Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om ock de finnas, som kunde önska en sådan reform, hvarigenom hela vår nuvarande Statsförfattning skulle förändras, så fordras likväl, för att genomdrifva den, — så länge 81 § Regeringsformen qvarstår uti orubbad helgd, — något mera än ett framkastadt argument af Rikets Ständers Justitieombudsman i en rättegång, der endast tydlig Grundlag, men icke godtycklig grundlagstydning, må gälla. Sedan jag, Poppius, nu besvarat Hr JustitieOmbudsmannens påminnelser vid min serskilda förklaring öfver hans slutpåståenden, återstår för alla dem ibland oss, hvilka blifvit tilltalade för sådana föregifna öfverträdelser af 375 Regeringsformens föreskrifter, som i Ansvarighetslagen af den 10 Februari 1810 icke finnas uppräknade och bestämda, att yttra oss öfver den af Hr Justitieombudsmannen å nyo försökta bevisningen, att 6 § i nyssnämnde Lag ej bordt hindra detta åtal. Ilr Justitieombudsmannen synes vilja ställa i fråga giltigheten af den gränsbestämning, emellan föremålen för KonstitutionsUtskottets användande af 106 § Regeringsformen, och för Rikets Ständers af 107 §, som Ansvarighetslagen noggrant och tydligen stadgar. Han finnér den inskränka -den förstnämnda grundlagsparagrafens, enligt hans tolkning mera vidsträckta, brukbarhet, och han anser det vara ”åtminstone tvifvelaktigt,” om sådant rätteligen kunnat ske, ”i annan ordning, än Regeringsformen för grundlagsförändringar medgifver.”
— Det är icke allenast anläggningskostnaden, utan äfven underhålls-skyldighelcn af nya våglängder, som fruktas. Som talande bevis härpå, torde kunna anföras alt del endast varit med största svårighet sorn allmogen, af fruktan för underhålls—skyldigheten, förmåtts låta utlöra de 2:ne nya vägbyggnader hvartill Regering och Ständer beviljade anslag under sistlidne slatsrcgleringsperiod; — Det må ock medgifvas att tungan häraf drabbar den besutne skaltebonden särdeles hårdt. Då man icke med skäl kan vid hvarje riksdag begära anslag för vägars anläggning och underhåll i Norrbotten, så utgör besvarandet af huru denna fråga rätteligen bör ordnas, föremål för denna motion. Uti mellersta och södra Sverige eges jorden nästan utan undantag af dess innebyggare, enär blott få kronomärke!' finnas; — De äro ej eller inskränkta i Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 515 dispositionen af de produkter och den afkastning jorden lemnar. — Genom tillgodogörandet häraf, äro ock dessa innebyggare uli tillfälle att förkofra sig i välstånd och äfven att sjelfva åstadkomma dessa mindre kostbara men dock så nödvändiga kommunikationer, landsvägar, hvilka tilläfventyrs kunna behöfvas uti det af ålder bebodda landet. Samma förhållande eger icke rum uti de nordligaste länen, isynnerhet icke i Norrbotten. Jorden eges der till största delen af Kronan, hvilken icke dess mindre kastar hela lungan af såväl vägars anläggning som underhåll på den lilla proportionen odlad jord, utan att sjelf deltaga i dessa kostnader. Derigenom att den största jordegaren: Kronan, vägrar att. deltaga uti dessa utgifter (annorlunda än genom beviljandet af extra statsanslag) måste tungan häraf falla särdeles svårt på länets innebyggare. Men icke nog härmed, Kronan anser sig ock som uteslutande egare till jordens produkt Skogen, och medgifver blott undantagsvis jordens egare och innehafvare alt deröfver disponera, utan erläggandet af en särskild skatt. För alt kunna förstå denna onmlighet bör man vela, att enligt gällande författningar får icke en skattebonde, som ordentligen till Kongl.
