Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följe e,f Kongl. Maj rs genom D' 6 HofCönccller m. m. Friherre s5 äVatrsrstscit ung medde» lade nä iga bcsllning, under den 6 flstledne Ocwber akt inkomma med förtekning öfwer alla de Officerare, Under. Off-cerare och M nffap af f. d. FnifVa Arnn, som nu wistas i Swerige och wilja i Eder M fts tjenst qwarstanna, fär jag i djupaste nnderdäuigher härhos insända ye frän Ilegementerne och Corpserne i-.komne Oerajnal Förrekningar jämre ett samman» prag, som .utwisar heloppek, sanik ungefärlig uträkning Dm 7 December. 497 af de löner, de för detta innehast utgörande en ärlig summa sier zchooz R:dr 16 j?.
Har i något af de fall nu sagde äro, förbrytaren begagnat redskap, som hvarken lill na eller 2:a klassen hänföras må, och kunna böterna förthy ej bestämmas efter den i r:a mom. stadgade grund, varde han fälld att för hvarje termin eller månad, hvarunder den olofliga tillverkningen blifvit bedrifven, plikta från 5o lill 3oo r:dr, om förbrytelsen skett då brän vinst i ll verkning til luten varit, men från ioo till 6oo r:dr om den skett under förbuden lid. Hör till Beotlin.-, Lagsamt Allm. Besa.- och Ekon.-rrtskottens Betänkande, N\o i. § 60. Skulle u5gon, som jemlikt 4 eller 5 §§ är berättigad att på ett enda ställe utöfva bran vinstillverkning i irsta klassen för flera hemman, hemmansdelar eller jordlägenheter, beträdas med bränvinstillverkning å annat ställe, än det för sådant ändamål uppgifna, vare han förfallen till ansvar, som för oloflig bränvinstillverkning. § 61. Den, som olofligen eller med större eller annorlunda beskaffad redskap, än hvartill han eger rättighet, omdestillerar bränvin eller utöfvar sådan handtering, då den oberoende af rättigheten lill bran vinstil Iverkning bedrifves, på annat ställe, än hvartill han fått tillstånd, vare underkastad samma ansvar, som om redskapen varit begagnad till oloflig bränvinslillverkning under den tid af året, då sådan tillverkning tillåten är. § 62.
— N:o 58. i anledning af väckt fråga om förändring i föreskrifterna, i afseende på låns erhållande ur Rikets Ständers Bank och andra publika cassör. XII. B. i46. A. 3g3. — N:o 5g. innefattande hemställan, att åtskilliga å daler kopparmynt utgifna sedlar måtte få i Banken inlösas. XII. B. 146. A. 3g3. — ]N:o 60. i anledning af väckt fråga om aflemnande af en samling sällsyntare medaljer och skådepenningar från Bankens till Rikets Myntcabinett. XII. B. 146. A. 3g3. — N:o 61. i anledning af väckt motion, att ränta å discontlån ej må beräknas förr än medlen kommit låntagare tillhanda. XII. B. .46. A. 3g3. — JN:o 62. i anledning af Ilofrättscommissarien S. Anderssons ansökning om eftergift af öfverränta å ett discontlån. XII. B. 146. A. 3g3. — N:o 63. till svar å Högl. Ridd. och Adelns återremiss af Utskottets under N:o 35 aflåtna betänkande. XII. B. 146. A. 393. — N:o 64. angående ulgifvande från Banken af dess, enligt i83g års bokslut, utöfver grundfonden behållna räntevinst och capitalöfverskott. XII. B. 453. XIII. U. 259. XIX. A. 328. ■— N:o 65. öfver de erinringar, som blifvit framställda vid Utskottets betänkande N:o 21. XII. B. 4g4- XIII. A. 139. ( 3a ) XIV. U. 45a. XVII. A. 3g. XVIII. U. t77. A. rg5. XVIII. U. a5g. XIX. A. 328.
