Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Infordrandet af anbud å tryckningen af Bihanget, samt å det dertill behöfliga papper. Sådana hafva , hvad tryckningen angår, hittills oförseglade, före Riksdags början, ingifvits till Hof-Cancellers-Embelel, derifrån de till Riks-Stånden och Expeditions-Utskottet blifvit öfverlemnade. Det är likväl troligt, att, i förevarande afseende, likasom i andra entreprenad-frågor, prisen skulle hållas lägre, derest den ena speculanten ej fick tillfälle bestämma sitt pris efter hvad en annan uppgifvit, utan, i okunnighet derom, nödgades, för beredandet af anbudets antagande, hålla sig vid görligaste lägsta pris. * Af denna anledning torde det kunna leda till besparing i tryck* nings-kostnaden , om anbuden infordrades förseglade, då likväl icke endast lägsta priset, utan jemväl de omständigheter, som lemnade bästa garantien för contractets nog - Expeditions-Ulskottets Memorial ft.-o ^9.9. 51 granna uppfyllande å Entrepreneurens sida, Lorde blifva grund för anbudets antagande. Beträffande papperet, så borde äfven derå förseglade anbud, vid hvarje Riksdags början, lill Expedilions-Utskottet infordras, och efter pröfning derstädes antagas, under iakttagande af enahanda grunder, som de nyss ofvan omförmälde; börande alltid afseende göras derå, att papper af ett och samma slag, eller i möjligaste måtto lika hvartannat, kan blifva att tillgå för tryckningen af hela Bihanget. Af ofvanberörde anledning föreslås således, att hos Kongl. Maj:t måtte i underdånighet anhållas, att de ifrågavarande anbuden kunde genom Hof-Cancellers-Embetets försorg varda infordrade förseglade och till Expeditions-Utskottet ställda. c) Åtgärder derföre, att vissa Handlingar, som skola i Bihanget intagas och förut blifvit tryckta eller framdeles komma att på allmän bekostnad tryckas, ej be. hofde för sådant ändamål å nyo omtryckas.
Icke heller har jag af det, som af öfrige talare blifvit anfördt, kunnat komma lill den öfvertygelsen att jordbrukets utveckling och populationens tillväxt i dessa trakter ännu hunnit till den ståndpunkt, alt en uppoffring, sådan som den nu ifrågav.de, är af nöden, utan anser jag tvärtom att man bör spara denna million till dess man får se, om ett någorlunda tillräckligt antal nybyggare vilja omkring trakten af Luleå eif nedsätta sig, så alt förhoppning kan vara alt någonting mera, än en obetydlighet, blir att på den kanaliserade elfven transportera. Annu hafva nybyggarne ingenting att forsla eller att från sina åkrar afyttra, och skogsprodukterna, dem taga de hufvudsakligen från kronans skogar. Om vi nu vänta till dess afvittriogen är gjord, eller åtminstone gifva oss tålamod intill nästa riksdag, d. v. s. ytterligare 3 år, så är dermed sannolikt ingenting förloradt, utan blir då tids nog att tänka på saken. Derför yrkar jag nu afslag å Betänk:t. Hr Nordenfelt: Jag anser mig vara lika varmt intresserad för Norrlands framtid, som trots någon, men tror dock att det är orätt att nedlägga penningar i ett företag, der man icke kan vänta någon ränta. Ty vi måste besinna, att, om ock Hedens forssar göras farbara, så sträcker sig icke kommunikationsleden mer än 11 mil från Luleå, och rörelsen är der på långt när icke så utvecklad att den kan betacka kostnaderna för detta företag. Man säger väl, att om denna kanal anlägges, så är det klart att Gellivare bolag bygger en jernväg, emedan man hört flere af intressenterne säga att de skola bygga densamma, ehuru de icke vilja hafva sig ålagdt detta företag. Men de exportartiklar. som föras öfver Luleå, uppgå endast till 600,000 centH. VI. 13 194 Den 5 September e. m. ner, och det iir föga troligt att bolaget underkastar sig så stora svårigheter för dessa centner. Oin man då, som Gr. Mörner säger, väntar i 3 år, så har man ju 3 års ränta att använda på detta löretag. Jag fortfar i mitt yrkande. llr Bildt, Didrik Gillis: Vid 1859—60 års riksdag föreslog K.
