Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
At pä mindre säkra grunder neka den samma ät ännu flere, synes räkt stridande mot de grundsattser som ledt wara öfwerläggningar och besiut. Af detta och flere andra skäl, hade jag för min del önskat at inga Ämbetsmän, icke en gäng Ledamöterne af Stads-Rädet blifwit utestängde frän säte och stämma wid Riksdagar; men dä jag hörde innom Högloft. Utskottet en afgjord pluralits mot denna tanka, wille jag icke/genom yttrande af Mjagtig öfwertygelse, förordsaka nägon tidsspillan, häldst jag dä ännu icke hade nog innom mig sjelf öfwerwägt alla dithörande skäl. Nu deremot dä man äfwen will neka Justitiä - Röden deras Riksdagsmanna - rätt, synes mig fruktan för Ämbetsmans inflytelse wid Riksdagar drifwas längre än klokheten fordrar och billigheten medgifwer. Justitiä-Räden deltaga, säger man, i sjelfwa tttöfningen af Kouunga-magten; de äro personligen underkastade Riksens Ständers pröfning af deras förhastande som Domare; de förklar - Den 8 Augnst!. 779 klaringar af Lagens mening samt de förslag til nya Lagar och Författningar, hwilka de tiistyrkt, stola unbergä Riksens Ständers granskning, och de böra i anseende til allt detta, icke fä wara Riksdagsman. Det första af de§a skälen wägar jag alldeles neka. JustitickRäden deltaga i min tanka ej i Konunga-magtens utöfning. Kongl. Maj:ts Magt at dämma i Juridiste Mäl utöfwas af honom sjelf genom de 2me röster Konungen i sin Högsta Domstol äger; och wid de tilfällen dä Konungen utöfwar sin rätt at göra Näd, ägaJustitiä - Räden blott den rätt at yttra sina tankar, icke den at besluta och afgöra i Konungens namn eller i Desi Höga Beslut deltaga. Dä Justitiä ^
Detta likväl med den inskränkning, att hälften eller minst tredjedelen af manskapet bibehålies på sina stationer eller rotar för användande vid oförutsedda militäriska förhållanden samt att Arméens befäl mätte, genom billiga lönefördelningar på de tjenstgörande, sammalunda kunna permitteras, samt att, beträffande Indelta Arméen, endast det befäl, hvilket, enl. 1833 års lönereglering är bibehållet vid och innehar boställen, skall kunna förbindas att mellan möten och kommenderingar hålla sig inom reg:ternes och kompaniernes ståndorter, staterne oberäknadt, samt slutligen: att expeditions-föringen på roten, som redan nu är en obetydlighet för dem, som i alla fall äro bosatta inom kompaniernes. ståndorter, måtte mera förenklas, pä det KompaniCheferne, hvilka alla äro boställsinnehafvare, med Fahnjunkares biträde måtte med lätthet kunna densamma sköta, och sålunda, enl. indelningsverkets idée, mellan mötestiderne vara så mycket som möjligt oförhindrade alt egna sig åt landtbruket och sina boställens skötsel. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Jag har svårt att yttra mig öfver hvad Frih. Creutz sist anförde, emedan' jag ej upkom förr än vid slutet af hans anförande; hvad jag då hörde lemnar likväl en liten förklaring på, huru han tänkt att ett förslag sådant som hans skulle kunna ordnas. När detta förslag förekom på grund af den förra motiveringen, föreföll det mig , temligen vidunderligt. Såväl af enskilda riksdagsmän, som af Regeringens framställningar har R. St:rs upmärksamhet blifvit fästad på att Sverige har ett temligen stort behof af att dess försvarskrafter förökas, hvaremot Hr Frih:n vill minska den stam, till hvilken beväringen skulle sluta sig med hälften, äfven talade han om att ställa befälet på half sold på samma sätt som skedde utrikes. Hvad det beträffar först och främst, så är förhållandet sådant, att när det fulla behofvet af befäl finnes, så ställes det öfverflödiga på half sold, för att vid krigstillfälle tillkallas.
