Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den sista värde tala ren har, som jag tror, på ett ganska uplysande sätt, visat att den föreslagna förändringen är möjlig; jag tror dock att den hvarken är nyttig eller nödvändig. Att i vissa fall någon fördel kunde vinnas derigenom, att t. ex. bokföringen i RiksgäldsKontoret möjligen blefve enklare än i KrigsKollegium, det måste jag lemna derhän. i)en 2iS December. Hr Fåhraeus liar sagt, att ingen torde betvifla det verks soli* ditet, till hvilket kassorna skulle öfverlemnas; sådant tvifvel tror jag också icke förefinnes hos någon; roen den värde talaren har sjelf framkastat den frågan, huruvida det vöre rätt att sådana fonder och medel, sorn äro sLälda till K. Mits disposition, öfverlemnades till ett verk, som uteslutande står under li. Stirs förfogande. Det är häruti, M. Hrr, sorn jag tror att hufvudfrågan ligger. Hr Fåhraeus har visserligen äfven yttrat, att man icke borde betrakta de bårla statsmakterna såsom tvenne emot hvarandra stående fiendtligt makter; för min del har jag aldrig gjort det. Konungen och folket utgöra tillsammans en enhet i förhållande till utländska makter. Men inom oss veta vi ganska väl, att K. M:t på den ena sidan och R St;r på deri andra, bilda två alldeles skiljaktiga makter, med fullkomligt olika rättigheter och skyldigheter, och jag tror att enhvar, sorn anser dessa gränsbestämmelser såsom nödvändiga och riktiga, bör taga sig noga till vara för hvarje steg inpå den enes eller andras område. Det är ur denna synpunkt, och då jag tror, att något sådant skulle blifva händelsen, i fall Utskis förevarande förslag antoges, som jag afstyrker det. Det ligger i sakeus natur, att, om jag vill öfverlemna förvaltningen af min förmögenhet till hagon annan, så gör jag det till någon, öfver hvilken jag har något att säga, och isynnerhet icke till den, sorn ej en gång skulle kunna af mig lagforas. Detta exempel. taget ur det allmänna iifvet, är dock af den beskaffenhet, att det för en och annan torde kunna gifva ett begrepp om saken.
Den ansedda tyska tidning, ur hvilken vi i dag skynda att meddela hans porträtt, » Illustrirte ERNST V. K O L L E R. Zeitung », betecknar hon o m själf s o m en » v o n den bestgehassten Leuten » (» en af de mest hatade människor »). » H a n är en modern kraftmänniska af Bis mareks prägel, » säger vidare den nämnda tidningen, » en impulsiv natur m e d stor rättframhet och energi, hvilken hans anhängare finna lika berömvärd s o m hans motståndare tadelvärd. » Ja, ty hvarje sak har ju två sidor — nog till och med de nordschleswigska utvisningarna! DRAMATISKA TEATERN b j ö d i lördags på en synnerligen intressant o c h lyckad premiére, då » K u n g Kristian II », skådespel i fem akter, af delade i tablåer, af Adolf Paul för första gången härstädes uppfördes. Detta den begåfvade unge finnens historiska drama gick redan förliden vinter i Helsingfors öfver scenen o c h rönte där stor framgång. Det är också ett arbete af verklig förtjänst. Handlingens dramatiska sammanhang är visserligen icke särdeles starkt; den bildar snarare en serie fristå- ende taflor ur » tyrannens » historia. M e n tidsfärgen o c h karaktärsteckningen äro goda o c h flere af scenerna synnerligen verkningsfulla. Den historiska troheten är o c k i det hela väl respekterad. K o n u n g Kristians egen gestalt m e d dess skarpa karaktärsmotsättningar af brutal hänsynslöshet ända till grymhet o c h ö m känsla för de smås rätt, af envis egenmäktighet o c h vek vankelmodighet står fram i ypperlig relief. E n särdeles originell figur är narrens, konungens oskiljaktiga skugga, s o m ur gyckelkåpans veck låter ljuda hans eget sjuka samvetes ständigt kritiska röst. Med kraft tecknad är k o n u n g e n s förtrogna, den härsklystna borgarkvinnan Sigbrit, o c h öfver hennes fagra dotter Dyveke, s o m m e d sina blonda flätor bundit kungahjärtat, hvilar äkta kvinnligt behag. N y b l i n foto. A D O L F PAUL.