Om förhastade och oljenliga önskningar framställas, hvilket vida oftare i Riks-Nämnden skulle inträffa än nu, i anseende till den större lättheten att der genomdrifva hvarje förslag, än i de fyra Stånden särskildt, så skulle Konungamagten blifva det egenteligen återhållande elementet, som visserligen genom vägradt bifall skulle kunna förhindra Ständerna att rusa till sitt förderf, men deremot, genom det ofta upprepade obehaget att nödgas säga nej, försätta sig sjelf i en spänd och till sina följder vådlig ställning till representationen. Den omtalade bekantskapen emellan Stånden, som skulle befordras genom dessa sammankomster, komme troligen att inskränka sig lill en högst ytlig, ty om en stor folkmassa officielt sitter tillsammans en stund hvarje dag under en kortare tidrymd, så kommer man dock föga i beröring med hvarannan. Det är till och med först längre fram under Riksdagen, som ledamöterna i ett och samma Utskott lycka sig något när mare känna hvarannan och i allmänhet göras emellan äldre personer icke så lätt nya bekantskaper. Sjelfva idéen är visserligen i och för sig rätt vacker, men äfven om den kunde i någon mån realiseras, skulle fördelarne deraf mer än uppvägas af de påtagliga vådor förslaget innebär. Då sjelfva hufvudsaken deruti är förkastlig så till innehåll sorn syftning, har jag ej aktat nödigt ingå i någon närmare granskning af dess uppställning och ordalag, utan inskränker mig till alt på det fiffigaste förorda dess ogillande.” Af HeinMunck af Rosenschöld, Thomas: “Sedan de flere förslag lill mera genomgripande förändringar i vår nationalrepresentations sammansättning, hvilka tid efter annan blifvit framställde, icke vunnit Rikets Ständers bifall, och någon sådan förändring icke eller synes vara att emotse under den närmaste framtiden, har uppmärksamheten blifvit rigtad på vidtagande af åtgärder för förbättrande af arbets-ordningen för Rikets Ständer, med bibehållande af Stånds-författningen oförändrad
Straff-begreppet förblandades då med det af skadeersättning ; Straffrätten visade sig endast såsom en rättighet att medla mellan den förolämpade och den förolämpande , och man ansåg den sednare nog straffad, då han, med en af Lagen bestämd Penningsumma, mäste friköpa sig från följderna af den förres enskildta hämnd. I den mån Samhälls-infättningarne blifvit mer och iber fullkomnade , har man deremot börjat sparsammare använda detta bestraffningssätt. Då den brottslige förlorar en betydlig del af sin förmögenhet, och med detsamma utvägarna till framtida bergning,’ uppkomma, just af detta hans utblottade tillstånd, retelser att begå nya brott. Genom Penn ingestraffen blifva ock lika brott olika bestraffade.1 Hvad sorn för den ena Medborgaren är en kännbar förlust, är för en annan af ringa betydenhet; Att afhjelpa detta onda genom böternas faststäl.' lande till en viss quotitet af den brottsliges förmögenhet, är ett förslag, mot hvilket ingen annan anmärkning ager rum, än den om omöjligheten att det verkställa. Oreda, uti Statens Fit nancer gör stundom Penningens varde ojemnt och vacklande, och följderna deraf på en Crimi3:dje De!. N.-q g. nal - 5<> Den 5 Maj. mal.Dagstiftriing, som är rik på Penningstraff, fal. ler genast i ögonen. Brott , som i sjelfva verket äro fullkomligen lika, blifva, genom det föränderliga Penningvärdet, och dess verkan på de af Dagen antagna beräkningar, straffade fullkomligen olika. Men i intet fall uppenbara sig följderne af detta onda, och otjenligheten af P-nningstraff i allmänhet , mera påtagligen , än då fråga uppstår, att, i anseende till bristande tillgång hos den brottslige, dem till kroppsplikt förvandla. Den ene måste då på ett sätt, som är förstörande för dess helsa och dess medborgerliga anseende, umgälla en förseelse, som för en annan medför en obetydlig Penning.uppoffring. Af alla dessa skäl torde man vara berättigad att dia. ga den slutsats, att Penningstraff, i den egentliga Brottmåls-Lagen, böra användas sparsammare, än hittills skett.
