Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet, som icke haft att afgifva något omdöme öfver Scholordningen i det hela, tnen att yttra sig öfver motionerna, har utan förkärlek till den förra, utan partiskhet mot dessa, funnit dem uti de förut omnämnde stycken, dels misstagna dels af mindre vigt, och således icke föranleda någon tidigare revision, än den anbefallda, hvilken icke lång tid härefter skall anställas af sakkunnige och i ett åt ämnet egnadt lugn. De anmärkningar, hvilka tvänne af Motionairerne vid återremissen gjort i dessa detailer, hafva så mycket mindre rubbat denna mening, som de äro återsägelser, utan nya, mera bindande skäl. Utskottet tror sig således visa tillbörlig vårdsamhet om 2172 Ben1. och Erion. UtsJc. Betanhanden. Rikets Högloft. Ständers dyrbara tid, då det icke upprepar sina redan afgifna gensvar. Någon tid, för Uppfostringscommittéens upphörande, har det icke varit Utskottet tillständigt att bestämma. Då Committéen ännu har sig uppdragna ofullbordade värf, och om än den icke, enligt Herr Hartmansdorffs tanka, ersätter en centralstyrelse för undervisningsverken, dock kan lills vidare användas såsom en beredning af de förslag, som i uppfostringsämnen blifvit gjorde, lärer dess fortfarande få bero af det behof, Regeringen finner förevara. Och har Utskottet för öfrigt intet att tillägga sitt förut afgifna Utlåtande, hvilket det härmed får äran åberopa. Dock värder detta allt till Riksens Högloft. Ständers pröfning vördsamt hemstäldt. Stockholm d. 19 Aug. 1823. Besv. och Ekon. VtsL Betänkanden. 1175 N:o 169. Ankom d 29 Aug. 1823. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande om Directioners inrättande till Kavalleriets beklädnad, m. m. Utskottets Betänkande N:o 99, om inrättande af Directioner till kavalleriets beklädnad, har af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Vällofl.
Det vill således synas att en sann hushållning fordrar att arbetet nu fortsättes genom 3 procents lån; så vida man får antaga för gifvet, att arbetet dock en gång måste fulländas, hvilket jag för min del vågar anse vara Nationens allmännare önskan, äfven om man toge för afgjordt att Nationen icke vore benägen att serdeles högt uppskatta de framtida fördelarne af detta verk. Till följe häraf vågar jag således föreslå följande: r:o Att R. St:r nu bevilja ett understöd af r00,000 R:dr B:co till GöthaCanalarbetets fortsättning. 2:0 Att H:rr Fullmägtige i R:g:sContoret erhålla R:s St:rs befallning, att ofördröjeligen, för detta ändamål, på sitt ägande Creditiv i Banken upptaga denna summa. 3:o Att denna summa ersättes Banken i mohn som Riksgäldsmedel hinna inflyta. 4:o Att detta förskott, tagit å Bevillningsraedlen, ersättes af Lån å 3 procents räkningen eller å Banco - Beta nkan elen, N:o 102. 117 Creditivet, på hittils brukligt satt, i den händelse storleken af StatsContorets Reqvisitioner å Bevillningsanslaget ej skulle medgifva ett fortsatt förskott å desamma. Af Herr CommerceRäclet B. H. Santesson.- De uti samtelige RiksStånden förekomne anmärkningar, livilke föranledt återremitterandet af Statsoch BancoUtskottens Betänkande N:o 92 uti frågan angående ett förskott af 100,000 R:dr till GöthaCanalarbetes fortsättande innevarande år, afse, utan undantag, anmärkningarnes författares inom hvarje Stånd mening, och hvilken, att sluta af voteringsresultatet inom alla Stånden, verkeligen synes uttrycka Ståndens mening, att Statsoch BancoUtskotten borde till R. St:r inkomma med ett förnyadt Betänkande och deruti afgifva ett verkeligt utlåtande, i anledning af K. M:ts Proposition, huru det för GöthaCanalbyggnads fortsättning erforderliga biträde af 100,000 R:dr kunde i förskottseller låneväg lemnäs.
