Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kände och begrep vid början af denna riksdag, att det verkligen för Ständerna fanns en mäktig häfstång; jag fattade i min mån äfven i densamma och trodde mig bidraga att lyfta en tung börda ifrån denna nation, trodde alt med en förändrad administralionsform man hade lyckats komma ett godt stycke på den väg jag afsåg mig böra vandra; men om ett ganska ovarsamt handterande af denna häfstång kom densamma att sönderbrytas, och man sedermera af dess spillror ej förmådde uppresa något annat än ett babelstorn, — så säger jag, att jag i denna handling icke haft någon del, då jag icke insett att det numera och inom detta riksmötes gräns vore möjligt alt sammanföra dessa spillror till något imponerande helt, och hvarigenom något stort ändamål kunde vinnas. En värd ledamot har äfven under discussionen framställt en och annan af de grundlagsenliga fordringar, som den ena statsmakten kan hafva hos den andra. Jag skulle kunna åberopa än flera, t. o. m. sådana som sträcka sig långt utöfver conslitutionalitetens gräns. Det är med kännedomen om dessa spridda åsigter, denna oförmåga som finnes och måste finnas till följd al formen för representationens handlingssätt, det är känslan af Den i; Februari e. ra. 723 denna ytterliga svaghet å representationens sida, som gör, att jag ej vill beträda en bana, der man omöjligen kan taga ett steg rätt fram. Jag har visserligen blifvit erinrad om den långa tid af min offentliga bana, då äfven jag vidtagit ganska allvarliga, och kanske någon gång stränga mått och steg, för alt vinna de ändamål jag ansett nyttiga för fäderneslandet. Jag har på denna bana följt en man, hvars tänkesätt jag högt värderar, och han och jag hafva följts åt, så länge jag trodde att den väg, vi beträdt, skulle conseqvent leda till något bestämdt mål. Det gällde linder denna tid, mången gång och icke så sällan, att med handling motsätta sig den ena statsmaktens öfverdrifna fordringar på den andra, det gällde att motsätta sig de rent inconslilutionella fordringar, sorn af samma statsmakt gjordes emot den, till hvilken jag hörde.
Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets i 5 punkten afgifna förslag och lade Memorialet i öfrigt till handlingarne. M 26, rörande bestämmelserna i 8 artikeln af Banko-reglementet om diskontoch lånekontoren. Bifölls. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln, vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande M 74, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Nionde Hufvudtitel, bifallit Utskottets i 71 punkten gjorda hemställan om beviljande af en årlig pension å 400 R:dr åt Komministern Nils Ignells enka, Sigrid Florentina Ignell, född Lindmark; så beslöt Ridderskapet och Adeln nu vänligen inbjuda Hedervärda Bonde-Ståndet att biträda ofvanomförmälda beslut. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande JVs 78, angående föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, brooch hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag, m. fl. dylika föremål, fattade Ridderskapet och Adeln följande beslut. 4—43 punkterna. Utskottets hemställanden biföl/os. 44 och 45 punkterna. Ridderskapet och Adeln afslog Utskottets tillstyrkanden. 46—25 punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 26 punkten. Med afslag å Utskottets hemställan, biföll Ridderskapet och Adeln Kongl. Maj:ts nådiga framställning om beviljande af medel för kanaloch slussanläggningar mellan sjöarne Westra och Ostra Silen. 27—43 punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets Memorialer och Utlåtanden: M 79, med förslag till allmänna vilkor och stadganden i afseende på de statsbidrag, som under denna riksdag beviljas för väganläggningar m. m. Bifölls.
