Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att således, om möjligt vore, söka återföra icke allenast ett mera stadgadt förtroende till orlofssedlars pålitlighet, utan äfven tjenstehjonens större aktning för och vårdsamhet om dessa betyg samt till förekommande af förfalskningar deraf, ville motionären föreslå den ändring i nu gällande tjenstebjons-stadga, att orlofsbetyg måtte förklaras böra skrifvas på stämpladt papper af lägre valör och på hela ark, så att en sida deraf för hvarje betyg begagnades, samt att, derest utgifvaren af betyget vore skrifkunnig och således sjelf undertecknade detsamma, namnet måtte med sigill bekräftas, men i annat fall, eller då annan person skrifvit betyget, detsamma attesteras af pastor i församlingen och förses med den i flera stift införda så kallade socken-stämpeln; och har motionären, enär den säkerhet om en orlofssedel äkthet och större tillförlitlighet, som härigenom kunde vinnas, vida öfvervägde den ringa utgift, som erfordrades till stämpladt papper och ersättning till pastor för leornad attest, funnit billigheten fordra det stadgande, att nämnde utgifter skulle af husbonden bestridas. Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; och hvad först angår förslaget, Allm. Best-.- och Ekon.-Ulskottets Betänkande, N:o 29. 11 att orlofssedlar skulle affattas på helt ark, i följd efter hvarandra; så enär hufvudsakliga syftemålet med motionen, eller åstadkommandet af en större tillförlitlighet till orlofssedlar samt tjenstebjons större aktning för och vårdsamhet om desamma, i Utskottets tanka ingalunda kan genom iakttagande af det föreslagna sättet för or lofssedlarues utfärdande ernås, finner Utskottet sig icke böra tillstyrka Rikets Ständer att å detta förslag fästa något af seende. Beträffande vidare de kontroller motionären föreslagit, för vinnande af visshet om orlofssedlars äkthet och förekommande af förfalskning deraf, finner Utskottet de i sådant afseende uti Kongl. Maj:ts
Men att föreskrifva detta såsom en skyldighet, vore ett slags förmynderskap från Statens sida, som icke synes vara af trängande behof påkalladt och hvilket i detta fall så mycket mindre torde böra äga rum, som det föranledde till kostnader och besvär, de der måhända skulle kännas betungande för månget sterbhus. För visshet om rätt ägare till fast egendom har Utskottet i sitt nästföregående Betänkande föreslagit mer genomgripande åtgärder. Men i allt fall skulle för kontrollen öfver efterlefnaden af ett sådant stadgande, som motionärerne åsyftat, möta ganska betydande praktiska svårigheter, enär ingenstädes i lag finnes stadgad viss tid, inom hvilken arfskiften skola hållas, och stundom uteblifva de till och med alldeles, hvilket städse inträffar, då arfvingar besluta lefva samman i bo oskifto. Förklarade nu arfvingar, som tillhöllos att förete arfskifte, det de icke upprättat något sådant, så synes det som åklagare eller domstol icke skulle kunna något dervid åtgöra, — och lagbudet blefve då utan betydelse. Det är för öfrigt att bemärka, det förut okända tillgångar kunna yppa sig långt efter det ett arfskifte redan blifvet hållet, och det borde naturligtvis vara lika vigtigt att äfven skiftet öfver de nya tillgångarne, hvaribland kunde vara fast egendom, blefve till domstol ingifvet; men deröfver skulle åter kontrollen vara än svårare, för att icke säga rent af omöjlig. Utskottet torde således äga fullt skäl för sin vördsamma hemställan, alt ifrågavarande förslag icke måtte af Rikets Ständer bifallas. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Juni 1860, kl. 1 e. m. Belänkande, i anledning af vackt motion om antagande af ny Konkurs-lag samt nya lagur angående boskilnad och urarfvagörelse. Under det halfva århundrade, som sednast förflutit, hafva icke mindre än tre särskilda konkurs-lagar hos oss varit gällande, nemligen lagarna af 1798, 1818 och 1830, — och redan för sju år sedan höjdes med värma sakkunnige mäns röster för antagande of en ny.
