Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cnmiterades för Salpeter-ärendena Expedition , beslående af Secreterare, Redogörare och Ombudsman med Skrifvare-biträden och Vaktmästare1 , i,i4o: Salpeter - Sjuderi-Styresmännen i Upsala, Södermanlands, Östergöthlands , Calmare, Blekinge, Jönköpings, Christianstads , Skaraborgs , Westmanlands och Gef_• leborgs Län å 3oo: Arfvode och 240 R:dr Resepenningar 5,4oo: Uti Kronobergs och Norrbottens Län å 3oo R:dr [arfvode och 200 R:dr Resepenningar 1,000: I Westerbottens Län å 200 R:dr arfvoden och 133: 16. Resepenningar . 333: 16 Under-Styresmännen i Stockholms, Södermanlands, östergöth - 6,733: 16 Banco. Transport 7,873: 16 24 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.-o lands , Skaraborgs , Nerikes , Gefleborgs , Wester - Norrlands , Jemtlands och Norrbottens Län a 100 R:dr arfvoden, och 66 R:dr 3a sk. Resepenningar i,5oo Uti Calmare, Jönköpings och Kronobergs Län a 100 R:dr arfvode 3oo: Verkmästarne 160 st. med Lön hvardera af 3 tunnor Spannmål, som förslagsvis upptages till 20 R:dr . Transport 7,87a: 16 1,800 3 200: 12,873: [6 -11,733: 16 Provision till Styresoch Under-Styresmän för årliga Salpeter-tillverkningen och till Lands-Contoiret och redogörare för årliga gärden , tillsammans circa 4>§oo: Krono-Utskylds-ersättning till Verkmästare och Drängar circa 5oo: Pensioner och Gratialer till afskedade d:o i,3oo: Käril, Spik, Segelgarn och Lack m. m. till förvarande af levererad Salpeter dito 2000: Uppbörds-kostnader dito 5ooo:
Verner reste sig upp från skrifbordet och gick emot den inträdande. — Goddag, käre bror, sade denne, välkommen hem! Låt mig se, om jag är nöjd med dig. — Ja, västkusten kan inte göra mer för mig. Jag var den siste badgästen på Lysekil; jag skall väl föreställa frisk nu. — Nå, är du det inte? — Nog är jag fri från nerv-febern alltid — men — Hvad fattas dig? Dåliga nerver. Hva’? — Ja, det vill jag lofva. Rent eländiga. Jag tål inte det minsta, allt irriterar mig, så att jag är färdig att. — I Lysekil märkte jag det inte så mycket. Nå, jag var ju ensam på sjön dag ut och dag in, men nu —. — Ja, jag ser, att du är nervös. Men det var också ett förbaskadt väsen de hålla här uppe. — Ja, är det inte? Professor Holmdal är död. — Det vet jag, men det är väl inte han, som »går igen» på det viset? — Nej, det är enkan. — Hans enka, han var ju inte gift. — Nej en annans. — Det var ena eländiga trossbottnar, ni bestå er här i huset. — Ja, inte tror jag, att man kan kalla dem mycket tjocka. Jag har aldrig tänkt på trossbottnarne förut — jag kunde ju aldrig höra ett dyft från professorn — då kunde jag få arbeta i fred, och då visste jag inte, hvad förstörda nerver ville säga. — Du gjorde narr af dem hos andra, påstod att det var fruntimmerspjåsk och inbillning. — Jo, jag tackar för inbillning. Jag har blifvit straffad, som man alltid blir, då man är öfvermodig. Det är så man kan bli galen. Jag kan inte skrifva en rad. De spela piano öfver mig. Och hoppa bock. — Nå, du kom ju hem först i går; det är ju ingen tid förlorad. — Ingen tid förlorad! Ett halft år, kallar du det ingen tid? Bli sjuk, just som jag skulle börja min stora roman. Allt det andra, jag hittills skrifvit, har endast varit en sorts förberedelse till den, för att kunna behärska formen, få fram lefvande, naturliga människor; jag hade planen färdig, då jag får den fördömda sjukdomen.
