Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke i detta hänseende föreslagit, torde derföre icke böra bifallas. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Jag får i afseende på detta betänk, i allo förena mig med Hr Gunther. Jag anser bysättningstvång^ icke kunna vara i lagen medgifvet af annat skäl, än för att tvinga gäldenären att framlemna sina tillgångar. När lian således gjort concurs, har han äfven, enligt min förmening, uppfyllt alian rättfärdighet. Här är visserligen anfört, att oredliga concurser göras. Detta är sant; men en sådan be - 032 Den 30 Januari. dräglig gäldenär blir äfven derföre särskildt straffad, utan att bysättning behöfver emot honom användas. Hvad för öfrigt bysättning i allmänhet beträffar, så tror jag, i motsats mot den siste talaren, att denna åtgärd är för crediten högst skadlig. De nemi., hvilka hufvudsakligast hafva dragit nytta af bysältnings begagnande, hafva varit ockrare; de hafva haft i perspectiv bysättningslvånget och dymedelst förstört mången yngling. Detta är ett factum, som mången kan bevittna. Dessutom tillåter jag mig fästa uppmärksamheten derå, afl denna lagförändring är gjord 1841, och således blott något öfver 3 år gammal. Jag hemställer vid sådant förhållande, huruvida det nu kan vara skäl alt ändra densamma, isynnerhet som den icke hittills medfört några vådor för samhället. Jag tillstyrker pä dessa skäl bifall till Utsk:s betänk. Då härefter Ilr von Hartmansdorff, Au g., begärde alt få veta, huruvida underrättelse om de öfriga RiksSl:ns beslut i ämnet ankommit, tillkännagaf undert. Ridd.secret., att prot.utdr. erhållits från PresteSt., som bifallit, och BorgareSt., som återremitterat Utsk:s betänk., men att från BondeSt. något beslut i ämnet ännu icke blifvit R. o. Ad. mcddeladl. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller alt i saken få förena mig med Frih. Raab, och att, för detta tillstyrkande, få anföra mina skäl.
De hafva en ovilkorlig skyldighet att så leda deras ungdom, att när de en gång sjelfva kunna bestämma öfver sina handlingar, de må kunna välja sin väg och i öfrigt skilja mellan godt och ondt, men icke att från barndomen leda dem till ett visst håll. Likaledes är det ock barnens skyldighet att mottaga denna föräldraledning, men om föräldrarne deruti på ett eller an nat onaturligt sätt ingripa, så kan jag icke fatta, hvarföre icke denna skyldighet skulle uphöra. Jag tror således att hela denna gamla idé om familjerätten icke håller stånd för en opartisk granskning, samt att man allt mer och mer öfvertygas om riktigheten af den upfostran, som grundar sig på den fria viljan och öfverty - Den 2f> J an u a vi f. m. 182 gelsen om det rätta. Det är icke såsom viljelösa verktyg för deras egen vilja, som föräldrarne skola upfostra sina barn, utan till fria menniskor. Qvinnan bör i detta hänseende icke vara sämre lottad än mannen. Då man talat om känslan hos qvinnan, har man ordat derom såsom det varit ett misstag af Skaparen, då han gaf henne denna känsla. Man tror att denna känsla alltid skall leda qvin nan på afvägar; och att detta någon gång är händelsen vill jag ej neka; men anser dermed icke vara bevisadt, att qvinnans kiinsla är dålig, utan att hennes upfostran då blifvit förfelad. Det till kommer således föräldrarne att tillse, att den planta, som är nedlagd i qvinnans hjerta, så vårdas, att den må utbildas till en härlig blomma och bära rika frukter. Märkligt är, huru, då man hos qvinnan synes förutsätta tillvaro endast af känsla, man likväl nästan i samma ögonblick vill tillerkänna henne ett förstånd, vida öfverlägset de fordringar, man i samma hänseende yör sig på mannen; ty man vill kunna våldföra denna känsla, man vill kunna säga till en qvinna, som älskar: »Du måste qväfva denna känsla»; och derefter — då hon jordat sitt lifs lycka, då hon äktat en man, som hon kanske afskyr —, anser man sig hafva rättighet att säga till henne: »Du måste dock upfylla dina pligter som maka oell moder.»
För min del finner jag Utsk:s förslag ej tillfyllestgörande; ty ju mera ordning de, som göra upploppet, iakttaga, desto farligare är upploppet; och om det således gör tillfyllest alt återföra dem till ordning, så har man icke vunnit på delta Ingstadgande. Jag tillstyrker derföre, att det må förblifva vid det förslag, som den K. proposm innehåller, nemi. alt folkmassan skall skingra sig på olfentlig myndighets befallning, vid äfventyr som i öfrigt föreskrifves; ty då ordningen är störd, har man rättighet att fordra, alt de som gjort det icke skola qvarstanna, för att ånyo störa ordningen. Uti denna § har Utsk. förnyat förslaget i den 1 §:n, nemj. att den, sorn å öfverhetens vägnar bjuder och befaller, skall uppmana de församlade att skingras och varna dem för de påföljder, som eljest enl. lag kunna inträda. Den anmärkn., jag gjorde vid 1 §:n i detta hänseende, gäller i ännu vidsträcktare mån vid denna §, ty enl. Utsk:s förslag skulle Irenne varningsgrader här komma att äga rum. I den första skulle den offentliga myndigheten uppmana till ordning och stillhet. Om denna varning icke medför en åsyftad verkan, så skulle den, som å öfverhetens vägnar ägde att bjuda och befalla, uppmana den församlade menigheten att skingras samt hålla en föreläsning om straffbestämmelserna; och lyckades honom icke att derigenom skingra folkhopen, sä inträdde rättigheten att höja åtvai ningstecknet och uppläsa den i 8 §:n omnämnda varningen. Detta fruktar jag skulle medtaga längre tid än hoppet att skingra ett upplopp kan tillåta. Jag tror, att Den i; Oelober f. ra. 3 89 TItsk. i afseende på delta stadgande nog mycket tagit den Nordiska flegman i betraktande, och jag är öfverlygad, att den utländning, som icke känner förhållandet och läser detta lagstadgande, skall föreställa sig, att upplopp i Sverige är någonting oerhördt; ty det förutsätter ovedersägligen en fullkomlig okunnighet om huru vid ett upplopp tillgår.
Man kan visserligen icke neka, att vissa olägenheter vidlåda all gårdfarihandel, särdeles för den förmögne på landet, som sjelf har tid och råd alt resa till staden för att köpa sina förnödenheter, men är besvärad af dem, som komma och bjuda ut varor åt hans underlydande; och detta har sannolikt äfven varit anledn. till de motioner, som tid efter annan blifvit gjorda inom flera Stånd, ang:de inskränkning uti gårdfarihandeln, så väl hvad angår förevar, fall, sorn i afseende på Westgölharne. Likväl tror jag, att den siste värde talaren måtte hafva orätt uti det påstående, att om de personer som idka handel med Eskilstuna-arbeten äro fattige, skulle de genom denna handel blifva ännu fattigare. De som sysselsätta sig med denna bandel äro ock sannolikt just sådane personer, som icke kunna erhålla sin utkomst på annat sätt, emedan den som äger fasta bopålar, der han kan drifva ett yrke, säkerligen icke vill underkasta sig det mödosamma sättet att genom kringvandring i landet förtjena sitt bröd. Föröfrigt bör man komma ihåg, att om denna kringvandring äfven medför någon olägenhet; så är detta något som icke lärer kunna afhjelpas, emedan det torde blifva svårt för de herrarne, som här önskat en så stark inskränkning i denna rättighet, att stufva in alla sådana personer i fängelser eller correctionshus, hvilka redan äro tillräckligt fyllda. Att föreskrifva dem, som vilja sysselsätta sig med denna handel, att de nödvändigt skola vara mantalskrifna hos manufactulisterne sjelfve , skulle väl icke tjena till annat än att minska möjligheten för välfräjdade personer i andra orter att slå sig ut dermed. Man mätte kunna vara lika välfräjdad, om man är mantalsskrifven hos manufacturisten elnågon annan. Om tjufvar någongång kunna förskaffa sig dylika tillståndsbref, sorn bereda dem tillfälle att resa kring landet, så blir det väl, i detta som andra fall, de offentliga auetoriteternas sak alt tillse att söka förebygga skadan deraf genom polisuppsigtens handhafvande i allmänhet.
Riksdags ordningen. 2:0 Med förslag till ändring i 61 §. Regerings-Formen. lfrd.11 — ' f rAf den 13 dennes •. 1:0 Angående frågan om förändring af g Cap1 §. Giftermåls-Balken 5 deruti Utskottet af anförde skäl föreslagit en förändrad Redaction af berörde paragraph. 2:0 Rörande Förslag till ändringar uti 7 Cap. Rättegångs • Balken; tillstyrkande Utskottat, att det af Kongl. Majit derom i Nå-* der framställde Förslag måtte af Riksens Ständer gillas och antagas, såsom hädanefter gällande Lag, hvarigenom Lagens förra stadganden i detta ämne, tillika med Kongl. Förordningen den 15 October 1810, angående visse omständigheter, i afseende å Inteckning i fast Egendom, skulle komma att till deras verkan Den 23 April, upphöra * hvarjemte Utskottet föreslagit tvärtne tillägg till nyssnämnde förslag. Af den 17 dennes: 3:0 Angående det af Kongl. Majit till Riksens Ständers antagande i Nåder framställde Förslag till ny Concours-Lag, hvilket förslag enär deruti ej mindre allmän och enskild säkerhet vöre fullkomligen bevarad, än äfven en tillbörlig allvarsamhet, förenad med enhet och fasthet nti principen blifvit bibehållen, Utskottet ansett sig böra tillstyrka, mätte af Riksens Ständer antagas tillika med några mindre betydliga ändringar Utskottet föreslagit, såsom det stadgande, hvilket hädanefter uti förekommande AfträdesBoskillnadsoch Urarfva tvister, borde till allmän rättelse tjena, hvarvid Kongl, Majit icke forde underlåta , att föreskrifva den tid, ifrån hvilken verkställigheten deraf skulle taga sin början; och vore de serski; Ite meningar, hvaruti åtskilliga af Utskottets Ledamöter uti vissa delar sfadnat, uti bilagde Protocolls-Utdrag upptagne, 410 Angående det af Riksdags.Fullmägtigen iör Götheborgs Stad , Herr EM.
Då det stadgande, Utskotten i dessa 0. föreslagit, varit gällande i flera föregående Författningar, samt utan olägenhet, blifvit tillämpadt , och det icke kan betagas någon att åstadkomma den bevisning om sin åtkomst af en innehafvande stämpelbar vara, eller derom, att stämpeln möjligen förkommit, * 6 Btv.- Lagr.Allm.Besv.o.Ot c.Uisk Uil. N;o 3o. de mera sällsynta fall , der sådant kan vara händelsen , samt någon serskild rådighet i detta hänseende derföre icke behöfver föregkrifvas ; så sakna förenade Utskotten anledning att föreslå någon förändring i ofvannämnde $$:s lydelse. 31 (30) /f. Herrar Winblad och Arosenius hafva funnit det härvid föreslagna stadgande, att en och hvar, sorn angifver i f arty g befintligt till fort lil Ir ing icke anmäldt gods, skall fa åtnjuta beslagar er ätt, på den grund vara otjenlig! att skeppare, di han finner tullbetjent så uppmärksam, att , under fortsatt lossning, det uppgifna godset icke kunde undgå att upptäckas, skulle, antingen genom sin besättning eller någon annan, låta angifva varan, för att rädda så väl faeslagareandelen som del i de böter, hvartill han blefve fälld, hvarigenom Tullbetjent undginge den belöning, han för redligt uppfyllda pligter borde kunna vänta; hvarjemte Casper Wijkman hos Hedervärda BondeStåndet yrkat bibehållandet af denna §. efter dess ordalydelse i nu gällande Författning, Enär emedlertid hvarje förnyad väckelse till Tullbetjent, att visa nit och uppmärksamhet, tyckes böra medföra fördelaktig verkan , och dessutom Statens fördel alltid är, att underslef behörigen upptäckas och beifras, äro. v Bev.~ Lag-s.
Derföre år och mäste prestadömet också nödvändigt vara ett för alla kristna gemensamt embete, så att mot dessa gudomliga maktord gälla alla fäder och kyrko-församlingar sä mycket som intet, om de ån vore flere, än att de kunde räknas»; och lika litet ligger der makt på någon gammal slendrian och all verldens vana, som är den lösa grund, hvarpå de plättrakade stackarena tinder std sig att bygga sitt prestadöme.» »Den andra prestförrättningen är att döpa: en förrättning, som man i nödfall t. o. m. gifvit ät qvinnan rätt att sköta, och som nu snart icke längre räknas för någon prestförrättning. Men antingen det behagar papisterna eller ej, sä måste vi hår för dem lägga i dagen, och dertill begagna deras egna medgifvanden, såsom bevis, att alla kristna, qvinnorna inberäknade, åro prester, utan plättrakning och utan något utvärtes prestmärke; ty när man döper, så uttalar man ju det lefvande ordet, som pånyttföder sjularne, och frälsar från synd och död, och detta har ju, utan cili jemförelse, mera att betyda, ån att välsigna brödet och vinet, ty att föra Guds ord är kyrkans vigtigaste embete.» »Den tredje förrättningen består i att välsigna och utdela det invigda brödet och vinet. Här stoltsera de plättrakade och berömma sig af, att segren är på deras sida; här trotsa de riktigt, och säga: denna makt har ingen annan, hvarken englarne eller den heliga jungfrun, Guds moder. Vi vilja nu icke vidare inlåta oss på detta sladder, utan svara blott, att också denna förrättning är gemensam för alla kristna, alla kristnas tillhörighet, lika sd vål som de andra delarna af prestadömet. Och vi begära icke. att. någon skall tro oss bara på våra ord, utan vi grunda vårt påstående på Herrans ord och uttryckliga förklaring, när Hem vid Nattvarden säger: »detta gör er till min åminnelse!» ty också de plättrakade pr esterna medgifva, att Christus genom dessa ord har skapat prester, och gifvit dem fullmakt till att välsigna. Men nu har
N:o 63, i anledn. af väckt motion om förbud för utrikes, hit till landet ankomne läkare, att här prakticera, utan att hafva fullgjort de prof, som för ett sådant ändamål äro föreskrifna; N:o 64, i anledn. af väckt motion om Bergs-collegii upplösning och dess förändring lill en Bergs-vettenskapsacademi; N:o 65, i anledn. af väckt motion, att advocal-fiscalerne i Rikets Hofrätter och Collegier måga upphöra att vara beroende af de embetsverk, vid hvilka de äro anställde; N:o 66, om föreslaget förbud för andra än itifödde Svenske män att innehafva tjenster, som af embetsverken tillsättas; N:o 67, i anledn. af väckt motion om Roskildska fredsfördragets öfversättning på Svenska språket och dess lifgifvande från trycket; N:o 68, i anledn. af väckt motion om elementar-läroverkens reorganisation och utvidgning af Frösö skola i Jemtland ; JN:o 69, i anledn. af väckt motion om en förändrad organisation af Sundhets-colltm; N:o 70, i anledn. af väckt motion om förändring af grunderna för befordran inom PresteStåudet; Den 22 Julie. m. N:o 71, i anledn. af väckt motion om utnämningar till kyrkoherdar vid regala pastorat; N:o 72, i anledn. af väckt motion, att hälften af ecclesiastik-stalen mätte indragas. II. II. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 11 e. m. In (idem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 25 Juli i84o. Flen lim kl. 9 f. m. Justerades 5 prot.utdr. för den i8 dennes e. m. Justerades p!eni-prot:n för den ii dennes och för den i5 dennes f. m. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R. St:s rind. skrifvelser till K. M., nemi.:
Den synes mig vara, såsom jag redan haft äran antyda, så enkel, att man för dess lösning aldeles icke behöfver taga sin tillflykt till alla dessa kungabref, kanslers-skrifvelser, utlåtrn, komitéer, kollegier och andra myndigheter, hvarmed den blifvit omspunnen och insnärjd. Jag lemnar således alla dessa, mer eller mindre värderika dokumenter å sido, och vill blott betrakta denna fråga i sitt fria naturliga och obundna skick. Nåväl, Mina Hrr! huru framställer den sig då för våra blickar? Vi se en liten medicinsk skola, hufvudsakligen afsedd att förse armén och flottan med dugliga läkare, uppstå i hufvudstaden. Hastigt utvidgar sig denna skola, och det först afsedda ändamålet är ej mera nog för dess verksamhet. Genom utmärkta lärare, hvaribland några af Sveriges vetenskapliga celebriteter, förstår denna skola att år elter år förvärfva allt större erkännande af Regering och Ständer. Genom frikostiga anslag ser den sig redan i stånd att utveckla sina krafter: den ena lärostolen efter den andra uppstår, och snart är denna lilla skola förvandlad till ett ypperligt medicinskt läroverk. Med ungdomslriska krafter fortgår det på sin nya bana, så att det nu framstår såsom Sveriges första medicinska läroanstalt. Jag vill icke här anställa några betraktelser, huruvida det var riktigt och välbetänkt att någonsin stifta denna skola; jag vill lemna oafgjordt, huruvida det var klokt, att uti ett fattigt land, som vårt, skapa tre medicinska läroverk, hvilka icke alla kunna, efter tidens fordringar, underhållas. Men, Mine Hrr! då detta en gång skett; då det unga läroverket utbildat sig til! en måhända icke anad fullständighet; då det, uppburet af så många vetenskapens heroer, icke allenast börjat öfverskugga sina äldre medsystrar, utan äfven göra sig bemärkt och hedradt af utländska lärda samfund; kan det då vara rätt, klokt och nyttigt att nu hämma dess verksamhet, hindra dess vidare utveckling och återbringa det till sin förra underordnande ställning?
Dessa §§ motsvara ioi, 102 och io3 §§ i i845 års reglemente och äro väl hufvudsakligen af enahanda lydelse, som hittills gällande stadgande»; men som det åligger Riksgäldskontoret att ersätta Slats-konloret bristerna i statsverkets inkomster och förslagsanslag, ej allenast för den tid, hvilken den nya statsregleringen kommer att omfatta, utan ock för de lill nuvarande statsregleringsperiod hörande år, för hvilka omförmälde ersättningsskyldighet ännu icke blifvit fullgjord, hafva de från i845 års reglemente öfverflyttade föreskrifterna, angående ifrågavarande mne erhållit en härefter lämpad förändring. Af samma anledning har Utäkottet också ansett nödvändigt, att äfven i det nya reglementet införes eit Bil. lill Slats-Utskottets Memorial, No 343. 3 förteckning å de såsom förslagsanslag i sistnämnde års riksstat upptagna utgifter. Vid uppgifvande af förslagsanslagen, enligt den nu uppgjorda riksstaten, hafva de i denna stal förekommande ordalag blifvit bibehållna. Stadgandet i i 16 §, angående ersättningen af 184Ö, 1847 och 1848 års brister i Biskopens på Gottland löneanslag, öfverenslämmer med Rikets Ständers beslut genom bifallandet af 27:80 punkten i Stats-utskottets utlåtande N:o 78. Stockholm den 20 Oktober 1848. Förslag till Reglemente för Rikets Ständers Riksgälds-kontor. (Fortsättning.) D) Statsfyllnadssumman, jemte öfriga af 1845 och 1848 års statsreglering ar föranledda utgifter. § 112. Det belopp, sorn ännu icke blifvit utbetaldt utaf den för innevarande år 1848, enligt hittills gällande statsreglering, till i,325,36o r:dr bestämda statsfyllnadssumma, skall af Riksgälds-kontoret Kongl. Stats-kontoret, uppå dess reqvisition, tillhandahållas. § 113.
Jag a *, det vet Gud, så oskyldig som det barn, som föddes i natt. — Ha vittnena något att tillägga? sporde borgmästaren. — Nej, sade båda qvinnorna. Sedan frågade han stadsfiskalen, om han hade något yrkande att framställa, och uppsköts på dennes begäran målet till nästa rättegångstillfalle. Dermed slutade förhandlingarna för den dagen. Folkmassan rymde ut salen. Under det att den böljade ner för de smala trapporna, fingo de återhållna känslorna luft, och der ljöd ett sådant brus, som då nordostvinden ligger på och slungar bränningarna högt öfver stenfördämningen nere vid Näset. — En fräck kona, sade rådman Olsson och tog sig en pris. Ska * vi ha oss en fårsk Ljunglöfvare? tilläde han och räckte silfverdosan åt borgmästaren. — Ne-ej tack, stammade borgmästaren. — Mår inte bror riktigt bra? sporde radmannen och gömde sin långa näsa i en eldröd, snusfläckig näsduk. — Nej, här är så förbannadt qvaft, utbrast borgmästaren och slog upp ett fönster så häftigt att rutorna klirrade. Vid middagsbordet åt han knapt någonting, men drack ut hela buteljen rödvin. Så fort han lemnat matsalen kastade han sig på en chäslong, och der låg han ända till Kersti kom in och sade ifrån, att qvällsmaten var i ordning. Oupphörligt såg han framför sig en liten blek, blodig varelse — barnet, som Svarta-Katrina slagit till döds, och hvar gång den skräckinjagande synen stod för hans ögon kora han att tänka på sitt eget barn. Kunde han väl försvara ett felsteg med ett brott, ty det var ju ett brott — ett onaturligt brott — att kasta sitt barn ifrån sig blott för att undgå en mängd med obehagligheter. Om ändå Elin •lefvat, så hade hon nog vårdat sig om pojken, men hvem kunde fordra kärlek af de gamle? Gubben var, som gum-man sade, ett » svin », och gumman sjelf såg riktigt otack ut Men hvad skulle väl folk såga, om borgmästaren tog pojken hem till sig? Åh, de skulle nog kalla honom en galning, och så skulle de stena honom. An se ’ n! Deras dom föraktade han.
Beträffande den förstnämnde af omförmälde kronotionde-tunnor, eller den så kallade kneckte-tunnan, som Kronan till understöd åt rotarne vid soldatlegningen, antingen in natura eller efter markegång, eller ock med 3 daler silfvermynt, erlagt, så har detta Kronans bidrag, som ursprungligen inlevererats till häradskislorne, utur hvilka tagits den utlofvacle legan, men derefter blifvit insatt i vissa dertill inrättade och på Westerås slott stående kislor, sedermera, enligt hvad Kongl. Brefvet den 12 December 1766 utvisar, ingått till Landti änteriet och tillfallit den hufvudsakligen af berörde bidrag bildade Westmanlands Regementes Kneckte-legomedels-cassa. Från denna cassa, hvilken af dertill förordnad Direction förvaltas elter en af Kongl. Majit under den 18 Maj 1833 utlärdad Nådig Instruction, erhålla <)32 Regementets rotar, som äro delegare i cassan, numera Femtio Riksdaler Banco, såsom bidrag till legan vid hvarje recruts anskaffande. I afseende åter på den andra af omförmälde spanmålstunnor, af hvilken kneckterotarne i Kongsöhrs, Strömsholms och Salbergs Län samt i Fellingsbro, Näsby, Ervalla och Fernebo socknar varit tillika med den s. k. knecktetunnan i åtnjutande, förekommer, att, i anledning af Rikets åren 1828 —i83o församlade Ständers samt Kongl. Majits och Rikets Kammar-Collegii i underdånighet gjorde framställningar örn befrielse för hemmansegarne i Snefringe och Åkerbo Härader inom Westmanlands och Fellingsbro, Näsby och Ervalla socknar, hörande till Fellingsbro
'Med det mäst rättwisa förtroende till Riksens "Ständers uplysta och patriotiska tänkesätt, med grun» "dad öfwerrygelse att den warma Fosterlands känsla, ' som beredt och stadgat alla Deras företag, endast sö"ker nya tillfällen att widare utwecklas, öswerlämnar "Kongl. Maj:l nu till Riksens Ständers pröfning "och afgörande ett ämne af den mäst ömanve beskaffenhet. " "Under det krig, som warit grundorsaken till "Fäderneslandets olyckor och som fränskiljt dek samma ''dyrbara och ömt saknade besittningar, har Swenska "Folket pä alla sidor af mägrige fiender anfallit med "stolthet hos sine krigare igenkänt samma mandom, 'famina förakt för död och faror, som mer än en gang "frälsar och uprätthällit detta urgamla Nike och krönt "desi Baner med oförgängeliga lagrar. Ibland detze "Krigares antal, alla till Swenska Folkers ewiqa tack"samhet lika berättigade, intager Finska Armeen «tt "lysande rum, aldrig har ett större efterdöme bliswit "gifwil af oskrymtad dygd och ihärdig tapperhet och. "af den sammanstämmande kraft, som i pädernas stund, "bereder nya tillgängar, dä stelfwa hopper om rädd» "ning synes wara sörswunnik och som aldrig efter ut"gängens möjlighet eller de stridandes antal, beräkna "förbindelsen alt segra eller falla. Afskuren frän all ''undsättning frän Moderlandet, i en årstid dä ej vä "flere mänader nägon sädan war att förwänta, kwun"gen att strida sä wäl mot en öfwerlägsen fiende som "emot alla naturens och clementernes swarigherer, snart "bcröfwad det enda stöd i Södra Finlan-., pä htvil» 488 Dm 7 December - "ket den ägde rätt att sig förlita, sägs denna'tappra "krigshär ijkwäl aldrig misteröd om lnöilighttsu arr ''befria ett kärr Fosterland.