Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stat var anslagen, samt hemställt, att sä framt Jlistitise-Staten icke kunde återbekomma den rätt, att efter Markegång få uppbära de för hvarje [Embetsman i berörde, Stat bestämda Krono-Rente-Persedlar, Lönerna måtte utbetalas i Silfver, med agio efter det verkeliga myntvärdet; äfvensom att, i anseehde till otillräckligheten äf nuvarande Ordinarie Betjeningen, hvilken ej skall medhinna göromålen, särdeles i händelse Kongl* Hof-Rättens Jurisdiction skulle blifva Utsträckt, dess Stat måtte ökas med 3 Notarie-, och s> Canzlist-j samt en Fiscals .Lön* 3:0 Af Kongl. Maj:ts och Rikets Götha Hof-Rätt, hvilken likaledes ändragit behofvet af Lön förbättring, och sökt ådagalägga skillnaden imellan Dess ÉmbetsOch Tjenstemätis Lönevilkor nu och år 1776, då Staten sist reglerades; hvarjemte denna Kongl. Hof Rätt älven, Uti särskilt underdånig ansökning, anhållit, att dess Stat måtte tillökas med tvänne nya Ledamöter, i afseende å Mof-Rättens fördelning till utgö rande af fyra Divisioner. 4:0 Af Kongl. Majas Och Rikets Bergs collegium, som sökt Löne-förbättring ej mindre föi Kongl. Collegii Émbetsmän och Betjening, än ock för hela Bergs-Staten, hvilken ej blifvit delaktig af den, år 1810, Penninge-Löntägande i allmänhet beviljade tillökning. ^:o Af Kongl. Majtts Sundhets-Collegium,' som, under anförande af behofvet utaf förhöjning 1 fren i 3 Juni. i 3 öi ■i Lönerna ej mindre för Lärarne vid Medico.' "Chirurg i sk a Institutet,/än ock för Collégii Embetsoell Tjenstemän samt Betjening, tillika i underdånighet anhållit, att Kongl.
Visserligen kan ett sådant missbruk, som det Hr von Hartmansdorff omnämt upstå, men detsamma kan upstå med all utlåning från Banken, enär Bankens penningar alltid kunna förvandlas till silfver. Men deremot kan Banken lätt försvara sig genom den utvägen att, då påkänningen blir för stark på dess metalliska kassa, inställa sina utlåningar. Jag skulle derföre önska att den tid, inom hvilken Fullmägtige ega rätt att upsäga dess kreditiver, måtte göras ännu kortare än Frih. Palmstjerna föreslagit, och tror att den kan inskränkas till 3 månader, hvilket vore till fy lleslgöra tide till förekommande af dessa missbruk, ehuru jag icke inser att det kan upstå någon stor våda, äfven om de icke finge upsägas förr än efter 6 månader. Jag anser deremot att om kreditiver lemnäs åt Hypotheks-föreningarne, så böra nämnda Föreningar icke få dem på bättre vilkor än de förut fått begagna ifrågavar. 500,000 r:dr, och att således räntan bör blifva 5 och icke 4 proc. som Ulsk. föreslagit. På grund häraf och i händelse R. o. Ad. icke nu genast vill fatta ett beslut, skiljaktigt från det som Utsk. föreslagit, får jag vördsamt tillstyrka ålerremiss af denna punkt. Hr von Hartmansdorff: Gr. Liljencrantz har frågat, hvad del vore för skillnad för Banken, om en Hypotheks-förcning bade tillfälle alt på kreditiv i Banken få uttaga de summor, sorn behöfdes, för att med silfver gälda ränteoch kapital-afbetalningar i Hamburg, eller om Föreningen uplånar dessa penningar i landsorterne, för alt derefter på samma sätt begagna de erhållna sedlarne. Skillnaden består enl. min tanka deri, att om Hypotheksföreningen får lyfta penningar på kreditivet i Banken, så behöfver hon icke vidare omlank* i det hänseendet. Inga penningar, som förut finnas ute i landets rörelse behöfva då dragas ur densamma, för att ur Bnukcn lyfta silfvertackorna.
