Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar hoppas, att den framställning Hr Frih. o. Landtm, behagat göra, ang:de siri åsigt för ordningen af målets föredragning, likväl ej innefattar en så bestämd förklaring, alt icke någon jemkning deraf skulle kunna erhållas. Det lärer för hvar och en, som lugnt betraktar grundlagen, vara gifvet, alt R. St. kunde företaga målen till discussion och afgörande, antingen i deras helhet, på sätt de från Utsk:n blifvit framställda, eller också delvis. Det sednare föredragningssättet väljes för att ej under discussionen sammanblanda ämnen, sorn äro af olika beskaffenhet, hvilket medför betydliga olägenheter, då målet har en stor omfattning, sönderfaller i flera särskilda delar och tillika väcker ett allmänt intresse. Sådant är förhållandet med det ämne, som nu är föredraget; örn det i sin helhet skall fortfarande discuteras och slutligen afgöras, så blir deraf en nödvändig följd, att de särskilda hufvudprinciperna icke kunna klart och tydligen discuteras, enär hvad sorn hörer lill svaromålet i hvarje särskild sak icke kan förr än några timmar efteråt framföras och ståndsledamöter således ej finna tillfälle att för sitt begrepp sunmanställa och jemföra de särskilda åsigter, sorn deröfver blifvit framställda. Det torde således vara nödvändigt att här gå tillväga delvis. En annan fråga lärer väl vara, huru denna sönderdelning skall ske. Ftili. Cederström har yttrat, att den skall ske §-vis efter Utskrs förslag ; men man D c n i\ 0 c I o 11 r f. m. torde ! ii 11 inse, att dermed icke det ringaste vinnes; ty om i §:n af Utskts förslag skulle föredragas, så Liefve det nödvändigt att mot detsamma göra nästan alla de särskilda anmärka.r, sorn man kunde finna sig böjd att göra mot betänk. i sin helhet, när nemi. förhållandet är sådant, som det nu tyckes vara, att grunden för anmärkningarna ligger i sjelfva roten till förslaget. Det är icke de särskilda detaljerna, som hafva väckt missnöje, utan det är sjelfva kärnan af Ulsk:s förslag, som man åsyftar med sina anmärkningar.
– «Men månn tro det var så allvarsamt?» fortfor Celestine, i det hon ännu såg ut, och tummade på fönsterhaken. – «Det lät nästan så,» sade Nanna en smula bekymradt, »men,» tillade hon mera beslutsamt, «hvad bryr jag mig om det? Låt dem i Guds namn resa hvart de behaga.» – «Gerna för mig också, – men jag tycker bara det ser så slarfvigt ut, att inte måla taflorna färdiga först.« – «Än sonaten då, som skulle dediceras till mig? Det går ju bort ett godt stycke af min odödlighet, om inte den blir färdig.» Ingendera af flickorna ville, som man ser, bekänna kort. Begge småskämdes de inför hvarandra öfver deras ofrivilliga opinionsyttring i bersån, och ville nu låtsa som om nästan ingenting passerat. – Flickorna äro roliga! Sedan de blifvit för sig sjelfva, grubblade de på ett och annat, som var föranledt af samtalet emellan Alexis och Albert. Celestine undrade mycket på, hvad Alexis’ ord: «Celestine kan, till följe af sin ställning, omöjligen ligga så nära föräldrarnes hjerta, som Nanna, och har derföre friare händer att göra hur hon vill,» hade att betyda. Vi minnas ej, om vi sagt, att så väl Celestine som Nanna lefde i den öfvertygelsen, att de voro verkliga systrar, och ej anade det verkliga förhållandet. Nanna återigen grubblade på, hvem den kunde vara, som Alexis menade, då han sade: «hvem ansvarar mig dessutom för, att jag för Nanna helt och hållet skulle kunna glömma henne, som –» Det var således klart, att Alexis hade haft en böjelse, och det var just inte så bra; men det var tillika klart, att han hade en nu – och då det var hon sjelf, så tyckte hon sig ej ha så mycken orsak att klandra valet. Men detta var dock blott lätta strömoln, som flögo igenom deras sinnen, och lemnade snart åter himlen klar. Det hade i dag ej varit så litet stök på Sätraholm. Det var, såsom förr är nämndt, sista April, och på den dagen lät öfverstinnan alltid taga ut innanfönstren.