Detta beslut, i och för sig sjelft, syntes visserligen vara S LaiVtskattet* Btränkandt N/o ij6. fotadt p!. rigtiga grunder ; fy en obegränsad frihet f >r en hvar, af hvad stånd som helst, att för framtiden oåtski Ijligen förena flere egendonar, och för förvaltningen deraf föreskr ifva 'Todtyckliga vilkor , samt dymedelst för efterverlden stadga orubbliga Lagar, då likväl allmänna Lagar och Författningar äro förändringar underkastade , kunde icke för samhället vara gagnelig; och önskade således M otionairen , sorn ock deltagit i berörde beslut, ej eller nu i detsamma, såsom allmänt lagstadgande, någon förändring. Men vid betraktande af de serskilda förhållanden, sorn uppkomma derigenom , att innehafvare af adelig värdighet tillika är sjelfskrifven National-representant , måste man , efter Motionairens förmenande, ändock medgifva, att det är , om icke nödvändigt , åtminstone högst nyttigt , att nämnde värdighet är förenad meri egendom , som sätter innehafvaren i stånd att fullgöra de honom , i egenskap af representant, åliggande skyldigheter ; — välförståendes, att så beskaffad egendom vore nödvändig, icke derföre, att representanter måtte ega något enskildt att försvara , helst nitet och värman för fosterljudets val icke är beroende af representantens förrnögenhetstillstånd , utan af hans vilja oell förmåga att bidraga till det allmännas bästa ; men derföre, att en representant, sorn icke eger tillgångar *!( »ig vid Riksdagen uppe - I.at Utskottets Betänkande N:o i36« 9 hälla, ej eller kan i det hänseendet uppfylla siri pligt. — Frän denna synpunkt vore en ufviig att med adeliga värdigheten förena besittning af fast egendom visserligen önskvärd, helst derigenom icke allenast det i 180g lis Regeringsform grundlagde nya Adelskap förmodades blifva ändamålsenligare, utan äfven de förut varande Adeliga slägterne småningom lomme i enahanda förhållanden, samt möjligheten att i en framtid undanrödja den skillnad, som nu förefinnes, emellan ätter, adlade före och efter år 1809, blefve förberedd.
Den 12 Januari 1861 i underddnighet anmäld, då Skogs-Styrelsen erhållit befallning att, efter infordrande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Wester-Norrlands, Gefleborgs, Jemtlands och Kopparbergs län yttranden, med underdånigt utlåtande inkomma; och sedan detsamma den 26 April 1862 afgifvits, är detta ärende beroende på nådig pröfning i sammanhang med andra till en förnyad skogslagstiftning hörande frågor. 44:o af den 26 Oktober 1860, angående ifrågasatt upphörande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarhetor till Dylta svafvelbruk och socknarnes rotering. (191). Sedan ej mindre innehafvaren af Dylta svafvelbruk häröfver algifvit underdånigt yttrande än äfven Kammar-Coliegium och Skogs-Styrelsen med infordrade utlåtanden i underdånighet in kommit, har Kongl. Majit under den 2 Oktober 1863 i nåder anbefallt Sin Befallningshafvande i Örebro län att inhemta och till Kongl. Majit insända bruksinnehafvarens underdåniga förklaring, huruvida han i sammanhang med tjenstbarheternas utlösen till faststäldt pris, på sätt Rikets Ständer föreskrifva, må finnas villig att af de två i nämnda län belägna Hålahults och Östra allmänningar, hvarifrån bruket för närvarande hemtade sin skogstillgång, till Kronan afträda Hålahults allmänning, hvaremot han såsom ersättning för brukets rätt till skogsfångst skulle få behålla och till skatte lösa Östra allmänningen; och sedan innehafvaren af bruket uti till Kongl. Majit genom dess bemälda Befallningshafvande den 4 Januari 1864 insändt ytttrande i underdånighet förklarat sig icke kunna på detta förslag ingå, är målet för närvarande på Kongl. Majits vidare pröfning beroende. 45:o af den 5 Oktober 1860, i anledning af den år 1859 verkställda revision af Statsverkets med flera allmänna fonders förvaltning. (136).