R:dr mera årligen, anvid Statsregleringen är påräknadt, får StatsContoret i underdånighet åberopa dess, gemensamt med Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Krigsoch Kammar-Collegier samt Kammar-Rätt, under den 29 sistlidne April afgifna underdåniga Betänkande angående den af Rikets Ständer, uti underdånig Skrifvelse af den 20 October 1823, framställda fråga, att, med undantag af Bevillningen, hela Krono\ Uppbörden borde ingå till Stats-Verket, och att vederbörande Verk och Stater borde ifrån dess Cassör erhålla hvad dem tillkommer. Denna Justitiae-Statens Andel utfö Transport 3,186,117: 16. —» 46 Biltill K. M. Nådiga Propos. N.-o 2. R:dr 19,000: — och synes Stats-VerketsNettoandelkunna ökas till „ 60,000: - Mantalspenningar åberopade, Kammar-Collegii och Stats-Contorets underdåniga Betänkande af den 26 October 1827 förekommer äfven yttrande, angående den af Rikets Ständer framställda fråga om Sterbhus-Afgift tens försvinnande och Lagmansoch Häradshöfdingeräntas erläggande, i stället, af de classer, från hvilka Sterbhus - Afgift förut utgått. Hvad en sådan til 1- ökt Lagmansoch Häradshöfdinge-ränta skulle kom - Transport 3,186,117: 16* — Pil. till K. M. Nådiga Propos. N. o 2.
M:s Nådiga Förordning d. 11 Juli 1862, ang:de ordnande af presterskapets inkomster, stadgar i 2:dra §:n 1 morn., att en ledamot och en suppleant skall utses af länets hushållnings-sällskap. Motionären har yrkat att desse personer i stället skola utses af landstinget. Om nu ledamoten utlottas eller afgår och suppleanten sjuknar under årets lopp, t. ex. snart efter landstingets ordinarie sammanträde, så kunde det inträffa, att den i lörberörde nåd. förordning påbjudna nämnd komme i overksamhet under nära ett års tid. Jag hemställer derföre, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt, att landstinget finge utse 2 eller 3 suppleanter, på det att icke någon sådan lucka under årets lopp måtte uppstå, som skulle göra det omöjligt för nämnden att fungera. Så vida denna framställning gillas, anhåller jag att förslaget måtte varda Med-Ståuden kommuniceradt. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag tror icke att Ekon.-Utslct förbisett hvad Hr von Möller påpekat; men då Utsk:t icke ansåg sig böra afgöra, huru mångå suppleanter K. M. skulle vilja tillsätta, har U(sk:t icke heller uppsatt sitt förslag i lagform, utan blott hemställt, att K. M. ville förordna att landstinget skulle utse ledamot i nämnden, i stället för hushålln. -sällskapet. Då K. M. säkerligen kommer att i förordningen införa ett sådant stadgande, som det Hr von Möller föreslagit, anser jag intet vidare reglementerande från Ständernas sida nödigt, utan anhåller om bifall till ötsk:ts Betänk. Frih. Cederström, Rudolf: Jag vill icke bestrida, att ju ej Hr von Möllers åsigt kan vara ganska riklig; men vid motionens behandling i Ekon.-Utsk:t fann man, att motionären icke föreslagit någon tillökning i suppleanternas antal, och jag tror icke heller att man så kan tolka hans afsigt; vid hvilket förhållande Utsk:t ej torde egt befogenhet att dermed framkomma.
