Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tio ledamöter, jemte Öfver-Ståthållaren, ägde att inom sig välja trenne, som, ehuru till sina åtgärder i allmänhet underkastade den samfällda Administrationens beslut, kornrne att utgöra den egentligen verkställande delen af densamma, och såsom vedergällning för detta med möda, omtanka och tidsspillan förenade bestyr åtnjuta hvardera 300 R:dr årligen; och är jemväl stadgadt, att revision öfver förvaltningen skall i Mars månad hvarje år, af dertill utaf Församlingarne bland husägarne utsedda Ombud, en för hvarje Församling, jemte Deputerade för Kronan och Drätsel-Kommissionen, verkställas, samt desse Revisorer, i en öfver granskningsarbetet författad berättelse, för husägarne framlägga resultatet af förvaltningen under revisionsåret, af hvilken berättelse ett korrt utdrag, utvisande inkomsterne och utgifterne för året samt på huru stor areal och i hvilka delar af staden ny gatläggning blifvit verkställd, bör uti någon af stadens Tidningar införas. Nyttan af berörde förändring i bestyret med omläggningen och underhållet af stadens gator har erfarenheten redan ådagalagt; och i denna berättelse skall längre fram, under rubriken "Stadens Inkomster och Utgifter” lemnas redogörelse för GatläggningsAdministrationens förvaltning under åren 1845, 1846 och 1847. Brandsluchnings-anstalterne hafva fortfarande varit omsorgsfullt underhållne och motsvarat sitt ändamål, så att inträffade eldsvådor blifvit dämpade innan de hunnit anställa vidsträcktare härjningar. Isynnerhet hafva de af stadens Militär-korps serverade trenne Brandsprutor, såsom vanligen tidigare än andre framkomne vid eldtillfällen, gjort mycket gagn. Hvad Fängelserne och Fångvården i Hufvudstaden angår, så har förbättringen deri under ifrågavarande tid varit beroende på uppförandet af det nya Cellfängelset för Staden, hvarmed, enligt hvad redan är nämndt, början blifvit gjord år 1847.
Sä arbetade v. Wright tills hans synförmåga, länge alltför mycket tagen i anspråk, vägrade sin tjenst. Han måste då lemna sin, med endast 750 R:dr aflönade. befattning såsom ritare vid det naturhistoriska Riks-museum, och bosatte sig på landet, i Bohuslän. Tid efter annan fullbordade han der ännu några förträffliga teckningar, men egnade sin mesta tid åt kommunala värf och fiskeriernas förkofran, 446 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. M 237. till dess, för några år sedan, en svår, ännu fortfarande sjukdom alldeles bröt hans helsa, och den fordom rastlöst verksamme mannen, som länge lärt sig att försaka, äfven måste umbära glädjen att vara verksam. På grund af hvad jag här anfört, får jag föreslå: att Rikets Ständer ville besluta, att tillägga Kammarjunkaren W. v. Wright en årlig pension af 500 R:dr. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. L J. Lovén. JW Af Herr Rydill! Angående tullfrihet för rå Bergolja. Uti nu gällande tulltaxa af den 7 December 1860 finnes icke artikeln Petroleum eller Bergolja upptagen. Behofvet deraf har hittills ej heller gjort sig kännbart; men sedan, på grund af vunnen patenträtt, uppstått fabriker för raffinering af s. k. Fotogénolja ur råämnet Bergolja, torde det blifva nödvändigt att detta råämne intages i taxan, så mycket hellre som detsamma eljest troligen kommer att, lika med Terpentinolja, draga en tull af 4 öre pr skålpund. Sålunda skulle råämnet komma att draga lika tull med det deraf tillverkade fullfärdiga fabrikatet. Detta blifver så mycket orimligare, som råämnen numera äro tullfria, och till och med en del halffabrikater njuta samma förmån. En tullsats af 4 öre per skålpund för Bergolja är äfven obillig. Nämnda råämne gällde å Londons marknad den 18 Oktober innevarande år 18 £ 10 sh. per ton, hvilket motsvarar ett pris af omkring 14 öre per Svenskt skålpund; hvadan tullsatsen utgör ungefär 28 % af varans värde.