Truls kom att tänka på sin egen far, hurusom han sutit timtals på gärdesgården utanför sin gårdsport, blickande ut öfver sina marker, och hurusom han sedermera på sina gamla dagar, äfven han, alldeles som fader Danckwardt derinne, hållit till i sin länstol i kakelugnsvrån, med mössan på hufvudet och händerna på bordet, stum, orörlig, tankfull-tanklös, – sutit så, ända tills han måste läggas i sängen för att dö, dö hän med den tid, som han varit ett med, stillsamt, ordlöst som han lefvat och såsom hans förfäder före honom gjort, hvar och en för sig. Och han kom i stämning och började tala om sig och sitt för denna kvinna, som dock egentligen ännu bara var en främling, om sin ungdom och sin slägt, om sitt land och sitt folk, – alltsammans återuppståndet från de döda och ånyo vordet lefvande inom honom under vandringarna i detta landskap, hvilket bar Skånes drag, och vid åsynen af denna gubbe derinne, som satt der midt i allt det nya såsom ett stycke gången tid, hvilken vibrerade i den unge främlingens själ med styrkan och sötman af sekellånga minnen. Han kände det, som vore han här på egen grund, medan hon vore en främling, hvilken han hade att göra hemmastadd. Ofta hände det, att värdinnan, den gamles dotter, och hennes fjortonåriga flicka stannade kvar, när de bragt ut förtäringen, toddyn till honom och téet till henne; och de fyra suto då timtals i den ljumma sommarkvällen och talade samman. Truls tyckte, han hade bredvid sig tvenne kvinnor derhemmaifrån, från hans eget land och hans eget stånd, samt kände sig mera naturlig och otvungen än nånsin ibland hotellgästerna; och när en afton, efter att de brutit upp och de båda kvinnorna tagit godnatt och han och hon gingo samman in, fröken Schrader med helt vek stämma sade, att hon trifdes så underligt väl bland dessa menniskor och att hon aldrig träffat på denna samhällsklass förut och icke vetat, att något sådant funnes, – då blef han så glad och smickrad deröfver, som om hon hade sagt honom personligen en tillitsfull artighet eller blottat känslor, hvilka gälde hans särskilda person.
Jag föreslår nemligen, alt, i den händelse llusbehofsbränvinsbränningen framgent kommer att såsom en landtbruksnäring beskattas, det stadgande måtte i blifvande BevillningsFörordning intagas, såsom ett Rikets Ständers beslut, att Husbehofs-bränvinsbränningen i intet fall och under intet vilkor må kunna af verkställande magten inskränkas, inställas eller förbjudas. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarslcalken yttrade, att Grefve Horn riktigt fattat anledningen dertill, att Grefvens Motion icke förr än nu blifvit föredragen, emedan, Hans Excellence, som ansett berörde Motion innefatta flere serskilta ämnen, velat lemna Grefven tillfälle och rådrum att fördela Motionen uti serskilte Memorial. Då likväl Grefven sjelf nu förklarat, att han icke vidare önskade någon remiss af nämde Motion, finge Hans Excellence hemställa, att densamma måtte förfalla. Ropades Ja. Grefve Horns nu väckte ofvanberörde Motion lades på bordet. Anmältes och enxottogs Herr HofCanz - Den i3 Julii f. ra. leren och Commendeuren D. von Schulzenheim, hvilken å Kongl. Maj:ts höga vägnar aflemnade Irenne Kongl. Maj:ts den 16 sistlidne Junii aflåtne Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: 1:0. Angående rättighet för Patrouille, Post, Vaktkarl eller Fångförare, att genom bruk af Skjutgevär söka förekomma fånges flykt. 2:0. Angående ordningen och sättet för överklagande af UnderRätts beslut uti tvister om hysesyn och fardag å Kronohemman. 3:o. Angående ansvar för dem, som bortförer och undanhåller annans minderåriga barn. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herr HofCanzleren, att lill Kongl. Majit framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner skulle med första varda till handläggning företagne.
