Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den tid allmänna Bevärings-skyldigheten först infördes, utgjorde årliga antalet af Bevärings-skyldige Ynglingar per medium i5a5, och af till krigstjenst approberade 961; Men, med folkmängdens tillLagande, bär Beväringsmanskapets antal äfven ökats, så alt det under nu ifrågavarande qvinqvennium utgjorde årligen 2,213, deraf 1,062 approberade. Den kostnad Länet lår vidkännas i och 37 för Beväringsskyldigheten har hittills icke varit, och är icke eller nu, upptagen uti Statistiska Tabellerne, i saknad af föreskrift derom; Dock torde bär böra anmärkas, att samme kostnad kail approximativt beräknas till värdet af 2 dagsverken; per man i och för Bevärings-möns, tångarne, således, för 2,213 man a 16 Skill, dagen, R:dr 1,475: 16 — samt halfva värdet af 16 dagsverken per man i och för den approberade Styrkans öfningsmöten; följaktligen för 1,062 raan, å 8 Skill, dagsverket 2,802: eller tillhopa årligen R:dr~4,307: 16 —• Clereciets aflöning ingår endast .till så vidt i Statistiska Tabellerne, som den af skattdragande hemman, inrättningar, näringar och personer serskildt och årligen utbetalas. 1 sådan del rättar dea sig merendels efter tiondesättning och gamla eller nya öfverenskommelser, som dels äro af Kongl. Maj:t stadfästade för viss tid, dels ock i allmänhet allenast gälla för den lönade Prästmannens tjenstetid. Utgifter härtill, inberäknadt Kyrko-betjeningens aflöning, är för ena orten så olik emot den andra, att hvarje ifrån det hela dragen slutsats örn samma utgiftsbelopp på hemmantal, eller annorledes, skulle blifva förvillande och icke kunna lemna någon sann måttstock för bedömandet af detta onus i ofvannämnde speciella hänseenden:
Under noggrannt iakttagande af de i reglementets 167 § härom meddelade föreskrifter, hafva Fullmäktige låtit upphandla det under nu pågående riksdag erforderliga tryckoch skrifpapper j samt öfriga skrijmaterialier och effekter; varande de i leverans-kontrakterna bestämda priser å de flesta varorna icke obetydligt lägre, än hvad för enahanda effekter under Rikets Ständers sednaste sammanvaro betaldas. Likaledes och till följd af hvad i samma § stadgas hafva kontrakt er blifvit afslutade om tryckningen af bihanget till Riksståndens protokoller eldigt hvilka kontrakter vederbörande boktryckare åtagit sig att, om så lindras, aflemna 41 å 50 tryckta ark i hvarje vecka, samt att, utan förhöjd eller serskild betalning, verkställa den tryckning, som under nätter och helgedagar måste förrättas. Enligt föreskriften i reglementets 172 §, har den å Riksgälds-kontorets interims-aflöningsstat uppförda revisorstjenst j efter innehafvarens under sistlidet år timade frånfälle, blifvit indragen, och återstår således af de på denna stat vid 1840 och 1841 års riksdag, med 6,320 R:dr, uppförda löner nu mera blott den med referendarie-tjensten förenade aflöning af 1,080 R:dr, och hvilket aflöningsbelopp endast med 380 R:dr öfverstiger den vid samma riksdag fastställda lön för den notarie, som, efter indragning af sistnämnde tjenst, kommer att hos kommissariatet anställas. Under den sedan sista riksdag förflutna tid har någon person icke blifvit å Riksgälds-kontorets pensions stat uppförd. Deremot hafva de, enligt samma stat, då utgående pensioner minskats med 1,350 R:dr, derigenom att förre kassören O Westblad, i början af innevarande år, med döden afgått; utgörande de härefter återstående pensionerna ett årligt belopp af 2,257 R:dr 5 r:st. Sedan de 2:ne personer, som voro uppförda å /. d.
