Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har härvid tagit i betraktande, att städerne, der större embetsverk samt högre domstolar och undervisningsanstalter äro förlagda, och der mera rörelse och mångfaldigare förbindelser göra ideernas omlopp lifligare, måste, i fall de för Riksdagsmannaval blifvit med närgränsande landsbygder förenade, på dessa val hafva kommit att utöfva en vida större inflytelse, än den, hvilken för hållandet af deras folkmängd till de med dem i valdistricter förenade landsbygders anvisar. Utskottet tillägger, att städerne icke ens skulle behöft nämnda slags öfvervigt för att komma i besittning af en större inflytelse, än i förhållande af deras folkmängd. Af allmänt tillgängliga statistiska upplysningar är bekant, att värdet af de i städerna belägna fastigheter utgör en sjettedel af det, hvartill hela Rikets fasta egendom är uppskattad, ehuru samma städers folkmängd icke utgör en tiondedel af hela Rikets. Så vidt sora icke en alltför stor olikhet i fördelningen af denna förmögenhet antages, skulle denna öfvervigt i fast förmögenhet, ensam, varit tillräcklig att skaffa städerna en .öfvervigt i inflytelse, öfver den, deras folkmängd antyder. Ännu sannolikare måste en sådan öfvervigt visa sig för den, som erinrar sig skillnaden mellan den sammanlagda inkomst, sorn de i Val-lagens i §. 3 morn. omtalade yrken gifva i städer, och den, som af sådana vinnes på landet. Den af Utskottet i Memorialet, N:o 38, föreslagna fördelningen af Representanterne, melian Länen efter folkmängd, och mellan val-districterna med hufvudsakligt afseende på folkmängd, nedsatte, i förening med den likaledes i samma Memorial antagna regeln, att Stockholm skulle anses såsom ett Län, och, i följd deraf, endast i mån af sin folkmängd erhålla valrätt, städernas nämnda inflytelse. Men fullkomligen kunde deras större rikedom icke beröfvas sin omedelbara verkan på valen annorlunda , än genom •en sådan regel, som den äfvenledes i Memorialet, N:o 38, antagna, att Valmännens antal skulle bestämmas efter folkmängden.
Efter det rågångarne blifvit bestämda är skogsindelningen nu under behandling. Häradsallmänningen Brevikshult af 3,670 tunnland, bibehållen af Kullings hä— radsboer för gemensam räkning efter trakthuggnings-indelning, som här infördes 1839. Den skötes förtjenstfull! af en direktion och har en behållning af 2,657 B.dr Banko, under det att åtskillige hyggen af 143 tunnlands vidd icke kunnat elter beräkning afverkas, i anseende till dåliga vintrar och öfverflöd på skogsprodukter i den närma ste orten. Sockne-allmänningar saknas. Såsom skoglöse orter anmärkas här: delar af Nordals, Sundals, Väne, Ahle och Marks härader samt nästan hela Gäseneds härad, hvaremot Wedbo, Wedens och Kinds härader äro de skogrikaste; och anses enskildes skogar, under förutsättning af deras begagnande såsom hittills, i framtiden icke kunna fylla Länets invånares behof af 14 skogsprodukter; men ännu har förödelsen icke gätt längre än att, om genom förändrad lagstiftning ändamålsenlig skogshushållning åstadkommes, de skogrikare delarne kunna lemna det öfverskott, som skogsbristen i andra orter klöfver. I öfrigt kan nuvarande förbrukning af skogsprodukter till bergsbrukens bedrifvande och export icke fortfara såsom hittills, utan menlig inverkan på skogarnes bestånd. Bristen på träkol är redan så stor, att bruksägare på norra Dal till bruksdriften stundom använda stenkol. Trävaruexport har nästan upphört, sedan hvad Wedbo och en del af Walbo härad haft att aflåta i det närmaste medtagits. De trävaror, som från Bollebygds och en del af Marks härad på hjul fraktas till Götheborg,- kunna icke vara af särdeles betydenhet.
Jag erkänner helt och hållet, att Bancodiscontens utlåning bör ske efter cours; men i sådant fall bör man hafva något alt i allmänhet döma efter. Dessa obligationer äro dock så nyligen utkomna, att de ej kunnat hafva någon cours, eller åtminstone har deras cours varit så för tillfället nedpressad, att den ej kan tjena till ledning. Detta är orsaken, hvarföre jag undantagsvis föreslå - Den 2 Joni c. m, 79 git deras belåning till 90 proc.; men jemnför jag dessa papper med andra, t. ex. börsdirectionens ouppsägbara obligationer, hvilka icke kunna anses bättre än dessa, som äro garanterade af hela armeens löner och för hvilka derjemte en cassa ansvarar, som är /jgänger större än beloppet af samtliga obligationerna, kan jag icke betvifla, att så snart det stora tilloppet på dessa papper upphört, skola de stiga till 90 proc. och derutöfver. Jag kan således ej tänka mig möjligheten af en förlust för disconten; men endast man tillåter belåning i Bancodisconten af dessa papper, om också till nedsatt proc., blifver något vunnet, fastan resultatet i sådant fall blifver mindre tillfyllestgörande Hr Gunther: Hr Rosenblad har helt och hållet misstagit sig om meningen nied de obligationer, hvilkas utgifvande jag tillstyrkt; och att nu till hans upplysning ingå i en discussion derom, anser jag olämpligt. Jag får endast beklaga, att han så helt och hållet misstagit sig om obligationers functioner och sättet att använda dem, dels i de uttryck han fällt om min motion och dels i den motion han gjort, att Armeens PensionscassaS obligationer må i Bancodisconten belånas med 90 proc. af deras belopp. Jag har ej velat nedsätta dessa obligationers välde, och jag tviflar ej, att de äro värda den summa, hvarå de lyda; men jag har föreslagit, att de ej i Bancodisconten må belånas med mer än -f af denna summa, på det Banken ej må blifva öfverhopad af dem; ty, enligt motionärens förslag, skulle de nästan alla dit ingå.
Ridderskapek och Adeln tillätlt detta projcct hwila pä bordet, och äfweir beslutat att detsamma till widare öfwcrläggning upptaga; men jag kan för min del ej mcdgifwa, att den mening ur detta beslut bör dragas, som skulle Ridderskapet och Adeln hafwa ärnat ingä i granskning af sjelfwa förslaget, utan endast i bfwerwägande huru delta förslag borde anses, om det borde kunna upptagas eller ej., Att det icke kan upptagas, anser jag för min del följa deraf, att Constitutions Utskottet icke detsamma säsom sitt arbete inlcmnat, och säledes ej uppfyllt Regerings - formens mening. Jag tillstyrker derföre akt detsamma mätte till Constitutions - Utskottet äkcrsändas, och Utskottet anmodas sjelf utarbeta ett annat, för akt underställas Riksens Ständers pröfning. Detta sätt att inlemna andras arbeten, hwarwid anmärkningar kunde göras, och sedan kunna inlemna egna, skulle förordsaka en tids utdrägt, hwaraf slutelig-. !: ert förhastadt afgörande kunde följa: och när fräga är om Lagars och isynnerhet Grundlagars stadgande böra inga hastwcrk äga rum. Ocsiutom är det nu inlemnade förslaget wid en noga granskning sä best si,st'k, att ber inskränker Tryckfriheten: och en inskränkt - Den 12 October. 4; 45 fkränkt Tryckfrihet är stridande mot hwad Constitu tionen lofwar nationen. Grefwe körner har redan föredragit de af Högloft. Ridderffapet och Adeln sjclfwa gjorda steg, fom rättfärdiga den ventilation hwilken nu af Herr Grefwe» och Landt, Marskalken blilwit öppnad, rörande den af Kongl. Majit' nedsatte Committöens förslag till en Tryckfrihets - Förordning. De skäl han anfört synas mig alldeles ocmotsägeliga, och jag inser ej huru en ventilation kan bestridas, som ur intet Capitcl i wära Lagar kan angifwaS wara förbuden.
Då jag har ordet må det tillåtas mig upläsa en kort pro memoria, sorn jag tog mig anledn. lemna mina kolleger i jernvägskomitén, enär de, ehuru jag icke var närvar:de vid öfverläggningen, likväl hade godheten meddela mig det hufvudsakligaste af deras första bestämmelser. Den torde möjligen något uplysa förhållandena, då den, som jag har sett, äfven verkade något på de andre ledamöterne af jernvägskomitén. Pro memorial] lyder sålunda: Vid bedömandet af den framställning, som Köping-Hultsjernvägsbolaget gjort om Statens medverkan till jernvägsföretagets fullbordande, äro flere förhållanden att taga i betraktande. Frågan, huruvida denna jernvägsanläggning är af den vigt för landet och den stora rörelsen, att den kan anses förtjent af, eller i någon mån berättigad till det understöd, Staten i många andra fall skänkt åt företag af större omfång och mera allmän nytta — denna fråga torde få anses till fullo besvarad genom R. St:s vid 3:ne Riksdagar och K. M:s vid mångfaldiga tillfällen derom uttryckta mening, den der grundat besluten om det understöd från Statens sida, hvilket ofvannämnde Bolag numera förverkat, och om hvars återfående i en eller annan form Bolaget nu anhållit. Att företaget i sig sjelft förtjenar att af Staten med dess understöd befrämjas, lärer således kunna utan tvekan antagas. D en 21 Jan uari. 59 Är då det Bolag, hvilket blifvit för denna jernvägsanläggnings utförande oktroyeradt, oförtjent af Statens biträde till företagets fullbordande? utgör helt naturligt den andra frågan, som bör besvaras, innan sättet för ett sådant biträdes meddelande kan tagas i betraktande. För bedömandet häraf torde några omständigheter böra framhållas, hvilka hos do fleste kanske undgått upmärksamheten, eller äro mindro allmänt bekante.
Det vanliga förhållandet är, att allmänna cassör, som läna på fastighet, icke kunna få sina penningar utlänta, derföre att ointecknade fastigheter icke finnas, eller att lånehandlingar, försedda med den säkerhet som erfordras, icke erbjudas. Det visar sig således, att tillfälle att låta inteckna egendom, icke brister. Det är således icke derföre man hlifver utan län, utan derföre att egendomarne redan äro så mycket inlecknade, att cassorna icke kunna läna meta pä desamma. Delta om deras bästa, som vilja låna. Beträffande den, som skulle vilja hafva nytta af tysta förmånsrälternes qvarstående, lager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derå, att den omyndige i sin vagga eller och under sin skolgång, icke är i stånd alt sjelf förvara sin rätt; det är nödvändigt att Staten tager sig an hans sak. Detta har Staten hittills gjort genom förmånsrätt, ej genom förmyndarekamrar. Någon annan inrättning, som ersätter desse, förefinnes icke; då återstår intet annat, än att fortfarande skydda den omyndige genom den tysta förmånsrätten. Att borttaga den, skulle sätta alla omyndiges medel i våda, och göra möjligt för mången, som nu icke kan det, att betaga den omyndige sin rätt. Kommer dernäst de fromma siftelsernes medel. Desse bestå för det mesta af kyrkooch fattigcassor. Om desse icke hade de tysta förmånsrätterne att påräkna, huru skulle del väl gå med deras säkerhet? Deras utlåningar gå ned till små summor, ända till 5 r:dr och kanske derunder. Summorna äro, om de också Den 5 Februari e. ra. 107 uppstege till 50 r:dr, så små, att det icke lönar mödan inteckna deni. Penningarne måste följaktligen utlånas mot den säkerhet, som de tysta förmånsrälterne gifva. Det är en allmänt känd och vedertagen sak, alt desse cassors medel äro ställde under större säkerhet, än alla andra, derföre gär del också temligen väl med deras utlåningar; men om icke denna säkerhet funnes, huru skulle väl cassornas rätt blifva iakttagen? och hvad hlefve väl följden deraf?
St. bestdmda ti di, i laglig ordning och med all Den 24 Mars f. m. skyndsamhet verkställas; tillhörande det Domcapitlen att för Presterskapet, Hufvudstadens Magistrat att för dervarande Borgerskapet, samt Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, att för de öfriga Stadernas Borgerskap och Menige Allmogen om sådana valförrättningar, å embetets vägnar, föranstalta. 2:0 Landshöfdingarne åligge härvid särskildt att om riksdagsmannaval^ för Allmogen tidigt utfärda kungörelse, med föreskrift att samma dag, då denna i kyrkorna uppläses, sockenstämma för electorsval af Allmogen skall lill nästföljande söndag utlysas. Skulle, uti en eller flera kyrkor af ett pastorat, Gudstjenst saknas å den söndag, då kungörelsen borde uppläsas, åligge det Presterskapet att genast, genom kronobetjente i pastoratet, besörja, det nästa dag ett exemplar af kungörelsen skyndsamt circulerar från by till by, uti sådana församlingar eller capell-lag, med förständigande att deras ledamöter hafva att nästföljande söndag sig vid moderkyrkan infinna till electorsval, i händelse Gudstjenst icke samma söndag bör hållas i egen kyrka, då valet derstädes må för socknen eller capell-laget förrättas. Dorrihafvanden i häradet vare alltid valförrättare för BondeStändet; är han frälseman, förordnes dertill opämindt af Hofrätten en ofrälse, sä tidigt, att valen mä vid den i Riksdagsbeslutet utsatta termin kunna börjas. 3:o När Konungen eller StatsRådet kalla R. St. till Urtima Riksdag, skola, utan vidare erinran än sjelfva kallelsen, vederbörande corporationer eller embetsman skyndsamt och i öfrigt på sätt genom 1 och 2 moni. liär ofvan stadgas draga försorg om valens behöriga verkställighet. När åter, enligt Regeringsformens g5 §., de deri nämnda embetsmyndigheter meddela offentliga underrättelser om R.
Den värde talaren har anfört, att Regeringen vid manga tillfällen visat sig icke fästa afseende ä Representationens framställningar: häruti instämmer visserligen j.ig; men just derutaf vill jag hemta stöd för hvad jag anföi t. Jag tror nemi. icke, att det är på något sätt gifvet, att Regeringen är fallen för näringsfrihet i närvar, moment, och att man icke i det hänseendet kan draga någon bestämd slutsats från ett yttrande utaf en af Regeringens härvar. ledamöter. Vi hafva hört en ledamot säga, att någon annan styrande erkännes icke an Konungen, och att man ej får göra afseende A hvad en Regeringens ledamot här yttrar. Nåväl, mine herrar! om man betraktar Konungamakten handlande colleclivt, hvilka slutsatser skall man deraf draga? En talare har omnämnt det krig, som fördes mellan kramhandlare och skräddare här i Slockholm: detta påminner mig 0111 något annat, nemi. att i slutet af 18J7 läste man i tidningen Journalen, — jag tror det var i dess sista nummer, ty tidningen sotdog med det aret,—v en mycket blomstrande föihoppning och de gladaste utsigter i anleda, deraf, alt nämnde medborgares angelägenheter blifvit lill Konungens omedelbara afgörande af societeterna öfverlemnade, och att man kunde vara förvissad att se ett snart slut på tvisteämnet. Sedan dess hafva vi nu upplefvat 2^ år, och ännu står saken på samma punkt som tillförene. Se vi på andra näringsförhållanden, t. ex. Regeringens beslut i fråga arn smidesfriheteri, finna vi, alt det förslag Bergs-colhm afgaf 0111 en utvidgad smidesfrihet, blef genom Regeringens beslut förändrad t, hvarigenom den föreslagna friheten inskränktes.
Deraf göras bullar, som sättas på plåtar, för att å nyo jäsas upp. Så snart de bli väl jästa, sättas de i ett kallt öppet fönster i 20 minuter. När brödet sättes i ugnen, slås litet vatten under plåten, och luckan stänges hastigt. Ch. B. Sockerbröd af rågmjöl. Tag ' Ii skalp, godt smör, 4 matskedar strö- socker samt rågmjöl. Knåda det samman till en deg, kafla ut den och forma deraf små runda kakor samt grädda dem i svag ugnsvärme, tills de blifva gulbruna. Ch. B. Anjovis-sås Man tager 12 anjovisar, tvättar dem väl och aflägsnar benen. Sedan man i en mortel stött dem till en grötlik massa, utspäder man denna med kallt vatten och låter dem koka upp öfver svag eld. Efter att hafva tillsatt 2 gram cayennepeppar låter man såsen koka ytterligare 5 minuter, hvarpå man låter den gå genom en sil. Fastnubbade mattor rengöras på fölFLclcnc, jande sätt. Sedan man sopat dem med en mjuk qvast, tager man varmt vatten, hvari såpa blifvit upplöst, doppar deri Billigt tandpulver. Brändt hvetemjöl en mjuk handduk, urvrider den samma och aftorkar dermed hela mattan, som eller brödskorpor, som bränts till kol, gifver, då det är fint pulveriseradt, ett derigenom får utseende af ny. godt tandpulver. Tänderna böra helst C. M. borstas uppifrån och nedåt, så att borsten kan tränga in mellan tänderna hvilkas yta äfven bör väl rengöras. Skydd mot dam. I boningsrum, der vi ju glädja oss åt blommor, hvirfiar vid hvarje rörelse dam upp, mest dock vid den dagliga städningen, och lägger T v ä t t n i n g a f s i d e n. Satsen. För sig på alla saker, naturligtvis äfven på 75 öre windsoreller glycerintvål rifves. blommorna. Derpå slås ' / 3 liter honung och detta Här finnes ett medel att åtminstone röres väl tillsammans. Under rörandet under sopningen afhålla dammet från islås ' h liter vanligt bränvin. Detta växterna, och detta består i en käpp, bör arbetas, tills tvålen är upplöst.
x8'23t ötdtf Sami. N:r 70. ii 06 Beiv. och Ekon. Iltik. Betänkan den. itt Professorn Fröberg anser troligt, det man der snart skall öfvergifva cirkelns delning i 400 grader, för att återtaga delningen i 360°, som nyttjas i alla andra länder. Decimalräkningen vore egentligen passande för vetenskapliga calculer, och deremot den vulgära bråkräkningen mera egentligen lämpad för den mindre underbyggda menighetens räkningar och begrepp. Herr Professorn hemställer, om af tvänne räkningar, lika de här bredvid hvarandra ställda: ö. 50 På grund af allt detta förkastas så väl bruk af tiokanns-målet som af den vanliga tunnans delning i 100 mått. Såsom ett skäl emot den föreslagna decimalfördelningen af vigten anföres: alt redan 4 f°ds vigt komine att falla i bråk eller 12^ ort, och hvad sorn värre är, ett lod blefve efter Akademiens förslag mindre än det borde vara, aom i handel och vandel skulle gifva anled - Bes v. och Ekon. Utsk, BetänkanHen. noy ning till förlustför köparen och obehörig vinst för säljaren. Professorn anser den åtgärd, Som för närvarande bör tagas med Mått, Mål och Vigt, böra inskränkas till följande tre hufvudpuncter, nemligen: t:o bestäm mandet af en Rikslikare, på en i det närmaste oföränderlig naturquantitet; 2:o upphörandet af olika kappmäl på tunnan för torra varor, och dennas förändring till kappmålets inrymmande vid strukna bräddarj och 5:0 försvinnandet af de olika vigterna, hvaremot centnervigt bör införas med fördelningar efter nu varande vigtualievigt, dock med bibehållande af myntoch medicinalvigt.
I fall det verkligen skulle finnas goda och grundade anledningar, hvarföre en Judisk församlings-ordhing, som annars tyckes vara Judarnes communala ensak, skulle i större mon vara ett föremål för Handels-Ministers och Commerce-Collegii handläggning, således i större mon en handels-affär än den Catholska, den Hern hutiska - Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o54• 17 hutiska eller den Methodisliska gudstjenst-ordningen, hvarmed samme vederbörande sig icke besvärat; så är den Svenska allmänheten om dessa anledningar åtminstone icke upplyst. Se sista punkten af $. 2 merbemälde Kongl. Förordning den 3o Juni 1838. Dessa få stadganden anser jag tillräckliga för att, med uppbäfvande af både Jude-Reglementet och alla i anledning deraf serskildt meddelade föreskrifter, kunna antagas. Med Professor Thomander förenade sig Herr Råfeldtj Herr Comminister Dahlgren, Prosten Gumcelius och Herr Pousette; hvarjemte emot Utskottens tillstyrkande i senare delen sig reserverade Herrar von Rosen och von Stahlj Biskop Butschj Domprosten Elmgren och Prosten Sylvan. Af Herr Hegardt: ”Med Friherrarne Leijonhufvud och v. Kraemer instämmer jag hufvudsakligen i de åsigter, som föranledt dem att yrka afslag på Herr Rosenqvists af Åkershult motion; hvarjemte jag anser mig böra tillägga: dels att Utskottens anförda reflexion derom, att
Ivan den redan inträffade följden af RörelseCapitälets tvära minskning ej annorlunda bättre afhjelpas, än att samma RörelseCapital, som förr, på samma ställen i Staten fördelas? Svaret på dessa frågor synes naturligen följa af den allmänna grundsatsen: Ju mera våldsam en skakning af Finance-byggnaden är, ju farligare. Sedan det nyligen skedda skett, kan det ju ej totalt afhjelpas annorlunda, än om det göres oskedt. Häraf uppstår således en önskan för Ständerne, att Fordringsägarne alla må få fullt ut med det snaraste; en orsak för oss att med egen uppoffring bidraga härtill. Deremot talar åter ett annat skäl; hvar Fnskilts pligt emot sin Gassa, att i det Den 5 Januarii. 393 längsta undvika egna uppoffringar. Då raan rätt väger dessa skäl emot hvarannan, tror jag för min del Resultatet blifva: alt Staten ej bör skänka Fordringsägarne det deficit, som. vid Massornas utredning kan uppstå; men både dera, som med mig dela, och dem, som icke dela denna tanka, ber jag betänka, att frågan beror på vägandet af motsatta skäl, icke på nekandet af endera. Bägge äro obestridliga, både att Riksens Ständer böra spara sina Committenters Cassör, och att det vore af stor nytta för Landet, om RörelseCapitalet kunde göras jemt så stort det nyligen varit, och, genom ett alldeles lika fördelande, som förr, all verkan af den närvarande Rörelse-suspensionen upphöra. Men hvad angår åtgärder, hvarigenom, ulan egentlig egen uppoffring, genom förskjutanden, som ersättas den nu varande ställningen, så vidt som ske kan, afhjelpas; dertill synas endast talande skäl finnas, men inga vederläggande. Så vigtig måtte väl hufvudgrunden för alla Oeconomiska mått och steg, Rörelsens och Productions-kraftens bibehållande anses vara, att man derföre kan göra ett Förskott mot säkerhet. Så stor del af hvarje Dis. conlSedel, som den minsta påräkneliga tjtdelningsProcenten, synes alltså böra förskjutas Fordringsägarne.
Kungörelsen den 9 December 1812, om viss Prsescriptions - tid för dem, som hos StatsWerket äga fordran, vägrat utbetala den Accords - ersättning af 544 R:d, som Majoren tillkomme för dess vid f, d. Adlercreutzske Regementet innehafde StabsCapitainsReställning, Kongl. Majtt i Nåder, med afseende derå, att Majoren såsom Commenderad och StatsUtsiottets B ettil liand eiu 669 tjenstgörande i Fält, den tid Requisitionen härli bort göras, varit derifrån hindrad, täcktes a. terställa honom rättigheten till denne ersättning, i likhet med hvad flere dess Kamrater erhållit. Af Kongl. StatsContoirets häröfver infordrade underdåniga Utlåtande, som jemte berörde ansökning, blifvit Utskottet meddeladt, inhämtas, att Majoren Toll varit berättigad till ifrågavarande Accords ersättning, likmätigt KonglBref. ven den 10 Aprill, den 27 November och utte December 1810 och den 2 Junii 1812, angående förra Finska Arméens Officerares Accorders godtgörande, samt, i följd af ofvan högst berörde Nådiga Kungörelse den gide December 1812, bort derå ingifva Requisition till Kongl. StatsContoiret innom den 1 Julii 1813, men hvilket ej skedt förr än den 15 Martii 181 5, hvarföre Kongl. StatsContoiret ej kunde ingå i Liquid om denne ersättning. Och har Kongl. StatsContoiret derjemte uplyst, att Kongl.
Och hur ä’ de’ nu Gunnar alltid plär säga: «tre veta hvad fyra veta» eller hurvulet det är. – «Verlden vet, hvad trenne veta,» – svarade Gunnar, som kom ihåg mera af sin Frithiof, än många af dem, som tro sig kunna den utantill. – Och det är nog en sanning – tillade han – men när både tre’ och flera veta, hurudan Elin är, och huruledes Lotta kom hit, så kan aldrig sådana misstankar falla på Elin. Nej aldrig i verlden! Och hvad Lotta angår, så gifve Gud hon kunde få något annat bra ställe, men tills hon det kan få, så ä’ vi väl så illa tvungna att behålla henne så länge, så vidt hon icke gör allt förmycket ondt, eller bär sig allt för uselt åt. Sinnena och meningarne jemkades nu: Elin upphörde att gråta, och Gunnar tillbjöd sig att hjelpa Lena, som nu mera fått vana på att blifva uppassad både i «fähus och kök» af Lotta. Abraham hade suttit tyst i sin vrå och afhört alltsammans; men nu, sedan han tyckte att värsta stormen var förbi, tog han en lång spinnsticka, tände den i spisen samt gick sedan fram till de andra, med stor triumf lysande på sina händer, hvilka betäcktes af ofantliga ljusblå vantar, de första plagg af den sorten, som Abraham någonsin varit så lycklig att ega. – Jag menar att de ä’ galanta med styrk! – sade han. – Och hvad Banka-Lotta anbelangar, så vet jag och husbond’ att de ä’ just ena – – Åh ja, vi veta nog allihop hvad hon ä’ och intet ä’ – föll honom Gunnar i talet och blinkade litet åt Abraham att tiga; men när denne stod dum och gapande, färdig att fråga hvad Gunnar menade med «blinkinga», fortfor denne: – Och nu kan du, Abraham, ta’ vass-sån, och gå ned till vaka med, och fylla i ’en, så ska’ jag komma efter och hjelpa dig att bära opp ’en, så göra vi ett godt handtag åt matmora, eller hur?