Och som Utskottet redan, i sitt till Rikets Ständer aflåtr.a Betänkande, N:o 74, rörande granskning af det utaf LagComitén utarbetade förslag till Allmän Civil-» Dag, yttrat och sökt motivera sin mening J att grunder för en Lag, som skall stiftas, ej kunna serskildt, eller annorledes än i sammanhang med de Lagbud, i hvilka grunder» ne skola uttalas, på förhand definitivt anta» gas och fastställas, — till hvilket yttrande Utskottet nu fogar den anmärkning, att Rege» rings-Formen, som i 87 $• tillägger Rikets Ständer magt att, gemensamt ined Konungen,’ stifta Allmän Civiloch Criminalsamt Kyrko-Lag, efter Utskottets tanka, ej kan ty» das derhän, sorn skulle Konung osli Ständer ^LagUtsiotteti Betänkande Nt» 86.' 5 éga att, nied grundlagsenlig verkan, sanciionera vissa abstracta satser, dem lagstiftningen sedermera vore förbunden att, vid prof-' ningen af ett i öfverensstämmelse dermed utarbetadt Lagförslag, ovilkorligen följa ock tillämpa, helst ett sådant förfarande skulle vara oförenligt med, samt lägga ett olämpligt och måhända vådligt band på den be-* slutande-rätt, sorn hvar och en af de i lagstiftningen deltagande Statsmagterne tillkommer ; — så och enär Lag-Comitén , som en längre tid varit sysselsatt med författandet a£ förslag till en ny Brottmålslag , redan lärer, ensligt de underrättelser Utskottet erhållit, hafva i det närmaste fullgjort detta sitt uppdrag, får Utskottet, under åberopande af de flera uti nyssberörde dess Betänkande, i den der förekommande likartade fråga, anförde skaf, vördsamt tillstyrka, att Herrar Cederchjolds och C ni* senstolpes ifrågavarande motioner ^ om fastställande af vissa grunder för en ny Brottmåls-Lag, ej må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 3i JuLii 18291 € LagUtskottcts Betänkande N:o 87. N:o 87* Ankom till Experl.
Herr dloräeristolpa art dä sä wänga namn pä en Sedel skulle uptagas, de samma mätte numereras pä der man wid öppnandet malte sättare kunna märka om amalet wore rigtigk, ^err Grelwey och Landtmarstalkcn propv« nerade, att i eftermiddag pä samma gäng som de 12 Ordinaire Ledamöierne, äfwen 6 Suppleanter mätte wäljas och de för SupplLamer anses, hwilka näst i ordningens efter de Ordinaire erhöilv de fteste rö-, sterne, 922 Den 22 Zebruarii. Bifölls: och ffulle detta beslut med de öfrige Ständen communiceras. Justerades följande: Utdrag af Protokollet, hällit i Högloft. Ridderstapets och Adelns Plenum den 19 Februarii 1812. S. D. I anledning af Expedikions-Urflottets uti Memorial, som denne dag föredrogs, gorde anmälan. Huruledes den längesedan af samkelige Riks-Skänden bifallna frägan om till anställande rewision öfwer förwaltningen af Rikets allmänna medel sedan 1822 ärs Riksdag, befunnes i anseende till sätter af denny Rewisions werkstältande i det stick, att anie Riksstånd ansett den böra förrättas af en CommiiL, den Hans Kongl. Maj:t flulle täckas i Räder förordna, och 2:ne Ständ ansett den böra fle genom af Riksens Ständer sjelfwa utsedde Ledamöter, samt genast under denna Riksdag begynnas; Beslöt Högloft.
Utskottet det oaktadt ansåg sig kunna föreslå maximum för den del af Sedelstocken, hvilken icke motsvaras af metallisk valuta, till endast 20,00Q,000 R:dr, anföres, att Låneoch Creditiv-anslagen sannolikt icke varda till fulla beloppet anlitade samt att innan befiållpa vinsten för ett tilländalupet år till Riksgälds-Kontoret lefvereras, ny vinst Banken tillllptit. ljvad nu det förra skälef beträffar, så medgifva Fullmäktige visserligen, att under den sedan Riksdagen förflutna tid, en del af Låneoch Creditiv-anslagen icke varit, af välkände orsaker, till fulla beloppet anlitade; men då det icke allenast är möjligt, utan äfven ganska sannolikt, att sådant framdeles kan komma att inträffa; så och för det fall, att behållna vinsten skall under de kommande åren till Riksgälds-Kontoret öfverlåtas, blifver det icke möjligt för Fullmäktige att hålla berörde del af Sedelstocken vid det genom ofvanomförmälde § bestämda maximum. Det anförda sednare skälet är tillfredsställande för så vidt nemligen inflytande vinst upplägges i Banken, men då densamma användes till inköp af Obligationer, beredes derigenom icke någon förminskning af sedelstock. Fullmäktige fästa^ härå Högloll. Utskottets uppmärksamhet, till den åtgärd, Högloll. Utskottet kan, vid pröfning af frågan om beloppet af Bankovinst, som skall till Riksgäldskontoret allemnas, finna skäligt att vidtaga. Angående utmyntningen af Bankens Silfver och Guld. 56:o. Med anledning af Rikets Ständers år 4845 församlade Revisorers erinran, att tillgång saknades å Vi Rtdr Stycken, läto Fullmäktige genast föranstalta om utmyntning deraf, och ehuru 101 § af Banko-Reglementet gifver vid handen, det
