Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För det andra: ett Presterskap, byråkratiskt, hierarchiskt sökande i kyrkans Gudomliga auktoritet anledningen för statuter och privilegier — och det i en tid, då alla sådane äro försvunna eller existera blott till namnet — som gynna deras uteslutande makt och icke äga med den religiösa kulten annat sammanhang, än att bevisa den låga ståndpunkt, på hvilken kyrkoförfattningen befinner sig. Och för det tredje: den raskt framilande tiden med sin oro, reformbegär och revolutionära anda mot allt bestående, som hotar sjelfva Statskyrkan med uplösning, om hon fortfar vara prelaternes eller maktens ödmjuke slaf och icke reformerar sig i tidens anda. Den kyrkliga författningen intager för Kyrkans utveckling samma rum i det kyrkliga samhället, som Statsförfattningen i den politiska Staten. På begges harmoniska utveckling bero folkets religiösa och politiska trefnad och utveckling, Statens storhet och moraliska kraft. I en Stat med konstitutionella former måste man hafva en, med hänseende till Kyrkan, konstitutionel författning. Ojemnhet i denna utveckling — en vida utvecklad Statsförfattning eller politisk frihet vid sidan af en långt efterstående kyrklig författning, hvilande på religiös obscurantism, intolerans eller kyrklig okunnighet och likgiltighet, gifver falsk riktning åt menniskans verldsliga sträfvanden och, utan att underbädda det inre lifvet med tillräcklig moralisk och religiös grund, åstadkommer en riktning utåt, i det verldsliga lifvet — i köttet — som är källan till råa passioners öfvermakt, till hat, afund, egennytta och sedeslöshet m. fl. laster, hvilka äro fräckare i våra dagar än eljest under någon föregående Kyrkans utvecklingsperiod. Men i fråga om en sådan Kyrkoförfattningens utveckling framställer sig frågan: Huru bör en sådan verkställas? Den 8 November. 109 »*) Skall i den närvarande tiden någonting särdeles gagneligt kunna uträttas, så måste man ha folket med sig. Detta gällde i gamla tider om de bestyr, som då voro de vigtigaste, om krigets värf. Man har sällan sett att ens den, som annars gerna velat vara ensam om allt, har önskat vara ensam om drabbningen. I våra tiders fredliga sträfvanden är folkets deltagande icke mindre oumbärligt.
satt SS: hi m na; fram till h o n o m, f ö r r ä n h o n h o n o m på axeln, då nickade han » Godafton O: mamma » Ja, " J B © pappa jag vänligt: och sprakat P med litet. » det än? » » Ja, " den m a n en g å n g hållit riktigt dör aldrig, det hjälper inte h v a d Qi • D e förstå O fen! på kärlek då, säger j a g. » M " OD &gt;Hm, Han d u lilla fick Hvad klappade af i aldrig spelat, tänkte han hårdt. M ö r k lade sin h a n d på hans k n ä o c h sig intill sina små knubbiga blef med ens underligt kväfd om » jag ailtihopa förstår för mig, Bo, » nog det mesta, bli många gånger kärlek. • o o nu mig vill jag, som jag vi oss i blommornas marsaga, som hägn, födes lyssnade ny hon, hade trott v å g a skaffa med osynmottagas med tacksamhet. D u blyga, du strålande tärna, Du ljufvaste ros i din k n o p p, s Du vänliga tindrande stjärna, Du hemmets o c h framtidens h o p p, M å glädje få fylla ditt hjärta I rikaste, fullaste mått, Må sorger, b e k y m m e r och smärta, O m möjligt, ej blifva din lott. Må kärlek dig lycka beskära, I prosan en skär poesi, Mitt hela som s m y c k e du bära, Symbolen af ljuf harmoni. Då ej du blir ensam på färden, Se ' n mig s o m en prydnad du bar, D u vänder till husliga h ä r d e n; Mig blott s o m ett minne du spar. D o c k — ljufliga minnen jag skänker, A n n u då din lock blifvit grå. Ja, leende säkert du tänker: » H u r lycklig var jag icke d å! » Nu småkrafs i mig lär n o g finnas, Se här h v a d jag däraf kan minnas. E n fisk b l a n d de många Man brukar att fånga. E n stad i vårt land. E n titel s o m klingar. Ett djur klädt i vingar Musiktermer två.