att upplysa de andra om, hvad hon hört från berättade henne då, att en ingeniörsplats var fästmannens egen systers läppar. ledig på hans nyköpta bruk, och att den bland H. F. Och det som åtminstone i yttre konturer andra söktes af en ung ingeniör, som hette kom sanningen närmast var, att Elin AndersArvid Lindberg — Gerda kände honom visst son var äldsta dotter till en präst i Norrland — kunde hon rekommendera honom? med klena inkomster och tio barn. För två Ömsom hvit, ömsom röd, gick Gerda bredår sedan hade Brunuer träffat henne i David honom och undrade, hvad allt detta skulle När grosshandlaren förlofvade sig. larne, då han var där som turist och hon betyda — hur visste han — var det ett då- hälsat på i Leksands prästgård. Han hade ligt skämt? Men nej, nog såg han glad ut, Novellett för Idun genast förälskat sig i det sjuttonåriga barnet och skälmen blickade fram ur han glädjestrå- och rest efter henne till hennes föräldrahem lande ögon, men något dåligt skämt var det af för att fria. Men då hade det underbara inte — därtill såg han för god och vänlig ut. Elin Ameen. inträffat, att Elin hängt sin pappa om halsen, Hon svarade honom kort och fåordigt, kas(Forts. o. slut från föreg. n:r.) gråtit som en förtviflad och bedt att få slippa tade en oeh annan hastig, skygg blick på ho' ' (j^Tågon berättade, att hon var en skönhet, sin friare. Kyrkoherden hade ansett sig böra nom från sidan, men såg för det mesta ned P^KAI som bedårat honom, en annan, att framhålla de världsliga fördelarne af partiet, på marken. ^iJ hon var rent af ful. En visste, att men flickan hade bedt att » alltid » få stanna Grosshandlarn lutade mycket åt att antaga hos pappa och mamma och syskonen, och in far geniören, som, om han redde sig bra, skulle hon var gammal, en annan, att hon var helt ung, bara barnet. Men alla voro öfverens och mor hade dragit en suck af belåtenhet kunna bli disponent om ett par år.
Ledamöter för hvarje Län borde nedsättas och i Länets Landscontoir sammanträda, samt att Länets innevånare sjelfva borde få välja Ledamöterne deruti, till den del de komma att utgöras af RiksStånden, så vida de eljest skulle kunna anses såsom Ståndens deputerade^ Besv. och Ekon. Uisk, Betänkanden. 1557 till svar hvarå Utskottet får meddela, alt då beskaffenheten af det arbete, som af jemnknings-commissionerna kommer att handläggas, förutsätter behofvet af många upplysningars infordrande pä stället, och den localkännedom, hvilken Utskottet ansett nödvändig, för att åt arbetet gifva noggrannhet och pålitlighet, icke kan vinnas, med mindre jernnkningscom mission erne icke i hvarje härad förses med nya Ledamöter, af, inom häradet boende personer, och tillfälle gifves, att i förekommande frågor söka underrättelse af ortens innevånare, samt då det dessutom skulle vara ledande till betydliga olägenheter och kostnad för de extra roteringsskyldige, om de, som kunde vara på längre afstånd från residencestaden boende, nödgades sig der infinna att sin rätt uti ifrågavarande afseende bevaka, så anser Utskottet häraf böra vara klart, att en jernnkningscommission, som beständigt up. pehöll sig på ett ställe och vare sammansatt af Ledamöter, med saknad speciel kunskap om de orter, den skulle bedöma, på ett ganska ofullkomligt sätt skulle svara emot sitt ändamål} och beträffande åter ordningen för valet af commissionernes Ledamöter af RiksStånden, så, och jemte meddelad upplysning, att Utskottet i afseende härå rättat sig efter hvad som i enlighet med Riksens Ständers eget förordnande vid 1811 års extra roteringsförrättniugnr varit >338 Best), och Ekon. Utsh.
