Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan kandidaten om aftonen bortgått, mumlade professorn: ”En förb – bra pojke; just en kärnpojke, hvilken det vore synd att icke hjelpa! Hm! hm! lilla fästmön förstår jag mig icke på; hvarföre f-n kunde hon icke hafva väntat? Hon kunde alltid lita på, att den ärliga själen icke sprungit ifrån henne! Men hon fruktade väl, att grossören och grossörskan aldrig lemnat sitt bifall dertill. Unga flickor gifva sig dessutom aldrig tid att begrunda möjligheter och vändningar. Den dag torde komma, då kommerserådet tacksamt emottager en rektor såsom måg! Hm! hm! ty med Ferdinand ser jag det bär åt fanders, hm! hm!” Fremlingen. – Kommerserådinnans Bryderi. – Förslager, m. m. Julen, med dess nöjen, var förbi, och ett stillastånd hade inträdt, hvilket alstrade en tomhet och slapphet, som kändes isynnerhet under den alldagliga enformigheten. Kapten Ling hade under hela den bullrande helgen, med sina eviga baler och kalaser, liksom förlorat minnet af de bekymmer, hvilka annars troget utgjorde hans sällskap. Men när tjugondeoch knutsbalen var utdansad, och han, efter ett par dagars hvila, åter kände sig hemsökt deraf, då vexte hans oro och harm i samma mån, som dagarne för terminen minskades. Kommerserådet var obeveklig, i frågan om utsättandet af bröllopet, förrän kaptenen kunde förete något skriftligt intyg på sin farbrors omsorg. Detta visste Ferdinand, att han aldrig skulle erhålla, och stundom steg hans rådlöshet, i denna sakernas svåra ställning, ända till förtviflan. Slutligen, efter otroliga begrundanden och förslager hit och dit, alla lika omöjliga att verkställa, föll det honom in att öppna sitt betryckta hjerta för Rosa, samt att anropa hennes ädla och qvinliga känsla, att blifva hans förespråkerska hos professorn. Med tanken på en sådan medlarinna förenade kaptenen den på en fullständig förlåtelse, det vill säga, betalandet af den betydande skulden. En morgon, nära slutet af Januari, begaf han sig med denna lofvärda föresats till kommerserådets hus. Äfven Rosa var nedtryckt af åtskilliga bekymmer.
Sju år sednare satt jag vid fönstret i nästa rum och mättade mitt öga af den vackra lifliga tafla, som i en varm sommaraftons eldiga färger låg utbredd framför mig, lemnande mitt begärliga sinne ett nytt intryck af den nordiska kungastadens ojemförliga skönhet. Vid bordet satt med ett tidningsblad i handen en fem och fyrtio års man, välbehagligt hvirflande ikring sig små nätta molnvingar af doftande havannacigarrrök. Han var stark och frodig att åse, med ett ymnigt, något sträft, halftljust hår, kring sunda, dock mera bruntskuggade än röda kinder, och i hans markeradt tecknade anlete bodde ett alfvar, som icke obehagligt afbröts af ett välvilligt leende drag kring munnen. Bäst som det var, inträdde en ung blåögd, ljuslockig qvinna om tretti år, hvars blomstrande ansigte och fylliga former syntes hota med en med åren tilltagande välmåga. Hon bar egenhändigt en stor bricka med diverse tillbehör för ett godt thébord, hvilka just lockade mig att flyktigt stryka med två finger öfver min längtande mun. En liten mörkhårig flicka vid hennes sida förde stadigt och varsamt en välfylld brödkorg, och en ännu mindre, modrens afbild, följde henne halfspringande, med sin lilla hand hållande fast i modrens klädning. Utan att mannen syntes gifva någon akt derpå, ställde hon théservisen på bordet, tog plats bredvid honom och började genast tillreda den hjertstyrkande drycken. Under tiden fångade jag upp den lilla Lotta och hade äfven glädjen se den ett par år äldre systern, Sofi, sticka sin lilla haka upp öfver fönsterposten, der jag satt, och vi började väl för tjugonde gången genomgå de mångahanda föremål, torn, hus, skepp, berg och vikar, vi hade för ögonen. Ty de små voro just ett par allra som sötaste flickor, och jag hade som en värdig onkel just min hjertans ro vid deras pjoller och smekningar, tills frun sade: »Se så, mina herrar! Låt nu icke theet kallna!» och hennes man lika prosaiskt och lugnt svarade: »Jaså, min söta Lina!» Hvartill hon ännu behagade yttra:
För hvarje representant, som någon gång inom detta Hus offentligen uppträdt, var det otvifvelaktig!' en pligt att öppet uttala sin åsigt uti den för samhället vigtiga fråga, som uti sista plenum utgjorde föremål för R. o. Ad:s öfverläggning och beslut. Men dä jag hvarken tilltrodde mig att genom mitt yttrande kunna i ringaste mån förändra någons öfvertygelse, och icke eller trodde sådant vara erforderligt, för att erhålla den utgång af saken, som, efter min öfvertygelse, rikets sanna väl kräfde, sä ansåg jag mig af grannlagenhet emot R. o. Ad. förhindrad att då uppträda, och såmedelst ytterligare fördröja ärendets slutliga afgörande. Pligten alt uti denna samhällsvigtiga fråga öppet uttala en åsigt, qvarstår dock ännu, och är för mig mera förbindande än för många andre af R. o. Ad:s ledamöter, enär jag här icke förer talan på grund af egen represenlanlsrält, utan såsom fullmäktig för en annan ätt, hvars rättighet det otvifvelaktig! är, att fä veta ej allenast huru dess ombud handlat uti denna maktpåliggande fråga, utan äfven hvarföre det handlat sä, och ej annorlunda. I anledn. häraf anhåller jag nu vördsamligen att få till prot. förklara, det jag med min röst bidragit till förkastande af det hvilande förslaget till nationalrepresentations ombildning. Så har jag röstat, derföre att jag är en varm vän af friheten, d. v. s. af den frihet, som är i lag begränsad. Då del nya representationssättets antagande, efter min innerliga öfvertygelse, skulle hafva i grund tillintetgjort den lagbundna friheten och i stället infört anarki; så var det otvifvelaktigt min pligt, såsom en redlig representant, att förkasta det nya förslaget, äfven om, hvad nu likväl ej var fallet, detsamma hade grundat sig på en mer än tillfällig allmän öfvertygelse, och det af grundlagens stiftare för en sådan förändrings införande stadgade villkor således hade blifvit uppfyldt. Ingen må dock af denna min förkastelsedom draga den slutsats, som skulle jag vara emot hvarje förändring af det nu bestående representationssättet.
Ridderstolpes inom Högloflige Ridderskapet och Adsln väckta motioner, angående rättighet för Länsmän oell Underofficerare att i Banco-Disconten erhålla lån; och Memorial, N:o 98, med tillstyrkan, att,‘ för denna gång, en Summa af 450 B:dr Banco, i ett för ailt, malte få anordnas till delning* emellan den vaktbetjening inom Banken, sorn ej i och för den serskilda uppass» ningen hos Banco-Ulskattet begagnas. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets Utlåtande, N:o i >,4, i anledning a£ anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N.o 8g, om indragning af Lagmansoch Kämners-Bätter samt serskilda Domstolar m. m., fann Presto - Ståndet för godt ofvannämnde Utlåtande gilla; likväl under förklarande, att tidens bestämmande för den af Utskottet föreslagna Domstolsindragningen må öfverlemnas till Kongl, Majtts Nådiga pröfning, saint att, i Ståndets tanka, för Stockholms Stads Kämners-Rätters indragning, ett hinder förefinnes uti Tryckfrihets - Förordningens stadgande, alt förbrytelse emot denna Lag upp-. Prot. Utdrag den 22 Januarii lgSo. lil tagas i Stockholm vid Kämners-Rätlerne, intill dess delta stadgande, i grundlagsenlig väg , varder forändradt. Från Vallöf!» BorgareStåndet» SD.
