Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörner, anser att en extra årlig taxering af 500,000 rdr vore nog, ty vi kunna väl hoppas på ytterligare besparingar under tiden, och derföre förenar jag mig i Gr. Mörners yrkande. Manga ledamöter hördes nu ropa på propos. Hr Dalman: Det är verkligen ganska eget att man, medgifvande det stridiga i uppgifterna, dock påyrkar att R. o. Ad. skall gifva ett bestämdt svar. Just denna omständighet, eller att uppgifterna äro stridande och således mindre tillförlitliga, hindrar mig och många jndra att fatta en bestämd mening i frågan. Och då Stats-Utsk:t i alla fal! måste taga frågan i för - 356 Den 28 November. nyadt bepröfvande, kan jag icke inse att en återremiss härifrån i ringaste mån kan öka dess besvär, hvarföre jag fortfarande om densamma anhåller. Gr. Sparre: Med anledning af Hr von Köchs yttrande, ber jag få erinra om att det alls icke denna gång är nödvändigt för Stats-Utsk:t att läsa vår långa diskussion, ty beräkningarne öfver statens tillgångar finnas redan tillgängliga i tryck, hvadan också intet uppskof blir nödigt. Om vi nu afgöra frågan, vöre det att dömma som den blinde om färgen, och jag upprepar hvad Hr Dalman sagt, nemi. att det väl skulle vara det mest besatta i verlden, om vi nu fattade ett beslut i frågan. Derföre fortfar jag också i mitt yrkande på återremiss Frih. Gripenstedt: I anledning af åtskilliga fällde yttranden, ber jag att ännu en gång få erinra om att jernvägslånet hvarken definitivt eller temporärt kommer att inblandas med andra medel, men att det är genom jernvägslånets höjande, som andra medel blifvit disponibla för de utgifter, som nu äro i fråga, och det är till en del på detta förhållande, men hufvudsakligen på de redan gifna öfverskottsmedlens tillväxt utöfver beräkningen, sorn jag grundat min åsigt, att vi icke i och för detta anslag, behöfva särskildt beskattas. Gr. af Ugglas: Då Frih.
Detta sätt att gå tillväga, afser blott att motarbeta denna vigtiga fråga, eller att, om jag så må säga, begrafva frågan om ett representationsförslags hvilande till nästa riksdag. När nu R. o. Ad. genom sitt beslut har hindrat (hvilket jag anser vara väl gjordt) något af de hittills framställda representationsförslagen att blifva hvilande på R. St:s bord till nästa riksdag; så hemställer jag till Ståndet, hvad nationen skulle tänka, om R. o. Ad. skulle säga tvärt nej till den åtgärd, som här är föreslagen, nemi. att ingå till K. M. med en und. anhållan, att K. M. ville låta ytterligare bearbeta och utveckla denna fråga. Jäg skulle föreställa mig, att R. o. Ad. derigenom åclroge sig den icke oskäliga misslankan, att icke vilja någon representationsförändring, och likväl hafva vi så många gånger uttalat den önskan, att en representationsförändring måtte blifva tillvägabragt. Slutligen har en talare, Gr. Lagerbjelke, nekat sin röst för förslaget, derföre att ett bifall dertill skulle, efter hans förmening, innebära ett förtroendevotum, hvartill sednare dagars tilldragelser icke gjort honom benägen. Jag häller talaren räkning, för det han kom öppet fram med det egentliga skälet för hans och hans vänners mening; fast detta är lika svagt som det föregående. Jag skulle likvist beklaga, om R. o. Ad., i sina beslut om samhällets vigtigaste angelägenheter, låter hänföra sig af småsinnets förtrytelser. Det skulle skada R. o. Ad:s egel anseende mest. Jag hyser dock det förtroendet lill omdömet och fosterlandskänslan hos R. o. Ad:s ledamöter, att de, oberoende af den enskilda anledning de till större eller mindre belåtenhet med det som bär blifvit påpekadt, nu besluta hvad de anse vara nyttigast för sig sjelfva och framför allt nyttigast lör samhället. Det är således icke blott för Adelns egen skull, utan ock med fullt förtroende i denna fråga till Regeringen, som jag röstar bifall till förslaget. I afseende återigen på det secundära i frågan, eller sättet för förslagets uppställande, så hänför jag mig till Gr.
