Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den egna klang hennes röst alltid ägde, och som äfven nu, oaktadt röstens svaghet, trängde ljuft in i själen, sade Irene: – Harald, det der är du, Harald .. och der är min snälla Amalia och Emilie, är du äfven här ... men du .. Stella har du blifvit äldre? Hvarföre har Stella ensam blifvit äldre? Harald, förstår du det? Först skall jag dock säga, att jag älskar dig. – Irene, min Irene! – Ja – sade Irene och reste sig litet upp – jag skulle eljest säga att jag lefde, men när Stella blifvit äldre, så kan det inte vara så, att jag lefver, utan jag är död. Ja, jag förstår det nu väl. Jag är död och är salig; Gud har gifvit mig Haralds kammare till min himmel ... Men hvarföre är Emilie här? Emilie började nu åter gråta, men det var af glädje; det fröjdade det innersta af hennes själ att höra förebråelser af Irene nu. Emilies själ hade börjat slå ut sin enda, sin vackra blomma. – Det är derföre – svarade Harald – att Emilie är din vän och icke en af de minsta. – Så sade Harald. Klappa mig då Emilie, så som du nu gör, och gråt, såsom du nu gör, af glädje att vi alla äro i himmelen. Men jag kan inte förstå, hvarföre Stella ensam blifvit äldre. – Det är Stellas mor – sade Amalia. – Är det? Och jag är då på jorden och jag lefver; Harald jag älskar dig. Stackars Harald, var inte ängslig. Jag är ju ändå din, om jag är död eller lefver, och jag tror jag lefver Men jag är matt och sjuk och vill sofva. Och åter böjde hon sitt hufvud ned emot den lilla hufvudkudden och somnade in. Harald gick ner, vinkande Emilie att följa sig och hon följde. Han tryckte hennes hand och hon var nöjd. Komne ned, frågade han, huru det stod till med baronen. Det visste ingen. Ingen hade varit hos honom. Lilla Ulla hade frågat efter honom och blifvit afspisad med svaret, att pappa ville vara ensam. Svenska siare och skalder Nehmt dies mein Blumenopfer, heil’ge Manen!
Maj:ts Justitiae-Canizlers-Embete, för att med dess uppmärksamhet följa den åtalan, sorn, efter hvad då af Handlingarne tillika inhämtades, blifvit redan den 10 October 1814, af Bergs-Collegium anbefald dess Advokat-Fiscals-Ämbete att utföra mot nuvarande Innehafvaren af Silfver-Verket, BergsFogden Forsslind, samt tillse att denna åtalan och de åtgärder, som i följd deraf kunde och borde vidtagas, blefvo till slutlig handläggning befordrade; hvar emellertid Kongl. Majtt ville med vidare Nådigt Utlåtande öfver Rikets Ständers ofvannämnde i detta ämne gjorde underdåniga hemställan uppskjuta. Enligt hvad, i anledning häraf, Kongl. Maj:ts tillförordnade Justitiae-Cantzler sedermera, uti Skrifvelse den 14 Mars sistlidet år, hos Kongl. Majtt i underdånighet tillkännagifva har berörde Ambets-åtal, uppå Bergsfogden Forssanäs underdåniga klagan öfver Bergs-Collegii, den 24 December 1818, i målet gifne Beslut, hvarmedelst han förklarades hafva förverkat de Silfver-Verket upplåtne Krono-förläningar och förmåner genom Kongl. Majtts med Dess Högsta Domstol, under den 19 December 1820 meddeldte Nådiga Utslag, blifvit slutligen afgjordt; och har Kongl. Majtt Sig derutinnan i Nåder yttrat:
Den 2 October. 187 beträda eller närma sig till Rikets gränsor, blef? af Borgare.Ständet gilladt och godkändt. Uts supé». Lx ?rotoeollo l). Valerius. Utdrag af Protokollet, hältet hos Bon. deStändet wtd Urtima Riksdagen i Arebro den r October i8io. S. D. §fter det upläst blifwit ett frän Hög. loflige Ridderffapet och Adeln insändt Proto. colls.Utdrag af den 29 i denna mänad, innehällande, det Ridderffapet och Adeln till sär. skilda Utskottet nu mera remitterat en gjord Mo. tion om witze försigtighet, mätts widtagande, till förekommande deraf, att f. d. Konungen mä närma sig till eller beträda Rikets gränsor, tillika med ett af Herr Kammar.Herren Axel Gabr. Silfverstolpe ingifwit Dictamen i samma ämne, beflöt Bonde-Ständet, som redan den 26 dennes till samma Utskotts handläggning förwist Eric Anderson frän Kopparbergs Län enahanda Motion, pä gjorde inbjudningar, instämma i förstnämde Remis. Or supra. Tx krotocollo 6abrie! Oämanv. Utdrag U drag af Protokollet hältet hoS Bonde Ständer wid Urtima Riksdagen i Arebro den r Oktober 1810. S D. ^ill hwad Srats Utffottet uti twänne till Sländet ankomne och nu upläste Memorialer af den 27 September och den 1 October i anledning af Capitaine I.
