Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ank. till Exp. Utsk. den 29 Maj 184 * > kl. 6 e. m. Memorial, angående aflöning för den hos Hemliga Utskottet anställda betjening. I öfverensstämmelse med Herr Landtmarskalkens och Herrar Talmäns genom Stats-Utskottets Ordförande hos Utskottet anmälda förslag, får Utskottet, efter anställd jemförelse med de arfvode» , som vid förflutna Riksdagar varit den hos Hemliga Utskottet anställda betjening tillerkänd, hemställa, att Rikets Ständer, med afseende å det större antal sammanträden, som delta Utskott, under innevarande Riksdag, halt, måtte tillerkänna bemälde betjening följande arfvoden i ett för allt, att af Riksgälds-Contoiret utbetalas, på enahanda sätt, som aflöningen för de öfriga Utskottens Canzli-personal och vaklbetjening, nemligen: 6 Slals-Utskollels Memorial, N.o 55g. för Steieleraren Fem! undra Riksdaler, „ Notarien Trehundra Riksdaler, „ Canzlisten Tvåhundra Riksdaler, och „ Vaktmästaren Sextiosex Riksdaler Z2 sk. Stockholm den 29 Maj 1841. Ank. till Exp. Utsk. den 29 Maj 1841, kl. 6 e. m. Memorial, i anledning af Puks-Ståndens skiljagtiga beslut, i afseende på det s. k. mindre Creditivet. (Rgs. Afd.) Enligt Stats-Utskottet nu lillhandakomna Protocolls-utdrag, hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet, som bifallit Utskottets Memorial N:o 454> deruti Utskottet tillstyrkt, alt berörde Crediliv måtte fastställas till 1,000,000
Förslagen till förordningar om kommunalstyrelse på landet § 58 mom. 3, i stad § 70 mom. 3 och om Landsting § 47 mom. 2 innehålla, att bland de afgifter, som vid bestämmande af kommunal-utskvlder ej må i beräkning tagas, äfven skulle anses sådana, »som påbragts utan hänsigt till motsvarig inkomst.» Detta uttryck är obestämdt, oklart och kommer att föranleda olika tolkning, hvadan jag föreslår att det må utgå. Förslag lill Förordning om Kommunalstyrelse på landet. § 11. Utgående från den åsigt att innehafvare af jord, ej jordens egare, bör berättigas att för jorden rösta, emot förbindelse att de, samma jord påhvilande, kommunal-utskylder erlägga, har komitén i denna § tillagt landtbo, arrendator och hälftenbrukare rösträtt i kommunens angelägenheter. Jag biträder denna åsigt i hvad den rörer landtbo och arrendator, men reserverar mig emot dess utsträckning till hälftenbrukare. Desse sednare böra, i min tanka, icke sättas i fullkomlig jemnlikhet med arrendatorer. Hälftenbruk uppgöres vanligen på kort tid; ofta brukas jorden med egarens redskap och kreatur; ej sällan är egaren å stället qvarboende. Med ett ord, mångfaldiga förhållanden kunna åberopas, sorn ådagalägga, att hälftenbrukaren i allmänhet är mindre införlifvad med den jord han sköter, än landtbo eller arrendator, och af denna anledning föreslår jag att ordet »hälftenbrukare» må ur paragrafen utgå. §§ 31, 44. Troligtvis skall man icke utan förvåning erfara det stora antal ordförander, hvarmed komitén vetat lyckliggöra landtkommunerna. En socken på landet kan få glädja sig åt att inom sitt område ega en ordförande och en vice-ordförande i kommunalstämman, en ordförande och en vice-ordförande ibland kommunalfullmägtige, en ordförande och en vice-ordförande i kommunalnämnden och slutligen en ordförande i kyrkostämma. Troligen skola de goda sockneboerne mångenstädes få rätt svårt, att inom sig upptäcka så mångå förmågor, lämpliga till ordförandeplatsers beklädande. Väl innehåller förslaget tillåtelse (ör en person att innehafva flera af dessa befattningar — men ett, är tillåtelse, ett annat, öreskrift.
