Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes inom arméen personer, som oaktadt mångårig öfning aldrig kunna uppnå denna färdighet och det oaktadt mäste approberas. Jag hemställer då, om det är sannolikt att någon stor del af skarpskyttarne skola kunna vinna en sådan färdighet till den tid då de äro skyldiga att inträda i första klassens beväring. Att en och annan med särdeles anlag kan göra det, betviflar jag ingalunda, men att delta till någon större utsträckning kan blifva förhållandet, tror jag icke, och det synes mig då sorn om den utlofvade befrielsen skulle blifva reducerad till en obetydlighet, mot hvad den tyckes vara. Af dessa skäl anser jag det vara bättre att antaga det andra förslaget, som innebär en verklig fördel; ty man ina säga livad man vill, alt det icke är någon förmån att bruka egna kläder o. s. v., så kan man i detta afseende framdraga talande exempel; hela studentkorpsen exercerar i egna kläder, och jag har icke hört att någon satt i fråga alt kronan skulle bestå honom med kläder. Samma är förhållandet med Gottlands nationalbeväring och deröfver har icke någon klagan försports. Under de många år jag förrättat beväringsmönstringar, liar det alltid, då jag uppmanat ynglingar af de s. k. bättre klasserna att sjelfva exercera, svarats mig att de gerna skulle hafva underkastat sig beväringsmötena, om icke de vore tvungna att påtaga kronans tröja och hvila i den förskräckliga atmosfuren i tälten. Också söker man i allmänhet, då förmögnare och mera bildade ynglingar skola exercera, att bereda dem tillfälle att ligga i underolficerarnes tält o. s. v., men detta har icke Den 20 Juni. 269 varit en rättighet, utan en grace, och den som skrifver in sig för att exercera, vet icke hvem sorn kommer att föra kompaniet. Vore det en rättighet, är jag säker att ett mycket större antal ynglingar af de bildade klasserna skulle underkasta sig beväringsexercisen, då de visste sig halva rätt att begagna sig af dessa fördelar.
Högvördige Preste-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva bifallit omförmälde Betänkande i dess helhet; äfvensom de öfriga två respective - L a "‘-Utskottets Utlåtande, 7\T:o 7 8. 9 tive Riks-Stånden godkänt detsamma, utom livad angar frågan om tillhakaflyttande af rättegångs-timman vid Härads-Rält i concurs-mål, uti hvilken del Betänkandet blifvit afslaget af Vällofl. Borgare-Ståndet samt återremitteradt af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, der anmärkningar äro framställde: 1:0 af Herr Friherre Cederström, Anders, som, i öfverensstämmelse med sin vid förra Betänkandet fogade reservation, yttrat, att den i Concurs-lagens 5 Cap. 67 §. af Utskottet tillstyrkte förändring, hvarigenom nämnde timma skulle bestämmas till kl. 4 istället för kl. 7 eftermiddagen, vore olämplig serdeles för dem af allmogen, som bodde så långt från Tingsstället, att de, för att hinna fram innan den förra timman, måste resa från hemmet dagen förut, och nödgas Tillbringa natten på Tings-stället, hvilket föranledde till kostnader, tidspillan och måhända äfven dryckenskap; samt 2:0 af Herr Friherre Raab, Adam Ckristian, hvilken ogillat berörde förändring, på den grund, att folket hunnit vänja sig vid den nu stadgade yttersta tiden lör bevakning af fordringar i concurs-mål å landet, och att om ett nytt lagbud utfärdades, osäkert vore, huruvida detsamma blefve så allmänt kändt, att icke en och annan derom saknade kunskap, samt ginge sin fodran förlustig.