Den vigtigaste invändningen emot förslaget är det beslut som fattades vid förra Riksdagen, men då Hr Hjärne derjemte yttrat att om detta förslag framkommit för en månad sedan, hade det kunnat leda till ett beslut, så får jag dervid anmärka att om det hade kunnat ligga något hinder uti det beslut, som redan år 1851 fattades för detta förslags remitterande nu, så skulle samma hinder äfven otvifvelaktigt egt rum, om förslaget för en månad sedan blifvit väckt. Hr von Hartmansdorff finner ett hinder för den nu föreslagna åtgärdens vidtagande derutinnan, att Ståndet vid förra Riksdagen beslutat låta det då af Riddarh.Utsk. utarbetade förslag till förändring i Riddarh.Ordn. ligga der samt anstå med definitivt befi. 3. 29 450 Den 9 Februat i. sluts fattande deröfver intill dess raan fått se om representationsförslaget antagits. I detta afseende ber jag att få fästa upmärksaralieten derpå, att det är ieke en utan flera gånger det handt, att en föreg:de Riksdags beslut i afseende på sådana förhållanden vid en följande Riksdag ändras och hvad kan vara naturligare, än att ett beslut till förändring af föredragnings-ordningen för en fråga fattas, då förändrade omständigheter inträdt? Något hinder kan således, efter mitt förmenande, icke finnas uti det år 1851 fattade beslut. Jag skulle lill och med anse att då detta beslut fattades sommartiden 1851, man kan bestämdt antaga att ganska få bland husets ledamöter då voro närvarande och då man nu deremot ser huset alldeles fullt, så tyckes det vara allt skäl att nu pröfva om R. o. Ad. vidblifver sin då bestämda åsigt. Jag åtminstone, som tror att det vore nyttigt, att antaga det hvilande förslaget, kan icke föreställa mig att de, som i detta fall äro af samma åsigt med mig, kunna anse det fördelaktigt att vid beslutets fattande ronde det hvilande representations-förslaget sväfva i okunnighet om hvilken valordning, som sedermera kunde bestämmas.
Jag ser dock icke hvad den snken egentligen hörer bit, och lika litet inverkande på frågan är den af Frihtn uppgifna omständighet, att man inom dessa nordliga provinser får aflemna spanmålen inom hvarje socken, i stället för att den i de södra orterna skall afleinnas på ett ställe för hvarje län, enär förhållandet ej sällan är, ali ett pastorat i dessa nordliga orter innehar samma utsträckning till sin yta, som ett län i södra delarne af landet. Det lärer likväl stå fast, alt det är ett onus för denna allmoge, sorn icke är vanligt för andra orter, att, sedan spanmålen är aflemnad på vederbörlig ort och ställe, hafva skyldigheten att skjutsa en del af denna spantnål 10 ä 12 till och med i5 mil. Ilvad åter af Hr von Hartmansdorff blifvit uppgifvet, ang:de de svårigheter, som möta för en fullständig folkundervisning i Lappmarkerna, tror jag äger sin riktighet; men jag betvifla!-, att dessa hinder kunna öfvervinnas genom ökadp 38o Den 26 Augusti e. m. Kostnader, om icke dessa tilltagas synnerligen betydliga. T alla fall förmodar jag, då den värde talaren trott att Utskts förslag skulle innebära en inskränkning i dessa tillgångar, att lian vid detta tillfälle icke varit betjent af sitt i allmänhet utmärkta detaljminne. Förmodligen bar han glömt bort 2:ne omständigheter, den ena, att under de sednare åren har en icke obetydlig del af anslaget för Lappmarks ecclesiastikverket varit obegagnad, och den andra, som är af ännu större vigt, att detta anslag är ett förslags-anslag, och således icke någon brist kan uppkomma, derigenom att forslingsbesväret dermed ersättes. Hr Rosenblad, Bernh.: I afseende på de af Frih. Cederström gjorda anmärkntr, instämmer jag alldeles i hvad Hr von Troil yttrat.
