Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Arbetsstyrkan, som utgjordes af privata arbetare, uppgick vid denna stambana, under April, till omkring 2,000 man och växte till 2.650 under loppet af Maj och Juni. Kommendering ur Arméen har aldrig behöft användas å denna stambana». — 128 — Den angående trafikens bedrifvande å statens jernvägsbyggnader under år 1861 särskildt afgifna underdåniga berättelse är hufvudsakligen af följande innnehåll: Westra stambanan. Stockholm—Gnesta. Bantågen, hvilka under den närmaste tiden från banans öppnande egentligen endast afsågo persontrafiken, började från och med den 7 Januari i861 äfven verkställa transporter af gods. Särskildt för hvardera af dessa ändamål afsedda tåg hafva dock sedan nyssnämnde dag icke varit anordnade, utan samtlige tågen varit s. k. blandade tåg. Antalet af dessa tåg, roed inberäknande jemväl af extra-tågen, uppgår, för den tid denna berättelse omfattar, till 1,396; och utgör sammanlagda sträckan, som af desamma passerats, 5,972,5 mil. Af de transporter, som härunder egt rum, har en icke obetydlig del mot nedsatt fraktpris verkställts för de pågående jernvägsarbetenas räkning, äfvensom åtskillig materiel för Kongl. Telegrafverkets räkning å banan kostnadsfritt fortskaffats. Befordring af posten, som till en början verkställdes medelst å tåget anbragt låda, har under årets sista månader försiggått i särskildt för ändamålet afsedda postoch paketvagnar. I föregående årsberättelser har redan blifvit anmärkt, att driftkostnaden icke ökas i samma proportion som banlängden, eller med andra ord, att denna kostnad å en bana af mindre längd i allmänhet står i ett ogynnsammare förhållande till inkomsterna än å en längre bana, .särdeles då, såsom vid statens jernvägstrafik måste vara fallet, anordningarna redan från början måste i vissa afseenden rätta sig efter den större banlängd, som efterhand blifver för trafiken tillgänglig.
Dess förut gjorda nådiga framställning om gerningsörenas upphörande såsom serskild uppbördstitel, samt dervid föreslagit, det stadgas måtte, att den hvarje stad derför tillkommande ersättning bör för hvarje år uträknas efter antalet af de gerningsmän eller sockenhandtverkare, af hvilkas gerningsören staden, i händelse denna afgift fortfore, skulle hafva egt att större eller mindre andel tillgodonjuta, och att, efter de uträkningar, som på sådan grund af Lands-kontoren upprättas, ersättningen bör från Ränterierne utbetalas och utgå af det 46 Stats-Utskottets Utlåtande, iV:o •?/, Litt. A. belopp, som för den, städerne nu tillkommande, andel af ifrågavarande medel är såsom förslagsanslag inbegripet i det på 7:de Hufvudtiteln uppförda anslag till städers friheter. I afseende å förhållandet med ifrågavarande inkomsttitel, får Utskottet hänvisa till Stats-utskottets Betänkande vid sistlidne riksdag N:o 37 bilagan Lit. C., hvilket innehåller en utförlig utredning rörande samma inkomst, och hvaraf bland annat inhemtas, att medelbeloppet af den vissa städer tillkommande andel i gerningsörena utgjort 584 Rdr. Då genom det af Kongl. Maj:t nu föreslagna sätt för bestämmandet af ersättningen till städerna fullständig garanti vinnes derför, att denna ersättning hvarken kommer att öfvereller understiga det belopp, hvartill den skolat utgå, i händelse berörde inkomst fortfarande enligt nu gällande stadgande!) uppburits, och således det enda hinder, som hittills legat i vägen för den af Kongl. Majit och Rikets Ständer redan gillade förändringens verkställande, blifvit undanröjdt, tillstyrker Utskottet, det Rikets Ständer måtte besluta, att gerningsörena icke vidare skola såsom serskild uppbördstilel bland Statsverkets inkomster upptagas, samt att den åtskilliga städer tillkommande andel deraf skall dem ersättas, på sätt Kongl. Majit i nåder föreslagit, äfvensom att de under nämnde in komsttitel inbegripna afgifter hädanefter skola vederbörande handtverkare påföras samt uppbäras i sammanhang med allmänna bevillningen.