För prosten gäller nästan samma förhållande. När han blir student måste han aflägga ed, vid prestvigningen ny ed, får han pastorat, måste han göra en ofta kostsam och långväga resa för att i domkapitlet aflägga ed, vid insialleringen återigen samma ed; blir han kontraktsprost, skall han än en gång resa till domkapitlet för att vid sin sjals salighet offentligen förbinda sig till trohet och flit; vinner han sedan transport tili annat pastorat, så förestår honom samma kedja af resor och edgångar. I afseende på vittneseden företer sig nästari samma förhållande. Man kan vid någon af de lägre domstolarna på samma förmiddag få höra ett vittne kanske tre eller fyra gånger i olika mål omedelbart efter hvarandra framträda och aflägga alldeles samma ed. Det är alldeles klart, att detta idkeiiga upprepande af ederna skall borttaga sjelfva det högtidliga och betydelsefulla som lagstiftaren velat deri inlägga, och då vår lids lagstiftning redan tagit ett steg tillbaka - genom afskaffande af edgång för ledamöter i Taxeringsoch Pröfnings-kommittéer samt för vittnen i brärmerier, så vågar jag till Rikets Ständers pröfning och antagande föreslå: l:o följande tillägg vid slutet af 16 § i 17 Kap. Rättegångs-balken: ”Är det för Rutten kändt eller kan vittne vid tillfället behörigen styrka, att det förut vittnesed aflagt, vare vittne då för edgång fritt”; hvarjemte edsformuläret torde till följd häraf efter behofvet ändras. 2:o rörande embetsmannaeden, att en förklaring måtte utfärdas af innehåll: att den vid inträde i embete aflagde ed må vara förbindande och tillfyllestgörande för hela embetstiden, utan afseende på stället, hvar embetet utöfvas, samt de vanliga edsförsäkringarne å läkareattester förklaras obehöfliga. Beträffande värjemålseden torde den hafva så djupa rötter i folkmedvetandet, att tiden Motioner i Bonde-Ståndet 18G2. N:o 67. 89 att tiden ännu icke lär vara inne för dess afskaflände, helst så länge vårt rättegångsväsende liibcliålter sin gamla form och saknar stöd af juryinråtlningen.
Af Academiens underdåniga framställning, som åtföljt Kongl. Majrts Nådiga Proposition, inhemta®; att Academien, som för närvarande till sin Stat s-Ut slottets Utlåtande, N:o 54. 3 disposition endast eger 4 lågu och mörka rum i ena halfrunda flygeln vid Kongl. Slottets yttre Borggård och ett ännu oansenligare, endast till magasin användbart rum i dea motsvarande flygeln, saknar utrymme och passande local för ordnandet och uppställandet af Academiens mångfaldiga, dyrbara samlingar, hvilka likväl skulle kunna täfla med de yppersta i läuropa, hvadan Academien framställt angelägenheten deraf, att en för ändamålet passande local må varda anvisad, men tillika yttrat, att emedlertid och intilldess delta kan vinnas, mycket skulle kunna uträttas, om Academien, lör befrämjande af dess ändamål, ei holle ökade tillgångar, och således sattes i tillfälle att begagna de utvägar, som må yppas, alt föröka Academiens samlingar och Bibliothek, samt besörja ett skyndsammare och fullständigare utgifvande af Academiens handlingar; på grund hvaraf, och de i öfrigt uti deri underdåniga skrifvelse!) närmare utvecklade skäl, Academien begärt nödige medel lill följande stat: Löner: För Secreteraren, som tillika är Riks-Antiqvarie och Garde des Me dailles i,8oo: , , Amanuensen 6oo: , , Vaktmästaren r oo: - -— _2,5oo: —• — Till Samlingarne i,ooo: „ Bibliolheket 5oo: —- , tryckning af Academiens handlingar och förteckning öfver samlingarne 333: 16. priser och jettoner i,5oo: — „ resor och andra litterära företag . 6oo: — Summa G,433: 16. — samt lill Bibliolheket dessutom för en gång . i,333: 16. — För hvilket ändamål, då Academiens nuvarande Stats-anslag endast utgör i,f>4G: 3a. —■* skulle erfordras en årlig tillökning af 4>&86:3a.