För den skull är det jag här k o m m e r m e d en liten revy öfver bvad jag vet vara bäst för att med minsta omkostnad anskaffa o c h vidmakthålla en snygg o c h treflig klädsel. De sist förflutna 5 åren ha mina klädpenningar gått till respektive 142, 180, 150, 128 o c h 130 kronor. Innevarande år blir det antagligen 120. I detta är ej inräknadt tvätt, ej heller så- dana slags omkostnader som bad, tvål, hårklippning o. d., ännu mindre medicin, nöjen, presenter e t c, hvilket jag skrifver upp under rubrik: hälsovård, förströelser o. s. v. Att dagligen ordentligt anteckna sina utgifter är af stor vikt äfven därför att man vid k ö p af liknande slag en annan gång då m e d lätthet kan påminna sig o m och jämföra prisen. Allting b ö r betalas kontant o c h vid beställning ackorderas p å förhand om. betalningen. Att man gärna ånyo anlitar en affär eller arbetare, s o m befunnits vara bra, är naturligt, men i alla fall är det tillrådligt att ändå emellanåt höra sig för på annat håll. Bättre är att ge ut några kronor mer än att riskera att få illasittande eller slarfvigt förfärdigade plagg. Realisationer äro ej att förakta, ej heller s. k. » stufbitsköp », men man får lof att förvissa sig o m, att varan är g o d o c h felfri samt fullt användbar till det afsedda ändamålet. Af det billiga priset må man ej låta locka sig att köpa mer eller annat än det som verkligen behöfs för närmaste tiden, Godtköpstill fallen erbjuda sig i våra dagar ofta nog, och isynnerhet klädningstyg blifva snart omoderna. V i d köp af dessa sistnämnda får man allt beräkna något drygt, enär det är mycket svårt att få lika.) då man längre fram vill ändra eller laga upp siri klädning. Aflagda klädningar kunna med fördel användas till skoningar, foder etc. Fjädrar, knappar o. d. tillvaratagas för att vid tillfälle åter få göra tjänst, åtminstone m e d ny öfverklädnad. Tvättbara armlappar skall den, som besväras af armsvett, aldrig uraktlåta att begagna.
Då Friherre Stjerncrona sagt att räntetagarne skulle vara belåtna, om de fingo sina räntor i godt mynt efter 1766 års beslut, och KrigsCollegium yttrat att en derefter lämpelig beräkningsgrund vore det silfver värde myntat ägde till år 1809, så synes en dylik ej vara svår att finna. Jag förenar mig således med Friherre Stjerncrona och Herr Dankvardt i anhållan om återremiss, med begäran att Utskottet måtte yttra sig i hufvudsaken. Grefve von Rosen, Axel: Jag förenar mig med dem, som talat för återremiss, och får serskildt upplysa, att ett hörande af Bohus Läns räntegifvare ej skulle lemna några andra upplysningar, än att Augmentsgifvarne skulle svara nej, och Augmentstagarne skulle svara ja. Saken är för öfrigt så utredd, att jag endast får förena mig med dem sorn yrkat återremiss, samt att Utskottet måtte utlåta sig i hufvud-; saken. Herr Rosenblad, Bernhard: Förenande mig med dem, som yrkat återremiss, får jsg blott iS Den 3 Junii c. nt. anhålla att få anföra något rörande sjelfva sa* ken. Herr von Hartmansdorff har, i likhet med Friherre Stjerncrona, såsom ett medium föreslagit, att räntorn# skulle utgöras efter Silfiets värde år 1766. Jag för mia del tror att, så vida det stadgande icke lagligen, utan blott vilkorligen tillkommit, att räntegifvarne skulle betala räntorna efter då varande myntvärde, så böra de åläggas att betala dem antingen i persedlar, eller efter reela myntvärdet, hvilket som lagligen stadgas kan; men deremot kunde det vara icke en skyldighet, utan blott ett billigt afseende, att man stadgade, det den nya betalningsprincipon icke skulle taga sin början förr än efter 4 a 5 års förlopp, emedan räntegifvarne så länge varit vans vid mindre beräkning.