Jag tror nemi., att om man fäster uppmärksamhet vid hvad som är anfördt i 17 punkten af Utsk:s betänk. N:o 123, så finner man att Konungen till årlig aflöning åt klockaren och kyrkovaktaren i Lekvattnets nybildade församling, äskat 66 r:dr 32 sk. intill dess de personer, hvilka i de gamla församlingarne innehafva dessa beställningar derifrån afgått. Det är således till förekommande deraf att under väntan på dessa ledigheters inträffande, den ifrågarande kyrkobetjeningen icke mätte fattas i ett nytt och fattigt pastorat, som detta ringa anslag blifvit begärdt. Då frågan förra gången på Riddarhuset förevar, framställdes behofvet genom ledamöter från orten, hvilka hade lokalkännedomen om förhållandena. Jag har icke någon sådan kunskap, men mig synes, hvad Konungen i detta hänseende äskat, vara af beskaffenhet, att icke böra af R. o. Ad. afslås. Det som begäres är så obetydligt, att jag icke vet hvarföre man skulle neka det, då sökanderna äro behöfvande. Jag önskar derföre att IL o. Ad. måtte bifalla den nåd. propos:n. Gust.: Jag vill visserligen icke motsätta mig ett bifall till K. M:s nåd. propos. i detta afseende, för sä vidt den afser tiden för nu gällande Statsreglering, men jag anser det för min del, vara alldeles för tidigt att lemna ett obetänkt bifall till den 16:de punkten förr än R. o. Ad. har afgjort frågan i sin hufvudsak, sådan den förekommer i betänk. Jag får derföre anhålla, så framt det icke är för sent, att R. o. Ad. ville uppskjuta denna frågas afgörande intilldess hufvudsaken blifvit afgjord i betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Hr von Troil, emedan jag anser honom hafva ganska rätt, i sitt anförande. Uppå härefter framställd propos., beslöts att med pröfningen af ifrågavar. punkt skulle anstå tills R. o. Ad. pröfvat StatsUlsk:s utlåt.
Men de ville ej riktigt behaga mig; jag tycker de alla ha samma fel som Haydns »Skapelsen». Det fattas Djäfvulen däri. Och utan något litet skymt af denna höga makt kan icke riktig harmoni bestå i denna värld.» Från denna sommar daterar sig också ett skämtsamt bref som jag citerar såsom ett ganska betecknande prof på Sonjas satiriska åder. Som hon just icke utmärkte sig för stor ordentlighet i vården af sina papper och andra tillhörigheter, fick hon ofta, då hon mottog något förtroligare bref från mig, skarpa förmaningar att vara försiktig med att ej lägga det framme. Med anledning häraf skrifver hon då följande: »Stackars Anna Charlotte. Det synes mig nästan som om det hade blifvit en kronisk sjukdom hos dig – räddslan att dina bref skulle råka i obefogade händer. Symptomerna bli allt svårare och svårare för hvarje gång och jag börjar bli allvarsamt orolig för dig. Mig synes ändå att en människa som har en så oläslig stil som du borde känna en viss trygghet i detta afseende. Jag försäkrar dig att utom de få människor som äro direkt intresserade i saken, skulle knappast någon ha tålamod att dechiffrera dina pattes de mouche. Hvad ditt sista bref angår så blef det naturligtvis först förolyckadt på posten; när jag slutligen fick det med stämpeln af det svarta kabinettet på kuvertet, skyndade jag mig att lämna det öppet på bordet för mina jungfrurs och hela familjen G:s granskning. De tyckte alla att brefvet var mycket bra skrifvet och innehöll ganska intressanta saker. I dag ämnar jag göra ett besök hos Prof. Montan för att tala om polska öfversättningar. Jag skall taga brefvet med mig och skall försöka tappa detsamma i hans mottagningsrum. Något mera kan jag icke göra för att låta dig komma till celebriteten. Din tillgifnaste Sonja.» När vi återsågo hvarandra på hösten, begynte den sista, definitiva omarbetningen af vårt dubbeldrama. Men arbetsglädjen, entusiasmen, illusionerna voro redan borta, och detta sista utarbetande blef ett rent mekaniskt. Redan i november begynte dramat att tryckas och hembjöds samtidigt till dramatiska teatern. Korrekturläsning upptog återstoden af hösten.
