Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
104 skotten pä inkomst och besparingarne på utgifts-titlarna till 1815 åi's slut, ännu 200,000 R:dr af mindre Creditivet skulle användas, 5:0 I Handels* och Finance-Expeditionen, den 9 Januarii 1822, att de till utomordentliga försvars anstalter på mindre Creditivet anvisade 400>000 R;dr borde öfverHyttas på de Två tredjedelar deraf, som äro för sådant ändamål bestämda och den återstående tredjedelen anlitas vid an. dra utomordentliga tillfällen och behof; 6;o I Krigs-Expeditionen, den 19 Februarii 1822, att tili Försvarsverket vidare too.ooo l\:d af mindre Creditivet kom. ma att disponeras, samt 7:0 I Handels, och Finance:Expeditionen, den 15 Juni 1822, det skulle Fullmäktige i Riksgälds-Contoiret underrättas, om Kongl. Majxts ofvan högstberörde den 9 Januarii samma år vidtagna beslut, och tillika af dem äskas en summa af 30,000 R:dr, ämnad för Norrköpings brandlidande Invånares skyndsamma undsättning. Sedan Constitutions* Utskottets betänkanden. 105 Sedan först, med anledning af Protocollet öfver Handelsoch Finance-Ärender för den 22 Maji 1819 flere Utskottets Ledamöter anmärkt, att Stats-Secreteraren tillstyrkt upptagandet och pröfningen, i denna Expedition , af frågan om 100,000 R:dr lyftning å mindre Creditivet, till förstärkande af Arméens förråd och Krigsförnödenheters anskaffande, innan behof och tillgång blifvit utrönta, efter föredragning genom behörig Expedition eller den för Krigs-Ärenden, har, då inom Utskottet meningarne om tillämpningen af 107 §. RegeringsFormen i och för denna StatsSecreterarens Ämbetsåtgärd befunnits motsatta, votering med slutna sedlar måst häröfver anställas; och som dervid Två
Stat icke må uppföras mera, än 3oo,ooo Rdr, jemte de derå indelde 68 Rdr 36 sk. 6 rst., för att företrädesvis användas till Post-Inrättningens ytterligare förbättrande, och till understöd och befrämjande af de gagneliga Diligence-Inrättningarne; hvarjemte Rikets Ständer böra hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att Kongl. Majrt täcktes låta innan nästa Riksdag stadga bestämda sporteltaxor för Postverkets Tjenstemän, hvarutöfver de icke må ega att af enskilde fordra betalning för lösväskor , posträkningars förande m. m., under skyldighet att dessa sportler bokföra, och till Kongl. öfver-Post-Direclionen uppgifva, hvarefter, vid flen • förestående regleringen af Postverkets löningsslater, sportlerne böra deri intagas, och emellan Postverkets alla Tjenstemän fördelas. Utskottets tillstyrkande i sista momentet, rörande Paket-Postfarten, bifölls på så sätt, alt Rikets Ständer må Iros Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, det Paket-Poslfarten må erbjudas något enskildt Bolag, som, emot tillgodonjntande af ett årligt tillskott af Postmedlen, pA stadgade villkor samt under Öfver Post-Directionens inseende och conlrol, åtayer sig och ansvarar för vidmagthållandet af denna communications-anssalt; 5;te punkten: Kongl. Kammar-Collegium; Bifölls; S;te punkten: Kongl. Stats-Contoret. Ståndet biföll Utlåtandet ]V:o 214, i afseende å morn. a och b saint Betänkandet N:o 80, i mom. c och d; yde punkten: Kongl. Bergs-Coilegium; 8:de punkten: Kongl. Commerce-Collegium ; och g:de punkten: Kongl. Kammar-Rätten; Utskottets yttranden i dessa delar biföllos; ro:de punkten: om anslag för electriskå cnr-anslaller; Ståndet afslog det i denna punkt tillstyrkta anslag, men gillade hvad.
