Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då tullspecialerne bevittna en import af 80 till 90,000 Lispund fläsk, torde svinafveln förtjena någon uppmärksamhetK hvadan förslaget synes mig, utom den egenska - Den 12 December e. m. a4g pen, att i min Öfvertygelse vara aldeles overkställbar!, äfven innebära en stor ofullkomlighet i detailler, enär svänkreatur, såsom berättigade till drankförtäring, blifvit aldeles förglömde. Herr of Billbergh: I anledning af hvad Friherre Anckarswärd yttrat får jag endast nämna, att jag ingalunda föreslagit någon gränsetullreglering emellan Rikets särskilte Provincer, fastän jag kommit att omtala Skåne och Blekinge; utan att jag endast gjort skillnad emellan transport på saltsjö och färsksjö, en skillnad som synes mig ganska lätt och rättvis att etablera. För öfrigt anser jag mig ej böra lämna något svar å hvad Friherre Anckarswärd andragit angående svinkreatur, då jag i mitt Förslag tydligen utsatt nötkreatur. Friherre Anckarswärd: Jag anhåller blott, att i afseende på Herr af Billberghs sista yttrande få svara, att det är just i Herr af Billberghs Memorial, som den fromma önskan förekommer, att hvar och en Landsort måtte fredas i sin rörelse från intrång af annan ort, och jag kan icke inse, huru sådant skall tillvägabringas, utan den strängaste gränsetullreglering Länen emellan. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att så väl 4 H. • 17 a5o Den 13 December e. m. Herr af Billberghs ifrågavarande Motion, sora de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf afgifne yttranden, måtte lill Bevill-p ningsUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Högloflige Ridderskapet och Adeln åt* skiljdes klockan half till 10 om aftonen. In fidem Prqtocoili, O. J. Lagerheim Rättelser.- $id. 45 råd. 19 star: har läs: hot* -ri3(5 — 19 —?
Bp) .nl,ijus, B., alninuens, Stockholm. BOJ, Iii., fru, Stockliolin. Branilberg, Anna, frn, Lmrlskronril. Brandt, Aiiielie, frökeu, Stocklioliii. B Branting, Aguei, fröken, Brniin, Eva, frökeu, Göteborg. Breliiiier, R., bruksförv,zltare, Jiittne, Ofverse ' lö. a ' Urithelli, Sigrid, frii, Stockholiii. Broberg, M., irii, Filipstad. Nroiiiaii, H i~iio, frökeri, Wadsteiia. Bro \ \ - ii, Hnldn, frii, Mnliiiii. ' 13r11iiclell, KariiiZ frölieii, Sniidsvnll. B i3i.riiictelll C. U., fru, ' Briiiiiistriiiir, Sofia, frii; Karlberg. 13iiclit., Liuiiea, frii, Hernbsniid. I3iirohnri1, Siis: ~iine, friikeii, Mtiltiiö. VOL? der, A l fliild, f r n ~ Stocltliolii.i. B Xiirgiii: iii, Filip, iiled. linlda, friikeii, LnleA. Biiscli, Aiiiin, fru, Stockholiii. 13: iiig, A: E., lektor, Ny köping. Biickliiiid, Aiiiia, frökeii, [Tiiieii. Hiickstriiiii, Aug., fru, Siiockholrii. Blickströin, C. A., brnkspntxoii, StockIioliii. 13iiclcstiröin, Eliii, fru. St.o~klioliii. Biihliiinrk, Arvid, grosslinucil.nre, Stocklioliii. Sör: xell, A., holiiiteiideiit, St.ocklioliii.