Det var andakt och tillbedjan jag kände; jag lyftades ut ur min vanliga verld. Så kom folket störtande. Bullret slog upp som en våg emot den ensamme mannen. Och menniskovågen välte in i gången, stormade fram emot oss två, som om den ville krossa oss, och slöt sig så tillsamman med ett stilla sorl. Jag höjde mig och såg bort öfver denna yta af hufvuden. Det gladde mig att den var så vid. Jag var så rädd att det skulle vara för litet folk, det skulle ha gjort ett ledsamt intryck på den ensamme derborta. Så kommo vi in och fingo våra platser. Det dröjde länge innan han kom. Se der! Det aflånga hufvudet med sitt sträft uppstående hår skymtade fram mellan dem som stodo vid dörren och så kom han upp på katedern. Den lugna, liksom sökande blicken, som jag känner så väl; nu såg han hvar jag satt. Han talade om mansoch qvinnoidealet. Den tyska romantiken hade haft kraft i sina figurer, men när dessa gingo öfver i den danska diktningen aflägsnades allt det påtagliga och karaktäristiska. Oehlenschlägers hjeltar och qvinnofigurer äro blodlösa, overkliga, endast sammansatta af klingande ord. Till sist talade han om Cæsar som typen af en man. Och hvad är då det manliga? Kraft, djerfhet, hänsynslöshet. En verklig man bryr sig icke om hvem som står honom i vägen, han fullföljer sitt mål. En man visar icke sitt verkliga inre, han gömmer det under en mask. En verklig man är slug, derför att han är ihärdig. En verklig man har framför allt kraft, kraft i allt hvad han företager sig, kraft att böja andra in under sina planer och använda dem som redskap, kraft att hålla en qvinna fast. Och hvad är det qvinliga? Förmågan att älska helt och utan konventionella hänsyn, varmt, fullt, lifskraftigt. Att vara modig, uppoffrande, stark; allt genom kärleken, utan svartsjuka, utan baktanke; bara derför att det är hennes natur att älska. När föreläsningen var slut följdes Lundegård och jag åt hem och superade på tu man hand hemma hos mig.
”Gubben har väl ej vaknat från sin middagslur ännu,” svarade den andre likgiltigt. – I detsamma öppnades dörren, och herr Billing sjelf inträdde. Ehuru redan öfver de år, då man kan göra anspråk på att kallas vacker, var likväl hans höga, af bekymmer mer än af år böjda gestalt och det bleka, milda, uttrycksfulla ansigtet en fullkomlig förening af hvad man kallar tilldragande, och herr Billing en aktningsvärd, godlynt och treflig gammal man. Då han inträdde på sitt kontor, väckte någonting tillfälligt de unga herrarnes uppmärksamhet; ty de hade af förundran nära glömt sin skyldiga vördnad att stiga upp. Han helsade dem med sitt vänliga och lätta sätt; men en viss brådska röjdes i hela hans väsende, under de få minuter han dröjde, för att tala med sina herrar kontorister. Det syntes lätt, att denna brådska ej var af den natur, som hör till affärslifvet. Han var i hög grad tankspridd, gaf befallningar och återtog dem, frågade efter samma sak flera gånger, och begick, kort sagdt, alla de fel, som äro vanliga då själen gör sina utflykter, det vill säga, när fantasien behagar spela variationer till de alldagliga bestyrens thema; och när detta inträffar, måste ju dissonans uppstå. Herr Billing måste hastigt hafva insett detta; ty utan att vidare yttra ett ord om de angelägenheter, som fört honom till kontoret, tog han sin fina engelska hatt, svepte kappan omkring sig med mycken noggrannhet, ordnade drägten och begaf sig ut. De qvarblifna hade ännu ej hunnit gifva luft åt sin förundran, då dörren öppnades för att insläppa madam Walbergs välfödda person, åtföljd af den efterlängtade kaffebrickan. ”Välkommen! välkommen! Hvad tänker mutter på, som låter oss sitta här och förgås af längtan, först efter henne sjelf, såsom tillbörligt är, och sedan efter hennes egen lilla blanka guldgosse, allas vår älskling? Se så! sätt honom nu vackert ned,” bad en af herrarne, under det den andre undanröjde en mängd böcker från en stol, och bjöd gumman sitta. ”Nå, det må jag säga! Herrarne äro förbåldt artiga,” sade madam Walberg.
