Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff har äfven frågat, huruvida fondsystemet skulle—kunna rädda Staten i nödens stund, eller huruvida man skulle kunna föreställa sig att man då kunde erhålla ett statslån; och han har, såsom svar på denna fråga, åberopat, att det utan tvifvel är lättare att få lån för den, sora icke är skuldsatt, än för den som är det. Denna regel må i det enskilda lifvet hafva sin riktighet; den är dock icke ens då ofelbar. Ty det händer ganska ofta, att den som väl och skickligt sköter sina enskilda affärer, som väl och klokt vet att nplåna penningar, när de behöfvas, han har vida lättare alt i behofvets stund få låna, än den, som alldeles icke har inlåtit sig i några penninge-spekulationer. Jag vill likväl, detta oaktadt, icke bestrida exemplets riktighet, i afseende på det enskilda lifvet; men tror dock, alt det icke kan tillämpas på Staten, så framt jag icke vill gå till ytterlighet och föreställa mig en Stat, som är utomordentligt skuldsatt, ty då kan påståendet äfven här hafva sin riktighet, äfvensom då Staten i behofvets stund underlåter att begagna sig af möjligheten att uptaga låq, eller då landels innevånare icke gjort sig hemmastadde med fondsystemet och icke känna nyttan af att hafva sådana cirkulerande räntepapper, som här äro i fråga. Då Arméens krigsbefäl beslöt, att Arméens pensionskassa skulle uptaga lån för att infria kassans obligationer, uptogos dessa lån mot 5 proc. ränta. Papperen voro följaktligen särdeles goda, och något hvar kunde således tro, att den fond, som skulle tjena till inlösen af dessa lån, egde all den säkerhet, som man kunde fordra. Hvad blef emellertid resultatet? Jo, att dessa begärliga papper inom ganska kort tid föllo till 75 proc. af deras nominella värde, och hvarföre?
Fredrika-Bremer-Farbundets byra, Sltockholm, 64 Drottninggatan, finuas nnmiilda, kviuliga mbetssokande sAsonl: lektionsgifvnre i olikn hmuen, srenskn och utliindska 15rarilmor for hem och skolor, kontorsoch skrifbitriiden, bonner, hnsforestbndarinnor, s5llskn-p och bitriiden i hem, foreliiserskor, ggmnnster, sjukskoterskor m. A. NBgra ord med anledning af en opinionsyttring. Den pB en gAng sB glada och stiimniugsfulla Ibsenfesten den 16 april har fiitt ett efterspel, hvari man kan siiga ntt hela vArt, bildzzde samhdle tagit en intressernd del. De ord, som dar uttalades, och hvilks, in estenso Atergifna af den dagliga pressen, sedan flugit land och rike Irring, ha vBckt en uppinarksarnhet l h g t utofver hvad som bruka.r vara fallet med festtal, ja kastat en brand i sinnena, nogsarnt v: isande i hvillren grad det uttalade berort just de kknsligaste strangnma i samtidens taukelif. De ord, son1 hiir Bsyltas, ilro de som vid festen Bgnades doktor Ibsen i de svenska lrvinnornas namn af frokeu Ellen Key. I det korta referat ofver festen, som forekom i Dagnys form Ilsfte, ialade vi en bestgind gensaga mot samhoriglzeten mellan det stora flertalets s f svenska lcvinnors ocll froken Keys uppfattning af de lifshAgor, som i talet berorts. NBgra kommentarier ofver talets inneh&amp;ll ingingo vi ej uti.
