Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han spelade då någon populär, sentimental romans eller sjöng en bit ur Traviata eller något dylikt, som passar för en musikaliskt obildad, och detta var Berta mycket road af. Hon hörde alltid uppmärksamt på, och då sången var slut, tackade hon honom varmt derför. »Sådana der saker skall du spela och sjunga, Melcher», brukade hon säga med en beskyddande ton, »det är du alldeles som skapad för. Men låt för all del bli den der högtrafvande och larmande stilen och sjung aldrig dramatiska saker – det passar inte det minsta för din röst!» Melcher svarade ej, men ett bittert leende drog öfver hans ansigte. Hennes komiska kritik, som i början af deras äktenskap roat honom, kunde nu skära i honom som fadda missljud. För hvarje år som gick fick Berta en allt större magt öfver Melcher. Hennes skönhet höll det sinliga i hans natur i bojor, och då den ej räckte till, hade hon sin qvinliga ömtålighet, sin svaga hälsa och dessutom ett visst oförklarligt något – någonting vampyraktigt, som en del qvinnor ha, och hvarigenom de liksom klämma sig fast vid mannen och omärkligt, försåtligt suga bort det kraftigaste och ädlaste ur hans blod. Melcher hade, förutom i musikaliskt och estetiskt afseende, icke någon synnerlig begåfning. Han var opraktisk och drömmande och utmärkte sig vid allt sitt görande och låtande för denna brist på menniskokännedom, denna oförmåga att bedöma omständigheterna och begagna sig deraf, som ofta åtföljer en ovanlig musikalisk begåfning. Under andra förhållanden, och framför allt med tvånget att arbeta öfver sig, hade han måhända blifvit en stor musiker, en framstående kompositör; nu blef han ett intet eller mindre än ett intet. Han måste hafva någonting att fylla sitt lif med. Det förherskande estetiska i hans natur tvang honom att söka det i skönhet, och då han ej fick söka skönheten i den högre sfer, dit han i hemlighet beständigt trånade, sökte han den på annat håll – i ett raffineradt amöblemang, i ett utsökt bord, i eleganta toaletter både för sig och sin hustru.
Författarinnan led under missuppfattningen, men lät ej skrämma sig. Tvärtom skref hon (juni 1883): »Svårt kan det väl vara att bära – isynnerhet för ’en svag kvinna’ – att veta sig af en stor mängd aktningsvärdt folk blifva ansedd som en irrlärighetens och osedlighetens apostel – men har man blott några vänner, som stödja en mot det värsta, det enda verkligt förkrossande af alla angrepp, det inre tviflet – så går det nog.» Hon var medveten äfven om klandrets uppgift i en konstnärs utveckling, den att hålla honom vaken, och hon hyste stor fruktan att, genom ett allt för stort bifall, småningom glida in i frestelsen att sammanblanda det berättigade behofvet af sympati med fåfängans kraf. Hon skref sålunda (under midten af 80-talet): »Det vore bland den största olycka som kunde hända mig, om jag verkligen blefve bortskämd, d. v. s. hemfallen till den för konstnärer så vanliga svagheten att behöfva och fordra hyllning och beundran. Ännu menar hon sig vara klarseende nog; att ej förblanda artigheter och smicker med sympati och förstående, och denna klarsynthet förlorade hon aldrig. Att hon ägde den själfkänsla, som aldrig helt saknas hos den verkliga begåfningen, är visst, men hon var – genom deras omdöme, som hon värderade – lätt rubbad i sitt själfförtroende och det var endast gent emot medelmåttans anspråksfullhet, hon någon gång visade ett större mått af nämda själfkänsla. En vändpunkt. Konflikter. Året 1883 är i många afseenden en vändpunkt i A. Ch. Lefflers utvecklingshistoria. Den medför i flera fall en ökad klarhet för henne själf. Med andra samlingen Ur lifvet hade hon, bland annat från kvinnosakens målsmän, ådragit sig oroliga varningar och frågor, och hon får gång efter annan anledning att för sig själf precisera sin egen etiska och litterära ståndpunkt, genom att nödgas klargöra den för andra. Hvarför utsade hon t. ex. ej – undrade de bekymrade – hvad hon menade med Ett bröllop, med Aurore Bunge, med I krig med samhället?