Men hvad den hufvudsaklig» (>1 D c a -jo Pff a'j f. m. f ra g ali angar, så anser jag den rakt stridande mot en af de angelägnaste principer, en lagstiftare måste afse, nemi. den att icke på något sätt sammanblanda domareoell executiva makterna. Länsmannen är icke annat än en organ af den executiva makten och har hos häradshöfdingen aldrig den ringaste befattning. Vid tinget skall han väl tillse ordningen derstädes och gå domstolen tillhanda, äfvensom han blir actor i alla mål, sorn äro af natur, att de af honom skola beifras, men han står på intet vis under domaren. Jag bestrider icke remiss, men anser motionen så orimlig, att jag väntar afslag af Utskottet. Hr Lefren, Joh. Pehr: Jag är äf alldeles samma tanke, som den siste värde talaren, men jag begär, sedan han yttrat hvad jag ämnat säga, alt blott få göra ett tillägg. Länsmännen äro de lägsta äf executiva maktens organer. När domaremakten behöfver biträde af executiva makten, su påkallar den det, på sätt lag bjuder. Detta biträde kan antingen utgöras af den civila verkställande makten, hvars chef är landshöfdingen i orten, eller af den militära delen af allmänna myndigheten, hvars chef är general-befälhäfvaren derstädes. I båda fällen äf det blött ett tillkallande af den executiva makten, som kan komma i fråga för domaren. Skulle nu domaren på denna grund tillmätas rättighet att upprätta förslag lill länsmanstjensters besättande, så blelve deraf en logisk följd, som motionären ej lärer kunna vederlägga, att domaren äfven borde upprätta förslag till militärtjenster. Man må icke säga, alt detta är advocatur af mig; jag tror deri ligger den renaste conclusion, ty den civila och den militära afdelningen af executiva makten måste val i befordringsväg vara underkastade samma grundsats. Vill Hr Ribbing nu, att häradshöfdingar skola upprätta förslag till mililärtjenster? Jag tror det icke.
Jag vill icke upptaga R. o. Ad:ns tid med att utförligare yttra mig i detta ämne, men skulle djupt beklaga, om R. o. Ad., som alltid visat sig mån om landets försvar, och aldrig nekat ett anslag, då det varit för landet nyttigt, skulle vid detta tillfälle, sedan de ofrälse Stånden redan beviljat summan, neka att bidraga till det vackra och fosterländska ändamålet. Jag ar öfvertygad, att R. o. Ad. bifaller Utsk:ts hemställan. Ropen på propos. förnyades. Hr Reuterskiöld: Till en början anser jag mig böra tillkännagifva, att jag, allt ifrån skarpskytterörelsens första uppkomst, på densamma grundat stora förhoppningar. Jag har också städse sökt, att efter bästa förmåga främja densamma, och jag tror, att man måste erkänna, att, sedan jag blifvit kallad till Konungens rådsbord, hafva alla K. M:ts åtgärder ådagalagt, att Regeringen icke varit afvogt sinnad emot skarpskytterörelsen. Men ehuru jag byggt stora förhoppningar på densamma, har jag dock aldrig kunnat gå längre än till hoppet att få denna rörelse ordnad till ett godt ortlörsvar, ty att vilja taga den i utbyte för vår stående armé och beväringen, är något som sannerligen icke kunnat falla mig in. Med afseende å skarpskytterörelsen har regeringen följt den princip, att man måste leda, men icke binda. Att denna princip varit riktig, visar sig deraf, att skarpskyttcrörelsen vunnit allt mera i omfattning, så att skarpskyttarne numera räkna i sina leder mera än 40,000 man. Jag hoppas, att denna rörelse och känslan för fosterlandet alltid skola fortfara, och om de någon gång svna9 aftaga, är jag dock förvissad, att vid första fientliga skott, som ljuder vid våra kuster, skall institutionen slå ut friska rötter, och våra grannar och hela verlden skola då lära känna, att om vi äro en liten nation, äro vi dock en nation, som icke kan undertryckas. 30 Den 2 Mars. Den fråga har blifvit framställd, huruvida man kunde antaga, att anslaget till instruktörer skulle företrädesvis komma att tillfalla militärer.