N:o 29, i anledn. af väckt motion, ang:de skärpta kontroller för kyrkoböckers förande m. m.;och N:o 30, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring af 1 § 30 cap. rätteg:s-balken, i afseende på tid för anmälan af missnöje emot hof-rätts dom och utslag. Vid föredragning af LagUtsk:s d. 24 dennes på bordet lagda betänk. N:o 31, i anledn. af vackt motion ang:de skyldighet alt, inom viss lid, efter slutad lysning till äktenskap, detsamma genom vigsel fullborda, yttrade sig Frih. Cederström, Claes Rud.: Förevar, motion, hvarå Utsk, icke funnit skäligt att tillstyrka bifall, synes mig likväl va - Den 29 Mars. 411 ra förtjent af mera afseende. Ändamålet med lysningen är tydligen dels att påkalla församlingens förböner och utbedja sig försynens välsignelse öfver de trolofvade, dels ock alt då personer, hvilka med hvarandra vilja ingå äktenskap, men af hvarjehanda orsaker böra derifrån förhindras, dylike subjekter må kunna sådant förvägras på grund af de upplysningar, dem man, med anledn. af det offentliga tillkännagifvandet om deras tilltänkta förening, kan finna sig befogad att i nämnde hänseende afgifva. Det sistnämnda ändamålet vinnes dock icke, om tiden emellan lysning och vigsel för långt utsträckes, ty förhållanden kunna inträffa emellan brudparet och andra personer, hvarigenom hinder för äktenskapets fullbordande lagligen uppstå, men dem man, i den stund vigsel slutligen kunde begäras, torde hända ej så lätt kan göra gällande. Ju längre lid som förflyter, ju större blifver osäkerheten i besagde hänsigt. Jag anser derföre af vigt, att någon tidsrymd bestämmes inom hvilken, efter skedd lysning, vigsel skall fullbordas, såvida den utfärdade lysningen må härtill kunna åberopas såsom uppfyldt vilkor.
Har han gjort skäl för sig uti sin förberedande skola, kommer han omedelbarligen från denna skola till universitetet; så kan han väl derstädes icke underkännas, emedan det är omöjligt, att för praktiskt behof fullkomligt vara förberedd uti en vettenskap, utan att tillika kunna theoretiskt redovisa för denna vettenskaps hufvudmomenter. Men ofelbart skall den academiska läraren ställa honom långt nedom hans rätta värde; och lärjungen skall med missnöje erfara, att hans starka sida ej blifvit påkänd. Läraren och lärjungen sakna, i sådant fall, gemensamma beröringspunkter; och dessa beröringspunkter äro just de, som vettenskapen har med hvarje konst eiler praktisk kunskap, hvarpå hon kan tillämpas. Dessa beröringspunkter ligga öfverallt kringspridda och ända till oändliga nuancer sönderklufna på hvarje punkt af systemet; och om ej vettenskapen, med särskildt afseende på dem, föredrages och läres, så blir tillämpningen omöjlig utan nya theoretiska studier. Men en sådan föredragning af en vettenskap blir något helt annat, än hvad den är och bör vara, uti den s. k. Den 7 Mars f. m. i43 lärdomsskolan. Nå väl! huru vill man nu uti samma skola förena och verkställa tvänne så olikartade undervisningsmetoder? Huru kan man påräkna lärare, som skola med lika noggrannhet och lika omsorg handhafva båda och åtaga sig, livad som enligt sakens natur är en omöjlighet, att, uti en för alla lärjungarne gemensam undervisning, meddela den ena kunskapsarten åt den ene lärjungen, den andra åt en annan. Visserligen kati och hör en och samma lärobok för båda ändamålen begagnas; men uti denna gemensamma lärobok, ja, uti en och samma proposition, skal! den ene lärjungen redovisa så, att hans afhöraude kamrat ej begriper ett ord af hvad han talar, 0111 man linge förutsätta den -omöjligheten, att en gemensam skola för båda till någon lid varit i behörig verksamhet.