Emellertid, trots alla fataliteter gick sjelfva konserten mycket bra, hr Hallén anförde med vanlig precision och — dess bättre — ovanlig moderation, hvaijemte till slut det goda sällskapet drog fram sin cheval de bataille, il canto a capella, 3 förtrollande Södermanskörer, som utfördes — om ock ej med k. operakörens virtuositet — likväl med en för ett amatörsällskap ovanlig färdighet, fermhet i insatser och raskhet i ansatser, korrekt, friskt och klingande gladt. Firman Gebriider Griinfeld erbjöd nöjet att höra tven-ne skickliga commis voyageurs i piano och cello. Broder Alfred kastade ut graciösa tonbuketter med samma lätta elegans som Jaell eller Henselt i verlden och visade sig följa med sin tid genom att dunka \ Vagner-orkesterimi-terande operapotpourier bedårande för dem som älska hårdtpianospel. Broder Henrik är mindre celeber men tilltalade oss nästan mer, kanske beroende derpå att violoncellen efter Frans Söderman ej fått någon framstående tolk i vår stad. Det var tvenne mycket behagliga och ytterst talangfulla konstnärer, men det var hvarken Anton Rubinstein eller David Popper, icke ens Alfred Reisenauer eller Jean Tol-beque. Kammarmusikaftonen den 11 Febr. bjöd på en utomordentligt formfulländad Normansquintett, en mindre korrekt men helt genialisk Schubertqvartett och — mellerst men bäst — på en af Mozarts pianoqvartetter, denne de fina och ljufva behagens maestro, som förtrollar med allt, öfverallt och alla. Södra Teatern förtjenar aktning och loford för den ansats den gjort att höja sig ur operetternas sfer till den mer själsodlande och värdefulla komiska operan, dervid med sina små sångresurser föregående Vasateatern med dess stora med ett godt exempel, som borde mana till efterföljd. Skada blott att experimentet var väl djerft; man borde ha nöjt sig med någon eller några af dessa förtjusande mindre sång-pjeser, hvarpå den franska skolan är så rik.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att då Biskopsstiften i Riket voro 12, Ei kestiftet inberäknadt, och enl. 13 § Riksd.Ordn. åtminstone 2 Biskopar, utom Erkebiskopen, borde linnas, ifrågav:de motion icke kunde bifallas, utan att ändring skedde i Grundlagen, samt hemställde fördenskull om icke R. o. Ad. funne, att denna motion i dess närvartde skick icke kunde från RiksSt:n remitteras till något Utskotts behandling. Ropades ja. Föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 11 dennes på bordet lagda Mem:r: Jtä 5, i anledn. af väckt motion om förändrad fördelning af Stämmoböterne, och M 6, i anledn. af väckt motion, ang:de Kurhusafgsftens bestämmande m. m. R. o. Ad. ansåg de i dessa Mem:r omnämnde motioner tillhöra BevilIn:Utsk:s behandling. Vid föredragning af Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 11 dennes på bordet lagda Mepi. As 7, i anledn. af väckt motion ang:de bränvins-bränningens inställande under April månad år 1854, fann R. o. Ad. berörde motion böra behandlas af det för frågor rörande bränvins tillverkning och försäljning tillsatta Serskildta Utskott. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då jag för en tid sedan väckte motion om all jords lika beskattning, anhöll jag att framdeles få afgifva motiverna dertill, och vill nu upläsa desam, ma såvidt mina ögon stå mig bi; i annat fall torde jag få aflemna dem till en Riddarh.-Kanslist. Hr von Hartmansdorff upläste härvid följande: Icke blott till kronan, utan till hvarjehanda menighetsbesvär, bidraga egare af den privilegierade jorden, mindre än de öfriga.