Hvad klander Gr:n i öfrigt anfört emot Regeringens åtgärder, såsom för brist på planer etc. tillkommer icke mig, och är jag dessutom icke nu i tillfälle att lill besvarande uptaga, men jag tror det vara bättre att icke upgöra några planer alls, än att upgöra så - Den 19 April f. m. 153 dana som aldrig kunna sättas i verket, eller hvilka, då man följt dem ett eller par år, åter måste öfvergifvas. Jag vet icke om Hr Gr. o. Landtm, tillåter alt Gr. von Plåtens yttrande får hvila på bordet, men jag skulle anse sådant vara högst önskligl, enär jag måste erkänna alt jag icke kommer ihåg en stor del af det myckna klandret, emedan jag icke hann fäsla mig vid alltsammans. 1 öfrigt får jag yrka bifall lill SiatsUtsk:s förslag uti 2:dra punkten af detta Betänk., enär den föreslagna förhöjningen icke är mera än hvad som behöfves. Frih. Åkerhjelm, Carl: Gr. von Platen har nyss med anledn. af SlalsUtskis tillstyrkande af K. M. Propos. i afseende pä förhöjd aflöning för under-officers-korporaler och soldater vid MarinBeg:tet kommit att ingå på en granskning af hela Sjö-förvaltningen, äfvensom af de åtgärder, hvilka blifvit vidtagna med anledn. af de i vårt granskap sig yppade politiska förvecklingarne emellan de Vestra Makterna och Kejsaren af Ryssland. Denna diversion ifrån Underofficers-korporalernas och soldaternas aflöning anser jag öfverflödigt att till besvarande uptaga enär jag förmodar att män af yrket komma att uptaga och närmare behandla denna del af frågan. Jag vill således endast uptaga det som egentligen rörer StalsUtsk. hvilket äfven utaf Hr Gr:n blifvit klandradt.
Och nu har du alltså bara Max? LEONORA. det icke är nog. Ja, nu har jag bara Max. Jag har upptäckt, att HANS. brukar ju ha många intressen. Du har ju till exempel ditt umgänge. LEONORA (föraktligt). Inte? Ändå en tröst! (Allvarligare.) Men du Mitt umgänge! HANS. Ja, ditt umgänge. Du har ju lika trefligt umgänge, som dina bekanta. LEONORA. än de andra. Nej, de ha mig och jag är verkligen trefligare Jag skall säga dig något, ifall du inte 11 redan vet det: det värsta, som finns i fråga om sällskapslif, är att tillhöra en »liten utvald krets». Det är som att släppas in i ett akvarium, där vattnet aldrig oföränderligt från samma bageri! HANS. bytes om. Och det lifsens bröd, man fodras med, är Du tycks i alla fall trifvas där rätt bra... LEONORA visar honom det öfver bordet. Med dystert eftertryck): Hos Schwarts-Hansens! Hvad skall jag svara de där människorna? De låta oss ju aldrig vara i fred. (tager fram ett kolossalt förgylldt kort bland sina bref och Fru Schwarts-Hansen springer ju här dag ut och dag in och vill, att jag skall introducera henne hos mina bekanta, som rynka på näsan åt mig, för det jag är tvungen att taga emot henne. HANS (tröstande). Den bekantskapen är ju öfver med valkampanjen. LEONORA (nickar menande). fiende mer på halsen. Om hon inte redan är det! HANS. Det vill säga, att om fjorton dagar har jag en återstår. Bara jag kunde finna på något, som roade dig. LEONORA (skakar på hufvudet). Håll nu bara humöret uppe denna korta tid som Det finns blott två saker, som roa mig. HANS. Och det är? 12 LEONORA. någon tycker om mig riktigt. Att tycka om någon eller något riktigt, och att HANS. Någon Max? LEONORA (skrattar). Som du vill! Max är också »någon». HANS (dröjande, litet forskande). Men du bryr dig inte om honom? LEONORA. på det sättet. Nej, tyvärr!