Om ett sådant brott förekommer till afdömande af de Herrar LagUtskrs ledamöter, som utöfva domare-embelen, lära de icke kunna undgå alt. dö-, ma gerniugsmannen lifvet förlustig, ehuru brottet, i och för sig sjelft betraktadt, och oafsedt den tillfälliga olyckliga utgången, ingalunda kan komma i jemförelse med den handling, som rånaren begår, dä han, med fullt .upsåt att bemäktiga sig annans egendom samt undanrödja alla de hinder, som dervid kunna möta, intränger i en bostad, öfverfaller dess innevånare, hvilka vilja värna sig sjelfva och deras egendom, samt tillfogar dem så svåra kropsskador, att de blifva krymplingar och följaktligen högst olyckliga under -deras återstående lefnadsdagar. En sådan förhärdad brottsling synes mig hafva gjort sig förtjent af ett lika hardt, om icke härdare, straff än den, hvilken utan upsät spillt menniskolif. Man går icke gerna in i en främmande boning för att stjäla eller råna med mindre än att saken är öfverlagd, så att brottslingen öfvertänkt icke allenast sjelfva gerningen, utan äfven det straff, hvartill han hemfaller, om han till brottet hlifver förvunnen. Antager man nu såsom gifvet, att brottslingen tänker på beskaffenheten af det straff, som följer på hans gerning, så synes det mig sorn skulle det strängaste straffet, eller lifvets förlust, utgöra ett starkare band på den onda viljan och återhålla från dess öfvergående till handling, än om han vet, att blott han vid rånets föröfvande så förfar, att den rånade och misshandlade icke förlorar lifvet, så undgår han dödsstraffet och får umgälla gerningen med endast några års fästningsarbete. Nu veta vi alla, om jag lemnar å sidö hvad Hr Carlheim-Gyllenskjöld möjligen undantagsvis kan hafva erfarit, att våra förbrytare, huru de än må bedöma de olika arterna af de straff, hvarmed .lagen belägger deras missgerningar, dock i allmänhet hysa den största förskräckelse för dödsstraffet.
Såsom ett försök alt ställa kommunen och fabrikanten i en rättvisare ställning till hvarandra och att på något sätt söka förebygga det menliga inflytande för arbetare-familjerna, som kommande. kriser i fabriksväsendet möjligen skulle hafva, likasom för att få en bättre öfversigt öfver fattigförsörjningens tillstånd inom riket, får jag härmed vördsammast föreslå: l:o Det 10 § i nu gällande fattigvårds-förordning måtte få tillägg i den syftning, att bolag, som hafva fabriker å ena orten, men styrelsen å en annan, icke kunna undandraga sig lemna fattigskatt till hvarje kommun, der de sin rörelse bedrifva. 2:o Alt hvarje fabrikant, som drifver så stor rörelse, att för rörelsens bedrifvande erfordras mera än 10 arbetare, fabriksidkaren må kännas skyldig att för hvarje arbetare per månad afsätta till en pensionsoch un derstödsfond för dessa 25 öre R:mt, och att dessa afgifter öfverlemnas till kommunal-nämnden, hvilken dessa medel jemte fabrikanten förvaltar på så sätt, att, utom då svårare kriser inträffa, kapitalfonden icke må tillgripas, men den årliga räntan deremot till understöd utdelas. Fördelen för såväl fabrikanten, arbetaren och kommunen att ega en så beskaffad fond, hvilken på så sätt kan bildas utan att blifva tryckande, är så i ögonen fallande, att några vidlyftiga bevis derför icke torde vara af nöden andraga. För att emellertid efterse huru dessa medel, såväl som många andra, förvaltas och för att tillse huru fattigförsörjningen i allmänhet handhafves, anser jag, att en fattigvårdsinspektör för hvarje stift eller län vore af nöden. Denna befattning och skolinspektörs-befattningen torde lämpligen kunna förenas i en person. Vilkoret härför vore blott, att härtill utnämndes duglige och praktiske män, hvilka så aflönades, att de kunde egna hela sin tid åt detta sitt anspråksfulla kall. — På grund häraf får jag alltså lika vördsamt föreslå: 5:o det fattigvårds-inspeklörer, i likhet med skolinspektörer, måtte förordnas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. J.