Rosenblad, till Herrar Fullmägtiges Protocoll afgifna Förklarande öfver hvad Rikets Ständers Herrar Revisorer uti deras d. 14 December i835 afgifne Berättelse till Rikets Ständer angående Banco-Verket, §. 12, anmärkt, beträffande Bokföringen, hushållningen och redovisningen vid Bankens Pappers-Bruk Tumba, ville Herrar Fullmägtige, tillika med de af Hr Kammarherren åberopade åtföljande Bilagor, låta, nästefter och i sammanhang med den ifrågavarande Berättelsen, till upplysning såväl för Rikets kommande Ständer som för Allmänheten, i Tryck meddela. Enligt samma Berättelses 1 x §. rubriken Inre detalj för hållanden sista afdelningen, hade Herrar Revisorer till pröfning förehaft: 1:0 Besvär af conslituerade Banco-Commissarien C. N. Kolmodin, som klagat deröfver, att Banco-Fullmägtige den 4 September 1835 till den efter Assessoren L. J. P. Carlquist ledigblefne Ådvocat-Fiscals-sysslan i Banken, om hvars erhållande endast 2:ne Sökande sig anmält, bland desse Sökande, med Klagandens förbigående, utnämnt Notarien vid deras Expedition N. A. Heurlin; i sammanhang hvarmed Herrar Revisorer till Rikets Ständer, sig yttrat:
Och Utskottet har trott, alt sådant destohellre borde och kunde Secreteraren, såsom en bestämd tjenstpligt, åläggas, som hans vederlikar inom Verket eller Commissarierne, till följd af nu beslutade tjensle-indragningar, fåll sig ökade göromål ålagda. Men som anmärkningar emot Utskottets förslag i denna del förekommit inom 3me Stånd, så anser Utskottet sig, till följd häraf, höra frånträda samma förslag och ur irsta §. uttaga den anmärkta meningen. Till besvarande af del inom Bonde-Ståndet framställda yrkandet om den i nuvarande Reglemente införda p4 §:ns bibehållande i det nya Reglementet, anser Utskottet sig endast böra hänvisa till hvad samma §. innehåller, för alt ådagalägga olämpligheten af de deruti förekommande speciella föreskrifternes fortsatta intagande i det för Riksgälds-Contoirets förvaltning utfärdade Reglemente. Vid ardra §. af Utskottets förslag är anmärkt, att i stället för det af Utskottet i början af §:n begagnade uttrycket: ”under Fullmägtiges inseende, ” hade de i nu gällande Reglemente förekommande ord ”under Fullmägtiges öfverinseende,” bordt bibehållas. Utskottet, som anser meningen vara densamma, hvilketdera af dessa uttryck begagnas, får derföre, enär det i Utskottets förslag nyttjade ordet ”inseende” föranledt anmärkningar inom 2:ne Riks-Slånd, hemställa, att detta ord, i början af den föreslagna 2 §:n må utbytas emot det i förra Reglementet begagnade uttrycket ”öfverinseende.”
Nå, det fanns ju en kavaljer, som länge ägnat mig sin hyllning – brunnit lika hopplöst, som jag själf brann för dig! – och jag kastade mig i hans armar – af medlidande med honom och med mig själf Men ideligen hade jag dig för ögonen, jag följde era steg, lurade på er – och såg hur du gaf den andra just hvad som en gång förhäxat mig – och vid jämförelsen tycktes mig min egen amourette endast ett dåligt skämt, en oskön parodi, som mynnade ut i smärta, ty hvart ord af ömhet, hvar blick, hvar smekning blef ett piskrapp och en skymf, därför att han icke var du – och därför att jag så väl visste, just huru du gaf allt detta åt en annan. Medvetandet därom gjorde mig grym och hård, väckte till lif allt som fanns ondt i mig – piskade mig att hata dig för den smärta, jag led. Ja, jag hatade dig, och jag afskydde och föraktade henne, som stulit hvad jag en gång hade ägt Sedan några minuter står drottningen utanför de röda sidendraperierna och lyssnar. Nu skjuter hon dem häftigt till sidan och tränger sig plötsligt in. Hon liknar en furie. Hennes ögon låga, kinderna blossa och den tjocka underläppen skälfver. – Hvad föregår här? frågar hon slutligen, med rösten onaturligt skärpt af ansträngningen att pressa fram orden. Elisabeth Eyben ryggar tillbaka, famlande