstår en motsvarande fordran, — visar sig, att inkomsterna öfverskjuta utgifterne med 373,936 r:dr 29 sk. 9 r:st., en summa, som till fullo betäcker de af Utskottet nu föreslagna statsanslag.
Beträffande slutligen det af Utskottet gjorda och uti punkten 6. af Utlåtandet N:o 30 ytterligare vidblifna tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte besluta, det de i Taxan bestämda tull-afgifler skola, lika och på 6 Bevillnings-Utskoltets Memorial, N\o 41, enahanda sätt, af alla utan undantag erläggas, med rättighet lils väl, att hvad som lian styrkas hafva under loppet af hvarje år blifvit i tul(-umgälder erlagdt för varor, inkomne för de Kongl, personernas egen räkning, eller för de utländska Beskickningarnes, må, derest anmälan derom göres, i vederbörlig ordning restitueras, hafva Ridderskapet och Ådeln samt Presteoch Bonde-Stånden godkänt, hvad Utskottet sålunda tillstyrkt, hvaremot Borgare-Ståndet beslutat, att tull för varor, som införas, bör af hvarje consument erläggas utan sjelfskrifven rätt till restitution. Såvida icke Borgare-Ståndet, på sätt Utskottet härmedelst föreslår, frånträder detta sitt från de öfrige Ståndens skiljagtiga beslut, anser Utskottet denna fråga vara af beskaffenhet att erfordra omröstning i Förstärkt Stats-Utskolt; i hvilket afseende Utskottet uppställt en så lydande voterings-proposilion: 2:o. Den, som bifaller Utskottets tillstyrkande, att de tull-umgälder, som blifvit erlagde för varor, hvilka inkommit för de Kongl. Personerlres egen räkning eller för de Utländska Beskickningarnes, må, i händelse anmälan derom göres, i behörig ordning restitueras, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer, med godkännande af Borgare-Ståndets beslut, att tull för varor, som införas, bör af hvarje consument erläggas, utan sjelfskrifven rätt till restitution, frågan om rättighet lill en slik restitution alt förfalla.
Gemensamt med Fullmäktige i Rikets Ständers Bank, skola Riksgälds-kontorets Fullmäktige: a) afgifva sitt underdåniga yttrande och råd till Kongl. Maj:t i fråga om den ort, der Rikets Ständer böra samlas, i de fall, då fiendens framträngande eller' pest, eller andra lika vigtiga hinder göra riksdags hållande i hufvudstaden1 14 Slats-Ulskottels Memorial, JK 378. omöjligt eller för Rikets Ständers frihet och säkerhet vådligt (SO § Regeringsformen) ; b) efter stadgade grunder, uppgöra och utfärda ny Bevillnings-förordning, i den händelse att, vid riksdags slut, bevillningens hela belopp väl är bestämdt, men Rikets Ständer icke hunnit om fördelningen deraf blifva ense (109 g Regeringsformen);- c) uti Justitie-ombudsmans-embetet genast insätta den man, som Rikets Ständer till efterträdare åt Justitie-ombudsmannen utsett, i fall denne, mellan riksdagar ne, afsäger sig det erhållna förtroendet, eller med döden afgår, äfvensom utvälja annan behörig man i stället för Justitie-ombudsmannens utsedde efterträdare, derest han, äfven mellan riksdagarne, afsäger sig förtroendet eller i Justitie-ombudsmans-embetet insattes eller med döden afgår (98 § Regeringsformen); d) för framtida uppsigten och kontrollen öfver Götha kanals vidmakthållande utse och välja ej mindre en person, för att såsom ledamot, å Bankens och Riksghlds-kontorets vägnar, inträda i Direktionen öfver nämnde kanal, än ock ett ombud att, å samma verks vägnar, deltaga i revisionerna af kanalens räkenskaper; skolande valet till ledamot af Direktionen förnyas hvarje år och till ombud vid revisionerna, före desammas början; dock må förut härtill utsedde personer kunna återväljas. Yid Fullmäktiges i Banken och Riksgälds-kontoret gemensamma sammanträden böra, så vida beslut skall kunna fattas, två tredjedelar af hvartdera verkets Fullmäktige och, bland dessa två tredjedelar, åtminstone en Fullmäktig af hvarje Riksstånd vara tillstädes. § 239.