Hof - 58 rätten, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken, laide Härads-Rättens tillförordnade Ordförande att, för den felaktighet vid Dom a re-Em betets utöfning, hvilken sålunda kommit honom till last, böta Tjugufem Rdr Rmt till treskiftes emellan Kronan, Hammarkinds Härad och Advokatfiskalen i Kongl. Hof-Rätten; hvarjemte Domhafvandcn förpligtades ersätta Kongl. Maj:ts och Kronans kostnad för Widgrens underhåll och för hans forslande till och ifrån tingsstället, under det han varit häktad, med Tjuguåtta Rdr 66 öre, samt att godtgöra Widgren för hans lidande och förlust, i följd af häktningen, med Etthundra Riksdaler sagde mynt. Detta Utslag har icke blifvit öfverklagadt. Sedan Ilandbörds Härads-Rätt genom Utslag den 6 Mars 1858, jemte det en person vid namn Stefanus Laurentius Petri dömdes för första resan stöld af gods, i värde upptaget till Fyra Rdr, att höta det stulnas tredubbla belopp med Tolf Rdr, allt Ranko, tillika föreskrifva, att Petri skulle, i brist af böter, undergå Elfva dagars fängelse vid vatten och bröd; så har jag, efter erhållen kännedom om Härads-Rättens Utslag, anmodat Advokatfiskals-Embetet i Kongl. Götha IIof-Rätt, att, enär ifrågavarande bötesbelopp skolat rätteligen förvandlas till fängelse vid vatten och bröd under endast fem dagar, men Petri i följd af nämnda Utslag mäst undergå dylikt straff sex dagar längre än vederbort, hos Kongl. Hof-Rätten lagligen tilltala den tillförordnade Domhafvnde, som varit i Härads-Rätten Ordförande och för nämnda beslut eller felaktiga bötesförvandling borde ansvara. Efter det bemälde Domhafvande uti afgifvet yttrande, hvarvid han fogat bevis, dels att kostnaderna för Petris underhåll under den olagligen förlängda fängelsetiden blifvit
Sundin hafva uti denna reservation hufvudsakligen instämt; hvarjemte Lektor Söderberg anfört: ”Jag instämmer i Herr Major Norden - 30 Banko-Utskottets Betänkande, Nto 43. felts reservation emot Utskottets förslag, ehvad det rörer anticipering af bankovinsten för att lemna tillgång för bildandet af de ifrågavarande lånekontoren, emedan enligt min tanke ett tillfälligt förökande af rörelsekapitalet deraf lätt kunde blifva en följd, utan att ett sådant förökande af behofvet vore påkalladt, samt emot det föreslagna antagandet af 1850 års taxeringsvärde, såsom norm vid bedömandet af säkerheterna för beviljandet af lån åt nämnde inrättningar.” Af Herr Åkerman, Fredrik. ”Jag hade önskat, att det förslag, Utskottet i detta betänkande framställt till Rikets Ständers pröfning, blifvit uppgjordt. med afseende allenast på beredande af utvägar för ersättande af den eller de Privat-banker, som till äfventyrs före nästa riksdag kunde komma att upphöra, eller i betydligare mån minska deras rörelse. Da så icke skett, utan en väg derigenom öppnas för etablerande af ett nytt slags bankodiskonter, till obegränsadt antal, sedan banan en gång blifvit beträdd måste jag reservera mig emot beslutet och skall försöka angifva skälen derföre. Hade man inskränkt sig att till fond för dessa nya banker anvisa de 500,000 Rdr, som hitintills användts till lån å publika papper, men blifvit ifrån denna lånerörelse, genom Rikets Ständers redan fattade beslut, indragne, så vore väl till en början icke någon egentlig fara för handen. Man hade endast underlåtit att disponera detta i låneväg tillgängliga belopp på det mest nyttiga sätt, hvilket efter min förmening skett, om man dermed, på sätt genom motioner inom flera Stånd yrkats, förökat tillgångarne till kassakreditiv för enskilde, hvilken lånerörelse, efter hvad erfarenheten visat, bäst af bankens alla lånegrenar uppfyllt det bankens ändamål, som afser industriens understödjande i låneväg.