Annat är förhållandet med de öfverskotter, hvilka tillkommit på ett sätt, som, jag medgifver det. faller upbördsmannen tungt till last, då, såsom i Betänk, upgifves, redogöraren vid en korrektions-inrättning kunnat å en artikel, hvars hela belopp för året endast upgått till omkring 20 T:r, bereda sig ett öfverskott af 5 T:r 39 k:r 13 jumfrur. Det är just i afseende på dylika öfverskotter, som det, enl. 1812 års reglrte, beror af vedorb. Ekon. Administration att bestämma, huruvida redogöraren är till godtgörelse för desamma berättigad eller icke; men ingalunda bör under denna kategori hänföras den afskrifningsproc , som iStaten består; ty då Staten till redogöraren säger: du skall vara mig ansvarig derför, att någon brist icke upstår i det af mig till din vård öfverlemnade förråd, så bör också redogöraren vara berättigad att med den honom, såsom vedergällning för detta ansvar, beviljade afskrifningsproc. hushålla efter behag. Man har sagt, att de öfverskott på hvilka jag fästat upmärksamhet icke annorlunda kunna upkomma än på bekostnad antingen af leverantören eller af den, till hvilken varorna utminuteras. Erkännande, att genom dessa båda förhållanden öfverskott kunna bildas, påstår jag dock, att orsaken till dem kan ligga uti helt 16 Den 7 Januari. andra omständigheter, hvarföre också lagstiftaren på en gång och i ett sammanhang talat om öfverskotter och brister, samt huruledes de emot hvarandra skola qvittas. Då jag förra gången hade ordet, omnämnde jag, huruledes det kan hända, att t. ex. en magasinsförvaltare afför på artikeln hafregryn 500 L€1.. som blifvit utlefvererade af artikeln korngryn; och man kan väl då icke rimligen bestrida att härigenom öfverskott upkommer på den förra artikeln, men deremot brist på den sednare.
Om han bara kände min omgifning, skulle den kanske få gälla som en ursäkt. – Vi började tala lugnare och han med mindre ovänlighet. Han reste sig. Det var tid att han skulle gå, han hade sin nyutgifna tyska bok med sig, som han skulle ge sin mor.127 – Jag reste mig också. Jag var alldeles förbi af nedslagenhet. Han tog mitt hufvud mellan sina händer och kysste mig med ett uttryck af medlidsam smärta i sitt rörliga ansigte. – ”Lifvet har gjort er misstänksam och bitter, det har handskats hårdare med er än jag trodde,” sade han. – Han gick fram och tillbaka på golfvet försänkt i funderingar. Jag satte mig vid mitt skrifbord; jag vågade icke störa honom. Så kom han fram till mig, vekare än jag förut sett honom. Jag satt och red på mitt vanliga sätt, med armarne på stolstyret. – ”Det var ett slags sjelfförsvar,” sade han, ”ni kände det som om jag kunde komma att vålla er smärta och med er känslighet följer att ni instinktivt söker att värja er emot allt som skall ge er lidande.” – ”Ja, ja; jag blir som en galen hund, jag biter omkring mig när jag känner att någon skall gripa för djupt in i mitt lif.” – ”Jag förstår det. Men hur skola vi nu komma öfver detta, som ni gått och stält till? Ty vi skola försöka att komma öfver det; icke sant?” – ”Ack jo, jo! Tror ni att det fins någon möjlighet att komma öfver det.” – ”Ja, vi begrafver det, som to Børn begraver en Spurv i en Have.” – ”Ja, ja.” – Han strök mig öfver hår och kind som man stryker en hund, och när han sedan lade sin hand på stolens stoppade rygg böjde jag mig ned öfver denna hand och tryckte mina läppar deremot som i en brinnande åkallan. Det fans för mig ingenting i verlden annat än att han skulle förlåta mig, jag grep denna hand med båda mina, jag kysste den, jag lutade min panna deremot, jag visste knappt till mig; det fans icke stolthet, icke morgondag, icke baktanke, – det fans endast han och detta ögonblick.
Befallningshafvande vitsordade förhållandet att dessa jordegare, oaktadt de förlorat en del af sin skattskyldige jord, måste fortfarande med oförminskadt belopp utgöra de samma jord påförda utskyider, påkalla deltagande från det allmännas sida till någon lindring i följderna af denna olyckshändelse, anser sig Stats-Utskottet ega anledning tillstyrka, att ett understöd af det belopp, Kongl. Majits Befallningshafvande föreslagit, eller Sexhundra Ridr R;mf, måtte tillerkännas ofta bemälde 8 jordegare, för att dem emellan fördelas i förhållande till den skada hvar och en af dem genom ifrågavarande vatluflöde lidit, samt alt detta belopp alltså mätte i vanlig ordning varda frän Riksgälds-kontoret utbetaldl. Stockholm den 11 Augusti 1857. Stats-Utskotleis Utlåtande. Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Aug. 1857, kl. l e. ra. Utlåtande, angående anslags beviljande fur ersättning af förluster genom hagelskada. (R:gs-Afd.)