Directionen underdånigst - Kongl. Majis Nit diga Proposition N.o 42 ■ derdånigst anhållit alt, med möjligaste första, utbekomma en del af det bestämda anslaget; tillkännagifvande Directionen derjemte, att, derest en tredjedel af det Nådigst anslagna beloppet, i början af detta år, utanordnades, Directionen då kunde hoppas, att företaget åter skulle vinna förtroende; och alt, sedan Canalen under innevarande år blifvit oi> dentligen utstakad och grundlagd, qvarninrättningen, hvartill hus redan skall finnas, under innevarande år till äfventyrs kunde sättas i gång, hvarigenom ortens behof af qvarnar till betydlig del minskades.
N:o 210, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående pension på Allmänna lndragnings-stateri åt tvenne Alvittrings-landtmätare i Norrbottens län, äfvensom rättighet till dylik pension för sådane tjenstemän i allmänhet; bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-V t skot tets Utlåtande N:o 114, i anledning af återremiss af 2:dra punkten uti Betänkandet N:o 67. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden och Memorial: N:o 211, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förlängning af arbetstiden för jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult, bifölls. N:o 212, i anledning dels af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslag för Hospitalernas förbättrande, dels af väckta motioner angående inrättande af ett Hospital för hufvudstaden, bifölls. N:o 213, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Kongl. Majtts nådiga Proposition om eftergift till förmån för Carl stads stads-församling af kronans rätt till efter Näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf. Med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut godkände Preste-Ståndet den föreslagna voterings-propositionen. N:o 214, med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens stridiga beslut rörande Kongl. Majds nådiga Proposition om eftergift till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-inrättuing af kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Bång och Jungfrun Kristina Limdström. Preste-Ståndet, som vidblef sitt i frågan fattade beslut, godkände den föreslagna voterings-propositionen. N:o 215, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens stridiga beslut, rörande Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om eftergift för Notarien E.
Brynhild hade rikligen delat guld, liela sitt fadernearf, till dem, s i Sigurd med en lysande skara finge tåga frani till gudarne. Valhalls guldringsglansande portar må då ej höge kungen på halarne slå, nar med honom de mina hädan draga, ej komma vi d5 med kraftlöst följe. w Nu stack Brynhildavardet i sitt hjerta, och sjönk ned döende. Än en gång frågade hon, om flere ville följa med dem. De tego alla; men så svarade de: oför många du fält, oss fröjdar lifvet, dem du har äro dig heder iiog., Ingen svårbedd, och ingen motvillig må döden smaka för Sigurds och min skuld. Men farre skatter månde brinna på edert bål; och glans af guld. skall glimma föga fran eder den dag, då I dragen till mig., - &gt;I dragen till mig,: de vor0 således hennes tjenare afven efter: döden. - &gt;Sitt neder, Gunnar, nu glad jag säger dig, att din brud ej langre lefver. E j seglar ert skepp i sank, fast jag låtit mitt 1if.r~ Så sade hon tröstande till Gunnar, att Gudrun snart skulle försona sig med honom och söfva sin sorg, ja, gifta sig med Brynhilds broder. Mer höfdes då Gudrun att i döden följa sin första mana, menade Brynhild. E n enda bön ville Brynhild bedja Gunnar, sin sista bön har i verlden, låt resa ett bål s i bredt, att ruin derpå kan redas oss alla, som nu med Sigurd somna i döden. Gör tjall öfver bålet med bonad och sköldar, bred lysande svepning öfver likens mängd. Vid min sida Sigurd brannen. Vid Sigurds andra sida brannen mine svenner, med smycken höljde. Ligge oss emellan: afven höljdt med guld, agghvassa svärdet, åter så l a g d t ~, sorii nar Sigurd friade för Gunnar. rösten sviker, såren svalla.^ Hadriani bildhuggare. Efter Emanuel Geibel.