med händerna mot väggen, som om hon sökt stöd för att icke falla. Ty mot henne ensam riktas drottningens blixtrande vrede och hårda ord. – Nå, svara! Svara då människa! Jag befaller! Då vänder sig Struensee till drottningen, ser på henne med en kufvande och tvingande makt i sin blick, och säger i en ton af frusen vrede: – Jag ber E. M:t att få lämna en framställställning af hvad som förefallit. Men drottningen stirrar alltjämt på Elisabeth Eyben och upprepar, hes af förbittring: – Jag befaller er att svara, fröken von Eyben. Om hvem talade ni nyss? Och Elisabeth Eyben svarar med hufvudet högburet och blicken trotsig, men rösten mild och blid, som om hon velat ge drottningen en lektion i själfbehärskningens svåra konst:
– Tusen gånger hellre Carnegie än Backman, utropade Constance. Backman är den farligaste karlen af de båda. Jag känner honom icke själf, men jag har hört sägas, att han kan förmå folk, som tro på honom, till hvilka dårskaper som helst. – Inte mig, sade John. Jag vet hvad jag gör. Mig får ingen ur fläcken, om jag ej vill själfmant gå. Lilla Marianne började gråta. – Räck mig barnet, John! sade Constance. John lyfte ytterst varsamt och mycket tafatt barnet ur vaggan och gaf det åt Constance, som lade det till sitt bröst. John betraktade med rörda blickar modern och barnet, hvilka bildade en hänförande tafla. – Låt mig teckna af dig, såsom du nu sitter, min älskade Constance, med vår dotter i famnen! När så oro och bekymmer gnaga mina hjärterötter, skall jag vid betraktandet af denna bild alltid erinra mig att, så länge jag äger den största lyckan af alla, nämligen den att vara make och fader, kan intet ondt nå mig. Sitt orubbad, tills jag kommer åter! Jag går blott och hämtar ett ritstift och papper. När John efter en kort stund återkom, satt Fredrik Damm på den plats han nyss lämnat. Constance gaf fortfarande barnet di. – Fredrik är nog aimabel att komma upp och lyckönska mig till min öfverståndna barnsäng, sade Constance. Du stör mig alldeles inte, Fredrik, utan kan stanna kvar och berätta litet nyheter från staden. Lämna blott den där platsen till min man, som tänker rita af mig och lilla Marianne i likhet med madonnan och barnet. – Jag stör kanske herr Hall, sade Fredrik vårdslöst. – Nej, var så god. Dammen kan gärna sitta kvar och underhålla min hustru, så att hon ej leds. John började rita och var snart så fördjupad i sitt arbete, att han totalt glömde af alla sorger och bekymmer. Fredrik och Constance samspråkade lifligt, men lågmäldt, för att ej väcka lilla Marianne, som inslumrat vid moderns bröst. Constance ignorerade cessionen tout simplement och lefde alldeles som tillförne.
Hus eller ägo besinneS hafwa sörbudit gods, dör anses som en Lurendrägare, och straffen för en sadan torde salunda bestämmas, att enar dek confiscerade godset icke öfwerstego 50 R:dr Banko warde, borde han jemte warans förlust dertill erlägga lika swarande böter, men enär waranö belopp öfwerstego eo Rwr Banko wärde, sa ehuru det wore första gången han som brottslig befunnos, borde han icke desto mindre böla waraus dubbla ^wäk - Den rz Julii. 1627 warde, hwilka böter i brist pa penningar i allmänt arbete borde förwandlas; Och da han andra gången för Lurendrägeri blefwe öswerbewist, borde han för alla tider ur Riket förwisas. Men inträffade detta sednare fall med någon som härstammade af främmande Nation, sa borde straffet i allmänt arbete inom Riket förwandlas. n:o Tili Fär-afwelcns förökande borde stadgas, aic hwem som hffst, der kan stockas att han inom årets utgång ifrån sitt Schäferi tili Inländsk Man förfoldt ett wist qwankum Ull, bör i proportion af qwanriteten till godo njuta uppmuntran, men hwilken uppmuntran dock icke af någon bättre kan bestämmas, ej eller sättet huru den bör utgå än den blifwande Äkerbruks-Academien, ibland hwarö första asigter lär ofelbart bliswa en den, akt om hwarje Hemmans och Egendoms local, brister och förmohner skaffa sig de tillförliteligaste underrättelser da kanske ofta denna uppmuntran kommo akt utgöras pa ett satt som med bade Statens och Producreurens interesse wore mera förenligt, an om den gjordes i Contanta penningar. 12:0 För den som bewisligen exporterar Ull borde kroppsstraff stadgas lika som för den Manufacturift eller Fabriqueur derpå Utländska.Fadrikater ell.r Manufaclurer lät sätta falsk Stämpel för att de samma såsom Swensta tillwerkningar i Landet afyttra iz:o