Om man i Norrige vid skeende Grundlags-lörändringar hade för sed, att, såsom hos oss tillgår, med sjelfva den ursprungliga lagtexten införlifva de nya bestämmelserna, och modifiera den gamla ordalydelsen efter de nya stadgandenas kraf, då hade redaktionen af de föreslagna ändringarne och tilläggen i Riks-akten med något skäl kunnat såsom felaktig anmärkas; men då nu hvarje förändring, som i Norriges Grundlagar af Konung och Storthing beslutes, aldrig införes i sjelfva den ursprungliga grundlags-texten, som är och förblifver oförändrad, utan alltid tillsättes såsom en ny bilaga, så kunde ju Konungen, när Han i Riks-akten, som i Norrige har Grundlags natur, ville för Norriges Storthing föreslå några nya bestämmelser, omöjligen afvika från den i Rrödrariket vid Grundlags-förändringars antagande liäfdvunna plägseden, utan var Han ovilkorligen förbunden att framlägga dessa såsom tillägg till den äldre författningen; och ingen lärer väl vilja påstå, att, då de föreslagna tilläggen och förändringarne för sitt antagande fordrade båda nationa 1-representationernas bifall, Konungen hade bordt för Sveriges Ständer framlägga dessa i en helt annan, efter vårt sätt att redigera Grundlags-förändringar afpassad, form, än den, hvarunder de nödvändigt måste framträda för Norriges Storthing. Hvad åter angår den ”möjliga ifrågasättningen”, huruvida i våra Grundlagar förekommande hänvisningar till Riks-akten skulle, der den ifrågavarande Propositionen blefve af de båda Rikenas Representationer antagen, kunna anses tillika gälla den särskilda förordning, som innehölle de nya bestämmelserna, så är den så advokatorisk, att man kan hafva fullt skäl att betvifla, huruvida den är på allvar gjord; hvarföre jag ock ej anser den behöfva vidare bemötas. Detsamma gäller ock om den anstöt, Ut skottets majoritet tagit af den med ordet ”hitintills” i 1 och 3 §§ af den Nådiga Propositionen gjorda hänvisningen till de fall, i hvilka föreskrifterna i samma §§ Konslitutions-Utskottets Memorial N:o 5.
Då myntenheten från r:dr b:co förvandlas till pund sterling började den Engelska Statsbanken, efter sednaste större reorganisation, med ungefär samina grundfond och samma proportion af metalliska valutor mot utelöpande sedelstock, som den Svenska Statsbanken. Hvarken Bankens uplysta styresmän eller allmänheten fästade sig dock vid ett ängsligt bibehållande af en viss orubbadt bibehållen proportion mellan den metalliska fonden och sedelmassan. Den Engelska banken, fastän till sitt ursprung ett enskildt bolag, som mot vissa förmåner åtagit sig vissa förpliktelser lill Staten, ansåg sig dock aldrig sorn en frän landets kollektiva intressen isolerad inrättning. Dä näringarne voro tryckta, dä förlägenheten var stor, ökade den Engelska banken icke densamma medelst sina åtgärder, långt ifrån att då tillgripa ett strypnings-system, utvidgade den sin lånerörelse, och vid en af dessa större handelskriser, hvarföre England just i följd af sin stora industrirörelse, mer än något annat land, är utsatt, var dess metalliska fond förminskad till under 2 mill. med en utelöpande sedelmassa af omkring 40 mill. pund sterling. Det är nemi. icke i den onda utan i den goda liden, som den Engelska banken verkställer sin metalliska konsolidering, den afvaktade således vanligen tidpunkten då penningar funnos till öfverflöd utöfver handels och näringarnes behof. Vid sådana tillfällen indrogos sedlarm; och användes till inköp af metalliska valutor; och så bör hvarje bank operera, som icke på samma gång vill skada sig sjelf och allmänheten. Utsträckningen och säkerheten af en banklånerörelse beror på industriens mera eller mindre blomstrande skick, emedan detta förhållande, der lånen uptagas till produktiva ändamål, inverkar så väl på behofven af lån som på förmågan att infria desamma: det ligger 4 H. 28 434 Den 15 Mars f. m. således i hvarje banks verkliga intresse, att såvidt den icke dermed blottställer sin egen säkerhet, eller beröfvar sig förmågan att uppehålla myntvärdet, der detta utgör en af bankens åliggande, att dels söka förhindra upkomsten af några handelskriser, och dels när de icke kunnat förekommas, sä vidt möjligt är, lindra vådorna och olägenheterna deraf.
