Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Wasa, som förstodo att elektrisera nationen till motståndskraft. Norige hade derefter sett och bittert erfarit, huruledes ett mindre folk, snart sagdt. omedvetet, kunde, om det ej var på sin vakt, falla till »accessorium» under ett större. Deraf denna oaflåtliga omsorg, att äfven i de minsta detaljer söka iakttaga rikets värdighet — deraf det ofta uppenbarade misstroendet — deraf denna s. k. norskhetsifver — misstaget nemligen att tro sig handla i Noriges sanna intresse, då de ouphörligt äflats att äfven i de minsta småsaker förekomma skymten af något sorts Svenskt företräde. Men, Mine Hrr! hafva vi väl haft skäl vänta på denna korta tid en närmare anslutning, än som egt rum — hafva vi väl kunnat föreställa oss, att det nyvaknade ungmodiga frihetsbegäret skulle annorlunda gestalta sig — att misstroende skulle lemna rum för förtroende? Och månne vi ej på vår sida gifvit Norrmännen an ledning till misstroende? Men derom längre fram. Om vi rådfråga vår egen historia och vilja endast hågkomma, hvad nyligen den frejdade Fryxell berättat om förhållandena i Skåne under Stenbockska fälttåget der, böra vi hågkomma, att Skåningarne ännu 50 år efter Skånes införlifvande tued Sverige voro vida mera Danskt än Svenskt sinnade, och ho vet huru det galt med Skåne, om ej Stenbock, genom slaget vid Helsingborg, hade räddat denna dyrbara provins, på samma gång hail med sina bragder ökade vår vapenära! Huru var det med Skottland? Det var ju olver 100 år med England förenadt, innan dessa båda länder slöto en närmare förbindelse och framstodo som helstat. Hade man der sträfvat efter amalgation i otid, vet ingen om de ännu varit förenade. Huru gick det med Holland och Belgien, som 1815 förenades, men redan 15 år efter stodo i blodig inbördeskamp och derefter åtskiljdes. Meu intet historiskt exempel bör ligga Sverige och Norige mera för ögonen, än Spaniens och Portugals.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag, såsom både påkalladt af den folkrika ortens behof och genom ställets belägenhet ändamålsenligt. Frih. Ehrenborgh: Jag anser, i likhet med hvad jag vid åtskilliga föregående tillfällen yttrat, detta rum icke Den a5 April f. ra. vara rätta stället för strider om statshusliållningssystemer. Måhända har jag orätt i min åsigt; men trogen den grundsats, jag antagit, kan jag ej frångå den mening, att det för orten är fördelaktigast, om de redan befintliga städerna Ystad och Malmö lemnäs tillfälle att stiga upp, utan hinder af nya smärre köpingar. Om Gr. Cronhjelm hade den practiska erfarenhet, som jag inhemtat derifrån, att jag bor nära en köping, skulle han tilläfventyrs finna den ringa nytta, som deraf tillskyndas orten. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att fa instämma med Frih. Ehrenborgh och tror, att It. o. Ad. bör fästa afseende på en mans yttrande, hvilken är bosatt i orten och sjelf landtman. Då Konungen redan afslagit 2:ne ansökningar i ämnet, synes det icke heller lämpligt, att R. St. nu skulle förnya en anhållan derom. Hr Gyllenhaal, Lars Herman: Jag har blott begärt ordet för att få förena mig med Frih. Ehrenborgh och den siste värde talaren i afseende på nyttan för orterna att hafva få, men större städer, i stället för en mängd köpingar. Till bevis torde jag få åberopa Skaraborgs län, der vi hafva flera städer, men alla så små, att landtmannen i dem ej kan påräkna någon afsättning. Gr. Horn, Claes Fredr.: Då det är möjligt, att de grundsatser, man nu uttalat, äfven skola söka att göra sig gällande i andra frågor af större vigt, anser jag mig böra förklara, att jag för min del visserligen finner det bra att hafva stora städer, men framför allt många; ty ju mindre transportkostnader erfordras, ju bättre.
