Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att om sådctne Guldiske Malmbrott skulle uppfinnas att 50 marker Guld*) årligen kunde tillverkas, Arrendatoren då utöfver Arrende Summan borde erlägga serskild afgift utaf tillverkningen efter Författningar och Verkets beskaffenhet. Det dröjde ej länge förrän Svab, med vederbörligt tillstånd, Öfverlät sitt Contract först till hälften år 1801 den 2 April och sedermera helt och hållit den 16 November 1804 på BruksPatronen Hedberg, hvilken likaledes med tillstånd associerade sig BruksPatronen Camitz och ÖfverJägmästaren , SaltpeterSjuderiDirecteuren och Riddaren af Kongl. WasaOrden Kihlström, af hvilka den sistnämnde, sedan Hedberg öfvergifvit Fäderneslandet och Camitz kommit på obestånd, samt begge blifvit ansedde att hafva förverkat deras andelar uti Arrendet, genom Kongl. Kammaroch BergsColIegiernes Resolution af den 24 Februarii 1813 ensam blifvit innehafvare af arrendet. Då vid nästförflutne Riksdagar frågor blifvit väckte om befrielse för Allmogen i här ofvanuppraknade Socknar från såsom högst tryckande öfverklagade tjenstbarheter till Verket; Af en mark Guld om 16 lods vigt utmyntas Sextio och en half Ducater, jfuttittceOmbudtm. ÉmbetsBerdttelsér. a6x dessutom tvifvelsmål uppstått huruvida Contractet så ändamålsenligt efterlefdes, att, genom, brytningarnes fortsättande med den drift som fordrades för att åtligen frambringa Etthundrade Ducater, med någon sannolikhet kunde utrönas huruvida Grufarbetet bättre i framtiden än hittills kunde bära kostnaden, besökte jag detta Verk den 15 Augusti i afsigt att på stället om beskaffenheten af Grufdriften och Verkets tillstånd söka upplysningar. Nära K. Adolf Fredriks Grufva voro tvenne "Borrlag sysslosatte uti lika många till obetydligt djup indrifna skärpningar, hvilka för det närvarande visade ganska svaga anledningar till Malm.
Beslagare, så framt de vilja tillgodonjuta det beskydd, dem lagligen tillkommer, böra vid dylika tillfällen synbart bära på sig sina brickor eller andra för dem påbudne tecken, eller, i brist deraf, sina fullmakter eller förordnanden, hvilka, innan visitation eller beslag göres, skola på stället uppvisas; vare likväl ordinarie, i orten kände och boende, kronooch stadsbetjente frikallade ifrån skyldigheten att sin behörighet till sådane förrättningar styrka. Ingen må, vid 33 R:dr 16 sk. bot, vägra beslagare att på ofvanberörde ställen visitation företaga; desse vare icke heller något ansvar för densamma underkastade, oansedt någon förbrytelse ej upptäckes, så vida visitationen icke företages emellan klockan nio om aftonen och fem om morgonen, då, i händelse någon förbrytelse icke skulle finnas vara begången, beslagaren bote 33 R:dr 16 sk., egarens ensak. Våldföras vid dessa och dylika tillfällen kronoeller stadsbetjente, eller andre tillförordnade beslagare, eller sker våld i anledning af redan gjordt beslag, eller föröfva beslagare sjelfve våld i oträngdt mål, gånge dermed såsom allmänna lagen i 18 kap. 8 och 9 §§ Missgerningsbalken, jemförd med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, för slika fall utstakar. Skulle, under den tid hränvinsbränning är tillåten, beslagare vilja anställa undersökning om pannerymden, vare han skyldig, om pannan nyttjas, när han sig i detta ändamål infinner, att afbida tiden, då den afrunnit, så alt undersökningen icke må för panne-egaren medföra olägenhet eller skada. Bih. till B. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o l. § 00. Om någon af de betjente, sorn böra vaka öfver efterlcfnaden af denna Författning, sjelf bryter deremot förmedelst olofligt innebafvande af bränvinsbränningsredskap, bränvins-tillverkning eller försäljning, vare lian förfallen till dubbla böter, och miste tjensten. § 61.