Om en enskildt person, med den ofelbarhet som Banken nu kan för sina creditorer redovisa, sina tillgångar och skulder, vinner han säkerligen credit, då de förra öfverstiga de sednare, och hans förbindelsers uppfyllande kunna eontrolleras; jag för min del anser det derföre mycket bättre, att genom de af mig uppgifna medel söka bibehålla myntvärdet, än att sätta landets och medborgares väl på spel genom en realisation med lanta pengar, som möjligen genom oväntade händelser skulle misslyckas och orsaka en ny banqueroutte, innan operationen hunnit till fullo utföras, hvilket då gjorde det onda dubbelt värre. Den 26 Februarii. 739 Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus; Jag erkänner uppriktigt, att i frågan om realisation eller fastställande al myntfoten, synes mig man stundom misstagit sig om termerne. Så lärer hår vara fallet. Att hafva ett pappersmynt, som ej har fond, hvarpå det fotar sig, att följa ett system af osäkerhet och ojämnhet i myntvärdet, måste vara af ett högst menligt inflytande på nåringarne och samhällets välstånd. Hur år det vål möjligt vänta, att når en stor pappersmassa, utan deremot svarande bestämd fond, finnes i omlopp, och då likväl capitalisten år rådd att till näringsidkaren utlemna sina capitaler, den idoge då skall våga ingå i företag, der han icke vet, om han ej tilläfventyrs kan komma att gälda dubbelt mot det han kunde förtjena. Under sådana förhållanden uppkomma misstroende, tröghet i rörelsen och ett vacklande i alla transactioner, Jag tror det således vara nödvändigt för att vinna stadga i samhället, att myntet får ett stadgadt värde. Detta är ej möjligt utan en realisation. Jag vill ej för det närvarande ingå i någon vidlyftig undersökning huru en sådan skulle låta verkställa sig. Jag år för litet bekant med Bankens tillstånd, för att häröfver lemna mitt omdöme, men jag vågar tro och skulle tycka det vara på det högsta olyckligt, örn ett Rike som Sverige, efter 7 års fred, ej skulle kunna finna någon utväg att undvika en banqueroutte.
Han väntade, tills kammarjungfrun stängt dörren efter sig och ännu några sekunder, tills hon hunnit aflägsna sig från nyckelhålet. Sedan han så väntat, lade han sin hand på sin hustrus axel, där han stod bakom henne. — Nu, Ulla! Kom ihåg hvad du lofvat mig! Grefvinnan lyfte långsamt upp armarna, slog dem om hans hals, drog ner hans hufvud och tryckte en lång kyss på hans ögon. Så vände hon hans ansikte mot spegeln. Hon pekade på spegelbilden, kysste småleende på fingret åt den och sade: — Du förebrår mig väl inte alltjämt min dåliga smak, om jag säger: se dit, min vän. Det är den mannen jag älskar. EN BEKANTSKAP. Det hade varit en oerhördt varm dag, fast man ej var längre hunnen än till de första dagarne af Maj och den »stora värmen» ej ansågs vara börjad. Men en varm dag i Aix les Bains är något exceptionelt. Där råder en verklig drifhusatmosfär, solen bakar lodrätt ner i dalkitteln, som Savoyeralperna skydda för alla friska vindar, och de heta källådrorna breda ut sig under marken som värmeledningsrör. Det var, som sagdt, i början af Maj, således ännu ej säsong för den fina franska värld, som först strömmar till och sätter sin prägel på »baccarat-badorten» längre fram på sommaren. Aix les Bains var för tillfället engelskt, isynnerhet det stora hôtel de l’Europe med sina annexer och chalets och sin magnifika, i sydländsk blomsterprakt prunkande trädgård. De enda undantagen från den engelska regeln utgjordes af ett par svenska familjer, en högförnäm greflig från Skåne — grefven själf, som kördes i rullstol, grefvinnan mycket ståtlig och förnäm och två vackra, stela döttrar — samt ett nygift par från Stockholm, häradshöfding Stål med fru. Dessa sistnämnda voro egentligen stadda på bröllopsresa, som skulle fortsättas efter brunnskuren i Aix, hvilken deras läkare hemma rekommenderat för Stål, som lidit af en reumatisk åkomma, hvilken hvarken gymnastik eller massage fått bukt med och som svafvelbaden borde fullkomligt kurera.