Vidare finnes ätten JM 66:s vapen, utklippt ur Carlschölds vapenbok, som utgafs omkring år 1770, i denna genealogiska samling uppklistradt framför Peder Bryntesson, hvaraf det ligger bra nära till hands att draga den slutledning, att denne Peder Bryntesson, ehuru han var den första, som skref sig till Pardala, likväl bör anses tillhöra ätten JU 66, eller Svenneklassen, likasom hans son Nils, ehuru haus andra son Anders Pedersson till Fårdala rätteligen tillhör ätten JU I, just emedan denne Anders Pedersson var det första Riks-Råd af denna ättegren, och såsom sådan tillhörde Riddareklassen. I denna genealogiska samling återfinner man icke heller alla de Riks-Rådstitlar, hvilka Herrar Lilliehöök upptagit i sin år 1762—65 inlemnade konceptgenealogi och hvilka titlar ännu qvarstå å den genealogi som finnes i ättens ego och som Utskottet haft tillfälle att taga del af.
Om jag hyste diametralt motsatta åsigter till de restricliva, som här stundom blifvit yttrade, så skulle jag visserligen för framgången af sådana åsigter vid en kommande riksdag ingenting högre önska, än att Ständernes åtgärder i afseende på privalbankcrne nu blefve af den beskaffenhet, alt inga gamla privatbanker kunde fortfara eller nya inrättas; ty det är 526 Den 25 Januari e. ni. säkert, att den allmänna förlägenhet och den nöd, som deraf skulle uppkomma innan nästa riksdag, skulle då här göra sig gällande och framkalla en vida liberalare lagstiftning i delta hänseende, än den jag hade önskat att Ständerne skulle hafva beslutat; men då jag ej åsyftar någon sådan brytning, kan jag ej annat än i allo instämma uti Frih'. Palmstjernas förslag, att R. o. Ad. ville som sin tanka uttrycka den önskan, det Konungen täcktes för 2 år prolongera octrojen för de privatbanker, som finnas, för den händelse att privalbankslagen blifver af den beskaffenhet att privalbankerne icke vilja underkasta sig den, ulan skulle i annat fall komma att helt och hållet upphöra. Jag hyser inga stora förhoppningar på resultaterne af ett sådant medgifvande, ty jag befarar, att, då det nu lider till slut med den gamla privalbanks-oelrojen, och privatbankerne icke kunna lemna ut stora summor i låneväg, och följaktligen icke eller påräkna någon betydlig vinst, så skall verkligen en och annan sådan bank upplösa sig, ty det är delägarnes obestridliga rättighet att vid oclrojens slut afträda ur bolaget; men Frih. Palmstjernas förslag innebär dock ett försök att för eli par år återhålla den olyckliga kris, som annars hotar landet. Det har blifvit beslridt, att R. o. Ad. icke skulle äga rätt att såsom gemensam tanka gifva denna åsigt tillkänna. Hvem, tager jag mig friheten fråga, kan väl förneka R. o. Ad. rättighet alt i delta afseende besluta, och, äger Ståndet rätt alt fatta beslut i frågan, mätte del ock äga rätt ali uttrycka en gemensam tanka. Frih. Hamilton förklarade sig äfven instämma i den af Frih.
Om ordet minst, införes, får man tillfälle att beskatta dem ännu högre hvarföre den ifrågaställa förändringen torde böra undvikas. Här är ett redaktionsfel, som jag torde få anmärka, eftersom §:n i alla fall varder återremitterad; det heter nemi.: ”Krögare, Krögerskor, Kaffeskänkar och Kajfeliusidkerskor. Man kan ej sägas idka ett hus men väl hålta ett sådant. Tanken bör derföre sålunda uttryckas: de som hälla kaffehus, likörkammare etc. Der slår: ”äfvensom Traktörer och Källarmästare, som icke äro borgare, oberäknad bevillning för bränvins-minutering.” Hvad förstås här med ordet bränvin? Äro likörer och punsch deruti innefattade? Sådane frågor förekomma ofta hos Kammarrätten. På det att man mätte vara säker om huru lång minuteringsrältigheten i delta fall sträcker sig, så hemställer jag att det må komma att heta: minutering af spirituösa drycker. Derunder kan då 432 Den 14 Maj f. m. förslås både likörer, punsch och annat dylikt. Sådan som redaktionen nu är, upkommer en tvetydighet, och man måste döma utan att hafva bestämd föreskrift. I påföljande mom. talas om borgens ställande: förut egde man rättighet att få erlägga utskylderne förskottsvis. Hvarföre bör ej detta stadgande bibehållas? Det finnes personer, som hafva tillgång att betala förskottsvis. Då må de väl göra det, heldre än att nödgas anskaffa en borgen, till vedergällning för hvilken de måhända nödgas göra andra samma tjenst tillbaka, hvilket mången gång kan för den borgande blifva känbart nog. Betalningen kan alltför väl erläggas på förhand, antingen efter det belopp, den skattskyldige utgjort under det föregående året, eller ock kan stadgas, att hvad som möjligen behöfver tillskjutas, skall efteråt påföras. På sidan 17 uptagas gesäller, i städerna till 2 r:dr. Nu finnas icke sällan i följd af den nya Näringsförfatlningen gesäller skattskrifna på landet, och, de skola enligt § 27 sid. 28 betala lika med dem i städerna.