Maj:t erhållen Nådig tillåtelse, vunnit burskap; att, vid ansökning om burskap, bör af sökanden ställas borgen, det han skall till det minsta i sex år i staden bo och stadens rätt efter magt uppehålla, eller i brist deraf erlägga utskylder för sex år; att utländsk man, som vill sig i staden nedsätta, der burskap vinna och med kram handla, skall förete bevis, det han å den ort, >der han sig uppehållit, lärt och tjenat den tid, Förordningen fordrar, såsom vilkor för rättighet att drifva handel; eller i annat fall fylla tiden upp med tjenst hos köpman i den stad, der han ämnar sig nedsätta; hvarjemte sökanden, såvida han icke utomlands egen handel drifvit och ”kunbar förmögenhet eger,” bör erlägga till Handels-Societeten eller Borgerskapets Cassa 200 daler silfver myn t. Utländning åter, som icke vunnit burskap, må endast i stapelstad å de rum, Borgmästare och Råd utse, men icke i ”sitt herberge eller öppna bodar” försälja sina varor, och detta allenast i gross. Enligt Kongl, Förordningen den 19 Februari 1811, må resande utländning icke eller i riket inkomma utan Kongl. Maj:ts tillstånd Beträffande serskildt de personer som ifrån Finland hit till riket inkomma, finnes uti 11 § af nyssnämnda Kongl. Förordning stadgadt, att de böra vara försedde med pass af Landshöfdingen eller Magistraten i den Finska ort, hvarifrån resan börjad är. Till förekommande åter deraf, att sådane personer må falla fattigförsörjningen till last, är emellan Kongl. Maj:t och Kejsaren af Ryssland afslutad en convention, hvilken, enligt Kongl. Kungörelsen den 2 Juni 1840, blifvit förnyad att gälla till den 12 Maj 1846, af innehåll: att lösdrifvare samt andre från det ena riket till det andra, inkomne personer skola, äfven om icke kunnat utredas, när de till det sednare landet anländt, i sitt fädernesland emottagas, så framt de icke i det andra riket varit anställde i allmän tjenst eller för egen räkning förestått landtbruk eller annat näringsfång.
Jag får för öfrigt fästa uppmärksamheten derpå, att man icke gör folket någon tjenst med belåning af panter till allt för små valdner; de hafva 6 Den 7,5 November f. nj. större fördel, att sälja dem. Det är tillfället och möjligheten, att få belåna dessa små pjeser, som gör, alt folket vill behålla dem, och derföre heldre pantsätter än säljer dem; med ett ord man favoriserar tycken och fördomar, som icke böra favoriseras. Jag tillstyrker derföre bifall till BankoUtskottets första Betänkande i den. na del, Herr von Troil, Emil: För min del kan jag icke godkänna hvarken det förra eller det sednare af BancoUtskoltets Utlåtanden. Jag yrkar, att minimum för belåningen på Guld och Silfver må fastställas till en summa af 5o R:dr; ty i annat fall blir Banken endast en fattigförsörjningsanstalt, Om en sådan fattigförsörjning kunde utsträckas öfver hela Riket, skulle jag icke bestrida den; men då den endast skulle komma Stockholm till godo, kan jag aldrig medgifva att den skall ligga Banken, d. v. s. hela landet lill last, särdeles som Sparbank här finnes, hvilken lämpligare kunde åtaga sig denna utlåning. Deremot tror jag det vore nyttigt, om allmänheten ägde rättighet att äfven i LåneContoiren och LandtRänterierne deponera Guld och Silfver till minst 5o R:drs värde, för belåning i Banken, Detta skulle uppmuntra allmänheten, att föröka sitt husgeråd af silfver, i stället för andra luxartiklar. Det vore ett praemium för det slags lyx, som Den a5 November f. m. 7 af alla är det nyttigaste, emedan del lemnar en tillflykt i beliofvets stund. Jag anhåller derföre om proposition å clt minimum af 5o Il:dr för den nu ifrågavarande belåningen. Herr von Hartmansdorff: Jag ar alldeles af samma tanka, som Herr von Troil. Enda skälet, hvarföre jag icke framställt den, var, alt sedan Utskottet i sednare Utlåtandet ytterligare afvikit från hvad enligt min öfvertygelse är rätt, och nedsatt minimum ända till 1 R:dr, hade jag uppgifvit allt hopp att få rätt.