För några timmar sedan fick jag ytterligare se några bref från utlandet med kalkyler öfver våra utsigter att erhålla utländska lån, och dessa underrättelser tyckas tillkännagifva, att den krigiska sinnesstämningen hos folket och lusten att bygga jernvägar kors och tvärs i landet ingalunda ökat vår kredit. Det är visserligen sannt, att då vi om 2 år åter hafva ny riksdag, så infaller riksdagen på en Söndag; men det blir i alla fall deri 16 Oktober. 2 år i en stats lif är icke stort mer än 2 dagar i en individs, och då kan man väl lugna sig. Då jag ser att den K. Proposm icke har någon anledning att vinna framgång, så inskränker jag mig att begära sparsamhet och att vi icke skola gå längre än till Upsala och stanna der. Det är sannt alt denna bana blir en återvändsgränd, men då det är bevisadt att trafiken blir så stor vid liotebro, och det deremot icke är bevisadt att den är så stor vid Elfkarleby och de andra norra stationerna, så vill jag blott anhålla, att icke några penningar måtte kastas bort på banan från Upsala. Hr Adelsköld; Det har blifvit anfördt att Norrland är ett framtidsland och att hehofvet af en jernbana derstädes blifver allt mer och mer trängande. Norrland är verkligen elt framtidsland, och detta visar sig af befolkningens tillväxt; men i afseende å den sednare delen är jag af olika tanka. Jag antager nemi. att ju iner trafiken tillväxer, ju mer Stockholms betydenhet som konsumtionsort tilltager, desto nödvändigare är det att jernvägen går i rak sträckning. Under diskussionens lopp har man äfven visat de stora fördelarne i militäriskt afseende af en bana öster om Sigtunafjärden, och man har för dem åberopat komilerades afgilna yttranden. Jag anser dock att vår ntivide regering, som haft alla dessa yttranden att tillgå, bör hafva mer vitsord, så mycket säkrare, som man får antaga, att den är upphöjd öfver alla stundens småaktiga beräkningar. Jag anser mig således bakom denna auktorilé hafva kämpat för en rättfärdig sak. Det beror nu på R. o. Ad. att afgöra, om en utsträckning af banan från Upsala till Sala skall ega rum.
St. icke afmäta inkomster och utgifter emot hvarandra, ulan de skola pröfva hvilka utgifter, som äro nödvändiga, och i fall de ordinarie inkomsterne icke skulle räcka till, åtaga sig en emot bristen svarande bevillning eller ock genom upptagande lån afhjelpa det närvar, behofvet. För den händelse att den begärda£återremissen af förevar, betänk., hvilken begäran jag understödjer — skulle beviljas, tillåter jag mig fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet derpå, att den stalsbristsumma, som slutligen uppkommer blifver betydligen förökad genom de betydliga utgifter till krigsrustningar, R. St. nyligen beviljat genom bifall till K. M:s derom framställda propos., och således måste i alla fall en tillökad bevillning Den 9 J u 11 i. 23 ulskrifvas. StatsUtsk. får visserligen icke vidare befattning dermed, än för den händelse alt Riks-St:n icke skulle om dess fördelning komma öfverens, då frågan slutligen handlägges i förstärkt StatsUtsk. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Utsk. har yttrat den tanken, att det ifrågavar. missförhållandet emellan arméens pensionskassas inkomster och utgifter i en framtid skulle kunna afhjelpas genom en ändamålsenligare organisation af arméen. Jag mäste erkänna alt jag icke kan riktigt fatta hvad Utsk. menat med denna tanka. Jag kan åtminstone icke inse huruledes en förändrad organisation af arméen (hvilket jag för min del åtminstone icke anser vara behöflig, men för hvars verkställande StatsUtsk.-s ledamöter måhända för sig uppgjort en plan), skulle kunna öka tillgångarne för dess pensionskassa; ty då med förändring i detta fall troligen afses nedsättning i arméens personal, sä hlefve ju deraf följden att de till kassans underhåll bidragande ledamöterna jemväl till antalet minskades, och det kan väl icke afhjelpa det nu befarade missförhållandet, då inkomsterne naturligtvis genom en sådan reorganisation af arméen i förhållande dertill skulle minskas.