Då frågade Axel, om de hört talas om morbror Ruben. Han såg, att det blixtrade till i ögonen och att många små näfvar knötos, men det syntes, att de små munnarna fått lära sig vördnad för morbror Ruben. »Tyst för all del,» sade hela skaran. »Nej,» sade Axel, »nu vill jag veta om det är någon mer, som han pinar, ty jag tycker, att han är den besvärligaste af alla morbröder.» Detta enda modiga ord bröt den damm, som var satt för pinade barnahjärtans harm. Det blef stort gny och ropande. Så måtte en hop nihilister se ut, då de försmäda själfhärskaren. Nu uppsattes den stackars store mannens syndaregister. Morbror Ruben förföljde alla sina syskonbarn. Morbror Ruben dog, hvarhelst han behagade. Morbror Ruben var alltid af samma ålder med den, hvars ro han ville störa. Och respekt måste man ha för honom, fast han alldeles tydligt var en lögnare. Hata honom i hjärtats tystaste djup, det kunde man få, men förbise honom eller visa honom vanvördnad, nej pass för det. Hvilken min de gamle togo på sig, då de talade om honom! Hade han då någonsin gjort något så märkvärdigt? Att sätta sig att dö var då inte något så underbart. Och hvad han så utfört för storverk, visst var det, att nu missbrukade han sin makt. Han satte sig emot barnen i allt, som de hade lust till, den gamla fågelskrämman. Han dref upp dem från middagssömnen i gröngräset. Han hade upptäckt det bästa gömstället i parken och förbjudit dess begagnande. Nu allra senast hade han företagit sig att rida på osadlade hästar och att åka i hö. De voro alla säkra på att den stackaren aldrig blifvit mer än tre år. Och nu öfverföll han stora fjortonåringar och påstod, att han var af deras ålder. Det var det allra retsammaste. Det var otroliga ting, som kommo i dagen om honom.
Då ansättas de af jordegaren, och sällan, om någonsin, få de ersättning för sina nedlagda, kostnader, utan stå vanligen utblottade efter tidens utgång. Öppnades nu utväg för dem att förvärfva jord under full eganderätt, skulle de undgå de olyckor, som ofta blifva en följd af obilliga jordegares pretentioner. Dessa äro i korthet de skäl, som förmått mig att framlägga mitt förslag. Jag öfvergår nu till de framställda anmärkningarne. Gr. Sparre har antydt, att, om mitt förslag bifölles, skulle hemmanet så försvagas, att det icke skulle kunna utgöra skatterna. Hr Gr:n synes dock hafva förbisett det stadgande, att »å lägenhet, som från hemman afsöndras, skall årlig afgäld läggas i spannmål, dagsverken eller annan räntepersedel, som allmännast i orten är att tillgå; och må den afgäld ej vara mindre än att den motsvarar hvad af hela hemmanets räntor och öfriga allmänna utskyder, vid jemförelse af egornas storlek och beskaffenhet, å den afsöndrade lägenheten belöper;» hvaröfver K. M:s Beflude skola hålla hand. Detta hafva de också, för så vidt till min kunskap kommit, gjort, och just farhågan att råka ut för Konungens Befh:des ogillande, har vållat, att man ställt afgälden tillräckligt hög. Då nu dessutom halfva hemmanet vore qvar, torde häri ligga tillräckliga garantier mot förlust. Utsk:t har hänvisat den, som vill förvärfva betydligare jordareal, än han kan erhålla enligt gällande afsöndrings-förordning, till hemmansklyfning. Men utom det att till hemmansklyfning behöfves Den 4 November e. m. 225 behöfves landtmätare och vanligen ny skattläggning, vinnes derigenom icke det afsedda ändamålet, nemi. att få just det för mig lämpliga område, utan skall jag då hafva något af hvarje slag, något åker, något äng, något skog etc. etc. Jag tror mig icke för närvtde behöfva vara vidlyftigare, utan anhåller om Hr Gr:s och Landtnäs propos. derå, att i lista §:n 2:dra kap. af Kongl.