Nödvändighet synes sålunda bjuda att anförda stadgande först blefve ovilkorligen bindande för dem, som från den tid undervisningen tager början, gå uti tjenst; dock att äfven de äldre, i mon af tillgång, må till skolorna erhålla tillträde. Vidare framställes: »att då ett af skolans hufvudsakliga ändamål är att bilda Instruktörer, lamp - 41 liga att vid regementena bestrida stallmästaretjensterna, platser borde beredas ät några underofficerare att såsom elever uli skolan inträda » — Uti sammanhang härmed föreslås ytterligare att vid hvarje ridskola 2:ne arfvoden, med 300 rdr hvarldera må tilldelas stallmästare-elever. — Slutligen föreskrifvas 5:ne genomgågna kurser såsom vilkor för erhållande af stallmiistarctjcnst. Af detta kunde synas som om komiterade afsctt att underofficerare uteslutande borde till regements-stallmästare bildas. Svårligen kan dock så hafva varit meningen, enär en dylik inskränkning måste menligt verka på stallmästareplatsernas bästa besättande. Den framstående vigt dessa platser ega kriifver ovilkorligen att de för hvarje förmåga stå öppna. Det enda som lör lörstnämnda åsigt kunde tala, vore att för de med regemenls-stallmästare nu gällande löneoch pensionsvilkor — (lönen f af underlöjtnantens, pensionen lika med dennes) — dessa platser endast för underofficerare synas värda att eftersträfva. Man bör dock kunna hoppas att delta missförhållande skall upphöra och staten inse egen fördel uti att så ordna att nämnda platser fullt nöjaktigt kunna fyllas, utan att såsom nu stundom sker, officers-corpser, för att vid tjenslen qvarhålla en skicklig stallmästare, blifva nödsakade till enskilda uppoffringar. Hvad emellertid under alla förhållanden är gifvet, är att stallmästaren måste vara officers veder-* like. Ty ehuru, såsom förut är nämndt, stallmästaren vid de indelda regementena icke kan sjelf medhinna all remont-drcssyr, ej heller alla rekryters danande till ryttare, bör han hafva öfverinseende of det hela och vid deras arbete härmed handleda åtminstone yngre officerare; således öfver dem ega ett slags befäl, för hvars utöfvande jemlikhet i grad är nödvändig.