Bref. Hade Presteståndet ansett detta Bref göra intrång i sina lagligen grundade rättigheter, så skulle Ståndet helt visst icke underlåtit alt derom erinra och med åberopande af Kyrkoordningen och andra i ämnet utfärdade förordningar söka värna sina rättigheter, synnerligast då en så vigtig, som Consistoriernes, domsrätt öfver Presters embelsfel, var i fråga. Men i stället utbeder sig Prestestådet en sådan rättighet, i form af nådig förklaring öfver ett deruti ingripande lagbud. Detta lägger i dagen, att rättigheten icke förut fanns, icke ens såsom ett anspråk. Här kan ej förutsättas okunnighet om egna rättigheter eller bristande mod att dem förfäkta hos ett Riksstånd, som utan tvifvel stod på höjden af sin tids upplysning och som utgjorde en vigtig del af representationen under det friaste statskick. Det kunde således ej vara annat än brist på grund i den bestående lagstiftningen, som tillbakahöl! i fråga varande anspråk. Icke destomindre framlyser i Strengnäs Domkapitels nu förevarande förklaring en orubblig öfvertygelse, att redan i Kyrkoordningen och 1687 års Förordning finnes grundad Consistorii oinskränkta domsrätt öfver presterskapets fel i lära, lefverne och trosbekännelse. Yid fortsättning af uppräknandet utaf de »förra författningar», som i 6 § af 1787 års Bref åberopas, såsom ländande till efterrättelse i fråga om religionsmåls behandling, följer nu, enligt den ordning, Domkapitlets förklaring anvisar, Kongl. Majlis Stadga och Påbud den SO Mars 7735. Denna har, såsom Domkapitlet anmärker, hufvudsakligen afseende på lekmän. Den föreskrifver likväl uttryckligen, att religionsmålen höra till verldslig domstol och angifver tydligen den förberedande befattning, Domkapitlen äga att vidtaga med de för dylika mål antastade lekmän, innan de öfverlemnas till Rätten.
Utskottets Betänkande, Vilis 1467—i47°- io8 Försvarsstyrka, rörande grunderne för inrättandet af Rikets; StatsUtskottets Betänkande, IY 3. s 4'3 — 433, Lif. af PresteStåndet, IX S701, af BorgareStåndet, IX. s 704, af BondeStåndets, IX s 7°P* — Verket, om anslag till StatsUtskottets Förslag till VoteringsPropositioner, IV 5. s 80 — 84» gillade af Adeln, IX s 1087, PresteStåndet, IX s iog5, af BorgareStåndets, IX s 1077. dito dito; Förstärkta StatsUtskottets Anmälan om anstäld Votering, IV 5. s 282 —285, lemnadt lill StatsUtskottet af Adeln, IX s 1158. Förvaltningen af Sjöärenderna föreslagen till indragning af Särsk. Utskottet, XI s 2_q3. FörvaltningsChefens myndighet öfver underordnade. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s 117 — 120. aSi, a52. ‘—. Myndigheter af 2:a Instantien. Särsk. Utskottens Betänkande, XI s u5. G. Gagnefs Socken, angående det till, utgångne Lånehiträde. BancoUtskottets Betänkande, VI 1. s 3g4ö» Lif. af BorgareStåndet, IX s 121, af PresteStåndet, IX s 12 <3, GarnizonsSjukhusets byggande i Stockholm, om utgifterna vid;. StatsUtskottets Betan - r 109 Lande, IV 3. s 29— /[o, bif. af PresteStåndet, IX s 53t), återremitt. af BondeStåndet, IX s 55a, bif. af Adeln, IX s 573, återrem. af BorgareStåndet, IX s 586.