Det tillhör uppfostrare, föräldrar och målsmän till de små att söka afvärja dessa faror. Mycket skall ock i den vägen kunna göras, om det göres i tid, ocb om oaflåtlig uppmärksamhet ägnas däråt. " T T 2 i " V a r gata. nder det tre fjärdedels år jag flackade omkring i utlandet hade jag nog ett par gånger kommit att tänka på mitt sammanträffande med Olof R. i min födelsestad, där jag stannat ett par dagar på nedresan från Stockholm. Men det hade sedan för hvar dag som gick kommit så många nya intryck af nya platser och nya människor, så att minnet af den timme, vi sällskapade med hvarann i — köping, och minnet af hvad han då sagt i själfva verket blifvit hälft utplånadt. Men när jag nu helt nyligen på uppresan tillbaka till Stockholm åter stötte på honom, så stod vårt förra sammanträffande för mig så klart, som hade det varit samma dag och inte för tre fjärdedels år sedan, jag sagt honom farväl med några dumma ord, som förargade mig genast jag uttalat dem. När jag nu — nio månader efter den kvällen — kom tillbaka till staden, där jag växt upp och gått i skola, och skulle ligga öfver där en natt, så träffade jag honom som sagdt igen. Jag hade gått in på stadshotellets kafé för att se efter, om det fanns kvar, och om stamkunderna sutto där ännu. Stället fanns mycket riktigt orubbadt, och » gubharne » voro mangrannt utplanterade i sina vanliga soffhörn. De hade till och med förökat sig, och bland de nya ansikten, som döko upp inne i röken och punschdoften, var också Olof E,. Han hälsade på mig tvärs öfver rummet, D ä r jag kom in. — » Nej, är du här, gamle vän? » och kom så fram och klappade mig på skuldrorna, litet omotiveradt hjärtligt, och talade onödigt högt och bullersamt. Jag behöfde inte fråga, hur han hade det. Han var rödbrusig och hade lagt på hullet, det var tydligt, att det gick ingen nöd på honom. Men när jag gick hem, kunde jag inte tänka på annat än på den gången, jag sist stötte tillsamman med honom - — detta sammanträffande, som jag nära nog glömt bort under alla de skiftande intryck, min europeiska rundresa medfört.
”Det må näktergalen veta, som påskyndade Adolfs kärleksförklaring, den aftonen vi voro ute från Svenslund och hörde på honom, tills Friherrinnan af Ls panascher slaknade.” Pappa drog på mun och sade: ”Jag tycker mig ha hört att Hofmarskalk * * friar till Maria L, och det partiet afslår väl ej hennes Farbror.” ”Gjorde Pappa det ej i hans ställe?” ”Det har jag icke sagt.” Nu var ordningen att ställa frågor kommen till mig och jag sporde: ”Vill Pappa laga så att här ingen Roman blir, af jag fruktar det mest tragiska slag?” ”På hvad sätt?” ”Jo se, Pappa talade nyss om Ry, som jag skulle ha till belöning för en alldeles oförlåtlig förbehållsamhet, och belöningen hade också varit efter förtjensten, efter den skolat förvisa mig från Pappa. Låt nu Adolf, som icke kan få den, arrendera den så godt som för till skänks – Pappa förstår mig nog, – och han dröjer inte att dit föra en hustru, det kan Pappa vara säker på, och skulle jag sedan få det dårhusmässiga infallet att gifta mig, så vore det blott med någon, som icke vore dum nog för att icke begripa, att han borde stadna i sin Svärfars beroende. – Detta sista inflickade den qvinnofintliga men icke dårhusmässiga Eva, ifall hennes Far fästat sig vid Idéen att göra Ry till hennes Änkesäte – hvilket hvart och ett ställe skulle ofelbart blifva, som skiljde henne ifrån honom. ”Det der tål att tänka på,” sade Pappa, gick några steg mot dörren, vände om bort till mig, kysste mig på pannan och sade: ”Förlåt att jag gjort dig orätt.” Har jag orätt att hålla af honom kanske? Jag tog hans hand, förde den till mina läppar, som måtte varit glödheta, ty handen rycktes undan liksom den blifvit svedd, och Pappa gick.