I staden på sluttningen af bergen bröto tusen ljus fram som spridda gnistor, och på himlen kommo snart stjernorna med en klarare, skälfvande glans, liksom utströdda af någon mäktig hand öfver hela firmamentet. Allting derute stod i vårens första berusande skönhet, och i den gamle mannens hjerta vaknade något af detta länge sedan förgångna, denna längtan efter kärlek, efter älskog, som våren ständigt uppväcker på nytt. Nina stod i den öppna altandörren och lutade hufvudet mot dörrposten. Hon var blek i månskenet men såg så vacker, så drömmande ut, der hon stod och blickade ut öfver det dunkla, hemlighetsfulla landskapet. Hennes man satt länge och stirrade på henne i skymningen, men så reste han sig och gick sakta fram till henne. Hans händer skälfde, hans ögon lyste af en hemsk, häftig eld. Han bredde ut armarna och ville omfamna sin hustru. Först då han var henne helt nära, fick hon öga på honom, och i ett nu var allt det mjuka, drömmande hos henne försvunnet. Hon reste sig kraftig och rak och höll båda armarna afvärjande framför sig, som för att försvara sig mot en oväntad fiende. »Kommer du nära mig, bara ett steg närmare, så hoppar jag ner i floden», sade hon. Det var något både i hennes uttryck och röst, som sade hennes man, att det icke var värdt att försöka. Rhen strömmade, grumlig och djup, alldeles under hörnfönstret, — ett enda språng och hon skulle försvunnit der nere. — Han vågade icke fresta henne dertill. Hon hade blifvit krithvit i ansigtet, och hennes röst var låg, knappt hörbar, skälfvande af inre ångest och harm. »Afstå från mig nu och för alltid», sade hon. »På andra vilkor stannar jag icke en natt till under samma tak som du.» Curtmann darrade af raseri. Aldrig förr hade han blifvit narrad så i ett ingånget köp. — Hon, denna unga flicka, vågade trotsa honom så! Hon, som var hans vigda hustru och hvars skyldighet det var att i allt uppfylla sina äktenskapliga pligter! — Och allt detta nu, då äktenskapet var ingånget, då intet stod att förändra! Han brummade som ett fångadt vilddjur.
Edström, hvad som motsvarar hans årens 1848— 1852 taxerade löne-inkom ster, i jemnt tal .. » 108: J. F. Ågren, likaledes ... » 108: —■ — gjg. b) de sedermera tillförordnade, hvad som motsvarar deras nu innehafvande löner, nem - ligen: C. V. Köhler R:dr 146: 32. — C. J. Almqvist » 272: 8.— C. J. Victorin » 146: 32. — C. J. Wahlberg » 75: 32. — C. Beronius » 146: 32. — J. P. Dahm # 146: 32. — O. F. Dahlman » 146: 32.— 1081" 8 —- Summa R:dr 1,897: 8. — samt 3:o att förberörde ersättnings-belopp, tillhopa 2,305 R:dr 8 sk., må uppföras å allmänna indragniugs-staten, att, så vidt ofvannämnde personer icke dessförinnan vunnit befordran till annan publik tjenst, från och med år 1855 utgå, med vilkor, utom de här ofvan upptagne, att ersättningarne förminskas eller upphöra, iden mån innehafvarne kunna utaf andra statsmedel erhålla aflöning. Stockholm den 8 September 1854. STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 1851. Slats-Ulskoltets Memorial, M 288 och Utlåtande, JM 289. 1 M 288. Ank. till Exp.-Utsk. d. 20 Sept. 1854, kl. 11 f. m. Memorial, i anledning af ålerremiss å Utlåtandet, M 192, angående Rikets Ständers Revisorers berättelser om granskningen af de under Kongl. Kommer se-kollegium ställda fonders och medels förvaltning och räkenskaper. (R:gs Aid.) Ridderskapet och Adeln har, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterat ofvannämnda Utlåtandes 3:e punkt, angående ersättandet af Direktören L. Hoffman