Den a5 November e. m. 38; Viig a i ne, delta nerv-systeme i statskroppen, som ligger till grund för liela dess inre lif, för dess både förkofran och försvar, anser jag äga det omfång oell den vigt, att deras administration fordrar en särskild uppmärksamhet, helst det är endast genom dem, som canaler och hamnar vinna en påräknad användbarhet. — Till iakttagande förekomma härvid tvänne omständigheter, som jag anser fordra en permanent organ uti den ifrågavar. styrelsen: 1:0 Det på en gång topografiska och statistiska behof, att, innan ett arbete af denna natur företages, vara förvissad om att planen för detsamma är i begge dessa afseenderi riktigt uppgjord, förekommer i första rummet. Den ordinarie personal, som är upptagen i styrelsens organisation, har full sysselsättning, ej allenast med livad vid vattenbyggnaderna förekommer, utan jemväl med verkställigheten af alla slags allmänna arbeten; så att detta af mig angifna behof måste fyllas af tillfälligt commenderade personer, på sätt äfven i organisationen synes vara påräknadt. — Emedlertid, när styrelsens verksamhet är utsträckt till liela Rikets område, hvilket den måste vara, om ett sammanhang i det hela skall kunna påräknas, så låter sig ett planmessigt vägarnes ordnande icke uppgöras af personer, som tillfälligt dertill commenderas. Administrationen i denna del fordrar en fullständig kännedom af landets behof äfvensom en förvärfvnd vana och ett öfvadt omdöme både i ena och andra afseendet hos den person, som dervid användes, och det är af stor vigt, att planen för sådana arbeten är på förhand fullständigt uppgjord, när missvextår inträffa, eller då andra omständigheter påkalla verkställigheten. I sammanhang härmed förekommer det hittills icke afsedda ordnandet af vintervägarna, som utgöra näringarnes egentliga farleder i större delen af Riket. Denna administration blir icke heller af ringa omfång och bör jemväl förslagsvis uppgöras och underställas styrelsen af en och samma person, hvarigenom den åsigt vinner ytterligare styrka, att en sådan tjensteman bör tillhöra den ständiga staten. 2:0 Det militära ordnandet af våra communicationer förekommer i andra rummet. — Ett folks förkofran och försvar kunna icke utan fara åtskiljas.
Sedan den af Kongl. Majit, under den 28 November 1844, förordnade Kommitté, för verkställighet af den utaf Rikets Sländer begärda undersökning om Teknologiska Institutets förvaltning, afgifvil dess underdåniga berättelse om denna förrättning., anbefallde Kongl. Majit den 29 Oktober 1845 Kommilterade att uppgöra förslag till nya stadgar för Institutet. Yid underdånig föredragning af detta förslag lill nya stadgar, den 8 Maj 1846, behagade Kongl. Majit detsamma i nåder gilla, med förklarande likväl, att med verkställigheten af Institutets förändrade organisation och med tillämpningen af de nya sladgarnc för detsamma skulle anslå, intill dess den väckta frågan om InstiBih. till R. St. Prof. 1847. 2 Sami. ^ 18 Bil. till R. St. Justitie-ombudsmans Embetsberättelse den 15 Nov. 1847. tulels och Bergsskolans i Falun förening blifvit afgjord. Då denna sistnämnda fråga numera förfallit, har Kongl. Majit under den 17 September 1847 i i nåder förord na t, alt de förnyade stadgarne för Institutet skola från och med nästa år lända lill efterrättelse, i hvilket afseende Kongl. Majit jemväl genom nådigt bref af samma dag anbefallt den för ledningen af Institutets angelägenheter tillförordnade Styrelsen att vidtaga behöriga åtgärder, för att vid nästa års början bringa de nya stadgarne till fullständig verkställighet. af den 30 November 1844, angående brandslodsmedels uppbörd och redovisning i sammanhang med kronouppbörden (36). Med bifall till denna Rikets Ständers framställning, bar Kongl. Majit, den 14 Juli 1845, derom utfärdat Cirkulär till samtlige Dess Befallningshafvande. 9ä:o af den 4 December 1844, angående kungörande af nödiga handlingar till bestyrkande af utländska fartygs nationalitet (42).
