Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne hafva, angående detta lån, inhämtat, att sedan Kongl. Maj t under den 22 Februarii 3 815» uppå Presidentens underdåniga ansökning, att erhålla ett förlags-lån af 24,000 R:dr Banco, för att sätta sin xnechaniska Linnespånads-inrått - Revisorers Berättelse. 155 ning i full gång, såsom Fabrik på en större scala, i Nåder beviljat honom hälften deraf, med förklarande att, enär machinen hunnit verkställas och uppfinningen visa sin verkan, Kongl. Maj:t ville i Nåder yttra sig, om och hvad understöd för berörde Inrättning framdeles kunde lemnäs; så hade Presidenten, af sådan anledning och sedan Spinneri-inrättningen var fullbordad, inkommit med förnyad underdånig ansökning att, emot säkerhet af inteckning, såsom förlags-lån på i o års tid, erhålla den återstående hälften af förstberörde summa, i ändamål att användas för anläggning af en Normal Linne-Fabrik, tjenande till modell för andra sådana verk i Riket, så väl som till beredande af tillfälle, att med Spinneri-inrättningen förena en Fabrik för Linne-väfnader: och har Kongl. Maj:t, till befordrande af det nyttiga ändamål, som genom utvidgandet af ifrågavarande Linnespånads-inrättning skulle åstadkommas, funnit godt att, genom Nådig Skrifvelse till Kongl. Commerce-Collegium af den 5 Februarii 1817, af Manufactur-Fonden och den till Mechaniska Spinneriernes befrämjande afsätta summa , bevilja Presidenten Friherre Edelcrantz det sökta låne-biträdet af 12,000 R:dr Banco på x o års tid, emot 3 proCents ränta. -—■ Ehuru öfver 3 ne år nu förflutit, sedan Presidenten erhåll förenämnde lån, finnes likväl, enligt hvad Revisorerne inhemtat, LinnespånadsMachinen för närvarande icke i gång; afven - i56 Riksens Ständers som den Normal Linne-Fabrik och den Linneväfnads-Fabrik, för hvilkas anläggning Presidenten sökt och undfått samma lån, icke åro inrättade.
I fådant fall hoppas jag att de anmärkningar jag nu framftällt och hvarmed jag, oaktat deras ofullftändighet, kanlke alltför länge tröttat Utfkottets tålamod, Ikola få en närmare och mera upplyfande utveckling af lamina Ikickliga hand, forn öfver förevarande fråga redan meddelat Utlkottet ett arbete, hvilket med tankarnes grundlighet förenar utförandets behag. Jag vågar tro, att om ocklå en del af hvad jag här anfört lkulle tyckas vid förila påfeendet icke egentligen höra till fåken, Ikall likväl ej något deraf vid närmar» pröfning finnas vara alldeles främmande till ämnet, tagit i hela defs omfattning. Om jag vinner nyfsnämnde min önlkan, Ikall jag anfe det forn ett prof af perfonlig vänfkap och lorn ett fmickrande bevis, att delfia mina tankar förtjenat något affeende. Herr Öfverben, m. m. Gahn af Co/qhoun in* lemnade nedanftående Memorial, med an* hållan att detfamma, ehuru ej af honom fjelf författadt, måtte för hans räkning i Protocollet intagas. Ödmjukt Memorial! Oen forgfällighet, hvarmed Rikfens Ständer vid detta möte omfattat en mängd vigtiga fö, remål för Samhälls-ordningen, har uti en .eke ringa mån underhållit Nationens hopp om läggandet af fådane grunder för defs återvunna Lagftiftnings-rätt, att denna rätt blir för alla tider behäftad, att den kan utöfvas till en lika redbar nytta för alla Medborgare, På frihetens. fäkra verkan till allmänt gagn, äfven, forn på defs varaktighet, Rödjer fig nu allas väntan. Med omtankan rigtad på defla båda före-, mål upptäckes genaft, att de icke ftå att vinna utan genom alla Folk Klaffers förening till ett famfält interefle, genom införandet af en fakernes ordning, hvilken gör Fofterlandskänftan hos alla lika möjelig, hos mängden ofelbar.
