Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De föreningar, som med anledning af Eders Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 19 Juni 1830 stiftades för erläggande af prasrnier för rofdjurs utödande, fort fara ännu; och äro uti Wahlbo, Hille, Hamrånge, Ugglebo och Ofvansiö socknar af Gestrikland, hvarest rofdjuren under sistlidne år åstadkommit större förluster, praemierne genom särskild öfverenskommelse förhöjde till 50 Rrdr för björn, 16 Rrdr 32 sk. för varg och 12 Rrdr allt Banko för lodjur. Antalet af å landet tillåtne krogar är nu nio, och således, sedan sista berättelsen i underdånighet afgafs, minskadt med en sådan. §. 6. Städer. Gefle. Antalet af stadens innevånare, hvilket vid 1837 års slut uppgick till 8,137, utgjorde enligt de sistlidne år upprättade mantalsoch skaltskrifnings-längder 8,422 personer, hvaraf 5,388 äro skattskrifne och 3,034 skattfrie. Befolkningen i staden är i allmänhet känd för ett stilla och sedligt uppförande och de undantag, som derifrån förekomma, härflyta oftast ifrån be - 22 nägenhet för starka dryckers omåttliga bruk, men kunna, i förhållande till innevånarnes antal, ej anses särdeles talrika. De tjufnadsoch förfalskningsbrott, sorn under de sistförflutne fem åren, i större mängd än under de nästföregående, utgjort föremål för åtal vid stadens domstolar, hafva till större delen varit af främlingar begångne och kunna således icke anföras såsom bevis på moralisk försämring hos stadens egne innevånare. Med undantag af skeppsbyggeriet, har, Under perioden af de sista fem åren, icke någon af de näringar, hvarpå staden grundar sitt bestånd, företrädesvis varit i tillväxt, men alla hafva någorlunda bibehållit sig, och ehuru åtskilliga konkurser under denna tid inom de borgerliga klasserna inträffat, kan dock välmågan på det bela icke anses vara i aftagande.
Hvad dervid först vidkommer Herr Bo/mstedts framställning, hvilken har till syftemål att, genom förändrade bestämmelser i afseende på stängslets beskaffenhet samt tillvägabringande af föreningar jordegare emellan , söka bereda en öfvergång dertill, att, med upphäfvande af det nu gällande stängsel-vitsordet, på kreaturens egare öfverflytta skyldigheten att desamma vårda, så att de ej göra skada å andras egor, — uti hvilket förslag Herr Friherre Baab äfven instämt, under tillägg, att han åsyftade en större utsträckning af frågan, än den, förstberörda motion omfattar; så, — utan att vilja ingå i bedömande af eller afgöra, huruvida stängselskyldighetens afskaffande kan medföra alla de fördelar, som mången deraf förväntar, — hafva Utskotten likväl icke kunnat undgå att anmärka, att förpligtelsen till sådan vård om hemdjur, dem man å egna egor utsläpper, att de ej skada annans tillgränsande oinstängda egor eller derå befintlig gröda, utgör en, i mångfaldiga förhållanden så djupt ingripande, förändring, att densamma endast kan vidtagas, i den mån svenska jordbrukare vänja sig att inom egna egor, till hemdjurens qvarhållande på det till bete upplåtna området och afhållande frän det öfriga, begagna andra medel än stängsel. I olika orter kan dertill erfordras ganska olika tid, måhända mångfaldigt längre i en ort än uti en annan; och hägnadsskyldigheten emellan enskilda egoområden torde, i följd häraf, i framtiden för vissa orter kunna genom lag upphäfvas, medan den i andra ännu länge och måhända alltid måste fortfara. Lagstiftarens åtgärd härutinnan kan således, efter Utskottens tanka, nu icke sträcka sig längre, än att åt en på erfarenhetens väg säkrast vunnen öfvertygelse om hvad, som på hvarje ort må vara lämpligast, bereda tillfälle att genom frivilliga öfverenskommelse!- sig i detta ämne uttala. Utur denna synpunkt har lagberedningen behandlat denna vigtiga fråga; och Utskotten äro för deras del, rörande sättet för beredande af en dylik öfvergång, hufvudsakligen af enahanda åsigter med dem , som inom lagberedningen gjort sig gällande.
