Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således skulle utförandet och fullbordandet af denna hamnbyggnad och kanalanläggning med dertill hörande arbeten komma alt medföra en sammanräknad kostnad af mer än 183,000 R.dr. Dessutom har under de sednast förflutna sex åren för stadens nya lomtreglering, för anskaffande af ny brand-attiralj, för uppbyggandet af ett spruthus och. för omläggningen af chausseen mellan staden och Näsby, utbetalts ett sammanlagdt belopp af 33,839 Ridt* 32 sk. 6 rst. Utom det af motionären omnämnda lån å 12,000 R:dr, som utaf handelsoch sjöfarls-fonden blifvit staden Christianstad i nåder beviljadt samt det vid 1840 och 1841 års riksdag till hamnanläggningen vid Åhus anvisade statsbidrag af 35,000 n:dr, hvaraf 15,000 R:dr anslogos ulan ålerbelalnings-skyldighel, har samma stad, efter den år 1847 staden öfvergångna eldsvåda, utål allmänna medel erhållit följa lide låneunderstöd, nemligen ett lån å 10,000 R:dr lill förlag åt dervarande handlande och näringsidkare, elt lån å 100,000 R:dr för den nedbrunna stadsdelens återuppbyggande och ett lån å 13,333 R:dr 16 sk. för verkställigheten af den nya regleringen af dervarande tomter. Med afseende å de flera betydliga allmänna understöd, hvaraf ifrågavarande samhälle sålunda under sednare åren kommit i åtnjutande och då de( nu begärda ytterligare lånet icke skulle erfordras för åstadkommandet af något nytt lör det allmänna gagneligt företag, utan endast för att underlätta liqviderna för den skuld ofvannämnde stad genom redan helt och hållet eller lill största delen utförda arbetsoch byggnads-företag, sig åsamkat, anser Utskottet, under erkännande af den nitiska verksamhet, Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 60. 5 stadens invånare ådagalagt samt de uppoffringar, den sig underkastat för dessa arbetens och byggnaders verkställande, sig böra afstyrka beviljandet af det låneunderstöd för staden Christianstad, hvarom fråga nu blifvit väckt.
Lutad mot stuguväggen stod en skrämmande skepnad, en hög gestalt, liknande en man svept i grå päls och med en stor, uddig krona full af snö. Var det den pestdöde bonden, som rest sig ur sin hastigt igenskottade grift för att jula i den gård, där han så ofta i salig Carolus’ den elftes dagar låtit välkommorna fyllas och nyckelharporna surra? Mor Ingebritt darrade af ångest, och med händerna tryckta mot ögonen för att icke se, sprang hon in i stugan. Hans hjärta stod stilla, och han böjde sig långsamt fram mot skepnaden. Han såg, att det var en dödfrusen älg, som ledd af minnen från andra vinternätter, då han vid samma vägg funnit skydd och utströmmande värme, lutat sig mot den öfvergifna boningen, där inga sofvande längre andades i den djupa lucksängen och intet glöd glimmade genom rutan. – Gud, förbarma dig! – stammade Trulsson och steg in i kammaren. – Icke blott människorna, utan också djuren i skogarna förgås. Men mor Ingebritt hörde honom ej. Hon hade redan lyft några plankor ur golfvet och i det bleka snöljuset blottat en kista, som höll vid pass en half armslängd på tvären och två armslängder mellan gaflarna. Kistan var blåmålad med hvita slingor och blad och med handtag af järn. Mor Ingebritt tordes icke vända ryggen mot kammarvrån och den tomma lucksängen, utan ställde sig alltid så, att hon hade Trulsson tätt bakom sig. Han förstod ännu ingenting, men då hon fattade det ena handtaget, grep han det andra, och oupphörligen seende sig om åt alla skrymslen och hörn buro de kistan ur stugan och hem mot kyrkan. De nedsatte den på gången i kyrkan några steg innanför vapenhuset. – Gå till manbyggnaden, – sade mor Ingebritt, – och sätt dig vid bordet, som värd för mina objudna gäster! Själf måste jag stanna bredvid kistan och begrunda mångt och mycket, ty när vi församlas här tidigt i morgon, är det mig som Gud lärer kora att hålla julottan.