För öfrigt cvntyrmsrar jag mig med Tit. lkokenbor§, alt om möjelsgen 'ar der,wore nyttigt intörqkrilwa sjudare frän Österbotten, och får förklara, att Utskottets tanka.aldrig warit, att någon utförsel as saltpetter kan aga rum, innan Rikets eger behof, förut blifwit soldt. Zriherre Stael von käoIIstLin, Loi ku? Duck
Jag bestrider derföre pa det högsta, att någon jadan rubbning af andras Wat, tcnwerk ma någon tillataS, innan full säkerhet och borgen för fullgörandet af den odling, som föranled! till ett nedanföre belägit WattenwerkS rubbande, matte owillkorligen presteras, och odlingen ffe inom den lid, som af Syne-Rätten bestämmes, jemte ägarens förnöjande, icke allenast för sjelfwa Wattenwerket, uran äfwcn för de fördekar, som detsamma i sammanhang med dest egendom och öfriga jocala omständigheter honom kunna förskaffa. Det är endast relatift till Starens och det helas wäl, som ägande rätten någonsin bör kunna waldföras, och da man till detta ändamals winnaadc will öfwerlata denna Statens rättighet pa någon Enstilt Man, bör densamma kraftigt förbindas att fullgöra, hwad som derigenom asyftaS, och kan leda lill ändamalet." Härmed instämde Herr Kammarjunkare» Uggla och Riksdagsmannen Abraham Larsson, äf, wensom Herr Öfwerste Gahn och Herr OfwersteLieutenanten och Riddaren von Echstedt begärdte fa anteknadt, att de förenade sig uti det yttrande Herr Bergs, Räder Engström förut afgifwlt i fragan om behörigheten och rättigheten tor KammarCollcgium, att pröswa och tillse det Kongl. Maj:t och Kronan hålles skadeslös, da någon skattlagd Lä. genhet i följd af ifragawarande Författning kommer att förswiana.
Utffottet sett sig föranlätit icke allenast söka andra Bewillnings-grunder, än de närwarande, innebärande mera säkerhet i beräkningen och en större wiHet, att denna beräkning icke matte utfalla kill en för Statens upprättande wädelig brist, ulan derjemte utsträcka alla BewillningenS Artiklar till ett sa högt belopp, att de sammankagne swara emot, hwad Riksens Högloft. Stander uti deras redan fattade beslut faststäldt, böra af Riket utgä. Uti detta ändamål, har Bewillnings - Utffottet icke allenast pä satt Utskottet redan haft den aran hos Riksens Högloft. Stander anmäla, ansett nödwändigt öfwerse Författningen om stämplade pap, pers-afMen, samt deruti förestå sadan förhöjning, som beskaffenheten af denne Bewillnings-artikel, förder riärwaranbe kan anses medgifwa, utan afwcn i afseende pa rättigheten att fä tillwerka och försälja Bränwin, Hwilken rättighet alltid tillförene, med afgift, såsom Den zo Julii. 2125 willning, warit belagd, tillstyrka sadant förökande uti denne afgift, som åtminstone för det närwarande kan anses antingen billig till befi grund, eller medförande sa liten känning för Landet, som med oinstandigheterne i det hela närmast star att förena; Hwarjemte Bewillningö - Utffottet, enär detsamma icke trvdt sig kunna tillstyrka, de afffaffade Landttullarnes återställande, ansett en mot Landt - tulls uppbärande, för Stats-Werket erforderlig ersättning, pa sätt wid 1809 och i8io arens Riksdag blifwit bestutadt, genom en serskild Bewillnings åtagande af Städer och Land, äfwen nu böra såsom oundwikelig aga rum. Hwad Bewillnings - Utffottet uti defie delar trodt sig böra Riksens Högloft.