1 anledning af förstbemälde Ilerrar Revisorers yttrande, torde det tillåtas Banco-Fullmäglige att fästa Höglofl. Utskottets uppmärksamhet derå, att, sedan erfarenheten ådagalagt, att Bankens Metalliska Cassa kunnat, tid efter annan, betydligen förstärkas med ädla Metaller från Utrikes ort, utan att, för införskaffandet deraf erfordrats någon annan uppmuntran från Bankens sida, än meddelandet al så kallade räntefrie förskott vid derom ingångne Leverans-Contracter, hvilka väl för leverantören medföra en fördel, men sådant utan att, pä sätt förut blifvit anfördt, under de förhållanden, hvilka hittinlills ägt rum, hafva föranledt någon uppoffring från Banken, Fullmägtige destoheldre bordt inskränka sig till den af deni vidlagne åtgärd att, genom räntefria förskotter, befordra införskaffandet af ädla Metaller, som enahanda utväg tillförene blifvit af Fullmägtige med förmon vidtagen och vunnit Rikets Ständers bifall.
SJIeb lebnittg af be i affeenbe få fartfg förefkrifna nffgifter attgåenbe täfte* tal, bfggnabäsmatcrial od) anbringab ångmaffinö brtftfraft m. ut., uffffattaö fars tfggsegarenS tnkomft eder fraftförtjenft efter fartfgetS florick od) befkaffenfet famt be, få mibt käitbt är, uttber näfiföregåttgna år merkftädba reforö äfmeufont be* förjba martts ocf perfonalstrauSfortcrö förmånltgfet. £>å fartfg imber fela bet näftförftutna årets loff ide marit ufftacklabt eder utruftabt od) begagtiabt famt följaktligen icke för befi egare tnebfört någon iukotnft, bör ej feder bemidntng få* föraS. § 13. ©feppare, ångfartpgösbefälljafvare, flerman, iitafltntflcr fautt ntatrofcr odj anbre ffömän taperaS till bevillning för fina tnlotnfler genom arfvobett Dd) få fafs fabe fjpror tn. ut. efter enaf)anba berälntngägrunber, font äro ftabgabc för ben Vtb Inbuflriela företag eder t ettffilb tjenft anftäöba perfonalå inlomftsbeVlUtting. § 14. Oen tttlomfl, ^anbfatibe, Ijatibtvcrfarc elfer annan nartngéMbfarc eger af fm röreffe, uppflattaä, meb fäflabt affcenbe å l)ärvtb förefommanbe allmänna elfer tillfälliga förfiådanbeit, efter rörelfenS bef?affetil)et od) bet belopp, ^martill ben års
I den stora, svala sängkammaren i ett af de prydligare husen i Cuzco hufvudstaden i det mäktiga incariket satt i arla morgonstund en äldre dam, strängt upptagen af sitt svåra men icke obehagliga arbete att söka genom konstiga medel åt ansiktet skänka något af den ungdomliga fägring, det med åren förlorat. Rummet, som låg i bottenvåningen, var högt och stort; det var utan fönster, men två dörröppningar vette ut åt en kringbygd gård med springkälla och blomsterrabatter. De tjocka, med mycken smak väfda förhängena voro dragna tillbaka, så att det skarpa solljuset silade in och upplyste rummet. Dörröppningarna voro efter landets sed bredare nedtill än uppåt, där de begränsades af en stark granitbjälke. Hela byggnaden var för öfrigt af granit. De stora blocken voro omsorgsfullt hopfogade och åt gatan blott ytterst sparsamt försedda med nischer och dörrar, som gjorde afbrott mot den enformigt mörka färgytan, ofvan hvilken ett litet utsprång tjenstgjorde som taklist. Möblerna voro enkla men dyrbara. De utgjordes af bl. a. en stor, låg brits med sänghimmel, hvars kronlika afslutning uppåt gick ihop med en väfd bonad i gult och brunt, som sträckte sig under hela taket och icke blott gjorde tjänst som prydnad, utan ock dolde takkonstruktionen af granitstenar, som från ömse sidor sköto öfver hvarandra, tills de möttes i en bred ås, utvändigt klädd med halm och säf. Ett ovalt stenbord af trä med granitskifva stod midt i rummet. Å väggen midt emot dörröppningen voro flere små nischer inhuggna, och mellan dem hade hängts brokiga mattor. Den stockklädda muren var hållen i mörka, varma färger, hvilkas grundton öfverensstämde med väfnadernas. Nischerna voro målade i rödt; de tjenstgjorde som hyllor och uppburo olika föremål, bland hvilka sågos lervaser med inbrända stenar, tunga i formen men icke utan originalitet. I en af nischerna stod husguden »huaca» utförd i silfver med stora, gula ögon af agat. Hvarje familj har en sådan skyddsgud, medlare mellan jordens barn och solguden.