— Hr Lagerberg, P., angående upphäfvande af 29:de §:n i 1S6 _ M — 17:de kapitlet Rättegångs-Balken (N:o 19b i Bihanget): I. 242, H. 242. Motioner, väckta hos Ridderskapet oell Adeln: af Hr Lagerberg, P., angående antagande af det utaf Rikets sednast församlade Ständer beslutade tillägg till 15:de kapitlet 2:dra §:n Riittegångs-Ralken, i fråga om fullmägtigskap (N:o 196 i Bihanget): I. 242. R. 242. 161, 209, A. 209. — d:o angående nedsättande af en komité för undersökning af arealen och beskaffenheten af statens skogar, samt om anslag till ifrågavarande ändamål (N:o 4 i Bihanget): I. 29, 31, R. 32; B. II. 521; III. 47, 50, Å. 57, U. 629, 634, A. 634. — d:o angående alla kungsgårdars, boställens samt allmänna inrättningars skogars ställande under statens omedelbara vård och tillsyn (N:o 216 i Bihanget): 1. 248, 326, R. 326; B. VII. 163, 170, 173, A. 173, 205, 208, 209, 216, 219, 221, 222, B. 253, 257, A. 257, E. 335. — d:o angående nedsättande af en komité för undersökning af vidden och beskaffenheten af statens skogar uti Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens samt Norrbottens län (N:o 218 i Bihanget): I. 248, 327, R. 327; B. II. 521; lil. 47, 50, Å. 57, U. 629, 634, A. 634.
Då man således nästan allmänt insett nyttan af ifrågavarande MötesPassevolance, 186 Den i3 Mars f. ra. samt erfarit den för truppens värd och tjenstbarhet inom Armeen så mycket fördelaktigare verkan af det underhålls-sält, som de sednaste åren begagnats, vågar jag hoppas, att Rikets Ständer, sedan frågan undergått vederbörande Utskotts upplysta granskning, ej skola vägra ingå på ett förslag, så direcle ledande till ordning och trygghet i en för Armeen så hufvudsaklig angelägenhet. Jag hem tar ytterligare stöd för denna förhoppning utaf den beredvillighet, hvarmed Rustoch Rotehållare antogo den Proposition, som framställdes den 7 November 5827 rörande Passevolanee‘ afgiftens fortfarande i n:ne år; ty, enligt inkomne förteckningar, hafva af 23,758 Nummer ej mera än circa 2080 vägrat ingå på Passevolancen. Af dessa sednare äro 1,480 Nummer af blott 6 Regementer, nemligen Westmanlands, Westerbottens, Helsinge, Kronobergs, Skånska Hussaroch DragonRegementerne, hvilka utgöra i summa 5,000 roan. Af öfrige Regementer och Corpser, utgörande circa 18,700 Nummer, hafva endast 65o afsagt sig Passevolancens utgörande. Som svar åden framställning här blifvit gjord, att detta förhållande skulle vara en följd af Styrelsens åtgärder, att vid Häradsoch Sockenstämmor genomdrifva sina önskningar hos Allmogen, får jag äran nämna, att det ej endast är Allmogen, som ingått på deli gjorda Propositionen, utan äf - Den 13 Mars f. m. 187 ven Rustoch Rothållare af alla andra classer, samt att många, som ej genast uppgåfvo sig att vilja ingå på Pussevolancen, redan inkommit till Konungens Befallningshafvande och RegementsBefälen med anhållan att få antaga de föreslagne vilkoren.