I samtalsformen anmärka vi på några ställen en liten oegentlighet, då ordet ni nyttjas under förhållanden der vår konversationsstil icke medger dess användande, och der hela berättelsens hållning icke borde tillåta det, äfvensom vi tyckt oss märka att uppfinningen af namn gjort författarinnan något bryderi. Dessa båda anmärkningar äro likväl de enda vi kunna påminna oss hafva gjort under läsningen, och dem vi endast yttra, för att visa oss hafva fullgjort en rec:s pligt. Några öfriga små rättelser i stilen, som i synnerhet bokens början kunde behöfva, inser förf. utan tvifvel sjelf i sitt nästa arbete, ty det bästa vi kunna säga om det närvarande är – vi hoppas att det ej blir hennes sista. Så lydde min orlofssedel. Då jag läst den första meningen, der förordet syntes rec. både »svulstigt, trivialt och anspråksfullt», satte jag mig ned för att rätt smälta det så mycket efterlängtade omdömet, och kunde endast säga: »Arwidsson, Arwidsson, hvarför gjordes jag till en sippa, en blygsam sippa, uppvuxen i landsbygdens stilla dalar? Derefter fattade jag åter modigt bladet, och tänkte, att om fortsättningen liknade början så var mig ändå bevisad en redlig tjenst. Jag skulle då kasta det manuskript, hvarpå jag arbetade, i elden, och försöka glömma bort min vackra dröm om en ädel verksamhet förenad med allmänhetens erkännande. Detta kan synas osannolikt, men det gälde ej här en sårad författare-egenkärlek, det gälde en vidskepelse, medfödd och oemotståndlig. Redan vid renskrifningens motgångar (då hade manuskriptet blifvit borttappadt) var jag färdig att se ett varnande finger – skulle nu en sträng dom falla, var det icke vidare värdt att sätta saken i fråga. Och fast öfvertygad om maskens omöjlighet att strida mot dess skapares bestämmelse, kände jag mig lugn under fortsättningen af kritiken. Den var ju öfver all förväntan. Händelserna voro verkligen samlade från hvad jag sjelf sett och hört, men visst kostade det på att anses ha behöft en annan hand för att ordna dem.
När en sadan person förut, längre eller kortare lid, Ijent i Konungens Cabinette för Utrikes Brefwexlingen med 2 eller zoo Rchrs lön, och när han med förtroende uppå befallning emottagil beskickningen samt den till Konungens nöje beftridt, men ester flere ärs förlopp återkommit, utan annan behållning än i det ena fallet H och i det andra af hwad han njutit här hemma; fä synes desi lidande wara sä. mycket mer pätagligt, som förlusten as utkomst blifr wik desi belöning, I tillförsigt att äfwen desie personer förtjena eu mildare behandling, hemställer jag fördenskull ^jom. icke beloppet af deras pensioner, eller om de mä kallas wäntnings-inkomster, äfwen kunde bestämmas efter den längre eller kortare tid de tjent Utrikes, pä Lätt, Den 12 Zebruarii. S4Z satt, an den, svin i 8 är warit LstarZe ä^staires eller Commistions-Secreterare, erhölle i pension halfwa Commistions-Secreterare lönen eller g6o N:d. samt, r händelse af 16 ars tjenst wid främmande Hos, 600 R:d.» dock icke längre, än till dest någon befordran kunde meddela fördelaktigare wilkor, nämnde belöning, om den sä ma kallas, sä mycket mer billig, som i fall en sädan person söljt sin tjenst-bana inom Fädernes* landet, han under samma lid till äfwentyrs kunnat förwärfwa detsamma och kanske mera. — I förmodan ock att silke utgifter ej skulle inträffa ofta eller länge, bleftve tillgängen i samma mon mindre sivär, om ej inom de för Minister-Staten ansiagne go,ooo' R:d. dock föga derutöfwer. Med Stals-Utskottets minne åtföljer detta mitt serskilda votum Utskottets Betänkande under önskan af Riksens Högloft.. Ständers dertill gifwande benägna bifall. kSilfverstolpe.. Härmed förena sig mstertecknade 6. Murraij, s. DnZstaäius. äVeiäeman.