Skulle Riksens Högloft. Ständer bifalla denna Stats-Utskottets framställning, föreslår Utskottet tillika, att Riksens Högloft. Ständer måtte, uti sin härom till Kongl. Maja aflåtande underdåniga skrif - Stats-Utskottets B et änkan den. 1709 velse, i underdånighet yttra den önskan, att de åtgärder, som böra föregå omförmälde upplåtelse till Bruksegaren, kunde, så vidt möjligt är, varda fortskyndade; hvarjemte och då Sönnarlöfs Ohra, ehvad utgång frågan ock må erhålla, synes böra återfalla till Kongl. Maj:ts och Kronans disposition i den mån, sådant med kringliggande hemmans åboers rätt till mullbete derå står att förena, Riksens Höglofl. Ständer torde finna lämpligt i underdånighet förklara, att med denna Krono Lägenhet bör förhållas i likhet med hvad om användandet af öfriga dylika lägenheter kommer att beslutas; Men, i händelse Krono-Parkerne Maglehems Ohra och De Dödas Lott icke skulle, enligt Utskottets Förslag, blifva till Bruksegaren upplåtne; anser Utskottet enahanda förklarande äfven böra meddelas i afseende på de disponible andelarne af desse Krono-Parker , emedan enligt hvad ofvan är upplyst, Bruksegaren icke eller till begagnandet af nämnde Lägenheter varit lagligen berättigad. Sluteligen har Stats-Utskottet skolat tillkännagifva, att Hedervärda Bonde-Ståndet , genom Protocolls-Utdrag den 27 sistl.
– Ja hvem skall nu hålla reda på er, »när jag far», tillfogade hon derpå efter en kort paus med en moderlig accent i rösten. Han svarade icke. De hade kommit till slutet af gången och vände för att börja ett nytt slag. Hon måste återigen börja. »Hur länge stannar ni sjelf här?» Han ruskade på hufvudet, liksom ville han skaka af sig några tryckande tankar och sade så likgiltigt han förmådde: »Åh ett par veckor till, sen far jag väl till, till – Vichy grep han tag i på måfå utan att tänka på hvad han sade. »Der är saisong, folk, lif och hvad man eljes kan begära.» »Ja det gör ni rätt i. Man måste då och då byta vistelseort och icke växa fast på ett ställe. Så mycket jag tycker om Clarens, skall det i alla fall bli rätt roligt att komma upp till Interlaken igen. Det är ett vackert ställe och dessutom vida mer ... »Distingueradt», inföll han med ett hårdt tonfall, hvars hånfulla klang han icke ens gjorde sig besvär att dölja. Hon blef litet röd under tinningarne, fixerade honom skarpt ett ögonblick och fortsatte dröjande: »Ja det var just det jag ville säga.» Derpå återtog hon sin lugna min, lade sin hand lätt på hans skuldra och sade i en vänlig tanteton: »Ja, kära herr Livin, jag vill redan i qväll tacka er för all er vänlighet, ty det är nog möjligt, att vi icke få någon pratstund i morgon. Sedan jag sagt adjö åt Rapp, skall jag packa. Roa er nu bra, sköt om er och lofva mig att söka upp mig, när ni en gång kommer till Stockholm. Det skulle vara så roligt att råkas igen och upplifva minnena från vår trefliga sammanvaro här. Men nu måste jag gå upp. »Godnatt!» »Godnatt, fröken.» »Sof godt, vi ses i morgon», fortsatte hon vänligt utan att låtsas lägga märke till det kalla, ceremoniösa sätt, hvarpå han sagt sin slutreplik. Så aflägsnade hon sig och försvann i hotellentrén, men han gick häftigt af och an derute. Han var öfvertygad om att de båda ...