Gyllengranat och H. Ex. Björnstjerna redan i ämnet yttrat, utan vidhåller jag blott hvad jag i reservalionsväg anfört, egentligen fästande mig vid den anda, som genomgår Ulsk:s betänk. Jag anhåller således om ålerremiss af denna punkt i SlatsUtsk:s betänk. Hr Gripenstedt, Joh. Aug.: Jag har med största uppmärksamhet bjudit till att följa de yttranden, som bär blifvit afgifna, för alt se, om de skulle kunna inverka till förändring af min öfvertygelse; men denna har icke allenast blifvit orubbad, utan de hafva fast hellre stärkt mig i den mening, att det förbehåll, som här är gjordt, bör fortfara. Den förste värde talaren anförde egentligen icke något annat emot detsamma, än ett upprepande af hans subjectiva öfvertygelse, att det vore väl om denna inskränkning icke funnes. Ex. Hr Gr. Björnstjerna har deremot anfört några speciella skäl. Ilan har sagt, att denna föreskrift vore en conseqvens af den princip, som StatsUtsk. redan i första punkten antydt, nemi. att skärgårdsflottan borde tillgodoses på den stora flottans bekostnad, och att den förstnämnda sålunda skulle erhålla brorslotten. Jag måste dervid likväl anmärka, att denna räkning icke är så alldeles riktig; ty ej kan man säga, att skär* 32i Den 25 October. gårdsflotlan får brorslotten, då den enligt förslaget skulle erhålla 185,000 r:dr, under det att den stora flottan skulle enligt samma förslag komma i åtnjutande af mera än 420,000 r:dr. Mig tyckes tvertora, alt hon i alla fall får nöja sig med mindre än en systerdel. Samme värde talare har vidare sagt, att skärgårdsflottan, ehuru nyttig den visat sig vara, likväl numera icke hade samma användbarhet, sedan Finland gått förloradt. Jag är äfven härutinnan af motsatt öfvertygelse och skulle snarare tro, att under en tid, då communicalionen alltid behöfde hållas öppen med denna dyrbara provins, dä var en slorseglande flotta mera nödvändig, än nu, då vårt läge mera är att betrakta såsom insulärt.
Det vigtigaste inkast är det, som Herr Lagerhjelm gjort, att medlen ej skalle tillhöra Kyrkorne; men när ingen annan äger några anspråk derpå, måste de väl anses som Kyrkornes egna, och icke som Stats-medel. Hvad angår ämnets vigt, får jag blott yttra , att just Invånare från dessa Församlingar hafva yrkat, att de måtte sjelfva få se , huru det står till med deras cassör. Deremot har Preste-Ståndet afslagit Utlåtandet, och allt detta är för mig en ökad anledning att yrka , äfven de Skånska Kyrko cassornas Revision af Församlingarne sjelfva. Nu är likväl frågan icke blott om Skånska Kyrko-medel, utan äfven de i Halland Blekinge och Bohus Län, och då skulle de lida deraf, att i Skåne finnas 4 å 5 Församlingar, som hafva blott en ägare? Mig synes det klart, att dä Församlingarne genom egne Revisorer få granska cassorne, och Prostarne äfven granska dem, vid Revisionerna i Församlingarne, blifver denna granskning ganska fullständig. Jag kan åtminstone ej se, huru några origtighetar äro deraf att befara, och förenar mig i Borgareoch Bonde-Ståndens mening. Herr von Hartmansdorff''. Det lärer förhålla sig med ursprunget af dessa cassör, likasom med tillkomsten af andra dylika i Danmark och Norrige, att en del af Krono-tionden blifvit anslagen till Kyrkornas underhåll. Således December c. ni. köper man der en Kyrka, såsom annan Egendom , för att draga större nytta af Tionden, än kostnaden utgör för hennes underhåll, eller ock vårdslösas hon. Exempel derpå hos grannarne äro icke sällsynte. En värd Ledamot har uppgifvit, att det skulle vara Församlingarne förment , att sjelfve granska sina cassors förvaltning; men jag tror han misstager sig, och skulle önska, att han eljest ville bekräfta sitt påstående med något exempel derpå.