BorgareStåndet sig i denna del förenaJ samt att Hedervärda BondeStåndet ville frånträda sitt beslut rörande sättet att utse gode Män* eller Högvördige PresteSiåndet sig med Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. BorgareStåndet förena, eller ock samteligö de öfngo Stånden med BondeStåndet i detta afseendé instämma; trien i det fall de respectiva RiksStånden skulle hvar för sig förblifva vid sina förut fattade beslut, få Utskotten föreslå följande vöierings-proposiiioner för de till Hämd, på sått 73 §. Riksdags-Ord» ningen föreskrifver, förstärkta Utskotten, nemligen: 1:0 Den söm bifaller Utskottens Förslag till Författning om utrifvande eller ändring af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, voterar fjfa > den det ej vill voterar Nej. Vinner Nej kommer att genom särskild vorering utrönas, om Vällofl. BorgareSiåndets eller Hedervärda RondeStåridets beslutade undantag från tillämpningea af Författningen på vissa slags Vattenverk actages. Om vid denna votering Ja — propositionen biifver bifallen, förfaller all vidare votering; men LagUtskoitets Betänkanden. 14. ai© latgUt skottets Bttdnkandcn. i motsatt fall kommer att röstas öfver nedanstående propositioner. 2:0 Den som befaller, att bland de Vattenverk, hvilka utgoraföremåi for den ifrågavarande Författningen icke skola inbegripas sådane som de äro nödvändig© för bedrifvande af Bruk och Bergverk samt för större Fabriksoch Manufactur anläggningar med. hvad dertill hörer, ej ellar säd.ne »Kattlag. de Sågverk och Mjölqvarnar, sorn efter Domarens bepröfvande äro oumbärlige förvissa orters behof, voterar Ja j den det ej vill voterar Nej. Vinner Nej kommer från skyldigheten att afstå Vattenverk emot ersättning endast att undantagas större Brukseller Fabriksanläggningar. 3:0 Den som bifaller, ett lösnings* summan för ett utdömt
Denna grannlagenhet synes mig temligen öfverflödig, helst vi nyss hafva sett, att StorThinget, utan att afvakta Sveriges B. Stirs beslut, i afseende å K. M:s Propos. om anslag till H. K. H. Prins Oscar, enstämmigt beslutat bevilja den del af nämnde anslags-summa, hvilken K. M. ansett böra falla på Norriges andel. Dessutom får jag erinra, att, då 1!,. Stilvid 1840 års Riksdag nedsatte anslaget till MinisterStaten med sammanlagde 161,000 Rdr, detta icke föranledde Storthinget att i förhållande dertill minska Norriges bidrag, utan hade Storthinget i stället den grannlagenheten att bibehålla detsamma vid samma belopp som förut. Jag tror mig härmed hafva hufvudsakligen besvarat Gr. Anckarsvärds anmiirkmr, och då, såsom vi alla veta, priset på lifsförnödenlieter allestädes stegrats, synes den tillökning i anslaget å 3:dje HufvudTiteln som K. M. begärt, ingalunda vara för hög, aldra minst om raan ihågkommer att den äskade tillökningen icke obetydligt understiger den summa, hvarmed anslagen å denna Titel för 17 år sedan minskades, och får jag således vördsamt anhålla om bifall tili nu ifrågav:de punkt. Frih. Stael von Holstein: Då Utsk. i sina motiver säger, »att Sverige under sednast förflutna åren intagit en förändrad och i politiskt hänseende mera betydande plats inom Europeiska statsförbundet, lärer väl icke kunna bestridas», och Utsk. derpå grundat sitt tillstyrkande, att R. St:r måtte bevilja den af K. M. äskade förhöjning i anslaget till MinisterStaten med 59,700 Rdr Rmt, synes man deraf kunna draga den slutsats, att Utsk. tagit närmare kännedom om den af Regeringen följda politik, genom hvilken den mera betydande platsen inom Europeiska Statsförbundet skall hafva vunnits.