Både tjenaren och qvinnan synas således ega minst lika mycken befogenhet att deltaga i klassval, som att räknas för sjelfständiga medborgare i en representation, som erkänner endast ett slag af medborgare. I denna punkt, såsom i många andra, känna vi ännu intet fullt tillfredsställande sätt att lösa svårigheterna; och det hvila nde förslaget gör visserligen icke anspråk på att hafva tillegnat sig några nya upptäckter i statsvetenskapen. Det har sökt stödja sina hufvudgrunder på en redan vunnen erfarenhets lärdomar och på länge insedda sanningar, hvilkas erkännande snart, om icke genast, måste äfven hos oss blifva en nödvändighet; men i öfrigt äro förslagets särskilda stadganden afvägda efter hvad man trott vara möjligast att genomföra och för tillfället passa bäst: under förhoppning, att en framtida erfarenhet och det menskliga snillet skola lemna ledning för fortgående förbättringar. På det kraftigaste protesterar jag emot den af så många, ehuru nästan alltid under inbördes motsägelser uttalade beskyllningen, att förslagets ledande tanke skulle vara penningen. Derföre uppgifves icke någon annan grund än de bestämmelser om ett lågt minimum af egendom eller inkomst, som finnas bland vilkoren för valrätt till andra och valbarhet till första kammaren. Med lika mycket skäl kunde sägas, att förslaget blott fäster afseende på åldern, enär vissa olika ålders-målt fordras för valrätt och för valbarhet till de båda kamrarne. Sanningen kommer man närmare, om man säger, att förslaget erkänner ingen annan grund för representant-kallet än medborgares förtroende, uttryckt genom val. Man talar om upplysningen såsom en riktigare grund; men huru bestämma den? Kan icke upplysningen tillvinna sig förtroende, så skall man förgäfves söka genom hvilken författning som helst försäkra den om inflytande. Att Svenska folket har förtroende till upplysningen, derom vittnar bland annat allt hvad i vår tid blifvit gjordt till undervisningens och bildningens utbredande. Den 4 December. 189 Det säges, att förslaget är byggdt på förhoppningar, som icke lemna någon visshet. Men månne icke detsamma kan sägas om hvart och ett annat förslag, som kan komma i fråga alt sättas i stället? Och kan det icke äfven sägas om bibehållandet af nu gällande R. O.?
Men när de, som vaktade svinen, sågo hvad der skedde, flydde de, och båro tidenden i staden, och på bygdena. Då gingo de ut, till att se hvad der skedt var, och kommo till Jesum; och funno mannen, der djeflarna utaf farne voro, klädd och vid sin sinne, sittandes vid Jesu fötter; och vordo förfärade. Och de som det sett hade, förkunnade dem desslikes, huruledes den besatte var helbregda vorden. Och hele hopen af de Gadareners omliggande bådo honom, att han ville fara ifrå dem; ty dem var en stor räddhåge påkommen. Då steg han till skepps, och for tillbaka igen. Men mannen, der djeflarna voro utaf farne, bad honom att han måtte blifva när honom. Men Jesus sände honom ifrå sig, sägandes: Gack uti ditt hus igen, och säg utaf, huru stor ting Gud med dig gjort hafver. Och han gick bort, och förkunnade öfver hela staden, huru stor ting Jesus hade gjort med honom. Och det begaf sig, då Jesus kom igen, undfick honom folket; ty alle vänte efter honom. Och si, der kom en man, som het Jairus, och var en öfverste för Synagogon; han föll ned för Jesu fötter, bedjandes honom, att han ville gå i hans hus; Ty han hade ena enda dotter, vid tolf åra gammal, och hon begynte själas; men i vägen, vid han gick dit, trängde honom folket. Och en qvinna, som blodgång hade haft i tolf år, och hade förtärt allt hvad hon ägde på läkare, och kunde dock botas af ingom; Hon gick bakefter, och tog på hans klädefåll; och straxt stillades hennes blodgång. Och Jesus sade: Ho är den, som tog på mig? Då de alle nekade, sade Petrus, och de med honom voro: Mästar, folket tränger dig, och omakar dig, och du säger: Ho tog på mig? Då sade Jesus: Någor hafver ju tagit på mig; ty jag kände, att kraft gick af mig.