Detta behof, hvilket, i följd deraf, att kanoner af svårare kaliber börjat allt mer vid främmande arméers fält-artillerier införas, blifvit än mer angeläget än tillförene, helst Svenska artilleriet, för att ej blifva andra artillerier underlägset, måste rättas efter hvad hos dem antages, är af förbemälda embete uppgifvet till 8 reserv-batterier med-tillhörande lavettage och ett inskränktare antal för dem erforderliga redskaps-, anspanns-, ridoch stall-persedlar, derför allt beräknats en anskaflnings-kostnad af 127,704 R:dr B:ko. Jag finner visserligen det sålunda uppgifna antalet batterier icke vara större, än som för ändamålet är behöfligt, enligt det allmänt antagna förhållandet emellan det aktiva fält-artilleriets och reserv-artilleriets materiel; men som General-Fälttygmästare-embetet sjelft, med afseende på den tid, som för tillverkning af dylik materiel vanligen plägar åtgå, icke ifrågasatt att af nämnda kostnads-summa nu erhålla mera än 48,000 R:dr B:ko, elier hvad som beräknats blifva erforderligt för anskaffande af 3:ne 12 th-ge batterier med tillbehör, föranlåtes jag deraf till det underdåniga tillstyrkande, att Eders Kongl. Maj:t nu endast må, lör ifrågavarande ändamål, afräkningsvis af Rikets Ständer i nåder äska sistnämnda belopp. Vid de sednast förflutna riksdagaroo hafva Rikets Ständer beviljat de för bestyckande af Waxholms hufvudfästning efter minimiplan nödiga ansedda och af Eders Kongl. Maj:t nådigst begärda anslag, med hvilka äfven denna bestyckning blifvit anskaffad. Detta behof är således fylldt, men deremot saknas ännu medel till anskaffande af erforderlig bestyckning för nämnda fästnings numera nära färdiga utanverk.
Detta kan blott förekommas derigenom, att namnteckningen sker, och betyget afgifves, inför Domstolen. Grefve Frölich, David: Jag är förekommen af Herr Hjerta och finner, äfven såsom han, olämpligheten af att på detta rum föredraga enskilda förhållanden, samt enskilda personers misstag eller olagligheter. Framstälde frågor om sådane facta uppmana väl till svar derå; men både frågorne och svaren äro olaglige. Herr Tham, Wolrath: Jag har blott begärt ordet för att göra den anmärkning, att Herr Hjerta trott denna fråga höra till BevillningsUtskottet. Det lärer ej vara BevillningsUtskottet tillständigt att yttra sig i densamma, utan Lagutskottet. Den 4 December e. na. Friherre Ridderstolpe: Jag vill blott nämna, att jag ej delar Grefve Fröliehs lunka r i detta afseende. Jag sitter visserligen här såsom Ledamot af Ridd erska pet och Adelli, men kan ej med tystnad hora beskyllningar, sorn möjligen kunna drabba Westerås Länsstyrelse eller de Domare, soni -inom Westerås Län bekläda Embeten. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag instämmer fullkomligt isamma åsigt, som Grefve Frölich yttrat, -och önskar blott att Grefven täcktes utsträcka denna grundsatts till alla .tillfällen. Herr von Q vantenj Carl: Här har blifvit tält om olyckan af att Allmogen söker lån i Disconlen; visserligen vore bäst, om den mindre Jordbrukaren kunde undvika -dessa lån, emedan de i afseende på betal■*iiuj?s-vilkoren stundom medföra hans un O •dergåug; men då de sökas, medföra de -mångå svårigheter och kostnader i afseende på vederhäftigt» ets-betygen, hvilka skola anskaffas mot lösen af Domare och andra Auctorileter, ofta långt aliägsne från sökandens hemvist. Jag skulle derföre anse lämpligast, om Pastorerne inom Försam
Med det förklarande, att Ståndet ansåg de af Herr Cederschjöld, uti dess reservation till Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 69, uppgjorda Voterings-propositioner vara öfverensstämmande med Ståndets pluralitet* tanka, blef förenämnda Memorial, på grund deraf, till förrberörda Utskott återremitteradt, S. D. Föredrogs och bifölls Banco-Utskottets Memorial, N:o 142, med förslag till Instruction för Rikets Ständers Revisorer öfver Banco-Verket. S. D. Den af Vallöf]. Borgare-Ståndet, medelst Protocolls-Utdrag af den 5 dennes, till de öfriga Riks-Stånden gjorda inbjudning att, i likhet med hvad förlidne Riksdag egt rum, åt Herrar Comiterade till Tryckfrihetens vård uppdraga att tillse, det ej mindre Rikets Prof. Utdrag den 8 Mars 1830. 69 Grundlagar, med de vid denna Riksdag antagna förändringar deruti, än äfven Riksdags-be»lutet felfritt tryckas, fann Rreste^Sfåndet för godt att för sin del antaga, S. D. Föredrogs och godkändes Expedition3-Utskottets Memorial, N:o 425, med hemställan otn förnyad underdånig skrifvelse till Kongl, Majrt, angående Sörforss .Laxfiske. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Banco-Uiskoitets Memorial, N:o 134, med förslag till Instruction för Banco Utskottet vid näst infallande Riksdag. S, X). Föredrogs och lades till handlingarne Expeditions-Utskoitets Memorial, N:o 433, med öfverlemnande af en §. till Riks» dagsbeslut; samt Memorial, i anledning af åferremiss 3.