För öfrigt bör fullmagten, som antingen skall vara med utgifvarens stil öfverallt skrifven och underskrifven, eller ock lagligen bestyrkt, ovilkorligen vara författad efter följande formulair: Till den Lagtima (Urtima) Riksdag som i N. skall hållas (hålles) tager (tagit) sin början den (dag och år) befullmägtigas härmed (Caractair och Namn) att för Grefliga Friherrliga .. T ,T ,T„ Commendcursl 00- Adeliga intaga Säle och Stämma på Rid« C 3 7 ) dårhuset, hvarvid han ovilkorligen förpligtas, att ställa sig till efterrättelse den af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer antagne och besvurne Regeringsform af den 6 Junii i8oq, jemte Riksdagsordningen af den io Februarii 1810 och öfrige gällande Grundlagar. Ort och Dalum. Namn. Caracter. §• 9- Är Hufvudman utrikes rest, an§. g. tingen i Konungens ärender, eller med vederbörligt tillstånd för enskilda angelägenheter, vare han bibehållen vid sin lätt ali utgifva full magt. Adelsman, som med Konungens serskilda Nådiga tillstånd antingen i främmande Magts tjenst är, eller ock sig emot främmande öfverhet med Trooch huldhetsed förpligtat; vare berättigad till säte och stämma på Riddarhuset, så vida lian i förra fallet varit skattskrifven här i Riket do 3:ne sista åren före Riksdagen, samt i det sednare under nämnde tid innehaft Egendom eller Embete inom Riket. Förekommer någon C 38 ) sak till öfverläggning ocli beslut, sorn den Magt angår, i hvars tjenst han är, eller under hvars lydno lian hörer, bör han ej öfvervara beslutets fattande, hvarken in Pleno, Utskott eller Nämnd. I afseende å beslutens öfvervarande vare lag samma med Adelsman, som är i fiendtelig fångenskap och med främmande Öfverhets tillstånd vistas i Fäderneslandet. §• io. 5- io.
Bland dessa må i främsta rummet nämnas Kosta Glasbruk, hvars delägare hafva all möda ospard att förbättra glaset, och att täfla äfven med utländska Glasbruk i sättet att tillverka såväl slipadt sora gjutet glas. Del saknar aldrig afsättning, och fensterglas afsättes äfven på utrikes ort. Trettiotre arbetare äro sysselsatte vid Kosta, och til verkningsvärdet uppgår till 27,200 R:dr B:co. Bland de \\ Pappersbruk, som finnas i Länet, intager det förut omnämnde vid Lessebo första rummet, och lärer tillverkningsvärdet förlidet år derstädes uppgått till 52,000 R;dr B:co. Vid Öfrige Pappersbruk, hvilka icke sakna afsättning för sitt papper, sysselsättas 208 st. arbetare, och tillverkningsvärdet har 1838 uppgått till 101,676 R:dr Banco. Landlgarfverier äro 2q lill antalet, med 61 arbetare och 34,437 R:dr tillverkningsvärde, hvarförutan å Landet finnas 2 Färgerier, 5 Oljeslagerier och 24 Vadmalsoch andra Stampar. Tegelbrukens antal är äfven förlidet år ökadt med 2:ne. Binäringar. Dessa äro lyckligtvis många och utgöra en väsendtlig hjelpkälla i ett land med svag jordmån och oftast svaga skördar. Vid sådana tillfällen har Småländningen sina många binäringar, som icke i allmänhet slå felt. Linskötseln är visserligen ännu en binäring, men den borde vara hufvudnäring. Äfvenledes odlas Lin öfverallt; cch med undantag af möjligen några få Ståndspersoner, som förse sig med Norrlandseller så kalladt Primalärft, tillverkas inom landet allt linne för eget behof. Af rå-ämnet försäljes en stor del med förmån; men här i Länet afyttras egentligen vid marknaderne såväl Lin som stora partier gröfre väfnad, den sednare till 8 å ro sk., samt äfven något till högst 16 sk. Banco alnen.