N:o 19, med förslag till ändring i Regerings-Formens 35 §. N:o 20, med förslag till ändring i 34 §. Regerings-Formen. N;o 21, med förslag till ändring och tillägg i 39 §. Riksdags-Ordningen. Dessa memorial godkändes till vidare behandling vid nästa Riksdag, enligt 56 §. Regerings-Formen. N:o 22, angående en af Herr Th. Petre emot Konungens Rådgifvare anmäld anledning lill anmärkning. Godkändes. S. D. Eric Janssons från Stockholms Län den 25sistlidne Juli pa bordet lagde motion 0111 en förändrad district-fördelning inom nämnde Län vid uppi ättande af markegångs-taxor, blef, vid förnyad föredragning, remitterad till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Den 10 A u g. 1840 f. m. Från Höglo fl. Ridderskapet och Adeln.. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Utlåtanden N:o 31, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens l:sta Hufvud-Titel, samt N:o 168, i anledning af erhållne återremisser å nämnde Utlåtande N:o 31, stannade Ridderskapet och Adeln i följande beslut: l:o Den af Utskottet föreslagna fördelning af anslagen under denna Titel, i 2:ne afdelningar, godkändes; 2:o Utskottets förslag i Esta, 2:dra, 3:dje, 6:te och 7:de punkterna, biföllos; 3:o Den summa af 8,000 R:dr, som Utskottet föreslagit för det i 4:de 454 Prot, Utdr, d. 10 och 11 dag. 1840. punkten upptagna ändamål af möblers underhållande å de Kongl. Slotten, bifölls; men hvad af Utskottet i öfrigt uti samma punkt blifvit föreslaget, blef icke af Ridderskapet och Adeln bifallet; 4:o
Palmstjerna har redan visat, att ett bifall till denna punkt icke vore någon inkonseqvens med afseende å det beslut R. o. Ad. nyss fattat ang:de 3:dje punkten. Hvad åter beträffar en värd talares yttrande, att denna puukt borde förfalla i hvad den skulle hafva inflytande på hvad af statsregleringen vid innevar:de riksdag redan blifvit af R. St. fastställdt, hemställer jag hvad det vill säga, att denna punkt skulle ur någon enda synpunkt någonsin få inflytande på denna riksdags statsreglering? Här är nemi. endast föreslagit, att K. befh:de skall få sig uppdraget att till_KL. M. inkomma med förslag till bestämmande af denna skatt. Ar det väl möjligt att ett sådant bestämmande skall hinna försiggå under denna riksdag? Man har ej begärt annat än ett förslag, som naturligtvis ej kan blifva lag förrän det på lagligt sätt blifvit fastslälldt, hvilket åter ej kan medhinnas förrän vid nästa riksdag. Förevar:de punkt kan således i intet fall hafva något att göra med den statsreglering, som vid denna riksdag fastställes. Frågan är helt enkeit den: är ostskatten lämplig sådan den nu befinnes? Bevisas det nu, att det är omöjligt att säga huru mycket efter nuvar:de grunder denna ostskatt skall utgöra, eller att, enl. hvad Hr Printzensköld sjelf måst erkänna, det endast är ett bruk eller en vana, som gjort att man i allmänhet antager hvarje hemman hafva så och så många kor, och alt en dags mjölkning ger så och så mycket ost; så tyckes väl skäl vara förhanden att detta förhållande regleras. Nåväl, Den 8 September e. m. 155 mine Hrr, man har icke begärt annat än ett förslag till en sådan reglering. Det måste väl vara rätt att folket beskattas efter lag och ej efter vana. Ilr Sandströmer: Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Palmstjerna och Gr. Lagerbjelke och vill endast tillägga, alt, på sätt Frih. Palmstjerna anmärkt, hemmansräntorna inom Jemtlands län utgå till fixa penningebelopp, oberoende af markegången.
En värd talare har yttrat sig om nödvändigheten att i en stat hafva elementer, som tillhöra statsförvaltningen; en annan åter, som säger sig känna varmt och djupt och vara näva fästad vid fädernejorden, förebrår Const.Utsk. att i den Den 17 April e. ni. i 35 nya vallagen hafva gifvit allmogen för mycken öfvervigt: jag frågar då,— hvem kan vara mera fastad vid fädernesland oell fosterjord än denna allmoge, som tillsläpper sina armar och frukterna af sina trägna mödor för sitt fädernesland, och som i farans stund utsänder sina söner till sitt och vårt försvar? Man har talat om att bevara del historiska i samhället: Nåväl, jag har väl icke något nytt att säga i anledn. deraf, men kan ej underlåta att repetera något, som jag vid ett annat tillfälle under denna riksdag tagit mig friheten att yttra. Gå vi, för att uppsöka de historiska grunderna, tillbaka till början af vårt nuvar. statsskick, huru yttrade sig då Konung Carl XIII i slutet af sin adress till Sveriges BondeSt. Jo, att han vid alla förändringar, hvartill BondeSt. medverkat, frågat sig sjelf: ”tlvad har Sveriges allmoge derpå vunnit?” ”Ifrån denria synpunkt,” säger Konungen, ”har jag alltid betraktat nyttan eller skadan af de förän”dringar, som skola införa^ i vål t statsskick.” Gå vi åter tillbaka till en annan del af vår historia, till Gustaf I, så finna vi att han tog allmogen till hjelp för att återställa Sveriges ära och sjelfständighet och hade äfven lill valspråk: ”Gud och Sveriges allmoge.” Med ett ord, allmogen har i de vigligaste epoker af Sveriges historia haft en röle, sorn man förgäfves söker hos andra lunders allmoge. Detta vår allmoges kraftiga ingripande i samhällets angelägenheter utgör en väsendtlig del af vårt historiska lif; och ändå åberopar man historien emot dessa vittnesbörd!