Att derföre nu anställa 313 åtal mot de rådgifvande i denna sak och yrka ansvar å deni för deras tillstyrkanden, är lika ensidigt, sorn grundlöst och lagstridigt. Påminnelserna i denna punkt åberopas af undertecknade: o Rosenblad. Stjerneld. Åkerhjelm, von Schulzenheim. Gyllenhaal. Skogman. Memorialet Ut. F, andra punkten, angående upptagande af lån för Theaterkassan och anslag dertill af extra utgiftsmedlen. I afseende på de å extra utgiftsmedlen för Kongl. Theatern beviljade bidrag, fortsätter Hr Justitieombudsmannen sina förra bemödanden, att genom uppställande af konstlade slutföljder söka att förvandla de till bestämdt belopp och för bestämdt ändamål gjorda anvisningar å ett till Kongl. Majrts fria disposition öfverlernnadt anslag, till ett beslut om låns upptagande för Statens räkning, eller Rikets belastande med ny gäld. Svaranderne hysa för mycken tillit till Högloflige RiksRättens upplysta omdöme, för att befara förbiseende af den åtalade åtgärdens verkliga beskaffenhet, och inskränka sig derföre till några lä erinringar i följd af aktors sednare andraganden, hvarjemte de till alla delar åberopa livad de i förklaringen häröfver anfört. Hr Justitieombudsmannen förmäler, att några bevis eller förbindelser, hvarigenom Staten iklädt sig ansvar för Thealerns skulder, icke förefinnas, men förmenar likväl, att Regeringens autorisation lör Theaterförvallningen alt upptaga lån och det i sammanhang härmed lättade beslutet, om anslag lill skuldens amorterande, skulle innebära anledning för Theaterns långifvare att af Staten fordra betalning för deras försträckning; tilläggande Hr Justitieombudsmannen härjemte att, äfven om sådane anspråk icke hvilade på någon rättsgrund eller kunde leda till någon påföljd, det i allt läll vore icke blott kraften eller följderna af rådgifvande åtgärderna, utan äfven deras åsyftning, som utgjorde föremål för anmärkningen och åtalet, och som qvarstår, om än laga hinder emot följderna skulle möta.
Ridderskapet och Adeln den Motion, att sedan vid förenämnde Riksdagen det funnits nödigt, i anseende till StatsVerkets belägenhet, att åtskilliga Indragningar i Arméen vidtogos, och de sorn i följd deraf skedde vid Värfvade Arméen, för Officerarne endast modförde rättighet att 1 Åtta år åtnjuta sine Eoner, det äfven mätte bestämmas någon viss tid för innehafvame af de förut till indragning ställde Indelningame vid Adels-Fah* nan och f. d. Östgötha Cavallerie; Och Riksens Ständer förklarad® i anledning häraf, likmätigt *3*8 Stats-Tjtskottets Betänkandenl deras underdåniga Skrifvelse den 8 Aug igla* att de änsågö billighet och rättvisa fordra det någon viss tid äfven fastställdes frit innehafvar-, ne af de till indragning bestämde indelningar* Löner och Boställen vid f. d. Östgötha Cavallerie saint Adelsfahne - Regementet, efter hvars förlopp desse Lönförmåner ovilkorligen borde till Stats-Verket indragas; Men då Riksens Ständer tillika funno, att härvid kunde förekomma sådane omständigheter, hvilka förtjenade serskilt afseende utan att i förhand kunna bedömmas, öfverlemnade de i underdånighet till Kongl. Majit, att, efter .Nådig pröfning och befinnande omständigheter, bestämma en viss och lämplig tid vid hvilken de till indragning ställde Indelningar, Löner och Boställen vid nämnde Sine Regementer borde, utan afseende på innehafvarnes afgång, befordran eller transport, till Stats-Verket ovägerligen indragas. Såsom Kongl. Majtts Nådiga Skrifvelse nu föranleder har ock sådant blifvit föreskrifvet, i afseende på Öfverste-Indelningen vid Östgötha Cavallerie, som nästa är kommer att utaf innehafvaren afträdas.