Skulle nu detta föreslagna stadgande antagas, så, ifall någon ville taga ett lån t. ex. uti Enskilda Banken här i Stockholm, emot hypothek af en inteckning i gäldenärens fastighet å landet, koirnne likväl — jag är derom fullt öfvertygad — Enskilda Banken, då han visar gravationsbeviset, som intygar, att förmånsrätt är beviljad från den eller den dagen, att svara: »ja! »dermed är godt och väl; men vi kunna ändock icke lemna pen»ningar förrän tinget blifvit aflyst, emedan vi icke kunna veta, om »icke, under tingets lopp, en försäljning af egendomen kan hafva egt runi.» Och med ett sådant svar måste utan tvifvel hvarje lånesökande låta sig nöja i dylika fall, i händelse Utskits förslag skulle blifva gallande lag. Gr. Sparre har vidare yttrat att. en sådan försäljning af egendom, som jag exempelvis anfört, hvarigenom personer skulle kunna gäckas i sin väntan om full säkerhet, icke kan ske utan bedrägeri eller svek. Men detta är ingalunda riktigt. Fall kunna inträffa, hvilket jag nu vill visa, då personer genom den ifrågavide lagförändringen kunna blifva lidande, utan att bedrägeri eller svek tillkommer. Man kan ju t. ex. tänka sig, att sedan gäldenären skrifvit sin revers, uti hvilken han fullkomligt bona fide erbjudit långifvartn inteckning i sin fasta egendom å landet, samt inteckningen derefter blifvit fastställd, så dör samma gäldenär helt hastigt; kort tid derefter säljes samma lästa egendom, innan tinget blir aflyst, och den nya egaren anmäler sig å sista rättegångsdagen med köpedokumentet för erhållande af lagfart. Vid detta tillfälle har icke något svek egt runi; men den oundvikliga följden blir, alt den, som ansett sig innehafva en god inteckning, blir lidande och i saknad af all den säkerhet, han dessförinnan trott sig hafva att påräkna.
Skulle åter ett motsatt förhållande hafva visat sig för Regeringen vid den ifrågavar. K. propos:ns aflåtande, så vore det naturligtvis äfven för R. St. ett skäl att derpå göra afseende. Härvid måste jag dock bekänna, att den gamla regeln: ”ultra posse nemo obligatur” synes mig ganska tillämplig. En hvar vet betydelsen af ordet ”posseatt kunna; och den må här lämpas på förmågan att inom bestämd lid medhinna utarbetandet samt afgifvandet af vidlyftiga förslag. Då emellertid dylika förslag verkligen medhunnits af stats-rådets nuvar. ledamöter, tyckes det anförda skälet icke för närvar, vara antagligt samt förändringen sålunda icke heller af nödvändighet påkallad. Och går det för sig alt förfara på hittilsvarande sättet nu, utan förfång för skyndsamheten i ärendenas behandling, så torde det väl ock låta sig göra hädanefter. Om nu än, i motsats af hvad jag anser vara förhållandet, behofvet af besvärsmålens afsöndrande vore ådagalagdt och statsrådet från dessa mål befriades, så, om jag tager en mer eller mindre aflägsen tid i betraktande, hvad blefve följden? Jo! säkerligen den af Hr von Hartmansdorff anförda, och det torde för mig icke vara nödigt ingå i någon utförligare utredning deraf. Det må visserligen erkännas vara förtjenstfullt, att Regeringen täger kännedom om theoriernes utveckling, i frågor som röra allmänt och enskildt väl; men spekulationens fält är ett haf, hvarå man lätt blottställes för att hamna, man vet icke hvar, om man ej har landkänningar af det praktiska. Dylik fördel vinnes, såsom redan är nämndt, helt säkert genom handläggningen af besvärsmål, om man annars låter sig angeläget vara, att deraf hemta all den upplysning, de kunna bibringa. Äfvenledes tror jag uppmärksamhet böra fastas vid den af den föreslagna förändringen, om den bifölles, oundvikligen inträffande följd, att löner åt nya ledamöter af högsta domstolen komma att erfordras. Dessa höga embetsman böra vara väl aflönade.