I dessa pass upptoges hela familjen, som ej sällan utgjordes af åtta till tio äldre och yngre personer, af hvilka de förstnämnde, vande vid sysslolöshet och understundom saknande till och med nödiga materialier och verktyg till den uppgifna handteringens bedrifvande, skaffade sig och barnen hvad de behöfde, genom tiggeri i städer och byar samt genom pockande på enstaka ställen, om ej genom tjufnad eller rån. Dessa Zigenare och till dem sig sällande elier med dem likartade personer hade aldrig haft stadigt hemvist och kunde ej heller skäligen påbördas den församling, i hvilken de tilläfventyrs kunde visas hafva blifvit födde, enär föräldrarne aldrig varit der bosatte; och då de oftast i följd af deras täta besök i vissa orter voro kände, kunde de icke behandlas enligt 3 § 4 mom. i Kongl. Stadgan om försvarslöse den 29 Maj ISIG, och ej heller ställas under tillsvningsmans, i allt fall otillräckliga, uppsigt, enär de ej tillhörde något tillsyningsmans-distrikt.
OCh ändra jag haf trott att fördelningen borde göras så billig som möjligt, Om Banken skulle vid Utredningfen af Malmö Discont få afskrifva på sin fordran ända till 200,öbö R:dr; så bar jag förut bevisat att Banken likväl icke får någon positiv förlust på sin andel i det hela; emedan den, då mail betraktar att Actie-Capitalfet ingått i Sifver, Ilar ersättning deruti och Uti dert förut lippburrte vinsten. Med eh sådan regleritlg skulle Fofdrirtgsägarne, mfed eri förlust mellan 20 och 25 Procent, kutina liqvideras. Under det att liqvidatioris-sättet utarbetas, är en suspension uti Discont-affuifcrne angelägen, och så vidt har jag ock tillstyrkt deri; nemligen i sammanhang med bestämmandet af hUfvudfrågan, ätt UUtf-* betningen skulle af Stäten Öfvertagas. / J2 04 Statsoch Eanko-Utskottcns Bettini anden'. Gotha Canal - Discont har ingen Balance. Fikets Ständers senaste Revisorer hafva erkänt Discontenss behöriga förvaltning, och de upplysningar, som sedermera erhållits, motsäga ej heller detta förhållande. Men 1,100,000 R:dr af Discontens tillgångar äro använde till Canal. Byggnad. Det är ju icke möjligt att anse desse 1,100,000 R:dr för en brist uti Discontens tillgångar, utan i sammanhang med förklarandet, at\ Götha Canal upphör: och då blir åter Canalns och Discontens samfälta tillhörigheter, Fordrings -ägarnes tillgång, eller den samfälta Massan. Om man skulle afvika från desse grunder," och först uppgöra Discontens utredning, samt dervid betrakta nämnde 1,100,000 R:dr för en brist i Discontens tillgångar, fördela den på alla fordringarne, som derigenom reducerades omkring 20 Procent; men derefter, sedan detta vore till fullbordan bragdt, för godt finna, att vidare fortsatta Canal-Byggnaden , med biträde af allmänna medel; så hade man ju begått den den mäst uppenbara orättvisa.
De medel, sorn influtit för de, enligt nämnda föreskrifter, försålda persedlar och effecter, hafva uti vederbörande Embetsverks räkenskaper blifvit uppdebiterade, samt för vederbörande Depai tementers behof i fastställd ordning använda, och torde något anmärkningsvärd! fel härvid ej hafva inder de sednare åren förelupit, enär Rikets Ständers Revisorers berättelser sådant icke upptagit. Utskottet har äfven ansett sig bär ej böra med tystnad förbigå ett förhållande, sorn tilläfventyrs kunnat gifva anledning till den ifrågavarande motionen, nemligen, att en del för Kronan numera oanvändbara persedlar från äldre tider qvarligga i förråden, men hvilka likväl blott äro modellpersedlar, hvaraf en samling ansetts böra finnas och fortfarande tillökas. Då det af flera skäl torde anses nödigt att bibehålla och coraplettera densamma, samt vid försäljning deraf endast ett, dess verkliga värde föga motsvarande, penningebelopp troligen Klefve att derför påräkna, så har Utskottet ansett sig häraf ej kunna hemta skäl att tillstyrka bifall till motionärens förslag. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, får Utskottet vördsamt hemställa, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 2 December 1844- 6 Ålim. Beiv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N.o 100. Ank. till Exp. Utsk. d. 4 Dcc., kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående befordringsförfattning arne för prester. Till Utskottets handläggning hafva från Högv.