Tjenstehjonens löner hafva äfven måst förhöjas, om än icke i samma förhållande som dagsverkspriserna. Förhöjningen i arbetskostnaden har dock af jordbrukaren ulan svårighet kunnat dragas, enär han fått sina produkter väl betalda. Såsom följd af sistnämnde omständighet har ock jordbrukaren i allmänhet befunnit sig i en ganska fördelaktig ställning och många äfven bland allmogen vunnit förkofran. Bevis härpå är, bland annat, den på de två sistförflutna åren fort gående betydliga minskning af lagsökningar och utmätningar, såsom längre ned vidare anföres. På sedligheten synas de nya grundsatser, som antagits i lagstiftningen angående bräll vins tillverkning och försäljning, komma att blifva af godt inflytande. I följd af de nya författningarne härom har å landet tillgång å bränvin och å sådane ställen, der bränvin utskänkes, betydligt minskats. Härigenom och då numera bränvin icke heller får vid auktioner tillhandahållas, hafva många tillfällen till frestelsen för de på fyllerilasten begifne blifvit borttagna, såsom följd hvaraf är att hoppas, det nämnde last samt det onda, som deraf i många hänseenden härflyter, skall fortare aftaga. Det har ock redan förnummits, att på landsbygden bränvinets bruk minskats, hvartill detsammas fördyrande visserligen äfven bidragit. 6 § 3. linfrutin äring a r. Jordbruket är den näringsgren, som förnämligast bereder Länets invånare utkomst och förkofran. Länets Hushållnings-Sällskap söker i hvad på detsamma ankommer, att kraftigt befordra denna närings fortgående utveckling, ej mindre genom hållande af flera årliga sammankomster, hvilka flitigt bevistas och dervid nyttiga underrättelser meddelas samt flera slags nyare åkerbruksredskap vanligen finnas för allmänheten att beskåda, än äfven genom utdelande af belöningar och spridande i tryck af godkända och lärorika uppsatser rörande jordbrukets särskilda delar. Länets landtbruk har derförutali erhållit ett väsendtligt hjelpmedel för ett, på grundlig sakkännedom fotad t framåtskridande, sedan, jemlikt Kongl.
Ank. till Exp. Utsk. den 14 Märs kl. 12 ni. Memorial, i anledning af erhållen återremiss; af Betänkandet, N:o 1 10. Della Betänkande, afgifvet, i anledning af väckt fråga om lindring för de rustande vid Smålands Grenadier-Bataljon i en del prtestationer, har blifvit af Bonde-Ståndet till Utskotten återremiteradt; men sorn detsamma är vordet bifallet af Ridderskapet och Adeln den 23, af Preste*-.' Ståndet den 20, och af Borgare-Ståndet den ii8 sistlidne Januari, i anseende hvartill frågan., till följd af 75 §. Riksdags-Ordningen, är genom trenne Stånds beslut afgjord, sä hafva Utskotten ansett någon åtgärd, i anledning af den erhållna återremissen, icke vara att vidtaga. Stockholm de-n 12 Mars 184,1- Statesamt Allm. Ank, till Exp. Utsk. den 14 Mars kl. 12 m. Memorial, i anledning af återremiss af Betänkandet, N:o lil. Delta Betänkande, afgifvet, i anledning af vackt fråga om befrielse för rotehållare från skyldigheten att ersätta klädespersedlar, sorn skadas af mal, har blifvit af Bonde-Ståndet återremitterad!, men som detsamma är vordet bifallet af Rsdderskapet och Adeln den rs3, af Preste-Ståndet den 20 och af Bonde-Ståndet den 18 sisth Januari., i anseende hvartill frågan, jemlikt 70 §. Riksdags-Ordningen, är genom Irenne Stånds beslut afgjord, så kan någon vidare behandling deraf, å Utskottens sida, icke ega rum. Slockholm den J2 Mars iSji. N:o 177- Ank. till Exp. Utsk. den 14 Mars kl.. 12 mield.