Jag hemställer derföre, att utsättandet af 1831 måtte utgå, hvarjemte jag begär, att en bestämd maximicurs måtte utsättas, och slutligen att ordet tiden icke må förändras till dagen, på det ingen måtte supponera, 4o8 Don 16 October e. m. att det icke är Kongl. Maj:t, som bestämmer tiden. Herr Hegardt: Sedan Utskotten af förekomne anledningar funnit sig föran fåtne att, frångående sitt första beslut, icke utsätta viss dag, då silfverutvexlingen sednast borde ovilkorligen taga sin början, och trott sig böra till Kongl. Maj:t öfverlemna, att uppå BancoStyrelsens underdåniga hemställan derom i nåder förordna; så anser jag den bemälte Styrelse gifne föreskrift, att inom 1831 års slut hafva fullbordat alla till detta ändamål nödiga förberedelser, egentligen åsyfta, att för Kongl. Maj:t uttrycka Rikets Ständers önskan, det denna högst vigtiga angelägenhet, nemligen silfverutvexlingens början, eller den beslutade Realisationens verkställighet, icke måtte utöfver nämnde tidpunkt uppskjutas. Jag förenar mig således med Grefve von Schwerin, att denna föreskrift ej måtte utgå. Jag kan ej dela Herr Hjertås farhågor, att sådane sammansättningar, som han omnämnt, äro alt befara. Jag tror, att hvar och en säljer sina vexlar, då han finner det fördelaktigast; och att Banken icke saknar utvägar att, oberoende af dylika föga möjliga eller sannolika sammansättningar, anskaffa det för utvexlingens företagande ännu erforderliga silfverförråd, vare sig genom egne ombud å utrikes ort, eller medelst vexelköp härstädes genom tredje mau, då Trassenlcn icke Den 16 October e. m. 4°9 nödvändigt behöfde veta, att de skedde för Bankens räkning.
Vidare påpekade hon, hurusom kvinnorna för att kunna nå sin bestämmelse, som är att i jämnhöjd med mannen tillsammans med honom råda öfver jorden, ej böra afstänga sig inom hemmet, där deras tid på grund af industriens fulländning numera ej behöfver vara fullständigt upptagen, utan, i öfverensstämmelse med budet » älska din nästan, ej blott dina närmaste, gå ut i lifvet, räcka hvarandra en hjälpsam hand, bilda stora kvinnoföreningar samt genom trofast sammanhållning långsamt, mensä- kert tillkämpa sig rättvisa, ej för att yfvas öfver vunna framgångar, utan för att rätt kunna gagna och tjäna hela människosläktet, rätt själfva kunna tillämpa och i allt vidsträcktare kretsar göra gällande kärlekens gudomliga lag. Efter att i korthet hafva redogjort för uppkomsten af det stora, i Amerika stiftade kvinnoförbund, hvaraf den förening hon representerar utgör en underafdelning och som nu räknar en half million medlemmar, samt för det storartade möte, som af nämnda förbund 1895 hölls i London, lät fru Selmer uppläsa en petition, där i bevekande ordalag anhålles om upphäfvandet af det lagliga skyddet för rusdryckers försäljning samt för andra institutioner, som befordra dryckenskap och öfriga laster. Denna petition, som med sju millioner namnunderskrifter, af dem fyra millioner manliga, redan framlagts för Amerikas president och Englands drottning samt är afsedd att del IDUN 1897 gifras äfven andra staters regeringar, undertecknades på fru Selm ers uppmaning afj [en del bland de närvarande. Fredrika-Bremer-förbundets yrlcesoch studiestipendier för år 1897 hafva utdelats som följer: 500 kronor till medicine kandidaten fröken Hanna Christer Nilson. 400 kronor till medicine kandidaten fröken Signe af Klintberg. till fil. kandidaten fröken Anna Ahlström. 300 kronor till fröken Edith Åkerberg för genomgå- ende af Högre lärarinneseminarium. 360 kronor till fröken Thyra Jansson för genomgående af folkskolelärarinneseminarium (Stockholms stads stipendium). 270 kronor till fröken Elisabeth Lundvall för utbildning vid teknisk skola till mönsterriterska (Södermanlands läns stipendium).