Mo Sf. 5 gande ofruktbara, dels användas till bade hennes och samhällets skada®, samt der förutan ett “för hennes verksamhetsdrift passande utrymme ej kan öppnas"; och af Johannes Missou: att det vore obilligt att för hela hfvet hålla qvinnan i en beroende ställning, samt att tiden vore inne att låta den lika arfsrätten åtföljas af lika rätt för qvinna och man, att sin egendom förvalta. Innefattar nu hvad sålunda blifvit an tordt tillfyllestgörande skäl för den yrkade lagförändringen? — En närmare granskning af det anförda skall lemna svar på denna fråga. Att rättigheten att ega ovilkorligen förutsätter en skyldighet hos egaren att sjelf förvalta hvad han eger, är en fika stor nyhet, som den, att lagstiftaren, då han utsträckte qvinnans rätt till arf, dermed erkände henne “nu mera ega större förmåga än förr att förvalta egendom". Lagen tillägger så val barnet, som den till mogen ålder kömna, men svagsinta mannen rättighet alt ärfva och således att ega, och likväl kan hvarken barnet eller den svagsinte anförtros vården om hvad han eger. Men derföre har det ock blifvit en samhällets pligt att hafva vårdnad om dem bland dess medlemmar, hvilka hafva behof af omvårdnad; och derifrån härledes just lagens i afseende på förmyndarevården meddelade stadganden, till hvilka följaktligen endast torde behöfva hänvisas för vederläggning af omförmälte lära, den der, konseqvent tillämpad, skulle leda dertill, att den, som ej kan förvalta hvad han ärfver, ej eller må taga arf, ja! derhän att den, som ej längre kan vårda hvad han eger, skall förlora detsamma, hvilket dock svårligen kunde undgå att kallas “en omening inför sunda förnuftet". Man lärer alltså ej kunna lika med herr
N:o 160. tenbyggnadskåren, F. W. Leijonankar redan den 13 Januari 1857 blef upprättadt. — Om delta synnerligt nödvändiga sänkningsföretag, yttrar förbemålde Herr ÖfversteLieulenant i undersöknings oell kostnadsförslags-protokollet, alt det utgör ett af de betydligare af detta slag i landet, och skulle gifva en särdeles myckenhet af odlingsbar jord, utom fördelarna deraf att en vidsträckt trakt befriades från sumpiga kärr och mader. Alla handlingar och kostnadsförslag, som röra denna sjösänkning, finnas att tillgå hos Styrelsen öfver Rikets Väg och Vattenbygguadskorps. Det är på grund af hvad jag nu anfört, som jag vördsamt anhåller: alt Rikets nu församlade Höglofiiga Ständer täcktes till delta företag bevilja 65,917 R:dr 50 öre Runt, med en del såsom lån på vanliga betalningsvilkor samt någon del deraf säsom Statsbidrag ulan återbetalningsskyldighet, äfvensom att Rikets Ständer ville, till befrämjande af aftappning af sanka trakter och sjöar, för beredande af nyttiga och behöfliga odlingsföretag inom Riket, utöfver hvad Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, ytterligare anslå under nästa statsreglering minst 50.000 R:dr Runt per år. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. J. Erickzon, från Jönköpings län. Af Ola Lasson från Christianstads län, om ändring i 2 Kap. 1 § Rättegångs-Balken och Kongl. Brefvet den 13 Januari 1757, i fråga om tiden för lagtima Ungs hällande inom Svea och Göta riken. Att en säker och skyndsam lagskipning utgör ett oeftergifligt vilkor för samhällsmedlemmarnes trefnad och lugn torde icke gerna kunna förnekas af dem, sora behöft anlita lagen om hjelp lör att få sina rättigheter erkända. Tyvärr måste dock hvar och en medgifva att någon skyndsam lagskipning här i landet icke finnes elier ens kan finnas, så länge det otjenliga förhållande eger rum att häradshöfdingarne Motioner i Bonde-Ståndet 1862.