R:dr och likväl upptager kostnadsförslaget alldeles ingenting för expropriationsoch administrationskostnader, hvilka, ehuruväl nästan hela den för kanalen behöfliga mark blifvit till bolaget skänkt och direktörerna arbeta utan aflöning, ej kunna undvikas, enär byggnader i kanallinien måste flyttas, ersättningar för skador betalas, samt en flerårig förvaltning af' ett stort bolag ovilkorligen föranleder omkostnader; och uttaxering af den af aktieegarne gjorda dubbelteckning kan ej härför ega rum, enär Rikets Ständer uttryckligen föreskrifvit, att bolagets direktion endast i det fall att trafikinkomsten blir otillräcklig att bestrida de årliga ränteoch amorteringsliqviderna å statslånet, men icke eljest, ega uttaga så stor del af denna teckning, som för bristen i dessa liqvider erfordras. En fördelning af utbetalningen af återstoden utaf statslånet på flera år vore ock för bolaget så mycket hårdare, som Rikets Ständer allsedan 1850—1851 årens riksdag för utbetalning af lån till allmänna arbeten, för hvilka ej särskilda föreskrifter varit, gällande, lemnat Riksgälds-kontorets fullmägtige den föreskrift att “lånemedel få, sedan behöriga handlingar aflemnats, lyftas på en gång vid den tid, de, som åtagit sig arbetets fullgörande, sådant åstunda.“ Min vördsamma anhållan är derföre, att Rikets Ständer ville anvisa hälften af återstående anslagssummas eller 50,000 R:dr att af Riksgälds-kontoret utbetalas i Juli år 1866 och den derefter återstående resten af anslagssumman 50,000 R:dr samt hela lånesumman 350,000 R:dr eller tillsammans 400,000 R:dr för år 1867. På derom af Dalslands kanal-aktiebolag genom dess styrelse gjord framställning har Kongl.
Redan denna påföljd vore en för jordbruket stor olycka; vår Svenska jord är ej i högt pris, som bäst bevisas deraf, alt flere utlänningar köpt Svenska egendomar, dertill lockade af det billiga priset; men det bade en annan olägenhet, nemi. att befrämja jordens styckning och hemmansklyfning, ty huru skulle det ena syskonet i allmänhet kunna vid ai fslillfällen utlösa det andra, om ej den, hvilken toge lösen, finge säkerhet genom inteckning? Blir den af 3:ne Stånd bifallna lika arfsrälten sanctionerad till lag, blefve det så mycket värre. Hemmanens sönderklyfning blefve oundviklig. Vida mera skulle jag vilja tillägga, men tiden är framskriden, jag bör ej uppehålla Ståndet längre; jag slutar derföre med hembärande af min tacksamhet lill Ulsk. för dess bemödande alt lotsa sig fram emellan de motsatta åsiglernas bränningar. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Lika med de flesta föreg. -de talare, instämmer jag uti syftningen af BancoUtsIcs betänk. N:o 29, och anser, att man är BancoUtsk. lack skyldig för den omsorg, hvarmed de handlagt detta ämne. Jag bekänner också öppet, att jag lifligt omfattar frågan om öfverflyltning till Riksg.- cont. af de lånegrenar, som af BancoUtsk. blifvit dertill föreslagne; icke derföre att jag faster någon vigt vid öfverflyltningen i och för sig sjelf, än derföre att jag anser det vara ett medel för ett syftemål, som man önskar att ernå. Det är nemi. i min tanka gifvet, att om R. St. skulle fästa något afseende på det allmänna betryck, som är för handen, så kan dqt icke ske på mer än 2:ne sätt, nemi. antingen att öka lånerörelsen, d. v. s. detsamma som att utgifva nya sedlar, eller att upptaga nya lån. De åsigter, som hittills blifvit framställda, tyckas vara stämda för den sednare meningen. I min tanka deremot finnes icke någon annan utväg, än att utgifva nya lån.