Dessa föreskrifter blefvo sedermera till någon del ändrade genom Kongl. Förordningen den 20 September 1815, som förmår: att, med upphäfvande af det under den 10 September 1812 meddelte stadgande, att Konungens Befallningshafvande borde insända ett exemplar af markegångstaxorna till Justitia;Ombudsmannen, på det att han måtte kunna deruti söka ändring, denna JustitieeOmbudsmannens befattning komme att upphöra; att så snart markegångstaxan blifvit upprättad, vanligt antal exemplar deraf äfvensom protokollet samt de inkomne priskuranterne och den på grund deraf författade uträkning å medelpriserna borde insändas till KammarCollegium, jemte det att taxan i Länets 15* 116 kyrkor kungjordes; att räntegifvare och räntetagare egde att, i då föreskrifven ordning, anföra besvär hos KammarCollegium, likasom enahanda besvärsrätt, å Kronans vägnar, tilikomme KammarCollegii Advokatfiskal; att, med ändring af 1810 års Kungörelse, tiden till markegångssättningen skulle tillbakaflyttas till någon dag i November före den 5 i samma månad, på sätt genom 1803 års Förordning varit stadgadt; att föreskriften, att af deputerade hälften borde vara räntegifvare och hälften räntetagare, i så måtto upplifvades, att den borde verkställas, der det, med iakttagande af de i 1810 års Kungörelse i öfrigt bestämda grunder, läte sig göra; samt att vid sockenstämma inom hvarje församling en eller tvänne personer borde väljas att, jemte Kronofogden, stadga det pris, som för Häradet skulle i priskuranten till markegångssättningen intagas, hvarvid Kronofogden egde att yttra sin tanka om de rätta gångbara priserna och, derest han ej delade socknefullmägtigernes mening, den till Konungens Befallningshafvande anmäla för att vid markegångssältningen komma i öfvervägande; hvarförutan åtskillige speciella stadganden angående dessa förrättningars utförande meddeltes, hvilka Comiterade anse sig icke behöfva här upptaga. 33. g. Förut vackFrågor om ändring uti de sålunda nu gällande föreskrifterne häfte förslag till förva väl i sednare tider vid serskilda tillfällen förekommit, men ej blifand'ingar. vit afgjorda ; och må i sådant afseende nämnas följande:
Riksdaler på minst 6, högst 10 års betalningstid Q på 6, § på 10 år), Hor till B anco-Ut skottets Utlåtande N:o 16. med ränta efter 41 procent för hundrade, för Sr räknadt. Samma ränta, så ock de interessemedel, som af Fullmägtige i Låne-Contoret skola å Bankens Grundfonds-Obligationer erläggas, utbetalas dock ej förr än Bankens Fullmägtige blifva föranlåtne att begagna större eller mindre del af dessa Obligationer till den redbara fondens förstärkning och silfverutvexlingens upprätthållande och ej heller å längre tid än behofvet kräfver. S4- Af Låne-Contorets vinst å den från Banken öfvertagne Lånerörelsen skola kostnaderne för Bankens och de ifrån Banken till Låne-Contoret öfverflyttade Departementens förvaltning först utgå; återstoden eller den behållna vinsten på Lånerörelsen reserveras emellan Riksdagarné till betäckning af räntorne å de för Bankens Lånefordringar utfärdade Obligationer, för den händelse att de för Bankens behof möjligen måste användas. Dock må under tiden, och enär sådant behof ej yppats, såväl desse räntemedel, som räntorne och capital-afbetalningarne å Grund fonds-Obligationerne, hållas rörlige och göras fruktbara genom utlåning, å korta tider *^). S5- Ej må i något fall det till Låne-Contoret öfverlåtna Capitalet i Lånefordringar skingras eller minskas, utan skall det alltid bibehållas oförryckt såsom en ytterligare säkerhet för J3anken och innehafvare af dess sedlar, §• Fullmägtige i Rikets Ständers Bank vare pligtige att vaka deröfver, att Banken alltid må vara försedd med silfvermynt, så att utvexlingen ej löper fara att inställas. Uppkommer behof af den redbara fondens förstärkning, då skola Grundfonds-Obligationerne dertill i första rummet användas. Dock må ej desse eller de för Lånefordringarne utgifne Obligationer föryttras i annat fall, än då erforderligt silfver icke kan, genom deras användande med fördel såsom hypothek, anskaffas. .§• 7* Låne-Contoret upphöre med all sedelutgifning.