Jag känner geron» erfarenhet i Kongl. Maj:ts och Rikets tjenst "olägenheterna af mindre öfvadt och odisciplineradt S ötilk. De-sa kunna cj belt och hållet afhjelpa? genom Indelningsverkets och Roteringens Ordinarie nummers exi.-tence, så snart ej förutsattes, stt> manskapet genom en oftare tjenstgöring till sjöss och icke blott genom Sj (arbeten till lands vinna öfning. Den mer eller mindre grad ^tractique, som hvar och en af sådant manskap möjligen kommer i cilialle att förvärfva, samt säkerheten öm förirrandet af det lefnadssätt och yrke de valt ch hvartill de i Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst äro ämnade, gör likväl aft dese erhålla en viss militairisk rigtning, som mindstone till en del ersätter hos detri misten af de egenskaper, som fran ert veckig god Sjöman äro oskiljaktiga. Sabini blir äfven förhållandet med fordubbmgsBåliunämurt, då de uppfordras, i emforelse med manskap, sorn icke förr n i behofvets stund legas till tjern töring, hvarföre de icke hafva annan kallise än den Itimpna penningens. Skulle jöfolk från våra Handelsflottor genom le?. • ing eller, hvad som vors ännu värre, m< L åhl genom pressning tagas till upp fy! Iane af bristen vid flottornas utrustning, blef - 67 6 Den 14 Juli f. m> vo dessa säkert för Landet och Staten tiodubbelt dyrare. Det vore icke svårt att ingå i vidlyftiga detailler och bevis 5 men sådant torde icke nu vara nödigt. OecononueUtskoti,et har uti dess Betänkande utfört allt hvad som i anledning af Grundlagens redan citerade 80 §. samt öfriga gällande författningar behöfves för denna enkla saks utredande. Jag anhåller derföre om proposition att Utskottets Betänkande må antagas. Friherre Boye, ludvig:
Det vid nyssnämnde riksdag beviljade särskilda kreditiv anvisades för sådane utgifter och kostnader, som förberedande rustningar samt andra af 1848 års politiska förhållanden påkallade åtgärder medförde. Utaf detta, till 2,000,000 R:dr bestämda, kreditiv lyftades under sagde och nästpåföljde år tillsammans 1,830,000 R:dr. Det särskilda kreditiv å 2,500,000 R:dr, som i Februari månad innevarande år af Rikets Ständer anvisades, blef då stäldt till Kongl. Maj:ts nådiga disposition för nödiga åtgärders vidtagande till upprätthållande af rikets neutralitet; varande utaf detta sednare kreditiv hittills från Riksgälds-kontoret väl endast reqvireradt och utanordnadt tillsammans 1,300,000 R:dr; men, enligt Stats-Utskoltet meddelade och detta Utlåtande bilagde approximativa beräkningar, skulle utaf sistnämnde kreditiv-medel ett sammanlagdt belopp af 1,981,383 R:dr 45 sk. 4 rst. dels redan vara utbetaldt och dels före instundande December månads början komma att utgifvas, nemligen enligt Chefens för Kongl. Landtförsvars-Departementet beräkning, R:dr 1,022,000: och enligt Chefens för Kongl. Sjöförsvars-Departe mentet beräkning 959,383: 45. 4. Följaktligen skulle det vid sagde tidpunkt återstående kreditiv-beloppet komma att utgöra Summa R:dr 2,500,000: Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 329. I afseende på beloppen af de 2:ne särskilda krediliver, som, enligt Regerings-Formens 63 §., skola af Rikets Ständer under deras sammanvaro anvisas, för att vid oförutsedda händelser vara alt tillgå, innehåller nyss åberopade §. endast den föreskrift, alt desamma skola vara »tillräckliga».
M. måtte anhålla om tillsättandet af en s. k. »vapen-komité», sammansatt, af personer med såväl theoretisk bildning som praktisk skicklighet i deras blifvande befattningar, och hvilken komité, enl. min npfattning, skulle vara permanent och tillkomma att undersöka och yttra sig öfver hvarje projekterad ny vapenmodelV eller förändring af redan varande, innan någon antagning borde ifrågakomma. Berörde komités yttrande skulle alltid medfölja föredragningen af blifvande projekter, hvarefter Regeringen naturligtvis fortfar att ega beslutanderätten. Hade en dylik komité på förhand handhaft alla våra otaliga uniformsförändringar, huru annorlunda skulle icke då påföljden blifvit? Inom Artilleriet har på sednare åren en pröfnings-komité blifvit organiserad, men den höres sällan utaf, hvarken till sammanträden eller resultater. Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte medfölja remissen af Hr Brakels motion. Hr Brakel, Mauritz: Det förslag, som jag i föreg:de plenum väckt, har rönt ett starkt och för mig' oväntadt motstånd. Som detta motstånd hufvudsakligen utgått från Hr af Klint och Frih. Wrede, och dessa Hrr kunna anses representera Krigsministerns och Gen.FältTygmästarens åsigter, finner jag mig så mycket mer upmauad, att, så godt jag förstår, försvara nyttan och behöfligheten af den vapenkomité, som jag föreslagit. Mau har klandrat, att jag satt vapen i händerna på oppositionen. Bien hvad innebär en opposition i detta fall, om icke ett uttryckt missnöje med det sätt, på hvilket vapentillverkningen i riket bedrifves, och deraf alstrade förslager till denna tillverknings förändring? Jag har framställt ett förslag till en för Arméen och Flottan gemensam, granskande och bedömande vapenkomité. Det är möjligt, att detta förslag är oantagligt, men till sitt syfte har man medgifvit att det är godt; det är framstäldt efter mitt bästa förstånd, och det är min pligt som representant, att uttala mina åsigter, om jag anser dem leda till ett önskvärdt mål.