Att kommunen, vid sådant förhållande, nu måste intaga en mera underordnad ställning i hänseende till slaten, (oljer deraf, ty. endast genom densamma har den sin betydelse. Tillfälligheten alt egendomen blifvit samlad inom den eller de kommuner verkar följaktligen icke på saken. Sådant har endast kunnat ske under det skydd slaten skänkt, under åtnjutande af de fördelar den medgifvit. Det heter ock numera alt man arbetar för enskildt och allmänt val; och det allmänna är staten, denna enhet af krafter, hvilka samverka för ett enda, men gemensamt mål, det helas båtnad och framgång. Dessa äro de skäl, sorn vid frågans pröfning grundlagt Utskottets ofvan antydda åsigt. Men emot motionärens förslag förekommer dessutom, bland annat: alt en person kan hafva haft sin verksamhet lika lång tid på olika orter, för hvilken händelse förslaget dock ej upptager något stad - 16 Lag-lJtskottet* Betänkande, N:o 21. gande, — att ehuru det förutsattes att den aflidne samlat sin betydligaste förmögenhet der han längst bott och haft verksamhet, sådant likväl icke kan såsom ovilkorligt antagas; — samt att, om stället, der egendom blifvit förvärfvad, bör utgöra grunden för kommunens rätt, föreskriften derom alt den kommun, hvarest den aflidne ärft egendom, skall alltid hafva en del deraf, saknar giltig grund, emedan samma egendom kan af den, efter hvilken den arlfallit, hafva blifvit antingen förvärfvad på eller ärfd från annat ställe. Men bäraf visar sig emedlertid att införande af den princip, motionären söker göra gällande, svårligen kan ske med någon följdriktighet, hvarförutan deremot ytterligare förekommer, alt en mindre kommun, på så sätt, skulle kunna erhålla en förmögenhet, som öfversliger kommunens behof och som alltså ej kunde användas till det gagn för det allmänna, som, derest den tillfallit staten, och den magt, som säkrast bedömmer hvad det allmännas väl kräfver, varit i tillfälle att omanvändandet förordna. Annan princip lärer ej eller kunna antagas än den, som gäller.
För min del tror jag icke, att detta beslut lägger något hinder i vägen för pröfningen och förkastandet af Fri - 168 Den 22 Januarii e. m. herrens förslag. Man skall må hända finna den nu ifrågavarande punkten något mildrad, genom det i slutet tillagda vilkoret: enär han vid. förrättningen sig lagligen förhållit; men jag skulle vara Friherre Åkerhjelm förbunden, om jag får veta, hvad detta egentligen vill säga. Hittills har en Undersökningsman sig icke lagligen förhållit, då han icke vid undersökningen anträffat förbudit gods lill ett visst värde; men enligt denna puukt skulle han, äfven ulan att träffa sådant gods, anses hafva förhållit sig lagligen, om han verkställt visitationeu af blott kittslighet eller måhända af fiendtligt uppsåt att skada och hämnas. Jag får för öfrigt fästa uppmärksamheten på de skadliga följderna, i afseende på folkets aktning för Lag i allmänhet och den moraliska grunden för laglydnad, hvilka uppkomma derigenom, att man det ena året straffar med fästning, tjenstens förlust och böter samma åtgärd, sora det andra året icke medförer någon påföljd; att en Tulluppsyningsman det ena året är underkastad nyssnämnde svåra straff, men det andra året kan af kittslighet eller fiendtligt uppsåt verkställa visitation, utan att finna beslag underkastadt gods. Dessutom får jag tillägga, att just för det Ridderskapet och Adeln redan bifallit 2:dra och 3:dje punkterne, under hvilkas granskning jag, i förbigående sagdt, ej var närvarande, är det så mycket nödvändigare, att här stadga ansvar, i händelse Den 22 Ja nu ar ii e. ra. >c9 förbudit gods ej träffas; äfvensom jag, i anledning af Grefve von Fersens yttrande, får upprepa, att det väl i 2:dra punkten under Litt. e. blifvit stadgadt, alt visilationsrätten i enskilda rum ej får sträckas till andra än dem, som förut blifvit straffade för lurendrägeri eller tullförsnillning, men att ett undantag härifrån blifvit gjordt, under Litt. d. för husoch boningsrum i skärgården. Friherre