Jag tror en olycklig nödvändighet fordra minskning uti afbetalningarne å StatsVerkets skuld till Banken, oeh att vi således äro förbundne alt bifalla Utskottens Betänkande, då vi icke kunna bestrida verkligheren af devn penningebrisr, sorn i alla orter öfverklagas, och den på de fleste ställen rådanjle förlägenhet, att utgöra skatterna. 924 Den 19 Julii f. m> I anledning af hvad Friherre Björnstjerna anfört, i afseende på silfver-uppköp, torde det tillåtas mig anmärka, att då det Betänkande, som angår a66,666 Rnirs 3 2 sk. användande till sådant ändamål blifvit återremitteradt, är det icke något hinder för Utskotten, att uti nämnde summa äfven inbegripa den nu ifrågavarande 150.000 R:dr. Då jag icke förmodar att mindre än 150.000 R:dr till detta ändamål kan anslås, inser jag ej eller något skäl , att uppskjuta afgörandet af denna fråga, på sätt Herr Morath föreslagit. Nog finner jag, att då Betänkandet antages, blifver man försatt uti nödvändighet, att antingen upphöra med vissa arbeten, sorn drifvas på allmän bekostnad, eller ock att upptaga Statslån; men då någon medelväg ej gifves, tillstyrker jag för min del bifall å Utskottens Betänkande. Herr Rothlieb, Axel, förenade sig med Herr von Hohenhausen. Herr Mannerståm, Johani För min del anser jag icke betänkligt att bifalla den nedsättning i afbetalningen af StatsVerkets skuld till Banken, som Uttkotten föreslagit, särdeles emedan jag tror, att sådan reglering af financerne skulle kunna af Riksens Ständer vidtagas, att hela skulden kunde utan olägenhet för Banken afskrifvas likväl under uttryckligt vilkor, dels att Banken befrias ifrån alla utgifter och försträckningar till Statsverket, dels att VäxelBankens och LåneBankens functioner icke vidare sammamblandas, på 1 Den 19 Julii f. m. 925 det den förra måtte blifva satt i tillfälle att full. göra sina förbindelser.
Utskotten vetterligen, har ingen Bank börjat utan grundfond, mera än den Svenska, men den var då åtminstone skuldfri, och egde ingen rätt att utgifva sedlar, som i Riket för mynt gingp. Första året endast uppstod ett obetydligt deficit, bestående af dess egne Tjenstemäns innestående löner. Jag vill icke vidare upptaga tiden för denna gång. Friherre Anckar,swärd , Carl Henrik: Innan jag ingår i hufvudfrågan, ber jag att Få upprepa en mening, som jag hade äran nämna i sista Plenum, nemligen att jag anser det för den största Nntional-olycka, om Statens skuld till Banken skall återbetalas. När säkerligen icke af många yrkas, att hela Statens skuld skall inbetalas, utan endast 4 Millioner, såsom Utskotten synes åsyfta, ehuru af Utlåtandet snarare kan dragas den slutsats, att 6 Millioners inbetalning vore i fråga, borde man äfven taga i betraktande, huru denna skuld tillkommit, ty antingen måste Staten vara skyldig att inbetala allt, eller också kan den frånsäga sig, att betala något. Jag utbe - i6o Den 9 Ju lii e. in. der mig Hagra ögonblicks uppmärksamhet för att visa, det jag likväl icke hyllar någon af dessa ytterligheter. Närvarande oreda i penningeförhållandet har endast uppkommit deraf, att man förblandat hvad som icke bordt hafva gemenskap med hvartannat. Jag tror, att, om man utgår från den synpunkt, att närvarande penninge-oreda tillkommit af misstag om rigtiga principer för Baneoförvaitning, bör man äfven nu söka återföra mera sunda Bancoprinciper. I fall, med åsidosättande af skuldsättningssystemet, Rikets Ständer åtaga, sig garanti för Bankens behof af rörelsecapital, så bör det här, såsom på alla andra ställen, icke inskränkas till något nummertal, vare sig i, 4 eller 6 Millioner, utan BancoStyrelsen ega uppnegociera hvad den verkeligen för Verkets drift behöfver. Jag tror, att den så mycket, omtvistade grundfonden är af olika behof för privata, och StatsBanker. De förra sakna annan garanti, än livad deras egen förmögenhet erbjuder; de måste således hafva något, synligt grundcapital.