För understödjande af mindre hamnbyggnadsföretag och årensningar anvisade Rikets Ständer en summa af 60,000 R:dr R:mt, att af Kongl. Maj:t disponeras såsom anslag utan återbetalningsskyldighet med 20,000 R:dr under hvart och ett af åren 1861, 1862 och 1863. Dessa medel hafva blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder fördelade som följer: Till upprensning af Angermanelfvens södra gren t VesterNorrlands län, i ändamål att bereda flottled i detta vattendrag ofvanom Sollefteå, dit elfven är segelbar. Arbetet, hvilket omfattar förbättringar uti flera strida forssar, är beräknadt till en kostnad af 39,283 R:dr, och såsom bidrag hafva 26,000 R:dr blifvit disponerade. Arbetsplanen erhöll Nådigt godkännande den 13 Mars 1861; och den 30 December samma år har Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen, å Kongl. Majit och Kronans vägnar, antagit det kontrakt, som den i orten utsedda Arbets-Direktionen afgifvit om elfrensningarnes utförande och fulländande enligt fastställda planen inom d. 1 Oktober 1866. Arbetet, för hvars bedrifvande instrumentalier och materialier anskaffades 1861, har innevarande år påbörjats och fortgått med drift. Anläggning af kaj och lastbrygga vid Gamleby köping i Kalmar län. Detta företag, som beräknats till en kostnad af 12,239 R:dr R:mt, är af Kongl Majit hugnadt med 6,000 R:dr statsbidrag på samma gång som arbetsplanen den 13 Mars 1861 i Nåder fastställdes. Enligt bestämmelsen i det kontrakt, som Vägoch 47 Vattenbyggnads-Styreisen antagit den 51 Aug. samma år, bor den i orten utsedda Arbets-Direktionen fullända anläggningen inom den t Okt. 1864; och arbetet påbörjades £861 samt fortgår.
Cx c no m Nådig' Remiss af den 12 sistlidne Felmiarii månad har Eders Kongl. Maj:t behagat till CanzliStyrelsens åtgärd öfverlemna ett Transumt af Rikets Ständers Revisorers förlidne år afgifne berättelse, rörande granskningen af Lappmarks Eeclesia Stik-Fon dens Räkenskaper för 1827 och 1828. Då CanzIiStyrelsen, i underdånighet förmodat Eders Kongl. Maj:ts nådiga afsigt med öfverlemnandet af denna handling hafva varit, att meddela CanzIiStyrelsen kännedom om förloppet och resultatet af Revisorernes förherörde granskning hvarvid ingen anmärkning blifvit gjord, har Canzli-Styrelsen, sedan Transumtets uppgifter blifvit jemförde med Fondens Räkenskaper och desse befunnits med hvarandra öfverensstämmande, ansett den remitterade handlingen icke föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till liandlingarne; hvilket Canzli-Styrelsen nu på förekommen anledning får den Naden härmed i underdånighet anmäla. CanzIiStyrelsen framhärdar med djupaste vördnad Stormägtigste, Allernådigste Konung Eders Kongl. M a j : t s Underdåmgste och tropligtigste tjenare och undersåtare G. AP WETTERSTEDT. F. Wahlström. G. A. Bruncrona. Lagerheim. Stockholm den 29 Junii 1851. Carl Magnus Arrhenius. Till Kongl. Majit nied underd. anmälan i anledn. af ett remitteradt Transumt af Rikets Ständers Revisorers förlidne år afgifne berättelse. ( 12 ) iStorm ii (j/tig stey Aller nåd i yste Konung!