Jag skulle önska att vi hos oss tillämpade detta stadgande, åtminstone på ogifta qvinnor; men icke i afs. å enkor och frånskiljda hustrur, som redan genom nu gällande lag äro myndiga. Detta förbud för qvinna att ingå borgen för Den 30 September f. m. 43fl annans förbindelse, tillkom »propter imbecillitatcm sexus», ett uttryck, som, efter min upfattning, ingalunda åsyftade något nedsättande af qvinnans värde eller skedde af missaktning för hennes förståndsgåfvor, utan som blott hade afs. å bennes större känslighet. Ibland alla kontrakter är borgen det förhatligaste och det, som föranledt största antalet olyckor. Vore sådant möjligt, skulle jag önska att det alldeles utginge ur Sveriges Lag. Men då sådant icke låter sig göra, vill jag åtminstone att man räddar de ogifta qvinnorna från följderna af rättigheten att ingå sådan förbindelse. Derigenom skulle de i en framtid besparas mången anledn. till bekymmer, som annars icke kan uteblifva. Med rättigheten, att kunna ingå borgen, följer äfven möjligheten att blifva utsatt för anhållan om sådan ansvarighets öfvertagande. Att nödgas afslå framställd begäran i detta afs. är ofta högst påkostande; och jag är säker derpå att mången af eder, mine Hrr, skulle Önskat det han icke egt rättighet teckna borgen. Han skulle derigenom undgått många och stora sorger. Qvinnorna äro i allmänhet mera h usbå 1 Isak tiga, än karlarna, och mera rädda än de för att göra en kontant utgift; men som de äro vida mera känslofulla, hafva de ock svårare att afslå en begäran om borgen. För borgens ingående erfordras ingen utgift; och den borgenssökande är alltid fullt säker att, inom utsatt tid, kunna fullgöra sin skuldförbindelse. Frågan är alltid endast om en tillfällig förlägenhet. Det att skrifva sitt namn kostar ju ingenting. Huru kan man vara så hårdhjertad, att icke vilja rädda en nära anhörig från säkert förderf, när det kan ske genom en sådan obetydlighet, som att skrifva sitt namn.
Maj:t i underdånighet gjorda anhållan, att, detta, „för anläggandet af en mindre jernbana mellan nämnde städer,” utan återbetalnigs-skyldighet beviljade anslag af 75,000 r:dr måtte få oafkortadt utgå till en för lokomotiver afsedd jeruvägs-anläggning från Nora till Ervalla, med samma spårvidd, sorn vore fastställd för jernvägen mellan Köping och Hull, så snart ett bolag för förstberörde jernvägs-anläggnings utförande till den punkt, der begge banorna, enligt ailemnadt kostnadsförslag, skulle förena sig, klefve bildadt och förbunde sig att för sådant ändamål kontant tillskjuta 333,333 r:dr 16 sk. samt för öfrigt underkastade sig de vilkor, som dels Rikets Ständer fästat vid ifrågavarande anslags åtnjutande och dels Kongl. Majit kunde i nåder finna skäl att samma bolag föreskrifva, hafva fullmägtige, hvilkas utlåtande, i fråga om den sålunda åsyftade dispositionen af de medel, sorn Rikets Ständer anvisat för jernvägs-anläggningen mellan Örebro och Nora, blifvit af Kongl. Maj:t infordradt, uti detta, under den 27 sisth Maj afgifna utlåtande, yttrat och förklarat, att, enär Rikets Ständer åt Kongl. Majit öfverlemna! att, derest bolag bildade sig för anläggning af jernvägar så väl mellan Örebro och Nora, som mellan Köping, Örebro och Hult, och dessa bolag önskade förena sig om samma bana för någon vägsträckning, medde - Transport R:dr 449,000: SiatsUtskottets Memorial, N:o 3. 29 Transport R:dr la ite genom en dylik förening föranledda särskilda föreskrifter och bestämmelser, mäste det äfven ankomma . på Kongl. Majit att ej allenast pröfva och fastställa sättet och vilkorcti för samma förenings verkställande, utan äfven bestämma och disponera det derefter, för beredandet af en ändamålsenlig jernvägs-kommunikaiion emellan städerne Orebro och Nora, erforderliga belopp af de medel, Rikets Ständer härtill anvisat.