Ett stort antal slipstenar tillverkas här, hvilka utskeppas från närbelägne Burgsvikshamnen till största delen på allmogens egna fartyg. Utom vid nyssnämnda hamn, hvarifrån allmogen idkar sjöfart, förnämli gast lill Blekingska hamnar för utskeppning af spanmål m. m., samt från de nordligaste landthamnarne med skeppning af kalk, och på Fårön med saltadt fårkött, skjälspäck och vadmal på Stockholm, idkar allmogen på få andra ställen annan sjöfart än fisket, och ännu har den icke begagnat sig af den nådigst förunnade rättigheten till fri seglation på de Danska staterna, utom att en eller annan gång af de vanliga Biekingsfararne slipstensoch sandstensblock blifvit förda lill Köpenhamn. På Gottland äro under dessa 3 åren byggda: Under samma tid äro förolyckade: Skonerter 2 om 118 Läster Galeas 'I » 52 » Slup 1 » 15 » Försålda: Galeas 1 om 45 Läster. Slupar 2 » 42 » Sjöfarten har sysselsatt: År 1848 » 1849 » 1850 Sjöfart idkas af allmogen och några andra landtboer, såsom nämndt är, nästan endast från Burgsvik i Södra fögderiet, samt i Norra från Slilö, Wallavik, Fårösunds och Lulterhorns hamnar, med sex fartyg om tillsammans 1094 läster. Vid alla större landthamnar hafva barlaslplatser blifvit utstakade och vites-förbud utfärdade mot barlastens fordom allmänt brukliga utkastande i sjön. Genom Eders Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 2 Februari 1847 har allmogen befriats från skyldigheten alL underhålla strandridare-byggnader vid landthamnarna, hvaremot skyldigheten för densamma att dervid bygga och underhålla laslbryggor ännu qvarstår, dertill bidrag dock erhålles af de vid hamnarne inflytande hamnumgälder. Med undantag af Ljugarn, der brygga nu är under byggnad, äro alla landthamuarne försedda med lastbryggor. Handeln:
M:t redan för flere år tillbaka i Wäder förklarat 700 T:r behållen Spannmål såsom det minsta möjliga qvantum för en Kyrkoherdes aflöning, lönen för Pastor i Vaxholm bordt af Utskottet uppföras till ett belopp mera nära detta minimum, emedan bemälde Pastor, för dess dubbla befattning såsom både Kyrkoherde och Fångpredikant icke kunde vara belåten med den ringa Summa Utskottet föreslagit, samt någon KronoSpannemål destoheldre för honora anvisas, som StadsPastor i Marstrand, hvilken tillika vore Fångpredikant på Carlstens Fästning, ägde sig anslagne 5o T:r Spannemål såsom Kyrkoherde i Staden, utom den Penningelön han såsom Prest å Fästningen njöte af Betänkande n, N:o 238. 87 Staten; och borde, om serskildte tillgångar icke meia voro att disponera, utväg för en skälig löneförbättring åt förstnämnde Predikant utfinnas, genom minskning i något af de nya anslag, som på IIufvudTitlarne af Utskottet voro tillstyrkta; Äfvensom hos V. BorgareStändet flere Ledamöter yrkat, att, i anseende till bemälde Pastors högst svaga lönevilkor, hvilka år 1828 sammanlagdt knappt uppgått till 3oo R:dr , åtminstone 20 T:r Spannemål årligen måtte för honom anvisas. I anseende till desse anmärkningar, och då ännu icke II. R. o, A. samt Hederv. BondeStändet till slutelig pröfning förehaft Utskottets i detta ämne förut afgifna Betänkande, anser Utskottet sig böra hemställa, att R. St:r, med afseende på de upplysningar Utskottet rörande beskaffenheten af lönevilkoren vid KyrkolierdeBeställningen i Waxholms
Skrifvelse, N:o 3S. l:o att alla de särskilda privilegier och förmåner, som hittillsvarit Stora Kopparbergs bergslag tillerkända, så väl i afseende å uteslutande rätt till koiuppköp af skatteallmogen inom de genom Kongl. Resolutionen den 2 Juli 1816 samt köpe-kontraktet om Avesta bruk den 12 November 1777 bestämda distrikter, som ock i afseende på timmeroch virkes-handein inom bergslagets så kallade »frihet», med dertill hörande socknar inom Österoch Vester-dalarne, skola hädanefter upphöra och de särskilda äldre författningar, hvilka till stöd för de af bergslaget sålunda åtnjutna förmåner åberopats, till all kraft och verkan upphäfvas; 2:o att samtlige de skattskyldige inom Stora Kopparbergs län, hvilka, enligt nu gällande stadgandea och föreskrifter, ega åliggandet att in natura till bergslaget leverera hemmansränteoch mantalseller qvarntuils-kolen, vare sig till Stora Kopparberget och dess verk eller ock till Avesta bruk, må från detta åliggande befrias och hemmansräutekoleu eller motsvarande ränte-persedel deremot af de skattskyldige till Stats-verket lösas med penningar, efter hvarje orts i behörig ordning årligen fastställda markegångs-pris; dock att härifrån må tillsvidare undantagas Svärdsjö och Bjursås socknar, hvarest de skattskyldige, enligt deras egen framställda önskan, må bibehålla åliggandet och rättigheten att kolskalterna in natura, uppå hittills gällande ömsesidiga vilkor, till bergslaget leverera, intilldess E. K.