Jag vill endast, sedan proposition af Herr Grefven och LandtMarskalken nu blifvit gjord och votering begärts, anhålla att få föreslå Contra-proposition. Tvenne värde Talare hafva önskat, att se saken behandlad såsom lagfråga. Jag delar icke deras öfvertygelse; 3:ne Stånd skulle ju då kunna beslntctj att gå hem till det 4:de; och då man, på sätt en annan värd Talare yttrat, synes betvifla, om det nu är Ridderskapets och Adelns rätt att öppna sina dörrar, skulle det bestämdt kunna blifva dem förbjudet att stänga dem. Sådant kan icke stå tillsammans med Grundlagen, och kan således ej heller, förrän en förändring i densamma föregått, föreslås till Lag. För att emedlertid för tillfället förena våra skiljaktiga åsigter, anhåller jag, att Contra-propositionen måtte blifva: Afsteg å RiddarhusTJtskottets Memorial. Sedan Memorialet blifvit afslagit, står det hvar och en öppet, att väcka frågan, såsom Ordningslag, eller Grundlagsfråga. Herr Roseyibladj Bernhard: Den enda anmärkning, som blifvit gjord mot sjelfva saken, är af Herr Grefve DelaGardie fram - Den t5 Mars f. m. ställd, om otillräckligheten af utrymme. Jag delar ej med Herr Riben den tanka, att vi kunna under våra öfverläggningar sitta lika trångt som vid concerter, men jag tror ändock, att farhågan är ogrundad. Jag vill visst ieke skämma bort den vackra salen genom några nya läktare; jag vill föreslå ett långt enklare medel, emedan vi hafva tid dertill intill nästa Riksdag. Vi behöfva blott låta borttaga de rätliniga bänkarne och göra dem i half cirkelform, såsom vanligen i andra länder; hvar och en vet, huru stort rum man vinner genom halfcirkeln, framför räta linien, oberäknadt det bättre utrymmet för armbågarne. I afseende på formen af saken, är jag af lika tanka med BorgareStåndet, med den skillnad, som fordras för oss i afseende på RiddarhusOrdningen.
I afs:de på den framställda anmärkningen, att staten icke skulle hafva någon kontroll, om de större kartorna borttagas, så vill jag uppgifva ett sätt, hvarigenom håde kontroll skulle vinnas och annulleringsbesväret skulle förminskas; man kunde nemi. meddela den föreskrift, att hvarje utgående expedition skulle vara försedd med ett stämplingsmärke, som icke blott skulle gå tvärs öfver hela kartan, utan äfven på båda sidor öfver en del af expeditionen. Sålunda kunde lätteligen förnimmas, huruvida expeditionen varit karterad eller ej, äfven om kartan affallit. I afs:de på den befarade försnillningen, tror jag ej densamma kommer att ega rum; detta ofog bedrefs i betydligare mån förr, emedan de stora summorna dertill gåfvo frestelse. Vi erinra oss att det skedde dels på de stora beloppen å köpebref, som under lagfarten lago i arkiverna förvarade, dels på inlemnade handlingar, som då måste vara karterade. Det är äfven anmärkt, att den föreslagna förändringen skulle tillskynda domarena en ökad utgift, derigenom att de i sådant fall skulle sjelfva få betala sitt expeditionspapper, som hittills utgjorts af charta sigillata. Jag får mot denna anmärkning invända, att staten alldeles icke förbundit sig att hålla domare med skrifpapper. Dessutom hafva dessa embetsmän nyligen, genom dem beviljad förhöjd expeditionslösen, fått en så betydlig tillökning i sina inkomster, att det alldeles icke är för mycket, att de betala papperet, som erfordras för de expeditioner, för hvilka de åtnjuta lösen. Det har äfven blifvit anmärkt, att allmänheten skulle af ännu en anledning blifva lidande af förändringen, nemi. derigenom, att den skulle få sämre papper i sina expeditioner. Det är ganska svårt att på förhand bestämma, hvad papper domare skola komma att betjena sig af, men jag vill blott fästa uppmärksamhe en derpå, att denna förändring icke kommer att hafva minsta inverkan på beskaffenheten af papperet, som erfordras för dokumenter af en dyrbarare och för individen vigtigare natur, alldenstund dessa handlingar, efter nu gällande charta-sigillata-förordning, icke skrifvas på karteradt papper.