Ständernas i förra tider missbrukade envälde öfver nämnde Penningeverk berättigar ock till hvarjehanda farhågor. Hvad hindrar väl Representanterna vid kommande Riksmöten att t. ex. besluta nya sedelemissioner, att frånrycka Banken sin nu tillerkända räntevinst, eller anvisa på densamma större eller mindre creditiver m. m., och såmedelst omstörta grunderna för det nu stadgade myntvärdet? Man har i allmänhet ansett lån eller åtminstone creditivrättighet på utrikes ort nödvändige för Realisationens upprätthållande i händelse af missväxter och försämrade handels-conjuncturer, då Bankens silfvervaluta säkerligen komme ait starkt påkännas; men huru blir väl möjligt att vinna ett sådant förtroende hos utländningen, då Konungen ej är berättigad 22 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande IV:o 3. deltaga i Lagstiftningen öfver Banken, ej en gang med Sitt veto förekomma sådana beslut af Rikets Ständer, som kunna föranleda förskingring af Bankens medel? Regeringens uteslutande i detta fall innefattar en till sina möjliga följder vådlig anomali med hela vår öfriga Lagstiftning, och så länge denna oformlighet qvarstår, synas mig följande ord i Reg. Formens 16 §.: ”Konungen bör — ingen förderfva eller förderfva låta till lif, ära, personlig frihet och välfärd” i vissa hänseenden sakna all betydelse. Jag har i korthet velat antyda de förnämsta hufvudpunkter, från hvilka förevarande ämne, efter mitt omdöme, bör skärskådas, och då jag nödgas medgifva, att, så länge Reg. Formens 72 §. förblifver i sitt närvarande skick, det Kongl. Bank-Lagsförslaget svårligen kunnat i sin helhet godkännas, vidhåller jag dock derjemte den öfvertygelsen, att flere delar deraf bort antagas och erhålla rum i ett välbehöfligt supplement till i83o års Bank-Lag. Herr Friherre Stjernstedt och Herr Prosten Mittag förenade sig med Herr Doctor Elfström.
att dricka ur » det innan och utan helt blodfläckade glaset », som möjligen förut innehöll » vin eller någon annan dryck ». Det gif-ves för öfrigt icke ett enda exempel uppå, att de bloddrypande förrättningsmännen ute på gatan (Sainte-Marguerite, n. v. rue Gos-ImJ icke respekterade det af Maillards domstol fälda utslaget. Att en af bödlarne uppgifves sjelf hafva erkänt, det han » mördat femtio oskyldige », förbättrar näppeligen denna historia. * Almanach des honnêtes gens, contenant des prophéties pour chaque mois de l ' année 1793, des anecdotes peu connues sur les journées des 10 août, 2 et 3 septembre 1792, et la liste des personnes égorgées dans les diferentes prisons. A Paris, 1793. Ur Dagens Krönika. 2Men de två senare omständigheterna utgjorde dock icke sådana fei, som påkallade en omarbetning. Den förstnämnda åter måste göras om: tvånget att dricka ett glas blod, för att dermed köpa en anhörigs lif, utgjorde en första och alldeles oumbärlig förbättring. Men äfven dermed förblef myten något simpel: en urmakare och ett par grälmakare taga sig slätt ut, der man syftar till det sublima. Och så var historien så godt som anonym: hr B. , hvad är det för en? Skrif i stället, att den sköna, ader-tonåriga m: lle de Sombreuil » utan tvekan » — det är hennes son som säger det — tömde glaset för att rädda sin gamle fader, och poesien kommer ändtligen till sin rätt. Men urmakaren B ... har gått miste om sin, ehuru den stöder sig ej blott på Almanack des honnetes gens, utan äfven på ett annat, lika utmärkt dokument, nemligen Peltier: Dcmier Tableau de Paris (London, 1792 *). Möjligen har sammanblandningen underlättats deraf, att hos Peltier historien om urmakaren följer strax efter berättelsen om Sombreuils frikännande.