Kammar-kollegii i underdånigt utlåtande gjorde hemställan, dels »att flottans boställen», deraf arrendeafgiflen utgår till flottan och användes till betalande af Kompanichefs-arfvoden, äro i samma förhållande med dem, af,hvilka afkastningen tillgodokommer vederbörande löntagare »och således af lika egenskap med de i Bostäils-ordningen af den 23 Januari 1836 till 3:dje klassen hänförde boställen», som blifvit ställde under Boställs-dircktionernas förvaltning och hvilkas afkastning användes till löne - Slals-Ulskoltels Utlåtande, M 128. 5 fyllnad vid regementena,» dels »ali boställena vid arrendetidens slut möjligen kuude komma att användas för de föremäl, till hvilka de äro afsedde». Hvilken tydning än må söka gifvas åt Rikets Ständers genom underdånig skrifvelse af d. 22 April 1830 anmälde anhållan, att nu ifrågavarande boställen måtte ställas under samma tillsyn, som alla till statsverket indragna militie boställen, så har Kongl. Maj:t, genom ofvan åberopade nådiga skrifvelse, på grund af dessa af vederbörande embetsverk afgilne utlåtanden, icke bifallit den rubbning af indelningsverket, som genom deras indragning till statsverket skulle åstadkommas, och något i grundlagsenlig väg fattadt beslut derom finnes alltså icke. Ofver den nu föreslagna indragningen bar blott Kongl. Kammar-kollegium blifvit hördt, men, utan att yttra sig öfver åtgärdens behörighet, endast uppgifvit dessa boställen bland åtskilliga hemman och lägenheter, hvilka skulle till indragning »kunna ifrågakomma», jemte de arrende-afgifter, som af dem utgått. Hade Förvaltningens af Sjö-ärendéna utlåtande blifvit infordradt, bör det icke belvillas, att Förvaltningen vidblifvit sina 1841 yttrade åsigter.
Mycket häldre borde han då sitta qvar, intill dess Riksens Ständer begårdte hans entledigande, för att emedlertid råtta hvad han kunde af det onda han gjort. -— Jag vill äfven taga ett militairiskt exempel, på det att min mening måtto blifva så mycket. tydligare. Ej mindre än striden är mellan närings-frihet och näringstvång, är hos oss striden om Örlogseller Skår* gårds-Flottans företräde till Sveriges försvar. Ont Föredraganden af Sjö-årenderna tillhörde den förra, och ansåge den vigtigast; men de fleste i StatsRådet samt äfven Konungen vore af motsatt mening, trodde att ÖrlogsFlottan borde försäljas, och Skärgårdsfartyg i stället anskaffas, borde Föredraganden väl låna sin underskrift till ett sådant beslut, hvarigenom han trodde Riket skadas, och hvarföre han inför hvarje Or logs-kamrat skulle få blygas? eller borde han icke häldre vägra sitt biträde och begära sitt afsked? Man hehöfver icke frukta att en så dan vägran skulle ske lättsinnigt; ty med densamma följde emhetets, magtens och äfven lönens förlust, hvilket sednare icke år händelsen, då man vägrar contrasignation af lagstridiga befallningar, Snarare år till befarandes, att man jjen 10 Julii e, m. 407 ej för sin öfvertygelse uppoffrar sina personliga fördelar. Men i alla fall, år det klart, att begrepp och samvete måste för en hvar förblifva högsta ledare, och att den som åger båggedera må, når de göra invändningar, vara såsom förnuftig och fri menniska berättigad, att såga: ”Jag vill icke längre deltaga i edra mått och steg; må, hvem som vill göra det i mitt ställe; men hår lemnäs mitt embete i edra händer tillbaka.” Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, uppläste följande: (Se Bilagan N;o 1.) Hvarefter Grefve von Schwerin munteligen tilläde: Man tyckes hysa den tankan, att 107 §. icke skulle tillåta någon annan åtgärd, än allt, eller intet. Jag får derföre fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, att vi ifrån förflutne