Peller Pettersson från Jönköpings län, Per Edin Irån Vester-Nori lands län, Olof Larsson från Gefleborgs län, Erik Christensson lian Götheborgs och Bohus län, Josef Hulm frän Stockholms län oell Nils Andersson från Christianstads län; och i hvilka motioner åtskillige af Bondeståndets ledamöter si" lörenat, blif\it till Stats Utskottet remitterade. De framställningar och förslag, som i dessa motioner förekomma, hafva till syfte?
Och som det med Riksgälds-Contoirets förmäl» icke kan wara förenligt att pä obestämd tid till förr räntande emottaga någre Capital; sä har Stats' Utskottet ansett berörde Rakning genast böra uphöra. Derom Utdrag af Prorocollet till Herrar Fullmägtige skulle utfärdas. Lika lydande med deri afgängne Original. Expeditionen, betygar kröäslius. Den >8 November - Lit. H. Utdrag af Protocollet, habit uti Rusens Högloft. Ständers Stats-Utftolt den 2 September 1809. S. D. Sedan Herrar Fullmäg ige, jemte Memorial af den 24 sistledne Augusti,! mi afskrift insand! Directionens öfwer Allmänna Brandförsäkrings» Merker Herrar Fullmagtige meddeld e ytterligare swar och utlåtande, angående Allmänna Brandförsäkrings, medlens emo tagande och förräntande uti NiksgäldsCorttoiret; sä har Stats Urskortet, efter öfwerwägarrde häraf stadnat uti det Beslut, art anmoda Herrar Fullmägrige underrätta bemälde Direction, det Stats-Utjkotter ingalunda Bn medgifwa hwad Directionen, under åberopande af 4 Art. uti Kongl. Reglementet af den lZ April 1782, synes yrka, att nemligen Riksgälds Contoiret skulle wara förbundet, att pa lika fäkt, som nu kulgär, emottaga och redo, wrfa Brandförsäkrings - medlen samt för dem betala , ränta efter Fem för hundrade om aret , i synnerhet sedan Reglememet i denna del, i anledning af Re» visorernes af Allmänna Brandförsxkrings-Werket genom Directionen anmäldie pro osilion blifwit ändradt och rrphäfwit.
Efter öfvervägande häraf hafva Rikets Ständer, hvad angår ÖfversteLieutenanten Nordevall, som den 1 Aug. 1787 utnämndes till Ordningsman samt den 11 Junii 1799 befordrades till Fristads Directeur, och öfver 3o år vid Fristaden varit anställd, bifallit, att den pension af 5oo R;dr, som vid afskedstagande! blifvit honom, genom E. K. M:s Nådiga Bref den 26 Oct. 1827, försäkrad, må å allmänna Indragnings-Staten uppföras; men beträffande Öfverste Palm, så enär han, hvilken i Febrnarii x83i i Nåder utnämndes till Fristads-Directeur, i sådan egenskap endast omkring 3;ne år tjenstgjort, hafva Rikets Ständer icke funnit skäl vara för handen att medgifva uppförandet å allmänna Indragnings-Staten af de 900 R;dr han i nyssnämnde egenskap uppburit. Hvilket Rikets Ständer, till svar å E. K. M:s högstberörde Nådiga Proposition, få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 8 September 1834- Bih. till R. St. Skrifvelse N.o itg. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 6 Sept. 1834. Preste-Slåndet den 8 Borgare-Ståndet den 8 Bande-Ståndet den 8 Rikets Ständers Underdåniga Skrif velse, angående framlidne Stats-Commissarien E. fE idegrens a:ne oförsörjda döttrars underd. ansökningatt till oafkortadt belopp få åtnjuta den sökander ne gemensamt med deras numera gifta sjster tilllagda pension. (Stats-Utsk. N:o 89, elfte punkten.) S. A. K. Medelst Nådig Remiss af den 8 Februarii innevarande år, bar E. K. M., till det afseende, som derå kunde fästas, behagat till Rikets Ständers Stats-Utskott i Nåder öfverlemna bandlingarne, rörande den af framlidne Stats-Commissarien Em.