Med anledning häraf får jag äran föreslå antagandet af en lagbestämmelse, hvarigenom en tillräcklig procent af värdet på all handelsvara, som med fartyg hädanefter i riket importeras eller exporteras, måtte påläggas importören eller exportören, såsom beskattning, till utgörande af pensioner åt Svenska kofferdifarande sjömän, deras enkor och barn. Motioner hos Riddershapet och Adeln 1862. N:o 138. 357 Skulle denna min motion lyckas vinna något afseende, vågar jag vördsamt anhålla, att en kommitté af sakkunnige män måtte nedsättas, för att på grund af statistiska upplysningar utreda frågan och uppgöra fullständigt förslag till nämnda pensionering. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 28 November 1862. C. A aj Klercker. Af Herr von Schéele, Frans Augnst Berzelius, angående förhöjning af Provincial-läkarnes löner och andag till aflöning för 24 förste Provincial-Uikare. Under de sednare åren har, till följd af Rikets Höglolliga Ständers beslut, visserligen Lasaretts-läkarnes löner blifvit förhöjda, men med desse tjenstemän ega dock förhållanden rum, hvilka jag anser icke hafva blifvit tillräckligt tagna i betraktande, och hvilka jag är förvissad att, om de nogsamt skärskådas, skola föranleda till ett varmare behjertande af denna tjenstemanna-korps ställning och förskaffa deråt den uppmärksamhet densamma verkligen förtjenar. Den yngling, som vill egna sig åt läkarekallet, måste under en lång följd af år vid Universitetet förvärfva de nödiga kunskaperna, och för ingen embetsmannaklass är denna studie-tid så lång och, i följd deraf, så kostsam, som för läkaren. En följd häraf har ock blifvit, att ett ganska stort antal af de unga män, hvilka egna sig åt detta yrke, finnas behäftade med skulder då de inträda i Statens tjenst, och hvilka för många blifva bekymmerfulla följeslagare under ganska många af de kommande åren. Önskar nu den unge läkaren att inom en kort tid förvärfva större praktiska insigter än vid Universitetet kunnat meddelas, så måste han besöka utländska större sjukinrättningar och sålunda åter öka kostnaderna för sin läkarebildning.
Den aflidna var dotter till veterinärläkaren Liedbeck i Uddevalla. Faderlös vid 14 år, begaf hon sig ut i världen att bryta sig en bana. Efter med heder genomgången lärokurs vid Palmgrenska skolan och fröken Brunsons väfskola i Stockholm och försedd med de vackraste betyg om sin sällsporda skicklighet sökte och erhöll hon våren 1894 plats som väflärarinna vid Östergötlands kvinnliga högskola. Och den glänsande utställning af elevarbeten, s o m denna skola vid sin senaste afslutning kunde uppvisa — kanske den vackraste man där skådat — vittnade ojäfaktigt om den unga lärarinnans skönhetssinne, arbetsförmåga och undervisningsskicklighet. Under hö- sten har hon varit anställd vid fröknarna Holmbergs pension å Bergsäng. I Gamleby, dit hon reste att fira julen hos släktingar, angreps hon af lunginflammation med recidiv, hvilket efter 23 dygns kamp mellan lif och död bröt hennes ringa motståndskraft. Hon sörjes närmast af en fattig moder och två syskon. Och talrika äro de vänner och elever, hvilka i kärlek och innerlig tacksamhet skola gömma minnet af den bjärtevarma, trofasta unga kvinnan. Hon var den vackraste föresyn för sina medsystrar. Teater och musik. Kungl. operan. Den andra i ordningen af musikårets allt för sällsynta symfonikonserter gick i lördags af stapeln inför en så godt som fullsatt salong. Till åminnelse af den för ej länge sedan aflidne tonsättaren A. Rubinstein upptog programmet ett par af dennes kompositioner, nämligen uvertyren till op. » Dimitri Donskoj », ett af hans ungdomsarbeten, samt en violinkonsert (op. 46) af ganska stort intresse med en verkligt anslående mellansats. Violinkonserten utfördes för orkester af hr Aulin. Ett par tonbilder för orkester af hr Andreas Hallen, kallade » Älfdans i månskenet » och » 1 skymningen vid brasan », båda under den gemensamma titeln » Om hösten », gåfvo ytterligare vittnesbörd om den framstående kompositörens fortgående utveckling. Konsertens första afdelning afslöts med en ny komposition af hr W. Stenhammar för baryton och orkester till skalden Levertins dikt » Florez och Blanzeflor ».