Om någon komité således skulle anses behöflig, så vöre det väl i detta afseende, „tillsatt af några få sakkunniga personer, för att bedöma förhållandena, sådana de äro och borde vara, samt med (åstadt afseende å så väl Statens som tjenstemans-aspirantens väl och fromma,; Varande nu motionärens förslag: „att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet framställa den önskan, att en komité uti förevarande fråga med görligaste första varder tillsatt., Utskottet är tveksamt, huruvida Utskottet rätt uppfattat syftet med berörda hemställan. Att en grundlig kännedom af rikets såväl judiciela som admininistrativa och ekonomiska lagstiftning är för embetsmannen oundgänglig, lärer numera lika litet kunna af någon förnekas, som att en sådan kännedom mäste theoretiskt inhemtas, innan den i Statens tjenst inträdande kan i praktiken användas. Härpå syfta ock de i sednare tid utfärdade författningar angående vilkoren för kompetens till Statens embeten, och att icke befordringssystemet i allmänhet skulle öfverensstämma med de grundsatser lagstiftningen i ämnet innehåller, har Utskottet icke funnit något skäl att antaga. Vid sådant förhållande och då, ehvad meningen med motionen må vara, giltig anledning icke af densammas innehåll synes kunna hemtas lill någon underdånig framställning hos Kongl. Maj:t om undersökning af befordringsväsendet, föranlåtes Utskottet tillstyrka, att motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 11 December 1865. Allmdnna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande No 10. 7 X:o tO. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 l)ec. 1865, kl. 2 e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Reglementet för Telegraf-verket den 2 //ugusti 1856.
Och som, i Utskottets tanka, dessa Nådiga föreskrifter icke allenast uppfylla Nybyggar - Desv. och Oecon. Utsk. Utl.cle. N.o 81. 11 nes skäliga fordran att hafva Ängsmark och hö-förråd fredade, utan också undanrödja både tillfället för Renhjordarne att skada göra och äfventyret för Lapparne att derföre ansvara; så får Utskottet vördsamt hemställa, om icke Rikets Höglofl. Ständer täcktes hos Kongl Maj:t i underdånighet anhålla, att enahanda föreskrifter kunde lill ömsesidig rättelse i förevarande afseende, Nybyggarne och Lapparne emellan, äfven inom de Öfrige Norra provincerne varda i Nåder utfärdade. Vidkommande dernäst den af Motionairen i 3 Mom. gjorda framställning, att, på den efter föregångna utbrytningar öfverblifna och till Nybyggens upptagande otjenliga allmänna marken, Lapparne må ega frihet att lägra sig och obehindradt begagna bete för sina Renhjordar, äfvensom att, under transportfärder, betesrättighet ej må vara dem förmenad inom de Nybyggens utmarks - områden, sorn ligga närmast farvägen; så, och enär tillgodonjutandet af denna rättighet, både i förra och senare afseendet, utgör, efter Utskottets tanka, ett nödvändigt vilkor för Lapparnes bestånd, får Utskottet vördsamt tillstyrka, alt Rikets Högloll. Ständer ville hos Kongl. ia Besv. och Oecon. Utsk. Utl.-de. N.-o Si. Maj:t i underdånighet anhålla, icke allenast, att vid verkställigheten utaf afvittringarne måtte iakttagas, att nödiga områden af den allmänna marken blifva till så kallade vinter-stamhåll för Lapparne afsatte, utan också, att dels vederbörande Konungens Befallningshafvande måtte anbefallas att icke bevilja rättighet till