Majit, ehuru vid arbetena å Statens jernvägar under sednaste liden private' arbetare varit i allt större antal sysselsatte, och under sistlidet år någon kommendering ur arméen för sådant ändamål icke egt rum, likväl ansett fortfarande behöfligt, att dylika kommenderingar må kunna vid jernvägarne användas, hafva Rikets Ständer funnit sig böra förklara, det hinder icke möter, alt på de i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 16 September 1857 upptagna vilkor, lör arbetena ä Statens jernvägsbyggnader äfven framgent använda kommenderingar ur indelta arméen. Slutligen, och dä de för Statens räkning utförda jernvägsanläggningar numera erhållit den utsträckning, att desamma måste hafva framkallat en ganska vidsträckt och mångsidig praktisk erfarenhet rörande alla till sådana anläggningar hörande arbeten, — en erfarenhet, som icke allenast i flerfaldiga hänseenden är af stor vigt vid utförandet af blifvande jernvägsbyggnader, utan äfven måste vara af mycket gagn vid utöfvandel af ingeniörsyrket i andra dess delar, — kan det för det allmänna icke vara likgiltigt, om denna erfarenhet, så vidt ske kan, för efterkommande bevaras eller om den går förlorad med de individer, som haft tillfälle inhemta densamma. Det måste deremot, enligt Rikets Ständers förmenande, vara Statens både rättighet och skyldighet att såsom en det allmännas tillhörighet för kommande tider bevara del vetande, som samtiden genom stora uppoffringar vunnit i ett ämne af en så mångfaldig och djupt ingripande beskaffenhet. Om detta icke kan förnekas, så inses lätt vigten deraf, att de tekniska och ekonomiska detaljerna af de redan utförda slambane-arbetena varda fullständigt beskrifva och offentliggjorda uti ett deröfver fullständigt affattadt, med behöfliga plancher försedt vetenskapligt verk. Att utarbetandet och utgilvandet af ett sådant arbete skall komma all medföra kostnader utöfver inkomsten genom försäljning, är alt förutse; men denna kostnad kommer säkerligen, om den af statsmedel bestrides, att medföra flerdubbel vinst genom en allmännare spridd kunskap om och deraf föranledd skicklighet i dylika arbetens utförande.
St. i det hela, efter vissa minskningar, gillades, vore den rätta? Det är icke allenast till befarandes att han icke vore det, utan här förekommer en annan omständighet, vid hvilken jag ber R. o. Ad. fästa sin uppmärksamhet. Det är den, att räntepersedlarnes utbyte och förändring ifrån hvad de nu äro till något Den 7 September e. m. 69 annat, icke kan, om lag och rätt här i landet skola gälla, göras ulan räntegifvarnes samtycke. Hvar och en, som ärft eller förvärft ett hemman har gjort det m4ed rättighet att bibehållas vid den skatt, som hemmanet af ålder varit åsatt och att icke vara blottställd för några ändringar deri, utan sitt eget samtycke. Hvarföre är det, som StatsUtsk., ehuru dristigt det i öfrigt är, likväl icke vågat föreslå R. St. att ändra frälseräntorna? Ulan tvifvel derföre att deras egares rätt derigenom skulle rubbas. Jag frågar då om dens rätt, som är skyldig att utgöra räntan, vare sig till enskild man eller Kronan, om dens rätt är mindre helig än ränletagarens? M:s försäkran och stadfästelsen på Svenska och Finska allmogens frioch rättigheter af d. 4 April 1789 heter det i 2 §: ”de å hemmanen en gång gjorda, i laga ord”ning fastställda skattläggningar och tiondesällningar skola i everl”deliga tider ega bestånd, och aldrig någon ändring eller rubbning deruti tillåtas.” Huru skall en sådan Konungaförsäkran, som varit ansedd, så att säga, för BondeSt:s privilegium, kunna medgifva en dylik förändring, som den ifråga vande ? Om man tillser med hvad rätt hvar och en skattskyldig innehar sitt hemman, på sätt Hr Gyllensköld i sin reservation åberopat, så borde R. o. Ad. nogsamt finna, att man icke kan på detta sätt gå till väga. Föreg:de Ständer hafva äfven, så vidt jag förstår deras yttranden, denna eganderättens oantastlighet.