Vinner det sednare, förfaller af sig sjelf all fråga om öfverskott. Friherre Anckarswcird , Carl Henrik: Då här åter är fråga om att öka en anslagssumma med 6,319 R:dr 41 sk. 9 r:st, Den 2 Oetober e. ta. 67 och Utskottet likväl haft den godheten instämma i min förmodan, att sådane indragningar vid KrigsAkademien kunde äga luna, att anslagen blefvo tillräckliga, finner jag icke nägot skäl att bifalla det ökade beloppet, utan kommer att sätta mig deremot, ehuru fruktlöst jag Ser det vara, att i detta mera än andra fall, då det vore möjligt att lindra skattebördorna, vinna någon pluralitet. Grefve Horrij Claes Fredrik: Då SlatsUtskottet funnit KrigsAkademien behöfva ökade inkomster, intill dess besparing i utgifterne genom en ny organisation kunde vinnas, hade Utskottet äfven baft tillfälle att ernå detta mål, utan att bevilja nya Statsanslag, genom att antingen föreslå förhöjandet af afgifterne för de betalande Cadetterne, eller ock minska antalet af friCadetter. Jag bestrider den begärdta tillökningen, som Utskottet understödt med sitt förord. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: I händelse någon besparing på Statsanslaget åt KrigsAkademien kan vinnas, önskade jag, att det måtte användas till beredande af en sundare local vid Carlberg, än der nu finnes, så att Cadetterne måtte undgå alt vara underkastade den stora sjuklighet, som på stället äger rum, och livar44 H. f>* 68 Den 2 October e. m. igenom större delen af dem nödgas undergå, mer och mindre envisa och elakartade frossor och remittenta febrar, hvilka för det mästa kunde förekommas, om någon kostnad användes till undanrödjande af de anledningar, som dertill gifvas af platsens osundhet.
Således fick t. ex. vålt jern afsättning till Contincnlen senom fred med Frankrike 1811» men ej genom nederlagshandtlns inskränkning. Flera af Herr Grefve Mörner yrkade satser, t. ex. om orsakerna till Penninsebristen m. m laar j ig förr i ett Memorial Sökt vederlägga. Herf Grefven anförer slutligen föl jan* de: ”Sverige som icke sett någon fiende beträda dess jord, eller egenmägtiga utskrifningar beröfva medborgare en del af deras förmögenhet, har deL väl fog att klaga att icke allt är i det blomstrande skick, som efter en länge åtnjuten fied och en vanlig sakernas ordning?” Just derföre tror jag har Sverige orsak alt klaga, att oaktadt utländska fiender ej beträdt vår jord eller egenmägtiga utskrifningar utarmat oss , oaktadt den yttre Styrelsen räddat Riket frän allt utländskt våld, är Rikets inre belägenhet icke mycket lyckligare, än otn det varit beträdt af fiender. Dessa hade svårligen kunnat ut'kricva en större Krigscoptribiuion, än Sverige betalt till Utlänningen för bränvin och till införsel tillåtna Engelska bomullsvaror. ”Har icke,” säger Herr Grefven slut» ljgen, ”Konungen då rätt att vänta det Deri 7 Juli. e. m. 451 Riksens Ständer , i stället att föreslå nvä gränsor för dess magt, elbr inskränka dess Verkningsförmåga, skola veta att Urskilja hvad som varit följderna af omständigheternas inflytande eller af Regeringens åtgärder, med tålamod i afseende på möjliga olägenheter, m d tacksamhet för Regeringens bemödanden Och afsigter, gå Kotimigens önskningar till mötes, och genom förtroende och tillf r igt lätta bördan af dess ännu återstående bekymmer.” Har då Riksens Ständer, eiler någon deras Ledamot, föreslagit nya gränsor för Konungens magt, eller glömt den tacksamhet vi äro Konungen skyldiga för
Herr af Brinckman, Gustaf'. Af HÖgloflige Besvärs - och OeconomieUtskottets nu upplåste yttrande, öfver de mot dess första Betänkande (tålde anmärkningar, finner jag dessa Den 2 Junii. ^9 dessa anmärkningar på intet sätt vederläggde, i afsfeénde på det föreslagne förbudet mot sådane varors förbrukning, som icke åro till införsel tiliåtne, Jag år tvärtom åqnu öfvertygad, att controllen deröfver, i hvad den år möjlig, icke kan handhafva», utan ätt i det mindsta förnärma Medborgares lugn ; och jag anser äfven alla projecter till öfverflödsförordningar, nu som i förra tider, endast leda till chicaner af alla slag , och till försvagande af den verkställande megtens kraft. Endast då Opinionen påkallar eller går i bredd med en sådan författning, kan den blifva nyttig, på sått Utskottet också i dess första Betänkande sig utlåtit. Men denna tid år ännu icke inne. Vål har Opinionen om öfverflödets skadlighet af Kongl. Majrts deremot utfärdade Nådiga varning blifvit grundlagd, och på sina ställen ajort stora framsteg, hvilka allt mera skola utbreda sig, men den har icke kommit till den stadga, att den uthärdar en Tvångslag, hvilken, elter mitt begrepp, långt ifrån att verka till sitt ändamål, fast lielldre skulle åstadkomma motvilja och bereda afvikelser. Af dessa anledningar yrkar jag afslag å Economie-Utskottets Betänkande i hvad det innefattar dels förbud mot bruket af sådane öfverflödsvaror, hvilka icke åro till införsel tiliåtne, dels hemställning om en författning mot yppighet och öfverflöd. Hvaremot det vid de öfrige af Utskottet framställde och till en del rättade ämnen torde kunna förblifva. Ridd. o. Ad. Prot. VII. B I. St Den a Junii.