Enligt - denna tabell var sjukligheten bland telefonisteria betydlig. Antalet sjukdagar for &amp; en 1886-1892, for hvarje telefonist i medeltal 6,i pr tlr Gfversteg niimligen med midst 20 % det som, enligt hittills giord mfarenhet inom sjukkassor i Skandinavien, visat sig vara det normala for kvinnor vid 25 Ars Alder (antagligen ~edelAlderi for nu tjgnstgorande telefonister). Att sjuklighetssiffran stigit i samma min som abonnentantalet och darmed afven anstrangningen okats ar sannolikt. E t t sfidant antagande bekrilftas daraf, att sjuklighetsdagarna pr Hr for telefonist under Ar 1896 stigit till 9,s. Hvad dter Rikstelefon angiir sH hafva vi erhlllit sjukrapporter endast for jan. och febr. mdnader i iir. Om dessa mlnaders sjuklighetsforhllllanden laggas till grund for beriihingarne, visar det sig att for de telefonister, som tjiinstgora vid de lokala lednjngurna, mtalet sjukdagar pr i r for hvarje telefonist slmlle utgora c: a 14, bvilket med andra ord vill siiga att sjukligheten diirstades med l (i0 % skulle ofrerstiga det normala. En berakning, grundad pd dessu tv8 vintemhader, dti sjukligheten i allmanhet ar stiirst, torde dock &amp; a nigot ostiker, men att den utgor en ledning till bediimsnde uf de verkliga forhdlandena bor framgl dgraf, att dels i dessa sjulzdagar ej inberaknats sjukdagar fijr de telefonister, hvilkrt varit friinwrande for sjukdom hela mhnaden, dels att de uppgifter, r i i ofrigt f r h tillforlitligt htill mottagit stamma rned de nu lamnade. Sjukligheten bland telefonisterna torde viil bero af att arbetet iir anstrhgande och enerverande.
Skrif v. N:o £28. genom egarnc af sådane hemman och lägenheter må komma i åtnjutande af samma fria dispositionsrätt till Ekskogen, sora nu blifvit i allmänhet medgifven; att ifrågavarande lösningsoch dispositionsrätt jemväl må utsträckas till all sådan Stadsjord och sådane berustade Säterier, som äro af K rono-skatte-natur; att innehafvare af Kronohemman och Boställen, hvilka icke kan en fri dispositionsrätt öfver växande Ekar medgifvas, likväl må, såsom uppmuntran att om Ekträdets vård och planterande sig beflita, hädanefter åtnjuta enahanda betalning för upphuggen Ek till Kronans behof, eller beläning för verkställde Ekplanteringar, sorn egare af Skattejord beviljas; samt att, vid alla hädanefter ifrågakommande Skatteköp om Kronan tillhörande hemman och lägenheter, utom den för sjelfva jorden hittills i allmänhet bestämda Skatte-köpeskilling, serskild lösen , så väl för redan befintliga sorn framdeles. uppväxande Ekträd, skall, efter här fastställda grunder, till Kronan erläggas, X sammanhang härmed, anse R. St, sig böra hos E, Id. M. i underdånighet föreslå, att premier må utdelas för Ekplanteringar, verkställde och behandlade efter meddelad föreskrift, samt för utmärkt vård om redan uppvuxen ung Ekskog, såsom ock gratificatianer beviljas dem, som till Kronan öfverlemna utmärkt störa och rara Ekpiecer; äfvensom att upplagsplatser varda inrättade, hvarest enskilde kunna med beqvämlighet få afyttra så beskaffad! Krum - Exp. Utsk. Förslag till unch Skri fp. A7.-o 128. 303 virke af Ek, som för Flottans behof finnes användbart. IIos E. K, M. få R.