Under dessa dagar före begrafningen vet man ej, om hon verkligen lefver. Det är omöjligt att se, om hon hör hvad man säger, om hon vet hvem som talar med henne. Hon tyckes ej känna hunger, hon tyckes kunna gå ute i den starka kölden utan att frysa. Men människorna taga miste, det är ej sorg, som förstenar henne, det är rädsla. Hon tänker ej på att stanna hemma på begrafningsdagen. Hon måste följa med till kyrkogården, måste gå med i likföljet, gå där och veta, att alla, som följa kistan, tro, att liket skall föras till den stora Sanderska grafven. Hon tänker, att hon skall digna under all undran och förvåning, som skall vända sig mot henne, då han, som går med prestafven i spetsen af processionen, leder den fram till en obemärkt grafplats. Det skall gå ett förundrans sorl från led till led, fastän det är ett liktåg. Hvarför får ej barnet ligga i den Sanderska grafven? Man skall påminna sig de ovissa, obestämda rykten, som en gång varit i svang om henne. Det måtte vara någon grund för de där historierna, skall man säga. Innan liktåget kommer åter från kyrkogården, skall hon vara dömd och förlorad. Det enda, som kan hjälpa henne, är att vara med själf. Hon skall gå där med ett lugnt ansikte, se ut, som om allt vore riktigt. Kanske de då skola tro hvad hon säger för att söka bortförklara saken. Mannen reser också med till kyrkan. Han har ombestyrt allt, bjudit begrafningsgäster, beställt kista och bestämt, hvilka som skola bära. Han är nöjd och god, sedan han drifvit igenom sin vilja. Det är söndag, och efter gudstjänstens slut ställer liktåget upp sig utanför sockenstugan. Bärarna lägga de hvita bärdukarna öfver axlarna, alla ståndspersoner i Lerum gå med i processionen och en stor del af det öfriga kyrkfolket. Medan processionen ordnar sig, tänker hon, att nu ställa de upp sig för att följa en förbrytare till afrättsplatsen. Så de skola se på henne, då de komma tillbaka. Hon har kommit dit, för att hon skulle kunna förbereda dem, men hon har ej fått ett ord öfver läpparna. Hon kan ej tala lugnt och sansadt.
I alla öfrige Städer antager Landshöfdingen nödige försäljningsman med enahanda förbindelse. I Landsorterne och å hvarje Län* Ränteri kommer stämpladt Papper, under lika tillsyn och controll , sorn för Kronans uppbörd i allmänhet föreskrifves , att hållas i beredskap, samt till den ändan att af ChartteSigillaiseCon-t toiret ditsändas. Landshöfdingen eller den i hans ställe är härvarande vid allmän*» Taxeringen, bor, in* Iio BevillniiigsUtsfti Éetänkaiidérii nan Coriimittéén åtskiljes j efter föregången ffröf» ning af nödvändigheten , utse och förordriä er. fordetlige försäljningsman i hvarje Taxeringsdistrict eftér ortens behof; livi Ike försäljningsman , på requisittön hos iandsContoiröt, skolä genom Éandshöfdingetts försorg kostnadsfritt och skyndsamt få sig tillsandt erfordérligt stämpladt Papper, för hvilket dem åligger atf i Räriteriéé insätta eller till HäradsFogden i orten aflefverera den inflytande betalningen ; Äfvenså stall det åligga Domaren , att å Tingsoch andri förrättnirtgs-stäl len vara föfsedd med behöriga Cbartor , emot de rättigheter och skyldigheter,' som ChättaeSigillatreFöisäljöingsmäri i allmänhet tillkomma. Den 30 December hvarje år hör allt ösåldt Stämpladt Papper hos dessä försäljningsman inventeras.