Det är alldeles icke gifvet, att om äfven den nu bearbetade malmkörteln skulle taga slut man ej kunde uppfinna en annan närbelägen dylik. Om än malmens brytning skulle försväras genom grufvans tilltagande djup, är det likväl konstateradt och i Utsk:s betänk, upplyst, att ju djupare man Den Ifi Februari c. m. 551 nedkommit, ju rikhaltigare har malmen blifvit. Alkastningen är likväl nu uti stigande såväl i Sktt-lal som i penningevärde: och vid sådant förhållande finner jag icke något skäl att befria bergslaget frän en afgift, som kronan icke kan undvara. Jag anhåller om bifall till Utsk:s betänk. Hr von Troil, Sam. Gust.: l)ä man hört Hr Rosenblads långa anförande, hade man nästan varit frestad ali önska att Ulsk:n i allmänhet icke skulle göra sig besvär att med den noggranhet och fullständighet som nu skett utreda de olika frågor, som öfverlemnas till deras behandling. Stånden skulle då åtminstone blifva befriade från så långa kritiska undersökningar deraf, som den siste värde talaren nyligen tillåtit sig. Jag skall icke följa honom i alla dess från ämnet afvikande utflygt er och icke heller i det vältalighetsstycke, hvarmed han slutade och med hvilket han troligen åsyftade, att pä Ståndet inympa någon del af den känsla, hvaraf lian sade sig vara lifvad. Jag kan och skall vara sä mycket kortare, sorn den siste talaren uppfyll); allt hvad man kan önska. Jag ber endast ali fä hemställa, huruvida man kan anse, att den af Fahlu grufveintressenter gjorda anhållan kan fä namn af billighet, då man betänker, att grufvan, som till en början var Kronans tillhörighet, sedermera öfverlemnades till brukande bergsmän, sä alt först för hvarje fjerdepart lemnades i skatt hvart 4:de SktT, derefter hvart 8:de, så hvart 10;de o. s. v.; och dä man icke är nöjd dermed, så önskar man alt fä denna skatt nedsatt till hvart 30 Sktt.
M. Härstedt. ( 32 ) Utdrag af Räkningar ne öfver uppburna Medel gifter, Svenska Consuler å utrikes orter be - Debet. Af Kongl. StatsContoret anordnade Medel, i afräkning på de 1,800 R:dr, som för hvarje år blifvit anslagna enligt Kongl. Brefvet den 3o Januarii i83o, till ersättande af de utgifter, Svenska Consuler å utrikes orter bestridt för Svenskt Sjöfolk, nemi. J,00Ö / 1 Summa R:dr B:co 1,000 Stcckholm dea ( 33 ) åren 1830 och 1831 till godtgörande af de Utstridt för heniförskaffande af Svenskt Sjöfolk. Credit. Afskrifn ingar. Svenska Consuler godtgjorde utgifter för Svenskt Sjöfolk, för hvilka någon ersättning af Rederier ej kunnat erhållas, nemi. Till Kongl. Räntekammaren lefvererado Medel, som influtit från Rederier såsom ersättning för lemnadt understöd till Svenskt Sjöfolk, hvarför Svenska Consuler förskottsvis blifvit godtgjorda, nemi. Till Consuler förskottsvis utbetalda ersättningar för bestridda omkostnader för Svenskt Sjöfolk, om hvilkas utgörande af Rederier, AdvocatFiscalsContoiret fått sig uppdraget att ombesörja 780: 39. 2. Behållning af Contanta Medel i Rikets Ständers Bank 318: — 1. 1,098 39 3 Summa R:dr B:co 1,600 - — 16 Augusti i832. J. M. Hällstedt. 5 ( 35 ) Kongl. Commerce-Collegii underdåniga Utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse, angående den år i832 förrättade granskning af de under Kongl. Collegium ställde Fonders oell Medels förvaltning. Sto rmägtigste