Sirop 2 sk. 8 r:st H, med ett ifrån 5 till 8 sk. ökadt tull-värde, Socker 12 sk. U., samt Stål 4 R*dr för 100 U.. Spanmål. i83o ars Tull-Taxa utsätter för Bohvete Hafre . Hvete . Korn och Malt Råg . Vicker Ärter . Tull-Comitéen har Bohvetet Hafre . Hvete . Korn . Kornmalt Råg . Viekel' Ärter ndrat detta och föreslagit 3: 16. — Utskottet åter, som velat uppmuntra till inhemsk, ordnad spanmålshandel, och efter inhemtade upplysningar vunnit den öfvertygelse, att landet, på det hela taget, producerar tillräckligt spanmål för egna behofvet, om de goda årens öfverskott uppläggas till fyllande af bristen vid inträffande missväxt eller mindre goda skördar, föreslår en införsel-tull för Bohvete af 1: 24. Tunnan. Hafre . Hvete . Korn . Kornmalt Råg . För Bomulls-strumpor stadgar i83o års Tull-Taxa en införseltull af 16 sk. samt för Linneoch Ylle-strumpor 8 sk. paret. TullComileen föreslår för de förra 12 sk. och för de senare 6 sk. paret. Ut - Bevillnings-U,(skottets Bet. Strumpor: Utskottet, som icke funnit något skäl för den föreslagna nedsättningen, hemställer, att det nu gällande tull-beloppet för dessa slags strumpor må bibehållas. Svafvel, i i83o års Taxa förbjudet till införsel, bar af Tull-Comite'en blifvit föreslaget att få införas emot en tull af 24 sk. LU. Under nu varande mindre fördelaktiga conjuncturer för Svafvel-Bruken inom Riket, har Utskottet likväl ansett betänkligt att tillåta införsel af denna vara, och således i dess förslag bibehållit förbud derföre.
— Och uteslutar man detta, så tager man bort kärnan och lemnar blott skalet qvar. Kan det vara förenligt thed Christna Kyrkans värdighet och en Lärareä pligt, att till en grof syndare, som tilläfvertyrs tillkånnagifvit blott illska oöh för-s bittring, yttra: att, under förhoppning på din öygdtga lefnad framgent, upptages dtl bil åter i Församlingens gemenskap Utah allt vilkor, hvarken som förr af eri högtidligt tillkännagifven ånger, eller, sorn nii kunde ske, en hos Presten enskildt yttrad Sorg och böjelse till förbättring. jag har trott, att man af Kyrkoplikten ej bordé blott låta den yttre peuitensen träda i dagen och sedan så godt Sorn lemna det rä« ligieusa derhän; jag har trott j att det ickö kunde skada, att den Christna Församlingen^ feå hädanefter som det hittills skett, uppmanades till förbön för eh fallen Syndare, Soth i För» Ls*lJisV6ttcts Bethi hilden, 795 Församlingen skulle åter upptagas. Jag bar föreslagit att, efter den öfverståndra plikten. detta någon gang i Församlingen skulle ske och slutligen att vedeibörande pse-tman, borde, på ett lämpligt sått, f*ån P/ edikostolen gifva tillkänna , när den brottslige vore så Föi bättrad, att bars åter kunda i Församlingens gemenskap upptagas. Härigenom vore intet af de fordna Christliga bruken åsidosatt och ändamålet med det förändrade sättet för Kyrkoplikt®*» vunnet. Hvad som ru är föreslaget strider, efter min öfvertygelse, rakt emot grunderne i vår Christna låra. Kyrkolagen och den antagna Kyrkohandboken. Och det är lindet af.-igt atfe förekomma sådane stadgnndeas, som jas» ödmjukligen yttrar denna Reservation Sltutligen förbehöll Herr Borgmästaren Cederborg, att antingen till detta ProtOGoll eller i Vallöf]. BorgareSiåndet närmare få utveckla sina asigter, så val i afseende på sina Reservationer , som angående BromnålsLsgstiftningen i allmänhet.
