Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och när allt var i ordning för mitt ensamma arbete, då gick jag in och satte mig i ”familjen”; det var som om jag behöfde ha allt in i nya fåror. Anna, Jöns Pers, var der.213 Jag skulle vara så älskvärd att konversera med henne och Hilda. Fälde något yttrande om det oförnuftiga i att ödsla med penningar, hvilket stack Hilda. Det kom en liten flod af gåsaktigt oförnuft, sådant som hon sjelf anser bevisa att hon har godt hufvud och savoir vivre ”mamma talar om pengar, precis som om pengar vore hela lifvet bryr mig inte om pengar inte godt att plågas af girighet jag har ingen att sakna” med ett stilla hån täppte jag hennes mun och ångrade bittert att ett enda ögonblick ha glömt hurudan omgifning jag har. Nej, att vara tillsamman med dessa idioter är ändå värre än att vara ensam. När jag efter en stund gick ut var det med den fasta föresatsen att hålla dem på afstånd. Nyss förut hade Christian förvridit sitt ansigte till gråt öfver alla de pengar min tilltänkta Pariser-resa skall komma att kosta, samt öfver sin förstörda ekonomi. Jag hade lemnat honom mjölkkassan. Fattigdomen tryckte mig så tungt att modet måste spänna sina senor till det yttersta, och ändå kändes det som skulle det vika ihop sig under bördan, ty till allt det andra kom den förfärliga ångesten att se sig oåterkalleligen dömd till forceradt, utsugande tankearbete, till att känna den genom viljeansträngning framtvingade lifverksamheten bända i hjernan. Ingen undflykt från dessa marter! Tanken derpå flög som en mattande skräckilning genom hela min kropp. – Och en sådan fåne kan säga att pengar icke är något!214 Jag måste skaffa ro åt mina nerver och gick ut i trädgården. Men jag var slapp, och tankarne endast släpade sig fram. Jag kände ingen arbetskraft, icke ens spänstighet nog att lefva. Och dock visste jag att allt detta skall gå öfver; jag sade det till mig sjelf, men fatta det kunde jag icke. Jag hade nog kännedom om min naturs resurser och mitt sinnes spänstighet, men i den stunden var det mig till ingen tröst.
Betecknande är i sådant hänseende, att det oss föreliggande exemplaret af hans senaste arbete bär den talande inskriften: » Femte tusendet ». V; H. WickströnVs » Sådan var vägen » har icke alltigenom den fulländning i sin art, som de båda nämda arbetena. Men den uppgift, som där löses, är vida svårare, än i Sigurds berättelse; ja, mångsidigare än i Mathilda Roos ' roman. Och i många afseenden är detta arbete verkligt betydande, och det ej blott genom de stora ansatserna, utan ock genom det konstnärligt vunna resultatet. I replikens kvickhet och detaljskildringarnes drastiska kraft mäter sig detta arbete med det bästa, som Christer Swahn förut presterat. I personlig mognad och allvar visar han sig här hardt när som en annan än den, vi förut lärt känna. Om också ännu finnes något af konstnärlig omogenhet i hans verk, och han sålunda har ouppnådda utvecklingsmål framför sig, så har han dock här ovedersägligen nått så högt, att han har rätt hädanefter räknas inom vår litteratur såsom en författare af rang. Den förnämste hufvudpersonen i hans nu föreliggande omfattande berättelse är en ung man, som från esteticerande öfverliggare i Upsala arbetar sig fram till en allvarlig, människoälskande och arbetssträfvande man. Han gäller i början såsom den presumptive arftagaren efter en rik onkel, och med rekommendationen af dessa förhoppningar ingår han förlofning med en rik, vacker och begåfvad flicka. Men onkel gifter sig och tager sin hand ifrån honom. Af sin tilltänkte svärfader misstänkes den unge mannen så för att med onkeln varit i komplott rörande förlofningen, som skulle ersätta det förlorade arfvet. Äfven hos fästmön uppstå misstankar mot honom. Hennes rikedom och nöjeslystnad, hans fattigom och arbetstvång skilja dem åt, och lion ingårLITERÄRA NOTISER. rent af en ny förlofning. Under tidén sträfvar och kämpar Erik såsom redaktör för en landsortstidning. Förhållandena göra honom bitter, och hans tidning blir ansedd såsom radikal. Den går därför icke, utan snart står Erik inför ekonomisk ruin, färdig att emigrera till Amerika, med krossade förhoppningar och brutna krafter.