Tiden livori Expeditionerne har fundet sted. 1840 Corvetten Örnen Rysten af Marocco og Algier 3 månader 1842 og 1843 Briggen Lolland Middelhavet 9 dito 1814 Fregatten Freia Gibraltar 3 dito 1844 og 1843 Corvetten Nordstjernen Marocco 12 dito 1845 og 1846 Briggen Lolland Middelhavet 8 dito 1846 Corvetten Nordstjernen Nord-Amerika 4 dito 1817 og 1848 Corvetten Nordstjernen Middelhavet 8 dito 1849 og 1850 Corvetten Örnen Dito 8 dito 1850 og 1S51 Dito Dito & dito I sammanhang härmed får Utskottet upplysa, att sedan bestämmelserna i Kongl. Brefvet af den 30 Juni 1832, angående den ersättning, som borde Norrska Statsverket tillkomma, då Norrska fartyg deltaga med Svenska uti sjöexpeditioner för handelns beskyddande, af förekomne anledningar blifvit genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 14 Augusti 1811 upphäfda, har någon sådan ersättning under den derefter förflutna tiden icke kunnat ifrågakomma; varande emedlertid frågan om förändrade bestämmelser i detta hänseende, sedan Unions-kommittéen med infordradt underdånigt utlåtande i ämnet inkommit, numera beroende på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning; och hemställer Utskottet, under sådana förhållanden, att Revisorernes ofvanberörde erinran icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. d. 5 Aug. 1851, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om den, åt en del rotar vid Westmanlands Regemente anslagna, så kallade knekte-tunnans utgående med span mål in natura, eller med lösen efter markegångspris. (I. A.)
Jag kan aldrig ett ögonblick ifrågasätta, att R. o. Ad. skulle vilja rygga det högtidliga beslut, som fattades vid sista riksdag, rör:de afsägelse af sjelfskrifvenheten, och hvad åter valrätten beträffar, så har det förslag till representationsförändring, som legat till grund för Hr Åkermans förslag till gemensam tanke, medgifvit R. o. Ad. rätt att genom val utse vissa deputerade i ståndsförsamlingen. Jag tror således icke, alt det i delta hänseende någonsin liar varit Den 12 Mars e. m. fråga om, att R. o. Ad. skulle genom antagande af detta förslag af äga sig all rätt alt utnämna deputerade inom representationen. Hr Gr. liar ännu i dag åter upprepat en del af de anmärkmr emot nämnde förslag, som i förrgår blefvo, i min tanka, på ett ganska fullständigt sätt vederlagda. Grefven liar nemi. förklarat, att, enligt detta förslag, R. o. Ad. skulle icke erhålla mer än ungefärligen T'2del i representationen. Grefven harda icke tagit i betraktande, att oberäknad! det bestämda antal medlemmar, som R. o. Ad. ägde utse i den öfre kammaren, blefdet icke blott möjligt, utan äfven troligt, att, såväl inom embetsmannacorpsen som inom den större jordbruksclassen, inom bruksidkarnes dass och ibland de mindre förmögne jordbrukarne, en icke ringa del skulle komina att utgöras af Adelsmän. Gr. Cronhjelm uppgaf i går en sä fullständig tableau i detta afsönde, att jag icke behöfver upprepa den. — H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna bar ytterligare påstått, att 0111 vi vore omgifne af Americanska republiker, borde vi kasta oss i democratiens armar, men icke nu. Jag tror, att just för alt icke behöfva framdeles kasta oss i democratiens armar, är det nödvändigt, att vi nu söka alt uppgöra ett förslag lill förändring i vår nuvarande representation. Det går icke an på längden alt säga nej till alla föibättringar, äfven lill dem, som äro afbehofvet mest påkallade. Man kan då hålla igen tills tömmarne springa.
och hennes aflidna vanner omfattat, påvisande Iiiirusoni densamma kan hänföras till den lika (evolutionsteorin), livilken på alla onirådeii af mänskligt lif tillänipar utvecklingsteoriens, lagar och som från sedelärans ståndpunkt betraktad, fra.mhåller egoismens och altruismens, s sj alf haf delsens och sj alf utplhnelsens~ lika berättigande. De som fått denna syn på tingen fatta ej, vare sig inom moralens eller vetandets område, ett systein med strängt utstakade gränser. De kmiia hemta impulser ur kristendomen lika så ya1 som ur hvilken trosform, hvilken världsåskådning som helst. De tro ej på något icke bevisadt, ehiiru de D känna sig, genomträngda af vördnad för tillvarons hemlighetsfulla krafts. Pissa sanningar kunna de därför omfatta med religiös hänförelse. * Ty religion är allt som upplyfter våra själar. A t t Ellen Key och hennes meningsfränder ställa sig kritiskt till Kristusidealet, förutsatter ej, säger den förstnämnda, att de bortvisa all slags idealism. De erkänna, att genom Kristus stora omdaningar i seder och sinnen åstadkommits, att kristendomen frambringat mången adel personlighet, men Kristi spår leda icke allestädes, hicke dit, där mänskligt lif blommm i jordisk skönhet och lycka; ej ofta dit, dar forskaren uppdagar, snillet skapi. eller frihetssannen striden. Alla de större kristna dygderna liafva de sett hos andra religionsbekannare om än ej, erkanna de, i samma fiillandning soni hos Kristus. Men till samliällets bevarande fordras andra egenskaper, motsatta de kristna dygderna. J a. är det icke Kristi försakelselära, som t. ex. inom den sociala frågan motarbetat den oinskapelse som Kristi karlekslära förberedt? Så stå de kristliga dygderna mången ghng i strid mot mänsklighetens utveckling och förädlande. De behöfva kompletteras af de hedniska dygderna. Till dessa räknar frk. Key bland annat, ssjiilfkansla och sjiilfhafdelse, niod och lefnadslust, skaparglädje och skönhetskiklek ...
Nämnde Kommitterade upptaga uti sin berättelse om hvad förut angående detta ärende blifvit vidgjordt, bland annat, att Friherre Berzelius, uti ett anförande till Sundhets-kollegii protokoll den 6 Mars 1837 (sidan 9 af Betänkandet), »först visat, att de medicinska läroverken i utlandet äro för»la. da till större städer och helst till hufvudstäder; derefter framställt den medicinska »undervisningens skick vid Institutet och båda Universiteterna med hänsigt till lärare»krafter och materiela resurser, och med afseende derpå sökt ådagalägga Carolinska »institutets öfverlägsenhet genom sitt läge bredvid och ställning i samband med Stock»holms större sjukinrättningar, genom ett dubbelt större antal lärare än någondera Fa»kulteten har, och genom de emellan dem bättre fördelade undervisnings-ämnena, genom »sina stora och förträffligt ordnade samlingar, genom full tillgång på döda kroppar för »anatomiens studium, genom ett för farmacien särskildt inrättadt laboratorium, der »handledningen sker genom lärare, som sjelfve studerat medicin, och slutligen genom »det tätt återkommande tillfället att bevista medico-legala liköppningar och apotheksvisi»tationer. Slutligen hade han påpekat den falska ställning i förhållande till Medicinska »Fakulteten, hvari Institutet kommit genom gällande stadgar rörande dess utexaminerade »elevers kompetens till tjenstebefattningar, hvilket medfört, att Institutets lärosalar under »lång tid stått tomma på egna elever. Härefter upptagas till vederläggning de skäl, »som blifvit andragna emot förläggandet af den hufvudsakliga läkarebildningen till huf»vudstaden, hvarefter och på grund af hvad anfördt blifvit, föreslogs full kompetens »för Carolinska institutets utexaminerade elever till alla läkarebefattningar med lön »på stat.» Dih. till R. St.
Då nu dertill kom, att det var ganska tvifvelaktigt hvar denna anslutningspunkt till vestra banan skulle blifva, sfi är det klart att Utsk. icke ansett sig kunna tillstyrka den härtill föreslagna summan af million, utan ansett att den bättre kunde användas på andra stambanor. Frih. Eaab, Adam Christian: I öfverensstämmelse med de åsigter jag förut uttalat, skulle jag för min del vilja afslå alla anslag för den nordvestra banan, såvida icke de af Hr Lefrén och Hr Bildt anförda skäl öfvertygat mig att det var en politisk pligt å Svenska folkets sida, att bevilja denna million, icke såsom anslag, utan såsom kreditiv för den händelse att å Norrska sidan gjordes några arbeten i samma syftning. Lika med nämnda Hrr anser jag äfven nödvändigt att utbyta ordet »förutsättning» mot ett annat Den 10 Juni e. m. ord: »förbehåll» hade jag tänkt, mig, men då »vilkor» blifvit föreslaget, så vill jag icke dervid göra någon anmärkn. Med afseende på Frih. Cederströms förslag, att denna million måtte användas icke allenast för banans påbörjande mellan Arvika och Norska gränsen, utan äfven för att påbörja banan från Christinehamn till en punkt på vestra stambanan, så är jag af olika mening. Det kunde visserligen vara nyttigt för åtskilliga jordägare inom Wermland, men denna bana har sin ena ändpunkt vid Christinehamn, och får troligen äfven den andra ändpunkten vid sjön, möjligen vid Hjulö. Jag tror derföre att den icke kan hänföras till de mera betydelsefulla stambanorna, utan snarare till de s. k. bibanorna. Jag säger likväl om denna bana detsamma, som jag sade, om Upsala-banan, att den kan blifva föremål för ett bolag i orten, och då bör den med rika anslag understödjas. Man kan icke säga, att denna banbit bör utgöra en stambana, som K. St:r böra verkställa. Jag anser derföre för rättast att bifalla Utsk:s förslag, med den skillnad i ordställningen, som Hr Lefrén föreslagit. Hr Adelborg, And. Otto:
»Gewiss, gewiss», sa Ruffen! och blef gredelin, så röd blef han. »Wonderschön, nicht war?» sa fröken. »Gewiss, gewiss», sa Ruffen igen. »Was haben Sie am schönsten gefunden?» sa fröken. Men nu såg Ruffen alldeles rådlös ut, och det undrar jag inte på. Det var också en sådan förfärlig lång ramsa att få öfver sig på en gång. »Das Nordiske museum ist prachtfull, nicht war?» sa fröken. »Aber — aber — das —» stammade Ruffen »Knorr», — ifylde jag fryntligt, för att hjälpa honom litet, ty att »aber — dass — knorr» är god tyska, det visste jag från den tiden barnen gick i skolan och jag inte hörde annat än de orden. »Buh!» sa Ruffen och försvann bakom ryggen på den närmast stående, medan tyskan skrattade, så hennes små hvita tänder skimrade som pärlor. Märkvärdigt, hur lite språkkunskap det egentligen behöfs för att kunna glädja andra! »Litet tyska kan väl en och hvar», sa fru Ax sötsurt. »Min man kunde portugisiska, han.» »Jaa», sa jag ljuft, »det kunde han, men det blef aldrig bevisadt!» Farbror Janne behagade ställa sig i en snödrifva och säga att han skulle frysa ihjäl sig, bara därför, att Sara, stackare, under vägen råkade hålla honom i rocken ett litet tag, så han inte skulle stubbla omkull. »Hur månge gånger hafver jack sagt min Sara», sa fru Ungfrau förebrående, »att den farbror Janne vare en man und inte ett barn, und män inte ticke om att man håller dem i den rock.» Genast efter det farbror väl blifvit inlockad och upptinad, började dansen. Lilla tyskan kunde bara gammelvalsen och struttade omkring för näpet — med — gissa hvem! Jo, med Ruffen! Jag såg själf, hur hon bjöd upp honom, och gaf inte den gamla narren sig i väg ut på golfvet, så vill inte jag sitta här jag sitter, och därtill myste han på mun och såg så lycksalig ut, att jag just nästan skämdes. Tre hvarf!
I fråga om en sak af så mycken vigt, kan jag ej annat än fästa uppmärksamheten på nödvändigheten, att noga begrunda, huru en så ingripande förändring i alla landets transactioner möjligen skall låta sig verkställas förr, än en ny generation uppväxt, som från barndomen öfvat sig uti och fattat det nya beräkningssättet. Det är visserligen föreslagit, att författningen först efter 10 års förlopp skall träda i verksamhet; men efter dessa 10 år lefver ännu största delen af den närvarande generationen, som icke lärt det nya räkensättet och således skulle se sig tvungen, att ingå i en beräkning, som vore stridande mot den mekanism, Den 3o Julii f. tn. att jag så må säga, hvilken etablerat sig i liufvudet, på grund af det förut antagna räkensättet. Om man derföre skulle erkänna principen för det nja förslaget, tror jag likväl det blir nödvändigt, alt det ej sättes i verkställighet förr, än efter 20 eller 3o år, och under det vilkor, alt den nya författningens grunder emellertid genast hörja läras i alla Skolor, i bredd med det gamla räkensättet. Men då härvid förekommer, att vi icke nog allmänt hafva Skolor etablerade, för att denna utväg skulle medföra någon verkan; då vi nästan helt och och hållit sakna Folkskolor, och det är Folket, som saken i synnerhet rörer, fruktar jag, att ändamålet icke eller vinnes genom en sålunda fördröjd verkställighet. Jag är dessutom, på de skäl Herr af Forsell i siri Reservation upptagit, verkligen af den öfvertygelse, att förslaget till sin princip icke är antagligt. Man måste härvid göra en noga skillnad, i hvilket afseende förslaget bedömmes; om man afser nyttan deraf för vetenskapsmän eller för Folket. Jag medger, att det för vetenskapsmannen, vid beräkningar i större qvantiteter, medför stor lättnad för calcylen, i synnerhet i den mån systemet göres decimalt och ej centecimalt.
I öfverensstämmelse härmed föreslås: att beväringsskyldig, som utan laga förfall eller andra dermed jemförliga skäl (Kongl, kungörelsen den 13 November 1860 § 20), undanhåller sig från mönstring, är sjelfskrifven till beväringssoldat, om lian vid en påföljande mönstring dertill befinnes antaglig; att nu stadgade böter för uteblifvande från mönstring må höjas till de af 1858 års komité föreslagna belopp, af 10 Rdr första gången och 20 Rdr hvardera af påföljande gånger, samt äfven derutöfver, om sådant fordras för missbruks hämmande; att nu gällande föreskrifter, att beväringsskyldig qvarstår ett år längre i beväringen för hvarje år han utan laga förfall undandrager sig vapenöfning och öfverflyttas till den klass, med hvilken lian bör vapenöfvas, må tillämpas äfven på den utsträckta beväringspligten och beväringssoldaternes fleråriga vapenöfningar; att beväringsskyldig, som med laga förfall uteblifvit från mönstring eller möte, väl skall åligga att följande åren fullgöra föreskrifna vapenöfningar, alltefter han är beväringssoldat eller tillhör den öfriga beväringen, men att i detta fall skyldigheten att undergå vapenöfning upphör med sjette beväringsåret. Bristen på ett fullständigt redovisningssätt för beväringsmanskapet mellan och efter vapenöfningarna och deraf följande obekantskap om beväringens styrka och hvar de beväringsskyldige finnas, har länge varit insedd och öfverklagad såsom ett af de väsendtligaste felen i beväringsinrättningen, hvarjemte saknaden af alla band på de beväringsskyldige mellan vapenöfningarna och synnerligast sedan dessa blifvit fullgjorda, med allt skäl ansetts verka försvagande på den känsla af att tillhöra landets stridsmakt, som borde finnas hos beväringen, och lätt kunna leda till den föreställningen att med den sista vapenöfningen pligten såsom landets försvarare äfven vore fullgjord. Till afhjelpande häraf har ofta blifvit ifrågasatt att indela hela beväringsstyrkan på stamkompanierna samt att befälet skulle öfvertaga redovisningen af de beväringsskyldige.
"Jag tillstår att jag är en äkta pulverhäxa". Zemire. Je tillstår que je suis exact une pulverhäxa! Anden. "Jag lofvar " [Det höres ett buller utanför; allt råkar i oordning. Den Store Anden springer upp af sin thron, griper till sitt svärd och alla andar följa honom. Man hör vapengny, skri och buller af de kämpande. Skriket tilltager, flera andar löpa fram och åter. En af dem hänger Zemire såsom först på stången, för att bära bort henne. Nu instörta alla de öfriga. Den store Anden gripes af en praktfullt klädd riddare, som nedslår honom och ställer spätsen af sitt svärd emot hans hjerta.] Riddaren. Je suis de l'origine un Chevalier de France, Heros tout comme il faut de meurs et elegance. Je sais att vous har här une dame de qvalité, Qvi vous, Barbare, traitez avec crudelité. Men la galanterie, som de ma vie sacreras, Kan ickc det fordra att damer maltraiteras. Ditt lif är i mitt våld, je fais tour que je veux; Jag svär par ma fois, jag svär, hör du, parbleu, Att om du denna dame ej à l'instant förlossar, Med spitsen af mitt svärd ditt hjerra jag förkrossar, Mais ce ne suffit pas, j'exige de vous encore, Puisque c'est mon office, från den jag aldrig går. J'exige att ni galant åt denna damen skänker Den le plus grand bonheur på den hon alltid tänker, Och ger åt ses amies en liten souvenir, Att de ej glömma bort sin ömma vän Zemire, Hon skall ej så tout seule nu hädan återvandra, Mais avec compagnie! som ingen dock kan klandra; Hon skall en ung Zemire åt hvar sin vän snart ge, Que faites vous, Monsieur? Det skall nödvändigt ske! Anden. Jag låfvar hvad ni vill. Riddaren Med ärlighet till Zemire.
Si att det icke Den 5 Oetober f. m. jag få uppläsa den tabellarisk.! framställning deröfver, hvilken åtföljer mm reservation vid StatsUtskoltets Betänkande N:o 255, som väl är tryckt, men ännu icke utdelad; hvarföre jag anhåller, att emellertid äfven få nedlägga på LandtMarskalksbordet några exemplar af denna Tabell. Efter uppläsningen häraf, fortfor Herr von Hartmansdorff'.' Då så stora tillgångar, som jag nu visat, verkligen finnas, är det förunderligt, att man vill för Statens egna behof antaga ett förknappnings-system, hvilket hellre må drabba canaler och strömrensningar; ty om de blifva något sednare fuiibordade, betyder för Riket föga, jemförelsevis med bristande försvarsanstalter i farans stund, hvaraf skadan möjligen är ohjelplig. — Jag anser öfverflödigt, att nu ingå i omständligare utredning af tillgångarne. Möjligen torde dock Statsoch BancoUtskotten kunna, vid deras blifvande sammanträden, visa, atfc 35o,ooo R:dr skulle kunna af Banken ytterligare påräknas. Vid pröfningen af militair-anslagen, särdeles till materiellen, vore det måhända bäst, att helt enkelt bifalla Konungens proposition; ty hade vi gifvit hvad Ilan begärt, så kunde vi ock vara desto strängare i granskningen af medlens användning. Men, för att icke begå samma oformlighet, sorn vid beslutet om Landt 44 ii. t o i^6 Den 5 Octo ber f. m. Staternes aflöning, torde denna punkt böra företagas momentvis, med Konungens förslag till Contra-propositioner mot Utskottets, der så nödigt förefinnes. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Ju mera vi fortskrida på Statsregleringens bana, ju mera får man skäl att beklaga det system som följes, om eljest vårt handlingssätt förtjenar delta namn.
Men Utskotten finna i fattigvårds-lagstiftningen ingen plats lämplig för ifrågavarande stadgande; det borde åtminstone förut återfinnas i civil-lag. Om likväl Utskotten, med erkännande af sakens rättvisa och vigt, velat söka en plats för dess införande i fattigvårds-stadgan, så hade den icke varit svår att finna. I nu gällande förordnings 1 §. stadgas: “ Arbetsför och frisk person vare skyldig att, utan fattigvårdens betungande, draga försorg om sig och de sina.“ Jemför man härmed PGabrielssons nyss anförda förslag, så kan man väl knappt undgå att finna dels bådas öfverensstämmelse i sak så till vida, att det, ena lika mycket och lika litet, som det andra försvarar sin plats i en förordning om fattigvården; dels ock att motionärens förslag framför det gällande stadgandet har tvänne väsendtliga företräden. Hvem detta åsyftar med uttrycket de sina finnes ingenstädes bestämdt förklaradt; och uttrycket är ej sjelfklart, hvilken förtjenst tillkommer motionärens ord: föräldrar och barn. Vidare fördrar författningen ovilkorligt, att hvarje frisk och arbetsför persons förtjenst skall räcka till, så att han dermed kan underhålla sig och de sina, — en fordran, som ej alltid kan uppfyllas. Att deremot föräldrar och barn, i män af behof å ena, samt förmåga å andra sidan, skola bidraga till hvarandras försörjning, är en fordran, som alltid förblifver möjlig. Af författningens ifrågavarande punkt qvarstår således blott en persons pligt att försörja sig, och den synes äfven böra qvarstå. Enligt min mening borde således, med anledning af P. Gabrielssons motion, med bibehållande af §. 4 oförändrad, sista punkten af §• 1 ändras till följande lydelse: Arbetsför och frisk person vare skyldig att, utan fattigvårdens betungande, försörja sig sjelf. Föräldrar och barn skola, i mån af behof å ena, samt förmåga å andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning. I sammanhang härmed borde i §. 6 morn. 3, “vården af barn" ändras till “vården af föräldrar eller barn," “barnavården" till “vården af föräldrar eller barn,“ “barnets" till “fadrens, modrens eller barnets." §. 14 mom. 2.