Ros någon Redogörare inom Eders Kongl. Maj:ts Kansli-Expeditioner, till indrifvande af expeditionslösen för fullmakter och öppna bref m. ro., vidtaga den åtgärd till lösens skyndsamma infordrande, som Stats-Kontoret ansett med gällande föreskrifter och behörigt iakttagande af Stats-Verkets rätt instämma. 1 afseende på Revisorernes framställning om en snarare afslutning af Landsböckerna, i ändamål att desamma, till enhets och öfverensstäminelses vinnande mellan dem och Riks-Hufvudboken, måtte kunna begagnas vid Riksbokslutet, i stället för de särskilta sammandrag, hvilka nu i Riksboksiuts-Kontoret uppgöras öfver de overificerade dupletterne af Specialräkningarne, anser Stats-Kontoret sig böra yttra, att med afseende å nyttan så väl af den större enhet och enkelhet, som äfven af den besparing i tid och arbete, sam, till fördel för andra maktpåliggande ärendens behandling, skulle vinnas, derest den föreslagna åtgärden blefve i verket ställd, Eders Kongl. Maj:t lärer i Nåder finna lämpligt att böra Dess Befallningshafvande i samtliga Länen öfver den af Revisorerne sålunda ifrågaställa tidigare afslutningen af Landsböckerna; hvarefter så väl Stats-Kontoret sora Kammar-Rätten torde tillkomma att öfver ämnet i sin helhet yttrande i underdånighet afgifva. Revisorernes uppgift, att de i Länen balanserade^behållningar till stor del utgöras af anticipationsvis utbetalta medel och förskotter, sorn tillhört dels föregående, dels det löpande årets utgifter, hvilka antingen bo de betraktas såsom en brist i statsanslagen , eller ock minska den så kallade Reservfonden, innefattar egentligen en an visning, hvaraf denna fond till en del består, och på hvars ökande eller minskning dessa förskotter alltså hafva inflytande; men de utgöra icke derföre någon brist i statsanslagen, emedan berörde af Revisorerne angifna, äfvensom öfriga förskotter, antingen ersättas af det
Det stora bleka aiisilrtet, den ddiga hallningen, hans gamla erbarinliga kliider, hans flottiga svarta h k, d l t %r henne viiuijel.igt att se p %. Emellertid kriaclcnr hen samina afton på hennes döm och sggqi., att han komiliit Bter, einednu han e; i kunde vara utan henne. Han s - g&amp; ined hennes löfte: » jag vill ' vara hvad ni finner hos mig. Det vill jag vara. » Det fadda och flila hos honom %r borta. Deras förtrolighet ökas. De tillbringa sönctagnrne p; utflykter. Under en &amp; .dan iitflykt Iriinner hon plötsligt att k f r h hoiioiii utgick den farliga trollmakten hos en man, som just befinner sig i titlpunkten för sin kraftutveckling. » Sedan dess förmii.r hon ej se honom, fullt i ögonen. I pensionatet hviskm iuan bakom deras rygg. Lonny pligas af oro, hon tviflar på hans uppriktighet, hon vet ej livad hoii skall tiinka om honom, » som tllltjht tillhöljer för henne det centrala i sitt viisen. » Men hon &amp; Iskm honom nu i trots af allt. Ett iippkade mellan Jössing och hans riimskaiurat Linniiuq, som bringar hans förhållande till Lonny på tal och groft föroliimpar denna senare, har till följd att Jössing flyttar f r i n pensionatet, d a haii komprometterat Lonny. Hon erhåller diireftor ett ingestfullt riintniit bref ined begiirnn om möte i Thiergarten. Lonny slrynclai: dit. De g&amp; arin i mm, men iinnu 1znlla.r lian henne fröken Lauter, annu tiger han, iinnii ingen fiill iitgjiitelse, iinnii blott en sluten hand! Det retar henne. Hon finner det, diimt och löjligt att randm s&amp; där. SA, jag håller inte e t », framstöter hon ovillkorligt.