Då nu i denna §. är stadgadt, vid det strängaste ansvar, som kan åläggas en Riksdagsman, nemligen att från Ståndet uteslutas, att han ej får utlåna sin Pollet; tror jag §. innehålla den mening, att ingen främmande, ingen annan än den, som här har säte och stämma, får inträde. Då Grundlagarne, eller vår Ståndsordning, som stadfästas af Grundlagen, ej få förklaras annorlunda än efter ordalydelsen, tror jag det Den 3 F e b r u a r i i f. va. 35 äfven följa, att ingen publicitet får äga runs, utan tillägg i denna 18 §.; men deremot finnér jag, att, om man vill medgifva detta tillägg, frågan om publiciteten skulle kunna afgöras nu. Jag vågar föreslå ett kort tillägg, att nemligen Ridder skåpet och Adeln medgifver tillträde på Riddarhuset under sina plena för ett visst utsatt antal åhörare, i den ordning, och med iakttagande af de föreskrifterj som Qrd/iings-stadgan innehåller. Om ett sådant moment föreslås, alt i RiddarhusOrdningen inforas, hoppas jag, att Herr Grefven och Ordföranden ej skall vägra proposition. Sedan detta är afgjordt, blir andra frågan om det regleroentariska. Detta anser jag uteslutande tillhöra Ordningsstadgan, och ej behöfva införas i RiddarhusOrdningen eller i någon annan lag. När Ordningsstadgan är föreslagen, och af Ridderskapet och Adeln bifallen, kommer det att visa sig, om någon ny lag behöfver stiftas. Behöfves en lag, kan det icke blifva i afseende på vår rätt att medgifva publicitet, ej eller för vår rätt att stadga, det åhörarne böra afträda, men för förbrytelse mot de föreskrifter, som dem i Ordnings-stadgan blifva ålagde. Om någon strafflag skulle beböfvas, anser jag förslaget böra upprättas af Lagutskottet, och frågan till detta Utskott remitteras. Jag kan derföre ej godkänna den ordning Herr Lefrén föreslagiti 3* 36 Den 3 Februarii f. m. ty jag tror ej, att det kan öfverensstämma med princip i lagen, alt stadga straff, innan man vet, om brott kunna äga rum.
Rattegängs-Balken till ^ tekningars ernäende föreskrifwer, som man bö> tro en föreskrift wara ändrad eller instränh derföre, att den hwarje gäng resultatet dera nämnes, till hela samhället ej upprepas; o» dä pä det sista af de Äberopade Lagställena Iiteknmg ftrtt: bemärker allt hwad som rörei en Intekning till och „ ed dest dödande; tycke ej skäl wara att inskränka detta talesätt ble till rnstrifwandet af första ansökningen. Cap 1. §. Rättegängs-Balken stadgade före. skrifter synes deremot för en intekning af fen bran wara nödige. Lagen fordrar bär ick blott uppwisandet af skuldsedeln och desi instrif wande i Rättens Protocoll, utan cn ansöknmg och Domarens utlätande. Det strider emot be greppet om ansökning., att swar eller utlätaodr derä stall wara öfwerflödigt. Man har förr» ej förmodat, att ansökningens införande i Di arlum eller Prolocollet hos den, till hwilkeir man wändt sig, dermed skulle innefatta sivar och innebära bifall derä; och ehuru alla utslag i sin natur, när de äro fullt goda, mäste mara blotta uttryck af hwad som dem förutan är rätt, kunde Justitiä. Rädet med Riksens Ständer ej finna att desie utlätanden eller Utslag derföre borde anse^ wara öfwerflödige. Men om till styrkande af öfwertygelsen, huru ett Lagrum bör tolkas, skäl nödwändigt stola hemtas utom detsamma, stola de rättare sökas i senare författningar, gifne för att upp' lysa detta Lagrum, än i obestämda uttryck, som Den 21 April. 141 ^ andra ställen i Lagen kunna förekomma. Dan syneS hafwa lemnat utan all uppmärk, samhet 20. §. af Kongl. Stadgan om Concour. „^'rr, hwilken, enligt desi lydelse, till förekom.
