Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och befallde Judomen, der som de voro i städerna, att de skulle församla sig, och stå för deras lif, och förgöra, dräpa och förlägga, all lands och folks magt, som dem bedröfvade, med deras barn och qvinnor, och taga deras gods: På en dag i all Konungens Ahasveros land, nämliga på trettonde dagen i tolfte månadenom, det är den månaden Adar. Och brefvets innehållelse var, att ett bud utgifvet var i all land, till att kungöra all folk, att Judarna skulle på den dagen redo vara till att hämnas öfver deras fiendar. Och de ridande båden på mular redo ut snarliga och med hast, efter Konungens ord; och påbudet vardt uppslaget i Susans stad. Men Mardechai gick ut ifrå Konungenom, i Konungsligom klädom, gult och hvitt, och med en stor guldkrono, klädd uti en linnen och purpurmantel; och staden Susan fröjdade sig och var glad. Men Judomen var uppgånget ljus och fröjd, glädje och ära. Och i all land och städer, dit Konungens ord och bud räckte, der vardt ibland Judarna fröjd, glädje, lust och goda dagar; så att månge af folken i landen vordo Judar; ty Judarnas fruktan kom öfver dem. Uti tolfte månadenom, det är den månaden Adar, på trettonde dagen, hvilken Konungens ord och bud förelagt hade, att man det göra skulle; rätt uppå samma dagen, då fienderna skulle öfverfallit Judarna, vände det sig så, att Judarna skulle öfverfalla sina fiendar. Så församlade Judarne sig i deras städer, i allom Konungs Ahasveros landom, att de skulle göra anfall på dem som dem ondt ämnade; och ingen kunde stå emot dem; förty deras fruktan var kommen öfver all folk. Och alle öfverstarna i landen, och Förstarna, och landshöfdingarna, och Konungens ämbetsmän höllo Judarna i äro; ty Mardechai fruktan kom öfver dem. Förty Mardechai var myndig i Konungens hus, och hans rykte hördes i all land, huru han växte till, och vardt väldig.
Vilkoren för sjelfva lånet blifva följande: 1:0 A alla summor, hvilka i afräkning på lånet uttagas, skall renta till fyra för hundra oin året godtgöras ifrån lyftnings-dagen. 2:0 Den ännu återstående Gasern-Byggnaden skall vara fullbordad sednast om 2:ne år, att räkna från den dag, då första summan i RiksgäldsContoiret uttages. 3:0 Efter dessa 2:ne årens förlopp, skola, jemte 4 procents renta å hvad Staden utaf Lånet innehar, tillika oafbrutet hvarje af de påföljande åren afbetala* 2 procent å Capitalet, och hvilka 2 procent beräknas å hela Lån-summan sådan den var, då första afbetalningen skulle veckställas. Men derest någon del af de beviljade - Den 7 Jidit 781 viljade 25,000 R:dr skulle komina att lyftas efter Byggnings-tidens slut, bör å ett sådant belopp, likasom å det öfriga, äfven afbetalas 2 procent, sedan ett är frän uttagnings dagen förflutit. 4:0 Till Riksgälds-Contoirets säkerhet , och. innan något uppå lånet får lyftas, kommer Staden att aflemna dess till Contoiret ställde Förskrifning å 25,000 R:dr Banco, inrättad i öfverensstämmelse med de här ofvan stadgade vilkor , och med tillägg , att derest med betalningen af rentan eller de 2 procent, hvilka, enligt 3 punkten, på Capitalet böra årligen erläggas, skulle dröja två månader utöfver förfallo-tiden, kommer länet alt anses såsom förfallet och genast infordras
PrestcStåndet, som redan godkänt Expeditions-Utskotlets omförmäida förslag, vördsamt och vänligen inbjudas, att uti beslutet om nämnde tillägg sig förena. S. i). Föredrogos ånyo: l:o en af vice Talmannen, Herr Schwan den 11 dennes väckt och samma dag bordlagd motion, hvaruti hemställdes, dels om Borgare-Ståndet ville för sin del besluta, alt deputerade, tre af hvarje Riks-Stånd, må utses, för att bevista Deras Majestäters, Konungens och Drottningens kröning i Trondhjem, dels att de andra Riks-Slåuden matte inbjudas alt i Borgare-Ståndets beslut, derest det lättas, instämma, dels att, innan val af deputerade löretoges, remiss må ske lili Stats-Utskottet, i ändamål att bestämma det arfvode, som Rikets Ständer kunde finna lämpligt att åt bemälua deputerade anslå; frot.-UIdrag den 14 April 1860. 341 och 2:o utdrag af Protokollet, hållet hos Böglofl. Ridderskapel och Adeln den ii dennes, (N:o 235), innefattande ej mindre Ridderskapet och Adelns beslut i fråga om val af deputerade, för alt, å Rikets Ständers vägnar, bevista Deras Majeslälers, Konungens och Drottningens kröning i Norrige, än ock inbjudning tili Med-Stånden alt älven för deras del vidtaga likartade beslut. i anledning häraf beslöt Borgare-Ståndet alt remittera oivanberörda hos Ståndet väckta motion, i hela dess vidd, till Stats-Utskottet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades, jemte afgilna yttranden, lill SiatsUtskottet en af Herr Björck den 11 dennes väckt och då bordlagd motion, angående ett årligt liftidsunderhåll al 500 Riksdaler Riksmynt till Magister Johan Johanssons enka. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 85, angående regleringen al utgifterna under Riks-Statens Femte Hufvud-titel.
St:s beslut, som stadfästades af K. M. d. 13 Maj år 1813, befriade från utskrifuings-penningarne. En mängd klagomål hade emedlertid upstått emot de extra roterings-kommissionerna, hvilka hade begynt sina arbeten år 1811 och fortsatt dem än de till år 1815, hvilka klagomål gåfvo 1815 års Ständer anledn. alt yttra, att deras afsigt vid extra roteringens antagande var, att densamma endast i krigstid skulle utgöras och dä i manskap, och att de derföre önskade att den för hågra utgående rotevakans-afgifter nu måtte uphöra. Denna skrifvelse remitterades år 1816 lill Krigsoch Kammar-colhne, hvilka, sedan år 1819, afgåfve sitt yttrande i fråga om grunderne för extra roteringen, hvaruti collegierne vore så tillvida af skiljaktiga meningar, att Krigscolhm ansåg extra roteringen böra bestämmas efter den behållna inkomsten af jorden, och Kammar-collun efter jordens bevillningsvärde, men ingetdera af dem yttrade ett ord derom, att någon o rote rad eller till extra rotering skyldig jord, borde vara underkastad Ordinarie eller ständig rotering. Att Regeringen äfven dä tänkte så, bevisas deraf att år 1821 frågade Regeringen om de extra roterade i Halland ville, i händelse af krig, lemna häst i st. f. karl. Härpå ingingo de Heste af de utsockne frälse-hemmans-egarne år 1823. Af 499 voro 463, som ingingo på denna propos., och konlrakterne derom hafva varit gällande för många ända lills nu. Missnöjet med de år 1825 bildade role-kommissionerna, som skulle uprätta längderna öfver de hemman, hvilka borde underkastas såväl ordinarie som extra rotering, verkade emedlertid ett beslut af R. St. af den 28 Okt. 1829, hvilket var af följande innehåll : ”att då emot 73 och 80 §§ R.
Cederströms, Rudolf, d. 7 dennes på bordet lagda motion, ang:de utsättande af dagen för R. St:rs nästa sammanträde till Lagtima Riksdag. Denna motion remitterades till Exped.Utsk. och kommunicerades de respektive MedStånden. 126 Den 10 Mars. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, nedannämnde d. 7 dennes på bordet lagda Betänk:n, nemi. från Lagutskottet. N:o 18, i ani. af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn; N:o 19, i ani. af väckta motioner ang:de förändringar i gäl lande föreskrifter i afseende på lagfart af fast egendom; N:o 90, i ani. af väckt motion om antagande af ett stadgande derom, att, vid arfskifte mellan syskon, afseende bör göras å verkställd upfostran och upnådd ålder; N:o 21, i ani. af väckt motion om förändring af expropriationslagen. Allm. II c sv.- och Ekon.Utskotlet. N:o 56, i ani. af väckt motion om tillägg till tolfte punkten af Instruktionen för Postmästare d. 16 Febr. 1707; och N:o 57, i finl. af väckt motion om ändring i det arfvode Postförvaltare äga beräkna sig för tidningars afsändande. Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 7 dennes på bordet lagda Betänkm. N:o 58, i ani. af väckt motion om lika mått öfver hela Riket å den i hemmansräntan ingående spanmål; N:o 59, i ani. af väckt motion om uphäfvande af 84 § i K. M:s Nåd. Förordning d. 6 Sept. 1842, om truppers och persedlars fortskaffande; N:o 60, i ani. af väckt motion om tillägg till 28 g i K. M:s Nåd.
Du tror aldrig men det tror du ändå hur roligt det är att neka sig sjelf allt som är möjligt, för att tänka på dem, som hemma gå! Gossarna säga att jag liknar en tiger om bord, och visst nog är jag icke sådan till sjös som jag är i brefvet till dig, eller när jag är hemma hos dig. Men så har jag också ofta nog anledning att vara uppbragt af stor ledsnad, då jag ser pojkarna dem jag älskar liksom lemmar af mig sjelf, ty i manövrerna ha de få sina likar i hvarenda hamn supa upp mer än hälften af hyran, den de behöfde gömma hem, de likså väl som jag. Men det lönar icke att predika, fastän jag aldrig kan låta bli det, och oss emellan, fins ingen af dem som icke i en knapp vändning ville våga lifvet för den der tigern nånå, de veta att icke heller han skulle besinna sig på att, om det så gällde, slita dem ur sjelfva hafsfruns armar. Men hör på, Magda lilla, till sist ett ord apart! Jag är icke så fin och kunnig af mig jag som far varit i sina dagar, men jag har ändå vett och ömma känslor, och jag vill icke mera såra dig, än jag ville gå åstad och göra en skamfull gerning. Men det är så, bör du veta, att någon ringt för mina öron om en viss man, som jag förr en gång haft lust att vrida om nacken på, emedan han, under det vi sutto i Guds hus, oftare såg på dig än på presten. Men får jag, när jag kommer hem, förnimma att smilurn på Almvik kastat sina nät i mitt farvatten, ja, har han bara tittat åt den leden, så må han skylla sig sjelf. Nå, jag litar på dig som på gull det var icke annat jag ville säga. Och nu farväl, mitt hjerta och min blomma! Du skall framföra alla ömma helsningar till far först och sist och så till syskonen och barnen från din trogne man Ragnar Lönner. P.S. I klara stillsamma nätter, då jag har vakten, ser jag dig gunga i kölvattnet efter fartyget. Men är det dimma och mörker, då tittar du fram rakt vid min sida, och ljuset från nakterhuset lyser då så innerligt vackert på dig.
Med särdeles tillfredsställelse har jag hört en ny ledamot af Konungens gamla Conselj, och hvilken ledamot, som jag hoppas, elter nåd. sanction af Ständernes beslut rörtde omorganisation af Statsrådet, mätte deri stanna qvar, förklara sin önskan vara , att kunna lindra folkets skattebördor. Ehuru kort denna önskan var uttalad, tyckte jag mig dock finna den hufvudsakligen öfverensstämma med de anmärkntr, jag här gjort mot en och annan af de föreg:de talarnes yttranden. Jag bör hoppas, att samme ledamot af Conseljen der måtte kunna göra sina åsigter gällande, och alt äfven R, o. Ad., som omisskänneligen vid flera föregrde tillfällen tagit ledning af honom , mätte uti detta hans yttrande finna en anledn. att frånträda sina vanliga åsigter i fråga om statsanslag ; och att, ifall den tilltänkta nya styrelsen ämnar gå tillväga på helt annat sätt än den gamla — med elford — besinnar folkets förmåga att bära skattebördorna, R. o. Ad. för sin del icke, i likhet med en viss talare, blott considcrerar, om möjligen tillökningar på ett eller annat sätt kunna tillvägabringas. Hr Rosenblad, Bernhard: Sedan en af StalsUtskts egna ledamöter upptagit frågan om Utsk:s sätt att behandla statsregleringen i sin helhet, torde det tillåtas äfven mig att Don a Maj f. m. 35 yttra några ord i detta ämne. Jag skall dervid ej följa det efterdöme, en annan af Utskts medlemmar i förra plenum gaf, då lian vid utöfningen af gfundlagsenliga rättigheter förutsatte, att man afsäg att genom öfverflödiga uppskof förekomma statsregleringens afgörande i vederb. tid. Jag erkänner, att Utsk., på sätt Gr. Horn yttrat, ingenstädes i grundlagen äger sig bestämdt förcskrifvct, att på samma gång afgifva sina utlåttn om både inkomstoch utgifts-heräkntna ; jag tror, att Utsk. i dess styckade och osammanhängande sätt att behandla statsregleringen, ingalunda afsett att hindra en fullständig pröfning
Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o i Si. 9 fyllande, underkasta sig samma lagar, som gällde för andra förbrukare samt äfven för staten sjelf i andra hänseenden, utan skulle ega rätt att på landtmannens och den skattdragande jordegarens bekostnad nedtvinga varans pris medelst begagnande af tvångs-transport för en ringa och alldeles otillräcklig penning, som icke i någon mån motsvarade den verkliga transport-kostnaden, hvilken sålunda finge betalas af landtbrukaren i den ort, der kronan eller enskild för kronans räkning af någon tillfällighet företagit sig att tillverka alster för statens behof, såsom uti ifrågavarande fall. Denna kronoskjuts-skyldighet kunde ej heller sättas i jemförelse med den skjuts-skyldighet, hvilken af ålder i allmänhet ålegat jorden och som drabbade alla orter i riket ungefär lika. Den vore vida yngre än den allmänna skjuts-skyldigheten samt af helt annan natur, än den vanliga och i nästan alla orter af Riket åtminstone tillfälligtvis förekommande kronoskjuts, såsom af manskap och krono-effekter med mera, hvilket onus äfven måste, jemte krut-transporter, ordentligen fullgöras inom de socknar, som krut-forslingen ålåge, ehuru de i högre grad än händelsen vore med aflägsna socknar, fingo vidkännas krono-skjutsningens tunga, såsom belägne i närheten af Dalregementets mötes-plats Rommehed, hvilket förhållande ådragit orten en annan slags regelmässigt och periodiskt återkommande krono-skjuts hvarje år. Husby, Hedemora, St. Schedvi, St Tuna, Säthers, Gustafs och Gagnefs m. fl. socknar i Dalarne egde sålunda utöfver andra orters tillfälliga kronoskjuts-skyldighet vid förekommande behof ett dubbelt skjuts-åliggande af vida större omfång och tyngd, än andra orter, nemligen krut-transport med flera hundra hästar hvarje år samt skjuts för Dal-regementet ett par gånger under hvarje högsommar.
Riksdag infaller icke kan innebära ett förnärmande af den adlades eller den upphöjdes på grund af en sådan nådebevisning vunna anspråk på representationsrätt, enär densamma ej kan komma i fråga att utöfvas förr, åo vid allmänt Riksmöte och det jemlikt ordalydelsen i Kongl. Förordningen den 8 Maji t775 jemförd med KonglBrefvet den ii Februarii igoo, måste antagas, att den adlade eller upphöjde äger, att ifrån den stund hatt fullgjort prsestaada och sig till Introductiott hos RiddarhusDirsction anmält , tillgodonjuta alla de frioch rättigheter, som den förlänte värdigheten i öfrigt åtfölja; alltså och då Ridderskapet och Adeln, om Utskottet får döma från de flere Ledamöters yttranden som i ämnet talat, synes åstunda den förändring som blifvit föreslagen, och Rid-larhusUtskottet jemväl för sin del anser densamma icke medföra Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VI. Baad. 23 3^4 * Den" 19 Jalii e. in. några olägenheter, utan fast mer befrämja en nödig ordning och bereda ett tillfälle för Ridderakapet och Adeln att sjelfve lära känna de Ledamöter, sorn med dera införlifvas innan något allmänt förtroende biifver å Ståndets vägnar dem uppdragit: finner Utskottet, icke något hinder för tillstyrkande af den förändring Friherre Wrangel åsyftat, att nemligen Introduetion hädanefter ej må meddelas af annan än Ridderskapet och Adeln under pågtåendeRiksdag, men icke deremellan; dock sorn den tid af 2:ne år som genom ofvanberörde
Nej, är denna aflöning fastställd att utgöra 5,500 R:dr.”’ »Den sorn vill, att lönen för hvar och en af Expeditions-sekreterarne i Finans-departementets Expedition fastställes till 4,000 R:dr, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 4,500 R:dr.” 44:o. Uti 4:de punkten hade Utskottet hemställt, det Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla att, efter nuvarande Öfver-direktörens vid Kongl. Myntoch Kontroll-verken afgång, det särskilda arfvode ä 1,200 R:dr årligen, som nämnde Öfver-direktör utöfver den honom tillkommande lön på stat till belopp af 4,500 R:dr. enligt Kongl. Brefvet den 19 April 1853, eger uppbära för tillsyn öfver arbetena vid Myntets mekaniska verkstäder, icke vidare måtte varda af Kongl. Maj:t anvisadt; — och är denna Utskottets hemställan bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet. Borgareoch Bonde-Stånden åter hafva bestämt Öfver-direktörens aflöning till 4,500 R:dr, deruti inberäknade de 1,200 R:dr, hvilka nu såsom särskildt arfvode till bemälde embetsman utgå; — och får, i anledning häraf, Utskottet lör votering i denna fråga föreslå följande proposition: Stats-UlskolteU Utlåtande N:a 133, 2? »Den sora godkänner Stats-Utskottets hemställan, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla att, efter nuvarande Öfver-direktörens vid Kongl. Myntoch Kontroll-verken afgång, det särskilda arfvode å 1,200 R:dr årligen, som nämnde
Förgäfves beder honom Cyboræa att icke i hennes stora sorg gifva henne i någon annan mans våld, hon vill hellre dö än lefva. Pilatus hotar då anklaga henne för att hafva legt lönnmördare att döda mannen. Efter en varm bön till Gud, ger Cyboræa efter, och Judas går med henne för att ”bese sin lägenhet.” — Sc. 5. Syrus klagar i en monolog öfver Pilati elakhet och beklagar Judas, som icke vet, att Pilatus vill genom detta giftermål blott tillfredsställa sina egna lustar. — Sc. 6. Judas frågar sin hustru om orsaken till hennes sorg, och hon berättar då, huru hon behandlat sin son, och anser hon, hvad som nu inträffat, som ett himlens straff för hennes obarmhertighet. Denna bekännelse förer till upptäckten, att Judas är hennes egen son. Cyboræa jemrar sig, Syrus förbannar Pilatus, likaså Judas, dock söker han trösta modren dermed, att hon blifvit tvungen till hvad hon gjort, hvaremot han af fri vilja dödat sin fader och lägrat sin moder. Han vill nu sjelf göra slut på sitt lif, men modren uppmanar honom att följa med henne i ett närliggande heligt kloster för att der med fasta, hårkläder och böner mildra Herrans vrede. Judas beslutar följa detta råd. — Sc. 7. Edmund Penitentiarius omtalar för abboten Bonaventura de nykomnes bikt, och denne befaller pålägga dem den hårdaste penitens. — Sc. 8. Utledsen vid klosterlifvet och icke mån om att tre resor om dagen piskas, går Judas till Pilatus och beljuger munkarne, sägande dem dagligen lefva i kräslighet och okyskhet; han råder Pilatus att drifva ut munkarne, indraga klostrets gods och prebenden, göra en bordell af klostret, hvaraf han kunde draga inkomst, under det han för sin egen räkning behölle de fagraste nunnorna. Rådet behagar Pilatus, och abboten samt Edmund kallas till förhör, men neka till beskyllningarne.
Efter hvad i den Nådiga Propositionen vidare omförmäles, hade, i sammanhang härmed, hos Kongl. Majit blifvit i underdånighet upplyst, hurusom, sedan, uppå Nådig framställning, Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständer, i och för gemenskapens vid Flottan mathållning, beviljat en aflöningstillökning af 1 sk. banko per man om dagen, samt Kongl. Majit derefter, under den 22 December sistnämnda år, i Nåder fastställt en för alla Flottans trupper gemensam utspisnings-stat, och då tillika föreskrifvit, att af manskapets dagliga aflöning skulle för mathållningen innehållas 6 sk. banko för hvarje man om dagen och att hvad af de sålunda under ett år för ändamålet afsatta medlen kunde vid någon af Flottans stationer öfverblifva, borde reserveras för att användas till betäckande af möjligen yppad brist vid en annan, de på sådant sätt beredda tillgångarne för gemenskapens mathållning under åren 1852 och 1853 visat sig i det hela motsvara behofvet, men deremot, i följd af den sedermera inträffade och hvarje år ökade stegringen i prisen å alla födoämnen, tillgångarne under åren 1854 och 1855 befunnits blifva alltmer otillräckliga och för dessa 2:ne år lemnat icke obetydliga brister, som emellertid kunnat betäckas af 5:te Hufvudtitelns besparingar, hvilka dock, såsom jemväl anlitade för tillfälliga, af den dyra tiden föranledda understöd åt underbefäl vid Flottans korpser, uppgifvits vara alldeles medtagna och således icke kunna påräknas för att till större eller mindre del betacka ofvanberörda, utaf Förvaltningen af Sjö-ärendena anmälde brister i 1856 och 1857 årens tillgångar för gemenskapens vid Flottan mathållning. Med afseende å dessa, redan i det Stats-Råds protokoll öfver Sjöförsvarsärenden, som åtföljde Kongl.
Utskottets tillstyrkan, att gemensam lokal för kassaoch depositionsafdelningarne må, i öfverensstämmelse med uppgjorda ritningar och kostnadsförslag, , få beredas genom ombyggnad af den lokal, sorn depositions-afdelningen för närvarande begagnar, är bifallen af Borgare-Ståndet, men afslagen af öfrige tre Biks-Stånd, hvilka i stället, med anledning af Utskottets framställning å sid. 19 i Betänkandet, förordnat, att det af Fullmäktige framlagda förslag till förändrade tjenstgörings-ordningar för kassaoch depositions-afdelningarne samt revisionsoch ekonomi-afdelningen, i dess samband med de förra, må tills vidare tjena till efterrättelse; dock att Bonde-Ståndet ansett orden r.tills vidare» icke böra i beslutet inflyta. Som, i frågor af förevarande beskaffenhet, tre Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut, erfordras härvid icke någon annan åtRih. lill R. St. Prot. 1SS3 & 1S5i. € Sami. i Afd. 32 Haft. 1 2 Ilanko-Ulskolltls Memorial, tf:o 74. jrärd, än att då orden: »tills vidare» blott innefatta: »intilldess annorlunda för o 7 ordnadt. varder», Utskottet skolat hemställa, att nämnde ord må, i enlighet med Ridderskapet och Adelns samt Prcste-Ståndets åsigt, i beslutet införas. Presteoch Borgare-Stånden hafva, med bifall till Utskottets hemställan (sid. 20) beslutat, att personalen vid Banko-fullmäktiges expedition må utgöras af: Banko-sekreteraren, en Notarie och en hanslist, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, med afslag härå. ansett sagde personal böra utgöras af Banko-sekreteraren och en Notarie, sorn tillika bcstruler hanslistbefattning.
Allt förefaller, som skulle det dö af ålderdomssvaghet. Det är så välment och hemlikt, blommor i vaserna, mattor på golfvet och ordning öfver allt. Men det är, som om allt vore stumt, eller åtminstone som om det glömt att frambringa artikulerade ljud. Matrumsklockan vill slå, men den kan icke längre, den inskränker sig till ett hest ihållande surr hvar gång slagen borde komma. Man sitter och väntar på dem, blir helt nervös af otålighet, men de komma icke: klockan har glömt att slå. Hon inbillar sig, att hon ännu gör sin tjenst, men orkar icke röra hammaren. Och sådana besynnerliga toner pianot har! På en gång skärande och brustna. Jag kan sitta och höra på dem i en sådan egendomlig stämning. Det är inte likt annan musik. Det är som att höra på historien om ett helt lif, som nu skall sluta, ett obeskrifligt konstmessigt klockspel, som nu skall gå ned, för att aldrig mer sätta sina hjul i rörelse. Och man sjelf blir inte lik en menniska. Alla tankar domna; själsrörelserna stanna af, man lefver knappt längre och vet ej om tiden står stilla eller går. En dåsig, slapp ro lägger sig omkring en, icke behaglig, endast likgiltig. Man sjunker allt djupare ner i detta stillastående och stelnar med det. Skulle jag stanna här länge, så blefve jag idiot. Det är en enformighet, som fortsattes år ut och år in, utan något afbrott. Man finner en resignerad tröst i att gå och lägga sig klockan nio på qvällen och icke stiga upp förr än klockan nio på morgonen. Hur förfärligt måste jag inte vantrifvas i mitt eget hem, då jag kan föredraga detta. Nej, jag är bestämdt skapad till en annan slags ensamhet än denna. Och man är totalt utan resurser. Om man är så hungrig, att det sliter i magen och sjunger för öronen, så kan man icke få köpa så mycket som en hvetebulle, utan skall vackert gå till hushållerskan och be. — Jag har läst fru Edgrens »Dömd». Satt alldeles ensam i mitt rum med armbågarne på bordet och hufvudet i händerna.