U. Bååth, som bekant en af våra fulltonigaste barder; fru Sigrid Elmblad, den intagande sångarinnan Toivo; Daniel Fallström, om någon Iduns och » damernas skald » par préférance; Ernst Högman, högt skattad för sin nobla konst; de rikt begåfvade skaldinnorna fröken Anna Knutson och fröken Lotten von Kræmer; fru Ellen Lundberg, född Nyblom, hvilkens skaldebörd skulle röjts äfven utan Svenska akademiens hallstämpel; fru Sigrid Nordlund (Snorre), vår moderna Anna Maria Lönngren; regementspastor Carl Strandberg, af gammal skaldeätt; fru Sophie Sonnichsen, hvars okonstlade kvitter med vemodig hemlandsklang ända från San Fransisco rört landsmaninnornas hjärtan; d:r C. D. af Wirsén, som bland konstens främste ej behöfver förtryta sin slutplats i alfabetet. betryckt liten nästa. Namnet Stenia lyser där med strålande glans: fru Elisabet Kallstenius har för öfrigt på mångfaldiga områden gjort sig förtjänt af Iduns varma tacksamhet, bland annat en lång tid som » köksalmanackans » redaktris. Och hvart komme vi på syarafdelningen, älskvärda frågarinnor, utan t. ex. vår oskattbara S. B. (fru Sophie Berenoreutz, född Flach), vår alltid tjänstvilliga Fru Brita (fru Una Ponten, född Sjögren), den mångkunniga Olga (fru Olga Ahl) eller allas vår Moster Emma, alias fru Emma Andersson i Bjärstad? Helt visst kanske saknaden af ett af dessa populära märken skulle gå vida längre än efter månget klingande författarenamn! Och för att icke lämna något område obeaktadt ha vi till sist äfven nöjet presentera » Tidsfördrif saf delningens » utan all gensägelse flitigaste och mångsidigaste frivilliga » Moster Lisa » (hr Hugo Bergquist), hvilkens öfverraskande manliga drag torde bereda mången väninna af hårdknäckta tankenötter en stilla förnöjelse. r Men det är verkligen sant, att en af det nya årets första stora frågor är, hvad man månde finna på och planera till julnumret vid dess slut. Man måste träffa sina föranstaltningar och tusen ting därvid kräfva tid.
Jag ser icke eller nägot hinder för nägon, att inom denna tid anteckna sig, om han och icke stulle kunna aflemna pcnningarnc förrän ett halft eller helt är efteråt, Det som gör besia siags Län behagliga är 170 Den 6 April. är att de fä stallas pä s-nä Summor emedan det ej är förestrifwit till hwad belopp insattningarue behöfwa göras. Den begärda belänings-rätten i Disconten kan ef^ ter min Lfwcrtygelse knappast afRikftns Ständer tillstyrdas, men omöjeligen anbefallas. Den rörcr bäde Manguens ech Discont-Wcrkets privata Actie-agare. Destutom stulle följden deraf wara antingen att Banco-Sedclstocken ökades hwilkct more emot ändamälct, eller ock, om Disconr "ten ej finge öfwcrffga ett wist faststäldt Maximilin och besia Obligationer, stulle hafwa företrädes »rätt, att tillgängarne för enstildke Läntagare blefwe förminssade. Eli:» teligen hwad angar att Riksgälds-Contvirct endast för dest egna Lirecta behof stulle fä uptaga Län, har man trott att Contoiret derigenom