Jag »3* Den 27 Augusti J. ni. får dock underställa, om man tager för gifvet att saken är afgjord, tili hvad ändamål det skulle lända, om ett Utskott, som redan är öfver Löfvan sysselsatt, inginge uti förnyad pröfning af mål, som redan äro afgjorde. Det skulle blott onödigtvis öka göromålen. Dessutom får jag gifva vid handen, att BondeStåndet vid denna Riksdag emottagit flere sådane utlåtanden , deruti StatsUtskottet, likasom uti de nu ifrågavarande, endast tillkännagifvit de tre Ståndens beslut, utan att BondeStåndet dervid gjort anmärkning. Det är nu först, som BondeStåndet deruppå fästat sin uppmärksamhet. Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, och anhåller om proposition å det svar han föreslagit, Herr Riben, Garl Willielm'. Den af tvenne Ledamöter förutsedde händelse, att hvart Stånd möjligen stannade uti olika tolkning af Grundlagen , tyckes verkeligen nu vara nära för handen, ty antingen Ståndet antager Herr von Hartmansdorff eller Friher re Cederströms mening, är en förklaring af 49 §.n i sjelfva verket gifven. I hufvudsaken är jag förekommen af Grefve af Ugglas. Jag tror, att det skulle gifva anledning till en förskräcklig tids-utdrägt, om det vöre Utskottens pligt, att ingå uti ytterligare pröfning af ett mål derföre, att ett Stånd blifvit skiljaktigt ifrån de tre öfrige, hvilka likväl utgöra en bestämd pluralitet Jag underställer, om icke, för att komma ifrån saken, Ridderskapet och Adeln skulle inskränka sig till det svar, att Ridderskapet och Adeln ej finner skäl , ait förena sig med BondeStåndet} och det Den 27 Augusti j. m. »39 utan att uppgifva något skäl; ty om man gör det, tyckes mig förklaringen vara gifven. Friherre Cederftrom : Då Utskottens Betänkanden ej äro annat, än bearbetande af frågor från Riksens Ständer, faller det klart af sig sjelf, att om, vid handläggningen deraf inom Stånden, sådane upplysningar inom ett
Tardif i Hörby uppvaktade under åren 1877–1880 en mängd Stockholmstidningar med anbud om literära bidrag. Brefven hade i allmänhet samma lydelse: H. herr redaktör. Utan relation och förespråkare, planterad i en landsände, der det litterära intresset sofver i sin linda, har jag ingen annan utväg att få plats för min pennas barn än att skicka dem ut i verlden så godt som på måfå och utan så mycket som en rekommendation eller en orlofssedel. Här ligger nu på mitt skrifbord en stackars gosse i novelldrägt, undanstucken bland debet och kredit som Hagars son under busken. Ni skulle väl icke vilja göra hans bekantskap, för att se om han möjligen vore värdig att inhysas i :s spalter? För ett par ord till svar i inneliggande kuvert blefve jag genast Er ödmjukaste tjenare Ivar Tardif. Frankeradt kuvert medsändes alltid af herr Tardif, som hade godt om frimärken. Men svar uteblef i allmänhet. För författarinnans sinnestillstånd under denna tid äro följande dagboksanteckningar belysande. Ack, en snabb, lätt död! Det vore det bästa på jorden. Jag tänker allvarligt på sjelfmord. Jag börjar bli mindre rädd för tanken på döden. Skref raskt; jag behöfver arbeta, glömma och blifva något. Läste i »Olösliga band» och blef alldeles ur humeur för det Maxime var en väderflöjel, stackare, och dock syntes så bra. Jag gick i trädgården, ett på tu man hand med döden. Jag fruktar plågorna, afskyr »suicide», och dock måste det ske. Läste högt ur Byrons »Poetiska berättelser»; sydde; något trött vid lifvet, nej mycket. Hur tomt, innehållslöst! Skref som för lifvet. Det måste vara färdigt innan verkligheten kommer mig att glömma dikten; nu får den senare hjelpa mig att glömma. Sjuk och nedslagen. Hvad kan väl jag hoppas på eller vänta af lifvet?! Allt hvad jag älskat glider undan mer och mer tomhet, endast tomhet. Bland de tidningar Tardif vändt sig till, var också Ny Ill. Tidning, som då redigerades af herr Ernst Beckman. Åtskilliga laddningar manuskript hade redan vandrat från Hörby till Ill.