En regnkappa af ljust, impregneradt sidentyg, utmärkt genom hållbarhet och elegans, hvilar öfver hennes arm. Den unga frun vid hennes sida begagnar en halflång kappa af ljust cheviot — kamgarn kan ock användas till en dylik • — med pelerin. Denna så väl r ' ' som framstycket prydes af en snoddbesättning. Siden\ rever ser man ock användas f. till besättning för dylika kappor. Den unga tyskan.) der strax intill begagnar en åtsittande Jaquet, längre än de vid hvilka vi varit f vana. Den har en insats i| af mörk sammet, omgifven I af soutachebroderi. I Under varma dagar användas eljes fichyer af tyll eller spetsväfnad, betäckta med perlbroderier. Pä är•j marne finnas dock knytningar af sidensnodder. Men hattarna då! Hvem kan hafva uppfun',; nit denna nya färg » eigale » —, så ljust grön, att den ' i! närmast påminner om snö- bollsblomstrens, kameliornas och snödropparnas färg? Den är hattarnes modefärg •i för säsongen. — På de runda hattarne antager det framtill horisontelt utstå- ende brättet allt mera vå- gade dimensioner, under det den jemförelsevis låga kullen monteras med jättelika rosetter af crepe eller tyll så väl som af 2 0 — 2 4 cm breda band eller vertikalt uppstigande blomplymer. Hvad materialet till hattarne beträffar, så värderas fortfarande de fina bastoch florentinerflätningarne, men äfven knutoch taggflätningar begagnas. Dessa utföras ofta i flera färger. Man påträffar ofta hattar med hvita brätten och svart hattkulle eller ock tvärt om. Röda stråhattar hafva utbjudits i marknaden; ännu kan man ej afgöra, huru vida de skola vinna bifall. De äro monterade med stora rosetter af svarta eller röda band antingen vid ena sidan eller ock så, att de bakifrån sänka sigframåt. De små kapotthattarne med spet' f Förtöjningarnakastasloss. Propellern piskar vattnet till skum.
Majit ville särskildt förordna, huru lättingar och liderliga personer må annorledes än genom Tillsyningsman hållas till ordning och arbete vid någon Inrättning i orten, har jag städse föreställt mig, att Råby räddningsanstalt, som redan kan anses för en god början, med tillhjelp af allmänna medel må kunna utvidgas och uppbringas till en sådan Inrättning, sorn Eders Kongl. Majit uti ofvanåberopade lagsladgande afscr, och hvarom jag icke kunnat underlåta att härstädes göra underdånig framställning. I enlighet med Eders Kongl. Majlis nådiga Stadga den 18 Juni 1842, rö rande Folkundervisningen, är densamma tillbörligen ordnad så väl i städer som pä landet, och äfven derigenom a(,t barn inom skolåren numera hållas till skolgång, antingen på föräldrarnes eller församlingarnes bekostnad, afvärjes i betydlig mån deras begär att kringvandra för att insamla allmosor, så att denna Stadga i mångfalldigt afseende visat välgörande verkningar. — Denna Förordning, så väl sorn Fattigvårdsförordningen, har, i synnerhet vid början af tillämpningen, medfört melodi mindre dryga utgifter för jordbrukaren, som likväl häröfver sällan hörts anföra i 14 klagomål, väl vetandes alt dylika utgifter, under nu sednast förflutna goda år mindre känbara, i framtiden och efter det inrättningarne hinna blifva ordnade, minskas. Tvister i afseende på skolväsendet hafva visserligen ofta förekommit, i synnerhet rörande grunden för deltagande uti uppförandet af skolhus. Författningen bestämmer i så fall samma grund, som följes i fråga om kyrkobyggnad. Denna sednare bestrides här i orten till större delen med kyrkornas tionde, och allmogen är således ovan vid beräkningssättet, hvilket är främmande, i synnerhet å slättbygden, der det oförmedlade hemmantalet, grunden för kyrkobyggnaden, enligt Kongl. Brefvet den 4 Maj 1759, sällan kommit allmänheten till godo vid deras ägoskiften, hvarvid ali deras jord blifvit ansedd för inägor och det oförmedlade mantalet tillagts ägor efter förmedling, och sålunda till ägovidden esomoftast blifvit mera inskränkt, än det hemman, sorn ingen förmedling undergått.