Om jag ej bedrager mig, ligger häruti någon contradiction, enär de gäldskyldige uti andra punkten åläggas, att till omsåttningsdagen betala en öfverränta från hvilken de genom nionde punkten befrias, då omsåttningsdagarne inträffa emellan den tid^ då Riksens Ständer fatta deras beslut i ämnet och den 1 Julii. Meningen lärer vara, att alla befrias från öfverråntas erläggande för lån till S. d. FilialDisconterne från den dag Riksens Stander i ämnet fatta sitt beslut och intili den 1 Julii. Dessa stridigheter i Utskottens Betänkande torde böra bringas till enhet. Utskotten hafva visserligen benäget gillat Fullmågtiges åtgärd, att tills vidare dels innehålla med alla nya lagsökningars expedierande, dels inhibera' försäljning af för RiksgäldsCon - 110 Den 5 Martil. toirefs rakning utmätt egendom; dels förordna att bysåttningar under tiden ej må äga ruin; men Utskotten hafva derjemte ansett dessa åtgärder innefatta en anticipafion på Riksens Ständers rättighet att i dessa ämnen vidtaga nödiga beslut. Jag anser mig således skyldig att utveckla grunderne lör Fullmägtiges förhållande i dessa omständigheter. Fullmägtige trodde Riksens Ständers allmänt yttrade önskan att förekomma de vådor för Gäldenårerne, sorn genom lagsökningar skulle åstadkommas, kräfva afseende och påkalla Fullmägtiges uppmärksamhet. Då det möjligen kunde draga långt ut på tiden innan Rik«ens Höglofl. Ständer fattat hufvudsakligt beslut i ämnet, och svårigheten för de gäldskyldige genom denna tidsutdrägt med hvarje dag ökades, ansågo Fullmägtige sig böra vidtaga ifrågavaran, de inhibitiorisanstalter; och detta ej utan ledning af Reglementet, som säger, att Fulimägti-' ge skola sjelfve pröfva de mått och steg som med verkets fördel åro måst öfverensstämmande, der de ej i hvarje särskildt fall i nämnde Reglemente åro utmärkte.
Anders Gustaf Westberg och Majoren m. m. Carl Johan Westberg, såsom innehafvare al det såkallade Odelska Appreteringsverket i Stockholm, med förnyande af en förut gjord framställning, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t måtte, emot det att sökanderne erlade en löseskilling af 6,666 Rdr 32 sk. banko, medgifva dem befrielse från den dem åliggande skyldigheten alt nämnda verk underhålla, samt tillerkänna sökanderne, deras arfvingar och rättsinnehafvare full och oinskränkt eganderätt till den för samma verk inköpta fasta egendom med dertill hörande inventarier. I afseende å denna fråga förekommer hufvudsakligen: att Rikets Ständers Manufaktur-kontor, för de under Kontorets förvaltning ställda Manufaktur-medel, år 1752 inköpt den med N:r 43 enligt gammal och 7 enligt 1810 års nummerordning betecknade tomt i qvarteret Blåman inom Clar* församling i Stockholm (nuvarande adress N:r 51 vid Drottninggatan), och låtit derå uppföra åbyggnad, pass nde för Siden-appreteririgs-verk, hvilket ställdes under tillsyn af Direktören Anders Odel, som på Manufaktur-fondens bekostnad fått göra en utländsk resa samt af allmänna medel åtnjöt lön såsom Sidenappretör, ocb premier för lärlingars undervisning i appreteringskonsten; — att Rikets Ständers Sekreta Utskott, som “erfarit d n skicklighet bemälde Odel, så väl vid sidentygers appreterande och moirerande. sorn öfriga dess syssla tillhörande delar ådagalagt, “deri 21 Oktober 1756 förkla - 8 Kongl. Maj:ta Nåd.
Frågor i detta ämne kunna uti Ståndens plena väckas, men icke af Riksens Ständer afgöras förrän Gransknings-Nämnden deröfver blifvit hörd. Under Riksens Ständers öfverläggningar derom, skola icke Konungens beslut i mål, som röra enskilda personers eller corporationers rättigheter och angelägenheter, kunna ens‘ nämnas, ännu mindre någon Riksens Ständers pröfning underställas. § 100. lika lydande med § 108 R. Fr § 101 (109 R. F.) Ej ”må riksdag längre räcka, än trenne månader från den dag, då Konungen låtit om Statsverkets tillstånd och behof Rikets Ständer underrätta. Skulle likväl —• Bevillnings-förordniitg på sådan grund uppgöra och utfärda. § 102 (§ 110 R. F). Ingen riksdagsman må kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfvas för dess Konstitutiom-Utskottels Memorial, iV;o T. 29 gerningar och yttranden uti Stånd, Nämnd eller Utskott, utan alt det Stånd, till hvilket han hörer, sådant tillåtit genom ett uttryckligt beslut, deruti femsjeltedelar af Ståndets vid omröstningen in pleno tillstädesvarande ledamöter instämt. Ej eller skall någon riksdagsman kunna förvisas från den ort, der riksdag hålles. Skulle någon enskild man eller någon corps, militär eller civil, eller ock någon menighet af hvad namn den vara må, antingen af egen drift eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksens Ständer, deras Nämnder eller Utskott, eller någon enskid riksdagsman, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, vare sådant ansedt som förräderi, och ankomme på Riksens Ständer att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. § 103-106 lika lydande med § lil—114 R. F. 30 Konstitutions-Vtskollels Memorial, JV:o 7. Successions-Ordningen. §2.