Då desse tjenstemän funnit sig föranlålne att, oftast på grund af angifvelser, företaga husvisilationer, hade det skett mera till följd af egennyttiga beräkningar, än af verkligt tjenstenit; och mången gång hände det äfven, att tulltjenstemännen blefve gäckade i sina förhoppningar att anträffa ololligen infördt gods, men att den enskilde, hos hvilken en af lagen skyddad hemgång skett, icke derför erhölle någon upprättelse. På grund häraf har motionären hemställt: »att de paragrafer i tullförfattningarne, som tillåta husvisitationer efter på oloflig väg infördt gods, måtte varda fullkomligt upphäfde, så väl på landet, som i städe rne.» Berörda af Herr Hammar understödda och till Lag-Utskottet remitterade motion, tillika med ett af Herr Rydin, vid remissen, till Yällofliga Borgare-Ståndets protokoll den 22 November 1836, afgifvet yttrande, har, med föranledande af 43 § i Riksdags-Ordningen, sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet i öfvervägande tagit; dervid Utskottet inhemta!, att frågor af enahanda beskaffenhet, som förevarande, förut utgjort föremål för Bikels Ständers öfverlägg ningar, men icke vunnit framgång, bufvudsakligast af de skäl, att å Sveriges vid sträckta kuster lurendrejeri och tullförsnillning svårligen kunna, med nära nog hvilken bevakning som helst, förekommas, och att, derest lurendrejaren, för åtkommande af den vinst på Statens och de laglydiges bekostnad, han med sin för brytelse afser, icke blefve underkastad andra svårigheter, än de med varornas insmuglande i riket förknippade, lurendrejeriet tilläfventyrs skulle i betydlig mån tilltaga, men att deremot farhågan, att vid visitationer i magasiner, salubodar eller enskilde boningar finnas hafva upplag af lurendrejadt gods i icke ringa mån bidrager att afhålla från lurendrejeri. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bil. M 3 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Utskottet måste således antaga, att anslaget från början blifvit bestämdt till högre belopp, än dåvarande förhållanden påkallade; och då nu Kongl. Majit funnit den af Chefen för Ingeniör-korpsen till 34,000 R:dr beräknade brist i tillgångarne böra nedsättas till 10,000 R:dr, synes det Utskottet, att äfven sistnämnda belopp bör kunna genom en omtänksam hushållning inbesparas, desto hellre som förvaltningen af de till försvarsverket i allmänhet under ofvannämnda gemensamma benämning anvisade betydliga medel icke är inskränkt genom någon af Rikets Ständer fastställd fördelning af tillgångarne, utan Kongl. Majit hädanefter såsom hittills är oförhindrad, att för hvarje år genom utfärdande af special-stater bestämma beloppet af utgifterna under särskilda titlar. Af dessa skill finner Utskottet sig således böra afstyrka bifall till den äskade anslagsförhöjningen. c) I anledning af Domkyrkorådets i Calmar underdåniga ansökan, att det ersättningsbelopp 1,650 R:dr, som årligen tillkommer Fortifikations-afdolningen, i följd af öfverlåtelse!! åt Calmar domkyrka af vissa f. d. fästningen i Calmar tillhöriga jordar och lägenheter, och hvilken ersättning, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit af statsmedel anvisad till 1860 års utgång, måtte såsom ständigt anslag varda å Riks-statens 4:do Hufvudtitel uppfördt, har Kongl. Majit, då, på sätt Domkyrkorådet härvid anfört, Rikets Ständers afsigt med fästningslägeuheternas öfverlåtelse till domkyrkan skulle helt och hållet förfelas, om denna utgift på domkyrkan öfverflyttades, ansett nyssnämnda belopp böra uppföras såsom ständigt anslag på 4:de Hufvudtiteln samt föreslagit, att Fortifikations-afdelningens anslag måtte dermed tillökas; —■ och får Utskottet till denna al Rikets Ständers beslut vid sednaste riksmöte föranledda framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall. d) Kongl.