Discontverk af egna medel utbetala allt hvad, efter behörigen upprättad räkning, som borde LandsSecreteraren tillställas, vore oguldet af Carléns skuld i kapital, ränta och utsökningskostnader; LandsSecreteraren obetaget, att söka sitt åter af Carlén eller af den Under-Exsecutor, som med utmätningen hos Carlén haft befattning, i fall befogenhet dertill funnes. Öfver hvilket
Nu vill Slån** dets gemensamma tanke uttrycka sig till afslag å en vackt grundlagsförändring, d. v. s., Ståndet vill tillkännagifva, att förändringen är obehöflig, och man tror att Utsk. skall förändra sitt förslag; men lika lätt, som man kan göra sådant i afslagsväg, lika lätt kan man vid ett annat tillfälle göra det i fråga om bifall. Frih. Boye, Fredr.: Jag får blott förklara, att jag hyser samma åsigt som Frih. Cederström. JIr fVJo n t go m ra e r i e: Om R. o. Ad' icke skulle vilja antaga den af Frih. Cederström föreslagna contra-propos,; gå anhåller jag att densamma måtte innefatta mitt förslag, nemi. att R. o. Ad. ville såsom dess gemensamma tanke för - klara, att första delen af 4 §'n Reg.F:n bör erhålla följande lydelse: ”Konungen äger att, på sätt denna Reg.F. före”skrifver, allena styra Riket; inhemte dock etc.” Gr. Frölich: Jag vill endast fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derå, att Frih. Cederström, som begärt votering, icke kan förnekas att i contra-propos:n erhålla hvad han föreslagit; och att följaktligen, i händelse Frih. Cederström icke afstår från sin contra-propos., och den siste värde talaren fortfar att i contra-propos:n yrka sitt förslag, vi följaktligen få två voteringar, nemi. först om contra-proposm och sedan i hufvudsaken. Hr M o n t g oin meri e yttrade, alt lian i sådant fall afstode. Hr Ribbing: Jag torde få taga mig friheten föreslå, att Ståndet finge åtskiljas efter voteringen, Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf i anledn. häraf, alf plenum, efter slutad votering, komme att fortsättas i ocl; för föredragningen af K. M:s denna dag ankomna nåd. pro-: pos:r och skrifvelse!'. i) i Den 5 Augusti f. m. Upplästes till justering och godkändes följande voter:s proposition:
En enda gång lät han undslippa sig ett skrytsamt yttrande angående det hemliga välde han egde öfver den högdragna skönhetens hjerta. Dagen derefter fann man honom liggande död med den afskjutna revolvern i hand. Man visste berätta att han, endast några minuter innan han aflossat det ödesdigra skottet, tilltvingat sig ett möte med Francesca, begärt att hon skulle fly med honom och att hon nekat, bestämdt förbjudande honom att någonsin mer träda öfver hennes tröskel. Huru som helst, så gjorde denna händelse ett så djupt intryck på Francesca, att från den dagen färgen aldrig återkom till hennes bleka kinder. Ni finner det ohyggligt att tänka det den himmelska rättvisan skulle tillstädja att en menniska som i sitt hjerta gömmer det hemska medvetandet om ett blodigt brott, skulle få lefva i fullaste åtnjutande af lifvets alla förmåner, öfverhopas med beröm och ärebetygelser, som Francesca Cervani? Men se henne som den skuldbelastade Lady Macbeth, ljudlöst, fredlöst – i sjelfva sömnen utan hvila – komma skridande öfver scenen, åter och åter upprepande denna rörelse som om hon tvättade de anklagande blodfläckarne från sina händer, och ni skall icke längre ega mod att knota emot himmelens rättvisa. För första gången känner ni er gripen af aningen om att intet straff är förfärligare än det som utstås i ett menniskohjertas fördolda pinorum, ur hvilket det icke gifves någon undanflykt – kanhända icke ens i döden. Då denna sista tanke, lik en röst från Sinai, genljuder i er bäfvande själ, skall ni sjelf vara en förstockad syndare om ni kan anropa himlen om annat än nåd och förbarmande.27 (Ur svensk folktidnings breflåda 23 Juni 1882.) O. Tvist. Ämnet för landsmålshistorien är gammalt, men af er väl behandladt. Era fint utförda teckningar mottagna. Helst önska vi sådana till originalhistorier. Mera i bref. Bondqvickhet. I gaur va jag rädd ja hadde mist min syn, för jag konne ente sai smöred po bröed, men i da har jag