Efter inom Constitutions-Utskottet väckt mo - 1 Den 11 Juli, 1115 motion, hvilken enhälligt tillstyrktes, får Utskottet föreslå följande nya redaction, hvilken i 37 §, Regeringsformen i stället för det sista Mo* mentet , hvilket borde utgå, skulle införas. ”Adelskap, Grefvelig eller Friherrlig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfälle endast den sorn adlad eller upphöjd blifvit, och först efter dess död, eller om han Adeliga värdigheten lagligen frånträder, den äldsta manliga bröst-arfvingen i rätt nedstigande led efter led, samt efter denna grens utgång , Stamfadrens närmaste manliga afkomling efter förstfödslo-rätten och så vidare.’’ ”Har en till högre värdighet upphöjd Adelsman flera afkomlingar änden, som efter dess död inträder i Stamfadrens ställe i högsta värdigheten, förblifva de alla såsom Adeliga eller ofrälse expectanter, intill dess de, i den ordning förr skrifvet står, efter första grenens utgång uti värdigheten inträda.” Ytterligare föreslås följande tillägg efter samma §. slut: ”Adlande genom adoption eller naturalisation under utdöda eller lefvande ätters namn och nummer, vare hädanefter, ej tillåtet. Hvilka förslag till behandling enligt 56 §. Begeringsformen till Riksens Ständer skulle öfverlämnäs. Stockholm den 10 Juli Ib 15- På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Stån och Ad. Ledamöters dets Ledamöters vägnar Rudolf Cederström. vägnar C. v. Rosenstein. På Ill6 Den 11 Juli. Pa Vällofl. Borgare - På Hederv. BondeStåndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar J. Wegelin. vägnar And. J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den ii Juli, Högvörd. Prest-Ståndet den 14 _ Vällofl. Borgare-Ståndet den 11 — Hederv. Bonde-Ståndet den 11 Vördsamt Memorial!
Men att denna koinité å ena sidan talar om ' att de nuvarande flickslrolor~m lefva pi bekostnad af 2&amp;a!chnoma, % andra sidan vill vikka till lif sainskol&amp;na också på bekostnad af lärariiiiiorna, synes oss iniiist sagdt vara egendomligt. Vi förmoda dock, att komiténs kviiiliga ledamöter ej gillade en dylik anordning, om de också ej uttryckligen reserverade sig däremot. Afven för samskolornas egen iitveckling beklaga vi, att lärarinnorna ej f % en j&amp;mnbördig, lika ansedd ställning med lärarne. Endast om de detta få, tro vi att disciplin, ordning och naturlig jämlikhet skolungdomen emellan kan uppnås. Och vi littala härvidlag icke blott en subjektiv åsikt, utan tro, att det stora flertalet af sainskoleidéns vänner dela vår uppfattning. Slutligen vilja vi betona, att ehuru vi Önska att samskolor i vårt land m % upprättas, anse vi dock att desamma för den kvinliga ungdoinen ej kunna blifva af verkligt gagn, om ej såväl lärare som lärarinnor vid ett dylikt läroverk kanna sig genomträngda af den sanningen, att uppfostran och undervisning är af lika stort betydelse för flickan som för gossen. E l Zeqz Fqoies. Några ord om Emilia Pardo BazBn, det samtida Spaniens friimstse, författarinna. Den gamla romanens traditioner, enligt hvilka främsta vikten låg p % fantasiens styrka och ~ f a b e l n s rikedom, ~ hade i Cervantes ' heinland fortsatts af förf. skdana som Juan Valera och Pedro Antonio de Marcon. I Frankrike hade emellertid en ny estetik blifvit förkunnad, och såsom dess frukt hade den realistiskt-psykologiska romanen uppstått. Studier, vetenskapligt samvetsgranna studier af den exakta verkligheten, fordrades nu äfven af skönlitteraturens idkare, och fantasiens roll blef en sekundär: att divinatoriskt ordna och afväga det samlade studiestoffet (, les docnments liumainsb), sk att förhållandet mellan orsak och verkan klart framträdde. För denna nya roman var det, som den spanska författarinnan fru Emilia Pardo Bazán gjorde sig till härold i sitt fädernesland.