Låtom oss t. ex. föreställa oss, att majoriteten inom en församling icke allenast beslutar alt fattigvården derstädes skall bestridas rotesvis, utan äfven bestämmer sjelfva indelningen, så att en förmögen person möjligtvis får sin egendom indelad lill en rote med ett plus af en liten obetydlighet. Sedermera öfverenskommer samma majoritet med egaren lill detta lilla obetydliga plus att han skall mottaga alla deras fattige på sin andel, och sålunda blir det den person, som eger de ,9090:delarne, som får föda hela församlingens fatligcorps. Ar detta billigt? Och kan något kallas ett majoritetsförtryck, så är det ett sådant förhållande. Den [invande fattigvärdsförordningen, som binder fattigvården vid socknen, kan icke förekomma att krig uppstår mellan de olika socknarne, om hvilken som skall föda en fattig, eller till hvilket fattigvårdssamhälle en behöfvande skall räknas, men sedan denna fråga väl är afgjord, skulle genom det nu under handläggning var:de förslaget man inom socknen ytterligare tvista om hvilken rote, som»skall emottaga samma fatiighjon. Man har här mycket talat om, hvilka olägenheter en stor possession, sora skötes med statfolk, skall kunna åstadkomma inom en församling och hvilka tryckande bördor derigenom skulle kunna påläggas församlingens medlemmar. Det har dock redan blifvit upplyst att fnrfattmn mot ett sådant förhållande ingalunda saknar korrektiv. Detta korrektiv finnes nedlagdt i fO §. 2 morn., af hvars innehåll R. o. Ad. behagade finna, att hvad man här i detta afseende ordat, förfaller så framt det redan befintliga stadgandet iakttages. Deremot tror jag mig hafva visat, att större olägenheter skulle uppkomma, om Utskrns förslag antages och det således komme att bero på majoriteten inom församlingen all bestämma fattigvårdens utgörande efter rotar. Dermed har jag visserligen icke nekat alt på många ställen fördelar af roteindelningen kunna uppstå; men jag anser i delta fall erforderligt att nu gällande stadgande om enhälligt bifall till en sådan fördelnings införande bör qvarstå.
Riksgäldscontoret, angående förslag till reglementariska stadganden för, i anledning af Rikets Ständers beslut, rörande extra-statsregleringen. XXVI. B. 172. A. 202. — angående förslag till reglementariska stadganden, i anledning af åtskilliga derå anvisade lån. XXVI. B. 172. A. 202. — angående förslag till ytterligare reglementariska föreskrifter för. XXVI. B. 209. A. 236. — angående förslag till reglementariska föreskrifter för dess framtida förvaltning. XXIV. B. 5.3. XXV. 24. A. 64. — angående förslag till reglementariska föreskrifter, i anledning af särskilda utbetalningar, ålagda detsamma. XXVI. B. 102. A. 114* — angående förslag till reglementariska föreskrifter, rörande dess inkomster. XXVI. B. 102. A. 114- — om öfverflyttande dit af, dels åtskilliga cassors behållningar, dels statsverkets s. k. reservfond. XIV. B. 346. XVII. A. 11. XVIII. U. 205. XIX. A. 278. E. 48i, — angående dess befrielse från charlnc—sigillatae-afgift och expeditionslösens erläggande. II. B. 541. IV. A. 43^. V. E. 61, 10g. — angående sådan förändring af, att alla skattemedel framdeles må dit kunna aflevereras. lil. 168. Us 71, 396. A, 482. XXI. U. 35g. XXIII. 126. A. 285. XXV. U. 87. A. 128. U. 479. XXVI. .6. A. 33. — om medel till dess förseende med sådana publika papper, som, vid ett fredsbrott, kunna till penningar förvandlas. III. 204. IV. R. 66. V. B. 348. A. 35g. — angående utbyte af dess till Banken utgifne obligationer. III. 384.