Men, om äfven den trakt, som Lagalinien genomlöper, skulle i hvarje afside kunna mäta sig med den, som utgör Nässjöbanans trafikområde, så är det icke utur den inskränkta provinsiella synpunkten frågan får bedömas, utan efter dess större eller mindre gagnelighet för landet i sin helhet. Jag tror då, att den första fråga man måste söka att besvara, är den, huruvida Sverige nu eller framdeles har råd att bekosta tvänne längdbanor igenom Småland. Besvaras denna fråga med ja, så bör utan tvifvel Lagalinien nu antagas och den östra banan komme då förmodligen att ifrån Eksjötrakten ledas rakt på Carlskrona. För min del måste jag likväl obetingadt besvara denna fråga med nej, och jag tror att huset nästan enhälligt skall göra det. Vårt land mägtar och bör ej bygga mera än en längdbana genom det sydligare Sverige. Men är man derom ense, då tror jag äfven, att deraf naturligen följer att denna längdbana icke bör läggas i den vestligaste delen af Småland, utan att den så mycket som möjligt bör närma sig medellinien af denna vidsträckta provins — och detta så mycket mera, som det öfverensstämmer med det system för landets jernvägar, som blitvit upgjordt och af Konungen gilladt. Detta system innebär äfven en bana igenom Östergöthland. Man må med dess utförande dröja huru länge som helst — så lärer väl ingen ibland Eder, M. Hrr, kunna föreställa sig att den aldrig skall blifva bygd. Nå väl, bör man Den 25 April e. m. ej då vid n t st a k ni ngen af den södra banan deruppå göra afside? Det finnes ingen enskild, klokt beräknande man, som icke på förband för sig uppgör en plan för skötseln af sin egendom. Icke odlar lian en bit här och en bit der utan afseende på det hela. Icke anlägger han ett hus utan beräkning på huru framdeles byggande hus skola ligga. — Hvad han sjelf icke mäktar utföra, det få lians barn göra efter honom. Men hvad han gör, det måste göras efter system.
Jag tror, att genom den kommunikation, som blifvit öppnad inom rikets landamären, såsom Götha kanal m. m., denna boskapsskötsel blifvit utvidgad, men deremot tror jag icke, att ett lyckligare förhållande framkallats genom den Finska traktatens upphörande. Jag anhåller att hvad artikeln fläsk angår, Bevilln.Utsk:s förslag måtte bifallas och får erinra, alt fläsk är ett ganska vigtigt födoämne för en stor del af den arbetande folkklassen inom hufvudstaden. Hr Aminoff: En värd talare har yttrat, att äfven med bibehållande af nuvar:de tulltaxa för fläsk, denna vara likväl kan, med fördel från Finland, hilföras och försäljas. Detta påstående måste jag bestrida. Det är numera en allmänt känd sanning, bevittnad af erfarenheten, att den vid sista riksdagen åsatle höga tullen på lifsförnödenhetsartiklar, verkat derhän att ganska ringa qvantiteter af de samma hit inkommit från Finland, pä den lagliga vägen. Finnarne hafva, i allmänhet, genom den höga tullbestämmelsen blifvit tvungne att flytta sin handel från Svetige till Ryssland. Och hvad Stockholms innevånare derpå förlorat ligger i öppen dag, likasom den vinst Petersburg derigenom skördat. Sannerligen man kunnat göra Ryssland en större ekonomisk tjenst, än då man förhöjde tullen på lifsförnödenheter; det återstår för att göra förlusten komplett, att förbjuda all införsel af dylika varor, och jag börjar frukta, att sådant är meningen hos dera som yrka höga tullbestämmelser. Det säkraste är nu, alt prisen på förnödenhetsvaror, stigit till den grad, att den fattige och arbetande klassen, snart kommer i den belägenhet, att den knappast kan förskaffa sig mer för Den 2 Juni e, m. 313 dagen att lefva utaf, än sill och bröd. Har då icke Svenska folkets ombud förbindelser i detta afseende, till andra än producenterne, hvilkas antal otvifvelaktigare är ringare än consumenterne? Jag tror det, de förras fördel böra kunna vinnas genom måttliga tnllbestämmelser, utan att de sednare derigenom förmycket blifva lidande.