Der fick jag sjuka att sköta, små barn att taga mig af. Ni har nog läst om kyrkan S: t Croce i Rom med den höga stentrappan, som de botfärdiga krypa upp för på sina knän. Jag har också krupit på mina knän, fast icke bokstafligen. Jag har velat, jag har arbetat och stridt för att kunna lefva med någor 85 !unda själfaktning och tillfredsställelse, då jag nu en gång lefde. Det varade i åtta år. Så kom åter den så kallade slumpen, då fröken Nielsen, coin hade skolan här ville flytta och skref just till mig om att träda i hennes ställe. Vår föreståndarinna ansåg, att det var ett kall som jag passade för; misslyckades det, kunde jag åter taga min tillflykt till henne. På så satt koin jag hit. Det öfriga känner ni. Fröken Jessen, ni måste hysa stor aktning för mig. STENSEN. FEOKEN JESSEN. Ja, det är sant. STENSEN. Och om ni ej upptager det illa, vill jag sliga, hvad jag känner; ni har också någon tillgifvenhet för mig. FROKEN JESSEN. Så som sakerna nu stå, hör det ej hit. " Hvad skall Stensen nu svara? " frågade jag sällskapet. Man utropade öfverraskad: " det skall diktaren säga oss! " " Nej, jag liar ju just inbjudit eder att vara med om författarskapet; det är derför jag läst upp historien. " Efter en kort stunds tystnad sade öfversten: " Jag antager, att det måste sluta med, att Stensen i Guds namn förnyar sitt anbud. Jag skulle finna, att det vore i sin ordning, men är ej säker på, att jag själf skulle göra på samma sätt. " " Det ni nu sagt, träffar i vissa afseenden hufvud pci spik ", sade prosteri, " men det är knappast ett sådant slags afgörande författaren fordrar. Han vill hafva oss till meddomare öfver en princip, en samhällsfordran, och låt oss derför höra något om hans eget voturn - ty ndgon meniiig måste du själf hafva. " " Ja; jag hade tänkt mig det ungefär som öfversten.
Detta stadgande anser jag vara ett nödvändigt tillägg, och öfverlemnar jag till Utsk:t, huruvida det bör införas i den nu föredragna §:n, eller i den §, som handlar om undantagen. Uti samma § bör äfven intagas ett stadgande, som bestämmer minimibeloppet för det kapital, hvilket är underkastadt beskattning. Gr. Mörner liar uti sitt sednaste yttrande förordat bibehållandet af de minimiafgifter, som i långliga tider tillhört vår bevillningsstadga. Dessa minimiafgifters afskaffande är dock en af de reformer i bevillnings-beskattningen, vid hvilka Komiterade fästat största vigt. Det har nemligen visat sig, att bevillningsafgiften för näringsidkare med större förmögenhet och betydligare rörelse icke öfverstigit det stadgade lägsta beloppet eller den bestämda minimiafgiften, och således utgjort alldeles samma belopp, som det obemedlade handlande och handtverkare, hvilkas rörelse varit mycket inskränkt, och hvilka icke utan svårighet kunnat lifnära sig och familj, måst utgöra. Öfverallt och under alla tider hafva dylika minimiafgifter medfört de största orättvisor. Yid sista riksdagen förhöjdes minimiafgiften för städernas innevånare till dubbla beloppet af hvad dessa afgifter enligt dittills gällande bevillmsstadga utgjorde. Minimiafgiften för en handtverkare i liufvudstaden är för närvarande 15 rdr. Samma afgift fastställdes vid 1854 års riksdag till 5 rdr b:ko för de i l:sta klassens städer bosatte handtverkare, samt till dels 4, dels 2 rdr för enahanda näringsidkare i rikets öfrige städer. Minimiafgifts-systemet har haft den ledsamma påföljden, att bevillningsnämnder ansett sig uppfylla sina åligganden, då de för hvar och en tillämpat den utsatta minimisiifran, utan att fästa något afseende vid det obestridliga förhållande, att den påförda afgiften varit alltför låg för den ene, men deremot alltför hög för den andre.
Så hafva t. ex. förslag blifvit inom Coll. väckte i det eller det afseendet, att till K. M. inkomma med berättelse och afgifva förslag, men dessa hafva nästan alltid fallit, till följd af motspänstigheten hos de civila embetsmännen, hvilka ansett, att Krigs-Coll. icke borde ega initiativ. Jag vet, att denna åsigt i viss mån äfven delas af andra personer, likasom det finnes sådana, som anse, att detta initiativ elter Colini ombildning skulle komma att tillhöra Dep:tsChefen. Det gifves, Mine Hrrl just i en särskild del, nemi. den ekonomiska, en mängd förhållanden, som endast genom deras praktiska sida, till hvilken med svårighet någon annan än Coll. har tillgång, kunna visa sig behöfva ändring eller icke. Det är t. ex. bestämdt, att, vid förrättningar, nämndemän icke ega att erhålla någon ersättning, såvida förrättningen skedde inom J mil. Skedde den återigen utom halfva milen, tolkades denna författning inom de olika regementena på olika sätt. Somliga upptogo nemi. i räkningen ersättning för hela väglängden, derför att afståndet var öfver en half mil, somliga blott hvad som öfversteg den halfva milen, och slutligen åter andra för hvad som öfversteg en half mil bort samt hela vägen hem. När dessa handlingar inkommo till Coll., framställdes in pleno begäran om ändring deri. Plenum svarade nej, emedan initiativet ej tillhörde Coll. Jag frågar då, om icke under sådana förhållanden all kraft och skyndsamhet kommer att försvinna. Man kan icke nog högt skatta den makt, som finnes hos en person, men den bör på samma gång begränsas genom kontroll. Vill man hafva något uträttadt, skall man förläna makt. Den andra af Gr. Mörner framställda anmärkningen gällde en slags förbistring, som den värde Gr:n, i likhet med Stats Rådet Bredberg, tyckes halva funnit i fördelningen af arbetet, i det att dels ärendena afgöras efter förslag af afdelnings-chefen ensam, eller inom afdelningen collegialt, dels att det funnes mål, som komme att utgöra föremål för alla tre afdelningarnes öfverläggning.