Af dessa räkenskaper hafva för revisions-året den förstnämnde med och de öfrige utan anmärkningar blifvit granskade i Kongl. Kammar-rätten. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: a) Byggnader och reparationer 1 Stockholm. Debet. Uppbörd: Stats-anslag Tomtören Hyresmedel Försäljnings-medel ... Credit, Utgifter: Till byggnader och reparationer. Balans till år 1859: Summa 73,273: 34. — 69 b) Byggnader och reparationer i landsorterna. Uppbörd: Ordinarie stats-anslag 60,350: — Extra dito 14,000: — Ersättningsoch försäljnings-medel 2,579: 3. Balans till år 1859 : Skuld 15,000: — Summa 162,321: 94- Credit. Balans från år 1857: Skuld 22,500: — Utgifter: Till byggnader och reparationer 105,332: 48. Balans till år 1859: Summa 162,321: 94. c) Anslaget till uppförande af en hospitals-byggnad å Kungsholmen rid Stockholm. Debet. Balans från år 1857: Tillgångar — 12,602: 68. Uppbörd: Balans från år 1857: Utgifter: Till inköp af materialier Balans till år 1859: Dessa räkenskaper hafva icke föranledt till någon erinran från Eevisorernes sida. Detta embetsverks räkenskaper, upprättade i öfverensstämmelse med det genom Kongl, brefvet den 26 Oktober 1850 fastställda formulär, redovisa alla under Krigskollegii förvaltning ställda, riks-statens fjerde hufvudtitel tillhörande, såväl ordinarie som extra statsanslag äfvensom särskilda kassor och fonder. Den Kongl. Kammar-rätten åliggande gransknings-skyldighet af dessa räkenskaper har i sin helhet ännu icke blifvit fullbordad. Rörande tillståndet under revisions-året med samtlige till Kongl. Krigs-kollegii disposition anvisade anslag och medel, lemnar bilagda, i enlighet med General-kapitalräkningen uppgjorda, sammandrag följande öfversigt:
Af sådan® anledningar hafva Kiksens Ständer i ämnet inhemtat: att det från Bergslagerne in natura lefvererade Persedeloch TiondeTackjern blifvér försåldt I Auctioner, som, efter E. K. M:ts och Bikets Kammaroch BergsCollegiers samt Stats-Contoirs föranstaltande, i orterne förrättas, och vid hvilka det piis utSättes, hvarunder jernet vid första Auctionen icke fory dräs må: att uti de, angående Jernverks-rörelsen, utfärdade Författningar, berörde lefvererings-sky ldighet är vorden föreskrifven; dels i ändamål att åt egarne af de på köpe-Tackjern privilegierade Stångjernsoch ManufacturVerk bereda tillfälle att förskaffa sig det för deras tillverkning erforderliga Tackjern, dels ock förnämligast för att befordra Stats-Verkets fördel uti försäljningsprisets höjning genom varans föryttrande på offentlig Auction, af hvilka ändamål endast det sednare återstår, sedan en Större frihet uti Tackjetns-handeln, genom E« K. M:ts Nådiga Förordning den 30 Junii 1820 numera blifvit tillåten: att, likmätigt Kongl. Bihang tilt itiks-St. Fröt, to Ut Samt. Brefvet till Bergs-Collegium, elen 5 October 1774> Kronans Hammar-Skatts-Jern af Stångjerns-Bruken får antingen lefvereras in natura på Väg, eller ock lösas med penningar, efter den. taxa, sorn af Kammaroch Bergs-Collegierne samt Stats-Contoiret årligen utfärdas; äfvensom, att egare af Bruk eller ManuTacturVerk, enligt Kongl. Brefven den 27 October 1756, och den 14 Februarii 1759, likaledes äro berättigade att lösa det vid deras Masugnar fallande Tionde-Tackjern.