Ehuru R. o. Ad. troligen redan är om ämnet tillräckligen upplyst, och en ytterligare discussion således kan vara öfverflödig, anser jag mig dock i anledn. af Hr von Troils yttranden böra göra några anmärkningar. Denne värde talare har sagt, att ett chemiskt utrönande af myntets finhet icke kunde vara erforderligt, emedan detsamma jemte Konungens bröstbild har den påskrift, att af myntet utgöres af fint silfver. Men på detta mynt, om det är i r:drsstycke, står jemväl, att det innehåller i r:dr , och detta är lika mycket kungsord, som att det innehåller T7öSg silfver. Således om det skulle väga något mindre, betyder det intet, af det skäl, att på detsamma äfven finnes tryckt, att Den 20 Juni. att det utgör i r:dr. Det vore likväl en orimlighet att påstå detta; men man torde deraf finna, att man ej kan gifva större tillförlitlighet åt det synliga intygandet om fint silfver, än åt påskriften i r:dr. Detta af Hr v. Troil anförda skäl torde således förfalla, och nödvändigheten, att elieiniskt pröfva silfrets linhet återstår för den, som anser sig hafva fått för litet silfver och vill väcka fråga om Bankens skyldighet att gifva ersättning derför. Hr v. Troil har äfven ansett, att om uti redaetionen å de nya sedlarna Liefve tillagdt; med iakttagande af det remedium, i83o års myntordning bestämmer, hade hela frågan varit löst. Jag tror för min del, att detta hade varit högst orätt af Bancofullmätige, emedan R. St:s föreskrift innehåller, att på sedlarna skall bestämdt uttryckas, hvad qvantum fint silfver svarar emot i r:dr, och den nu uppgifna redaetionen ej varit bestämd, utan obestämd, emedan remedium varierat något öfver och något under den egentiiga myntfoten, och det remedium, som i en myntordning är bestämdt, kan genom en annan ändras, i anseende hvartill vid hvarje förändrad myntordning de besynnerligaste förhållanden kunde uppkomma i afseende på sedlarnas gällande kraft.
skydd hvarken å t höfter eller mage. Ena kret @ L vi med en förnuftig hatt, som Iikller hjiissan varm; året, därp&amp; anlägga vi efter modets anvisning en liten lapp, hvilken inan. ' förr i varlden sklille ha betraktat på sin höjd ' som en hå~: klädsel att gå inne med. dessa förändringar af dräkt skaffa oss ansiktssniiirtor, liiifviidvtirk och magikonimor, ge vi allt annat i världen skulden, blott icke vki: oförnuftiga dräkt. När de franska friintimren. kiiiina stå ut dlrnied, Iivarför skuiie icke vi. Vi. glömma bara en sak: Frankrike liar ett mindre strängt kliniat och fransniänneii ett inera varmblodigt temperament än vi. ' ' Dessa jiiinförelser tringde sig ovillkorligt pk mig, dar jag satt i Champs-ElysBes den sköna sommaraftonen. S ä r jag nu efter nier an ett lialft &amp; rs fö14opp kommer dit igen, lius förtindrad är ej naturens grundstiin~ning !~) Sommarens korta jubel är för länge sedan förbi; naturen liar fällt sin skrud och gråtit sig i sömn. Grått och ödsligt a r allt - ingen rimfrost, ingen esnö. Vemodigt svepa dimmorna sig om de busksnår, dar rliododendi~ona iniiiitra farger förr lyste, medan trädkronornas nakna kvistar tydligt teckna sig mot den grå himmelen, sträckande sig, som för att tigga om ljus och viime, mot en blek, aisigkominen sol. De.t är en dyster vinterstiiiniiing, som gör hjärtat beklämdt. - Meii vagnarna rulla framåt i oafbrutna rader, de promene-, raiide skrida frain i täta kolonner, saniina belitila, uthtvända, af naturen oberörda uttryck licis mängden.