Det vore ganska tillfredsställande, om Frih. Raab äger en sådan kännedom, men jag tror för min del, att den är icke så lätt att fä, ty det är en omständighet, som Hrr sockerbruksägare, för hvilka jag har ali aktning, icke gerna omtala. Likväl torde R. o. Ad:s ledamöter ganska viii känna, alt den mening gjort sig temligen allmänt rådande, alt den drawbaek, som R. St. vid förra riksdagen framställde, var ganska frikostigt, kanske alltför frikostigt tilltagen. Jag skulle således tro, att innan Ståndet skrider till beviljande af en högre drawbaek i detta fall, så borde frågan åtminstone först återremitteras lill Utsk., som borde inhemta en ganska noggrann kännedom om saken. Sä mycket anser jag mig vid detta tillfälle kunna säga, alt det icke torde vara skäl, alt lill den grad gynna sockcrfabricationen, alt man icke beräknar någon lull för sirapen. R. o. Ad. Den 20 Januari. 333 liar vid discussionen om tulltaxan, efter min uppfattning, städse utgått från den grundsats, att det egentligen vöre consumtionen, som skulle beskattas, och man har i delta afseende gått så långt, att man velat räkna socker bland öfverflödsvaror. Nu beslå socker och sirap af nästan samma ämne oell användas till ungefär samma ändamål, och således torde det icke vara alldeles obilligt, att äfven någon liten consumlionsafgift faller på sirapen. En undersökning torde derföre vara af nöden, om icke Frih. Raabs uppgifter om raffinadsockrets proportion till råämnet måhända är något för låg, och jag kan icke annat än protestera deremot, att Ståndet nu skulle fatta något annat beslut, än det Utsk. föreslagit, utan alt återremittera frågan till närmare undersökning. Frih. Hermelin, Aug. Söderling: Såsom icke varande soekerfnbrikant, är det för mig också alltför svårt och inveckladt, att bestämma huru mycket rallineradt socker man kan erhålla af ett visst qvantum råsocker. För min del anser jag erforderligt att hafva detta ämne sä till alla delar utredt, att i denna det omdömet kunde stadgas.
Balans till år 1859: Utgifter : Kulvertar och afloppstrummor 42,106: 29. Viadukter och broar 113,698: 23. Väganläggningar i banan 44,255: 85. Transport och inläggning af sliper och räler 222,414: 23. Bangårdar 319,883: 67. Stängsel q« Rörliga materielens uppsättning ™ Sjukvården 13,191: (0. Helg-, regnoch rastdagar 481: °‘- Expropriations-omkostnader 150,546: 62. Diverse utgifter Marsch-kostnader q' Förvandling Vinst och 'förlust ^5,998: 14. Lefverering: Till södra stambanan från Falköping 294,500. Balans till år 1859: Fasta, från banan oskiljaktiga inventarier 2,302,424: 99. Öfriga inventarier samt materialier 1,031,791: 46. Summa 7,188,818: 4, - 143 -> Anmärkning : Färdiga banan. Debet. Uppbörd: Inkomster för trafiken å färdiga banans linie, Götheborg-Wårgårda, från årets början till och med Oktober månads början, samt linien Götheborg-Falköping från och med den 5. Oktober till årets slut Balans till år 1859: Skulder Summa Credit. Utgifter: Ingeniör-afdelningen. Byggnaders i banan dito 782: 15. Kulvertars och afloppstrummors dito 354: 53. Stationers och husbyggnaders dito 2,465: 40. Telegrafers och signalers underhåll 51: — Transporter - 89. Rörliga materielen. Underhåll af machiner och verktyg 519: 29. Arbeten för Ingeniör-afdelningen 1,086: 77. Dito o » Trafikdito 394: 78. Underhåll af lokomotiver och tendrar 15,991: 57. Åtgång af inaterialier Diverse utgifter . Trafik-afdelningqri.