Af den 24 sistlidne Julii, af innehåll, att BondeStåndet beslutat, att de provincer, som skulle kunna anse 1827 års SkiftesStadga icke vara för dem lämplig eller användbar, måga hvar för sig hos Kongl. Majit göra underdånig ansökning derom, att för dem sker undantag, i afseende på tillämpningen af samma Stadga; hvarefter Kongl. Majit sedan desse provincers innevånare allmänneligen och äfven öfrige vederbörande blifvit hörde, behagade derom, efter befinnande omständigheter, i Nåder förordna; i följd hvaraf frågan om den af Utskotten i Betänkandet N:o 8 tillstyrkte allmänna undersökning, om Den 27 Augusti e. m. 205 SkiftesStadgans tillämplighet, kom me att förfalla. Herr von Hartmansdorff: Sedan Ridderskapet och Adeln 1111 afhört PresteStåndets förslag till underdånig skrifvelse, får jag "endast tillstyrka, att Högloflige Ståndet ville sig dermed förena. Herr Hjerta: Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga är tämnieligen likgiltigt, enär i alla fall tre Stånds beslut icke kan till vägabringas; förena vi oss med BondeStåndet stadna två Stånd emot två; äfvenså om vi förena oss med PresleStåudel, eller BorgareStåndet; gilla vi åter Utskottens förslag, stadnar hvart och ett Stånd i sitt särskilta beslut. Det torde vara rättast, att bifalla Utskottens förslag, såsom häst grundad t. PresteStåndets beslut passar, efter min tanka, ej för de öfriga RiksStånden, emedan det är en spådom örn hvad framdeles skall ske; och mig tyckes, att man icke behöfver dylika profetior, ty antingen skall man låta Stadgan förblifva, sådan den är, eller också ändra den. BondeStåndets beslut kan åter icke verkställas, enär vi nu för tiden icke hafva några ProvincialRiksdagar.
I öfrigt lemnar Utsk:s tillstyrkande Konungen så fria händer i detta hänseende, att jag egentligen icke har någonting emot hclänk., och af sådan orsak icke påyrkar återremiss; men jag tycker, alt den sednare delen deraf är öfverflödig, så myckel mera, sorn Konungen äger alt disponera Ulriksdals slolt lior han behagar, ty Ständerne hafva blott medgifvit den af Konungen sjelf derom gjorda propos. Frih. Cederström, Jacob: Jag för min del yrkar af slag å della betänk., emedan Utsk. föreslagit öfverllytlande af invalidfondcn på indraguingsstat. Denna fond och dessa medel äro icke af beskaffenhet att på indraguingsstat kunna uppföras, och, i fall Invalidinrättningen skulle upphöra, i slalseassan ingå, emedan de äro besparda lill ett visst ändamål. Det låter ej tänka sig, all vilja nedrifva en byggnad, tillhörande armeen, en byggnad, hvarpå denna arme'es framtid, verkliga välstånd och brukbarhet kati fotas. Det utöfvar, som Gr. Björnstjerna ganska riktigt yttrat, en moralisk inverkan på soldaten, alt vela, del den medborgare, som i krig, under striden för fosterlandets försvar, blir sårad, stympad, vanför, 111. e. o. försatt i eli tillstånd, alt ej kunna nära sig sjelf, äfven blir ärad oell hedrad inom samhället, genom del sätt, hvarpå han på sina gamla dagar underhålles, genom den, att jag så må säga, 111 v, sorn omgifver honom, och den trefnad, som härigenom sprides, ty han har förtjent denna utmärkelse. Vi fä ej glömma, att i denna inrättnings fonder ingå medel lill betydliga belopp, gifne af enskilde personer, ali salig Konungen sjelf dertill gifvit ett capital af 100,000 r:dr; oell nu vilja vi i dessa dispositioner göra förändringar!