Summa R:mt R:dr 1,260,500: — 32 Kongl. Maj:ts Nåd. Prof. N:o 1, om Statsverket 1865. Sjette Mlu feudt Hein, innefattande anslagen för Civildepartementet. Nu gällande riksstat upptager för denna hufvudtitel: Penningar R:mt R:dr 3,469,647: 49. Indelta räntor, förslagsvis beräknade enligt markegång till 211,088: 71. Indelt spanmål, 8,581 kubikfot, värderade efter 2 R:dr kubikfoten, till 17,162: — Oindelt spanmål, 4,450 kubikfot 9 kannor, efter enahanda värde 8,901: 80. Tillhopa Runt R:dr 3,706,800: — På sätt närlagda den 13 innevarande månad öfver civilärenden förda protokoll utvisar, har Kongl. Maj:t vid pröfningen af de till reglering af sjette hufvudtiteln hörande frågor funnit följande förändrade bestämmelser i afseende å anslagen på denna titel vara erforderliga, nemligen: l:o Departementets Expedition. Såsom årligt arvode åt ett biträde vid de kommunala ärendenas beredning och expedierande föreslår Kongl. Maj:t, att tills vidare å extra stat må anvisas R:mt R:dr 1,800: — 2:o Landtmäteristaten. A) General-Landtmäterikontoret.
1. ar 1851 och år 1852 Rdr 45,128: 32. — ” 46,960: - — Rdr 74,672: 3. 11. — 8 — hvaremot utgifterna, bestående af premier och stipendier, rcsebidrag och understöd åt fabriksoch slöjdeidkare, aflöning för tjenstemännen i Eskiltuna fristad m. m., uppgingo till så att vid 1852 års slut en behållning återstod af Revisorerna få äfvenledes bilägga utdrag af 1851 och 1852 års räkenskaper, dels öfver de medel, till belopp af högst 1,800 IIdr årligen, hvilka Kongl. Kommerse-kollegium, jemlikt Kongl, brefvet af deri 30 Januari 1830, är berättigadt att från Kongl. Stats-kontoret uppbära till godtgörande af Svenska Konsulers förskott till nödstäldt, Svenskt sjöfolks underhåll och hemförskäffande, dels öfver det, genom Kongl, brefvet af den 14 September 1843, å handelsoch sjöfartsfonden tili. Kongl. Komrners-kollegii disposition anvisade årliga anslag, stort 1,333 Rdr 16 sk., att användas till ersättande af sådana bevisliga utgifter för Svenskar och Norrmän, hvartill Konsulerne, antingen i anseende till utgifternas beskaffenhet eller svårigheten att derå anskaffa fullständiga verifikationer, ej äro enligt förut gällande föreskrifter berättigade till godtgörelse af allmänna medel. Dessa räkenskaper hafva i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade, utan att någon anmärkning dervid förekommit, och utvisa, att ä förstnämnde anslag förefanns vid sistlidet års slut en behållning af 1,668 Rdr 45 sk. 7 rst., deruti likväl ingå fordringar bos vederbörande rederier för förskjutna ersättningar åt Konsuler till belopp al 1,598 Rdr 14 sk. 4 rst., om hvilkas indrifning Kongl, liollegii Advokat-fiskal fått sig uppdraget att besörja. Behållningen åter å det sednare anslaget uppgick vid samma tidpunkt till 7,608 Rdr 42 sk. 7 rst.