Smöret har visserligen stigit något i Stockholm, sedan den Finska traktaten uphäfdes, men om man kastar en blick pä tabellen för Upsala län, så finnér man, att smörpriserna i detta län under de år, som närmast föregingo traktatens uphäfvande, äro ganska obetydligt skiljaktiga från smörpriserna under de efterföljande åren, och att det endast varit en successif stegring å smörpriset för hvart 5:te medelår, samt att denna stegring varit märkbar redan innan traktaten uphäfdes. Det är således ingen anledn. alt förmoda, det berörde omständighet i allmänhet utöfvat något inflytande på smörets pris. Våra ladugårdar äro icke heller i det skick, att man med skäl kan förutsätta, att smörpriset skall falla. Deremot skall inskränkningen af bränvins-tillverkningen, som hittills slukat en stor del af jordbrukets produkter, ulan tvifvel medföra ett prisfall å spanmålen, åtminstone under de första åren. Vid sådant förhållande är det klart, att om man gör en förvandling af andra räntepersedeltill spanmål och smör efter en annan proportion än den, som f. n. emellan dessa artiklar eger rum, skall en förhöjning i skattebeloppet komma att deraf blifva en följd. Följer man deremot den proportion, som 1111 emellan räntepersedlarne spanmål och smör finnes, upfyller man rättvisans fordringar. De Hrr, som önska, att spanmål och smör skola såsom hufvudräntepersedlar bibehållas, få ju deras önskan likaväl upfylld, ty bär är endast fråga om den skala, hvilken vid de andra persedlarnes förvandling till nämnde artiklar skall följas. Hr von Troil har uttryckt sin förundran deröfver, alt jag icke inom Utsk. yrkat, att den af Hr von Hartmansdorff 1111 äskade uplysning skulle R. St:r i tryck meddelas. Jag får med anledn. häraf förklara, att, ehuru alla de till saken hörande handlingar voro inom Utsk. tillgänglige, så kunde jag likväl icke på förhand veta, huru mycket af den digra pappersluntan skulle tryckas, ty detta var en sak, som tillhörde Utsk:s kansli att ombesörja. Frih. Cederström, Rudolf:
Detta ämne, innefattande en rättsfråga, huruvida Hemmansbrukare skola bi behållas vid deras rättigheter att begagna Soldater till arbete, särdeles under bergningstiden, hsr” otvifvelaktigt tillhört StatsUtskottets handläggning, och anser jag, för min del, att ärendet bör till StatsUtskottets Utlåtande öfverlemnas, som jag till Höglofl. Ridderskapetsoch Adelns bifall får vördsammeligen hemställa. Hvad nu sjelfva saken angår, uppstår forst den fråga hvad Författningarne derom stadga, som icke medgifva Arbetscommenderingar i annat fall, än till Fästningsbyggnad?.1-, samt dernäst om ock Författningarne ej betryggade emot Arbetscommenderingar, huruvida icke Hemmansbrukaren® naturliga rätt och billigheten, borde befria Soldaten att till arbete annorstädes användas, än till biträde vid Rotebondens eget hemmansbruk. Hvad nu först angår den första frågan, så upplysa de fleste KneckteContracten af 1682, och flere Kongl, stadfästelser derå af November 1685, att Kneckten är skylldig, särdeles i andetiden, att arbeta hos sine Rotebönder för en billig betalning, och ägde ej tillstånd att för större vinning utan Rotens lof och minne, hos andre arbeta; och, att både Contracteraes mening och Regeringens omdöme derom varit sådant, att Knecktarne ej ägde rättighet att undandraga sig arbetet hos Rotebonden, upplyses af Kong!. Resolution på Allmogens besvär Den 21 Maji c, m. 27? aF 1766. § 70 af innehåll: ”att ingen upp budning af Soldater får ske till enskildt arbete, eller enskildte personers nytta, hälst sådant i förra Resolutioner är uttryckeligen förbudit, utan ankommer det i slike händelser på beting och öfverelskommelse, allmogen och vederbörande emellan,” äfvensom Kongl. Resolution på Allmogens besvär af 1756 §. 15 innehåller: ”att Soldater vid indelte