Indragningar och åtal mot en mängd skrifter skulle då komma att äga rum, som annars aldrig kommit i fråga; jag anser derföre ovedersägligt, att det gamla stadgandet är för hvarje författare vida mindre menligt. Låtorn oss nu tillse, hvilketdera stadgandet är mäst öfverensstämmande med Rikets värdighet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Utlåtande, angående tryckningen af Ridd. o. Adelns Protokoll vid innevarande Riksdag Hörsamt Memorial. Till efterkommande af föreskriften i 10 § af den för RiddarhusDirektionen utfärdade Instruktion, har Direktionen uti bifogade till lliddarhus-Utskottet ingifna Memorial, i afseende å tryckningen af Högloft. Ridd. o. Adelns protokoller under innevarande riksdag, afgifvit det förslag, att, likasom under flera af de sednaste riksdagarne egt rum, dessa protokoller må uti en upplaga af 500 ex. tryckas med täta stilar samt fördelas i häften af omkring 30 ark hvardera, med iakttagande deraf, att intet Pleni-protokoll stympas, utan till slut inlöres i häftet. Och har Direktionen tillika anmält att, i likhet med hvad förut utan anmäkning skett, Direktionen afslutat, kontrakt, om ifrågavarande tryckning, dervid kostnaden blifvit betingad till Aderton It:dr R:mt för hvarje tryckt ark, med förbindelse för boktryckaren att, så vidt erforderligt manuskript honom tillhandahållas, hvarje vecka aflemna 8 färdigtryckta ark, då tryckning af 3:tie särskilda häften på en gång förekommer, 6 ark då i!:ne häften på en gång äro under tryckning samt 4 ark då tryckningen är inskränkt till ett enda häfte. I sammanhang härmed och då Högloft. Ridd. o. Adeln vid sednaste rikdag, genom tillägg uti ofvanåberopade § af Instruktionen, behagat förordna, att förslaget till tryckning af Ståndets protokoll bör afse jemväl tryckningen af Riddarhus-Utskottets Utlåtanden, har Direktionen, oaktadt sin förmodan att sistnämnde tryckning lämpligast och hastigast försiggår om åt
Naar “bertil kommer, hvad ovenfor er berört, at Tildelingen af et saadaut Praadicat “aldrig vil kunne ved almiudelige Regler saaledes bestemmes, at det i Resultatet “vil fyldestgjöre det almindelige medborgerlige Omdömme, saa formener Commissio“nen at bave godtgjort den Paastand, at en saadan eumulativ Sträf, som den “omhandlede, skulde vaere til Skade istedetfor til Gavn. “Commissionen skal endnu blot tilföie, at den bär fundet den Anskuelso, “at den herombandlede Straffeart bör udgaae, deelt af den paa ottende ordentlige Stortbing nedsatte Committec“. Sedan Kommissionen sålunda afstyrkt ifrågavarande tillökningsstraff, blef all föreskrift om detsamma uteslutet från det förslag, som slutligen antogs, och Bih. till R. St. Såvidt jag känner har inga olägenheter uppstått af detta uteslutande, ehuru lagen gällt öfver 20 år: och detta bör vid frågans afgörande vara ett hufvudsak ligt skäl för Rikets Ständer att, lika som Norges Stortking tillämpa den kristna humanitetens och den sanna statsklokhetens i detta ämne sammanstämmande grundsatser. Vid frågans afgörande måste dock först öfvervägas, huruvida bestämmel serna, om hvilka som böra få emottaga allmänna befattningar, tillhöra allmänna strafflagen; eller ock den organiska deleu af regeringsrätten, som vanligen finnes i särskilda författningar om kompetens till tjenster och andra allmänna befattningar. Man kan härvid svårligen undgå finna: l:o att, liksom Lagberedningen ansett det, som kunde vara nödigt att förordna om förlust af riddareorden eller annan dylik utmärkelse, rätteligen tillhöra de stadgar, som angående sådana ordnar äro eller blifva gällande, — samma förhållande bör gälla med tjenster och dylika befattningar, så att dels i allmännare författningar, dels ock i särskilda reglementen och instruktioner bör finnas bestämdt hvad som erfordras för befattningarnes erhållande.