Genom dylika inrättningar lär folket sig småningom att styra sig sjelft, och thy förutan är en regelbunden samhällsmakt grundad pä den allmänna valrätten omöjlig. Despotismen inträder. Jag erinrar mig, att, under mitt besök i Tyskland sistlidne sommar, samtalade jag med en af detta lands statsmän, hvilken, utan att tillhöra de reaktionära åsigterne, ty han hade varit ledamot i Frankfurter-församlingen, lemnade på min framställning, att de konservativa inom vårt fädernesland önskade bygga reformen på klassval, mig det svar: ”håller eder väl fast vid denne ”tanke, ty elen allmänna valrätten är en stor lögn, vi hafva erfarenheten deraf”. Måhända hade mannen rätt häri, såvida man betraktar denne valrätt i sin nakenhet, och utan att den sammanbindes’ med kommunal-institutioner. — Således om det skulle vara ett erkändt factum, att ståuds-institutionen icke kan inom vårt land ega bestånd, kan man icke söka att så vidt möjligt, motverka och afhjelpa dess brister till dess en annan mera lämplig grund för representationens bildande kunnat upföras, och huru beskaffad är väl den, som erbjudits oss såsom ersättning? Förslaget innehåller, torde man säga klasser; ja, om man så vill, konstgjorda onaturliga 2 H. 2 18 Den 18 December. klasser, utan allt annat föreningsband än att de hvart tredje år skola välja representanter. Penningen skulle vara enda föreningsbandet emellan dessa klasser. Den större eller mindre förmögenheten ligger nemi. till grund för indelningen. Jag tror, att penningen ingalunda sammanhåller utan fastmera söndrar menniskor. Man sage hvad man vill, gemensamhet i yrke ger dock gemensamhet i åsigter, det är grunden för ständs-indelningen; men hvad öfverensstämmelse i åsigter har man att vänta emellan alla dem som ega mer än ett mantal jord eller mer än 8000 r:dr. Hvilka garantier har man väl då gifvit oss? jo de äro uprältade efter en politisk arithmetik, som visserligen kan vara klyftig nog, men icke för mig tillfredsställande, och hvilken jag tror till och med förslagets förfäktare, åtminstone hafva de sagt mig det, icke anse bestående i framtiden.
Uti 1734 års lag förekommer jemväl den af våra juridiska skriftställare s. k. juridiska lysen, att djuret skulle brännas, utan att lagen dock stadgade, hvem som skulle betala det uppbrända djuret. Anledningen till denna förbränning var den, att man fruktade, det något foster tilläfventyrs, i följd af brottet, annars skulle uppkomma. Numera har dock vetenskapen utredt, att nämnde farhåga saknar all grund; och ehuru således detta brott är en styggelse, är det dock till sina följder mindre fruktansvärd! än man tillförene föreställt sig, och egent - Den 15 Juli e. m. ligen straffvärdt infor borgerlig lag, det liksom många andra brott, genom den förargelse och skandal det åstadkommer. Jag anhåller om bifall till §:n. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af den ifrågav:de §:n; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 10:de—15:de §§:na samt kapitlets rubrik. Biföllos. 19:de kap. l:sta—16:de §§:na. Biföllos. I7:de §:n. H. Exc. Hr Frih. De Geer: Utsk:t har uti den nu föredragna §:ns sednare mom. infört en straffbestämmelse för den, som bryter mot de polisföreskrifter, som gifvas till förekommande af kreaturssjuka. Förberörde stadgande synes mig dock icke böra hafva sin plats i strafflagen; och detta så mycket mindre, som i nämnde lag icke stadgas ansvar för brott emot föreskrifter till förekommande af smittosamma sjukdomars utbredande bland menniskor. Utskrts motiv för införandet af den ifrågav:de straff-bestämmelsen har varit, att straffet är svårare än att det lämpligen kunde af den ekonomiska lagstiftningen stadgas.