Man kunde itminstone ega ratt ratt satta som ett önskemibl, att vi kunde lata oss nöja med antingen öfverslttning eller bearbetning frin ett friimmande sprak, icke som nu, att till svenska öfverflyttas en lpii tyska frin fransyska omarbetad bok. Den svenska upplagan iir. i öfrigt prydlig och vtirdad och de mlkrkvlrdigs ibfventgren alltid lika skiftande. Mordiskt fo~ntidslif af A. U. Bddth. H detta nys arbete af en med v8ra fornsagor förtrogen författare lernnas oss en intressant och detaljerad skildring af de gamla islhndarnes hela lif9 .deras hus och hem, mln och kvinnor, gktenskap och brsrnauppfostran, Itralame, det offentliga lifvet och rlittskipningen, skalderna och skalde.konsten. Boken iir icke gjord för ungdom, an mindre för barn, men den a r sidan, att en för forntidtidslifvet intresserad ungdom, ja anda sed till tolfiringen kan finna b&amp;de nöje och b&amp;tnad af dess likning. Vi ville kalla boken ett starkt och godt extrakt p&amp; de gamla islandska sagorna och varmt rekommendera den, shsom ett motgift mot tidsandans slapphet och torrhet, ty sidan lasning vacker dtidlust. Den Ar vida helsosamrnare an en god del af nutidens spinnande skildringar, noveller och afventyr. Knekt och bonde. Romantisk skildring frin Klubbekrigets tider af R n f a ~ l Hertsberg. Berattelsen ar verkligen en " rornantisk " skildring, shom den sjalf gifver sig ut att vara, men eger tillika en sb god historisk bakgrund, att den tryggt kan rekommenderas. Med förlaggaren instamma vi i att boken ar en tidsoch sedeskildring och att den för lasaren in i sival stormannens hemlif seni böndernas stugor. Den skall helt visst intressera ungdom och afven gifva den en ganska god behtilhing. Rekommenderas bt ung' dom l 6 - 18 &amp; r. Vackra Nivernesiskan. En historia om en gammal btit och dess besattning af Alphoase Daudet.
Tills du ditt väsen återtar, Och se, hur väldigt du tillbaka Upp i din Faders armar far. Hvad saknad! hvilket haf af smärta! Dock nej! Du mig på händren bär. Jag här en röst uti mitt hjerta, Som ropar: Gråt ej! Jag är här. Derför kunde, i hennes sista tid, då klagostämman mer och mer tynade till suckar, dessa vanligen andas undergifvenhetens försakelse och ångrens förhoppning. En sådan är denna Nyårsdags-utgjutelse: När i sorg sig hjertat sänker Och min framtids åska slår, Jag på lifvets korthet tänker Och till Golgatha uppgår. Der, Messias! Dig jag finner, Och min Skapare jag ser, Der ditt blod för min skuld rinner, – Hvad har jag att frukta mer? Sådan är ock den alltigenom renstämda ”Önskan i en mulen stund”, ur hvilken här dessa stropher må anföras: Sälla strand! till dig jag hastar, Gräns emellan lif och död, Glada väg från sorg och nöd! Jag ifrån din brädd mig kastar Ned uppå den mörka våg, Som mig förer till de länder, Der väl dagen för mig tänder Bättre ljus, än här jag såg. Du, o Fader, på mig tänkte, Då jag i mitt intet låg; Du min brist och svaghet såg, Och det hjerta Du mig skänkte. Släck den eld, som blef mitt brott; Du den i mitt väsen tände, När Du, Evige, mig sände Utaf ljuft och ledt min lott. Jag en blomstertelning varit, Som olyckligt runnit fram På en annars nyttig stam: Jag den art, Du gaf, förfarit! Bryt då oarts-grenen af; Men låt se’n en ny sig lifva, Som må bättre frukter gifva; Glöm mitt fel, – men ej min graf! Dessa blickar, i sin slockning höjda uppåt himmelen, kunna ej förgätas. Lugnade lemna vi den irrande vandraren, sedan vi sett honom under fromma böner nedlägga sig till hvila, och med detsamma den skugga försvinna, som så länge beledsagat honom i oupphörlig förstoring.