Att afgift för bränvinstillverkning erlägges förskottsvis för en tiilverkningstermin i sender, med den för terminen belöpande afgift; samt att likasom hittills det må vara tillåtet för den tillverkare, som sådant önskar, att före terminens början erlägga afgiften för hela det anmälda beloppet eller förskottsvis nedsätta penningar till gäldande af afgiften för en möjligen blifvande öfverskottstill verkning; Den 14 Mai. 307 dels ock slutligen af Hr Nordenfelt, att Utsk:ts hemställan skulle afslås samt 20:de §:n i nu gällande förordning oförändrad bibehållas. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många nej jemte några ja, sedermera propos. på antagande af Gr. De la Gardies förslag, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja, vidare propos. på antagande af Frih. Cederströms förslag, hvilken propos. besvarades med många ja, blandade med nej, och slutligen propos. på afslag å Utskits hemställan och bibehållande af hvad i ämnet nu finnes stadgadt, hvartill svarades många nej jemte några ja; hvarefter och sedan propos. på antagande af Frih. Cederströms förslag förnyats samt med många ja, blandade med nej, besvarats, Hr Gr. och Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Sedan votering begärts samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att E. o. Ad. egde att bestämma kontra-propos:ns innehåll vid den blifvande voteringen, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida antagande af Gr. De la Gardies förslag skulle utgöra kontra-propos:n, och, då dervid svarades många ja, blandade med nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Gr.
• serna liing, funnit sig kunna förorda antagande af annan mera betryggande förtullningsgrund, 5 ’ har likväl värde-förtullning mast bibehållas för några ganska betydliga import-artiklar, såsom slöjdevaror, redskap och machinerier m. fl.; hvarföre ock Utskottet ansett nödigt att, så vidt möjligt, bereda någon ytterligare kontroll å riktigheten af de angifnings värden. på grund hvaraf, enligt 5 §. lulltaxe-underrättelserna, värde-förtullningen skall verkställas. För det fall, alt angifnings-värdet icke är bestyrkt med faktura, hänvisar lista mom. i nyssnämnde §. till föreskriften i 31 §. Seglations-ordningen, hvari åter stadgas, att godsegaren skall med edsförpligtelse underskrifva angifnings-inlagan. Utom det att dylika edsförpligtelse!' endast böra i yttersta nödfall Ifrågakomma, förutsätter det gällande stadgandet hos godsegaren en kännedom, som han i saknad af faktura möjligen icke eger. Af dessa skäl hemställer Utskottet, att, i stället för nämnde hänvisning, uti 1 mom. af 5 §. intages den föreskrift orri godsets värdering och uti 2 mom. den i öfver ensstämmelse härmed något ändrade redaktion, som bilagde förslag innehåller. Enligt Utskottets, vid rubrikerna »Redskap och Machinerier» samt» Verktyg» gjor§• fida förslag, kommer den Kommers-kollegium hittills, genom 13 §. i tulltaxe-underrättelserna, medgifna rättighet att för vissa fall tillåta införsel af nämnde artiklar, emot nedsatt tull, att hädanefter upphöra, hvarföre ock det i 6 §. af tulltaxe-underrättelserna fiir sålunda införda redskap, machinerier och verktyg nu stadgade undantag från den i 2 mom. af 5 §. föreskrifna tullbehandlings-method blifvit ur 6 §. uteslutet och redaktionen af 6 §. ansetts böra blifva sådan, som bilagde förslag innehåller.
Enär det, till förekommande af skada, som orsakas af svinkreatur, hvilka utsläppas oringadc, sedan käle gått ur jorden, i 11 kap. 4 §. Byggninga-Balken stadgade ansvar numera icke synes tillfyllestgörande, helst med afseende å den betydliga skada, som å allmänna vägarne ofta förorsakas af oringade svinkreatur, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat, att 11 kap. 4 §. Byggninga-Balken skall erhålla följande lydelse: Då käle är ur jord, skola svin ringade vara. Träffas oringade svin den tid utom egarens hägnad eller å allmän väg, tage den som vill och gittey dem upp, och löse egaren dem igen af honom med fem daler för hvartdera. Vill egaren ej lösa, stämme då den som upptog till Rätten, och betale egaren dubbelt för hvart svin. Hvilket Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 227. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Dec. 1854. Preste-Ständet den 4 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 4 — —• Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ett å Riksgäldskontoret anvisadt tillfälligt kreditiv för Stats-kontoret. (Stats-Utsk:s Mern. N:o 385.) S. A. K.