Utan tvifvel bör man hålla dem räkning för den ganska väl o ^ grundade omtanken, att icke i andra fall tillstädja hänvisning till jurv, än der den tilltalade befinnes så förvunnen, att han ej kan af domaren frikännas; ty denna synes mig vara meningen af de kanhända dock mindre klart uttryckta föreskrifterna; och till klart uttryck af denna mening böra de i annat fall bringas (enligt hvad jag redan i min sista berättelse vid frågan om tryckfrihetsjury yttrat). Derigenom är den oskyldige tryggad, och juryns möjliga missbruk inskränka sig till obefogade frikännelse!’ — med undantag nemligen, såsom billigt, af de fall, der den tilltalade inför rätta bekännt, i hvilka fall domstolen skulle äga att fälla utan jury. Onekligen äro härmed försigtighetsmått träffade, som förtjena allt bifall. Men icke är hela olägenheten dermed afhulpen. Ty de obefogade frikännelserne återstå, hvilka i frågor, som röra allmän ordning och säkerhet, vore destomer att befara, ju mera domsrätten folie i deras händer, som vid ordningens undergång hade minst alt förlora. Och skulle än äfven denna olägenhet försvinna; så qvarstår dock all Lid den frågan, för hvilket vigtigt ändamål en inrättning då skall stiftas, hvaraf i allt fall olägenhet nog ej kan undvikas. Hyser man en alltför välgrundad farhåga, att genom desnna inrättning domsrätten faller i oskickliga händer, och finner man derföre nödigt att deraf lemna så litet som möjligt; så låter del ju svårligen tänka sig, att det är för gagnet af sjelfva domarebefaltningen, som hela anstalten kommit i fråga. Men huru kan det vara för någon ting annat, än gagnet, som man tänker på dess införande? Svaret på denna fråga ligger i betygandet deraf, att det är tidens anda, att det är ”dagens lösen”, hvars kallelse man gör sig angelägen att följa; det är de främmande mönstren, som man tror sig förpligtad att likna, så kärt man vill undvika den för fäderneslandet förödmjukande skulden, alt hafva ”skjutit ifrån sig, hvad den konstitutionella statsformens rätt förstådda ”grundsatser fordra”.
I fråga om vår yttre politik, tror jag mig, utan förmätenhet, kunna uttala den mening, att den ställning, som det höfves Sverige att iakttaga under de förvecklingar, som i närv:de tidpunkt så ofta och i så vidsträckt omfattning uppstå emellan staterna, är att med lugn afvakta händelserna, men icke att utan nödvändighet träda desamma i förväg. Utgående från denna åsigt, finner jag mig icke kunna instämma i de ordalag, som Hr Frih. Tersmeden begagnar för att motivera sitt afslag af motionerna; ty, ehuruväl jag med Hr Frihm delar den tanken, att vårt land önskar se sin fred ostörd och att det behöfver freden för att icke hämma utvecklingen af sin industri och sina företag, inser jag deremot hvarken nödvändigheten eller ens lämpligheten deraf, att i It. St:rs beslut i detta afseende intaga en förklaring, som kunde missförstås och derjemte i sig sjelf vore föga upplysande. Till en sådan förklarings afgifvande finner jag för öfrigt ingen anledning, så framt man icke skulle vilja söka densamma i de missledande uppsatser, som den Europeiska pressen på sednare tiden innehållit i afseende å vårt kabinetts ställning till den Polska nationalitetsfrågan. Jag tillåter mig likväl härvid anmärka, att det är nog ovanligt att nationalrepresentationer fatta resolutioner för att vederlägga tidningsartiklar. Inom hvarje annan representation med mera utbildade öfverläggningsformer hade man tvifvelsutan gifvit sitt afslag, i en fråga som denna, egenskapen af en omotiverad öfvergång till dagordningen. Ilen Svenska representationens deltagande lör det ädla, olyckliga Polska folket står så utom allt tvifvel, att någon bekräftelse härpå icke fordras. Opinionsyttringar äro dessutom något, som, efter min tanke, ligger utom en representations attributioner. Jag föreslår att 11. o. Ad. måtte, med förbigående af motiverna i Betänka, låta motionerna förfalla. Den v Maj f. m. 21 Hr Tersmeden, Per Reinhold: Jag hade ej ämnat vid detta tillfälle begära ordet, utan hellre iakttaga en af flera skäl föranledd tystnad. Mina opinioner i denna fråga äro allmänt kända; de hafva mer än en gång offentligt uttalats, och jag älskar ej att upprepa mina ord.