Hysande denna öfvertygelse får jag öppet tillkännagifva, att jag icke kan dagtinga med mitt samvete och instämma i deras åsigt, som vilja beröfva bränvinsbrännarne all ersättning för den förlust, som genom bränningstidens indragande i höst dem drabbar. Om äfven en ännu större syndaflod af bränvin, än den man nu väntar, skulle öfversvämma landet, tror jag det vara 392 I) e ii 21 Juli. bättre, att landel deri dränkes, än att billighetens och rättvisans fordringar helt och hållet fördränkas uti den meningsflod, som nu tyckes vilja hejdlöst frambrusa. Jag tror derföre, att Utsk. rätteligen förfarit, då Utsk. sökt att i någon mån bereda landtbru karne ersättning för hvad de komma att förlora genom bränvins bränningens inställande i höst. En sak är att vilja utrota det öfverdrifna bruket af bränvin och derigenom lyfta nationen till en hösre ståndpunkt i så väl intellektuelt som materielt hänseende, men en annan sak är att icke för detta ändamåls snara vinnande begagna olagliga eller åtminstone obilliga medel, ty rättvisans upprätthållande är väl för samhället af större vigt än allt annat. Jag anser således, att den ringa gärd af upmärksamhet, som Utsk. lemnat landtbrukarne. icke kan anses vara för mycken, samt att R. o. Ad. derföre bör bifalla detta Betänk. Gr. Mörner, Axel: Serskilda Utsk. hade i sitt Betänk. JM 9 tillstyrkt R. St:r att hos K. M. i underd:het anhålla, att all bränvinstillverkning under instundande höst måtte inställas samt att, i st. f. den sålunda inställda bränvinstillverkningen, sådan tillverkning mätte varda medgifven under någon lid af nästkommande år, dä bränvinstillverkning eljest vore förbjuden. Detta Betänk, blef af R. o. Ad. återremitterad!, af Presteoch BorgareSl:n bifallet samt af BondeSlåndet med ogillande lagdt till handlingarne.
Det är blott ett berättigande att åtaga sig högre afgift, som jag af R. St. begärt. Jag har äskat, att det måtte lemnäs öppet för Stockholms stad att för ändamålet under bestämd lid åtaga sig en högre afgift. Utsk. vidblifver nu sin åsigt och säger i sitt sednaste betänk.: ”Hvad slutligen angår den af Hr Möllerhjelm väckta motion,' så enär motionären i ganska tydliga ordalag föreslagit, att den rättighet för Stockholms stads innevånare måtte af R. H. Sl. bestämmas, att äfven lill belopp utöfver det för länen i allmänhet fastställda maximum af 5 sk. för hvarje mantals - Ben 19 Augusti e. m. skrifven person, öfverenskomma 0111 att åtaga sig en efter behofvet lämpad kurhus-afgift, men Utsk. icke, med stöd af grundlag, ansett sig kunna tillstyrka R. St. att bifalla berörde förslag, sorn icke rimligen kunnat, i strid med sjelfva ordalydelsen, tydas såsom blott afseende en commtinal-aogeIngenhet, hvilken icke bort föranleda till någon åtgärd af R. St., finner Utsk. sig icke kunna frånträda hvad Utsk. i afseende derpå uti ofvannämnda betänk, yttrat.” Jag undrar om anledntn till detta beslut är, att jag icke utsatt ett maximum. Skulle det vara förhållandet, så ber jag R. o. Ad. tillåta mig ali här proponera 12 sk., såsom det maximum, hvartill Stockholms stad må få beskatta sig sjelf, och begär jag, med anledn. deraf, att Utskts betänk, måtte afslås samt Stockholms stads innevånare berättigas att, enl. derom skeende öfverenskommelse, bestämma kurhus-afgiften från 5 till 12 sk:s belopp. Att vidale ingå i detaljer i afseende på behofvel, tror jag vara onödigt. Gr. Frölich, David:
De af Riksgälds-kontoret för upptagna lån utfärdade och förut icke inlösta, eller eljest, jemlikt Rikets Ständers beslut, ur räkenskaperna afförda obligationer, äfvensom de obligationer, hvilka hädanefter varda af detta verk utgifna, böra, så till kapital som upplupna räntor, enligt desammas ordalydelse infrias. § 3- 1 afseende på de genom Riksgälds-kontoret, under den 30 Juni 1855, utgifna fonderade stats-obligationer för de medel, som, till följd af Rikets Ständers vid 1853 och 1854 års riksdag fattade beslut, blifvit upplånta för jernvägsanläggningars bekostande eller understödjande, komma nedanstående vid nämnde riksdag meddelade och af Kongl. Maj:t, enligt Dess nådiga Kungörelse den 3 Februari samma år, gillade och fastställda föreskrifter att fortfarande tjena till efterrättelse: 8 Siats-Utskottets Memorial N:o /So. l:o. Dessa obligationer, hvilka å innehafvarens sida icke ttro uppsägbar a, må af Riksgäld s-kontoret uppsägas till inlösen efter Sex månaders förlopp, såvida icke Fullmägtige vid utgifningen af de obligationer, för hvilka Riksgälds-kontoret mottagit hela det förskrifna kapitalbeloppet, afstått från uppsägningsrättens begagnande under en tid af Tio år. Obligationernas uppsägning sker medelst derom i rikets officiela tidning införd kungörelse. 2:o. Den till dels fyra, dels tre och en half procent årligen bestämda ränta för de i dessa obligationer förskrifna lånesummor lillhandahålles ovilkorligen obligations-innehafvaren hvarje halft år, emot återställande af den å samma ränta utfärdade kupon. Hvarje obligation skall, intilldess den varder inlöst, hvart tionde år förses med nya lialfårs-räntekuponer för en tiderymd af tio år. 3:o.