Gästen därinne, berättade han, var en före detta lärjunge till honom från kyrkskolan, en mycket begåfvad student, som måst afbryta sina studier af brist på medel och ge sig till folkskolelärare. Magistern visste, hvad fattigdom ville säga, och man hörde af hans tonfall, att han kände varmt för ynglingen. Ester påtog sig sin mest husmoderliga min och frågade, om man skulle servera något. Läraren beslöt att frångå sin princip att aldrig dricka toddy annat än på söndagarna, och dessutom beslöts att tidigt ställa fram en smörgås. Toddyn och supén voro öfverstökade, lampan stod tänd på bordet, och Ester satt där med sin sömnad. Hon blygdes, då hon tänkte på, att hon velat se studenten kvar till kvällen, i tanke att han kunnat vara hungrig. I sin luggslitna rock föreföll han henne som en utklädd fursteson. Hög, smärt, elegant i sina rörelser, med ett smalt, sorgbundet ansikte. Far satt i soffan med sin pipa och såg föryngrad ut, gästen ömsom stod, satt och gick under samtalets gång. Far inflikade några satser då och då, gästen talade lifligt och må- lande. Ibland vände han sig till läraren, ibland uppfångade Ester vid en skygg blick, att han såg stadigt på henne, som om hon förstått allt. Hvad talade han? Vetenskap, konst, natur. I allt tycktes han vara hemmastadd genom tänkande och studier. Det drog syner för henne, bilder, svaga i konturen genom hennes ovetenhet, men lockande med djup makt och öppnande hennes ögon i undran. » Här är Heine, min bäste skald, » sade studenten och stannade vid Esters bokhylla. » Ja, » svarade magistern, » jag hade en gång börjat samla tyska klassiker, men kom ej längre än till Goethe, Schiller och Heine. » Studenten förstod. Fattigdomen hade klippt af tråden. Och nu hade fadern ställt dessa böcker på dotterns hylla, där deras namn i ryggarnas guld lockade till sköna bilder och djupa tankar, dem hon kanske aldrig sysslade med. » Läser fröken tyska? » frågade han med en vänlig blick på henne. » Ack nej, » svarade hon.
Det har jag icke hejler velat j utan påstått att man borde nedsätta afgifterna, så att intet öfverskott blef; men om det likväl hände, att man borde använda det till understöd för andra olyckliga i dylik belägenhet. I alla fall, om man såsom Dykeriet, kan grunda enskildt vinst på medmenniskors olyckor: så bör man äfven kunna bygga allmän vinst derpå. Gåfve ej inrättningen någon vinst, så skulle man utan tvifvel icke så ifrigt förfågta henne, och delågarne skulle då förmodeligen hafva längesedan öfverlemnat åt regeringen, att sköta den, det bästa hon kunnat. Samma talare har äfven yttrat, att om Dykeri Inrättningen blef Statens, skulle domare blifva jåfviga att befatta sig med de tvister, som så ofta förekomma mellan den samma och enskilta. Men af detta skäl uppstår intet hinder för inrättningens upphörande, att vara ett enskildt bolags. Rätts-tvister emellan Kronan och enskildta förefalla dageligen, och pröfvas af Domstolarne utan olägenhet; och sådane håndelser äro bland dem sorn aldrig kunna förekommas. En annan Ledamot har sagt, att om någon förlorade på Dykeriet, så vore det ej den skeppsbrutne, utan redare och assuradeurer. Det år detsamma hvem som förlorar , om någon gör det, emedan hvars och ens rått till sin egendom år lika god. Dykeri-Inrättningen 3 ehuru allmän för he - Den 17 Februarii. 555 la riket, nu, var det ej fordom. Carl XI begagnade utlänningar dertill , såsom en Herr Coberten , om mitt minne ej felar, emedan man inom riket saknade nödiga Dykeri machiner och kunskap om deras rätta begagnande. Flera Städer i Bottniska Viken voro undantagna från Dykeriet ända till början af nuvarande Octroij 1802, och Staden Malmö år det ännu På samma sått synes hvarje strandägare för sitt område kunna göra anspråk. I Finland har, efter dess skiljande från Sverige , Dykeri-Inråttningen blifvit upphåfven; oell man har deraf befunnit sig ganska vål.