I afseende å de åtgärder, som, i anledning at hough Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning, ändamålsenligast borde vidtagas, åro således, enligt hvad Utskottet uti berörda Memorial förut meddelat, 5:ne olika meningar uttalade, nemligen af Preste-Ståndef, sorn bifallit Kongl. Maj:ts af Utskottet förordade nådiga Proposition; af Bonde-Ståndet, som godkänt ett utaf Herr A. W. Björck uti afgifven reservation framsläldt. förslag, samt af Ridderskapet och Adeln, som fattat ett från dessa båda Riksstånd® meningar afvikande, af Borgare-Ståndet sedermera gilladt beslut; och då Utskottet icke tilltror sig att kunna framställa något förslag lill sammanjemkning af dessa skiljaktiga åsigter, lärer väl denna fråga få afgöras genom votering i Förstärkt Stals-Utskott, i hvilket afseende Utskottet hemställer, att, för bestämmande af kontraproposition, först omröstning må få anställas enligt följande proposition: ”Den, som vill, att till kontraproposition vid den blifvande hufvudvolei ingen antages Preste-Stdndets beslut, enligt hvilket Rikets Ständer till svar å Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående tillökning i arméens nuvarande kavalleristyrka, meddela, ”att Rikets Ständer, med antagande af den utaf Kongl. Maj:t framlagda plan för Westgöta regementes återförvandling till kavalleri och Smålands husar-regementes öfvergång lil! infanteri, till Kongl. Maj:ts disposition, lör vidtagande af åtgärder till samma plans genomförande, ställa dels den vakans-afgilt, som kan komma att erläggas, för tillfälliga karlvakanser från den tid Kongl.
Dä de uti irsta Punkten af detta Memorial nämnde Kyrko - JnspectorSljenster, efter UtffottctL tan, ka, för det närwarande, enär Prästerskapet sjelfmant will ätaga sig den dermed förenade befattning, äro aldeles umbärligc och bfwerflödige, och dä genom en total indragning deraf en betydlig besparing kunde winnås utaf KyrkorneS inkomsterhwaraf dfwcrskoktct med större båtnad för det allmänna kunde säsom tillgäng päräknas till befrämjande af andre nyttiga Inrättningar, har Utskottet trott sig böra tillstyrka bifall till hwad i fräga warande punkt innehällcr, sä at hädanefter nägre Kyrko - Jnspectorcr ej mäga uti Lunds Stift tilförordnas, de som nu innehafwa sädane beställningar ifrän denna befattning endlledigas, och göremäkek i likhet med hwad öfwer alt j Riket brukligt är, ifrän Maj) MänadS början nästkommande Är updragaS ät FbrsamlingarneS Pastorer och Kyrkowärdar, pä det sätt at räkenskaperne af dem förås, men sedermera ärlige'? enligt nu gällande Författningar, wid Walborgmä§v Socknestämmg af Fbrsamlingarne granskas, samt at Rät - 1276 De»^4 Oct-ber, Rättcgängarne för Kyrkorncs räkning utföreaf Kyr» Foherdarne, eller när ^sä behöfwes af Wederbörande Krono -.-och Consistorii - Fullmäktige. Och ehuru det» ka fbrflag i händelse det antages, kommer at med» sdra en betydlig minffning uti Krono - Fogdarnes och Härads . Skrjfwarnes inkomster, ä dr stollen bär
På Bonde - Ståndets Vägnar vägnar H. N. Schwan, Lars Olsson, h. t. Talman. ' n. v. Talman. Uppläst hos samieliga Riks-Stjnden d. Ii Maj, Stormägligste Allerhådigste Konung! I anledning af Eders Kongl, Maj:ts till Rik.' Sens Ständers Stats-Utskott öfverléranade Nådiga Proposition, angående eftergift äf den uti fraiiiiidne Post-Directéuren Lidiins sterbhus vid in. Venteringen af Post - Cassan yppade Balance ä£ iooo R:dr Banco, få Riksens Ständer härmed i underdånighet anmäla deras fattade beslut. Riksens Stånder hafva utaf Cnntzli • Styrelsens till Eders Kongl, Majit afgifna underdåniga utlåtande i detta ämne funnit, att denna Balance icke kan anses såsom en följd af tillgrepp Utaf allmänna medel, utan härleder sig troligen dels från oundvikliga missräkningar, som vid den i Smärre belopp ingångna betydliga Pöst-Uppbördert ägt rum, dels från tid efter annan förändrade myntsorter och hastigt påökta Post-Taxot, jemtö inlemnande af falska sedlar, hvarföre någon af-' Skrifning icke skett.