Det torde ursäktas, om jag wägar bestrida detza upgifter, och deremot yttra den tanka, at denna wärde Ledamot synes wara min-: dre kännare af sin hemort, an han sjelf tror, och wara misiledd af sin orts beräkningssätt, hwarest altid nämnes en skäppa eller en fjerdedel tunna i stället för hel tunna. -Den mängd 1064 Den LZ Äugustk. kreatur Herr Hofjunkare?, pästär födas pä ett rusthäll förekommer mig likaledes främmande och aldeles öfwerdrifwit, om Herr Hofjunkaren än ock skulle pä ett sädant ställe räkna bland kreatur alla större och smärre warelser, som i ordets strängaste bemärkelse kunna komma under namn af kreatur, eller kanske Herr Hofjunkare» följer samma beräkningssätt, som en wist Boställs-innehafware i den orten gjorde, hwilken sade sig pä bostället Rangtorp föda 60 klafbundna nöt, Gäst och Kalkoner inberäknade; utan twertom wägar jag anmana Herr Hofjunkaren, at en annan gäng antingen närmare bewisa sit föregifwande eller göra sig om sanna förhällandet bättre underrättad, innan han inför en sä uplpst samling wägar framställa öfwerdrifna upgifter; hwad för öfrigt Memorialet innehäller, som flulle Skaraborgs Län af naturen wara sä förmänligt at hälla Carvallen, fär jag blott uplysningswis nämna, at denne ort i almän» het är försedd med klen! forräd af »vinterfoder, och ännu sämre tilgäng pä sommar-bete för sä stora hästar och sä betydligt antal, som til et Carvallen Regemente nödwändigtwis fordras. Remitterades lil Almänna Vefwärsoch Oeconomie-Utskottet. Herr priNtrscöiä kaul, anförde skrifteligen til Protokollet Wande. Sedan Den 18 Augusti. ä.v63 Sedan jag haft tilfälle genomläsa de pä. minnnelser, som ivid Högloft. Ridderstapet och Adelns plenum den 10 i denne mänaden, dä jag icke war tilstädeö.
S, D. Vid föredragning af Kongl. Majrts nedannämnde denna dag ankomne Nådiga Proposilioner till Rikets Ständer: l:o, angående ändringar i 17, 22 och 24 §§ Regerings-Formen; 2:o, angående tillägg och ändringar i 6, 15 och 43 §§ RegeringsFormen; samt Prot.-Utdrag, den g November 1844• 307 3:o, angående tillägg vid 1 § 9 mom. Tryckfrihets-Förordningen: Uppdrog Ridderskapet och Adeln, jemnlikt 81 § Regerings-Formen, åt Constitutions-Utskottet att lill Rikets Ständer afgifva utlåtande öfver dessa Nådiga Propositioner. S. D. Remitterades till Stats-Vtskottet ett denna dag af Herr Danckwardt, Carl, uppläst anförande, innehållande utveckling af dess, den 14 sistlidne Augusti f. m., till nämnde Utskott remitterade yttrande och förslag, i anledning af Herr kVester strå nds, Pehr, väckta motion, angående grundskatternes förvandling till bevillning m. 111. S. D. Föredrogos och biföllos Lag-UtskoUets nedannämnde, den G dennes e. m. på hordet lagda, betänkanden: N:o 21, i anledning af väckt motion, angående ändring i 10 § 12 Gap. Alfda-Balken; samt N:o 22, i anledning af väckt fråga, angående förtydligande af 2 § 41 Gap. Missgernings-Balken. S. I). Yid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Bes värs - och Ekonomi-Utskottens, den 6 dennes e. m. på bordet lagda, betänkande, N:o 5, i anledning af såväl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring i 4, 5 och 6 §§ 24 Cap.