Sammanräknade beloppet af Bankens såsom utelöpande bokförde sedlar å 32 sk. utgjorde den 31 sistlidne December 3,062,366 rdr banko; och ehuru till deras ersättande sannolikt icke skulle erfordras en fullt motsvarande summa i silfvermynt, emedan, i fall minsta sedelvalören fastställdes till 5 rdr riksmynt, denna sedelvalör förmodligen komme att desto mera användas i rörelsen och till en del fylla behofvet af riksdalers-sedlarrie, så inses dock att för meddelande af nyssberörde ersättning, Bankens metalliska kassa måste komma att till betydligt belopp tagas i anspråk. Sannt är väl, att ifrågasatta åtgärd skulle förminska det äfventyr, som uppstode i den olyckliga händelse, att nämnde kassa blefve utsatt för förskingring eller förstöring, enär i sådant fall åtminstone den del deraf vore räddad, som funnes i allmänhetens händer, men, hvad Bankens realisations-förmåga angår, beror denna, efter Utskottets tanke, mindre derpå, att silfver finnes i rörelsen, än att Banken eger metallisk valuta till erforderligt belopp att sina utelöpande förbindelser dermed infria. Med hänsigt till Bankens fördel och realisationens bestånd torde det derföre icke utan skäl kunna sältas i fråga, huruvida Banken, då dess sedlar med begärlighet af allmänheten Bih. till R 'St. Prot. 1856 & 1857. 6 Sami. 1 Åfd. 7 Höft. 5 10 Banko-Utskottets Utlåtande JK 15. emottagas, bör bemöda sig att indraga dom, uttvinga silfver i rörelsen i deras ställe och sålunda försvaga sin metalliska fond. Måhända skulle äfven, i den mån Riksbankens egna sedlar gjordes umbärliga i rörelsen och kunde till större eller mindre del ersättas af Enskilda Rankers, sådant verka till en ofördelaktig tryckning på berörde fond.
Statscontis nya organisation år 182^ förhöjdes spånnmålsberäkningen för dervar, tjenstemän i proportion af lönetillökningen, och att denna grund blifvit följd vid alla derefter organiserade embetsverk, med undantag af Hqfrätterriä.f Hvad anledningen kan vara till denna olikhet vet jag ej, om den icke finnes deruti, att sportler äga runn i de juridiska verken, nien deremot icke i de öfriga, åtminstone alldeles icke för ledamöterna i KrigsCollhn. Af skäl, Dell u~j Maj. sorn lätt kunna inses, förbigår jag att anmärka, att all spannmålsberäkuing i presidentslönen är utesluten; men för den öfriga personalen kan jag icke undgå att anse orättvist att en annan grund för spannmålsberäkningen under lönerna skulle följas än den, som är antagen i staten för Statscopt. hvilket var det första verk, som omorganiserades och hvars löningsgrunder redan förut af 11. St. blifvit gillade och äfven nu följda af Utsk. vid den i betänk. N:o 80 föreslagna, tillökta personal af samma embetsverk. Hvad dernäst angår de åoo rtdr, som hvardera af krigsråden i stat under namn af arfvoden blifvit tillagda af särskilda under Collegii förvaltning stående cassör, och hvartill några statsmedel icke blifvit begärda, så får upplysas, att Coll:m, som i8o5, 181 x, i8i5 och sist r83r undergått organisationsförändringar, alltid haft ett större antal civila ledamöter än nu, och att vid den sista eller 1831 års organisation, hvilken inskränkte Collegii personal från 7! till 33 embetsoch tjenstemän, krigsrådens antal nedsattes från 6 till 4- committerade, som utarbetade oi-ganisations-projectet, hade likväl i underd. föreslagit 5 civila ledamöter; men K. M. täcktes i nåder minska deras antal till 4 på det sätt, att den femtes göromål fördelades på de 4> och att dess lönebelopp, under namn af ai-fvoden att utgå af cassorna, likaledes fördelades på de fyra.
Vid detta förslag har emellertid den anmärkning blifvit gjord, att det syntes betänkligt att lemna den, som kräfves för en bokfordran, men nekar till densamma, rätt alt med ed sig fria, enär denna rätt kunde blifva alltför ”frestande för mången, som saknar antingen vilja eller förmåga att betala,* samt att förslaget i denna del ej eller vore öfverensstämmande med den i lagstiftningen hyllade grundsats, att edgång ej må i oträngdt mål användas; men då, enligt hvad Utskottet redan yttrat, det är en i lagstiftningen allmän regel, att med ed kan man svara, men ej kära; då i 29:de och 30 §§ af rättegångsbalkens 17 kapitel uttryckligen stadgas, att, om lill styrko för ett käromål förekommit halft bevis eller bindande omständigheter och liknelser, då bör den, som käres till, med ed sig värja; då således den i förslaget upptagna bestämmelsen om skyldighet för en uppgifven gätdenär att fria sig med ed, ej allenast står i full harmoni med gi undsalserne i lagstiftningen, utan ock med afseende derå, att all bindande kraft ej kan beröfvas handlandes böcker, i sjelfva verket blott innefattar en omedelbar tillämpning af redan gifna lagbud på det serskilda fall, hvarom nu är fråga; då den edgång, som påkallas af rättvisan, ej kan anses vara i oträngdt mål använd; och då man ej har större anledning att befara missbruk af edgång, då fordran grundas på bok, än i de händelser, då fordringsegaren på annat sätt kan åstadkomma sådan bevisning, som föranleder till edgång; — så torde förenämnda anmärkningar icke föi tjena afseende, eller i någon mån förringa giltigheten och tillämpligheten af den i förevarande hänseende antagna grundsats. Fall kunna emedlertid inträffa, då en afvikelse derifrån synes nödig; och då skulle det, enligt förslaget, bero på Rätten att uppdraga edgången åt handlanden eller bokförarem Man kan nemligen tänka sig den händelsen , bland annat, att en handlande till en val känd person utborgar varor, men att denne, innan tiden för skuldens betalning infaller, så förlorar sitt anseende, att edgång icke kan honom anförtros.
Jäg vet, att jag kan hända blottställer mig för det åtlöje , sorn öfverlägsenheten sä gerna begagnar emot den välviljande svagare förmågan , men jag önskar upprigtig!, att icke en efterverld, olycklig genom vår lättsinnighet eller egennytta, i förtvifläns stund Skall komma att fördömmä detta åtlöje, och lemnå en ångestfull tacksamhetsgård åt dem , som velat trien ej förmått Bestrida de beslut, sora vållat deras olyckor^ då de kunnat förskaffa satritid och efterverld hvad den sednare haft största skäl att fördrå i arf äf sina fäder, nemligen eri äf förskämdå seder ej förderfvad physisk och mdralisk existence. jag inser att jag härigenom för framtiden möjligtvis kan bereda mig sjelf svårigheter i men mitt öfvertygelse och det begrepp jag för min del gör mig otri heder , ålägga iriig ätt bereda mig sjelf sådana hinder, sorn skola afhålla mig från så beskaffade egehnyttigå före;, tag, att de orsaka allmänna och enskiltä olyckor, samt beröfva efterkommande möjiighéten ätt utrota ett öfver verkeliga husbéhöfvet utVidgadt Brärinvins-förbriikande , hvilken corisumfion alltid stiger med tillgången och ej så lärt kan minskas då den afläger. Min önskan af blott, att nu kunna gifva exempel af början till en uppoffring, söm, vidare utvecklad* gtfver ett verksamt medel ätt återvinna Vård Den 8 Maji, f ni. 195 agtningsvärda Förfäders kraft, sorn ej bestod uti ett af spiritus upplågande ytligt och vanmägiigt trotsande, lika lätt förvilladtj, tohi af sig sjelf heddagir •, men saken falat för sig Sjelf till den; som vill hofa derpå; och på den det ej Vill j anser jag riiig oförmögen ätt öppria örönen. öecönomiteUtskottet föreslår tvänné alternativet, nemligén: antingen dess första
Jag anser således för min del, att Utskm misstagit sig uti det sått, hvarpå Utskm velat upnå målet; men då det torde kunna ernås, om ett anslag af allmänna medel bestämdes till understöd för utgifvandet af en officiel tidning, på det sätt jag nu försökt framställa, så får jag, på det att Utskm må komma i tillfälle att taga frågan uti ytlterligare öfvervägande, förena mig med dem, som yrkat återremiss af Betänk. Hr Adelborg: Att Regeringen må hafva en ministeriel) organ, hvarigenom hon kan meddela sig lill folket, deremot har jag ingenting att invända och har jag deremot icke heller gjort någon anmärkning. Att ett anslag till en sådan tidning må af representationen gifvas, synes mig vara ganska billigt, ty det är klart, att om nationen underhåller sin Regering, bör hon också vara betänkt på att anskaffa de medel, hvarigenom Regeringens åtgärder komma lill allmänhetens kunskap. Jag har alldrig opponerat mig emot något sådant, och, i likhet med den sista talaren, vill jag gerna söka åstadkomma ett beslut i denna syftning. Ett anslag af denna art bör likväl icke hafva (ill föremål ett fritt utdelande af en dylik tidning, utan endast nedsättandet af priset å densamma, så att allmänheten må komma i tillfälle, att så väl från denna, som de öfriga tidningarne, inhemta sina åsigter. Hvad angår det föreslagna sältet att gratis sprida tidningen, kan jag icke neka, och jag uprepar det ännu, att det smakar i mina öron bra mycket af despotismens sätt att gå till väga. Det ligger visst ingenting despotiskt uti att gå till väga på det sättet, men det är despotiska staters sätt all inverka på folket. Delta har jag sagt, ehuru Frih. Cederström annorlunda tolkat mina ord. Ifrågavande tidning skall ju innehålla officiella kungörelser, legala annonser, som hvar och en inom landet bör känna, nyttiga rön och försök, samt derjemte lidnings-artiklar, ledande förmodligen, rörande Regeringens åtgärder och våra politiska förhållanden. I dessa sednare omständigheter ligger tillräckliga medel för en Regering att kunna inverka på nationen, och det är just detta jag anser vara oriktigt.
För att kunna, sä godt i hast låtit sig göra, något säga om saken, har jag sammansmält finsilfver och koppar till följande halter finsilfver: 900, 875, 850, 825, 800, 775, 750 och 500 tusendedelar; de erhållna kornen slogos platta under tung hammare med 3:ne slag, så lika starka, som med van hand kunde åstadkommas; styckena renslipades på ena sidan och en skarp vinkel af 3:ne plana ytor, under så nära likadan lutning mot hvarandra, som för hand kunde åstadkommas, lilldanades på hvarje stycke; hvarefter jag försökte repa de renslipade ytorna med de andra styckenas spetsar. Pä detta sätt fann jag, att halterna 500 och 750 eller 8- och 12-lödigt silfver repade hvarandra inbördes ungefär lika staikt, så alt de syntes lika härda, eller möjligen det 8-lödiga stycket en högst liten mån hårdare: det 12- lödiga stycket repade alla de andra, men tog äfven af dessa intryck tillbaka i synnerhet af de närmast liggande uti kopparhalt och så. att stycket om T90°50ff gjorde nästan platt intet intryck, hvaremot det af /sVff tycktes repa det nära lika starkt som detta tverlom repades af det 12-lödiga. Det vdl fördenskull synas, som skulle det 12- lödiga och 8-lödiga silfvret vara de hårdaste af dessa legeringar och hårdheten aftaga småningom i mån som legeringen göres silfverrikare. Af ett enda försök i liten skala och i hast gjordt kan dock icke något med säkerhet slutas. Ender bearbetning i stort och under längre tid gifvetsig relativa hårdheten nog tillkänna, med afseende hvarpå vaktmästaren vid Kontrollverket, som i många år nästan dagligen afskafvat spänor af till probering inlemnadt silfver, försäkrat mig, att 12-lödigt silfver är hårdare än kontrollsilfver (som håller omkring 13g lod) ehuru skillnaden icke är stor, och detta senare ganska tydligt hårdare än 14-lödigt och ännu finare silfver.”