Uppl. o.' godk. hos Enid. o. Ad. d. 37 Nov. 1823» Preste-Ståndet d. 37 Borgare-Ståndet d. 27 Bonde-Ståndet d. 29 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande Garnizons - Sjukhus - byggnaden i Stockholm. S. A. K. I anledning af väckt fråga om användandet af de, ifrån början af år 1812, med 20,000 R:dr årligen anslagne medel, så väl för inrättandet af ett Institut till sådane ynglingars undervisande i Läkare-Vetenskapen, hvilka sakna råd och lägenhet till begagnande af den Academiska undervisningen, som till uppbyggandet af ett Garnizons-Sjukhus eller Lazarett i Hufvudstaden , hafva Riksens
Stockholm den 14 Augusti 1851. t; Slats-Utskollels Memorial, M 324. Förslag till Reglemente för Riksgäldskontoret. (Fortsättning). D) Under innevarande riksdag beviljade och till åtgående från Riksgäldskontoret anvisade statsutgifter. § 81. Rikets Ständer, som jemväl under denna riksdag beviljat åtskilliga, till de ständiga statsbehofven icke hänförliga, anslagssummor, hafva beslutat, att dessa, jemte alla andra nu beviljade anslag, hvilka icke blifvit till årligt utgående under riksstatens särskilda hufvudtitlar anvisade, äfvensom här nedan omförmälda låneunderstöd, skola af Riksgäldskontorets medel bestridas i den ordning, som för hvarje särskild anslagsoch lånesumina blifvit fastställd; börande, sedan den bestämda utbetalningstiden inträdt, hvart och ett anslag eller lån, derest icke vissa terminer för dess utbekommande äro föreskrifna, utbetalas på en gång eller i mån af skeende reqvisitioner. § 82. Med bifall till Kongl. Maj:ts derom gjorda framställning, hafva Rikets Ständer beviljat en anslagssumma af Etthundrasextioentusen femhundraåtta Riksdaler 13 sk. 3 r:st., till godtgörande af kostnaderna för inredningen af Deras Kongl. Ilögheters Kronprinsens och Kronprinsessans våning inom Kongl. Slottet bär i hufvadstaden samt för Deras Kongl. Högheters bosättning och anskaffandet af sådane inventariepersedlar, som äro att anse såsom statens tillhörighet; hvilken summa bör af Riksgäldskontoret, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, utbetalas. § 83. För uppförande af länsfänge/ser efter cellsystemet, hafva Rikets Ständer ytterligare anslagit en summa af Trehundratusen Riksdaler, som under åren 1832,1853 och 1854 skall, med en tredjedel eller 100,000 R:dr årligen, af Riksgäldskontoret utbetalas, på sätt Kongl. Maj:t behagar i nåder föreskrifva. Slals-Ulskoltets Memorial, M 324. 7 § 84.
Riksdags-ordningen, rörande behandlingen af frågor om ändring i Grundlagarne, skall såsom kontra-proposition uppställas, att Utskottets förslag skall till' grundlagsenlig behandling å nästa Riksdag blifva hvilande med de förändringar, som blifvit äskade uti Preste-Ståndets i Utskottets memorial N:o 51 anförda gemensamma tanke, röste Ja; Den det ej vill, röste Nej. 6 honahtutions-U/skotte/» Altmann/. Mimer Nej. kommer såsom kontra-proposition i omförmälda omröstning' att inså Borgare-Ståndets gemensamma tanke, enligt hvilken Utskottets förslag borde, med uteslutande från 1 mom. i 81 § Regeringsformen af orden: ti tiågo/t eller några delar,«■ antagas att hvila till grundlagsenlig behandling å nästa Riksdag. Omröstningen har utfallit med Tre tionio .Ja, Fyratio Nej. 40:de voler ings-proposil i ovan: (Memorialen N:ris 40. 48 oell 51.) Den. som vill. ätt Konstitutions-Utskottets uti dess memoria? N:o 40 afgifna förslag till ändring i 50 och 81 §§ Regeringsformen samt 20 § 1 inom. Riksdags-ordningcn skall i oförandradt skick blifva hvilande till grundlagsenlig behandling å nästa Riksdag, röste Ja.: Den det ej vill. röste Nej. Vinner Nej, kommer samma förslag att till grundlagsenlig behandling i nästa Riksdag blifva hvilande med den i Borgare-Ståndets gemensamma tanke äskade förändring, att från 1 mora. i 81 § Regeringsformen utesluta* orden: ti någon eller några delare Omröstningen har utfallit med Tretionio Ja, Fyratio Nej. 14;te voterings-proposiiioncn: (Memorialen N:ris 1? och 37.) Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets uti dess memoria! N:o 17 framställda förslag till ändring i 14- § Riksdags-ordningcn. angående represcntations-rättigheten för Stockholm, skall blifva hvilanda till grundlagsenlig behandling vid nästkommande Riksdag, roste Jas Den det ej vill, rösto Nej.