Denna utväg leder, såsom man kan förutse, icke med någon säkerhet lill ändamålet. Den är klandervärd just genom del slingrande i dess syftning; derföre, och såsom i annat fall endast illusorisk, bör den icke begagnas. Frih. Raab har trott sig finna, alt jag förmodat Ulsk:s förslag hafva tillkommit af en öfverdrifven vördnad för konungamakten. Jag ber om förlåtelse, att jag icke medgifver någon ledamot att genom origtiga upgifter eller origtig upfattning af mina ord vilseleda det Höglofl. Ståndet. Ehuru jag visserligen betraktar detta Frihtns åtgörande såsom hell och hållet ofrivilligt, må erinras det jag icke haft ett sådant yttrande. Det är ingalunda vördnaden för konungamakten jag klandrat, men väl den skefva tillämpning, Utsk. deraf sig tillåtit. Jag anhåller således om afslag ä Ulskis, enl. hvad jag sökt ådagalägga, mindre följdrigtiga Betänk:, och om bifall till reservanten Hr Hjärnes förslag, sådant lian del pag. 5 framställt. Det blir sedermera, i fall de öfriga Stånden fatta enahanda beslut, Exped.- Utsk:s omsorg att ombesörja motiveringen för R. St:s underd. skrifvelse, hvartill ledning kan af motionen hämtas, ty Hr Hjärnes reservation innehåller endast en förtjenstfull polemik emot Utsk:s förslag oell torde således icke lämpligen kunna uptagas lill motivering af samma underd. skrifvelse; men den saken hjelpes på sätt nyss nära tidt är. Gr. Sparre: Frih. Raab har jemfört ifrågavar. resolutioner med patenter. Ja! Jag medgifver, att förhållandet är alldeles detsamma, sorn om personer erhållit palenter å en näring, hvilken K. M., då högst vigtiga omständigheter inträffa, äger inställa. Pressjästberedarne hafva erhållit tillstånd all tillverka bränvin, då sådant är alla andra förbjudet ; men K. M. har rättighet att i allmänhet förbjuda bränvinsbränning, dä högst vigtiga omständigheter inträffa, och således har K. M. icke afsagt sig rättigheten, att när oraständigheterne det kräfva, förbjuda denna näring, såsom för Riket skadlig.
Ex Protocollo J. J. Bergström. 450 Riksdagen 1812. Bilaga D till Mern. Frotocoll hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskotts Andra Beredning den 4 Julii 1812. Sedan Riksens Höglofl. Ständers (konstitution s-Utskotts vid förra Riksdagen, under den 16 October 1810, afgifne Betänkande om sättet, kuru förslag till förändringar i Grundlagarne vid afgörandet kos Riksens Ständer böra behandlas, af tvänne Stånd ogilladt ock af de öfrige återförvist, till Utskottet återkommit, kade dess Andra Fördelning, till hvars beredning detta mål blifvit öfverlemnadt, till Herr Kammarherre Silverstolpe uppdragit att utarbeta en ny redaction af Utskottets förenämnde Utlåtande. Herr Kammarherre Silverstolpe anmälte, att denna redaction nu vore färdig, så lydande: »Frågor om förändringar af stadganden i Grundlagarne varde på följande sätt behandlade. Tillstyrker Constitutions-Utskottet, hvad en Riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit; eller tillstyrker, eller afstyrker Utskottet en af Konungen i lika ändamål gjord Proposition, varde Utskottets yttrande öfverlemnadt till Riksens Ständer, hvilka genast vid samma Riksdag derom öfverlägga, men icke vid densamma besluta. Göras i Riks-Ståndens Plena icke några anmärkningar emot Constitutions-Utskottets yttrande, hvile detsamma såsom ett Riksens Ständers Utlåtande, hvaröfver först vid nästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nej, skall kunna beslutas. Göras åter i Riks-Ståndens Plena emot Utskottets yttrande anmärkningar, blifve de, hvilka hvarje Riksstånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Constitutions-Utskottet hänvisade. Utskottet åligge då, att samtelige Riks-Ståndens tankar till ett helt Utlåtande i möjeligaste måtto sammanjemka och, om oförenlige skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samtelige Riks-Ståndens behandlande anmäla.