Sjette momentet antogs, enligt Betänkandet, N:o 20, och hvad i Utlåtandet, N:o 34, angående nionde momentet, sidan 54, anföres, lades lill handlingarne. Utskottets öfriga hemställanden, sidan 54, i Utlåtandet, samt hvad å sidan 55 tillstyrkes. Frän Högloft. Ridderskapel och Adeln. S. D. Föredrogos och biföllos Bevillnings-Utskottets den 15 och 18 dennes bordlagda Utlåtanden: N:o 35, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, dels i fråga om bevillning af gåfva, testamente, fideikommiss, ari och fynd, dels angående upphörande af föreskrifterna om stämpel-papper å testamente och fidcikommiss-bref, samt N:o 36, i anledning af återremiss utaf en del af Utskottets Utlåtande N:o 24, angående folkskole-afgiftens utgörande. Frän Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets nedannämnda Utlåtanden: N:o 35, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut dels i fråga om bevillning al gåfva, testamente, fideikommiss, arf och fynd, dels angående upphörande af föreskrifterna om stämpel-papper å testamenten och fideikommiss-bref. Preste-Ståndet biföll de i detta Utlåtande gjorda hemställanden och godkände bilagde förnyade förslag till lydelse af §§ 18—2 1 samt § 24 i Bevillnings—stadgan, N:o 36, i anledning af återremiss utaf en del af Utskottets Utlåtande N:o 24, angående folkskole-afgiftens utgörande. Till Utskottets hemställan lemnade Ståndet sitt bifall. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 148, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Betänkandet N:o 61.
Enligt de grunder, jag nu anlydt, borde vid i fråga varande straffsammanläggmng så tillgått att. sedan, med tillämpning af 17G8 och 1820 årens Kongl. Bref, det för den bötfäldes först a förbrytelse ådömda, och lill Tjngusju dagars fängelse \id vatten och bröd förvandlade bötesansvar blifvit, i förhållande lill det i reda penningar erlågda halfva beloppet, minskadt till fjorton dagars dylikt fängelse, denna åter - 76 stod af det först ådömda straffet blifvit sammanslagen med det sednast Sdömda straffet, på sätt 2 § i merberörda 1857 års Kongl. Förordning föresklifver, eller så, att det bötesbelopp, som högst motsvarade Fjorton dagars fängelse vid vatten och bröd, eller 52 Daler Silfvermynt, sammanräknats med böterna för den senare förbrytelsen, eller 190 Daler sistnämnda mynt, hvarigenom uppkommit en summa af 242 Daler, hvilken mer än tillräckligt svarat emot Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd. Härpå genmälde Domhafvande!!, hvad beträffade min tvekan, huruvida 6 § i Kongl. Förordningen den 21 December 1857 vore tillämplig vid sammanläggning af böter med böter, alt, ehuru ordet »böter» icke i nämnda t; återfunnes, det likväl syntes honom, då böter utgöra ett slag af straff och äfven i Författningen så betecknas, vara otvifvelaktig!, att under den i 6 § begagnade allmänna benämningen »straff» innefattas jemväl böter, och att denna § således gäller för sammanläggning af straff i allmänhet. På grund af denna åsigt förmente Domhafvanden äfven, att endast af den omständighet, att det genom
Äfven jag för min del anser mindre lämpligt, att ett Utskis secreterare och notarier skulle sättas i summa cathegori, i afseende på aflöningen, med RiksSuns secreterare och notarier. Jag anser mig skyldig att erkänna, alt ifrån StatsUtsk. har utgått en större mängd af belänk:n än under förra riksdagen, och erkänner äfven, att i allmänhet hafva de ifrån StatsUtsk. varit väl sammansatta, hvilket icke alltid ifrån de andra Utsk:n varit händelsen; men aflöningen synes mig likväl vara ganska tillräcklig. Har det varit mera arbete, så har också riksdagen varit längre, och månadsarfvodet har derför gifvit ersättning. Jag her att få fästa StatsUtsk:s ledamöters uppmärksamhet derpå, att ämnenas vigt, som blifvit nämnd, icke är den måttstock, hvarefter aflöningen skall a aa Den aa Maj f, m. beräknas, utan det ur den möda arbetet medför, som dervid bör afses. Vi hafva just här elt betänk, om det stora creditivet, hvaruti ansenliga summor förekomma, men dess uppsättning är likväl ganska lätt. Alla betänk:» rör:de anslagsfrågor äro vanligen ganska lätta att uppsätta. Sedan Utskls pluralitets mening är gifven, så är det återstående arbetet icke särdeles svål t. Om jag nu vill jemföra ai betets svårighet, så är detsamma t. ex. i Bevilln.Utsk. mycket svårare än der förekomma, och hvarpå vi haft många exempel, såsom ibland annat i betänk, ronde brännvinsbränningen.