Rom, antogo dess förderfvade seder och grundläde det förhatliga feodalväldet i utbyte mot sin urgamla Folkfrihet, bibehöllo vi vår; då feodalväldet upptog hierarchien till biträde mot friheten., öfvergingo vi till Christna Kyrkan under uttryckligt förbehåll att den skulle vörda samvetsoch folkfriheten; då Europa började sina fåfänga försök att lösrycka sigur hierarchiens ytterligheter , voro vi redan mogna att mottaga reformationen; då folkens åter väckta frihetskänsla i det öfriga Europa bidrog att hjelpa regenterne till enväldet, har den hos oss sträfvat att åter införa de glömda constitutionella förhållanderna; då det tyranniska illsluga Hanseförbundet sträckte sin jernspira öfver Europa och hade ordenteliga factorier i Nowogorod, Bergen, ja i sjelfva London , medgaf Svenska frihetssinnet och sjelfständighetslynnet ej hos oss införandet af detta colonialförtryck till samma ytterlighet; då England , lösryckande sig från detta onaturliga tvång, uppsteg på sina fordna förtryckares thron, begynte våra upplysta Konungar att vårda inhämska näringar och skydda dem i sin barndom mot utrikes concurrence; då Europas öfriga nationer änteligen genom verldshandeln lärt sig känna ett ytterligare behof af främmande veridsdelars producter och med få undantag djupt känna den osjelfständighet, som är en följd af ytterlig förfining och genom vanor uppkomne ytterliga behof af främmande länders alster, stå vi Gudi vare lof qvar på en temmelig Den 28 Junit f. m. 943 sjelfständig ståndpunkt, med inrikes näringar som gå i jemt tilltagande och som befinna sig i ett sådant skick att, blott inrikes concurrencen blir fri, de otvifvelaktig! inom korrt tid icke allenast skola fylla våra närvarande behof, utan äfven förskaffa oss nya njutningar, om de ändteligen behöfvas, och derutöfver måhända lemna artiklar för export till främmande aflägsna länder, der industrien ännu ej hunnit stänga afsättningen. Sådan ar taflan af vårt närvarande till* stånd, sidan den väg på hvilken vi framskridit.
Utsk. har blott uppgifvit skälet, hvarföre det icke kunnat med saken sig befatta. Följden af en sådan propos., som den föreslagua, kunde blifva, att vi skulle sälla under omröstning huruvida grundlagarne skola iakttagas eller icke, och del vore att gå på farliga afvägar. Frih. Cederström: På grund af hvad Hr von Hartmansdorff sednast yttrat, afstår jag från mitt yrkande om särskild propos. på uttryckligt godkännande af den lasta punkten; öfverlemnande jag till Hr Gr. o. Landtm, alt efter dess eget ompröfvande framställa propos. på sätt Hr Gr. o. Landtm, sjelf bäst och riktigast synes. Hr Ribbing, Arvid: För min del anser jag all undersökning öfverflödig i en så klar och känd sak, som den ang:de biskoparnes löneinkomster. En ytterligare undersökning derutinnan tror jag endast skulle blifva besvärlig. Frih. Cederström: För min del tror jag alldeles icke att biskoparnes löneinkomster äro så allmänt kända, som den siste värde talaren påstått, åtminstone torde långt ifrån alla känna under hvilka titlar och till huru stort belopp de särskilda inkomslerne ingå. Men detta lärer väl vara nödvändigt vid bedömande af den frågan, huruvida och i hvad mån biskoparnes löneinkomster kunna anses vara för stora. Särskildt får jag fästa uppmärksamheten derå, att, åtminstone uti ett stift, är genom enskildes frikostighet en sätesgård till biskopssäte å landet donerad. Detta måtte man väl icke kunna indraga, så vida man i detta, som andra fall, anser sig vara skyldig respektera atlidnes testamentariska förordnanden. En undersökning i denna fråga torde således nödvändigt böra föregå, innan man må anses kunna med full sakkänedom beslula deröfver. Man har visserligen sagt att vid sisth riksdag lemnades i StatsUtsk. en dylik utredning; men denna utredning innefattade blott inkomsterne för ett visst gifvet år, hvarigenom det hände ali biskoparnes löner upptogos högre, än de i allmänhet äro, emedan spanmålsprisen för det året voro ovanligt uppstegrade. Enligt min öfvertygelse bör den ifrågavar. utredningen grundas på en medelberäkning för flere år.