Men i denna väntan finner han sig bedragen, då han vid det första steg han på egen hand gör, ser sig nödsakad återgå till sina fordna Skole-studier. Att detta ej blott inträffar med en och annan, bevisas bäst derigenom, att han finner sig beledsagad af ioo;de andra på de Collegier, der han nödgas genomgå sina gamla skole-låxor. På detta sått år iner ån hälften af Universitetet förvandlat till en ganska simpel skola. Felet ligger uti Gymnasierna, hvarest fattas 6trång eftersyn och tillräcklig handledning, hvilket fel åter hårleder sig ej från någon öfvergående periodisk försämring af dessa LåroVerk, utan ligger i sjelfva idéen af deras inrättning. Detta finner man bäst om man jetnför låse-methoden uti våra Gymnasier med den uti den för samma ålder inrättade Ecole Pblytechnique i Paris, sådan hon var under Kejsarens tid. Eleven var sällan längre ån 2:ne år i denna skola; men då han derifrån afsåndes till ApplicationsSkolorne, ågde han högre kunskaper uti alla grenar af Mathematik, Chemie dch Fysik ån någon Philosophie Magister från Upsala åger, om han också år utrustad med högsta betyg uti dessa vetenskaper. Vår »UppfoslringsConimitée måtte vål ej vara i okunnig - Den 21 Maji f. m. 347 het om tillvarelsen af denna Skola, och då skulle det synas mig mödan värdt, att undersöka, hvad det vore för en läro-method, som användes i en skola, af hvilken verldens nuvarande största vetenskaps-män med stolthet nämna sig fordna Elever, eller nuvarande Lärare, och om ej denna Läro-method låt använda sig vid våra Gymnasier , äfven uti språken, moral, Theologie och Historie.
Revisionsberättelser skulle communiceras de öfriga RiksSt:n och remitteras till det blifvande BankoUtsk. 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J 1 e. m. In (idem protocolli, Alberl Munck. Tliorsdagen den 24 November 1853. Plenum kl. 10 f. m. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att H. R. o. Ad:s Bänkmans-fördelning blifvit upgjord och att tryckta exemplar deraf voro lemnade till utdelning i Riddarh.Kansliet. Justerades 2:ne prot.utdr. för gårdagen. Härefter afgick Hr Gr. o. Landtm, med It. o. Ad. kl. nära £11 till Storkyrkan, der Riksdags-predikan blef hållen af Biskopen i Strengnäs Stift, Led. af K. N. 0., Doctor Thure Annerstedt. Efter slutad Gudstjenst begaf sig lt. o. Ad. till K. Slottet och åtföljde K. M. till Rikssalen, hvarest K. M. med ett Tal i nåder lielsade R. St:r, samt Chefen för Civil-Depart:tet Hr StatsRådet och Kommendören m. St. Korset af K. N. 0., Johan Fredrik Fåhraeus upläste K. Berättelse af denna dag om hvad i Riket och dess styrelse sedan sista Riksdag sig till - pen 25 November.' 31 dragit, och sedermera Hr Gr. o. Landtm, samt Talmännen medelst underd. Tal tolkade RiksStms underd. vördnad; hvarefter R. o. Ad..åtföljde K. M. från Rikssalen till Dess rum i K. Slottet, samt enl, före afgången från Riddarhuset faltadt beslut, åtskiljdes vid nedgåendet från slottet, kl. nära 3 e. m. In fidem protocolli, albert Munck. Fredagen den 25 November 1853. Plenum kl. 10 f. m. Föredrogs och lades till handlingarne K.