Derjemte, och frågan är om egendom, som lätt kan Hyttas eller förvandlas, har jag trött offentliggörandet tör en gång icke höra göra tillfyllest, utan förnyelse deraf efter en viss tidrymd vara nödvändig, och i sådant afseende ansett lämpligast, alt en tid af tre år stadga !es. I öfrigt har man emot de hittills gifna föreskrifterna i ämnet med skal anmärkt deras ofullständighet i så måtto, att de dels endast gälla för utmätnings-tillfällen, men icke i konkurser, och dels att de för tyisti-a fall, hvarken bestämma någon viss tid, inom hvilken tvisten bör göras anhän-i-, ellei stadga, hvilkendera parten det må åligga att föra kärande talan; hvadan jag, lika med Utskottet, ansett föreskrifterna böra i dessa delar amnlilieras. J Jag tillstyrker alltså, på grund af hvad ofvan blifvit anfördt, att, genom utfärdande författning, måtte, dels såsom tillägg till Ivongl. Förordningen den g Maj 1835, angående hvad som iakttagas bör vid handel om lösören, hvilka köparen låter i säljarens vård qvarblifva, och dels såsom förklaring öfver 7 Cap. 3 § UtsökningsBalken, förordnas, som följer: Ko Utom de föreskrifter, som nämnde Förordning af den 9 Maj 1835 till iakttagande innehåller, såsom vilkor för att'den lösa egendom, som köpare låter i säljarens vård qvarblifva, må fredas från utmätning för säljarens skuld, skall det jemväl åligga köparen, att för samma ändamål ytterligare offentliggöra sådant köp medelst en kort underrättelse derom, upptagande endast säljarens och köparens namn, 22 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 69. och yrken, dagen då köpeaftiandlingen blifvit upprättad samt köpesummans belopp, hvilken underrättelse bör, icke allenast å första Söndagen efter köpeafhandlingens upprättande uppläsas från predikstolen i kyrkan till den Församling, der säljaren har sitt hemvist, utan äfven tre gånger införas i Allmänna Tidningarne, sista gången tre månader efter köpet. 2Jo De åtgärder för köpeafhandlingens offentliggörande, som sålunda blifvit föreskrifne, dels genom Förordningen den 9
Den 9 derpå följande Febr. befunnos de tjenstbares antal hafva fallit ned till 400 man, utan att ännu skott blifvit vexladt med fienden. På något mera än 6.| månader förlorade regementet 607 man genom dödsfall, och af de qvarlefvande lågo vida iner än hälften sjuke, så att endast några hundra man kunde bära vapen. Vid återkomsten till garnisonsorten, efter ett års frånvaro, funnos kompanier som förlorat mera än hälften af sin numerär i döde; och de sjukes antal var då ännu så stort, att af hela kompaniets styrka endast omkring 20 man voro tjenstbare. Ingen enda hade fallit för fientlig kula. Bland de indelda regementena var tillståndet icke bättre. Uplands regemente såg sin numerär till följd af sjukdomar och dödsfall efter några månader minskad med nära i/i. Södermanlands regemente, som sammansmälte till knappt 300 man tjenstbart manskap, aflemnade i Juni 1742 200 man till örlogsflottan. Af dem återstodo i Oktober endast 27; de öfrige hade atlidit. Dal-regementet hade på våren sistnämnde år sammansmält till 600 man och Landf örvar shomit. Bet. IV. 4 26 Westerbottens regemente var ännu svagare. Begrafningsplatserne blefvo vid sådana förhållanden otillräckliga, till följd hvaraf man tvingades att nedgräfva de döde hvar man kunde. De jordkulor, i hvilka soldaterne legat under hösten, begagnades, sedan dessa utflyttat, såsom grafkor, der man inlade de döda kropparne, så att de kommo att ligga hvarftals öfver hvarandra, hvarefter, då kulan var nära fylld, taket stjelptes deröfver. Då rödsoten i Juli 1742 började härja bland trupperne, tilltog dödligheten till den grad, att man tvangs att gräfva en hundra alnar lång, 6 alnar bred samt ungefär lika djup graf, i hvilken samlades de dödes kroppar, så väl deras, som nyss dött, som deras, hvilka oförsigtigt nedlagts i de förenämnde jordkulorna och med sin stank förpestade hela trakten.