Utskottet anser sig icke för öfrigt böra ingå i någon närmare granskning af uppgifna kostnadsbelopp och gjorda beräkningar af såväl statsverkets utgifter för dessa vapenöfningar, som värdet af derigenom förloradt arbete för jordbruket och näringarne, utan får, hvad de förra vidkommer, hänvisa till Rikets Ständers sednast församlade revisorers berättelse, och, beträffande det sednare, anmärka, att beväringens vapenöfningar i allmänhet infalla under en tid på sommaren, då arbetskraftens användande för jordbruket är af mindre vigt, samt att anslaget för dessa öfningar dessutom stannar till största delen inom provinserna. Att emellertid beväringens vapenöfningar medföra kostnad och tunga, är gifvet, men utan uppoffringar kan ej ett lands försvarsverk upprätthållas. Dessa vapenöfningar äro visserligen, på sätt anmärkt blifvit, otillräckliga för en god soldatbildning, och i händelse af krig behöfva de beväringsklasser, som till tjenstgöring kallas, att ytterligare öfvas, men den på dem nedlagda kostnad är likväl icke förlorad. Sådane de nu äro, gifva de nemligen beväringsynglingen ett begrepp om hans pligter såsom soldat, enär han derigenom inhemtar grunderna för exercis och manöver, vänjes vid den för krigaren nödvändiga ordning och hörsamhet, samt frigöres från fruktan för militärisk diskiplin genom erfarenhet af så väl dess fordringar, som sättet för dess handhafvande. Det har ytterligare blifvit anmärkt, att hvad under mötestiden lärts snart glömmes. Beväringspligten räcker dock icke längre än 5 år, och sällan torde mer än 2, högst 3 klasser vid ett fälttågs början komma att användas. Det är således endast några få år, som det lärda behöfver ihågkommas. Tiden emellan det man får anledning befara ett fredsbrott och krigets början kan, enligt hvad historien och en dyrköpt erfarenhet lärer oss, ofta vara ganska kort. Behofvet att röra Allm. Besv. o. Ekon.-Utskottets Betänkande, JYt 57. 7 stridskrafterna för deras samlande på vissa punkter kan, med afseende p§ vårt lands utsträckning, vara ögonblickligt.
Dessa äro de allmänna grundsatser, som för den af Kongl. Maj:t nu föreslagna tull-lagstiftning blifvit anförda — skälen för de föreslagna speciela tullsatserna vill Utskottet vid hvarje ifrågakommande artikel särskildt upplaga — och under de diskussioner, som inom Högiofl. Ridderskapet och Adeln, Välloil. Borgare-ståndet och Hedervärda Bonde-ståndet föregått remissen af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, hafva vidt skiljaktiga meningar angående dessa grundsatser och deras tillämpning blifvit uttalade. Å ena sidan har man tacksamt erkänt den varsamhet vid tulltaxe-regleringen, som utmärkte det Kongl, förslaget, hvari likväl några förmenat sig linna jordbrukets behof af skydd, likasom Stals-verkels af tullinkomst, vara vid vissa loreslagne lulinedsättningar nog mycket åsidosatt. Å andra sidan åter har man beklagat det, emot förväntan, ringa afseende Kongl. Maj: t nu fästat å de flera gånger tillförene både af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer uttalade, af allmänna meningen mer och mer hyllade friare handelsgrundsatser, om hvilkas tillämpning flera, icke blott handels-korporalioner, ulan äfven Jähriksoch handtverks-idkare, under sednare tiden hos Kongl. Maj:t gjort förnyade underdåniga framställningar. Så hafva ock de motsatta tull-lagstiftnings-grundsalserna blifvit förfäktade uti särskilda till Utskottet remitterade motioner. Herr Printzensköld, C. och Johan Petter Andreasson från. Elfsborgs län hafva nemligen föreslagit, alt nu gällande tulltaxa målle intill nästkommande riksdag oförändrad bibehållas, med undanlag, enligt sistbemälde motionärs yrkande, för de fall, der Kongl. Maj:t funne behof och omständigheter fordra förändringar.