Dombafvanden i nämnda härad; hvaremot, i afseende på de här ofvan anmärkta bristerna i Rådstufvurättens domböcker för åren 1851 och 1852, det blifvit af vederbörande förklaradt, att samma brister nu mera icke kunde afhjelpas, i anseende till beskaffenheten af de minnesanteckningar, som för ändamålet voro att tillgå, vid hvilket förhållande Kongl. Hofrätten uti det slutliga utslaget yttrat, att Kongl. Hofrätten, lika med Advokatfiskals-embetet, ansett någon föreskrift om nämnda bristers afbjelpande icke lämpligen kunna meddelas. I nyssberörda slutliga utslag, gifvet den 29 Maj 1863, dömdes, för hvad dem, enligt förutnämnda åtal, till last kommit, Stadens Borgmästare samt Rådmannen, vice Häradshöfdingen K., att i ena bot straffas med förlust af innehafvande Borgmästareembete och Rådmansbeställning, under ett år, äfvensom två andra ledamöter af Rätten, att sin embetsförsummelse med böter umgälla, hvarjemte de två förstnämnde ålades utgifva åtskilliga ersättningsbelopp. Detta utslag har jag låtit vinna laga kraft; men det lärer vara å vederdelosidan i underdånighet öfverklagadt. Enligt hvad sedermera utrönt blifvit, har den tillförordnade Domhafvande i Hammarkinds härad, som genom Kongl. Göta Hofrätts utslag den 19 Juni 1860 blifvit dömd till ansvar för Skomakaren Carl Gustaf Ferdinand Widgrens inmanande f häkte, (se 1860 års Berättelse, sid. 56 och följ.) öfver samma utslag anfört underdåniga besvär, i anledning hvaraf Kongl. Maj:t, genom nådigt utslag den 18 December 1862, vidkommande sjelfva saken, förklarat de under ransakningen emot Widgren förekomna omständigheter hafva varit af beskaffenhet, att Häradsrätten deraf kunnat hämta anledning förordna om hans inmanande och qvarhållande i häkte; hvadan, med ändring af Hofrättens utslag, Domhafvanden från ansvar och ersättningsskyldighet frikändes.
Att med ord säga dig, huru mycket det gladde mig, blefve mig verkeligen omöjligt, man skall som jag, njutit öfvermåttet af hennes huldhet, för att rätt uppskatta värdet af dessa hjertliga rader. O! hvad jag på Friherrinnans vägnar är glad och lycklig, hon njuter nu den högsta grad af modersfröjd, närvaron af en älskad, dygdig son, hvilken redan i fjorton dagars tid, utgjort hennes alldagliga kära sällskap, men, som sällan här på jorden någon fröjd njutes fullkomlig, skymmes äfven dessa hennes glädjedagar af den bedröfliga visshet, att icke så länge hon hoppades, få behålla sin Gustaf hos sig. I anledning af inträffade omständigheter, har oförmodadt hans permission förkortats till en enda månad, hvarefter han åter på ett helt år ser sig tvungen lemna sin ömma mor. En nyhet, och den rätt treflig, den Friherrinnans bref omnämner, vill jag dock omorda för dig; Grefve A. har nemligen, den allvetande verlden helt ovetande, och till förvåning, gjort Fröken Amelie T. sin formeliga cour. För omkring fjorton dagar sedan firades, i anledning deraf, hos Öfverste X. en gentil eclateringsfest, hvarvid äfven Friherrinnan varit närvarande. Det är verkeligen i mina ögon ett väl passande partie; jag undrar emedlertid hvad Geheimerådinnan derom skall säga. Baron C. (äfven honom omnämner Friherrinnan) har sedan min afresa ett par tre gånger gjort
Cronhjelm framställt kan inträffa, så att möjligen andra personer, som äro ännu mera behöfvande än de, hvilka först anmält sig såsom sökande, kunna genom underlätet kungörande blifva uteslutna. Så t. ex. fordras för stipendierna en viss ålder, som under de 3 månader, hvilka för ledighetens annoncerande åtgå, kan uppnås af en yngling, som tillika skulle kunna förete sådana bevis på både kunskaper och fattigdom, att en orättvisa vore begången, då han ej fått tillfälle att anmäla sig. Det af Ridd.-Utsk. i denna punkt föreslagna stadgande hlef af il. o. Ad. afslaget. 6:o Rör: de innehållning å Ridd.-cadetters equipe rings penningar af så stor summa, som mot» svarar den ersättning, Ridd.-cassan till KrigsAcademien får utbetala för af cadetterna förstörda persedlar. Denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen. 9 §■ Frih. Boye: Jag vill blott i största korthet, emedan jag förut lill Ridd.-Direct:s protocoll vidlyftigt yttrat min mening, här anmärka, att Ridd.-Utsk. på 2.‘ne ställen i sitt betänk, synes hafva fästat sig dervid, att tryckningen af sista riksdagens protocoll icke blifvit inom året verkställd, utan att anmärkning deremot å Direct:s sida vore gjord. Men Di rect. hade ingen rättighet och deraf följande skyldighet att förrän detta år efter riksdagens slutförflutit, göra någon anmärkning; hvaremot, så snart året var slut, Direct. tillfrågade Ridd.-secret., huru det stod till med protocollens tryckning, och då befanns ett ganska betydligt antal protocoll ännu otryckt. Samma dag ålades Ridd.-secret. att inom 8 dagar förklara sig öfver detta förhållande, och jag yttrade mig i ämnet skriftligen, hvilket vore för vidlyftigt att här relatera. Emedlertid fann man ej skäl att då tillämpa föreskriften om Ridd..-secret:s afsättande, utan de åtgärder vidtogos, som Utsk. vidare omnämnt.
Ty det finnes blott två vägar, på hvilka man kan upnå hvad man i materielt hänseende önskar; två sätt, på hvilka man ärligen kan tillfredsställa sina behof, och dessa aro: det ena, att sjelf göra den sak, man behöfver; det andra, att förskaffa sig den genom utbyte af en annan. Och hvilkendera af dessa utvägar är det, som mest begagnas eller kan begagnas? Må hvar och en i detta hänseende återföra sin upmärksamhet på alla de föremål, hvaraf han sjelf har behof, på allt, som finnes omkring honom, och han skall häpna öfver, huru oändligt ringa af allt detta han skulle förmå att sjelf åstadkomma. Icke en hundradel, nej icke en tusendel af allt hvad vi dagligen nyttja och behöfva, kunna vi anskaffa utan andras biträde, eller genom något annat medel, än genom denna underbara mellan millioner menniskor rådande samverkan, hvars lifsprincip är ett fritt aftal oell ett fritt utbyte af tjenster oell produkter. Den, som underkänner frihandeln såsom grundsats, och i och med detsamma äfven principen om arbetets fördelning, och dermed sam manhängande frihet till utbyte, den ställer sig derföre också, enl. mitt oförgripliga omdöme, på ett helt annat kulturstadium, än der vi nu i sjelfva verket befinna oss. Det har sedan lång tid tillbaka, ända intill närv:de ögonblick, varit vanligt, att man på lagstiftningsväg sökt utöfva inflytande eller våld på menniskornas frihet att på det sätt och den väg, dem bäst synes, få förskaffa sig sina behof. Tider hafva funnits här i landet, då det var förmenadt genom lagar, till den grad drakoniska, att det i vissa fall gällde ens lif, att fritt handla med sina egna prokduter, och att sjelf åstadkomma hvad man behöfde. Så var det t. ex. ej en landtman tillåtet, att befatta sig med sådant arbete, som ansågs tillhöra stadsmanna-näringar, och vid hårdaste straff förbjuden, att »kladda» (såsom det hette) i någon dylik handtering, var han sålunda förpligtad, att i staden köpa, äfven det, som han ganska väl sjelf kunde frambringa. Nu är rolen emellertid omkastad.
Quarantains-fartyget uppdragen, endast såsom bisak, så midt denna Chefs Station j, tid och öfrige göromål sådant medgåf vo , har jag under åberopande af sednare mom. uti 5 §. jemförd med den 8 uti Ansvarighets-lagen, samt det på båda ställen citerade i Gap. Rättegångsbalk en och dess 12 §:s 1 mom. påstått, att Herr General-Adjutanten Friherre Cederström, för det han vid utfärdandet i Kongl. Maj:ts namn af en Instruction för Kust-BevakningsCliefer, inför Konungen obehörigen föredragit tillägg och ändringar uti 1724 års Kongl. Reglemente, hvilka tillägg och ändringar funnits af den lagstridiga beskaffenhet och skadliga påföljd., att både utländska och inhemska Fartyg, hvarå till införsel i Riket förbudna varor befunnos, kunnat uppbringas och till närmaste Stapelstad eller Tullkammare utur deras sätta kosa föras, hvaraf ej mindre anledning till olägenhet och missämja med fremmande Magter kunnat uppstå, än ock verklig skada, utan laga ransakning och dom, blifvit tillfogad Svenska Medborgare, Handelshuset Jacob Skotte & Son i Norrköping, som efter hvad företedde Hand - Revisorers Berättelse. lingar utvisade, genom sådan olaga uppbringning förlorat Egendom till ett sammanraknadt belopp af 2,^53 R:dr 32 sk. Banco, utan att ersättning derföre i vanlig väg kunnat erhållas, sedan både Sjötulls-Rätten ocb Kgl. Commerce-Collegium , i afseende på det till Landskrona inbragte Fartyg, förklarat Bevaknings-Ckefen, som uppbringningen verkstält, på grund af hans erliållne