Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag gaf mitt hjerta till att veta vishet, och till att skåda den vedermödo, som på jordene sker; att ock en hvarken dag eller natt får sömn i sin ögon. Och jag såg all Guds verk; ty en menniska kan icke finna det verk, som under solene sker; och ju mer menniskan arbetar till att söka, ju mindre finner hon. Om hon än säger: Jag är vis, och vet det, så kan hon dock icke finnat. Ty jag hafver allt sådant lagt på hjertat, till att ransaka allt detta, att någre rättfärdige och vise äro, hvilkes underdåner i Guds hand äro. Dock vet ingen menniska någors kärlek, eller hat, som han hafver för sig. Det vederfars så dem ena som dem andra, dem rättfärdiga, såsom dem orättfärdiga; dem goda och rena, såsom dem orena; dem som offrar, såsom honom som intet offrar. Såsom det går dem goda, så går det ock syndarenom; såsom menedarenom går, så går ock honom, som eden fruktar. Det är en ond ting ibland allt det som under solene sker, att dem ena så går som dem andra; deraf varder ock menniskones hjerta fullt med arghet, och galenskap är i deras hjerta, så länge de lefva; sedan måste de dö. Hvad skall man då af de båda utvälja? Så länge som man lefver, skall man hoppas; ty en lefvande hund är bättre än ett dödt lejon. Ty de lefvande veta, att de skola dö; men de döde veta intet, de förtjena ock intet mer; ty deras åminnelse är förgäten; Så att man icke mer älskar dem, hatar eller afundas vid dem; och hafva ingen del mer på verldene i allo thy, som under solene sker. Så gack bort, och ät ditt bröd med fröjd, drick ditt vin med godt mod; ty din verk täckas Gud. Låt din kläder alltid vara hvit, och låt icke fattas salvo på ditt hufvud.
Att ålägga dem upptaga våra förhandlingar beliöfves ej; ty det är naturligt, att de, för alt ej brista i fullständighet, sjelfve vilja intaga dem. Uti Gr. Sandels’ förslag står icke heller något sådant åläggande för tidningarna, utan der står, alt resume'en skall tillhandahållas de tidningsredactioner, som vilja sig deraf begagna. Skulle ingen vilja det,— hvilket man ej bör tro efter hvad Hr Dalman här yttrat, — så förfaller förslaget af sig sjelft, och då vinner han ju sin önskan, och det så mycket säkrare, som han då kan hoppas att saken icke upptages ånyo. Skulle man åter ej få göra försöket, så kunde det hända, att någon Ståndets ledamot en annan gång förnyade samma förslag," och man nödgades då tvista derom ånyo. Skulle det hända, att de nu befintliga tidningsredactionerna vägrade framföra våra öfveriäggningar, sådana referenten upptagit dem, så visade redactionerna med detsamma, huruvida sanningen vore dem kär eller icke. Sådant kunde både för Svenska allmänheten och för oss vara intressant att förnimma. Del påstås, att allmänheten väl känner de personer, som företrädesvis yttra sig på delta rum. Men som jag anser de beskrifningar, af hvilka den frånvar. allmänheten hittills hemtat sin kännedom, vara mycket felaktiga, så synes mer skäl vara att gifva henne en riktigare. Jag förnyar derföre min anhållan om bifall lill Gr. Sandels’ förslag, med den förändring, att der måtte komma att stå en eller flere referenter, i stället för tvänne. Frih. Gederström, Jacob: De fleste bland Ståndets ledamöter, som yttrat sig, hafva talat till fördel för Gr. D c ii i Augusti. 45 Sandels’ förslag oell afslag å betänkandet. Äfven jag tillstyrker bifall till Gr. Sandels’ förslag, med den af den siste talaren föreslagna modification, att referenternes antal borde bestämmas till en eller flere, i stallet för tvänne. Jag vill ej ingå i den ekonomiska detaljen af Riddarhusets närvar, eller framtida tillgångar.