Jag för min del anhåller emedlertid, att R. o. Ad. ville till Utsk:t återremittera ärendet, emedan i den nu upstälda voter.proposm äfven är inbegripen frågan om de 7 0,000 rdr, som skulle utgå till postverket, och hvilken fråga ingalunda bör sammanblandas med den om gästgifveriskjutsen. Gr. Sparre, Erik: Man synes här icke hafva tillräckligt gjort sig reda för hvad frågan rätteligen är och rörer. En fråga, nemi. den om skjutsningsbesvärets fullkomliga skiljande från jorden, är visserligen genom 2 Stånds afslag förfallen: men det är icke denna som nu utgör föremål för behandling, utan det är frågan om skjutsningsbesvärets ordnande, om regleringen deraf. Det var äfven härom K. M:s Nåd. Propos. handlade. I afs:de härå hafva 2:ne Stånd, nemi. BondeStrt och R. o. Ad., beslutat, att Staten skall med i/i deltaga i kostnaden för genomförandet af den princip, att gästgifveri-, hålloch reservskjutsen ej längre må vara en naturaprestation, och dessa båda Stånd hafva för sådant ändamål anvisat en årlig summa af 200,000 rdr. PresteSt:t åter ställde till K. M:s disposition 100,000 rdr årligen, att användas till skjutsningsbesvärets lättande, dock att understödet icke må i något fall öfverstiga % af hvad de skjutsskyldige sjelfva böra erlägga. Man kan då icke gerna påstå, att frågan om Statens mellankomst för skjutsningsbesvärets lättande förfallit, då R. St:r beslutat en sådan mellankomst, ehuru i olika mån och under olika vilkor. Det hade då, efter min tanke, ålegat Utsk:t att söka sammanjemka R. o. Ad:ris o. BondeStits samt PresteSt:ts beslut, och om en sådan sammanjemkning icke lyckats, så borde det blifvit votering i förstärkt Utsk.
Huru vill man att sådant skall gå, såsom sig bör, fort och säkert, så att lOOCbde tals soldater icke må onödigtvis upoffras, om man icke har ett tillräckligt antal dugliga förgångsman vid dessa arbetens utförande. Jag bar sett arbete, som kunnat utföras på en timme om man ägt 10 eller 12 skickliga förgångsman, dröja en half dag, ehuru skicklige yxförare inom de indeldla trupperna icke saknades lill handtlangare. Lyckan gjorde att fienden vid detta tillfälle försummade att draga fördel af det menliga förhållandet, ty i annat fall bade vi dyrt fått betala denna brist i organisationen. Frih. Palmstjerna vet, på hvilken händelse jag nu pekar. Men jag förbigår della, och hänvisar till Frih. Stjernstedts reservation. Han bar framställt en tafla, sorgelig för Svenskar att skåda. Han bar nämnt, huruledes Svenska veteraner, efter betydliga förluster i slaget vid Pultava måst gifva sig lill fångar, derföre att arme'en saknade trupper, som ägde vana vid sådana arbeten, som de ifrågavar. Detta är då en Svensk krigserfarenhet, som visar klart, att oaktadt arme'en hade iudeldta trupper, som kunde föra yxan och spaden, den segervaQa och ännu modiga bären, likväl efter bataljens förlust måste sträcka gevär, derföre alt en sådan inrättning, som nu är föreslagen och afstyrkt, saknades. Ar delta icke nog bevisande för nödvändighet af det anslag, som är hegardt, så vet jag sannerligen icke, hvarifrån bättre bevis skola hämtas. Jag yrkar återremiss på betänk., utgången må blifva hvilken som heldst. Må den, som nekar anslaget, se till huru han är till mods om krig inträffar, och följderne anklagande framträda. Hr Bildt, Didrik Gillis: Det vore visserligen öfverflödigt att då den siste värde talaren, hvars åsigter jag i denna fråga delar, så fullständigt besvarat hvad Gr. Mörner i sjelfva saken yttrat, uptaga II. o. Ad:s tid med något vidare yttrande i frågan, såvida Gr:n icke, utom de skäl, som den siste värde talaren vederlagt, framkastat yttranden, som påkallade svar.
Jag hade trott, att beslutet om den af behofvet så högt påkallade skatte-förenklingen lättare kunnat genomföras, derest Utskottet såsom grund för densamma antagit de af Kongl. Maj:t föreslague persedlarne: spanrnöl och smör; hvartill jag för min enskilda del velat lägga en tredje: dagsverken, såsom nödig; regulator vid prisernes stigande eller fallande; men då denna åsigt ej kunnat göra sig gällande, vill jag ej genom reservation emot denna och öfriga dermed gemenskap egande punkter söka sönderrifva sammanhanget af det hela. Jag ber likväl alt få fästa de tespektive Riks-slåndens uppmärksamhet på tvenne omständigheter, hvilka i min tanke böra förändras, och kunna det, utan att i ringaste mån motverka framgången af hufvud frågan. I Stals^Utskvllets Ctiålande, N:o 242. il Ifen forsin af dessa punkter rörer uppbörden af de räntor, som till‘höra rniiitic-staten. Utskottet liar föreslagit, alt desamma skulle af vederbörande kronofogdar uppbäras, för att ifrån ränterierne regementerna til 1- handahållas. Delta stadgande medförer ganska många olägenheter. Det ökar betydligt kronofogdarnes besvär, hvilka redan förut äro öfverbopade af göromål. Den borgen, det åligger desse embetsman att ställa, uppgår endast till i,5oo ridt. Flere månader förgå emellan lörsta nppbörds-stämman och -redovisnings-dagen (den i Maj), Örn medel under denna tid förskingras, hvilkendera drabbar förlusten,'kronan, regementerna eller båda gemensamt? Ätt regementerna alltid derpå blifva lidande, torde kunna lagas för afgjordt. Debiteringen och uppbörden af militie-statens krono-utskylder verkställdes i fordna tider af kronofogdarne, men ofverl!vilades, i anseende till dermed förknippade svårigheter, på regements-skr ifvar nc. Utskottet föreslår nu att della besvär åter må påläggas de förre. Manga hinder möta i delta afseende.
“ “Vid afgifvandet af detta förslag hade Kollegierna i underdånighet erinrat, att en boställsuppskattning, huru noggrannt den ock blefve verkställd, likväl, till följd af jordbrukets fortgående utveckling, af den olika omsorg, som de särskilda innehafvarne kunde egna åt boställenas skötsel, samt af penningens förändrade värde, innan kort blefve mindre pålitlig och likformig, samt således från tid till tid, så vidt boställenas rätta afkastning skulle kunna å lönerna afräknas, fordrade att omgöras och förnyas; äfvensom att, enligt Kollegiernas förmenande, orsaken till bibehållandet af de åt Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän anvisade hemman och lägenheter såsom boställen, under det att andra Lands-statsboställen till Statsverket indragits, vore att söka mera i omtanka för allmänhetens beqvämlighet och anspråk på bemälde tjenstemäns vistelse i dess närhet, jemte nödvändigheten för tjenstcmänncn att hafva en bestämd bostad att tillgå inom deras distrikt, än i någon afsigt att, genom beräknandet af den högsta möjliga afkomst från den upplåtna egendomen, bereda Statsverket ökad fördel medelst afkortning å den Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 7 6. 9 å den kontanta lönen, hvarjemte i betraktande borde tagas, att af tjenstemän, så sysselsatte med olikartade göromål, som de nu ifrågavarande, ej kunde fordras större insigter i landtbruksskötseln eller tillfälle att åt boställets bruk använda någon synnerlig uppmärksamhet, hvadan ock för dem af jordbruket icke kunde påräknas den afkastning, som stöde andra dermed sysselsatte till buds. “De inkast, Kollegierna sjelfva sålunda framställt emot föreställningen att genom skeende uppskattning vinna ett säkert och permanent värde å boställena, äfvensom den omgång och betydliga kostnad samt tidspillan för en mängd tjenstemän, förslagets verkställande skulle medföra, föranledde ett närmare öfvervägande, huruvida icke värdet af ifrågavarande boställens behållna årsafkastning borde kunna utrönas och bestämmas på ett enklare sätt.
US herre L. A. Mannerheim; fann R dderskapet och Adeln för godt;, att, med afsbg å berörde tlllätanden, åt Fiiheire Mannerheim anslå en årlig pension af 1,500 R:dr Banco, hvilken borde från och med nästkommande års början af Riksgäldsconloirets medel utgå. S. D. e. m. Öppnades Herrar Electorers Eista till val af en Ledamot i R. H. S. Expeditionsutskott efter Herr Stjernstam, Ludvig; Och befanns dertill vara utsedd: •N:o *,013 Herr Rosenblad, Bernhard. S. D. e. m. Föredrogs å nyo och biföllos följan, de från nedannämnde Utskott inkomne, samt d. 7 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtanden; Från. StatsBevillnings. samt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotten: Af den 1 dennos: If4 Prat. Vtdr. d. I| Ifnv, Hat N:o 595, i anledning af gjorde anmärkningar vid U.skottens förut meddeldte Betänkande rörande postForingen i riket. Fran Stats-Uiskottet: Af den 11 dennes; N:o 596, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Re* miss uppå Enkefru .Louise af Vibelis underdåniga ansökning att få bibehålla hälften af den pension hennes man pä allmänna Indragningsstaten inne. haft. Af den ij dennes: N:o 6oo» i anledning af väckt Motion om ersättning från Riksdagskostnadssumman för reparationskostnaden å Storkyrko församlingens orgelverk. N:o 60 ii angående förändring i nu gällande föreskrift om Allmänna Indragningsstateus utgifvanie af trycket. N;o 603, i anledning af Kongl.
Hvarför inte ... om det är ett parti som anstår mig! VALTER. Så blir det väl något råd! (ser åt venster) Ah, för tusan! Der står Stjerne och talar med det vackra fruntimret som vi mötte nyss ... jag skyndar dit så kan han presentera mig! VALTER (lätt). Au revoir! Jag söker upp dig här sedan! (skyndar ut till venster). HJELM. Och Alma? HJELM. Och i annat fall? HJELM. Gifta dig med henne? Åttonde Scenen. BRUUS (för sig, men högt nog att höras af Hjelm). Det var mig en lättsinnig krabat! HJELM och BRUUS. 11 HJELM (vänder sig om, förvånad) Ja ... jag kan inte neka... Hvad ser jag? Magister Bruus! HJELM (räcker honom vänligt och gladt handen). Är jag inte igenkänd? BRUUS. Nej ser mycket illa ... har dessutom inte så der fina bekantskaper! (stiger upp för att gå). BRUUS (buttert). Jo, det slår in! Hvem är herrn? HJELM (leende i det han håller honom qvar). Min gamle lärare är sig lig, märker jag! BRUUS. Lärare? (ser på honom noga) Ja, minsann tror jag inte ... ja! det är Edvard Hjelm! Nå god dag! det var längesedan vi träffades. HJELM (sätter sig bredvid honom). Ja, och tack, gamle magister för allt hvad ni fick svettas för mig! Det var inte lätt att få något i mitt hufvud! BRUUS. Nej, det satt så många tjufpojksstreck der förut... Men det gick i alla fall ... man kan ha' värre besvär, och ingen lön för sin möda! (ser på honom) Nå, ung man i verken Hvasa Kanske ordinarie till och med? HJELM. Åhnej, det går inte så fort! Men hur lefver verlden med min gamle Mentor? BRUUS. Verlden och jag visa hvarandra tänderna som vanligt!
Jag sätter mig på en ångbåt, så får det bära hvart det bära vill.» »Till Trosa, kanske?» »Åhnej. Jag ska väl laga att jag kommer på en af kanalbåtarne.» »Tittar du upp innan du far?» »Absolut nej! Det får jag inte tid till.» »Nå. Och man får väl aldrig höra af dig heller?» »Det är inte troligt. Det skulle kännas som ett band ifall jag lofvade det.» »Så lofvar du ingenting.» »Farväl», sade han och räckte henne sin hand. »Farväl. Och lycklig resa!» Han gick mot dörren; han hade på läpparne en liten sarkasm öfver det konventionella i hennes sista ord, men han kom sig icke för att uttala den. Tanken på, att modern skulle sitta ensam kvar i staden föll med ens öfver honom. Han vände sig om i dörren och gick åter fram emot henne. »Och du sjelf?» sade han. »Blir du i sta'n hela sommaren?» »Det tror jag nog. Jag har rest tillräckligt i mina dagar.» »Du skulle åtminstone lägga dig på landet nånstans ute i skärgården.» »Nej. Jag har det bättre här.» Han stod ett ögonblick tveksam. Han hade en känsla som om han glömt något, han borde säga och han ansträngde sig fåfängt med att utgrunda hvad det var. Så vände han sig hastigt om, med en nick till farväl. På aftonen vid niotiden medan hon låg på sin chäslong och hvilade ut efter dagens arbete, blef hon behagligt öfverraskad af att höra hans steg i entréen. Men när han kom in såg hon strax på hans uppsyn att hans besök måste ha någon annan grund än blott sonlig längtan att tillbringa sista aftonen före skilsmessan i sin mors sällskap. Han ryckte också utan preludier fram med hvad han hade på hjertat. Det var naturligtvis om pengarne. Han ville säga det rentut: han skulle troligen komma att känna detta som ett band och den känslan skulle hädanefter göra honom ännu mer reserverad. Detta hade han ansett sig ha en viss skyldighet att på förhand underrätta henne om. Hon svarade att det i så fall icke kunde hjelpas. Hon hade handlat så som hon för sin egen skull ansett sig böra handla; och hon fick försöka att bära följderna.