Sonen Tidrande gick omkring och såg till gästerna, stilla och anspråkslös. Då de bröto upp till hvila, anvisade han enhvar hans sängrum. Själf satte han sig på bänken närmast dörren. Då de flästa gästerna insomnat, bad någon där utanför, att man måtte öppna dörren; men ingen låtsade, som om han hörde det. Trenne gånger framsades samma bön. Då sprang Tidrande upp och utbrast: »Det är stor skam, att I härinne låtsen, som om I sofven. Nya gäster torde hafva kommit.» Han tog sitt svärd och gick ut. Ingen människa syntes till. Men när han trädt fram till en vedstapel, som stod där utanför husen, hörde han hästtraf dåna norrifrån. Och han såg nio kvinnor komma ridande, alla i svarta kläder och med svängda svärd i sina händer. Äfven söderifrån hörde han hästtraf närma sig. Och snart såg han nio andra kvinnor komma, alla i ljusa kläder och på hvita hästar. Då ville Tidrande springa in och berätta för gästerna dessa syner. Men de svartklädda kvinnorna hunno på sina springare upp honom, och de kastade sig öfver honom. Han värjde sig tappert. En lång stund därefter vaknade Sido-Hall och frågade, om Tidrande ännu var uppe; men intet svar kom. Torhall spåman inföll blott, att den frågan nog var för sent väckt. Man gick ut; det var frostväder och månsken. Tidrande såg man ligga sårad på marken. Han blef inburen, och han förtalde allt, som det skett. Nästa morgon dog han i gryningen och blef lagd i hög på hedniskt sätt. Sedan lät Sido-Hall spörja rundt om i bygderna efter, hvad folk man sett färdas ute den natten, men ingen hade något besked att lämna, och ingen kunde häller tänka sig, att Tidrande haft ovänner. Då frågade Hall sin vän spåmannen, huru det hängde samman med denna underliga händelse; och han svarade: »Det vet jag icke; men jag gissar, att dessa kvinnor ej varit annat än era frändefylgjor. Mig anar äfven, att här varder trosskifte i landet, och att hit kommer en bättre tro.
Försök hafva sin gräns; och Rikets Historia vittnar om utgången af de handels-företag, som af Corporationer, för det Allmännas räkning , blifvit utförde.” Riksens Ständers ”Det vigtiga ändamålet, att vid inträffande missväxt-år eller krig ega ett från lyckliga år samladt, inhemskt Spannmåls-lager, måste vinnas; detta är gifvet, men sättet sökes, och linnes troligen icke utan i förening med kostnad och förlust. Man söker då den minsta; och det synes mig sannolikt, att detta minimum närmast träffas, enär fonderne hufvudsakligast förvältas af lönlöse, hland Riks-Ståndens Ledamöter fritt valde myndigheter, sammansatte af personer, hvilkas yrke det är, att producera den vara, som de vårda, och hvilkas tid torde Säkrare kunna påräknas, än träget sysslosatte Ämbetsmäns, och som kunna för ansvaret vid åtgärderne ställa säkerhet. Skulle detta äfven vara orätt, så står den sanning likväl fast, att skatt och tunga lättast bäras af dem, sorn sjelfve deltaga i medlens förvaltning.” P. Lagerhjelm. Från Protocollet rätteligen utskrifvet; Ar och dag som ofvan. In fidem Pehr Klint. Revisorers Berättelse. 943 Allmänna Magazins - Directions underdåniga Utlåtande, i anledning af Riksens Ständers Revisorers förestående Anmärkningar. Storm ä gtigsteAllernådigsteKon ung! Uti Nådigt Bref af den 17 sistlidne Januarii, har Eder Kongl. Majit, med öfverlemnande af Riksens Ständers Revisorers Berättelse, angående den af dem verkstälde granskning af Allmänna Magazins-Inrättningens Räkenskaper för åren 1816, 1817 och 1818 samt Inrättningens förvaltning för åren 1818, 1819 och 1820, anbefallt Dess Allmänna Magazins-Dir edion, att afgifva underdånigt Yttrande, i anledning af hvad Revisorerne uti sagde Berättelse anmärkt och hemstält. Till underdånigt fullgörande deraf, får