Dessutom hemställer jag till Olsk:s bepröfvande, huruvida det ej tillika vore nödigt alt bestämma ett maximum, hvaröfver hela den utelöpande sedelstocken (den del deraf äfven inberäknad, som motsvaras af metallisk valuta) under inga förhållanden finge ökas. Eljest skulle densamma, i händelse en betydlig mängd silfver i Banken inströmmade, kunna uppgå till ett så stort belopp, att alla varuvärden deraf hastigt stegrades. 7:o Privatbänkernes organisation. Utsk. har i delta afseende endast yttrat, att privatbanker må bibehållas, emedan de, riktigt förvaltade, kunna i vissa delar, bättre än ulgreningar af Riksbanken, uppfylla landsorternas behof, härvid likväl förutsatts, att nämnde banker äro ändamålsenligt organiserade, controllerade och lill sin sedelutgifning begränsade, samt att, derest privatbankerne upphöra, Riksbanken dä bör genom sedelutgifning ersätta den minskning i rörelsecapilalet, som sålunda uppkommit. Jag beklagar, alt tiden ej medgifvit Utsk. alt, samtidigt med betänk, om Riksbankens lånerörelse, till Ständerne afgifva förslag i afseende på privatbankernes organisation. Dessa frågor stå lill hvarandra i ett så oskiljaktigt sammanhang, att de måste samfäldt behandlas, så framt en fullständig financeplan skall kunna uppgöras. Jag undviker derföre all nu yttra mig öfver denna fråga, meri anhåller blott få förklara, ali jag röstar för priratbankernas bibehållande. Den nytta de inom provinserue åstadkomma, är så fullständigt utvecklad i Hr Nordenanckars reservation, att jag, såsom skäl för min åsigt i delta afseende, endast behöfver åberopa densamma. Om privatbankernes sedelutgifning begränsas, om de ej tillåtas utgifva sedlar på andra valeurer, än dem Hr Skogman föreslagit, och om aclie-ägarne åläggas solidarisk ansvarighet för bankens alla skuldförbindelser, tror jag de väsendtligaste anmärkmr, som man hittills emot dem kunnat göra, komma att förfalla. Sedan jag nu genomgått hufvudpunkterne af Utsk:s betänk., anhåller jag att ytterligare fä deremot göra några mindre anmärkmr.
Hr Dalman har redan uti detta hänseende emot Hr Gr. Posses först framställda förslag uttalat en åsigt, uti hvilken jag endast behöfver instämma, för uttryckande af min mening. Sådant som Gr. Posse nu modifierat sitt förslag, är det, efter min åsigt, antagligare; men jag framhärdar dock uti mitt förut uttalade omdöme, att det icke är fullt enl. med vårt vanligen iakttagna formella behandlingssätt. Hr Grat o. Landtm, täcktes alltså framställa särskild propos. å Gr. Sparres förslag; —jag förbigår att nu yttra mig om Hr Dalmans tillägg, som visserligen är både formenligen antagligt och har åtskilliga skäl för sig, dock ej synes mig alldeles nödvändigt, enär dess innehåll är vidrördt i Gr. Sparres förslag, — och torde, sedan detta är afgjordt, särskild propos. framställas å Gr. Posses föreslagna tillägg, hvilkets antagande jag för min del afstyrker, då jag deremot anhåller om bifall å Gr. Sparres förslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr:n o. Landtnnn, att så väl godkännande af Exped.Utskits förslag blifvit yrkadt, som ock särskildta skrifvelseförslag afgifvits, dels af Pir Nordenfelt, hvilken dock förklarat sig vilja detsamma återtaga, och dels af Gr. Sparre, om hvars förslag flere ledamöter sig förenat; hvarförutan Hr Dalman anhållit om antagande af sistberörde förslag med de förändringar, att hvad å pag. 3 förekomme röride den s. k. Ståthållarefrågan skulle utgå och jemväl den period på sisla sidan, som anginge samma fråga, uteslutas, samt i st. f. denna period ett särskildt stycke i slutet af förslaget införas, innefattande den del af Hr Nordenfelts skrifvelseförslag, hvari oftanämnde fråga afhandlades; och hade slutligen Gr Posse yrkat, att, hvilketdera af de ifrågavide skritvelseförslagen än blefve antaget, skulle ibland de ämnen, hvilka framställdes såsom önskvärda föremål för den af R.