Vi hafva i allmänhet afsell alla omständigheter, som för tillfället omgåfvo oss, men i allmänhet önskande att bibehålla vår metalliska valuta oröd, att den icke mätte sjunka under ett visst förhållande, hafva vi sökt att derefter reglera våra operationer: men jag dr viss, att jag med säkerhet kun påstå i närvaro af män, bekanta med handelsförhållanden (commercial men), att denna grundsats, så god som den dr, stundom icke är passande för förhållandena, icke användbar med skyldig uppmar ks amhet på landets ställning eller landets behof vid sär skilda tillfällen. Den 7 Augusti. 123 Låt oss nu sc, huru Engelska banken factiskt tillämpat ifrågavarande grundsatser. Efter bilagan N:o 10 till förulnämda Report, uppgick under intet af de 4 då sistförflutna åren (1828 —1831), för hvilka uppgift lemnades, matalliska cassan i medeltal till { af utelöpande sedlar och på räkning stående medel, och, utom de mångfaldiga exemplen på ett långt derunder sjunkit förhållande, må tilldragelserne 1S25 omnämnas. Hvarjehanda orsaker hade under åren 1824 och början af 1825 i England framkallat svindlande spekulationer till en oerhörd höjd, i utländska statslån, bergverks-compagnier, ull, silke, zink o. s. v. Engelska bankens försök alt genom indragning af rörelse och sedlar motverka denna svindel, tillintetgjordes genom den lätta credit, privatbankerne lemnade; de svindlande spekulalionerne misslyckades och föranledde först en ogyuuande kurs emot England, men sedan den afhjelpts genom utförsel af 7 millioner £ i guld, och utländska kursen vändt sig till Englands fördel, uppstod mot slutet af år 1825, genom en mängd privatbankers fall, en förskräckelse, som så när hade gifvit Brittiska förmögenheten de mäst kännbara slag. Men då trädde Engelska banken, på miuistérens uppmaning, emellan med en kraft och ett mod, som räddade mycken Brittisk förmögenhet.
Tackjernslillverkningen inom Lerbäcks socken, som förut var i märkbart aftynande, bar under de sednare åren ökats, egentligen till följd af användandet af Nora malin i stället för den förut begagnade fattiga och trögsmälla O O O O Tabergsmalmen ifrån Småland, af hvilken Lerbäcks bergslag genom den gamla regleringen af byteshandeln med malm och limsten emellan Lerbäcks och Tabergs verks bergslag, varit nödsakad att efter bestämdt pris årligen lösa 1,500 SkU; dock kommer denna reglering att med år 1845 upphöra. Den förut omförmälda Hjortqvarns masugn i Svennevads socken anlades 1838 af Gryts, Haddebo och Häfla bruksägare, hvilka ingått kontrakt med Erame bergsmäns hyttelag i Lerbäcks socken, att på 75 år emottaga alla bergsmännens kol emot ett minimipris af 3 R:dr 16 sk. Banko per stig, samt under tiden ansvara för deras blåsningsskyldighet, genom hvilket af Kongl. BergsKollegium fastställda kontrakt bergsmännen kommit i tillfälle att draga af p O ^ O kastning af deras skog, utan att äfventyra förlust af tackjernsblåsning vid deras egna hyttor. I Carlskoga har tackjernsblåsningen varit grundad på malm, köpt från andra bergslag. Stringoch ämnesjerns-tillverkningen, sora, efter dels tillökning dels ock nedläggning af härdar och privilegieradt smide, vid 1841 års slut bedrefs vid 166 härdar, utgjorde i ärligt medeltal under de fem åren: I Nora och Lindes bergmästaredöme 55,703 SkU. „ Nya Kopparbergs d:o . , , 10,495 — „ Carlskoga bergslag ... 1,993 — Summa 68,191 SkU. och således 4,521 SkU mera än år 1836.