”Herre är det så, si då är det nu allrabäst, ty då kan jag ju verkligen vara er till nytta. Vore allt som förr, skulle ni ha tjenare nog, utan mig. Allt godt herre, nu tar ni mig ju till nåder och tar mig i er tjenst? Har ni ej råd att bestå er tjenare, så har jag åtminstone råd att bestå mig herre.” ”Det kan allt vara godt och väl, men jag äger ej ens så mycket att jag kunde ge dig kläder och föda. Som du vet äger en död man ingenting och hertigen har haft försorg att ge mig arfvingar.” ”Nå ja, det vore visst sak, det. Nog håller min vadmalsjacka ännu en tid ihop, dessutom har jag helgdagskläder här i knytet. Det har ingen nöd dermed, och dålig karl den, som ej kan förtjena sig födan! Käre herr Erik, aldrig var ni svårbedd förr i verlden; var nu inte heller omild emot mig, utan tag mig i er tjenst.” ”Det är i sanning en präktig tjenst, du är så angelägen om”, sade herr Erik skrattande, ”men icke har jag heller hjerta att försmå din välmening. Må du då stadna hos mig. Kanske kommer ock en tid, då jag kan få löna dig. Om icke, så må du få din trohetslön af honom, som ingen olönt lemnar.” ”Tack, tack, min älskade och hjertegode herre, för löftet att få stadna hos eder. Om jag än skulle lönlös tjena er i all min tid, så är jag ju förut betald. Hvem var det, som i så många år födde min fattiga mor, till dess hennes långvariga sjukdom slutligen förde henne i grafven. Hvem har betalat er derför? Hvem har betalat er för, att ni upptog den faderoch moderlöse gossen, och födde och klädde honom och bjöd till att göra folk af den vettvillingen? Nå, nu är det ju allt klappadt och klart, och jag får stanna hos er. Men törs jag nu fråga, hvart J ernen eder?” ”Ja, visste jag det rätt sjelf. Mest har jag tänkt på att, då nu landet är så öde och folket utrotadt, så finnes väl mången koja, som blifvit obebodd.
Af denna korrta framställning af Bänkmansfrågans behandlig under flere Riksdagar, ar det således utredt att Ridderskapet och A - Den j i jipril et ni. deln redan 2:ne gånger under särskildta Riksdagar erkänt rigtigheten af den grundsattg, att Bänkmäns utseende till val af Electorer icke vore gagneligt och att de derföre borde afskaffa®} och ehuru en sådan åtgärd, genom det offentliga gillande sorn Ridderskapet och Adeln deråt lemnat, icke synes vara i behof af, att genom omständliga skäl från Utskottets sida understödjas, och att Utskottet således, utan att anses fela mot sin skyldighet, må, hända kunde efter föregående anmälan af sitt tillstyrkande af sjelfva saken, genast öfvergå till framställningen af det sätt, som i Utskottets tanka lämpeligast syntes befrämja Ridderskapets och Adelns omedelbara deltagande i Electorsvalen; tror Utskottet likväl, till beredande af nödig fullständighet och att ämnet till aila dess delar må på ett ställe finnas utredt, sig böra i korrthet anföra de skäl sorn hufvudsakligast tala för Bänkmäns afskaffande. Det synes nemligen vara ovedersägligt, att då Ridderskapet och Adelns beslut i alU mänhet böra i möjligaste måtto vara uttryck af de flesta ledamöters individuella vilja, ingen handling under en Riksdag synes mera fordra ett fullkomligt tillkännagifvande deraf, än valet af Electorer, enär det icke kan betviflas, att dessas urskiljning och åsigter i märkelig mon bestämma den rigtning i beslut och åtgärder, sorn sedermera under Riksdagen komma att vidi tagas,; och att således hvarje ansta 1 It som försvagar eller aflägsnar framträngandet af denna Den i r April e. m. 221 allmänna vilja vid berörde val, måste anses vara en felagtighet, som tarfvar rättelse»
Påräknade Inkomster liäkcnskaperne upptaga för Kongl. Stats-Con tore t Beräknad Inkomst för i83o och följande år enl. K. M:ts Nåd. Proposition. Stats-TJtskottets förslag vid 1828 och 1829 årens Riksdag. Ordinarie Tiondc-Spanmål, indelt 89,727 T:r 6 kpr Indragne och besparde Militiae Löningsoch 7 Boställs-räntor c CavalleriRegem. HästeVac.-Spanmål 24,250 T:r . Tillfällige Danska Fyrings-m<?dei, 35oo R:dr H. B:o Ersättningar .". 8,760 H. B:o 3,5oo 31,311 II. 16,000 St:S å 5§ R:dr. 4,200 Sk:Ä å i6§ R:dr. 25o T:r å 16 R:dr. *) upphör. *) å Lagmansoch Häradsli.-räntan upptagen. *) upptagne bland Ord. Räntan. 24,a5o T:r å 5 R:dr. 2,3io T:r ä 5 R;dr. *) 60,000 R:dr Icmnade inom Column. *) bland Ersättningar upptagne. deribland Stubbören 1000 R:dr. *) utgår. Tableau öfver de Öfverskott oell Brister, som samt de Öfverskott som för å Stats-Medlen uppkommit för åren 1824 med 1826, Ordinarie Inkomster. Ordinarie Ränta * Afrads-Spanmål Tiondc-Spanmål •••••; Tionde-lösen efter bestämda priser Arrende-medel Stubbören • • * * * ' Silfver-tionde, Myntare-lön och Slagskatt Koppar-ränta och Slagskatt Awesta Kopparoch Manufactur-Tull •
Jag har ej vidare att anföra, utan önskar blott, att till hvad jag yttrat om Vicariers aflöning, få förena, hvad en värd Ledamot af Högvördige PrästeStåndet, i sin reservation emot Utskottets Betänkande, anfört, Herr Tham, Wollrath: I den förmodan, att Ridderskapet och Adeln bifaller återremiss af Betänkandet, tager jag mig friheten dervid göra en anmärkning, i afseende på Herr Ribens motion, att ur 3 Cap. 3 §. i Concours-Lagen, som bland annat handlar om Pensioners och Benådningars fritagelse från Borgenärers kraf, måtte utgå följande ord: ”Sorn på annan ”grund inrättade, och med särskildte privilegier eller förbehåll, försedde eller gifne ”äro,” Utskottet har ej antagit detta förslag, utan bibehållit andan i det gamla LagStadgandet, fastän det undergått någon ordförändring, då det skulle lyda: ”Har Gäldenär någon förläning, gånge den såsom ”alla öfrige hans tillgångar till gäldens betalning, men å sådane Pensioner och be”nådningar, som äro gifne med vilkor, att ”ej få för innehafva rens gäld tillgripas, åge ”Borgenärerne ej att anspråk göra.”
F ri n i SOLFJÄDERS-PAPPER ioo ; R:dr v. 20 SOLFJÄDRAR 100 R;dr v. 25 j 1 32 — SOUDA i L& I O J 3 SOYA och SAUCER i kanna 36 SPANMÅL; omalen : i 5 16 — Bohvete .. i tunna I 24 1 1 3 — Hafre i tunna I 10 Hvete i tunna 3 j ■ § 5 5 _ Korn Kornmalt i lunna t tunna i i 24 4 2 > F ri 6 32 — KÄg i tunna 2 i i 5 4° — Vicker i tunna I 3G 1 i 6 32 — Ärter i tunna 2 __ 1 J malen; Gryn och Mjöl: [ Förtullas efter den afgift, p som vid infurseln är gällande b för det sädesslag, hvaraf gry1 net eller mjölet är tillverkadt. 1 och sä, att af Hvete, Råg, Korn och Ärter anses il Lisp. mjöl svara emot en tunna säd och af Hafre 8 Lisp. emot en tunna; samt att 8 Lisp. Bohrete•ch Korngryn, och 6 Lisp. Hafregryn svara emot en tunna säd j af nämnde slag. SPEGLAR Bevillning.';-Utskottets Förslag lill Tulltaxa. 33 T ull värde. Qvantitet för Tullberakn. lnförscl-tull. Utförsel-tnll "SPEGLAR ocli LA31 PETTER . , 100 R:dr v. 33 16 3 spetsar, uddar och blonder, 1 F ri a 5o i alla slag SPILLNING, AFFALL och SPÅn] ej specificerade STEN: I skalp. 12 24 | 100 R:dr v. F ri a IO 1 ?4 Brynoch OljeMergeloch Skillertill Stentryck 100 st. 100 R:dr v. 5 36 F ri a 100 Qvarn-, Rhenska All annan, ej specificerad, oarbetad, tillhuggen eller arbeI st.
Riksdag dito dito, för nästlidet och innevarande år, 981,988: 16. — häruti inberäknadt det återstående beloppet, 90,000 Rulr, utaf de till Nationaimusei-byggnaden, under 1844 och 1845 års Riksdag, anvisade medel; anslagen till Folksko le-lärare-Settiinarierna för åren 1843 med 1849 Rulr 8,433: 16. — „ stipendier vid dessa Seminarier för är 1845 1,056: 32. — „ Folkskolelärares aflönande för åren 1842—1849 108,328: 30. Vid nästlidne Juni månads slut, uppgingo Riksgälds-kontorets räntebärande fordringar till R:dr 2,316,967: 26. Ii. hvaraf fordringarne med 5 procents ränta utgjorde Rulr 390,200: med 4y procents dito „ 1,165,206: 21. 6. med 4 procents dito „ 450,860: 44. — med 3 procents dito „ 310,700: 9. 5.
Ej må något mål, deri öfverläggning egt rum, till slutligt afgörande företagas, förr än talmannen inhemtat, huruvida kamaren anser öfver läggningen fulländad; hörande derefter proposition framställas. Sedan talmannen förklarat, om han funnit propositionen med ja eller nej besvarad, skall dervid hero, så vida ej minst tre ledamöter begära votering, hvilken då ej må dem förvägras; en hvari öfrigt obetaget att låta sin serskilda mening i protokollet antecknas. Ingen må försöka att heslutet genom ny öfverläggning upprifva. Då voteras skall, bör voteringsproposition, jemte tydlig kontraproposition, genast författas, justeras och anslås, samt omröstningen straxt derefter verkställas, — Proposition må ej göras, om votering skall ega rum, ej eller omröstning derom tillåtas. Vid omröstningarne, som alltid skola ske med tryckta och omiirkta, enkla, slutna och hoprullade sedlar, beräknar hvarje ledamot en röst. Till undvikande af lika röstetal för ja oell nej, skall i mål, der blott enkel pluralitet erfordras, talmannen, vid hvarje omröstning, förr än sedlarne uppräknas, en bland dem uttaga och genast förseglad aflägga. Om, vid sammanräknandet af de öfriga sed larnc, rösterna befinnas lika delade, skall den förseglade sedeln öppnas och afgöra beslutet. § M7. Ingendera af kamrarne må. vid allmän frågas afgörande, fatta beslut, derest icke mera än hälften af ledamöternas antal är närvarande § 118. R. 0. § 49. Oå ett föredragringsämne till slutligt afgörande förekommer, bör, der frågan morn. 3. kan blifva föremål för bifall eller afslag, talmans första proposition lyda på bifall. i, § S4, Om denna besvaras med nej, och anmärkningar i saken blifvit under öfverläggningen gjorda, bör den följande propositionen i enlighet med dem uppställas. Innefattar ett förslag liera delar, som ej lämpligen kunna i ett sammanhang afgöras, bör särskild proposition å hvardera delen framställas i enahanda ordning, som nu är föreskrifven. § 119. R. 0. § SS.
Det står väl exempelvis i Bergsoch Kammar-Collegiernes instruetion, att dem åligger, att hafva uppsigtöfver Skogarne ; men jagtviflar, att man kan visa , det dessa Collegier bidragit något till Skogarnes vård, eller ens att de rimligen kunnat fullgöra detta åliggande. Det är med stöd af erfarenheten som jag tror , att det är säkrast att åt enskildt» omtankan öfverlåta de Skogar, som ej genom Styrelsen kunna vårdas; och jag är öfvertygad derom > att ehuru misshushållningen med Skogarne ändå länge skall fortfara, man likväl på det hela derigenom snarare vinner det åsyftade ändamålet. Om Den 12 December e, m,' 607 man frågar erfarenheten , så lärer ingen bestrida, att Skogarne bättre vårdas på Säterier och FrälSe-hemman, än på Kronooch Skatte-hemman j äfvensom Eke-Skogen är mycket mer missvårdad på Krono-Skatte-hemmanj, der den är förbehållen Kongl. Majit och Kronan , än å Säterier. Herr von Heyne har ganska riktigt besvarat det bevis ifrån en province i Riket , som blifvit anfördt, till förkastande af Utskottens Utlåtande. Det är otvifvelaktigt Skogens ringa värde , som våller den omtalta misshushållning med Skogarne i Småland 5 men det finnes äfven ett annat skäl derföre , det nemligen, att före 1789 var tillåtelsen att svedja inskränkt, roen ifrån den liden har svedjande å Skog varit obehindradt. Hvad Krono-Skogarne angår, så har jag hört ganska trovärdiga män intyga , att de äro i de flesta Län , de mest vanvårdade af alla Skogar, och åtminstone är förhållandet sådant i Skaraborgs Län; och ehuru derstädes i sednare tider varit en nitisk Läne-Styrelse , har den likväl icke förmått förekomma Krono-Skogarnes utödande; hvarföre ock denna Läns-Styrelse tillstyrkt försäljning af de Krono-Skogar, som ej af Staten kunna vårdas.
Sedan detta beslut fattades, hafva två eller tre personer begärt arbete, men sedermera ej något fattighjon, som ej varit för sjukdom eller ålderdom i behof af hjelp; men om det ej för de förra hade varit ett tvång, att de måste arbeta , så hade de troligen ännu likasom förut galt omkring och tiggt och gjort ingenting. Jag anhåller om bifall till i:a mom. oförändradt. Gr. Taube, Gust. Joli.: Mig synes, som ordet "anställa” äger företräde, då fattigvårdsstyrelsen disponerar en arbetsinrättning eller en local , hvarest den kan sysselsätta fattighjonet. Detta lärer likväl ej kunna på alla ställen eller ens på de flesta blifva fallet; men deremot bör det alltid vara en möjlighet för fattigvårdsstyrelsen att bereda tillfälle till arbetsförtjenst. Af detta skäl anser jag den af Frih. Cederström föreslagna förändring vara passande på detta ställe. Om styrelsen bereder tillfälle till arbetsförtjenst åt en behöfvande, som har arbetsförmåga, men han ej deraf vill sig begagna, då må han gerna svälta. Hvad beträffar den sista meningen , att understödet i förhållande dertill minskas, så är det visserligen intet ondt deri att den qvarstår; men jag anser den likväl obehöflig , af samma skäl, som redan blifvit anförda af Frih. Cederström, med hvilken jag mig i allo förenar. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till antagande af förevar, itsta mom. Ropades starka ja, blandade med några nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade ja hafva öfverröstat nej. 2:dra momentet. Bifölls. 3:dje momentet. Flr Ribbing. Bengt: Detta mom. innefattar en föreskrift, som i min tanke är nog hård. Här står :
SS kom iiiiii h. far till niig och fdgade iiiig. om ilet vm saniit, au jag ville ukergifva honom (Sparren). och i19 sraradc jag: ja, jag kan icke 15ngrc dölja utan iii5ste Iiekiiniin sanningen, au jag aldrig har haft i initt sinne till att ega ' honom, och det jag IiYrtill har mast 13th mig Iichaga, har jag iii3at: giort af en barnslig ri (ldh5ga. Jag Iinr inte torts siiga 1711 Kl~lia I.eijoiiliiifviid emot. t). hon har l i d c öfxrmlat och skriiint mig SS, att jag har betlt henne svara, hvatl hon ville. Men iiii niir jag kommit till bilme förstånd och ser hononi hos andra, och det i synnerhet, att haii liter göra narr d sig, det jag tycker skulle vara allt fiir srirt for mig. Jag bad min h. fru i a11 ödmjukhet för Giids skull Grskona mig f r h Iiouoiii, s9 ville jag soiii en ödmjuk dotter, det jag ock var skyldig att göra, lyda min h. h r sa laiige jag lefile, iiien i detta bad jag före. att inin h. far ville lala mig rada, efter det ock gick inig mest och n,niut an. 119 I~lel iiiiii h. far mycket ond p3 iiiig, och IirSgailc mig, hvem som var orsaken ~Icrtill, att jag ville öf \ wgifva Sparren. och att den s&lt;im gjorde narr al honom, haii vore viil sjelf en större narr.
Att tillåta fri införsel, men förbjuda utförsel af ett ämne, deraf vårt laud äger en mångdubbel tillgång mot hvad här i sekler kan hinna förädlas, visar ingen statsceconomisk djupsinnighet. Om ulländningen lör vår malin betalade lika mycket sorn för vårt jern, vore detta icke en ren vinst på skogsöda och arbetskostnad, isynnerhet så länge tillfällen icke saknas att på alla håll i öfverflöd använda både folk och capitaler? Sådant blefve dock ej förhållandet; ty på de flesta ställen skulle utan tvifvel jerntillverkningen i alla fall med största fördel kunna fortfara. Efter enahanda grundsats, som man hos oss hittills följt i detta afseende, borde Engelsmännen med än mera skäl förbjuda all utförsel af stenkol, och likväl få stenkolen numera från England tullfritt utföras, och detta har i en högst betydlig mån ökat icke allenast detta lands exportvärde, utan äfven dess sjöfart. I afseende på ma eli i ner ier åberopar jag min motion vid riksdagens början. Alt tull på denna artikel är en hård beskattning på näringarna. Vi hafva en känbar brist på folk, isynnerhet efter farsotens härjningar. Machiner måste ersätta handkraften, eller också ligga näringarna under. Feni proc. blir en ej obetydlig afgift, isynnerhet då machinerier i allmänhet äro ganska dyra. I afseende på artikeln papper erinras, att skillnaden mellan velin oell annat papper blott ligger i formernas ber skaflfenhet. Det finnes således intet annat skäl till högre tull på det förra, än att befordra importen af en sämre tillverkad vara framför en bättre. Jag finnér ej heller, hvarföre omslagspapper skall draga högre tull än annat, och föreslår således båda till t r:dr 24 sk. Hvarföre redskap blott skola få införas efter särskild tillåtelse, är oförklarligt. Behofvet deraf är mest i orterna, derifrån omgången i ansökningsväg leder till kostnader och svårigheter. Fara för concurrens kan vid denna artikels tillverkning ej uppstå, då redskap vanligen på landet tillverkas af eget folk; men väl mycken nytta af att erhålla nya modeller. Nya segel böra få införas mot i5 procts tull, då skeppsbyggerierna böra på allt sätt underlättas.