För sist nämnda yrkande om uteslutande, utur Nej-propositionen, af en del utaf dess uti Memorialet N:o q5 föreslagna innehåll har förnämligast Blifvit anfördt, alt, om Bonde-Ståndets mening uti Nej-propositionen skulle intagas, måste Borgare-Ståndet ega lika ostridig rätt, att få uti Ja-propositionen uttryckt sin, i anledning af Constitutions-Ulskoltels Memorial N:o 38 uttryckta, gemensamma tanka, alt Riksförsamlingen fördelas på Tvänne Kamrar, och att, der skiljaktiga tankar mellan de Tvänne kamrarne icke annorlunda kunna sammanjemkas, hela Riksförsamlingen derom i vissa fall på ett rum beslutar; en tanka, som bildar motsatsen till Bonde-Ståndets uti Nej-propositionen innefattade mening; men alt lämpligast vore, alt den förestående, blott prseliminära, voteringen kotnme att omfatta, utan alla bestämmelser i öfrigt, endast den principfråga, om Svenska Riksförsamlingen skall fördelas på Tvänne Kamrar, eller bilda en enda Kammare; att meningen med detta yrkande, om Nej-propositionens inskränkning till den allmänna principen, icke vore att undertrycka Bonde-Ståndets beslut om den enda kammarens fördelande för vissa fall uti Tvänne Nämnder, alldenstund Bonde-Ståndet, om En-kammarsystemet blifver gällande, finge tillfäll# att, vid detaljernas behandling, göra sitt ifrågavarande serskilda beslut gällande; alt Utskottet gått längre än det bort, och att tillses måste, det ej allt genom prseliminär-voteringar måtte afgöras och Bonde-Ståndet på detta sätt komma att ensamt föreskrifva besluten; samt att voterings-propositioner Böra uppställas så, att de serskilda Stånden få tillfälle alt göra sina beslut gällande, när det ena Ståndets beslut är olika med det andras eller de andras; hvarföre, om Borgareoch Bonde-Ståndens beslut i en detalj skulle inrymmas i Voterings-propositionen, de öfriga två Riks-Stånden skulle hafva samma rätt.
Afven andra pröfningar hafva fallit på hennes lott, och de sista åren har hennes hälsa varit allvarsamt angripen, men ännu finnes mycket af den forna viljekraften kvar, arbetslusten har hon ej förlorat, utan skall ännu länge, såsom vi hoppas, kunna verka för sina medsystrars utveckling till kunskap, arbete och själfständighet. Ellen Fries. " Lifvet är så kort. " W||il|essa ord upprepas ofta, än med en liten &lt;Ss^i vemodig suck, än med otålig ifver, än åter, ehuru mera sällan, med högtidligt allvar. Oftast menas med detta yttrande, att lifvet är alltför kort — för kort för arbetet, för njutningen, för äran och högheten. Men de finnas, för hvilka lifvet är långt nog — och mången, som börjat med att tycka lifvet vara otillräckligt för att gifva honom tid till all den lefnadsfröjd, han väntar, finner det slutligen alldeles för långt — så långt, att han själf förkortar det, äfven om han ej kan skylla på, att det är för tungt. Och dock är det verkligen så, att lifvet, människans jordelif, är kort, hvar och en, som ser tillbaka på flydda år, måste medgifva, att de flyktat fort; hvar och en, som hunnit till mognare år, vet, att tiden går undan med stormsteg, det är, som om året knappast begynt, innan det är ute. De flesta tänka och säga också, att lifvet är kort. Tanken verkar olika på olika personer, men de flesta drifvas däraf rastlöst framåt — framåt till arbete eller njutningar. Men med den tanken borde följa en annan, som dock endast sällan får vara med — den, att detta lifvet, långt eller kort, får lefvas blott en enda gång. Ingenting får tagas tillbaka eller göras om; det som en gång är gjordt, det är som det är, det kan aldrig ändras. Jag tror, det vore godt, om vi tänkte litet mera härpå. Visserligen kan ett fel afbedjas och godtgöras, visserligen varder det mer glädje i himmelen öfver en syndare, som sig omvänder och bättrar, än öfver nio och nittio rättfärdiga, som iögen bättring beböfva.