Oa livarjecontraproposition s^nes köra innekalla mot8at8en ak lapropositionen: 8a I,ade kragan om slagskatten8 inläggning i mintet, eller kuruvida den 8ilkverriksdaler, 8om mot8varar 128 »I i sedlar, skall inneliälla ester ikdelns keslut 53^ ass, eller eller Lorgare-8tändets 53o as8, kordt kra5N8täIIa8 under i:sta punkten, oclr icke under den ia:te. Oa den 8ednare enda8t innekäller, att den riva enketen 8kall vara mindre än den ganda, ock i stället tor 4^ silfver motsvara 18 sk. elter Utlåtande, iV:o 2l. 166^ ars myntfot: — sä skulle man tro, alt eontrapropositionen innekure ett förnekande deraf. Nen det är ingalunda lörliällandet: tvärtom lörmäler contrapropositionen iritet derom. Nan vet ej antingen lion antager eller förkastar kvad ja-propositionen innekäller, utan omtormäler i stället ett dit alldeles icke Irörande ämne, eller den till i:sta puncten körande kragan, om di n gamla 8ilkveri iksdalern kör keräknas till i3o ass. /a-pioi>ositionen star således i irsta punkten, ock /kc/'-propositivnen i den i2:te.
Endast sedan år 1808 skall man, med den måttligaste beräkning, och efter blott hundrade femtio dagsverken om året för hvar man i kriget, komma till ett belopp af mindst 40 millioner utan production förlorade menniskodagsverken, utom dem af dragare* Jag har trott mig kunna sätta åtmindstone i andra rummet af de omedelbara orsakerna till jordbrukarens närvarande förlägenhet, att man ej fästat nog uppmärksamhet på folkbristen. Odlingslusten, som alltid är det rättskaffens uttrycket af landtmannens frihet, bär varit i ett jemnt stigande. De genom krigen hastigt ökade penningetillgångatne gåfvo ut särskild utväg att tillfredsställa denna allmän na hug, som i sin natur har så mycket interesse. Arbetarne biefvo sökte, de uppvägdes med höga vilkor och deras fordringar ökades i samma mån: flera mål mat, mera brännvin, högre dagspenning, ja, må hända, inskränkning uti dagens vanliga arbetstid, betingades af dem, sorn kunde föreskrifva Jatrarna, och äfven här fann den allmänna verldsrégeln rum: att allt gäller hvad det kan gälla. Med rn penuingestyrka, beredd'genom lättade lånetillgångar, odlades mycken jord} men få voro de, som beräknade odlingskostnaden, och som besinnade att en allmänt ökad Spannroålsproduction skulle nedsätta priset, om just icke under värdet i ett vanligt förhållande, likväl under det värde, IV. t T)en 28 Juni. värde, sorn var en följd af den höga arbetskost naden. Medlen att befrämja mer eller mindre naturliga anlag till yppighet och vällefnad skapades sålunda hastigt åt den arbetande classen } sederna vuono ej derpå, och en dubbel mindskning i aibetsproduct uppstod, i följd af ett ringare antal arbetande, samt derigenom att detta ringare antal arbetade mindre än förr. Erfarne Landthushållare må vittna om jag misstager mig i denna tanka eller ej Har således å ena sidan handelns riktning Ltnnat tillfälle för en ökad consumtion af främmande producter} så har ock, å den andra, allmänna hushällningssättet lemnat utvägarna dertill.
I en handskrift, tillfälligtvis funnen en gång på 1850-talet i Kalmar och nu befintlig i Biblioteket i Stockholm, finnes ett antal af hennes dikter; å innerpärmen af denna handskrift finnes ett af hennes son Fredrik Herman Hoyer graveradt porträtt af henne; det är häraf vi bredvid meddela en kopia. Fuktig, smutsbebrämad kjolen. Golfven svärta i en fart. Ett förtvifladt: * Gif oss solen / » Ropar jag med Osvald snart. Under hennes senaste år omfattade hon äfven de pythagoreiska åsikterna om själavandringen och började föra ett vegetarianskl lefnadssätt; den enda föda hon ur djurvärlden ville förtära, var köttet af fisk, men delta skulle då vara i ruttnande tillstånd. Ja, hennes teorier öfvergingo i praktiken till rent af vanvett och af ett slag, som näppeligen för en bildad läsekrets kan på svenska berättas. * Men hon låter knappt förmå sig Lysa en och annan gång. Och så drar hon åter på sig Molnens gråa kapuschong. På 1655, Sittwick 71 år. afled Fåren genomvåta Rännor Bäckar hon den 27 november Men — trots allt — till edert löje Säger jag, som jag är van: » Hellre vät på sommarnöje, An att sitta torr i stu ' n. * Snorre. y / ildrets gudom, bister vorden, £|pf Rynkar sina ögonbryn, Grå är himlen, våt är jorden, Regnet öser ned ur shyn. JVagra sommardagar ljufva Sparsamt fallit på vår lott. Våta fötter, giJct och snufva Ar hvad sommarn mest bestått. 4fr En svamplektion. Inlämningstiden den härmed i inst. till denna pristäfling september, hvarom erinras. För sammanhållning bör ägghvita tillsättas. Ste kas som vanliga bullar i smör eller flottyr. Om man så vill, kan man göra en lämplig sås till bullarna. Märkas bör, att det skall vara svamp saft i såsen. Som ingen af v.åra läsarinnor bör sitta öfver. (Forts. o. slut.) Stufvade svampar. Smör eller flottyr fräses s o m till vanlig steksås med mjöl.