- Hos Utskottet har Bankens Commissariat andragit, ej mindre att Vicariats tillförordnande alla graderne igenom, i enlighet med de derföre uti Banco-Reglementets 3:dje Art. 4;de Afdelning §. 20 utstakade grunder, oftast medförde hinder för göromålens behöriga gång, och jemväl vore förknippadt med flere andre olägenheter, än ock, att Vicariat sällan kunde föranstaltas inom samma Cantor, der förfallet egde rum; i anledning hvaraf Commissariatet föreslagit den förändring i förenämnde §., att åt detsamma måtte öfverlåtas, att, vid inträffande laga förfall för en ordinarie Tjensteman, till sysslans bestridande förordna den person inom eller utom Coniord, som Commissariatet prof vade dertill skicklig, och hvilken frivilligt åtoge sig, alt, emot det bestådda tjenstgörings-arfvodet, den förrätta, men att, i saknad af ett så beskaffadt åtagande, hädanefter som hittills, den äldste oanvände och behörigen (jvalificerade i hvarje köning s-grad måtte blifva Baneo-U t skottets Memorial N.o 100. 3 förbunden, alt, emot sin förut innehafvande aflöning, emottaga Vicariat i nästa högre grad, samt arfvodet för tjenstgöringen tillfalla den Extra-Ordinarie, som komme att i lägsta graden förrätta ordinarie tjenst. Äfvensom Commissariatet, i sammanhang härmed, hemställt, om ej Bankens Extra-Ordinarie Tjenstemän, hvilka, till följd af förestående stadgande, komma att användas till ordinarie tjenstgöring, böra, i likhet med hvad föreskriften i 166 §. af Rikets Ständers vid i83o års Riksdag utfärdade Reglemente för Riksgälds-Contorel innehåller, njuta full aflöning för den tid en sådan ordinarie tjenstgöring bestrides, hvilken hemställan Fullmägtige för deras del ansett vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande.
N.-O if 17 ingalunda ian på förhand beräknas, vid hvilken tidpunkt fullbordandet af lagberedningens arbeten kan vara att förvänta, hafva likväl, med hänsigt till angelägenheten deraf, att den samhällsvigtiga frågan om införande här i landet af ett förbättradt lagverk, en fråga, hvars afgörande sedan lång tid tillbaka af nationen med längtan emotses, med första bringas till ett tillfredsställande slut, Rikets Ständer ansett, att de i berörda afseende på lagberedningen beroende förberedande åtgärder må i möjligaste mån påskyndas. Beträffande åter E. K. M:s nådiga framställning om fortfarande statsbidrag för omförmälda ändamål, hafva Rikets Ständer väl ej funnit anledning till nedsättning uti de tillförene bestämda, efter beskaffenheten och vigten af lagberedningens arbeten lämpade, årliga anslagsbelopp; men som, enligt lliksgäldskontorets räkenskaper, å de vid sistförflutna riksdag till arfvoden åt lagberedningen anvisade summor uppkommit besparingar, utgörande för år 1845 416 r:dr 32 sk. „ år 1846 1,000: „ — och år 1847 . 1,575: „ — eller tillsammans 2,991 r:dr 32 sk. banko, hvilka medel sålunda för ifrågavarande utgifter äro disponible, anse Rikets Ständer det för år 1848 äskade anslag kunna med 3,000 r:dr minskas. I öfverensstämmelse härmed, hafva Rikets