Alla till indelta Löntagare, Verk och Inrättningar, Rusthåll m. m. anslagna räntor och kronotionde skola blifva Kronan behållna, med undantag tills vidare af dem, hvilka, enligt contract eller privilegier, utgå in natura för vissa Verks drift, såsom Kohlräntorna till Fahlu Kopparverk, Sala Silfververk m. m.. 2:o. Boställen, Hemman och Lägenheter, som till Regementer och Corpser, Civile och Ecclesiastike löntagare, Akademier, Verk och Inrättningar, af hvad namn som helst, äro anslagne och hvilkas afkastning af dem eller för deras räkning disponeras, förblifva fortfarande, såsom hittills, orubbadt till vederbörandes egen disposition. 3:o. För löntagare anslås ersättning i contant af Statsmedel, motsvarande hittills varande inkomster, att qvartaliter under året utbetalas. För Verk och Inrättningar, Rusthåll m. m. anslås likaledes motsvarande ersättning i contant, att vid hvarje års slut utgå. 78 4:o. Dessa ersättningsbelopp beräknas och bestämmas till likhet med hvad inkomsterne i medeltal utgjort efter hvarje Läns särskilda, af KammarCollegium faststälda Markegång under de sista 10 åren, 1836—-1845, forsellönen inberäknad. För hvarje LöningsStat, Verk eller Inrättning bör slutsumman bestämmas till det jemna tiotal, som är närmast den uppgjorda beräkningen. 5:o. Den för ersättningsbeloppen sålunda uppgjorda beräkning bör derefter, på sätt lämpligast pröfvas, förvandlas till natura persedlar i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den för hvarje Län nu gällande persedelförteckning, hvarvid dock framdeles förenkling kunde komma att vidtagas med anledning af den framställning i ämnet, som Rikets Ständer anhöllo att Eders Kongl. Maj:t i Nåder måtte täckas vid nästa Riksdag afgifva. 6:o. Sålunda bestämda Stater kunna derefter icke utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut förändras. 7:o.
Såsom prosan bland dessas poёsi flyter en snattrande and fram ur den ännu af morgondimman lätt rykande vassen; men äfven hennes föga melodiska ljud äro känslans – moderskärlekens toner, ty hon kallar med dem en kull af små simmare, som muntert doppa sina hufvuden i det klara vattnet, blickande från en verld af lif ned i en annan. Den taktmessiga rodden från en båt, hvars åror blixtrade såsom förgyllda emot solen, rullandet af vagnar på båda landsvägarne och ett dämpadt dån från staden blandade ibland naturljuden ljudet af mensklig verksamhet, och det endast anade grannskapet af det oroliga, högljudda menniskohvimlet bildade ett sinnrikt sidostycke till den slöja af frid och stillhet, naturen breder öfver sina krafters gigantiska spel. Naturens skönhet fordrar, för att njutas, ett rent sinne eller åtminstone ett, som kan glömma och försonas med sig sjelf och verlden. Hos det lilla sällskap, som nu här, invid templet midt emot slottspaviljongen, njöt af Hagaparkens behag var, såsom alltid, medkänslan för detta lika mångfaldigt nyanserad, som dess serskilda ledamöters olika sinnesstämning. Endast deruti, att de sutto tysta, likasom för att blott se och höra, öfverensstämde alla. En gammal man, ett godt stycke in på sextiotalet, låg makligt utsträckt på gräset och blåste röken ur sjöskumspipan uti lätta hvirflar upp i morgonluften, under det ett förnöjdt leende lägrat sig öfver de eljest allvarliga ansigtsdragen. Han blickade dervid utåt fjärden och följde med ögonen den framskridande båten. Blott ett par gånger vände han sig med samma förnöjda min till sin granne åt höger, sin «lilla Lina». Denna var ingen annan, än Märthas välkända ljuslockiga väninna, som satt med händerna hopknäppta i knäet och såg nästan åt samma håll som farbrodern – hon såg dock icke på båten, utan på andkullen, som just nu kommit fram ur vassen. Ifrån den föll hennes blick på Märthas lilla Nanna, som med famnen full af blommor satt vid modrens fötter, på andra sidan om den gamle.