Denna pjes interromperades af fru Lindströms opasslighet, gafs blott fä gånger, enär m: lle Widerberg sedan åter blef litet otjenstbar (dock vill jag minnas ej nu den vanliga orsaken) och sedan började instudera titelrolen i » Marie », operett-comique af Hérold, som gafs för öfrigt af sujetterna Sell-ström, Lindström, eleven Ficher och dramatiska artister. » » Fidelio » hvilade i ro från 1833 till 1865. Under Jenny Linds tid var det balft om halft fråga, efter hennes lyckade Armida och Amizili, att hon skulle sjunga Fidelio, men sångerskan hade stor svaghet för italiensk musik, hvaraf den ena operan efter den andra upptogs och föll, föll med och trots Lind. (Exempel: La straniera, Anna Bolena, Gazza ladra m. fl. ) Den strängare kritiken fann också hennes klassiska hjeltinnor underlägsna hennes romantiska (exempel å ena sidan: Grefvinnan AJmaviva, Donna Anna och å den andra: Agatha, Norma). Ar 1865 gaf frk. Hebbe Fidelio och ansågs lyckas bra i denna roll, som kallades hennes bästa. Att hon ej gick ut med sångrolens herkuliska fordringar är hon den första att erkänna, men spelet ansågs som sagdt godt. Hr Dahlgren gaf Florestan, hr Willman Rocco, hr Behrens Fernando, hr Ohlson Jacquino, fru Ch. Strandberg — Marcella. Flera repriser med Hebbe anordnades, dessutom en med fru Jeanette Jacobsson, som likval mer » réussierade » i Hallströms musik än i Beethovens. Det är liten skilnad, förstås. Bland annat deri, att op. Den sanna begåfningen tar alltid ut sin rätt, eller hur? Nej, populär är, var och blir aldrig Fidelio. Beetho-ven hade inom vissa musikgrenar större snille än Mozart, men som universalsnille står denne N: o 1. Beethoven kal-kylerade pâ Mozart, specielt den första duetten är ett Mozartia-num utan fråga.
29 jande af någon upplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall, som 38 § af regeringsformen förutsätter, sin kontrasignation å ett Konungens beslut vägra, skall utskottet, enligt 86 § regeringsformen, ställa den, emot hvilken sådan anmärkning förekommit, under tilltal inför riksrätt och målet för detta ändamål till justitiae-ombudsmannen öfverlemna. Derest gransknings-utskottet skulle anmärka, att statsråds-ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, eger utskottet att hos Riksförsamlingen göra sådan anmälan, som i 87 § regeringsformen omförmäles. Skulle gransknings-utskottet finna anledning att emot någon för statsutgifR. O. § 50. terna redovisande tjensteman yrka laga ansvar, må frågan af Riksförsamlingen mom. 2- kunna hos Konungen anmälas; men ej må sådan tjensteman personligen inför utskottet eller Riksförsamlingen till ansvar ställas, ej heller utskottet i klander af Konungens anordningar ingå. § 93. Lag-utskottet tillkommer att afgifva yttranden öfver de från kamrarne dit RO. §§ 29 hänvisade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af grundlag ocl1 35- eller af allmän civilkriminaloch kyrkolag; börande under civiloch kriminallag äfven inbegripas de delar af krigslagar och författningar rörande krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom krigsstaten. Det tillhörer ock lagutskottet att granska justitioe-ombudsmannens till hvarje R. O. § 55. lagtima riksdag afgifna allmänna redogörelse och årliga berättelser, äfvensom hans embets-diarier och registratur, samt att med utlåtande deröfver till Riksförsamlingen inkomma. Statsoch bevillning s-utskottet åligger att, efter delfående af Konungens i R.