Man har såsom stöd för den åsigten, att de tvenne sednare frågorna i Ulsk:s Betänk, skulle kunna bringas till verkställighet förr än den om skatteförenkliugen, åberopat, alt man icke nu borde kunna besluta i denna sistnämnda fråga, derföre att en R. St:rs delegation, nemi. Const.Ulsk:s majoritet ställt Konungens rådgifvare under åtal för föregifven underlåtenhet, i afseende på verkställigheten af Ständernas beslut i förenämnde fråga. Jag kan likväl ické finna, att detta har det ringaste sammanhang med Ständernas rätt och behörighet, att besluta öfver denna, likasom öfver hvilken annan fråga som helst, kommen under R. St:rs pröfning. På samma säll skulle man kunna påstå, att R. Sl. aldrig kunna fatta beslut i frågor, sora röra samma ämne, men af olika orsaker äro på Serskilda Ulsk:s utredningar och hemställanden beroende. För min del kan jag således af ett sådant påstående icke hemta någon anledn., hvarföre icke R. Sl. skulle kunna fatta det beslut, som de i denna fråga finna lämpligt, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. malte, i öfverensstämmelse med Hr Tersmedens framställning, vidblifva sitt, vid föregide Riksdag fattade beslut, hvaruti äfven PresteSt. instämt, samt att R. o. Ad. för den skull förklara, att de Irenne punkterna i K. M:s Propos., ang:de skatteförenklingen, mätte sättas i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, så att den ene icke bringas till verkställighet, utan i sammanhang med de begge öfrige. På grund af hvad jag nu baft äran anföra, anhåller jag vördsamt om bifall till Hr Tersmedens framställning. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.:
Län, jemte framställning af den önskan, att Helsinge Regemente kunde, i anseende till dess aflägsenhet från Götha Canal, befrias från arbetes utgörande derstädes, yrkat, det Canal - Directionen måtte tillförbindas att, när någon af arbetsinanskapet varder i och fö;r avbetet vid Canalen så skadad, att han, såsom till vidare krigstjenst oduglig, måste afgå, lemna full ersättning för kostnaden till annan karls anskaffande i stället; hvilket Nils Ericsson ansett vara så mycket billigare, sorn arbetet, ehuru det kunde - *7° Den 3 Juni. de medföra nytta för det Allmänna, likväl icke drifves för Kronans, utan för ett enskildt Bolags räkning; af hvilken orsak Bolaget äfven skall åtagit sig lemna årligt understöd eller pensioner åt det manskap, sorn på ofvannämnde sätt kunde blifva skadadt och rnåste utur tjensten afgå. Utskottet får såsom utlåtande häröfver anföra, att som Kongl Majtt uti 15 §• af Dess under den 11 April 1810 för Götha Canal-Bolag utfärdade Nådiga privilegium försäkrat Bolaget, att till
''Olämpligheten utaf en armies ”sammansättning af sa olika elementer som värfvade, indelta ”och beväringstrupper visar sig dessutom påfallande, då man ”betraktar de invecklin gar, den medför inom udministralio”nen, den splittring, den föranleder inom en stridsmassa, ”sorn bör lif vas af en anda och en själ. Man kan icke tillgång under sådana förhållanden åstadkomma en krigslag”skipning, som är grundad på full jemnlikhet inför lagen. ”Man har till och med sett lagstiftningen göra till ett villkor ”för beväringsski/ldighelens åtagande, alt beväringsynglingarnc ”icke inblandas med värfvade trupperne, och den indelta sol”daten kan i följd af sin legonatur samt sin ringa bildning ”och färdighet aldrig af beväringsynglingen anses såsom jemn”god med sig, sedan denne oftast hastigare, än den af arbete ”och ålder stelnade knekten, upfattat sina krigiska plikter ”och hunnit större färdighet I förslaget N:o 1, föreslår Hr Stiernvärd sjelf 3:ne slags trupper: legotrupp, ty såsom sådan mäste den s. k. frivilliga stammen ovilkorligen anses, efter dess upsättning eljest blifver omöjlig; (point d’argent, point de Suisse är ett gammalt ordspråk, som säkerligen här äfven kommer alt finna sin tillämpning, när frågan blir om en trägen fredstjenstgöring och npsättning af 17,000 man) det andra truppslaget blifver beväringsmanskap och det 3:dje landtstormen. 1 förslaget N:o 2, förekomma t. o. m. 4 slag, de nyssnämnde 3:ne och derutöfver indelt trupp. Jag har svårt att fatla, hvarföre samma sak skulle blifva förträfflig derföre, att den af Hr Stiernsvärd föreslås, och likväl i sig sjelf vara förkastlig endast derföre, att den ingår i närvar, organisation. Hr Stiernsvärd befarar af den nuvar. sammansättningen genom så olika elementer, att den ej skulle lifvas ”af en anda och en själ”.