Sprengtporten sagt att den Skånska jernvägen i militäriskt hänseende skulle vara af så mycken vigt, jemförelsevis med den andra banan. Det förvånar mig verkligen, alt de, som intressera sig för den Skånska jernbanan, röra på den strängen. Jag hemställer hvilkendera jernvägen, som skall anses vigtigare i militäriskt hänseende, antingen den, som skulle kunna sammanföra trupper från hela landet, med undantag endast af Skåne och Småland, till vår vigtigaste militära punkt, Carlsborg, eller den, som blott kunde föra trupper ifrån två provinser; den väg, som sätter oss i förbindelse med de magter, som äro våra naturliga bundsförvandter, eller den, som sätter oss i förbindelsen med de magter, som icke äro det. Icke blott på dessa, men äfven på många andra grunder anser jag Slockholm-Götheborgs-banan i militäriskt hänseende ligga öfver den andra, och della är så solklart, att jag icke ansett detsamma böra bevisas. Jag skulle icke hafva uptagit detta skäl, om icke de, sorn förfäkta den andra sidan, hade sjelfve stött derpå, Vidare säger Frih. Sprengtporten alt han skulle förvandla milt salt, såsom han behagade kalla det, till vatten. Måhända lyckades det Frihm att förvandla det till vatten, men för mig blef det icke något klart vatten, ty jag kan icke se någon orsak hvarföre den ena vägen skulle gå ifrån Malmö ända till Jönköping, men den andra anses slutad vid någon punkt i Westergöthland. Om det skall blifva någon större nytta för landet att få en jernväg ifrån Götheborg, så måste den väl åtminstone utdragas till någon punkt vid Mälaren, och då blir det 24 mil, då det är 28 mil ifrån Malmö till Jönköping. Frih. Raab har fört in frågan på det tragiska elementet och sagt alt det vore någonting nprörande att komma ifrån andra länder till Skåne och se de förfärliga vägarne, det vore någonting hiskligt deruti, och att man borde göra utlänningen det nöjet att komma på jernvägar, när han kommer i vårt land. Jag bekänner att de moliver, som leda mig, icke äro att förskaffa utlandet ett nöje, utan fäderneslandet en nytta. Den 23 September e. m. 265 Vidare har Frih.
Att detta förtroende kan återvinnas mera derigenom, att Banken upptager ett utländskt lån, ån derigenom, att den sammanlägger en del af sine egne inkomster, och ökar sin reela fond, kan jag för min del icke inse; och tror att något verkeligt behof af penningars upplånande för realisationen icke förefinnes. Man ser af Tabellen öfver Banken, att förhållandet emellan den reela fonden och utelöpande sedelstocken, den förre beräknad efter närvarande agio, år föga mindre gynnande ån detsamma någonsin varit, och om Banken' hade ökat sine fonder med 1 million R:r Specie torde detta vara mera ån som verkeligen behöfs, för att börja vexlingen, sedan alla sett, att planen år redlig och ledande till ändamålet. Deremot tyckas omståndigheterne nu icke vara sådane, att man bör äfventyra de följder, som misstroendet kunda bereda. Det år vål svårt att uppgöra någon calcul, huru för-, hållandet skulle blifva, om vexling i Banken nu genast börjades, men det torde icke vara för mycket beråknadt, om man antager, att 1 million R:dr Specie åtginge för att inlösa de utom T>en i4 Julii e'. rn, 71? fliket varande BancoSedlar, hvilka i sådant fall genast säkert tillströmmade. Vid en realisation måste man äfven alltid afse, att småsedlarne måste utbytas emot smärre Speciernynt. Härtill åtginge ungefärligen i million R:r Specie. Således skulle efter alla anledningar genast vid början af en realisation 2 millioner Rjr af Bankens reela fond utgå, och återstoden blefve endast två och en half. Om nu det verkeligen existeJ rande misstroendet blef ännu mera uppjagadt genom någon tillstötande händelse, eller coursen började stiga, huru lätt kunde följden blifva att Banken, hvars fleste utlåningar åro ställde på lång tid, och ej hastigt kunna realiseras, bragtes i concours-tilIstånd, och då blef den sednare vili lan värre ån den förra.