Vid förnyad föredragning biföllös Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets den 5:te dennes på Bordet lagda Betänkanden; i:o Om yrkad rättighet för Magistraterna uti de Städer, der Landshöfdingar residera, att, nu såsom förrän Kongl, Påbudet den l4:de Augusti 1813 utfärdades, få meddela Res-pass åt inom Staden boende personer, hvilka derom sig anmäla, 2.’Q Om yrkad ändring uti hvad Författningarne qmHemmans-klyfning nu stadga, 3:o Om afskaffandet af den hittills nyttjade Titulatur i allmänna Skrifter och Handlingar. Vidare föredrogs å nyo och bifölls RiddarhusUtskottets den 5:te Maj på Bordet lagda Memorial, rörande Adeliga Jungfru-Stifts-Cassans fordringar i Finland. Grefve Kalling, Pehr, uppläste följande ; Vördsamt Memorial! Sedan Rikets Höglofl. Ständer under de föregående Riksdagar beslutit upphäfvandet af alla Landt-tullar, emot en viss årlig be* Den 11 Maj. e. m. villning, så af Städerna som af Landet, och detta till mycken beqvämlighet och undvikande af tids utdrägt för alla som införa Spannmål och andra varor till torgen, samt många ledsamma chicaners undvikande af en egennyttig Tullbetjening; så har det intet kunnat undfalla min uppmärksam, het, att oaktadt allt detta, ändå så mycken Tullbetjening underhålles vid alla Städer, till mycken gravation för Staten, och till en tunga för hela Landet. Ändamålet lärer säkert vara att förekomma Lurendräge. ri och förbudna varors införsel; men som utländsksa förbudna varor ej kunna kornma utifrån annat än sjöledes, och vid alla Sjötullar underhålles tillräcklig betjening till visitationer, så kan jagt för min dej in-; tet inse till hvad ända en opödig Landtullsbetjening längre behöfver bibehållas.
Arbetet inom familjen och hemmet är också utan tvifvel det lämpligaste för qvinnans naturliga begåfning: der finnes användning för den skickliga, ordnande handen o c h den fina smaken, der kräfves icke ett allt för långvarigt stillasittande eller ett ensidigt intellektuelt arbete Men de sociala förhållandena hafva tillstängt denna verkningskrets för många, så att, såsom redan anförda uppgifter visa, långt ifrån alla unga qvinnor kunna finna plats inom den samma; många äro hänvisade till att försörja sig sjelfva antingen genom utöfvande af lärarinnekallet eller genom något annat yrke. Sedan komitén påvisat, hurusom i synnerhet under de första 10 åren af barnens lif, deras uppfostran nästan uteslutande ligger i moderns hand och att det mest af henne beror, om barnen skola påverkas af dårskap och förderf eller af sundt förstånd och ädelt sinne, samt huru som uppfostran under de första åren är af stor, ofta till och med åtgörande betydelse för hela lifvet, uttala komiterade nedanstående tänkvärda ord: » Vill man, att svenska folket skall hafva i sin midt ädla, handlingskraftige män och qvinnor, som icke undandraga sig de offer, fäderneslandet kan kräfva a f dem, icke häller sakna all förmåga att häfda vårt folks plats bland civiliserade nationer, så förgäte man icke, att den nödvändiga förutsättningen härför är mödrar, som genom en grundlig bildning fått ögonen öppna för det sannskyldigt stora, sköna o c h ädla o c h som derigenom blifvit skickliggjorda att fostra sina dött' rar till verkliga qvinnor o c h sina söner till verklige män. Långt ifrån att frukta, att qvinnorna genom en sådan bildning skulle förlora den äkta qvinligheten, bör man fast mer se till, om icke den faran är närmare, att, derest den qvinliga bildningen nedtryckes, männen förvekligas. » SVERIGES ALLMÄNNA PENSIONSKASSA. Bol. Sveriges Allm. Pensionskassa, s o m nu blifvit utfärdad. m. I D U N S ärade läsarinnor torde hafva godheten läsa igenom den på näst sista sidan i dagens nummer befintliga annonsen om Skandinavisk Modetidning. Teater och. musik. TEATRARNA. Kungl. operan.