Pret. »828—t83o. 6:te Sami. 3 B. 5 irsta Häftet. 66 Bil. till Banco-Utsfsottets Memorial N.-o Qo. Ijenster genom förändringen torde inträffa* visserligen ingen besparing i lönings-staten i det bela kan åstadkommas, i följd af det oundgängliga beliofvet af flere Casseurer, med högre löner och missräkningspenningar; att deremot ganska betydliga omkostnader komma att ega rum genom förändringen, som förmodligen snart nog måste sträcka sig ända till fÖrändradt läge och inrättning med sjelfva Cassorna ; att slutligen det öfver måttan förökade ansvar för General-Cassorne och för Casseurerne, som Cominissariatet härigenom skulle åläggas, nödvändigt måste leda till försigtighetsmått ifrån deras sida, som otvifvelaktig! komme att medföra tidsutdrägt och hinder vid expeditionen. På alla dessa skäl föranlåtes jag att afstyrka bifall till hela förslaget, och får deremot, för att afhjelpa närvarande mindre olägenheter, vördsamt föreslå t Uo att mindre Transport-Sedlar till] 10 h 25 R:dr hädanefter blifva emottagna Fil. till Banco-Ulskotlcts Memorial IV.o go. 67 och må vara all tillgå i alla Bankens Cassör; 2:0 att äfven sådana Sedlar, till och med 100 R:dr, i en Gassa må blifva emottagna och utvexlade, på det all olägenhet , äfven för den mindre vana Allmänheten, häruti må blifva qfbjelpt. Då jäg för öfrigt delar Höglofl.
Hans tid var för mycket upptagen af affärerna i hufvudstaden, börsspekulationerna och nöjena, för att han på ett för sig sjelf tillfredsställande sätt skulle kunna följa Arnolds göranden och låtanden. Att låta en särskild spion bevaka denne, vore detsamma som att inviga en tredje person i hemligheter, som måste stanna emellan två. Nora skulle blifva den tysta och pålitliga spionen; ty det led intet tvifvel, att icke Arnold drifven af sin lidelse skulle trots förbudet meddela sig med henne om någon tid. Och Brauner skulle få veta det. Nora skulle också få Arnold att ständigt gå framåt på den väg, han en gång beträdt. Men Nora vore i och för sig sjelf någonting att vinna. Hennes sällsynta skönhet hade gjort ett mäktigt intryck på Brauner, hvars blod lätt kom i svallning inför det täcka könet. Nora å sin sida tog Arnolds resa, vare sig den som han sjelf uppgifvit gälde landsorten eller den hade Buenos Ayres till mål, mycket lugnt. Ja, hon kände sig till och med belåten med att slippa hans enträgenhet. Hon hade nu fullkomligt fria händer och behöfde ej befara, att han med sin svartsjuka skulle komma störande och olägligt, då hon gick på spaning efter sin »guldfågel». Hon hade icke återsett denne sedan maskeraden och hennes hopp bleknade alltmera, då dagarne gingo, utan att han hördes af. Och likväl kunde han ej hafva glömt henne. Den blick, hon uppfångat från honom sade henne det; ty så hade ingen förr betraktat henne, så kan endast kärleken blicka. Och han hade icke heller glömt henne. En dag emottog Nora ett etui. Det gömde en lillfingersring med en klart skinande diamant infattad i det konstnärligt ciselerade guldet. Presenten var lika smakfull som dyrbar. Hvem hade sändt henne den? Ingen. Åtminstone kunde ej budet gifva den minsta antydning derom. Således var det icke Arnold. Han skulle ej hafva utvecklat samma smak. Arnolds presenter voro mera solida än eleganta, beräknade att låta deras dyrbarhet genast träda i ögonen på alla. Och de åtföljdes alltid af ett ängsligt bemödande att upplysa henne om att det just var från honom och ingen annan gåfvan kom samt alltid det der envisa:
Memoriali anledning af erhållen åter remiss å Ltlålandet, N:o 35. (U. A.) Stats-utskottets under N:o 35 afgifna utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga proposition, rörande den till skolorna i åtskilliga städer inom Lunds stift utgående Helgonskyld, liar af Bonde-ståndet blifvit till Utskottet återremitteradt; men då de öfriga Riksstånden bifallit samma utlåtande, Ridderskapet och Adeln den 5 samt Presteoch Borgare-stånden den 9 innevarande månad, hvadan, jemlikt Riksdags-ordningens 75 §, ärendet är af Rikets Ständer afgjordt, har Utskottet funnit sig icke kunna med detsamma taga vidare befattning. Stockholm den 17 Februari 1848. i\:o JO. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr., kl. 2 e. m, l Hatande, i anledning af väckt motion om indragning af Krono-inspektors-tjensten i Avesta. (I. A.) Från Ilederv. Bonde-ståndet har till Stats-utskottet blifvit remitterad en hos bemäldte Riksstånd af Riksdagsfullmäktigen Anders Ersson från Stora Kopparbergs län väckt motion, deruti han föreslagit, att, som Krono-inspektorstjensten i Avesta vore af så ringa vigt, och medförde så litet besvär, att nu - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 71. 5 varande innehafvare!! deraf nyligen kunnat jemte denna tjenst åtaga sig kamererare-befattningen vid Mälare-provinsernas enskilta bank samt till Westerås afflytta, berörde tjenst matte indragas, och de få dertill hörande göromål öfvertagas af annan tjensteman, måhända lämpligast af Kronofogden i orten, som till ersättning derföre kunde få åtnjuta det Inspektorstjensten åtföljande boställe eller någon annan del af tjenstens förmåner.
Utskottets den 8 sistledne Iulii afgifne Betänkande, angående Salpettertillwerknlngen, med dess i anledning af skedd ater-remiss sedan den zo i samma manad pa bordet lagde ytterligare Utlåtande; fann Ståndet berörde Betänkande, efter den senast skedde redaktion i allt öfrigt förtjena bifall, men 8 Mom. pa dec Den z Augusti. rzzz sätt böra rättas att den som tillwcrkar Salkbitter utöswer dess arliga skyldighet, ma äga frihet att Ventil! hwem som hälst inom Riket afyttra, utan annan förbindelse att halla den Kongl. Mant och Kronan tillhanda, än till Thomcdag det ar tillwerknlngen skett, eller för annat pris, än det som i orten allmänt är gangbart. lät supra. Lx krotocollo, O. 8rinkman. Utdrag af protokollet, hållet hos Hederwärda Bonde Ständet, wid Urtima Riksdagen i Orebro den z Aug. 13-2. S. DÄ^id föredragning af Allmänna Beswärsoch Economie, Utskottets, i anledning af gjorde anmärkningar afgifne, och sedan den zc> Julii pa bor, det lagde ytterligare Utlåtande, angående FängarS förande och wärd; fann Bonde-Ståndet ingen anledning att frånträda eller ultwidga dess till Utskottets Betänkande den z-dje sistledne Zunii lcmnade bifall. Ot supra. Lx krotocollo» 6. 8rrnkman. Utdrag af prötocollet, hället hos ^ederwärda Bsnde Ständet, wid llrtima Riksdagen i Arebro deirZ Aug. iZ!2. S. D> ^tats-Utskottets nu upplästa och pä bordet lagde utlätande, öfwer Kongl. Majus Nådiga Skriswelse, angående de 2we Summor, som enligt 6z §. Regeringsformen böra för oförutsedde han Bihang.