Äfven i detta verk, där tyvärr mycket är axplockning från gamla fält, och nästan ingen ny plogfåra gifver löfte för framtiden, strålar det dock af gnistor från en ständigt brinnande tanke, brusar det af infall från en evigt jäktande intelligens. Äfven här har den Strindbergska frasen kvar sin nervösa kraft och sin eggande skärpa. Om flera af de naturvetenskapliga artiklarna förefalla förvirrade och skrufvade, finns det dock i boken ett par stycken af djup intensitet, af en melankoli, som griper underligt, just därför, att man känner, att dess mörka bilder äro danade af en lera, som för länge sedan hårdnat, af ensamma kval, som för länge sedan mist sorgens högtidlighet och meddelsamhet. Det finns där en beundransvärd liten fantasi »På Kyrkogården», ensamt den tillräcklig att bära en bok. Den verkar som en af dessa sällsamt formade stenar, man hittar i eruptiva trakter och hvilka berätta oss om heta springflöden, vilda utbrott och brusande omhvälfningar. Jag har ej varit på Vesuvius, men när jag läste denna storartade prosadikt, tyckte jag mig erfara en känsla, som man måste erfara däruppe, då man böjer sig ned för att taga ett stycke lava i sin hand – känslan af att vulkanens tid ej kan vara förbi, och man lyfter hufvudet med en blick, som man ännu en gång väntade att se flamman slå ur kratern, skön och röd. Mystikdiktaren. Törnrosens Bok PROTOKOLLER I Herr HUGOS AKADEMI. Hvilka, betraktade såsom ett helt, stundom blifvit kallade Julen på Jagtslottet, stundom äfven Den irrande Furumo. Herr Hugo sade: Stackars Richard, jag ser nog på dig, att du är en fraktion. Jag bekänner, att jag älskar det hela; men då du ej kan vara annat än brusten, så kan jag icke hjelpa det. Jag älskar dig ändå. Häng likväl ihop så mycket som möjligt! Jag skall då älska dig ännu mer! Törnrosens Bok. Bd. V. Om Sättet att sluta Stycken. Förberedelser.
Sannolikt äro lieie i samma predikament som jag, och det kan således icke vara utan sin nytta att angifva skälen, på det att man icke må anses hafva motsatt sig den föreslagna förändringen endast af motvilja för en förändring i nuvartde förhållanden. Komitéens betänk, medför en obestridlig fördel i administrativt hänseende, om man afser lättnaden vid uppbörden och kontrollerne dervid; men i frågor af sådan vigt, som den förevaride, har statsmannen icke gjort nog om han blott afsett de administrativa fördelarne, han mäste äfven afse de rent statsekonomiska. Jag har medgifvit, att komiterades förslag medför en lättnad vid uppbörden och kontrollerne såväl för vederbör:de kontrollerande embetsmyndigheter, som för de skattdragande, men härmed har jag också framställt de onda fördelar, som af förslaget äro att hemta. Olägenheterna af det nuvaride sättet för räntornas debiterande m. m. stå likväl qvar och jag får väl icke antaga, att afsigten med det ifrägavande förslaget är att förminska skatterna. Olägenheterna af komiterades förslag bestå just deri, att en förminskning i Kronans säkra inkomster kan deraf uppkomma. Jag behöfver icke ingå i någon bevisning här af, ty det är redan ådagalagdt, alt vårt nuvaride kronovärdi utgör eller T's af det värde skattepersdlaroe egde då beskattningen gjordes. Man har äfven sagt, att någon förminskning i Kronans inkomster numera icke skulle vara att befara, och att de omständigheter, som föranledt en dylik förminskning tillförene, icke skola åter inträffa, äfvensom Gr. Anckarsvärd yttrat den sangviniska förhoppning, att hvilka olyckor än skulle öfvergå fäderneslandet, en myntförsämring icke rimligen kan ega rum. Jag vill önska, att detta Grins förutsägande må gå i fullbordan och att jag kunde dela denna Grins öfvertygelse; men då framtiden är för oss dold, få vi söka upplysning om det tillkommande utaf hvad som i förtlutna tider timat.
Jag ber blott att få instämma roed den sista värda talaren, troende således, att det lämpligaste svar på inbjudningen vore, att R. o. Ad. finner att livad derutinnan är föreslaget redan innefattas i 2 §:ns 1 :a moro. , som af R. o. Ad. blifvit bifallet. Hr Frib. o. Landtm, framställde propos. först tillantagande af BondeSt:s inbjudning i detta afseende , oell sedan till antagande af Hr Edenhjelms förslag , hvilka prepos:r begge besvarades med nej. S >4- Uppå Frih. Cederströms begäran och derom afHrFrih. o. Landtm, framställd propos. , ansåg R. o. Ad. särskildt beslut öfver hvarje mom. af denna § böra fattas. i-.sta momentet. Frib. Cederström: Jag får vördsamt föreslå en jemkning i i:a mom. af denna §. Här står nemi.: ”och ankommer det på styrelsen att, efter som den finner mest ändamålsenligt, antingen anställa fattighjonet till arbete förgodtgörelse af understödet, eller åt hjonet öfverlemna alt fritt använda sin arbetsförmåga, då understödet i förhållande dertill minskas.” Jag anhåller, att ordet ”anställa” må utgå, och att denna del af mom. i stället måtte få följande lydelse: ”och ankommer det på styrelsen alt, efter som den finner mest ändamålsenligt, antingen bereda fattighjonet tillfälle till arbete för godtgöreise af understödet, eller åt hjonet öfverlemna att fritt använda sin arbetsförmåga;’’ och derefter utgå de sista orden i mom. nemi. — ”då understödet i förhållande dertill minskas,’' emedan här föreskrifves i början af mora., att understödet skall motsvara de nödvändigaste behofven, och således äro de nyssnämnda orden fullkomligt öfverflödiga; ty då det är iakttaget, att understödet motsvarar det nödvändigaste behofvet, så kail detsamma ej minskas. Hr von Hohenhausen: T afseende på det ifrågavar. i:a mom. af 14 §:n synes tydligen, att meningen har varit att använda de här befintliga föreskrifterna emot lättjefulla personer, hvilka ej vilja antaga arbete.