Mänga Landet tryckande ärenden hofwa icke förekommit, utaf twämie orsaker, nämligen först, >t sä fa ?!oni-dagar warit; för del andra, de! olika begreps man gjort sig om §, 6. uti Säkerhets' som säger eller förmäler.' wid Riksdagarna sörehafwes hos Riksens Ständer inga andra ämnen, än dem Konungen propoaerar, är gansta ostridigt. Detta har Högstsalig Konung Oukok Il!:S wishcc gjort; emedan Riksens Ständer ar i?s6, hwilka lade grund til Rikets olycka eller stada, kallade sig allena Magkägande Ständer, föcetvzo och bestöko, hwad de behagade, och ansägo Konungen, om jag sa får ycrra mig, såsom deras Lxscmor. Lika ostridigt är äfwen det, at dä Riksens Stander äro sammankallade, aga de frihet at hos sin Nådiga Konung i under» Lanighec andraga alla de dem tryckande bcswärlighetsr, hwilka Konungen allena kan afhjelpa, och med Nådigt wälbchag lärer anse. Kan nu en Landshöfding uti sit Höfdingedöme hos Kongl. Mastt i underdauighec an» mäla hwad som uti Länet karfwar förbättring och Kongl. Majtt behagar hafwa Nådigt afseende derpå; sä synes oförgripeligen, dec Riksens Ständer äga samma förman; hwarföre jag än ytterligare päyrkar den för Riket sa högst nödwandiga rsZzla Salthandeln (,a wäl 83 L;8 ' söm uti andra Riken) likmätigt §> s4. uti Reaeringsforrnen. Detta är et ibland de becydeligaste ämnen at riplysta et Nike utur dest irakade ömma belägenhet. All Trankokning förb/udes sa länge och imil dest en tunna Sill kemmer til stt förra waiiliga pris; ty Allmogen och den fattige lider stor nöd at betala för en tunna Sill ifrän 14 til i6 Riksdaler.
Majit ställde underdåniga Besvär, hvilka inom trettio dagar från den dag Vrotocollsutdraget kommit honom til,handa, samma dag dock oberäknad, skola till Comiténs Ordförande aflemnäs, sorn deröfver, om så nödigt pröfvas, infordrat vederbörandes underdåniga Förklaring, inom lämpelig tid och vid förelagdt vite; Hvarefter och. sedan Committerade för egen del öfver sådana Besvär upprättat sitt underdåniga utlåtande, alla dessa handlingar böra till Kongl. Majit insändas5 Sä Tiar Utskottet ansett sig så mycket mindre nu böra upptaga denna fråga och derå tillstyrka bifall, som underdånigt förslag till delning af Södra Motets Utmarker ännu icke blifvit till Kongl. Maj:t ingifvet, och det i alla fall är den missnöjde öppet att på nyssberörde sätt anföra underdåniga besvär, deruppå Kongl. Maj:t icke lärer underlåta, att i sin Höga rättvisa fästa det afseende, som sakens beskaffenhet kan förtjena. I afseende på hvad sorn blifvit anfördt rörande vattentillgångens afstängande, anser Utskottet dessutom Ölands hemmans innehafvare icke äga något att befara, då allmänna författningarna 65o Besv. och Ekon. Utsk. Betankanden. uttryckeligen stadga, att ingen delning får ske eller hägnad anläggas så, att tillgången på Vatten afskäres. Dock varder detta Riksens Höglofl. Ständers eget upplysta ompröfvande vördsamt understäldt. Stockholm den 16 Aprill 1818. Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekon. Utskotts Utlåtande efver de hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvörcliga PrestStåndet gjorde\anmärkningar vid Utskottets den 25 sistHelne Februari afgifna Betänkande, i anledning af väckt fråga, om nödvändigheten af förklaring i vissa delar utaf Kongl Maj:ts Nådiga Kungörelse den 5 Aprill 1816 om öfvcrcnskommelser, rörande Presträttigheter. H os Höglofl.