M. anhöll att varda derifrån befriad, på den grund, att dess underg:de vanhelgade hans embete, erhöll lian till svar, att K. M. icke ansåg kyikopliktens underg:de vara ett straff. Att förhållandet under tidens lopp förändrat sig, synes deraf, alt R, M. i en å 1830:talet utfärdad författn. förklarar, alt kyrkoplikten måste betraktas såsom straff och såsom det värsta af alla. Jag förnyar min anhållan 0111 bifall lill punkten. Gr. Sparre: En talare har sagt, att LagUlsk:s förslag, i nästföljande 4;de punkt, skulle innefatta ett försök att införa oss på kathölicismens område, enär det uptager den katholska exkoramunikationen. Man skulle af detta yttrande kunna sluta, att den värde talaren icke har sig bekant, att ett kyrkans bann finnes icke allenast i Katholikernas, utan äfven i Protestanternas kyrkoförfattfl. Enl. 1686 års kyrkolag kan en person, som under ett års tid afhållit sig ifrån den heliga nattvardens begående, sättas i kyrkans bann. I det klandrade förslaget är det således icke fråga om införande af något katholskt stadgande, utan om att bringa kyrkotukten i öfverensstämmelse med Sveriges gällande kyrkolag. Om man vill bibehålla det religiösa elementet i kyrkoplikten, som består i förbrytarens försoning med samhället, sä kan väl detta icke ske sålunda, att han tvingas till en handling, som utmärker denna försoning, utan handlingen måste vara frivillig. Hvad blifver följden af ett sådant tvång? En förbrytare inställes till kyikopliktens undergående. Han vägrar att underkasta sig densamma och åstadkommer derigenom den största förargelse. Hvilken utväg vidtages då? Han insattes i 8 dagars fängelse vid vatten och bröd, inställes ånyo i kyrkan, vägrar ånyo och straffas ånyo.
– Ack, om du det gör: fall ned i detta ögonblick, och bed din Gud för mig – för den villfarande! Allt, hvad som hos mig är helig känsla, skall välsigna dina böner. Arist! du håller själen fri från mörka och menniskohatande fördomar. Ack! så gör ock din Gud. Han ser menniskohopar tillbedja sig; förlåter alla; men utgjuter nåd – öfver den upprigtige! Helsa Rådmannen Liljewalch och hans Hus. Säg honom, att det första mitt hjerta tillber på jorden, är en Hederlig Man. Dernäst en Skönhet. Och så en Vän. — Kölden under hitresan uthärdade jag temligen. De tre helgdagarne julade vi på en prestgård i Halland. Der lektes, efter gammalsvensk sed. Julaftonen var jag med Magister Lundblad en mil inåt landet – genom skogar, berg och ljunghedar – hos hans föräldrar; ett par beskedliga torparfolk. Jag såg solen gå upp i en ödemark. Men sol ändå! (D. 6 Febr. kl. 2 e. m.) Min själs vän! I detta ögonblicket reser jag; full af ömhet för Dig. Jag skall skrifva dig till från Stockholm. Upphör icke att sucka för Gud, för Melissea och mig! – Glädom oss, Arist: om vi kunna förlora mycket, kunna vi ock njuta mycket! Stockholm den 13 Mars 1781. Jag skrifver dig ändtligen till från Stockholm – men genomträngd af den lifligaste bedröfvelse. O, jag har smakat olycksaligheten så, som aldrig förr! Jag har sett – en man bortföras, från sitt bord, till vanära och elände: min Värd; en stilla, gudfruktig gubbe! bortföras från sin hustrus sida, från sin lilla, omkring honom samlade, familj – till gäldstugan; det ohyggligaste fängelse i landet Vid detta bordet satt jag! O, mitt hjerta vill brista af förbannelse öfver denna villdjurshopen! Han kunde icke genast honorera en nyss utgifven löpande sedel. Han är gammal köpman. Jag hör till hans hus för åtta riksdaler i månaden. Han har blifvit bedragen – genom cautioner; genom enfaldig godtro.