Men lietta bör då ej anses för något annat än det i sjelfva verket är; det grundar sig icke på något arlvingarnes rättsanspråk, utan det måste betraktas endast såsom en aet af välgörenhet, utöfvad mot en olycklig och torftig famille.’"’ 2:0 A! Herr Holm, med hvilken Hr Hessle sig förenat; ’*Emot Högloft, Lag-Utskottets Betänkande i anledning af Herr Justitias-Bådet Stråles motion reserverar jag mig i afseende å usta Momentet: Om någon ändring i nu gällande Lag-sf adga uden för de i detta Mom. förutsatte fall skall ske, innan Criminal-Lagen i sin helhet kommer att undergå granskning och förändring, bör den, elter min öfvertygelse, vara fullkomligt genomgripande och icke en blott hiHfinestire, på sätt föreslaget blifvit. Ali öfverträdelse af den positiva Lagens bud är af beskaffenhet, att ansvar derpå ovilkorligt måste följa, och att man icke kan vara i okunnighet derom. Underrättelse, genom anstäildt åtal och dclgifven stämning, om ansvarighet inför Lag, äfvensom den dermed åsyftade varning emot framtida öfverträdelse!-, synas mig derföre icke vara behöllige eller ega något stöd i rätts-begreppet. Jag anser således, att hvarje öfverträdelse af Lag och Författningar, hvarå bötesansvar följer, bör, om åtal inom stadgad pi aesci iptions-lid anställas, serskildt beläggas med delta ansvar, utan afseende å , om åtal för endera öfverträdelsen mellankommit; dock med iakttagande, att om förbrytaren på en gång lagföres lör liera Lag-öfverlrädelser, högsta kroppsplikt vid skeende förvandling af böterna icke Öfverskrides; — alt detta icke står i strid med stadgandet om svårare ansvar för återfall i vissa förbry leiser, torde icke fordra någon bevisning — och 3:dje Morn.:
Bland de omständigheter, sorn enligt Utskottets tanka böra lända Taxetingsmän till rättelse vid bedömrnande af Hand* landes med Heres behållna inkomst, är i redaqtionen upptaget de anledningar sorn kunna hämtas af en större lefnadsftostriad , och den anmärkning, sorn h«s Högvördiga Prest-Ståndet blifvit gjord, att en synbart yppigare lefnadskostnad, närmare uttrycker meningen och afsigten, medgifyer Utskottet till antagande. 2 §. 6 MoniI Vällofl. Borgare-Ståndst äV val yrkadt, att igi2 års redaction af detta moment , angående Borgare-Enka , sorn sitter t handel och rörelse, matte blifva antagen i stället för den redaction, sorn nu blifvit gjord; men emedan den i obetydlig del förändrade uppställningen i ordalydelsen icke på mindsta sätt förändrar meningen, att nemligen Borgare-Enka skall betala afgift lika med Borgare, så länge hon drifver Borgerlig Näring, oqh att hon skall vara fri från en sådan afgift då hon Burskap uppsagt, saiftt då endast betala hvad i öfrigt efter omständigheterna och författningar henne åligger, anser Utskottet icke något behof för handen att dess redaction förändra, Emot den i 2 §. 7 Mom, Arbetskarlar i Stockholm, Götheborg och större Städerna ålag - de Den 17 Juli. *43® de afgift, bär Herr Grefve Henning Gyllen* borg anmärkt, att densamma borde fördubblas, derföre att en större förtjenst derstädes är att påräkna, än annorstädes; men som den allmänna åsigten, att icke öfver bäfvan betunga den arbetande klassen, icke kan med berörde anmärkning stå i förening, och en förmodad större inkomst i större Städerna otvifvelaktig! står i sammanhang med förökad kostnad till föda oell husrum , så har Utskottet, då Stats-behofvet ej fordrat tillökning i Bevillningea , icke eller ansett sig böra den arbetande klassens vilkor på det yrkade sättet försvåra. Vid samma 7 Mom. förekomma vidare följande anmärkningar:
På f. m. halen ledamot talat om den ström af förbrytare, som hotar att öfversvämma oss. Skall nu denna ström afledas genom fängelsebyggna - Der» 23 F e b r u a r i e. ui. elei' nied celler? månne icke denna afledning vinnes säkrare genom andra medel, såsom t. ex. en fullkomlig näringsfrihet, hvarigenom hvar och en, utan att blifva häktad, sättes i tillfälle att sjelf förtjena sitt uppehälle så godt han kan och fångarna till produktiva arbeten i fängelserna, eller utom dem, som ersätta deras underhållskostnad. Till fördel för häradshäklena har en ledamot yttrat, att jordbruket genom de till dem anslagna medel skulle vinna lindring i dess skatter, och detta yttrande har blifvit upptaget af en annan ledamot, nemi. Gr. Anckarsvärd, som ansåg det icke vara mer än billigt att jordbruket erhåller denna lättnad. Men man kan lätteligen föreställa sig att af de härtill använda medel beloppet på hvarje härad inom riket blir obetydligt. Skulle likväl meningen vara att genom detta anslag såsom det första befria häraderna från skyldigheten alt hålla sina häkten, sä nödgas jag, för min del, förklara, alt jag icke vill medgifva en enda sk. af de anslag, som hittills blifvit beviljade-, ty häraderna, likasom städerna, åro skyldiga att sjelfva underhålla sina häkten och skulle slaten öfvertaga kostnaden, blefve utgifterna icke möjliga att bestrida. Jag anhåller ani återremiss på grund ai såväl dessa, sorn Gr. Lagerhjelkes på f. m. andragna skäl. Hr von Troil, Emil: Enligt min åsigt har den siste värdetalaran ganska rätt derutinnan, att hvad som mera än något annat bidragit till brottens oerhörda tilltagande inom vårt fädernesland äran söka uti våra näringsoch lösdrifveri-författningar, sådana dessa för icke länge sedan voro. Den värde talaren tyckes likväl hafva förgätit, att de i sednare tider blifvit förändrade och fått en annan rigtning, så mycket tidsförhållandena lära medgifvit.
