Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sig åt de vigtigare regeringsbestyren. Dessa grunder kunna, enligt min öfvertygelse, icke till sin riktighet jäfvas; enligt dem blir det lätt att verkställa förändringen och när så är, vet jag ej hvarföre de icke böra följas. En värd talare har till försvar för ett motsatt förhållande yttrat, att Regerings-R:n i detta fall skulle kunna vara ett motstycke till den af Konungen under Hans resor i landsorten eller till brödrariket tillförordnade Regering, hvilken utöfvar konungslig makt Den 12 Juli f. m 225 makt och myndighet, och således skulle kunna afgifva samma svar som Konungen i Sitt Stats-Råd, vid de tillfällen hvarpå jag förra gången anförde exempel, men jag ber den värde talaren, som anfört detta till försvar för sin åsigt, ihågkomma att den t. f. Regeringen handlar med fullkomligt konungslig makt och myndighet efter den instruktion, som Konungen utfärdar, ty Han kan till denna Regering öfverlemna t. o. m. alla Sina Kongl, rättigheter, med undantag endast af sådana, som grundlagen uttryckligen förklarar att Konungen ensam bör utöfva. En så beskaffad t. f. Regering, med en sådan stor makt, är således någonting helt annat än den Regerings-Rält, som man här vill inrätta. Jag har, säborn ett bevis på vigten af att qvarhålla den omtalta fictionen, anfört att Konungen står öfver lagen, och att jag på sådan grund vill understundom till Honom öfverlemna mina angelägenheter. Man har deremot invändt, att Konungen icke står öfver lagen, enär stadgande derom då skulle i grundlagen finnas. Jag ber den värde ledamoten, som anförde detta, svara mig på den frågan: om han såsom ledamot af Const.Utsk. skulle uti Stals-Rådets prot:r finna den visserligen icke tänkbara, men dock möjliga händelsen, att Konungen hade tvärtemot samtlige Rädgifvarnes tillstyrkande fattat ett beslut, af den beskaffenhet, att Const.Utsk. skulle i anledn. deraf finna tillämpning af 106:te §:n Reg.F. böra ske; månne då Const.Utsk. skulle försöka att ställa Konungen personligen till ansvar?
Revisorer aflemna fullständiga och med verificationer försedde räkenskaper öfver samtliga under Directionens förvaltning ställde allmänna och enskilda medel; c) uti §. 73 med underdånig begäran, att de Berättelser, hvilka af Stulet i-Öfver-Styrelsen, .årligen till Kongl. Majit i underdånighet afgifvas rörande Stuteriens ställning och den verkan, desamma utöfvat på bästafvelns inom Riket förkofran, måtte till Rikets Ständers hädanefter sammanträdande Revisorer aflemnas; och d) uti §. 74, angående Nådig befallning till Stuteri-Öfver-Styrelsen om Bekläd nåd ss ta ters biläggande vid Stuteriens räkenskaper. Jemväl de uti ofvanberörde fyra § §. intagne förslag anser Utskottet vara af beskaffenhet att, sedan i afseende derå två Stånd stadnat emot två, böra förfalla. 11:0 Slats-Utskottels Utlåtande AT.-o 184. 9 i i :o Bonde-Ståndet lior till Utskottet återremittera! betiinKnn<lets 75 deruti Utskottet förklarat sig sakna anledning alt för närvarande tillstyrka förändring eller indragning af den för Salpeterärendenas förvaltning tillsatte serskild? öfverstyrelse; sorn emedlertid berörde yttrande är af de 3:ne öfrige Riks-Stånden bifallet, kan Utskottet med detta ärende, hvilket sålunda, jemlikt §. Riksdagsordningen, är af Rikets Ständer afgjordt, icke laga vidare befattning. 12:0 Utskottet bade vidare hemställt: «,) uti §. 78, att Rikets Ständer måtte hos Kongl.
Om uti hvad jag föreslagit till en jemnare beskattnings ernående på Jordegendom, någon trodde sig finna sansculottiska ideer; så torde till vederläggning deraf jag få förklara, att jag länge varit, och i denna stunden är, ägare af sådan jord, hvars delta - Den 18 November e. m. i43 gande uli de allmänna skattebördorna jag föreslagit. Ridderskapet och Adeln torde täckas erinra sig, med hvilken värma dessa motioner omfattades af det Hedervärda BondeStåndet. Delta Stånd biföll hvad jag föreslog för min motion, att ett särskildt Utskott skulle behandla dem, och inbjöd de öfrige Stånden att deri instämma; men de bade redan fattat ett stridigt beslut, och ville icke bryta det. Utskotten, som erkänt, alt Förslagen innehålla nyttiga reformer, hafva med inga andra skäl tillstyrkt, att de skulle förfalla, än det vanmäktiga, att de möta svårigheter, som icke, utäng åsidosättande till en viss grad af ägande-rättens helgd, skulle kunna öfvervinnas; men hvad vinner man väl af större nytta och gagn, utan möda och svårigheter? Må de, som äga förmåga, att dem förutan ernå sådane ändamål, framträda, och visa huru det skall tillgå! Och hvad ägande-rättens helgd beträffar, så frågar jag, hvad man väl annat gör vid hvarje beskattning, vid hvarje bevillnings påläggande, vid myntbestämning, vid realisation, vid hvarje förändring man beslutar med bränvinsredskapen, än vidrörer den; och bar man icke vid denna Riksdag i sin mån äfven vidrört den deri, att man, om mitt minne ej bedrar mig, kastat på frälsejorden delaktigheten uli fjerdingsmanna-bestyret. Hvad medlet angår för att ernå den i44 Ben iB November fc m. jemna jordbeskattning jag föreslog; så afsåg jag vid dess föreslående en dubbel nytta för Slaten* och då jag sammanknöt detta medel med hufvudändamålet, trodde jag mig icke hafva misstagit mig.
Sitt hat hon lade till mitt hat mot er, sin hämnd till min förtviflan öfver er. Och det försmådda hjärtat, det fick ro, och tviflet flög och tanken fick en tro. Jag hade intet svärd, jag hade ord, jag hade ingen makt, jag hade list, och se, jag bragt er dock till fallets rand! Och fast ni bundit mig i kedjors band, I kunnen icke kedja sanningen; och fast mitt brott mig för i afgrunden, Guds dom i samma eld er rycka skall; och fast I bringen hertigen till fall, I kunnen ej förgöra lif och ljus. Ja, störta slottet, er och oss i grus! Ersättning en gång eftervärlden tar! (Signalen, ett pistolskott, aflossas i hvalfgången. Svärdsgny och röster). JOHAN FLEMING. Vårt svar! Signaln det var till domen far! RÖSTER I HVALFVET. Hell! Hertigens är segren! DANIEL HJORT. Håll! SIGRID (rycker vid Daniel Hjorts utrop facklan ur Johans hand och kastar den blixtsnabt långt bort; den slocknar, scenen blir mörk. Sigrid faller afsvimmad ner vid Daniel Hjorts fötter) DANIEL HJORT. Min kedja lös! Trettonde scenen. De förra. En officer och knektar af hertigens parti (inrusa med facklor och dragna svärd). JOHAN FLEMING (griper en fackla). Hit facklan! DANIEL HJORT. Grip honom! (Några af knektarne gripa Johan Fleming). JOHAN FLEMING. Alt för sent! DANIEL HJORT. Kom lös min kedja! (Knektarne befria honom från kedjorna). Bort, hvalfven remna, hjärtan brista! Luft! Luft! Frihet! (Störtar ut). SIGRID (uppvaknande). O, min Gud, hvad har jag gjort! (Faller ånyo i vanmakt). Slut på fjärde akten. FEMTE AKTEN. (En fängelsekorridor. I fonden trenne dörrar.
Det fick en högre glans genom martyrglorian. Den ädle Washington, i hvars hus fångens son Georg fatt ett faderligt mottagande, sökte både i Berlin och i Wiengöra sin inflytelse gällande till sin forne vapenbroders för-mon. Ja, i engelska parlamentet höjde sig röster, som i rättvisans namn kräfde fångens frigifvande. General Bona-parte, som nu gick fram på sin segerbana i Italien, fick sin regerings uppdrag att vid ett kommande fredsslut återfordra Lafayette. Hans hotande, bestämda språk gjorde här som i andra fall sin verkan. Den 23 sep t. 1797 öppnade det ohyggliga fängelset i Olmutz sina portar för Lafayette. Han afreste nu med sin maka och några vänner till Hamburg, der han fann ett vänligt mottagande; på ett i hamnen liggande amerikanskt skepp föranstaltades till hans ära en glänsande fest. I Frankrike hade emellertid hans förmögenhet gått förlorad, och hans gods såldes. För tillfallet kunde han ej dit återvända, utan lefde någon tid indraget i Holstein och sedermera i Holland. Först sedan Napoleon Bonaparte blifvit förste konsul, återvände Lafayette till Paris. I böljan stod han med förste konsuln i vänlig beröring, men detta förhållande ändrade sig snart. Napoleon sökte vinna Lafayette för sina planer och åt dem vinna förtroende genom att förknippa dem med hans aktade namn, men fann snart, att han missräknat sig. Lafayette var äfven i denna nya situation sina grundsatser lika orubbligt trogen. Lafayette afslog den honom af förste konsuln erbjudna senatorsvärdigheten, men hade någon tid ändå personlig beröring med denne. Snart erforo dock båda, att deras grundsatser och syften ej kunde förlikas. Då konkordatet var i görningen, gaf Lafayette det rådet att » förklara alla kulter oafhängiga af staten och sålunda kalla den sanna religionsfriheten till lif. » Med en sådan ohjelplig » ideolog » kunde man ju ej komma till rätta.
Vill man medgifva flera creditiv än hittills, vill man öka dem, som förut 526 Den 19 December. funnits, så bör raan så mycket mera inräkna dem uti Bankens; sedelstock, som sedlar kunna för dem uttagas, hvilken dag som helst, alldeles som medel insatta pä räkning. Uti 39 punkten föreslår Utsk.: ”att Bancofullmäktige måtte förständigas alt till återbetalning uppsäga, ej mindre alla i följd af den nasti, år började upplåning hos allmänheten upptagna län, än äfven de 2:ne lån å tillhopa 1,143,750 r:dr b:co, för hvilka Banken hos Riksg.cont. häftar.” Om detta skedde, hvad blefve följden? Jo, att först dessa 1,143,750 r:dr b:co, och dessutom omkring 460,000 r:dr, som Banken upplånat af allmänheten, skulle öka sedelstocken utan motsvarande sUfverlillgång. Ar det skäl att, under närvarande omständigheter, när det redan är en brist i förhållandet mellan Bankens silfvercassa och den utelöpande sedelstocken, öka denna brist med 1,600,000 r:dr eller något deröfver? Ett sådant förslag måtte åtminstone icke åsyfta Bankens säkerhet, och jag måste så mycket mera afstyrka det, som det lättar uttagningen af det silfver, som finnes. Banken förlorar väl räntan på de medel han sålunda upplånat; men då han utlånat icke allenast alla sina capital, utan äfven sina årliga räntevinster, så att hans behållna inkomst för sistl. år öfverstigit 950,000 r:dr, oaktadt han på den andra sidan betalat ränta för nämnde lån å 1,600,000 r:dr, så kunna de utan skada qvarstå. I anledning af Otsk:s tillstyrkanden uti 40, 41, 42, 43 och 44 punkterne, får jag erinra, alt det, såsom J veten mine Herrar, varit en lång tvist allt ifrån realisationens början, huruvida det vore riktigt att oeftergitligen bestämma ett visst förhållande emellan Bankens metalliska cassa och de utelöpande sedlarne.
M. ej skulle kunna utöfva tillbörlig kontroll eller att tillräckligt noggrann undersökning icke skulle ega rum, när ansökning om äktenskapsskillnad, på grund af hat och bitterhet, göres omedelbart hos K. M.; att kostnaderna drabba den fattige tungt och att lagen i sitt närv:de skick ej gällde lika för alla. Jag föreställer mig dock, att K. M. ur en högre synpunkt än domaren kan bedöma förhållandena, nemi. huruvida i det speciella fallet det är med samhällets högre intressen och upprätthållandet af äktenskapets helgd såsom sedlig institution bäst förenligt att tillåta äktenskapsskillnad eller icke, och de från vederbörande inkomna upplysningar, jemte Högsta Domstolens underdåniga betänk:de i ämnet, böra gifva tillräcklig ledning för beslutet. Att den nuv:de proceduren skulle åstadkomma drygare kostnader, är väl knappast antagligt, då utgifter - Den 14 Februari f. m. 403 na för en rättegång, som börjar vid underrätt oell fortsättes genom alla instanserna, torde blifva långt större, än om målet omedelbarligen afgöres hos K. M. Man betänker sig nu emedlertid, innan man till K. M. ingår med ansökan om äktenskapsskilnad, äfven sedan alla varningsgrader äro undergångna; och det är anledningen till en sådan betänksamhet, som, enligt min tanka, är oklokt att aflägsna; men erfordras icke mera än att hos den i grannskapet boende domaren uttaga en stämning, skall förhållandet blifva annorlunda, och den ena makan i en uppbrusande sinnesförfattning lätteligen gripa till ett steg, som den ej skulle hafva tagit, om det ej varit så nära till hands. Tiden försonar mycket och husliga misshälligheter förmildras ofta och upphöra med åren. Man bör derföre icke uppmuntra till att genast söka skilsmessa. Jag får äfven fästa uppmärksamheten på den svårighet, som skulle uppstå vid våra underdomstolar, såsom de för närv:de äro organiserade, att med behörig grannlagenhet för ömtåliga familjeförhållanden handlägga instämda mål om äktenskapsskilnad på grund af hat och bitterhet. Skulle så beskaffade mål af domstol behandlas, torde rättast vara att inrätta en särskild domstol, som endast hade att sysselsätta sig med äktenskapsskilnadstnål.
Styrelsen ägde till desse tänkesätt hos allmänheten, som ock deraf, att den till ett sådant förtroende gjort sig förtjend; att Nils Månsson trott sig finna en afvikelse uti uttrycket af Styrelsens berörde förlitande på Folkets rena tillgifvenhet för ordning, genom stadganderne uti ofvannämnde Kungörelse, medelst hvilken blifvit förordnadt, att hvar och en enskilt person, som önskar, att för ortens gemensamma fördel samråda med llere Socknars eller Häraders in» vånare, vid utstakadt ansvar, åligger att, ehvad ärendet skall afhandlas genom Sockne-Ombud, eller kan fordra vederbörandes allmännare närvaro , anmäla sådant hos Krono-Fogden i Orten, för att erhålla hans påskrift å de om berörde sammankomst utgående Kungörelser, äfvensom att Krono-Fogden, eller, i händelse af förfall för honom, någon af denne förordnad pålitlig Krono-Betjent, skall, p! nämnde persons förskjutande kostnad, vid sammankomsten Lag.Utskottets Betänk anden. igj * Sig inställa, till hvilken ock ett skriftligen författadt och underskrifva exemplar af beslutet dervid, bör aflemnas, innan sammankomsten af honom upplöses; och att Nils Månsson uti desse föreskrifter väl icke insåg någon minskning i friheten för enskilte att om sine angelägenheter öfverlägga, om icke dertill skulle räknas det obestämda uti Krono-Fogdens befattning med sammankomstens upplösande, roen att de samma likväl kunna medföra 6adana olägenheter, att stundom i ett ärende, sorn fordrar skyndsamhet, ändamålet för den tillämnäde sammankomsten kunde till intet göras genom tidsutdrägten vid iakttagandet af det, som i förrberörde måtto vöre förordnadt, såsom exempel hvarå Nils Månsson uppgifvit de händelser, antingen att med någon menighet öfverenskommelse skall innan lätalie-tidens slut träffas angående fullföljandet af en den samma gemensamt rörande Rättegång, eller då, enligt behörigen fastställd Brandstods-förening, något Härads invånare skola innom kort tid efter timad brandskada af Styresmännen kallas, att genom Sockne. Ombud taga kännedom om förhållandet.
Uti en till behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdags-fullmägtigen Olaus Svebilius från Gottland väckt motion har uppmärksamheten blifvit fästad derå, att, ehuru i 46 § Regeringsformen stadgades att »landet skall förblifva indeladt i höfdinge-domen under den vanliga landt-regeringen och att ingen General-guvernör hädanefter inom riket må förordnas, » d. v. s. att den civila och militära makten i någon landsort ej finge förenas i samma persons hand, så egde likväl detta sednare förhållande rum på Gottland. Då särskild föreskrift i ofvanberörde afseende blifvit intagen i Grundlagen, men i fråga om andra embeten, utom de i 34 § Regerings-Formen omnämnda Stats-Rådsoch JustitieRåds-embetena, förbud ej funnes meddeladt deremot, att två eller flere embeten förenades hos samma person, syntes att Grundlagens stiftare lagt synnerlig vigt derpå, att förekomma det något General-guvernörskap måtte bildas eller den militära och civila magten förenas hos en person. Skälen till denna omtänksamhet hos Grundlagsstiftarne lågo uttryckta i den för klaring öfver de politiska motiverna till Regerings-Formen, som Konstitutions-Utskottet Bih. till R. St.
Våra grundlagars bud äro i 16:de §:n R.F. så tillfy llest bestämmande i afseende uppå så väl denna frihet, som ock dess missbruk, alt för mig icke synes, jemlikt denna grund-paragraph för religionsoch samvets-friheten, hvarken något förbud vara behöfligt för olika trosbekännare, att tillgodonjuta enahanda med borgerliga rättigheter med oss; ej eller någon vålla af ett sådant medgifvande. Tvärtom linner jag härutaf ytterligare stöd att äfven för Svenska medborgare af Mosaisk Trosbekännelse yrka de frioch rättigheter, som äro tillerkände andre Trosförvandter, hvilka icke tillhöra den rena Evangeliska läran (18 § Riksd.Ordn.). Jag tror: att vår fria, uplysta, försonande Evangeliskt-Lutherska, christna lära, genom ett dylikt medgifvande af jemnlikhet åt bekännare af de med densamma olika trosdogmerna, skulle långt mera befästas och vördas, än genom de band och restriktioner, som för närvar, omgärda henne. Att då för snart ett halft århundrade sedan vår nu gällande Grundlag sammanskrefs och antogs, en lid så föga aflägsnad ifrån utbrottet, af den första Fransyska revolutionen med dess, på samhällenas innersta rot: Religionen frätande irrläror, — att man då af farhåga och försigtighet samt med derjemte fästad upmärksamhet på förflutna strider Och misshälliglieler samt dyrköpta segrar så väl inom, som utom Fäderneslandet för de fremmande troslärornas skull, — icke tilltrodde sig fullt frigifva menniskoanden: utan genom bestämda gradationer för politiska och meilborgerliga rättigheters förvärfvande af de olika Trosbekännarne, så att säga sökte tvinga en del Svenska medborgare af fremmande religion att, för vinnande af fidi medborgare-rätt, öfvergå till Statskyrkan, hvars helgd man derigenom ansåg vara bevarad och tryggad; - detta må man icke förtänka. Annorlunda synes tiden nu hafva gestaltat sig.
Den bedräglige förmyndaren kan likväl under mellantiden af dessa 3:ne år sälja både fast och löst —- och myndlingen får då icke en I* La^-TJisJiollcls Utlåtande N.-a liff. skilling. — Lagen har emot bedrägerier och öfverträdelse? ingen hammande kraft. Lagen kan endast bestraffa dem. Man liar vidare anmärkt, att barn-arfs; förmonsrätt; hindrar crediten, för hvars upphfelpårrde man trott sig aldrig kunna göra för mycket, äfven med uppoffring af de ömmaste förbindelser. Jag medgifver, att saken kan vara betänklig för den, som ingen annan credit eger, än den, som måste nppvagas med 3 å 4 dobbel p,m{säkerhet. Det beror till en betydlig del af hvar och en att skapa sin egen credit. Den är icke alltid real; den är äfven fästad vid person och afser då dennes kända redliga tänkesätt, or» denlligbet i affaffer, arbetsamhet och ordningssinne i sin hushållning. Med dessa egenskaper saknar icke den redlige och trefne bonden lånetillgångar i den ort der han är känd. öm ej credit verre annat än pantsäkerhet; om den ej tillika vore fästad vid person; så frågar jag: hvad säkerhet har den obemedlade ynglingen att erbjuda, då han, som handlande eller handtverkare, inträdde i samhällets alla förbindelserioch skyldigheter? Hvad var det, soro lyftade honom till den ansenligat förmögenhet mången nu eger, ehuru han började med snart sagdt intet? Jag är säker, att den aktningsvärde marinen skall svara: min personliga credit, i förening med outtröttlig arbetsamhet och alltid iakttagen ordentlighet i affairer, hafva skaffat mig förtroende och grundlagt min framgång.
Rese-reglemente vara af behofvet påkallad, och få i sådant afseende i underdånighet föreslå, att de 12 classer, som upptagas i berörde Reglemente, inskränkas till 5 classer sålunda, att för den hittills varande l:a classen anslås 5 hästar 2:dra oah 3:dje classerne 4 d:o 4:de och 5:te d:o . 3 d:o 6:te, 7:de och 8:de d:o 2 d:o 9:de, 10:de, ll:te och 12:te dito 1 häst, med bibehållande i öfrigt af de föreskrifter, reglementet innehåller; dock så, att skjutslega aldrig må beräknas annorlunda, än den samma för hvarje station är bestämd, samt att kronobetjening och fjerdingsman ej beräkna högre skjutslega, än den hittills gällande, så vida de icke begagnat skjuts från station, der entrepi’enad finnes. I sammanhang härmed, hafva Rikets Ständer slutligen fästat uppmärksamhet å de med kronoskjutsen förenade olägenheter, och dervid val ansett denna skjutsning icke kunna helt och hållet upphöra; men då den, serdeles för vissa orter, utgör en ganska kännbar börda, är det angeläget, att densamma, så litet som möjligt, anlitas, och torde, med det tillfälle, som Sveriges läge erbjuder för sjö-communicationer, kronoskjutsens anlitande under fredstid kunna betydligt minskas genom begagnande af ångfartyg och andra sjölägenheter. Deremot och som förhöjning af legan för den vanliga skjutsen här ofvan icke blifvit föreslagen annorlunda, än för att framkalla entreprenader och med vilkor af deras tillvägabringande, hafva Rikets Ständer funnit en sådan förhöjning ännu mindre böra komma i fråga för kronoskjutsen, som användes endast för landets gagn och säkerhet. Och få Rikets Ständer, till följd häraf, i underdånighet anhålla, att, genom användande af ångfartyg och Bih. till R. St. Skrifvelse, N.o 302. andra sjö-lägenheter, behofvet alt anlita kronoskjutsen må, så vidt sig göra låter, inskränkas.
Majit, att de till denna fråga hörande handlingar skulle kommuniceras Kongl. Norrska Regeringens Departement för det Inre, i ändamål att . upplysas måtte, hvad utsigt för den ifrågavarande vägens fortsättning inom Norrige kunde vara för handen, i händelse företaget å Svenska sidan kom me till verkställighet, hvarjemte Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader samtidigt erhöll nådig befallning att, så snart medel till undersökningar blefve disponibla, gå i författning om erforderliga mätningars utförande vid lämplig årstid för uppgörande af plan till omförmälda nya transportled från Östersund till riksgränsen mot Norrige. Uti skrifvelse lill Kongl. Civil-departementet af den 9 Februari 1856 meddelade Kongl. Norrska Departementet för det Inre resultaten af de på Norrska sidan angående den ifrågaställa kommunikationsleden företagna undersökningar, hvilka omfattat icke allenast den af Landshöfdingen i Jemtland förordade linien från Sandnäset Bih. till R. St. Proposition M 89. vid vestra ändan af sjön Anjan öfver Bjerte till Vaerdalsören, utan äfven en annan af' Kongl. Norrska Departementet lämpligare ansedd, mera sydlig linie från Anjan, längs efter Skeervandet och Insöen till någon emellan Suul och Kongstuen liggande punkt på den redan befintliga landsvägen öfver Östersund till Vaerdalsören. Efter inhemtande af Styrelsens för allmänna vägoch vatten-byggnader underdåniga yttrande i detta ämne, förklarade Kongl. Majit, under den 3 April samma år. det Kongl. Majit, som ansåge förslaget till denna nya kommunikatiunsled rikena emellan vara förtjent af understöd från det allmännas sida, hade för afsigt att, sä snart de å svenska sidan anbefallda undersökningar hunnit fullbordas, vidtaga erforderlig åtgärd för beredande af statsbidrag till arbetets utförande inom Jemtlands län, under förutsättning att motsvarande väganläggning inom Norrige samtidigt blefve bragt till verkställighet.
Om Banken vid nästa Riksdag kan göra rätt för sig, så må man inrätta en vidsträcktare varu-belåning; men förr ej5 och om nu en utvidgning skulle blifva 1?£?2 ig September f. m, antagfen, anhåller jag att det måtte 1 f/a i» särskilt punkt, emedan en sådan belånii mås~e stödjas på andra grunder, nemligen höt ä»;tr> kort lånetid och varans uppläggande pä ; ■ derJag till utförsel, ty annars lemnar flen dastf tillfälle att hålla på varorne och öka j , en ‘ hvilket är skadligt. Jag anhåller således at Sta alternativet måtte bifallas, och att den de Ledamoten sedan må göra sin mening L iillande. Grefve von Råfen: Jag anhåller få nårn Stia, att min öfvertygelse år den, att dessa låi på de 4 artiklar jag föreslagit böra aldrig få omsättas, utan inbetalas på 4 å 6 månader med 6 procents ränta. Det bär sig alltid i köpmans. väg. En vård Ledamot har misstagit sig, då han trott, att jag inbegripit thé bland de artiklar jag önskade måtte få belånas. Då tulltaxan bestämmer, huru varorne skola värderas, lår icke någon särskilt fråga uppstå om varornes beskaffenhet. En sådan undersökning kan lått göras med Socker , som kommer i kistor eller säckar; dess qvalitet kan lått finnas. Derjemte tror jag, att utlåningen ej bör utsträckas till Salt, Först derföre att det smälter ihop, då det får ligga, och för det andra derföre, att alla Stapelstäder åro skyldige, att hålla ett visat qvantum salt. Jag instämmer med Herr Hjerta, att proposition först må göras på förstB alter-» mati vet» Herr Gederfcbj6ld% Pehr Guftaf t