Mera sällan sträcka sig dessa skogar numera ned till kusten. I bergig jordmån, der rötterna icke hafva rum att nog djupt nedtränga, når furuträdet icke någon ansenlig höjd och behöfver 150 å 200 år till full mognad. Men på sandmo eller myrjord upphinner det ofta på 100 år en längd af 70 å 80 fot, och det är icke sällsynt, att af en stam få 4 ä 5 sexalnars sågstockar, af hvilka den nedersta har 11 å 11 fots och den öfversta 9 å 10 verktums diameter. Såsom förut är anmärkt, anses furan eller tallen i detta län vara af en synnerligen utmärkt beskaffenhet samt lemna ett mera kärnfullt, fast och hållbart virke, än i de flesta andra delar af riket. Ofta upptager trädets tätringade kärna af stammens genomskärning. På tjenlig jordmån och i tätt slutet stånd har detta träd en särdeles rak och vacker växt. Det befriar sig sjelft från sina nedre grenar, och den grofva mörka barken blifver redan några alnar från roten tunn och ljus till färgen. Granen växer ofta blandad med furuskogen. Allmännast förekommer den i de lägre skogstrakterne, der jordmånen är mera sank och djup. Afven detta trädslag uppnår här i orten en betydlig längd, men från dess stam utskjuter vanligen en mängd grenar. Granvirket är derföre sällan qvistfritt. Det har emellertid börjat att temligen allmänt användas icke allenast till husbehof, utan äfven till afsalu, i form af plankor och bräder, för hvilka dock erhållits endast f eller högst f af de för samma slags gods af furu gällande pris.
St. underdån. Skrifv. N:o 118. Motion N:o 107, angående beloppet af den till bränneri-kontrollör ut gående ersättning. Sammans. Bevilln. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 1, Utlåt. N:o 7. R. St underdån. Skrifv. N:o 118. Motion N:o 108, angående ersättning för flyttning af åbyggnad i när het af jernbana. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. _ — Motion N:o 199, angående ändring af 26 Kap. 4 § Byggninga-Balken, i fråga om skyldigheten att bygga tingshus och fängelse. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 1, Mern. N:o 17. R. St. underdån. Skrifv. N:o 108. __ — Motion N:o 200, om befrielse för rusthållare i Skåne att anskaffa och underhålla utrednings-,munderingsoch beklädnadspersedlar, emot erläggande af en viss årlig afgift, m. m. Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 2. Motion N:o 201, om upphäfvande af de uti 9 Kap. G-iftermåls-Balken förekommande stadganden om morgongåfva. Lag-Utsk. Betänk. N:o 6. Motion N:o 338, om indragning af kronofogde-tjensterna och öfverflytt ning af de med dessa tjenster förenade göromål på häradsskrifvare och länsmän, m. m. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk N:o 13. Boupptecknings-arfvode, om sådant för fast egendom. Motion N:o 97. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Brandförsäkring, att uti alla reglementen för denna af hus på landet måtte införas stadgande, till beredande af större säkerhet för inteckningshafvare.
Må det behjerta sin pligt, ty, om ogräset skjuter fart ibland hvetet, om det, hvad Gud förbjude, här och hvar tager öfverhand, blifver dess ansvar stort, icke allenast här, utan en gång inför en högre domstol. Många ledamöter gåfvo härtill bifall tillkänna. Hr Lefrén, Joh. Pehr: I sak förenar jag mig h. o. h. med Hr Tersmeden och de öfriga ledamöter, som yttrat sig i samma anda. Jag tror att vår kyrkas lära är tillräcklig för hvar och en ödmjuk kristen för att ledas elen rätta vägen. Jag fördömer icke andras åsigter, men yttrar blott min och tror den vara fridens och försonlighetens. Motionären har önskat återtaga sin motion, för att omarbeta den. Det kan honom väl icke förnekas, men jag får tacka motionären för det han osminkad! har i sin första motion visat det barnet hvars dop han önskar. Det är en lycka för samhället att få veta hvarthän motionen syftar. Det är ett passopp, ett gifakt för hvar och en, som tänker mer än för dagen för sitt samhälle. Jag vågar hemställa till motionären, hvars redliga karaktär jag nogsamt känner och högligen värderar, att han måtte, såsom ett offer åt fäderneslandet återtaga motionen. Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., biföll R. o. Ad. den af Frih. Creutz gjorda begäran att få återtaga sin ifrågavrde motion. Föredrogs och lades till liandlingarne StatsUtsk:s d. 3 dennes på bordet lagda motion N:o ], med öfverlemnande af K. M:s Nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof. Då härefter å föredragn:s-listan voro uptagna 3:ne motioner af Hr Munck af Rosencshöld, Nirs Rudolf, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om icke, enär R. o. Ad. förklarat motionären oberättigad till säte och stämma på Riddarhuset, 11. o. Ad. funne att dessa motioner ej kunde föranleda till annan åtgärd, än alt läggas till liandlingarne. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
Sålunda hade dessa minimi-belopp mången gång berndt en obehörig lindring för fastighetsegaren och den större näringsidkaren, som kunnat elier boit utgöra en högre skatt, och ett obehörigt betungande lör handtverkaren och den mindre närings idkaren, som måhända haft verkligt behof af någon lindring. Den höga bevillnings-procent, som under nuvarande bevillnings-grunders tillämpning till och med år 1854 äskats, torde likvisst mer än allt annat hafva bidragit till det allmänna eluderandet af föreskrifterna. Man fordrade nemligen i allmänhet såsom bevillning icke mindre än 5 procent eller ' -20:del af den skattskyldiges hela inkomst. När en afgift, vare sig af hvad slag som helst, är så hög, att den anses obillig både af den skattskyldige och af dem, som skola ut kräfva skatten inträffade snart, liksom genom en tyst öfverenskommelse, att man kringginge de angående skattens uttagande meddelade stadganden. Resultaten af nu skeende bevillnings-taxeringar företedde ock en mångfald af orättvisor, hvilka måste väcka den största förvåning hos en hvar. som ål ämnet egnade någon uppmärksamhet. Sålunda utvisade General-sammandragen öfver bevillningen att från år 1813 lill år 1857 taxerings-värdet stigit för fas! egendom i stad från 67 till 190 millioner, och för årwås-egendom från 12 till 61 millioner, men deremot för hemman å landet nedgått från 444 till 410 millioner R:dr. De al Kommitlerode från Hof-rätterna och Kammar-rätten inhemtade upplysningar, hvaröfver sammandrag finues bifogadt Kommitterades underdåniga Betänkande, gåfve vid handen: att år 1857 försäljnings-värdena i allmänhet lörhölle sig till taxerings värdena: i Stockholms län såsom 4,066 till 1,802 eller ungefärligen såsom 2V4 till 1. Upsala » » 1,350 » 644 » » »2 »i.
Det är alltså både en sanning, och en af de vigtigaste bland alla sanningar, att äktenskaplig kärlek och äktenskapliga förbindelser, med alla dem tillhöriga väsendtligheter, äro till icke blott på Jorden, utan äfven i Himlarne; ja, att de äro egentligen hemmastadda der. Häremot skola förmodligen de, som ”fara ville och veta icke Skriften, ej heller Guds kraft”, åberopa Herren Christi utlåtande till Sadduceerne 21: ”denna verldens barn taga sig hustrur och gifvas mannom; men i uppståndelsen tager hvarken man sig hustru, eller gifs qvinna månne; utan de äro likasom Guds Englar i himmelen” (hos Lucas: ”ty de varda like med Englarne”). Man kunde på sådan invändning svara med frågan: ”Huru läs du?” Samme Gudomlige Lärare, som sagt åt Phariseerne22, att ”Gud hafver af första skapelsen gjort menniskan man och qvinna, för att de tu skola varda icke tu, utan ett kött”; han, som tillade: ”hvad Gud hafver tillhopafogat, det skall Menniskan icke åtskilja”: han skulle tillika hafva förkunnat, att det förhållande, som nekas menniskan att slita, det har döden rättighet och makt att tillintetgöra? Bort det! Meningen med yttrandet till Sadduceerne är, att äktenskap på ”denna verldens” sätt, – eller sådant, som det för Sadduceerne var kändt och i deras spörsmål framställdt, – kan endast här på jorden tillvara; men att här, eller redan före döden, måste möjligheten för den art af äktenskaplig förening, som är i Himlen, vara inledd eller förberedd; så väl i afseende på Menniskans äktenskap med Herren, som i afseende på Makars äktenskap sins emellan. Hvarest så förhåller sig, börjar ej i någotdera fallet ett på jordiskt vis nytt föreningsband: emedan den uppståndne, sjelf numera engel, blott fortsätter de bägge redan knutna; och emedan han, äfven om först nu den efterlängtade lifs-hälften honom tillföres, endast sammanträffar med denna såsom med en från evighet honom medskapad, ehuru den hittills lefde i hans inre såsom en tankbild blott.