Dessutom, hvarföre skola, under en Författning, der monopolier äro förbudna, vissa Tidningar belasta med porto, då andra äro derifrån befriade? Ämnet bör ännu ur en annan synpunkt betraktas. Kan Regeringen minska portot, så torde man äfven vilja påstå, att hon saklöst kan höja det. I sådant fall behöfde man blott taga nitet för ökandet af Kronans inkomster till förevändning, för att genom portots för-} höjande, eller nedsättningens nekande försvåra eller hindra vissa Tidningars spridande i LandsJ orterna. Dagbladen vore då utsatta för en dubbelt godtycklig behandling, hvilken Regeringen ej behöfver, när han genom HofCancelle-i rens rätt, att indraga dem utan ransakning och dom, kan, när som halst, göra ända på tillvarelsen af de Tidningar, som misshaga henne, eller synas vådliga för det allmänna lugnet. På sådana grunder vågar jag vördsamme-^ ligen föreslå: a) Att Riksens Höglofl. Ständer måtte efterskänka den Bevillning som hittills utgått i postporto för Tidningar; eller ock *0 att Riksens Ständer ville uttryckligen upptaga det nuvarande Tidningsportot i Bevillninaen, så att det lika litet, som 84 Den 1 Martii, någon annan del deraf, inå kunna utan Ständernas medgifvande förhöjas; samt i sådan händelse c) att en viss afgift till Postverket måtte bestämmas för hvarje exemplar af en Tidning, som genom detsamma fortskaffas från tryckningsorten, utan afseende på om den fördes längre eller kortare väg inom Riket. Derigenom blefve Tidningarne icke dyrare att hålla i Piteå ån i Upsala, i Malmö, än i Södertelje; afgiften blefve lått att uppbära och beräkna på PostContoiren, och den torde i allmänhet medelst denna jemning kunna nedsättas utan att Kronan förlorade. Att detta Memorial måtte blifva remitteradt till BevillningsUtskottet, anhåller jag vörds earmneligen. Friherre Anckarsvärd., Carl Henric:
Efter det Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader förklarat sig instämma i hvad sålunda blifvit af merbemälde korps-chef underdånigst yttradt och föreslaget, under förbehåll likväl af sådana rättelsers eller afvikelsers iakttagande, som utaf noggrannare undersökningar och beräkningar kunde föranledas, och sedan, under den 13 November 1852, privilegium blifvit utfärdadt samt, botags-reglor fastställda för det aktie-bolag, som erbjudit sig alt, emot derför af Rikets sednast församlade Ständer medgifna förmåner och stadgade förbehåll, utföra jernvägs-anläggningen emellan Köping och Hult, hade E. K. M:t, i slutet af Mars månad sistiidne år, till Nådig pröfning företagit frågan rörande de öfriga stam-linierne och dervid, för utarbetande af en på föregångna topografiska och statistiska undersökningar grundad fullständig plan till anläggningen af en från lämplig punkt å Köping-Hult-hanan utgående jernväg genom Skaraborgs län, i sträckning åt Götheborg, i Nåder anvisat ett särskildt statsbidrag af 4,000 R:dr, med vilkor, att hvad derutöfver kunde härtill erfordras, borde af de inom orten för detta företag interesserade personer tillskjutas, men, beträffande öfriga, här ofvan omförmälda jernvägs-stamlinier, förklarat, att, enär allmänna medel, till bekostande af de för dessa liniers slutliga bestämmande erforderliga topografiska undersökningar, icke i vidsträcktare mån vöre att tillgå, borde, undantagandes fortsättningen af jernbanan emellan Stockholm och Götheborg, några med mera betydliga stats-utgifter förenade lokal-undersökningar då icke vidtagas. Vid påkallandet af Rikets Ständers uppmärksamhet å ifrågavarande vigliga ärende, har E. K. M:t i Nåder yttrat, att följande 2:ne hufvudfrågor mäste tagas i öfvervägande, nemligen: i'hvilken mån och på hvad sätt Staten bör befrämja anläggningar af större eller mindre jernvägar, och hvilka så beskaffade väg-anläggningar böra i främsta rummet till verkställighet befordras.
46 fogade tabell upptagit en förminskning af endast 59,800 r:dr 9 sk., hvilken summa uppkommit på det sätt, att Utsk. endast beräknat den ordinarie fonden jemte reservfonderne till 9,059,801 r:dr 9 sk., ehuru Utsk. sjelf pag. 25 upplyser, att denna summa i sjelfva verket utgör 9,637,299 r:dr, hvartill kommer, att dessa discontverk hade en cassabehällning på creditiverna eller fonderna, så att vid 1844 års slut verkliga beloppet utgjorde 9,842,632 r:dr, deruti likväl icke inberäknade några i contanta sedlar vid lånecontoren liggande cassabehållningar, hvilkas belopp jag icke säkert känner. Utsk. har i de sednare mom. af denna § föreslagit att borttaga de extra tillgångar, som nu disponeras -af discontverket, nemi. först reservfonderna och sedan de medel, som sparbankerna äga rättighet att i Banken insätta. På detta sätt är det som en nedsättning af S40,000 och till och med något deröfver uppkommit. För min del skulle jag tro, att en indragning på en lånerörelse, som redan förra året minskades med 350,000 r:dr, icke kan utan olägenhet låta sig verkställas, äfven om den sker på det förmildrande sätt, som Utsk. föreslagit, nemi. att den genom räntans innehållande skulle komma att successive Dea 12 April e. m. 355 indragas. Men dertill kommer, att jag icke kan gilla sjelfva principen, ty under nuvarande förhållanden äga dessa discontverk sina egna reservfonder för att betacka förluster, och behöfva icke hålla Banken deras vinst tillhanda, förr än bestämdt kan beräknas huru mycket som bör afföras såsom osäkra fordringar, hvarigenom Banken har tillgångar utöfver de i böckerna upptagna, som äro fullt tillräckliga att belacka de förluster, som möjligen vid utredningen af discontverken kunna uppslå. Detta är en grundsats, som jag icke tror höra lemnäs å sido, utan bibehållas, men jag begagnar tillfället för att fästa uppmärksamheten på det oriktiga begrepp, som man gjort sig om denna lånerörelse.