Ja visst hade StatsUtsk. kunnat uppställa proposma i vissa fall annorlunda och med upprepande af de bifallna anslagssummorna vid hvarje punkt; men om villkoren för vighetens skull blifvit på papperet skiljda från summorna, så följer icke deraf, att villkoret, hvarmed en sak är gifven, kan ulan gifvarnes samtycke godtyckligt skiljus ifrån gåfvan, utan denna sednare måste dermed stå eller falla öfverallt der den utgjort en integrerande del af beslutet att gifva; eller med andra ord: de framställda propositionerna, ehuru rör:de endast det egentligen stridiga, att jag så må säga : corpus delicti (hvilket stundom befanns endast i vill ko - j 3 H. 59 D e ti 19 September f. m. ren eller tilläggen), berättigade icke derföre ett eller två Stånd att absolut lösslita villkor fiån anslag, hvilket endast genom votering, i stadgad ordning, lagligen kunde ske. Den logik alltså kan icke vara sund, sol» icke vill fatta nödvändigheten af sammanhang deni emellan, och att det var detta sammanhang, som utgjorde knuten alt lösas, men icke att med svärdsäng afhuggas, hvilket måste anses lika barockt nu som för 2000 år sedan. Men — så framt intet annat ändamål än reservation vore för handen — livi skulle jag så långt hafva fortsatt min contra-argumentation? Ett annat, utom det att söka reda frågan, gifves också, nemi. att åter söka, så godt man förmår, hjelpa saken till 1 ät ta, på det villervallan icke mätte blifva till sina verkningar skadlig, derest StatsUtsk. funne sig genom R. o. Ad:s beslut och blotta prot.utdr. derom , utan något tillägg, satt ur stånd, eiler saknande all impuls, alt antingen jemka ytterligare, eller intaga de ifrågavar. punkterna under den förestående voteringen. Jag hemställer alltså vördsamt, om icke Pi. o. Ad. ville besluta såsom eli nödigt tillägg till de rörtde meni. N:o3oi i öfrigt gifna utlåt:», att nemi.
Utskm hafva väl i detta afseende väl sörjt derför, att sådant icke kanske, dåde ang:de ett ämne af den beskaffenhet, som delta, hvilket efter min tanka är af största vigt för framtiden, hafva upskjutit att utlåta sig intill de sista dagarna af riksdagen, då man är hindrad ifrån att yrka på återremiss, äfven om man kunde hoppas att derigenom eljest något kunde vinnas för framtiden. Då jag likväl anser denna fråga vara af Oen 22 Augusti. 381 mycken vigt, tror jag den åtminstone icke böra för ögonblicket, ehuru visst icke för alltid, gå till hvila, utan att jag till prot. nedlägger min reservation emot det resultat, hvartill Utskm kommit. Jag anser detta så mycket mindre sorn jag lior att Utskm sjeifve tili sitt betänk, hafva gjort ett medgifvande i prasmisserna, hvilket del åtminstone kan vara skäl att anteckna. Utskm hafva nemi. för det första sagt och medgifva alt den ”af Hr Hjerta och jemväl af Lagberedningen uttalade åsigt, att, förhållandet emellan husbonde och tjenare grundar sig på ett mellan dem såsom frie kontrahenter, ingånget fördrag, är rigtig”; och vidare har Utskm i slutet af sitt betänk, antagit den försiglige ordställning, alt säga ali tiden ännu icke är inne för husagans afskaffande, hvaraf jag vill draga den slutsatsen, att Utskm icke helt och hållet fördömt den princip, hvarpå motionen hvilar, men det resonnement, hvarigenom Utskm, det oaktadt kommit lill deras slutsats, synes mig i sanning vara så svagt, att jag anhåller få framdraga några bevis derpå eller skäl i delta hänseende. Utskm bygga nemi. hufvudsakligen deras afslag af motionen på den grund alt det fördrag, som husbonde ingår med tjenstehjon, såsom en fri kontrahent, har en egendomlig karakter, skiljd ifrån alla andra arbetsbeling, och denna egendomlighet skulle bestå deruti, att t jenslehjonet är medlem af den familj, hvari del tjenar.