S-årsberättelse öfver Jönköpings Län. 4 Ingatorp, Bellö, Halt, Edshult, Kroxhult och Hessleby i Södra Wedbo Härad, hvarest linodlingen är folkets förnämsta födkrok. Derifrån afsätta® ansenliga linpartier, och till den förr omnämnda Ingatorps marknad strön*' ma köpare från aflägsna orter. Nämnde marknad bestämmer ock vanhg^^ årets linpiis. 1 loduktionen x orten är dock sa stark, att allt lin icke säljas der, utan föras stora linpartier sedermera till aflägsnare afsättning5' platser, äfven till sjöstäderna, och af hvad som sedan blifver öfrigt, till' verkas lärft och andra väfnader, äfven utöfver ortens husbehof, så att denna vara, serdeles säljbar och efterfrågad, både såsom råämne och föl' ädlad, inbringar stora penningesummor till den ovannämnda orten met‘ så mycket större vinst, som den icke borttager någon jord för årets säde®' produktion, emedan Allmogen mest nyttjar trädesjorden till linsäde. - Ehuru Staten gjort mycket för linslöjdens förkofran här i orten, unga qvinnor härifrån hafva på Statsverkets bekostnad varit uppsända t*11 Ångermanland, att der fullkomnas i nämnde slöjd, och sedan har LäOet flere år fått elemer anställda vid Gårdsby Linförädlings-institut, förmärka dock icke några allmänna, utan blott partiella resultater af dessa anst»*' ter: att genom så kallad sjörötning på Norrländska sättet bereda linet, f°r/ söktes några år allmänt nog; men man har nu nästan alldeles öfvergif^6 det, och de Småländska Qvinnorna fortfara att stå långt efter de Noi’r' ländska i lärftsväfnader och annan väfkonst. Folket anser troligen bråk' samma anstalter icke löna mödan, då det tily förutan får sitt, efter för' fäderne? sött, beredda lin väl betalda vida öfver produktions-kostnadefl* 4:o Fabriker och Binäringar. Jönköpings Län äger många Binäringar.
Forsta klassen b:ko r:dr 100: — Andra d:o , 75: — Tredje d:o „ 50: — Fjerde d:o , 30: — Femte d:o „ 20: Sjette d:o „ 10: — Aktörer och aktriser, musikanter, sångare, sångerskor, dansmästare m. fl., som tillhöra de Kongl, spektaklernas stat, taxeras, då de njuta in komst af information, i fyra klasser: Första klassen b:ko r.dr 25. ■ Andra d:o „ 15: — Tredje d:o . „ 8.— Fjerde d:o . „ 5: — och för löneförmånerne serskildt, efter förut stadgad grund. Aktörer och aktriser, musikanter, sångare, sångerskor , dansmästare m. fl., sorn tillhöra öfriga spektakel-trupper, taxeras i fyra klasser: Första klassen b:ko r:dr 25: — Andra d:o „ 15: — Tredje d:o . „ 8: — Fjerde d:o „ 5: —- Bevillnings-Utskottets Betänkande , N.-o p. J 79 Arbetsfolk i städerne, från och med fyllda 18 år, som icke äro lagstadda och ej eller njuta ständig arbetslön, utan arbeta för dagspenning, eller efter serskild öfverenskommelse och beting t Mankön : Ogifte och enklingar, samt gifte utan minderårige barn Gifte samt enklingar med ett minderårigt barn . Gifte samt enklingar, med flere minderårige barn, frikallas från denna afgift, b:ko r:dr 1: 24. I de öfrige städerne: Ogifte och enklingar, samt gifte utan minderårige barn „ — 32. Gifte samt enklingar med ett minderårigt barn , „ — 16, Gifte samt enklingar, med flere minderårige barn, äro från denna afgift fria, Q vinkönet : är från denna afgift fritaget. Artisterj i sju klasser: Första klassen b:o r:dr 50:
”Efter jag hade mina vägar hitåt,” yttrade Arnman, anlitande all den ledighet, som han förvärfvat under den tid, han njöt förmånen att uppfostras af sin f. d. patronessa, ”så tänkte jag att jag en gång kunde taga mig friheten att helsa på i all vänskap.” ”Herr jaktlöjtnanten är välkommen!” svarade Birger. ”Vi få väl det nöjet att se kronans flagg svaja här öfver natten?” ”Ja, om det behagar herr Haraldson, så är det verkligen min mening.” De trädde in i stugan, och jaktlöjtnanten helsade med god min så väl på gamle Haraldson, som på kaptenen, hvilken senare med ett lätt leende yttrade: ”Herr löjtnanten har icke tackat mig för frukosten på Örnungen!” ”Jag trodde,” inföll Arnman i samma skämtsamma ton, ”att den förut var liqviderad genom min gästfrihet på tulljakten. Men, ”tillade han och vände sig med en viss förbindlig artighet till gubben, ”det var mitt första profstycke; och då det skulle utföras mot en så gammal och vidt erfaren lurendrejare, som fader Haraldson, fordrade min egen heder att jag visade mig värdig en sådan ära.” Haraldson, som fann sig serdeles smickrad af den listiga vändning, Arnman visste gifva saken, och dessutom var säker att Anton icke skulle komma ner och tillställa några upptåg, tog vida bättre emot vår hjelte, än denne vågat hoppas, samt yttrade att han än hade qvar en butelj äkta vin sedan den gamla goda tiden. ”Då det erhölls lättare, än nu?” inföll Arnman. ”Alldeles, herr löjtnant! Vi ha nu lagt ner rörelsen här på Tistelön.” Nu inträdde Erika. Hennes kind var väl något blek, då hon helsade såsom gäst sonen af den mördade kustbevakaren; men hon välkomnade honom likväl med samma vänliga behag, ja, om möjligt, med ännu större uppmärksamhet, än hon vanligen egnade sina gäster. Då Gabriella ökade sällskapet, var samtalet redan i gång. Med frisk rodnad och ett skälmskt leende bjöd hon Arnman kaffe och sedan, på faderns vink, en pipa.
Vill man ifrån ofvannämnde kostnadssumma, R:dr 87,116: 26. 11., ytterligare afdraga den andel deraf, som Statsverket fått vidkännas för det Silfver, som gått i afräkning på Bankens Piasterfordrafi, nemi.: för till serskilda pris upphandlade R:dr Silfv. i3o,6o2: 32. 10. åren 1824—1829 - B:co R:dr 10,972: 5. 10. för till i4o s. pris upphandlade 4^7 *4: '3. 9. år 183 r 11,428:27. S:ma 24,398: — 8. så visar det sig, att Banken, för dess egna Silfverköp R:dr 1,805,490: 39. 5., motsvarande, h 128 s., R:dr B:co 9. 2., uppoffrat af dess egen räntevinst tillhopa - _____ 62,718:26. 3. eller, per medium för 10 år räknadt, R:dr 6,272 årligen. 12 Berättelse af Banco-Fullmägtige.
Motionärens förutsättning, att accord lill länsmanstjenster skulle äga rum, är, hvad Elfsborgs län beträffar, alldeles ogrundad; ty af de 20 länsmän, — bland befintlige 25, — som blifvit till förord nade under den tid länets styrelse varit åt mig i nåder anförtrodd, har icke någon enda erlagt accords-ersättning, utan äro accorder derstädes längesedan afskaffade för alla tjenster vid landtstaten; hvilket ock haft den goda följd, att länsmanstjensterne, som för del mesta 64 D e 11 20 M a j f. m. blifvit lediga genom företrädarnes afsättning, kunnat återbesättas med skickliga och redbara personer, till en del sådana, som innehaft academisk bildning. Just detta förhållande bevisar således fördelen deraf, att länsroansbefattningarne hädanefter, såsom hitintills, fortfara att vara förtroendetjenster, beroende ensamt af Konungens Bef:h:des förfogande, om än, — hvad jag icke tror, — dessa tjenster annu skulle någorstädes vara behäftade med accord. — Tvertemot den ordning motionären velat införa vid länsmanslillsältningar, anser dessutom jag mera ändamålsenligt, att alla adminastrativa tjenstebefatlningar blefve förtroendeposter; och dertill torde utvecklingen af det constitutionella samhällsskicket äfven framdeles föranleda. Då motionären antagit, att häradsrätten företrädesvis skulle blifva den myndighet, som ägde upprätta förslag till länsmans!jenster, har han troligen förbisett, att länsman, så väl som kronofogde , desto hellre böra vara oafhängige af denna domstol, som deras åliggande är, dels enligt tjenstepligt och dels efter Konungens Bef:h;des uppdrag, att tillse och anmäla, om och huruvida vid lagskipningen inom deras dislricter någonting föregår, som, tilläfventyrs stridande emot allmän lag och rätt, bör komma till vederbörandes kännedom: följaktligen är häradsrätt vida mindre, än hvarje annan myndighet, qvalificerad till det göromål, motionären sökt åt denna domstol förskaffa.