Endast en och annan ProcentareChef kan bjuda till att höja sin hesa röst häremot. Herr Ankar$parret Ingemar åugust: Olägenheterne af de Författningar som hindra Landtmannen att, i likhet med sin öfriga skog, få till sin fördel fritt begagna de på dess ägor växande Eketräd, hafva redan länge varit kände. Till dessa olägenheters afhjelpande föreslås vördsamt, att hvarje jordägare, emot det. att han på sina ägor planterar och underhåller ett visst antal Ekar, hädanefter må fritt begagna sina Eketräd så väl till eget behof som afsalu, dock med vilkor att först erbjuda dem åt Kongl. Majit och Kronan, på det att allt för Statens behof tjenligt Ekvirke må med företrädesrätt kunna upphandlas; hvilken upphandling likväl bör ske på ett sätt som icke i någon be - Den 1 Martii. 77 tydlig mon blifver besvärligare för säljaren än då försäljning sker till privata personer. Den uppmuntran till Ekeplanteringar som en sådan frihet skulle ördsaka, ökades ännu mer om tjenliga premier blefvo utsatte, för planteringar åf Ek till visst antal och upphttnncs en viss dimension. Att vidare befordra ändamålet, torde underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t kunna göras, att sakkunnige män uppdragas författa en kort och tydlig beskrifning öfver rätta behandlingen af Ekeplanteringar, hvilken på allmän bekostnad, af trycket meddelas Allmänheten Och till Allmogen gratis utdelas. örtl remiss till Allmänna BesvärsOch OeconomieU tskottet änhålles. Herr MotitgoråTticrie, Gustafi Då det nu ar fråga om indragning af ÖfVerflödiga Embeten och Tjenster, torde det i och med detsamma Vara en Representants ovilkorligä pligt att fästa Konungs och Ständers Uppmärksamhet på sådane Embeten, som kunna indragas. För icke många mansåldrar Sedan, var den delen af Riket, som nU Utgöres af Helsingland eller Gefleborgs Län, Västernorrlands eller Hernösands
Herr Ribbing: Sedan Ridderskapet och Adeln, vid pröfning af StatsUtskottets under Niris 147 och a5o afgifne Utlåtanden, angående RiksStalens Åttonde Hufvudtitel för Allmänna och Extra utgifter, den i4 dennes f. m. funnit godt, att vid Ståndets, i afseende å 23 punkten, om Stuterierne, fattade beslut, foga det tillägg, ”att underdånig anhållan borde hos Kongl. Maj:t ”framställas derom, att Kongl. Majit täck”tes vid nästa Riksdag låta för Rikets Stän”der i Nåder framlägga en utarbetad plan, ”sorn ej mindre upptoge det tillstånd, hvartut i de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna, än -äfven hvilka ”åtgärder Kongl. Majit kunde anse böra för ”framtiden följas, till vinnande af de i ”ekonomiskt och militäriskt afseende så högst ”vigtiga ändamål, som med dessa anstalter ”åsyftas;” så tager jag mig nu friheten hos Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, att de öfrige respective RiksStånden måtte inbjudas, att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena; hvarå jag således får utbedja mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Lades på bordet. Den ai October e. ra. a35 Justerades trenne Protocolls-Utdrag, innehållande Ridderskapels och Adelns i plenum den 16 dennes f. m. fattade beslut. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan io om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Plenum klockan g Förmiddagen. Herr Löwenström, Johan Jacob:
Angripes uti af trycket utkommande Skrifter enstilde personer, en eller flera, och det ej ster i och för deras Embete, derom ma ej annor än rätter Mälsägande kära; ej eller mä tillförordnad publik Amor nägonsin sädant i.sitt käromål uptaga och Maga. Mälsäganden ware likwäl obetagit, att hosJustitiäCantzlers-Emberet begära biträde i Rättegången af Kronans Ombud, der tillmålet är af gröfre och härdare beskaffenhet; och mä pä Justitiä - Cantzlerens egit ompröfwande ankomma att härtill bifall lemna; dock kan sadan Acrors fränwaro eller meblifwande icke uppehålla mälets företagande och afgörande wid Domstolen. Sadan Åklagan af enstilde personer handteras