Cronhjelm tror att de omkring 400,000 Den 12 Februari f. m. 407 r:dr som blifvit anordnade att i dessa dagar utgå till riksg.-kont. skulle kunna fylla behofvet inom nämnde kontor för utgifternes bestridande, och att det således vore tillräckligt om ifrågavar. del af bankovinsten kunde vid årets slut komma riksg.-kont. tillhanda. Denna förmodan är ett stort misstag och ett sådant misstag bör icke kunna ske när man beräknar de utgifter, riksg.-kont. fått vidkännas i och för fyllande af förslagsanslagen, som för de förflutna åren så betydligt öfverstigit det af 11. St. vid sisth riksd. beräknade belopp, hvarom Gr. Cronhjelm icke kan vara i okunnighet. Nu frågar jag Eder, mine Hrr! hvad har banken för intresse deruti att ligga och förvalta dessa penningar under tiden? Skall banken inköpa räntebärande papper derföre? Nåväl! penningarne skulle då blifva så till vida gagneliga att kapitalet ökas med räntan; men när terminen kommer för att aflemna medlen, om de dä äro i uppköpta papper utlånta, sä frågar jag: skulle det icke möjligen kunna hända att dessa papper, försålda för 954,000 r:dr, skulle kunna komma att kursera något öfver den ränta banken uppburit och medföra snarare förlust än vinning. Det är dessutom en transaktion, som snarare skulle tillkomma riksg.-kont. om det vore tillfälle att genast dit aflemna de, till fyllande af behofven för Statsutgifterna, i banken innestående kontanta medlen. Då vore det helt naturligt att detta kontor skulle kunna göra räntebärande den del af dessa medel, som icke för tillfället behöfdes till Statsutgifters fyllande, men det är lika naturligt att en stor del af dessa papper icke kan af kontoret göras räntebärande. Jag tillstyrker derföre ånyo, att Ståndet mätte besluta i enlighet med det fullständiga redaktionsförslag, som Hr von Hartmansdorff afgifvit, att bankovinsten måtte för 1848 nu genast och sedermera vid början af hvarje påföljande år med årligen till riksg.-kont. aflemnas. Hr von Troil, Sam.
Angaaende det Missdömme, denne i heimdallsk Aand af-fattede Kritik afgiver over mit Skjaldskab, agter jeg ikke at svare, saasom det faaer forsvare sig selv med de Kræfter det engang for alle har, og skulde ikke förtjene Forsvar, om det fik det fra denne * J. Rydqvist, förut utgifvare af tidningen HeimdaN.Pen. Det vaere kun sagt til Poetikernes, ^Estetikemes og vore egne Danomaners, d. v. s. Jydegales Fortvivlelse, at af de ” Bid ” - saar, det har faaet i alle 3 Riger sprudler fremdeles den samme vena, og ” Csesarer ” og ” Spanioler ” springe frem af Blodet — en Livs ström, som ganske dulmer Smerten under den R — tske og heim-dallske Sonde, der v el, som bekjendt, er af god udenlandsk Fabrik, men plumpt fört. (Se Nya Argus Nr 8, 1830. Derimod har jeg troet, at burde i nogle Ord give Herr R-ts ’ Yttrende om mine ” Planer på en fullkomlig omstöpning af den norska vitterheten och bokbildningen? en Belysning, som det til-traenger, for at ikke det Urigtige, i det er belagt med al en kritisk Signaturs Fripostighed, muligens skulde have en Virkning paa en Opinion i Sverige, der kun i Danmark kan have et rimeligt Tilvoer mellem Plebs Parnassi. Jeg vil ikke antage, at Herr R — t med Overlaeg og Eftertanke tillaegger et Individ hine gigantiske Planer; — det vilde ellers vidne staerkere imod hans Forstand, end det gjör, om man antager disse Udtryk undslupne en aabenmundet Lettroen-hed.