a., att det just var kvinnosaksvännerna, s o m väckte frågan o m förbättrandet af den gifta kvinnans rättsliga ställning, o c h s o m höjt aktningen för verksamheten i h e m m e t g e n o m att införa undervisning i husliga ämnen. Ella Rot Från Iduns läsekrets. Ehuru vi visserligen ej kunna tänka oss eller finna, att författarinnan till den anspråkslösa lilla skiss, som här nedan åsyftas, på något vis afsett att förklena vare sig sjuksköterskornas aktningskräfvande gärning eller det allmänt ansedda sjukhus, som valts till skissens ram, vilja vi icke förvägra den högt ärade insändaren af följande rader plats för hans framställning. Red. af Idun. Herr redaktör! Många hafva, i likhet m e d mig, lifligt ogillat tendensen i det lilla stycke, m e d titel » Extra biträde, skiss från Sabbatsbergs sjukhus », s o m lästes i n u m m e r 21 af tidningen Iduns inneva rande årgång — ett stycke, s o m för öfrigt ingalunda var af natur att påkalla någon uppmärksamhet. Och jag har, ehuru utan något s o m helst uppdrag eller bemyndigande, blott på grund af det lifliga intresse jag efter 8 års tjänstgö- ring vid sjukhuset känner för det samma o c h särskildt för den därvid anställda, sjukvårdande personalen, känt mig manad att offentligen uttala mitt beklagande af att ett dylikt opus fått inflyta i eder m y c k e t lästa o c h af många gärna lästa tidning. H v a d rätt har väl » Lenjas (eller Anna) haft att skrifva så s o m hon gjort? Har hon lämnat en teckning ur verkligheten, då b o n tecknat » Gärdas » sorgliga historia? Ingen på Sabbatsbergs sjukhus kan minnas att något liknande där timat (och nere personer finnas, som äro kvar sedan sjukhuset öppnades). Nå väl, o m hela händelsen är diktad, så har kanske omgifningen af densamma, själfva ramen, sitt intresse! » Lenja » har måhända gifvit en interiör från sjukhuset, så att man kan få ett intryck af huru det tillgår bland de lidande, s o m gå till hälsa — eller till döden. Men nej, icke heller detta. Teckningen saknar fullkomligt lokalfärg.
Besvärsoch Oeconomie-Utslottets Utlåtande J\:o 12,7. i flera år varit hemsökte af missväxter, med skäl kunnat beklaga sig öfver den tillökning i utgifter, som genom de Studerandes understödjande dem förorsakats, och hvarigenom desse senare jemväl haft en ringa skörd af deras vidsträckta kringvandringar oell dermed förenade förödmjukelser; samt att det lämpligaste sättet för afhjelpande af de olägenheter, som af viaticerandet blifva en följd, utan att i och nied detsamma beröfva fattiga ynglingar ett påräknadt biträde, vore om af de lill Uppfostrings-Verket anslagne medel ställdes en summa af 3oo R:dr Banco årligen till Consistorii Academici i Upsala disposition, att, i stället för Viaticum, tilldelas 2:ne eller 3:ne behöfvande Studerande från Westeroch Norrbottens Län, hvilka af Biskop och Dom-Capitel i Hernösand vore recommenderade, att, såsom egande hoppfulla anlag, i förening med flit och goda seder, af ett dylikt understöd komma i åtnjutande. Detta allt bar Utskottet tagit i öfvervägande, och enär det biträde lill studiernes fortsättande vid Academien, som i Rikets Norra Provincer, under namn af Viaticum, uppbäres af medellöse Gymnasister, tillkommit genom ett frivilligt åtagande af invånarne derstädes, samt jemväl för närvarande frivilligt utgår, så anser Utskottet frågan om upphörande af berörde slags understöd rätteligen böra betraktas såsom en invånarne i Hernösands Stift enskildt rörande angelägenhet, hvarvid någon Rikets Högloft.