i alla delar efter det rättegångssätt, Lag och Författningar i frägor om förolämpande tillmäle» enstilde personer emellan förestrifwa. Under Rätts Utslag i sadane mäl ma ej gä i »verkställighet utan föregången underställning hos Hof-Rätten, sä snart den anklagade anses till det answar, att han ej fär böta med penningar, eller han i böter och kostnads-ersättning blifwer adömd Etthundrade Riksdaler och derutöfwer. Qwarstav mä Under-Domare wid sädane enskilda twister kunna älägga. Har Under-Domstol sädan qwarstad alagt, eller finner han under Rättegängen anledning wara till Skriftens confiscation, hänstjute han genast mälet, i hwad det rörer denna ätalan, att dermed, sä wäl hwad Rättegången som qwarstaden och confiscationen beträffar, förhälles, som här vfwanf-re sagdr är.
Än tillåter man sig hvarjehanda upptåg med hans närsynthet (såsom då man vid det kungliga bordet sätter för honom gröna ärter öfverströdda med den skarpaste cayenne-peppar), än falla grefvinnor omkull på hal is och han sjelf bredevid dem, än stupar en fröken med honom utför en trappa, der han erbjudit sig till ledare, än förlorar en annan fröken sin skoklack, än taga Konungen och Drottningen sina alltför länge sofvande hofdamer på sängen, än öfverraskas de sjelfva vid en promenad med sin svit af ett genomblötande slagregn, än stjelpa ett par hofherrar, som resa till bal, öfverända med sin enspännare: flux har Dalin en vers, och ofta en lång visa, färdig. Härvid använde han stundom en ton och form af Herdadikt, den han eljest plägade begagna på allvar (t. ex. i det förr så allmänt sjungna qvädet Philemon dref ut sina får i en äng); oftare likväl den fordna Kämpaoch Riddarvisans: ett maner, som han så mycket älskade, att han deri författat öfver tjugu stycken, – ömsom med gamla bekanta ordstäfven, ömsom med nya af egen uppfinning. Det maneret ägde han, när han så ville, helt och hållet i sin makt; och kunde således äfven, när han så ville, nyttja det på allvarsammare sätt (t. ex. i ”Engsö-visan”); men helst roade han sig att anstämma det i den sjelfparodiska anda, som bland de gamla Medeltids-sångerna sjelfva ej saknar förebilder, och som till allahanda lustigheter gjorde det särdeles lämpligt. Mellan allt detta slingrar sig en månglänkad ked af mellan trettio och fyrtio dylika ögonblicks-förlustelser på prosa: såsom, till exempel:
Om man således satt i fråga att åter upsätta de nummer inom arméen, som nu äro vakanta, så skulle möjligen detta manskap kunnat sammandragas för att öfvas till sappörtjenst, såvida nödiga medel tillika ansloges för dessa öfningar. Det är nemi, alldeles omöjligt att inöfva en sappör! rupp på den korta tid, som är afsedd för infanteriets öfningar; en sådan trupps måste fortgå under hela den vackra årstiden, och ändå medhinnas knappast hvad som bör göras. Hos mången är äfven den tanke rådande, att de vid Reg:terna anställde timmermän kunde för detta ändamål användas, och sannt är att desse besitta något större skicklighet för sådana arbeten; men de äro för sina resp. Regiter ytterst nödvändiga, så snart dessa skola göra den minsta rörelse. Sappörtruppen åter har att göra med den svåra kommunikationsmateriel, som arméen måste föra med sig, för att kunna passera vattendrag genom att deröfver slå bro; och denna materiel måste vara sammansatt efter vissa reglor, så att den på en gång eger tillräcklig styrka och tillika kan latt transporteras. Den nu befintliga Sappörtruppen kan emellertid, i anseende till sitt ringa antal, icke slå en tillräckligt lång brygga lör att passera något enda af. våra betydligare vattendrag, och den kan således icke ens erhålla egentlig öfning i sitt svåra och maktpåliggande värf. Nu är afsedt att denna trupp skulle småningom ökas kompanivis, så att man slutligen en gång finge en stambataljon, som sedan, i händelse af krig, skulle kunna tillökas med sfi mycken beväring, som behöfves till handtlangningsbiträde, och som då får särskildt dertill inöfvas.
De skäl, hvarpå motionären grundat detta förslag äro: att domkapitlen hafva att utöfva doms-rätt i flera rent juridiska mål; att rättsfrågor ofta ingrediera i de administrativa ärenden, hvilkas behandling åligger bemälde myndigheter; — att för afgörandet af berörde mål och ärenden följaktligen erfordras ej allenast grundlig insigt i kyrkolagen, utan äfven kännedom om vårt lagsystem i dess helhet; — att bedömandet af de administrativa frågorna dessutom kräfver den särskilda skarpsinnighet, som utbildas genom lagfarenhetens studium och dess praktiska tillämpning; — samt att det således syntes vara nödigt, att hvarje domkapitel har ett lagkunnigt biträde i sin Sekreterare eller Notarie. Att behofvet i denna del är af den beskaffenhet att det bör leda till den följd, som motionären förmenat eller till utfärdande af ett stadgande i föreslagna syftningen, har emellertid blifvit enhälligt förnekadt af de särskilda talare, hvilka yttrat sig i anledning af omförmälde motion före densammas hänvisande till Utskottet; och den åsigt, som sålunda blifvit uttalad, har äfven inom Utskottet gjort sig gällande. De föreskrifter, som finnas i afseende på ifrågaställde tjenstemans qvalifikation och åligganden, hafva hufvudsakligen blifvit upptagne i Kongl. Maj:ts författning, huru med rättegång i domkapitlen skall förhåll s af den 11 Februari 1687, och så - 12 Lag-Utskottets Betänkande JM 67. medelst gjorda till föremål för kyrko-lagstiftningen.
Gif henne åt mig, sade frun. Barnet mitt, mammas egen skatt, hvad fattas dig? Herre gud, hon har ju en bula i pannan! Hon såg på Emmi, som stod där rådlös. Huru har hon fått den här, säg? Är du stum? Jag vet inte. Du har säkert fält henne. Kanske från vaggan? Emmi tystnade och såg ned. Jaså, du vågar inte mera neka. Hvilket odugligt och vårdslöst stycke du är! Först låter du barnet falla, och så narras du till på köpet. Det var en olycka att jag alls tog dig. Men det säger jag dig att du ej mera nästa år får stanna här. Skaffa dig plats annorstans, hvar hälst du får. Jag för min del bryr mig inte om dig, om jag så aldrig fick någon piga Tyst, mitt gull, tyst, mammas eget barn. Nog skall mamma skaffa dig en bättre sköterska till nästa år, gråt inte. Lilli upphörde att gråta, då hon fick bröstet, och efter en stund smålog hon redan förnöjd, oaktadt tårarna ännu glimmade i ögonen. Så, min älskling, så, skrattar du redan mot din mamma? Mitt eget barn, är du glad igen? En sådan ful bula du har i pannan. Lilli grät ej vidare den dagen, hon var glad som förut, kanske till och med gladare. Skrattade åt Emmi, stack fingrarna i hennes mun och ref henne i håret. Emmi torkade med hennes lena hand sina kinder, hvilka hela dagen vättes af tårar, stora som tranbär. Och när hon tänkte på att hon efter sex veckor ej mera skulle få hålla det mjuka, ljufliga barnet i sin famn och kanske icke ens få se mer än en skymt af det i fönstret, där hon eländig och öfvergifven gick förbi på gatan, då följde den ena tåren så hastigt på den andra, att de flöto tillsammans och bildade en liten vattenpuss på bordet. Se på det här, se på det här, sade hon åt Lilli, som genast började klotta däri med fingrarna. På förmiddagen fick frun främmande, doktorinnan Vinter och rektorskan Sivén, båda två fina och förnäma, fastän icke på långt när så fina som vår fru, sade Silja, och detsamma tänkte äfven Emmi för sig själf. När Silja förde in kaffe, bad frun henne säga till Emmi att hämta in