För att rätt bedöma denna fråga, måste man, enligt min tanke, betrakta densamma historiskt, och vid det omdöme, man derom fattar, fästa afseende på de historiska förhållanden, som egde rum under Medeltiden och det tidehvarf, som föregick det, då Riddarhuset upprättades. Det är nemi. fullt säkert, att Riddarevärdigheten under Medeltiden var något vida högre och förnämligare än RiksRåds-värdigheten, hvilket bestyrkes af mångfaldiga säkra och otvifvelaktiga intyg, hvaribland må nämnas, att Riddarne i alla Medeltidens diplomer sättas före RiksRåden — och ensamt Riddarne bära namn af Herrar, liksom endast deras hustrur bära namn af Fruar, då RiksRådens hustrur icke erhöllo annan benämning än Hustrur. Som bevis derför må äfven här nämnas, att under samma århundraden knappt mer än hälften så många Riddare äro kända, som RiksRåd, ehuru de förra äro fullständigare kända, än de sednare. Då således en person under Medeltiden står i genealogierna antecknad som Riddare, kan man vara säker på att han äfven var RiksRåd, och det återstår ännu att bevisa, att Deu 20 Oktober. 9 det före Gastaf I:stes tid funnits någon Svensk Riddare, sorn icke tillika varit Svea Rikets Råd. Om äfven på ett sådant förhållande skulle kunna framdragas något enstaka exempel, så är det alls icke afgjordt, att endast RiksRåds afkomlingar fingo sitta i den andra eller Riddare-klassen, utan synes det mig ganska rimligt, att då man vid Riddarh.-Ordnms uppgörande bestämt såsom vilkor, att någon af ättens medlemmar skulle hafva innehaft den värdighet, som ända till innemot den tiden ansågs som den lägre af de båda ifrågavarande, den högre ej kunde vara derifrån utesluten, för hvilken åsigt sjelfva namnet af Riddare-k\ass gifver ytterligare styrka. Att säga, det endast RiksRåds, men ej Riddares från Medeltiden afkomlingar fingo sitta i andra klassen, är ungefär som om man i sednare tider stiftade ett sällskap af endast Adelsmän, men förvägrade Grefvar och Friherrar rätten att deri deltaga, på den grund att de föra en högre titel.
Ett uti berättelserna till 1853 och 1856 års Riksdagar upptaget åtal emot Konungens Befallningshafvande i Jemtlands län för oriktig behandling af ett utmätningsärende, finnes uti dessa berättelser utveckladt endast i afseende på tvenne preliminärfrågor, den ena, huruvida de domare, som i Hofrätt afgjort enskilda besvär öfver Konungens Befallmngshafvandes åtalade Utslag, icke vore jäfviga att döma äfven öfver åtalet ä samma Utslag, hvilket de faststält, och den andra, huruvida den en gång i Hofrätten förehafda behandling af ärendet borde göra Hofrätten obehörig att sig dermed vidare befatta och således till slutlig pröfning företaga Justilie-Ombudsmannens talan. 1 den förra af dessa frågor är utgången redan gifven genom Kongl. Majits Nådiga Beslut, redovisadt uti berättelsen till 1856 års Riksdag, hvilket Nådiga Beslut gillar Justitie-Ombudsmannens jäfsanmärkning och till Hofrätten återförvisar målet. Sednare frågan åter är numera afgjord både hos Hofrätten och Kongl. Maj.ts Högsta Domstol, der utgången blifvit sådan, att hufvudsaken är pröfvad samt följaktligen Hofrättens behörighet erkänd. Detta kommer att visa sig uti den här följande fortsatta redovisning af sakens förlopp. Förhållandet skall således i dess helhet fiamläggas. Bonden Jon Nilsson i Hvattjom hade hos Justitie-Ombudsmannen anmält, och med företedda handlingar visat, att i följd af Konungens Befallmngshafvandes i R.