Barthelemy, hvilken, enligt Riksens Ständers beslut 1812, blifvit undantagen ifrån Sveriges Stats - Författning, Administration och Drätsel, skolandes, enligt Eders Kongl. Majus Nådiga löfte, vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer komma hvad i denna del af Styrelsen sig tilldragit, hvad fördel för Moderlandet deraf kunnat vinnas, och att, enär något öfverskott af de influtna medlen skulle sig yppa, deraf skulle hållas tillhanda hvad som till fyllande af bristerna, derest sådana skulle uppkomma, kunde er-J fordras. Då Riksens Ständer häraf erfarit hvilka betydande summor af dessa inkomster, under ofvanberörde tid, blifvit af Eders Kongl. Maj:t använde till Sveriges omedelbara nytta, samt i följe deraf till lättnad för Svenska Statsverket och lisa i Nationens bördor, få Riksens Ständer, intagne af detta Eders Kgl. Majus ädla handlingssätt, härmedelst i underdånighet till Eders Kongl. Majit frambära gärden af deras uppriktiga vördnadsfulla tacksamhet. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad , trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majrts underdånigste, tropligtigite tjenare och undersåter 2 04& Den 21 Juli. På Ridd. och Adelns vägnar Carl Märner, h. t. Landtmarskalk. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson , n. v. Talman. tfppläst hos Samteliga Riks-Stånderi den 21 juli.
Jag förmodar således, att den förres stämma icke hördes. Jag tager mig derföre friheten upplysa derom och tillkännagifva, att jag med honom förenar mig i Hr von Hohenhausens yrkande, alt R. o. Ad. mätte instämma i de andra Ståndens beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., som i anledn. häraf förklarade, att Gr. Cronhjelm yrkat vidblifvande af R. o. Ad:s beslut, och derföre propos. i öfverensstämmelse dermed borde först framställas, förnyade den nyss gjorda propos:n. Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå II. Ex. lillkännagaf, det han trott sig finna, att härvid ja varit öfvervägande. 18:de punkten, ang-.de tullfrihet vid utförsel af ”Blyerts”. Gr. Cronhjelm: Som här äter är fråga om en exporttull, i hvilken IL o. Ad. står ensamt mot de andra Stånden, hemställer jag, på den grund jag nyss anförde, att R. o. Ad. måtte antaga Utsk:s inbjudning. Häruti instämde Hr Rosenblad. R. o. Ad. instämde i de öfriga RiksStms beslut, till följd hvaraf 17:de voter:s-propos:n ansågs förfalla. Den 2 April f. m. 11 19-.de der-cloth”. Hr Rosenblad: Jag får vördsamt hemställa, att R. o. Ad. ville i detta fall instämma med de andia Stånden. Förtullningen efter värde är mycket vådlig och bör, såvidt den kan, undvikas. Jag känner icke huruvida den procent, som de andra Stånden bestämt, är för hög, men den kommer i alla fall att bero på K. M:s pröfning. Gr. Cronhjelm:
S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Memorial, N:o 258, med förslag till voterings-proposition, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande ett ytterligare lån till staden Christianstad; och voterings-propositionen godkändes. Från Ilederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogs och remitterades till Stats-Utskotlet en af Ola Månsson från Skåne väckt motion, angående uppsättande och afgifvande af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, i fråga om utgörande af rekognitions-afgift utaf Andrarums Alunverk i Christianstads län. S. D. Vid fortsatt föredragning af Särskilda Utskottets Memorial, N:o 11, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 8, med förslag til! Förordning, angående vilkoren för bränvins tillverkning, beslöt Ståndet, i fråga om bestämmande af vilkoren för bränvins tillverkning, att föreskrifterne i Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851 böra bibehållas; dock med den förändring, att tillverkningstiden inskränkes till endast November månad hvarje år; att afgiften för denna tid bestämmes att utgå med lika högt belopp, som förut egt rum för sex månader; och att den, sorn vill begagna endast halfva bränvinsbrännings-tiden, skall dertill vara berättigad, emot erläggande af halfva skatten. I sammanhang härmed beslöt Ståndet att vördsamligen och vänligen inbjuda de respektive Med-Stånden, att uti detta Bonde-Ståndets fattade beslut sig förena. S. D. Vid fortsatt föredragning af Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 13 i anledning af åtskilliga motioner om vilkoren för bränvins försäljning, beslöt Ståndet, att, med bibehållande af föreskrifterne i Kongl. Förordningen den 10 Oktober 1851, angående vilkoren för bränvins försäljning, så väl i afseende å 1- 8 i Utskottets nu gjorda förslag, som i öfriga delar af författningen och de för försäljningen stadgade afgifter, lägga Betänkandet till handlingarne. Den 9 September. Från Höglofl.