Hamilton föreslagna förändringen i högsta måtto är olämplig, har af de föregide talarne på ett så riktigt och öfverlygande sätt blifvit bevisadt, att jag ej kan annat än på det lifligaste instämma med deni. Jag har äfven velat begagna mig af detta tillfälle, för att fästa Utsk:ts uppmärksamhet på, huru blott en enda ledamot yrkat återremiss i afsigt att bränvinsskatten ej skall betalas i förskott, då deremot alla de öfriga yrkat återremiss i motsatt syftning. Gr. Mörner: För min del anser jag att denna § bör blifva oförändrad såsom den af Utsk:t blifvit föreslagen. Skulle deremot Utsk:t, såsom jag yrkat, anse det lämpligt, att bränningstermin böra omfatta en tidrymd af en månad, får jag anhålla att den gamla §:n må förblifva oförändrad. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, alt i afseende å den förev:de §:ri, hvarå bifall ej blifvit af någon ledamot hegardt, hade yrkats dels återremiss och dels att R. q. Ad., med afslag å Utsk-.ts förslag, skulle bibehålla det nu gällande stadgandet; blef propos. på §:ns återremitterande framställd och med ja besvarad. § 21. Utsk:ts första hemställan. Rifölls. Utsk:ts andra hemställan. Gr. Hamilton: På samma skäl, som Frih. Alströmer i sin reservation anlört, får jag anhålla om afslag å denna punkt. Hr von Troil: Jag anhåller att få uppläsa några rader af Frih. Alströmers reservation. Han säger: »Bränvinstillverkningsalgilten uppgår inom ett och annat län till belopp mellan 1 och 2 millioner rdr, hvaraf större delen ofta samtidigt inflyter. Ar det rätt att försända sådana summor med posten och dymedelst, enär tiden för remisserna är på förhand allmänt känd, framkalla poströfverier? Är det rätt att blottställa posttjenstemännen för den olycka, som brefvens förkommande å postanstalten skulle för dem medföra?
Dessa sedlar kung na ej ställas i annat mynt än R:dr Banco, eller å mindre summa än 20 R;dr Banco. Ej heller kunna de i någon under Statens styrelse stående cassa emottagas. Utgifvarne vare för deras inlösning underkastade samma ansvar, som Vexelstadgan ålägger trassenter, acceptanter och endoseurer af vexlar. Häfver något Bolag utgifvit sådane förbindelser eller Den 6 Martil. anvisningar," som i denna punkt omnämnas, vare hvarje delägare, en för alla och alla för en, skyldige ansvara för deras infriande. Mot. Derigenom att enskilta rättigheten till myntteckens (creditmynts) utgifvande inskränkes till sedlar af sådane valeurer, som kunna medföra större beqvämlighet vid begagnandet än det réela myntet, och att alla i detta afsende ingångne företag helt och hållit afstängas från all förbindelse med Staten, förekommas, åtminstone till en stor del, de våld-* samma skakningar i enskilt och allmänt välstånd, missbruk af enskilta Disconter och Provinciai-Banker förorsakat, utan att den en} skilta omtankan betages förmågan att kunna använda ägande förtroende eller credit, äfven till underlättnad af egna Och andras penningebehof. lito. Såsom Länebank åge Banken rättig} het upptaga Lån, mot erläggande af lägre ränta, än den Banken sjelf för egna utlåningar erhåller, och under förbehåll af minst 3, högst 6 månaders uppsägelse. i2;oI Banken vare tillåtit, att på kortare tid* utgifva lån mot pant af varor, sorn kunna med lätthet förvaras och afsättas; äfvensom mot säkra vexlar och skuldförbindelser. Den ränta, sorn för desse lån böf erläggas, afdrages vid deras utgifvande. Mot. De närmare detaljerne vid utlånin - 5*4 Den 6 Mcirtii. gen tillhöra det serskilta Reglementet, emedan de, allt efter tidernas förändring, måste vara underkastade ändrade föreskrifter.
Vördsamt anhåller jag, att detta mitt anförande måtte till StatsUtskd få medfölja motionen. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Då, till följd af omständigheterna, Chefen för Landtförsv.Dep:t för närv:de är hindrad att här infinna sig, hade jag först tänkt att ej yttra mig i någon fråga ang:de förändring af Arméens organisation, utan vänta dermed tills StatsUtsk:ts Betänk, i ämnet inkommit, och då vi möjligen skola kunna hysa förhoppning att Chefen för Landtiörsv.- Dep:t kommer att infinna sig på detta rum; jag hade således först af grannlagenhet ansett mig ej böra fälla något omdöme i ofvannämnde frågor, men då jag vid flere föregide tillfällen nödgats bestrida många af Frih. Creutz väckte motioner, har jag ej nu, då 192 Den 3 öacember e. m. vi i denna fråga äro af samma mening, kunnat neka mig nöjet att med några ord understödja hans motion. Jag gillar sål. fullkomligt Frih. Creutz’ förslag att tillsätta tvenne Andre-Kapitener vid LifReg:ts Grenadierkorps. Officerarnes antal bör naturligtvis bestämmas af truppens styrka. Om vi i detta afseende kasta en blick på de olika regementerna inom Arméen, så finna vi t. ex. vid Norrbottens Fältjägare, hvilka, likasom LifRegrts Grenadierer, utgöra en bataljon, 1 officer på 15 man, och vid detta sednare endast 1 officer på 22 man; denna korps är derjemte den enda inom Svenska Arméens infanteri, som ej eger Andre-Kapitener. Detta förhållande skulle kunna upväcka någon förundran, såvida man icke redan länge vant sig vid att aldrig vänta några planmässiga åtgärder från KrigsStyrelsens sida i allt, som rörer organisation; man må söka med ljus och lykta, men jag trotsar hvem som helst, att i detta afs:de å Styrelsens sida kunna upspåra några genomgående planer.
Och som Cancellist-tjensten, vid nuvarande innehafvarens afgång, kommer att indragas, så skall det nämnde tjenst nu tillhörande renskrifningsbestyr åläggas den, som, vid nuvarande Registratorns och Archi va» riens afgång, varder till Registrator och Archivarie utnämnd och förord - Bil. lill Siats-Uukollels Memor ial N.o 470» 35 nåd; emedlertid, och om Cancellist-ljenlen skulle blifva ledig förr än Registratoroch Archi varie-tjensten, må af Fullmäktige bestämmas ett lämpligt arfvode för renskrifningens besörjande; men hvilket arfvode kommer att indragas och upphöra, när nuvarande Registralorn och Archivarien afgått. En Cancellist, hvilken biträder med renskrifning och alla andra inom Fullmägtiges Expedition förefallande göromål. Denne Cancelist-tjenst kommer vid nuvarande innehafvarens afgång att indragas. §• 95. En Ombudsman besörjer och bevakar alla Riksgälds-Contorets rättegångsoch utsöknings-ärenden m. m„ §• 96- Riksgälds-Verket förvaltas, under Fullmtigtiges öfverinseende, enligt den af Rikets Ständer för Commissarierne i Riksgälds-Contaret år 1810 fastställda Justruction, af tre Commissarier. Vid Commissariernes Cancellie-Expedition bestås: F.n Referendarie eller Secreterare. En Cancellist. Under Commissariernes närmaste inseende lyda dessutom: jBoksluts-Contoretj hvarest hålles hufvud-redogörelsen för Riksgälds-Contorets fonder, inkomster och utgifter m. m, bes,tår af En Kamererare. En Bokhållare. En Kammarskrifvare. Cassa-Contoret för Inkomst och Utgift. En Casseur. En Contors-Skrifv^tre, sorn biträder med bokföring m. ra.