Ridderskapet och Adeln, den 3o:de sisllidne Januarii, väckt Motion, att Rikets Ständer måtte, genom deras Bank och på dess bekostnad, låta prägla en Medalj, till Minne af deras och Svenska Folkets känslor af glädje och hopp, i anledning af Deras Kongl. Högheters Hertigarnes af Skåne, Upland och Östergöthland födelse. Med ett deltagande, enhälligt egnadt åt så glada och dyrbara föremål, hemställer Banco-Utskottet vördsamt till Rikets Ständers bifall och förordnande: Att en Minnespenning, med tjenlig inskrift och Sinnebild, må, i anledning af Deras Kongl. Högheters, Hertigarnes af Skåne, Upland Banco-Vt skottets Betänkande Ar:o joi och Östergöthland födelse, genom Banco-Styrelsens försorg och uppå Bankens bekostnad präglas, till lika storlek med de Minnespenningar, hvilka vid flögslsalige Deras Majestäters, Konungarne Carl den Xllrs och Gustaf dep III:djes födelse hlefvo slagna, nemligen af i5:de storleken; samt att Exemplar i Guld komma att deraf på vanligt sätt, å Rikets Ständers vägnar, öfverlemnas till Deras Majestäter och öfrige medlemmar af det Kongl. Huset, och i Silfver utdelas till alla andra, sorn finnas höra af nämnde Skådepenning undfå Exemplar, Hvaröfver Banco-Utskottet torde få sig uppdraget att,' under fästadt afseende å hvad förut i dylika fall brukligt varit, meddela Banco-Styrelsen de för verkställigheten nödige specie , la föreskrifter. Stockholm den 27 Mars iSacp Banco-Ut skottets Betänkande N:o 31. 25 N:o 3r. Betänkande ont ytterligare åtgärder för Silfverköp, samt fortfarande Silfver - invexling ä 128 sk. per R:dr, till och med den 30 September innevarande år. H öglofl. Rid der.skåpet och Adeln har, den ^3 i denna månad, till Banco-Utskottet remitterat ett anförande af Herr Tham, Wollrath, af innehåll:
Stånd, som ej fattat något beslut i detta hänseende, ätt förena sig med de öfriga Stånden. Jag vill ej söka att taga sjelfva saken i försvar, utan endast förklara att Utsk:n ej kunnat annorlunda handla. rir von Rosen, Georg: Att Hr Westfelt gör sig sjelf förebråelser, det kan jag visserligen icke hafva något emot; men att göra Utsk:n förebråelser, det anser jag innebära en orättvisa emot Utsk;n. Dessa förebråelser synas vara en följd deraf att IJtsk:n skulle hafva undertryckt 2:ne Stånds lätt alt yttra sig i något som rörer husbehofshrännvinsbränningen. Utsk:n hafva ej fallit på denna tanke, och hafva ej kunnat göra annat än föreslå de taxeringstariffer, som tili Ulskm ankommit, och dessa voro ifrån Presteoch BondeSltn. IJtsktn hade icke annat att göra. R. o. Ad, samt BorgareSt. hade icke yttrat sig öfver någon taxering, och således kunde Utslcn icke föreslå något annat än hvad de 2:ne Stånden gifvit tillkänna utgöra deras opinion. Utskm hafva icke haft någon annan taxringstariff alt framställa än den förstnämnda, i händelse de ej skulle hafva uppgjort en tariff särskildt, men dertill lanns ingen anledning. Att jag mot denna tariff reserverat mig, det synes af sjelfva betänkandet. R. o. Ad. antog icke inbjudningen, utan vidblef sitt i detta afseende förut fattade beslut. Hr Frih. o. Landtm, yl trade, att nu uppstode frågan, huruvida R. o. Ad. anloge och gillade de i afseende på denna punkt föreslagna volerings-propositioner. 48 D é n 17 Msfs e. m. Hr af Harmens, Hans Otto: Det är visserligen längesedan Konungen aflat sin skrifvelse i afseende på brännvinsbränningen, men jag vill påminna mig att den innehöll en Konungens önskan alt Ständerne ville uppgöra eu tariff efter det möjliga tillverkningsbeloppet af en viss redskap. Denna önskan bör naturligtvis besvaras, och jag, som icke liar kännedom om betänk.