Icke eller skulle revisorer, som det åligger att granska handlingar och räkenskaper, undgått alt derpå göra anmärkning. Jag tillstyrker R. o. Ad. att bifalla Utsk:s betänk., som i mia tanka icke allenast står i full harmoni med det hittills varande bruket, utan äfven med ordalydelsen i andra mom. af den 9 §. Frih. Cederström, Jacob: Gr. Cronhjelm har uppläst några ord ur 2 mom. i 9 §, som genom ordet ”portofria” visa, att enligt följande mom. tidningar, som äro stämplade, gå portofritt, men soraegentligen innehålla, att tidningar åtföljande bihang och sådana bulletiner, som på K. M:s befallning tryckas på särskilda blad, och innefatta officiella underrättelser, samt åtfölja Sveriges Statstidning eller Postoch Inrikes tidningar, äro fria från stämpling.
Utaf anslaget för undvikande af Bethsede och Kafvelbro-!) a c karn e på Vermdön i samma Län, 1,600 — Utaf anslaget lör sänkning af Hallspänga backe invid Thorshälla i Vester Rekarne Härad af Nyköpings Län, 675 R:dr, (dito) „ 400: Anslaget för vägomläggning till undvikande af Blekbacken å landsvägen emellan Önnersta och Blacksta samt Gnesta gästgifvaregården i Daga Härad af samma Län (dito) 1,333: 16. — Anslaget för omläggning af landsvägen emellan Malmköping och Wadsbro gästgifvaregårdj till undvikande af Mosstugubacken i Dunkers socken al Villåttinge Härad och samma Län (dito) 270: 32. — Utaf anslaget för förbättring af landsvägen vid Ypper skogsbacken mellan Malmköping och Flens gästgifvaregård i Mällösa socken af samma Härad och Län, 2,495 R:dr, (dito) 2,079: 8. — Transport: 1,677,161: 9. 9. — 57 — Transport: 1,677,161: 9. Utaf anslaget för omläggning af landsvägen mellan Malmköping oell Flens gästgifvaregård, till und-. vikande af Ljusbroocli Brinkbackarne isamma Härad och Län, 3,925 R:dr, (67 § 3,270: 40. — Anslaget för sänkning af Genne-backe i Östra Vingåkers socken, mellan Sätra, Alsätters och Hvittorps gästgifvaregärdar inom Oppunda Härad af samma Län (dito) 660: Anslaget för sänkning af landsvägen vid Södra B or rvi näsbacken, höjning af vägen vid Lafsan ds säteri samt omläggning af vägen .mellan Bäcktorp och Löfsund i Svärta och Runtuna socknar af Rönö Härad och samma
Ståndet mot de af Utskottet framställde Förslag blifvit anmärkt: att afseende ej är fästadt å dä Stora utgifter Stockholms Stad måste för nämnde inrättning vidkännas , uppgående förar r8i6 till 10,12 r R:dr 41 sk. 5 r:st och för ar 18 X i till 10,670 R:dr 35 sk. 7 r:sf, till hvilka Sumä mors betäckande Stadens Gassa änses endast bö* ra tillskjuta 5019 R:dr 16 sk. Banco, hVarjéra« te är uppgifvit, att deri efter 1815 årä BeVillningsFörordtiing Utgående' d procent äf Bevil! ningsSurnman icke skall kommit Staden till gödo , utan i RiksgäldsCdntoiref inflyta ; atf ilvars ken den till Uppbordskostnadernes bestridande Éihcing till Riks. St. Fröt. §':te Sami, N:rig,i$i 134 BevillningsTJtsi.