Så t. ex. om man ville utnämna Biskopen äfven till Kyrkoherde, i det honom underlydande stiltets pastorater, kunde sådant sluta, med Biskopen allena till Kyrkoherde, och blott Adjunkter eller Komministrar till vice Pastorer i stiftets alla församlingar. Men nuvartde Regering har icke gått framåt, utan tillbaka på denna väg, eller sa att man denna gäng blott något ökat en Biskopslön af allmänna medel — likväl emot den allmänhets vilja, som tillskjuter dem — och lillbyn honom, icke så, som Hr Gripenstedt' yttrade, ett prtebende emot ett annat, ulan ett större regall pastorat, som då icke var praebende. Det der tillbytfa, pastoratet får således, mot sin vilja, i ali framtid löna Biskopen, i st. f. att välja och löna egen, ehuru af K. M. efter välbehag, tillsatt Kyrkoherde. Så lärer rätta sammanhanget vara, och del kan finnas eftertänklig! nog, ehuru det rörer blott en församling, en Biskop, och en ej betydlig tillökning i hans lön. Jag har hört, att ett Riksstånd .sysselsatt sig med denna andra fråga i Betänk., större delen af f. m. Måhända i tanka, att en annan gång, det kan angå Biskopslönernas minskning i stället att nu tillökning skett. Men lemnom frågan; ty jag anser henne och öfrige 17, såsom jag yttrat, af mindre vigt i jemförelse med hvad som ändock ståli ett visst sammanhang med densamma, och hvarföre jag således till henne framdeles återkommer. Rikets sannskyldiga nytta. En vän, med mig liktänkande ledamot, Hr Tersmeden, Per Reinhold nemligen, har derom i sitt förord yttrat sig, så som äfven jag skolat vilja inleda, hvad jag nu har att säga. Ilan ansåg ytterligare lagförbättringar i brottmål och kyrkliga frågor erfordras och af sådan vigt, att Rikets väl hade kråft deras vidtagande. Visserligen 1 — måtte blott dessa förbättringar, när de hinna en gäng blifva färdiga, lända till fromma!
Den fruktan, att Banken, deraf föga skulle återfå, fastades hos mig, då jag i8a5 hade den äran, att, som en af Rikets Ständers Revisorer, deltaga i granskningen af Magazinslnrättningens Räkningar, och denna fruktan synes nu höra öfvergå till visshet. Af de försträckningar, som Skaraborgs Län 1827 erhållit lärer redan go,ooo Rrdr Den 25 November. vara återbetalte; af desse jemte hvad som ifrån Wermelands och Elfsborgs Län ingått lärer Banken ännu icke erhållit en skilling i återbetalning på sina förskotter. Om man på Creditivets bekostnad vill förskaffa Gamla Magazinslnrättningens Räkning ett fördelaktigare utseende, hvarföre icke då åtminstone från denna Inrättning låta Banken tillgodonjuta återbetalning af sina fordringar. Det må förlåtas den, som ej känner Förvaltningens hemlighet, om han af de öppet i dagen liggande åtgärder, hämtar den fruktan, att man aldrig ämnar Banken någon återbetalning, och alt med den önskan att kunna öfverskyla en del af bristerna vid gamla Magazinslnrättningen och dess förvaltning, man äfven i bakhåll förenar det förslaget, att kunna åter införa en ny lika oduglig Inrättning. Här är icke fråga om personen utan om sak; det skall hjerteligen fägna mig, om alla de Embetsman, som deltagit uti de till dessa frågor hörande åtgärder, fullkomligen kunna rättfärdiga deras förhållande!1; skulle åter ett motsatt fall inträffa, så hoppas jag åtminstone, att Rikets Ständer skola blifva öfvertygade om olämpligheten deraf, att hädanefter hänvisa Creditiver på Banken, då man äfven nu synes vilja fortfara i den Den i5- November. uråldriga ovanan, att icke anse sig skyldig återbetala livad på detta sätt lånas. Grefve Posse Arvid: Då jag icke kunnat förutse, att ifrågavarande Motion skulle väckas, liar jag underlåtit att medtaga de handlingar, som skulle kunnat lemna upplysning i ämnet, och den värde Motionairen må derföre ursäkta, att jag ofullständigt och endast ur minnet besvarar de framställda frågorna..