§ 10 Är beskrivning och värdering av skadan ofullständig eller felaktig, skall ny syn göras av andra pålitliga förrättningsmän § 11 Ersättning för försäkrad spannmål i magasin, kolbäddar vid hyttor och bruk samt vedförråd utbetalas inte med högre belopp än vad som förstörts och inte överstiger det försäkrade beloppet. Försäkringstagaren är skyldig att med laga bevis och sin ed styrka förlusten innan ersättning utbetalas § 12 Ersättningen avräknas med en fjärdedel om inte syn och värdering skett i tid. § 14 Försäkringshavaren är skyldig att behålla vad som blir kvar efter branden. Det står dock direktionen fritt att till fondens förmån använda byggnadsämnen som är överblivna. § 16 Finner direktionen det förmånligt kan man ersätta ett avbränt hus till dess antagna värde eller att låta uppföra ett lika gott hus, då skall nybyggnaden ske inom 2 år. § 17 Redovisning vad som händer om ett hus som är belånat brinner. Olika för stad och land. § 21 Om någon med mod och oförtrutenhet vid eldsläckningen gjort sig förtjänt av belöning, kan direktionen ge en jetton, guld eller silvermedalj eller pengar, vilket anses lämpligast. Skulle någon satt livet till vid släckningen av elden och efterlämnat änka och oförsörjda barn, lämnar direktionen en summa allt i ett eller årligt understöd. Även den som blivit skadad vid släckningsarbetet kan få ersättning. Artikel XII Om allmänna Brandförsäkringsverkets förvaltning och revision m m § 1 Direktionen vårdar och förvaltar verkets medel och angelägenheter efter lag och reglemente samt tillser att tjänstemännen fullgör sina sysslor. Är någon försumlig skall han varnas och om omständigheterna det påkallar avskiljas från sin tjänst på 3 eller 6 månader utan förmåner eller för alltid. Fel av svårare art anmäls till justitiekanslern. § 2 Direktionen sammanträder en gång i veckan vid tid som de anser lämpligast. Där sitter Överintendenten främst, sedan krono ombuden och därefter enskilda fullmäktige i den ordning inbördes, som deras värdighet i det allmänna är vedertaget. § 3 Minst 5 ledamöter kan besluta om de är eniga. I annat fall krävs 7. Alla ledamöterna skall vara närvarande, när saker om verkets styrelse eller inrättning eller tjänstemäns avsättning skall avhandlas. Vid avsättning skall alla 10 vara närvarande och minst 7 vara eniga. § 4 Vid omröstning säger den sin mening som sitter ytterst och sedan de andra i följd.
I sammanhang med förändrad lönereglering för Postverket, har Kongl. Maj:t under den 21 November 1849, i afseende å de gratifikationer, hvilka ditintills lill Fribrefsskrifvaren från allmänna verk utgått, för fullgörande af hans bestyr vid fribrefvens expedierande, i nåder förordnat att utbetalande af sådana gratifikationer från och med påföljande år 1850 icke vidare finge ega rum; och då det, i Utskottets tanka, icke heller är med god ordning förenligt, att statens verk utbetala gratifikationer till tjenstemän inom Rikets Ständers Bank för bestyr, hvilka tillhöra deras tjensteåligganden, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om vederbörandes förständigande, att dylika utbetalningar icke för framtiden få ega rum. IS 51. Hvad Revisorerne för öfrigt anmält och erinrat, har Utskottet funnit dels genom vederbörandes afgifna underdåniga utlåtanden nöjaktigt förklaradt, dels icke vara af beskaffenhet att från Utskottets sida påkalla något yttrande. Slockholm den 15 Januari 1851. Reservation vid § 12. Af Herr von Troil: »emot förslaget att till Kongl. Majit aflåta en underdånig skrifvelse med tillkännagifvande, att Rikets Ständer för deras del anse rätta beräkningsgrunden för de förenade rikenas ömsesidiga bidrag till konvojkassans gemensamma utgifter böra bestämmas, icke efter rikenas folkmängd utan efter 36 Slats-Utskoltels Utlåtande, JU 30. lästetalet af de fartyg som besegla farvattnen på andra sidan Cap Finisterre, nödgas jag mig reservera. Om de unionella bidragen — de som erfordras till bestridande af för båda rikena gemensamma utgifter — inskränkte sig endast till sådana frågor, som med handeln ega gemenskap, vore utan tvifvel grundsatsen rigtig, ehuru jag befarar att den vid tillämpningen blefve förknippad med så många svårigheter, att man snart åter nödgades utbyta densamma emot en annan, mindre täta förändringar underkastad, beräkningsgrund.