stolle äga tillräckeliga tillgängar i fall nägon omsäitning af Länen ifrän Utländska till Inxändsta kunde blifwa möjlig. Utan att röj<x nägon hemlighet kan jag likwäl saga, att i den hemliga Instruktion Stats-Utstottet till Riksgälds - Contoixet aflemnar , detta ämne är widrörht. Grefwe Mörner, srlkolyb Oorsrr: yttrade stg: Till styrka för hwad jag förleden Pleni-dag hade äran anföra torde jag nu fä upläsa följande Utdrag utur StatsUtskottets gure Betänkanden i detta amne. Det första af den 1-1 Augusti innehåller följande:
Vidare och sedan kostnaderne för broarnes ombyggnad och ändring uppgått till betydligare belopp, som måst särskildt hos Rikets Ständer askas, utan att do härtill beviljade anslag ändock funnits tillräcklige, beslöt Kongl. Maj:t, enligt Nådigt bref den 2 Februari 1819, dels förhöjning i bropenninge-taxan, dels utarrendering på sex års tid i sender at bropenninge-uppbörden, hvaraf arrendet skulle, jemlikt Rikets Ständers beslut, oförryckt till broarnes underhåll användas, dels ock att de kostnader, som för broarnes reparation, utöfver hvad Rikets Ständer anslagit, erfordrades, finge af samma års statsanslag för kronans allmänna byggnader i landsorterne ersättas; i sammanhang hvarmed jemväl tillsynen öfver broarne uppdrogs åt Kongl. Maj:t$ Befallningshafvande i Stockholms län. Uti'Nådigt bref till Kammar-kollegium den 29 November 1829 stadgade Kongl. Maj:t, att snöskottningen å vägen emellan Nockeby och Traneberg» broar skäll af kronan bekostas och af allmänna byggnadsanslaget utgå. På grund af Kongl, brefvet den 12 November 1831 utfärdade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stockholms län den 23 Maj 1832 den förnyade, dock ej förhöjda, taxa för bropenningarne, hvilken ännu är gällande. Jemlikt Kongl, brefvet den 5 Oktober 1833 blef bropenninge-uppbörden utarrenderad, utan någon dermed förenad underhållseller nybyggnads-skyldighet.
Stehjonen för kreaturens vård och skötsel skedde vid .en årstid, då öfver hela Riket boskapen är utsläppt på betesmarker, hvilka flerestädes ära samfäldte för flera Hemman och Byalag, och då i Norrland, Dalarna och några Bergslager, boskapen, tillika med en dei af Tjenstehjonen, vistas vid fäbodar, oftast belägne på mångå mils afstånd från Bohlstaderna; 6:0 Största billighet äfven synes vara deruti, att samma personer, hvilka på jordens ans och tillredning användt deras möda, få skörda och inbringa äringen deraf; och 7:0 Flyttningen vid Midsommaren skulle förorsaka upphäfvande af de inom åtskilliga delar af Riket gällande, af Allmogen älskade och i öfrigt oskadliga, sedvanor, att, i stället för annan aflöning , låta Tjenstehjonen för deras räkning beså och skörda vissa jordstycken med säd eller lin; af hvilka ofvanuppräknade betänkligheter de flesta jemväl förorsakat, att, vid Riksdagarna 1800 och 1809, de likaledes gjorda förslag om förändring af Tjenstehjons flyttningstid till midsommaren blifvit af Riksens Höglofl.