Denna personal borde, såsom generalstabs-komitén föreslagit, vara till sin tjenstebefattning anställd: vid generalstabens hufvudstation, förlagd i hufvudstaden, under chefens omedelbara befäl, och till hvilken höra topografiska, krigshistoriska och militärstatistiska afdelningarne, krigsarkivet samt de officerare, som af chefen hafva särskilda uppdrag; utom hufvudstationen: i kommando-expeditionen, vid generalbefälens och kavalleriinspektionens staber, samt i krigskollegium. Följande stadganden för tjenstgöringen inom staben föreslås, och öfverensstämma äfven med generalstabs-koiniténs förslag: chefen för staben eger regementschefs makt och myndighet, föreslår till grader och löner, fördelar tjenstgöringen mellan officerarne inom hufvudstationens afdelningar, ordnar så väl de topografiska arbetena som stabens öfriga fältöfningar, föreslår dem, som skola tjenstgöra i kommando-expeditionen och i staberna, (med undantag af chefen i kommando-expeditionen), vid större öfningsläger, vid regementena, vid krigshögskolan samt till särskilda uppdrag och arbeten; insänder för generalstaben dylika arbets-berättelser och arbetsförslag, som nu äro chefen för topografiska corpsen anbefallda, har samma förvaltning af medel och verkställer samma resor, som bemälde chef samt föreslår de officerare af arméen, hvilka med regementsoch general-befäls tillstånd söka tjenstgöring vid stabens arbeten; generalstabs-officerare användas omvexlande i olika stabsgöromål och vid arméens vapenöfningar.
Dess räkenskaper äro i Kongl. Kammarrätten granskade för är 1847 med anmärkningar. Fondens ställning under nämnde år är följande: år 1846 nian och för Nebel, år 1840. år 1847. Balans från föregående året: Inkomster : Skulder till diverse Credit, Balans frun föregående året: Skulder till diverse Pä grund af åtskilliga derom aflåtna Kongl, bref, hafva från denna fond under loppet af de år, som revisionen omfattat, följande undsättningar utlemnats, nemligen: 4 t — 2<> — år 1846. år 1847. Till Upsala län 100,000: „ Stockholms dito . 100,000: 133: 16. -— , Södermanlands dito »3,000: „ Gottlands dito 36,666: 32. 1,800: j ., Kalmar dito . 25,000: —- 60,254: *— —- „ Blekinge dito . 50,000: „ Jönköpings dito 20,650: „ Kronobergs dito 23,000: * Christianstads dito <• • —-— 10,000: „ Hallands dito 1,400: 80,000: „ Götheborgs och Bohus dito . «—■ 30,000: — ••— ,.
Är bekantskaolika könen råder i våra dagar, må vara sannt; pen en gång inledd, ha kontrahenterna alltid och det att kvinnan nu beredts inträde på nä- tillfälle att lära känna och bedöma hvarandras stan alla lefnadsbanor, där mannen förut varit karaktär, och blir till slut en äktenskaplig förensam — något som dock påstås orsaka, att ening resultatet, tror jag, att chancerna för äktenskapens antal aftager — må äfven bevisa, lycka äro minst lika stora som i de alla konatt tillfällena till grundliga omedelbara bekantvenansoch resonnementspartier, hvilka helt skapers knytande nu äro flere än förr Men öppet dagligen ingås. De, som göra sin bealltid finnes det dock tusentals unga, ogifta, kantskap vid en brunnseller badort under hederliga och arbetsamma människor, som med nöjen och sysslolöshet och kanske sluta säson•Med detta ytterligare inlägg i frågan om » Giftergen med en förlofning, de gå då åtminstone målsannonsernaf, hvilket vi på grund af dess måtticke mindre lättsinnigt till väga, ja, de tänka fulla och värdiga ton ej velat undertrycka, får sakanske knappast på lifvets allvar härvidlag. ken nu anses utdebatterad i ldun, sedan den ju veOch om nu en man af sina blygsamma derbörligen belysts från ömse sidor. existensvillkor afhålles från eller icke vågar Red. IDUN tänka på att bilda ett eget bem, såvida han icke kan få en hustru, som pekuniärt kan bistå därvid, om denne man genom annons sö- ker en sådan kvinna under allvarliga afsikter och under förutsättning att icke » taga ett troll för guld », eller om en kvinna, under längtan efter kärlek och oberoende, svarar på en burgen mans annons, där hon tror sig läsa allvar, är det verkligen mera förkastligt än det vi dagligen äro vittnen till. Huru många män uppbjuda icke i det dagliga lifvet allt och åsidosätta icke allt för att » fånga » sig en rik flicka, likgiltiga om hjärtats guld följer med eller ej, och huru många kvinnor sälja sig icke bokstafligen för sin » utkomsts » skull, för att nu ändå använda det vackraste ordet, till män, med hvilka de aldrig komma att äga mera gemensamt än namnet och det materiella hemmet.