Maj:ts, med Dess Högsta Domstol, under den 19 December 1820, 84 meddelade Nådiga Utslag, innehafvaren af Löfås Silfver-Verk, Bergsfogdea Forsslind förklarats icke kunna, efter Lag, anses hafva förverkat de tili Silfver-Verkets drift upplåtne förläningar och förmåner, håfve Vi, på sätt Vår underdåniga Skrifvelse af den 29 sistlidne Julii innehåller, funnit, att den vid flere Riksdagar och jemväl vid sednaste Riksmöte förehafda fråga om indragning af de, genom Arrende-Contractet å Löfås Silfver-Verk, Forsslind, i ofvanberörde måtto, förunnade förlämngar och friheter, för närvarande förfaller; åberopande Vi Oss för öfrigt, hvad nyssnämnde Vår underdåniga Skrifvelse i detta ämne upptager och förmäler. Medelst Remiss af den 25, sistlidne October, har Kongl. Maj;t till vårt Stats-Utskott låtit öfverlemna en af Creditorerne uti nu mera aflidne Öfver-Direcieuren Kihlstroms gäldbundna bo ingifven underdånig ansökning, med Förslag till biläggande af den rättegång, hvilken, uppå Riksens, åren 1817 och 1818 församlade, Ständers underdåniga begäran, blifvit emot Kihlstrom i lifstiden anställd, angående det med honom om Ädelforss Guld-Verk ingångne Arrende; och håfve Vi, till underdånigt svar å högstberörde Nådiga Remiss, uti Skrifvelse af den 12 i denna månad framställt de skäl, på grund hvaraf Vi ansett frågan om Arrendatorens eller hans rätts innehafvares skiljande från Arrendet å berörde Guld-Verk, med dertill hö - 85 tande Lägenheter, böra i laglig ordning vidare pröfvas och afgöras.
Onsdagen den 17 October. plenum klockan half 12 förmiddagen. Herr Baron och Landt-Marskalken tillkännagaf det han genom en Biljett frän Hans EMence, Stats-Ministern för Utrikes ärendernaförledne afton erhållit den underrättelse, att Haus Kongl. Höghet Kron-Prinsen den 1 i denna mänad afrest frän Slottet Morfontaine nära wid Paris, och att Han den iz warit till Hamburg förwäntad, hwarcfter Herr LandtMarssalken tilläde det en i dag ankommen Courier förmält Hans Kongl. Höghet den 11 redan hafna warit till Hamburg ankommen. Herr Baron och Landt-Marskalkett anmärkte det Friherre jacob Legerström genom i gär ankommit Bref till Riddarhus-Secreterare», hwilket blifwit Herr Landt-Marskalken meddelt, nfsagt sig förtroendet att wara Banco-Fullmägtig, och hemstälde i anledning häraf om Ridder - Den 17 Oetobek. 499 Ridderskapet och Adeln behagade i dag eller i morgon, hans ruin-genom till anställande wal> uppfylla. Ridderskapet och Adeln bestöt att i detta ändamäl sammanträda denna afton klockan 6. Widare föreslog Herr Baron och Landt'Marskalken att ull säkerhet att det förstärkta Stats-Utskottet mätte wara fulltaligt wid den. beslutna Nämnd-frägans afgörande, nägra af de Ridderskapets och Adelns Ledamöter som wid Nämndwalet fatt de flesta rösterna näst intill dem som blifwit Suppleanter mätte fä inträda i deras ställe, som tilläfwentprs kunde saknas. Bifölls, och befunnos enligt Wal-Proloeollet, desta Herrar wara följande: Grefwe UEsnttLupt, tZnstak. Grefwe tUorner, ^6olk 6öran° Grefwe l-sijonsteät. Herr VlljndMä. Herr van Grefwe I<Lllin§> ?ekr. Föredrogs ä npo
När någon till Cassans säkerhet intecknad egendom genom köp kommer utur förra ägarens hand, åligger pantens nya ägare, sedan han första uppbudet erhållit, om han lånet bibehålla vill, sig hoa Directionen härom ovilkorligtn anmäla. Hörssmste Memorial! Uti ett till Höglofl. Ridderskapet och A.- deln den 5:te dennes ingifvet Memorial , har Herr Sparre, Bengt Erland , anfört, att ehuru Höglofl.