Vid ofvanstående punkt, angående dagsverksräntans förvandling i penningar; af Herr von Troil, S. G., som yttrade: »Så långt tillbaka som jag kan påminna mig, har Stats-Utskottet iakttagit, att vid återremissers besvarande, i hufvudsaken vidblifva sitt förut afgifna betänkande, då detsamma blifvit af 2:ne Riks—StAnd godkändt. Denna nyttiga regel har ganska väsendtligt bidragit till Riksdagsarbetets förkortande, utan att i ringaste mån förveckla frågans slutliga lösning, emedan minoriteten genom reservationer kunnat gifva sin åsigt tillkänna, och Riks-Ständen, vid målets förnyade handläggning, varit oförhindrade, att deröfver efter godtfinnande besluta. På den aflagda sedeln har Utskottet nu beslutat frånträda denna mångåriga praxis. Utan att vid della tillfälle yttra mig öfver lämpligheten af den förändring Utskottet i hufvudsaken föreslagit, eller dagsverkränlans förvandling till penningar i stället för till persedlar, reserverar jag mig emot formfrågans behandling, hvilken, om den vinner häfd, kan komma att med liera månader förlänga blifvande Riksdagar.» Häruti instämde Friherre Cederström, R., Herrar Leijonancker, F. W E. C., Montgommerie, R. N. G., björnstjerna, I. M„ Törnebladh, G., och blomstedt, C. R„ Biskoparne Heurlin och Annerstedt, Kontrakts-Pi osten Forsell, Prosten Arosenius, Doctor Gumcelius, Prostarne Tellbom och berlin samt Kontrakts-Prosten Holmberg. Af Prosten Schram: »I likhet med Herr Landshöfding von Troil reserverar jag mig emot Stats-Utskoltets ovanliga behandling, i formelt hänseende, af deri vigtiga frågan om dagsverksräntornas förvandlande tili penningeränta.
— Eller tror du, att ringen på vänstra handen garanterar för — ja, för förbindelsens yttre bestånd, om mannen i fråga är en man af heder — men hvarken för kärlekens varaktighet eller troheten i ett förhållande, som är hälft och måste vara hälft, och som endast kan försvaras såsom en öfvergång till det fulla ägandet. — En öfvergång, som varar i obestämda åratal! — Hu då! — Denna halfhet gör helt enkelt en verMig man förtviflad. — Jag vet heller ingenting, som vinnes därpå, ty den frihet de få är inte mycket värd och kan ej vara stor.&gt; » De lära ju känna hvarandra under tiden. » » Bab! — Man lär aldrig känna ' sin fästmö, och väl inte sin fästman heller. — De måste ju ständigt vara på sin vakt både emot sig själfva och emot andra — ' tete ä téter ' efter Ysabels idé vill jag alls inte rekommendera emellan två unga, sundt utvecklade varelser. — Det band, som i början kan vara ljuft nog, ter sig i längden som en börda, den där nöter och pinar ut den poesi och friskhet, som är en del af kärleken, innan hemlifvets stilla lycka är tillreds att ersätta den. — Mannen blir tusen och åter tusen gånger led på alltihop. — Om kvinnan har en smula energi och själfkänsla, gör hon slut på ett förhållande, som blir förnedrande för henne — är hon endast kvinna, och en tålig och hängifven sådan, skall hon likt den där lilla — • hvad hon nu hette — begagna sig af tusende små knep för att hålla honom kvar. » » Fy då! » » Jag klandrar henne inte alls. Det ligger i kvinnans natur — lyckligt, om hon i sin blindhet tror sig fästa honom vid sig, genom att gifva mer än han har rätt till, hvilket på mannen vanligen verkar motsatsen. — Vid ett val emellan ett hopp öfver de af moral och konvenans uppresta förskansningarna och att år ut och år in, dag ut och dag in gå i en själsdödande och förslappande halfhet, kan jag ej förtänka dem, om de våga — hoppet.
Vid förnyad föredragning , biföll Ridderskapet och Adeln StatsBevillningsLagOeconomieoch Särskildta Utskottens den 26 sistledne, November under N;o C41. afgifne samt den 6 dennes på bordet lagde Betänkande, angående en ny organisation af Tull-Verket. Företogs tili pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 10 sistledne Maji under N:o 61. afgifne samt den 30 i berörde Månad efrermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte motioner, om afskaffände af all slags Expeditionslösen samt om nedsättning dels i allmänhet dels i särskilte delar af nu gällande Taxa å Expeditious-lösen. Herr Ribbing } Arvid: Instämmande med Utskotten om angelägenheten af föreskrifter, som hindra de ej så sällsynte missbruk vid utskrift af expeditioner, genom för mycket dragen stil , får jag , såsom tillägg vid hvad redan föreslaget blifvit , framställa, om icke den Embetsman, som 3 Ad, Prot, XI Band. 47 ySR Pen 1S December f. m. måtte varda underkastad f års suspension; ty det är ingen fråga om, att ju en egennyttig embetsman finner sin uträkning vid olagligt och indrägtigt expeditionssätt af de flere tooule expeditioner, som från honom utgå , om han än några gånger skulle plikta 10 R:dr. Lagoch Oeconomie-Utskottens tid , ehuru nara Riksdagens slut, är icke så upptagen, att besvarande af återremiss ej skulle medhinnas. Herr Grefven och Landt-Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottens Betänkande böra , i anledning af Herr Ribbings dervid gjorde anmärkning, till Utskotten återremitteras. Ropades Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff j sjugust:
Men «t iVlilisiL Boställe» undantogeS, srik-ne han ej Pängt, och yrrrade denna tanka sa mycket mera oegennyttigt, som han sjelf agde treime Söner, hwilke moro Bcställöhosmare. Hans stxcellence Grefwestuut b. Sä wida jag är försäkrad, ak den indelte Lönkagarcn blifwit af Bewittnings-Urskottet Taxerad, och äftveu Penninge-Löntagaren, sä skulle en olikhet upsta emellan dem bagge, i fall den indelte Löntagaren nu skulle sa en förnyad afgift, hwilkec moro obilligt; sag kan således ej annar a» bifalla Betänkandet, blott med undantag af reäacsraäs Boställe!!. Grefwe stefva nbaupr, Olaes. Om BemillningsUtskoikets Beraukonde ej annu inkommit til Högloft. Ridderskapi-t och Adel», får jo.g härnred til» käiiliaa-sm.;. ac den indelte Löntagaren deruti uptageS Lii en stroLenk högre Bemilimng an an^ra Löntagare. Grefwe stuäsnNölö, Iburs. I fall Högloft. Riddnffaptt och Mein bcsintar, at afgift böc erlagaas af l^!l!iki»-Boställen, hemställer jag likwäl vm ej undantag borde göras för sa stor del, som Boställer är beräknadt pä Lönen.
Förslag till Und. tSkrifv. bJ.-o 4^7» 65 Ullhandeln antagna sörtamenter» Utan Ock» vid tillfälligt bristande afsättning derå, få densamma belåna» tinder vilkor af tJllens inlemnailde till förvarande såsonl pant i tJll-Contoirens Magasin; och hafva Rikets Ständer, såsom följd af allt detta, beslutat» att» intill nästa Riksdag, uppå RiksgäldsContoiret, anvisa en summa af högst Tvåhundrade Tusende Riksdaler Råneo till tJll-Disdont-Fohdens förstärkning» i rhon af sig företeende och af Commerce-Collegium pröfvade behof. Såsom vilkor för begagnandet af detta till E. K. Ms Nådiga disposition ställda Kreditiv, hvilket» i saknad af andra tillgångar» är beräknadt att såsom lån af Riksgälds-Contoiret Upptagas, hafva Rikets Ständer skolat fästa det Underdåniga förbehåll, alt Ull-Discont-Fonden ansvarar Riksgälds-Contoiret både för capitalet och för den ränta derå, som sistnämnda Contoir får för penningarnas upplåning betala; allt sådant räknadt från den dag penningarna blifva, till Ull-Discont-Fondens förstärkning» af Riksgälds-Contoiret, på Discontens räkning insatta, och intilldess betalning följer. Kostnaderna för de blifvande UllContoirens inrättande, genom tjenliga rums Bih. till Riks. St, Prot. 1828—i83o, io:d« Sami. 3 B, 5 66 'Exp.-Utsk. Forslag till und.