Finnes dervid annat innehåll, än stämpel och betvg utmärka, vare egaren saklös, der ej underslef skett, och han deri del tagit. Art. Om afgift för bränvins tillverkning och distillering. § 39. Afgiften för bränvinstillverkning utgår med (50 öre för hvarje tillverkad kanna, bränvinet beräknadt lill den styrka, som uti § 4 omförmäles. § 40. Vid tillverkning i större bränneri beräknas afgiften efter det tillverkade beloppet, och uppniälcs detta uuder kontrollörs tillsyn. § 41. Vid tillverkning i mindre bränneri beräknas afgiften efter redskapens afverkningsförmåga och antages tillverkningen under dygn uppgå till två gånger pannerymden, då redskap utan mäskvärmare användes, samt till ett med en tredjedel derutöfver förnöjdt belopp, eller två och två tredjedels gånger pannerymden, då redskap med mäskvärmare begagnas, på sätt efterföljande tarif utvisar: Tar/f a afgiften, beräknad för dygn; \ Pannerymd, som återstår, sedan 2 kannors kokrum afdragits. Redskap utan mäskvärm. Redskap med mäskvärm. Riksmynt. Riksmynt. Kannor. Skrifvelse N:o 125. 323 Brutet tal af kanna i panneryrad, uppgående till en half kanna eller deröfver, räknas för en half; under en half kanna beräknas ej. § 42. Afgift för bränvinstillverkning erlägges förskottsvis, för halfva tillverkningsmåuaden i seuder, med hälften af den för hela månaden belöpande afgift. Vill tillverkare på en gång erlägga afgift lör hela månaden eller förskottsvis nedsätta penningar, till gäldande af afgift lör en i större bränneri möjligen blifvande öfverskotts-tillverkning, vare dertill berättigad. § 43. Afgift för den bränvinstillverkning, hvarför anmälan sker bos Kongl Maj:ts Befallningshafvande, erlägges i Landt-ränteriet, och för den tillverkning, som hos Häradsskrifvare!! anmäles, till Kronofogden.
Dalström > Gustaf Jacobj, såsom en lindring för jordbrukare med mindre hemmansdelar, föreslagit, att allt jordbruk, hvars uppskaltningsvärde ej öfverstiger 2000 R:dr, upphör att erlägga Bevillning efter 21 och 22 §§. af 2 Art. i Bevillnings-Förordningen, eller efter 2 R:dr per mille af hemmanets uppskattning, samt under förutsättande, alt dessa mindre hemmansdelar utgöra omkring |:tedelar af Sveriges jord, uppgifvit den genom en sådan befrielse uppkommande brist i nuvarande Bevillningsbelopp till omkring 200,000 R:dr hvilken brist Motionairen ansett lätt kunna fyllas genom ökad bränvinsskatt. f) Uti till Hedervärda Bonde-Ståndet ingifvet memorial, har Eric Nilsson från Norra Jemtland, i afseende på stadgandet i 3n §. af i33o års Bevillnings-Förordning, att Gäldenär bör godtgöras 5 procent af räntebeloppet vid hvarje räntebetalning, men att denna godtgörelse icke får ega rum förr, än räntan är till mer än 5 procent bestämd, föreslagit, alt af4 procents ränta borde gäldenär tillgodonjuta 4 procent af räntebeloppet, af 5 procents ränta, 5 procents afdrag, och af 6 procents ränta, 6 procents afdrag för Bevillning; på hvilket afdrag fordringsegaren alltid borde taga qvitto, att i styrkt afskrift vidfogas förskrifningen i händelse af lagsökning, vid äfventyr, att, i annat fall, ingen executiv åtgärd finge ega rum. Mot antagandet af detta förslag har Hans Jansson från Elfsborgs Län yttrat den farhåga, att derigenom skulle motverkas räntans nedsättning, utan att ändå ändamålet med motionen kunde vinnas, helst den, som försträcker penningar icke saknar utväg, att antingen icke vidkännas Bevillnings-afdraget, eller derföre göra sig ersatt af gäldenären. Under anförande af åtskillige exempel på den för högt uppdrifne uppskattningen af fastighetsvärdet inom Elfsborgs Län, har Herr Adlerbrandtj Thurej hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln föreslagit, att antingen minimisumman å egendomsvärden i berörde