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra får jag föreslå, att E. o. Ad. måtte antaga punkten, med den förändring, att 4:de lönegraden för Adjunkter och Kolleger uteslutes, så att punkten komme att lyda som följer i »att lektorslönerna måtte bestämmas till ,2,000, 2,500, 3,000 och 3,500 Rdr, samt lönerna för Adjunkter och Kolleger till 1,000, 1,500 och 2,000 Edr, allt Ernt.» Hr Cederschiöld: Som jag ej är ledamot af StatsUtsk., kan jag ej heller känna på hvad sätt det ifrågavide beslutet tillkommit, men det är, efter mitt sätt att se saken, ganska klokt och och riktigt. Gr. Lagerbjelke har åt de Adjunkter, som skulle erhålla högsta lönegraden, gifvit epithetet förlegade. Jag tror, att ett misstag ligger till grund för detta yttrande. Enl. den nu gällande Skol-lagen är ämnesläsning ej införd i de lägsta klasserna, utan en eller tvänue lärare lemna der undervisning i alla ämnen, och, efter det här framlagda förslaget, skulle det just blifva Adjunkterna, som läste i nämnde klasser. Nu tror jag, att Utsk. hyst den tanke, att en person kunde vara ganska lämplig att meddela undervisning i de första elementerna, hvilken undervisnings bibringande på ett riktigt sätt är något särdeles vigtigt, och fordrar en egen förmåga; men att samma person, till följd deraf att han under en Dea 20 November e. m. längre följd af år sysselsatt sig endast med elementernas inlärande, blifvit mindre lämplig att lemna högre undervisning i något visst specielt ämne, och på det att en sådan lärare icke skulle eftersträfva en plats, som han måhända ej var vuxen, utan hellre qvarstanna vid en befattning, för hvilken han var särdeles passande och gagnande, samt der han kanske äfven kunde vara svår att ersätta, har Utsk. föreslagit en fjerde högre lönegrad för Adjunkter oell Kolleger.
Rikets Ständers pröfning och godkännande, innan de bestämmelser den innehåller blifvit tillämpade“, ty enligt 12 § af Regeringsformen eger Konungen „att i afhandling och förbund med främmande magter ingå“, och Rikets Ständer tillkäunagåfvo tydligt vid sistlidne riksdag, enligt de i nu ifrågavarande betänkande åberopade underdåniga skrifvelserna af den 4 och 23 November 1863, sin benägenhet för afslutandet med Frankrike af en handelsoch sjöfartstraktat, utan att dervid ringaste antydning lemnades, om någon önskan att denna traktat skulle underställas Ständernas godkännande, innan den sattes i verkställighet, men beräknade deremot, under påtaglig förutsättning att denna traktat, i händelse den kunde afslutas, skulle komma i tillämpning före Ständernas nästa sammanträde, tullinkomsten under statsregleringsperioden till ett lägre belopp, än hvartill den antagits i annat fall skola hafva uppgått. Ständerna yttra nemligen uti sin underdåniga skrifvelse den 23 November 1863 (Expeditions-Utskottets Skrifvelse N:o 182, pag. 22) att, “då derjemte antagligt är, att ytterligare nedsättning i tullsatserna af vissa, artiklar kunna med anledning af den ifrågasatta handelsoch sjöfartstraktaten med Frankrike komma att ega rum“ etc., så anses tullinkomsten “icke med säkerhet kunna beräknas till mera än 13,500,000 Riksdaler. Detta yttrande jemte öfriga här anförda förhållanden visa väl fullkomligt tydligt, att Ständerna då ansågo Kongl. Majit fullt berättigad att utan Ständernas vidare hörande, och före deras nästa sammanträde, afsluta och i tillämpning sätta den ifrågavarande traktaten, och med dessa ovederläggliga fakta för ögonen har Utskottet visserligen icke hvarken i vår grundlag eller i Ständernas föregående behandling af detta ämne kunnat hemta ringaste stöd för den nu först ifrågasatta förväntan, hvilken Utskottet föreslår Rikets Ständer att inför Kongl. Majit uttala.