Slats-anslag för 4 år (i83o—■ 1833) å 66,666: 3a. — Ränte-revermer för \ år (i83o—1833) å 266,666: 02. — Inbetalningar i Sedlar å de emot vilkor af Silfverbetalning utgångne Faslighets-Lånen (i83o—1833) - De åren 1831 och i83a verkställda Silfverköpen hafva utaf dessa samfällda Summor medtagit (dock alltid förskottsvis och utan inberäkning i Sedelstocken), såsom ofvan är visadt Af dem återstå alltså ännu att använda - Och ytterligare det till Banken ingångna ännu icke anlitade Spanmåls-Creditivets belopp - Tillhopa i behåll af influtne Fonder - R:dr Hvad som häraf varder användt till Silfverköp, och sålunda ökar den utelöpande Banco-Sedelmassan, kan, såsom icke utgörande ett förskott på blifvande inkomster, utan tvärtom ett förnyande af förut amorterad Sedelstock, ej afdragas vid beräkningen, och erfordrar alltså progressivt en ökad Silfverfond, hvarigenom denne jemväl dertill kan svara såsom 5 till 8. I förskott för året 1834 hafva Banco-Fullmägtige för öfrigt ännu att använda: Årets Stats-anslag - 66,666: 32. — Årets Ränte-revenuer - 266,666: 3a. — Beloppet af förväntad inbetalning dels i Silfver och dels i Sedlar, å de emot vilkor af Silfverbetalning utgångna Fastigliets-Lån, bestående uti: a. Betalningar, som vid i833 års slut bort vara men ej blifvit verkställda - 10,000: — —- b. Calculeradt laetalningsbelopp för året 1834 41,600: —•
En stor del Boställen vansköttes och byggnaderna förföl lo; HusröteBalancer uppstodo, och måste efter föregångne långa undersökningar afskrifvas, stundom till belopp, som öfverstego Boställets halfva värde. Tilllrädare af sådane Boställen voro de, som häraf egentligen blefvo lidande; ty då de emottogo en vanskött jord och nedrötta byggnader, blef afkastningen ringa och ofta ej tillräcklig till Boställets iståndsättande. Kongl. KrigsCollegium insåg, att detta onda ej kunde afhjelpas utan allvarsammare föreskrifter om författningarnes efterlefnad vid tillsynen öfver Regementernes Boställen, och Kongl. Collegium meddelade dem, der sådant fanns nödigt, samt följde med oafbruten uppmärksamhet de åtgärder, som i anledning deraf togos. Yerkningarne deraf hafva visat sig välgörande, ehuru icke alltid för den Indelningshafvare, hvilken måst besörja Boställets upphjelpande, men likväl för Armeen och landet i allmänhet, som alltid lider af Boställens vanskötsel. Jag tror således, att Kongl. KrigsCollegii befattning med Armeens Boställen icke är så olämplig, och jag förmodar, att den äfven skall af Boställsinnehafvare, som nitälska för det allmännas Den 5 Januari i. 43 förkofran och icke misstaga sig om medlen dertill, betraktas med mindre obehag, då en gång de brister varda afhjelpte, som finnas i nu gällande författningar, och dem Kongl. KrigsCollegium sökt undanrödja uti det förslag lill ny Boställsordning, Kongl. Collegium, efter Ilerrar Landshöfdingars och RegementsChefers hörande, på Nådig befallning till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifvit, men hvilket ännu icke lärer hafva undergått Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning.