Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ernåendet af kraft och produetivitet i styrelsen försvåras på det menligaste genom vanmägtigt utrustade magtorganer, och till vanmagt äro våra rådgifvareembeten nu organiserade. Ett Statsråd äger ju ej att befalla den ringaste åtgärd af den ringaste person i Riket. Statssecretrs verknings fö i ntåga har ju sin gräns vid dörren till expeditionsförmaket.. Ansvarighet är ju det thema, som hufvudsakligen ljudit i dessa 2:ne plena, och som vi länge än få höra moduleras. Nå väl! hvad rimlig och effectiv constitutionel ansvarighet kan utkräfvas vid en organisation, som gifvit magten i landet åt dem, hvilka icke constitutionelt ansvara, och lagt constitutionella ansvaret exelusive på dem, som platt ingen magt äga. Så exempellöst anomalisk är Styrelsen hos oss organiserad; och det ar denna förderfliga organisations afskalfande, som med yrkandet af ministeriella systemet afses. En annan värd talare har i massa fråndömt vissa i sednare tider tillsatta embetsman principer och kunskaper. Men hvad nytta kan väl åsyftas med, och hvad bevisning ligger i ett sålunda in globo uttryckt klander? Hvad gagnade vi, hvad bevisade vi, om vi, med samma rätt dertill och lika så, öfver en kam bedömde våra klandrare och förklarade dem samt och synnerligen principoch kunskapslösa? Vid debattens så långt lidna period vill jag icke tränga längre in i vederläggning af en anklagelse, hvilken, sålunda generaliserad och obestyrkt, halkar undan grauskningen och icke heller kan verka i opinionen ett för vår embetsmannacorps menligt intryck. En oangenäm pligt återstår för mig. Med smärtsam förvåning har jag hört Konungars enskilda vänskaper här af handlas. Frånvarande, när detta plenum börjades, har jag mig icke bekant, huru det tillkommit, att. här uttalats dessa ord, som jag blott i repliker och contrarepliker hört yttras; men, anledningen må hafva varit hvilken som hälst, jag protesterar med ali den kraft, jag äger, emot ett sådant afsteg från parlamentariskt skick. Den i Juli c. m. 101
Prop. N:o i, om Statsverket 1862. 19 8:o. Hos Eders Kongl. Maj:t har Kansleren för Upsala Universitet, uti underdånigt memorial a( den 13 sisllidne Augusti, anmält åtskilliga af Universitetets vetenskapliga verksamhet härllytande behof, om hvilkas afhjelpandc genom statsanslag, då Universitetets egna tillgångar dertill icke kunde lemna erforderliga medel, Consistorium Academicum Majus hos Kansleren gjort framställning. Dessa hehof äro: l:o. Inrättande inom medicinska fakulteten af en profession i Fysiologi, hvarom Eders Kongl, Maj:t redan vid sistförflutna Riksdag till Rikets Ständer aflåtit nådig proposition, och hvilken profession numera ansetts vara än mer hehöfllig i följd af de under den 26 April 1861 i nåder meddelade nya stadganden i afseende å den medicinska undervisningens ordnande. 2:o. 3:o. Ett årligt anslag af 1,000 R:dr till förhöjning med 500 R:dr af hvardera utaf de två språklärarelönerna, hvilka för det närvarande endast utgå med 2000 R:dr, men hvilkas innehafvare, såsom numera i fråga om lärdomsprof och öfriga skyldigheter ställde i fullkomlig jemnlikhet med Adjunkter, redan af detta skäl ansetts böra komma i åtnjutande af enahanda löneförmåner som dessa. 4:o. 5:o. Ett årligt anslag af 1,750 R:dr att till lika belopp, eiler 350 R:dr, fördelas mellan fem Amanuenser, nemligen en vid medicinska och en vid kirurgiska kliniken, en vid den föreslagna fysiologiska professionens laboratorium, en vid zoologiska museum och —■ 6:o. Ett årligt anslag af 1000 R:dr lill instrumenter och materiel för den medicinskt-fysiologiska undervisningen. 7: o. 8:o. Ett årligt anslag af 750
Eho det vara må, Domare, Excecutorer, Embetseller Tjenstemän, eller annor, sorn genom arrestering, beröfvar någon hvilken ej till brott förvunnen år dess personliga frihet, eller utan uppenbar missgerning ther han md gripas och håcktas fåre, eller utan halfva levis om foröfvadt brott; straffas med EtH Den o Martil, 413 hundrade Riksdalers böter, tu drs arrest d fästning, jämte, Tjenst ens förlust, ocä «rsätta den lidande för hvarje dag han oskyldigt häcktad hållits? med Sexton Riksdaler och Trettiotvå skillingar. Hålles någon häcktad längre tid än lag och därpå grundad Idom utstakar, vare för den eller dem, eho det vara md sorn dertill varit vållande, lag Samma: dock icke innebegrip andes den tid någor under Råttegängen i urbota mål häcktad varit, 8. i samma Balk och Capitel, bör äfven fÖråndras och få följande lydelse: Eho det vata må, som med pinande antingen genom plågsam arrest eller pd annat sätt söker tvinga någon till bekännelse i någon sak: bote Tvåhundrade Riksdaler till den lidande, miste Embete eller tjenst sin, och sitte Två dr i Fängelse d Fästning ; har såramål dertill kommit, plickte derföre serskildt Etthundrade Riksdaler som äfven den lidande tillfaller. Hvar som emot desse nämnde <j:de och 8'.de paragrafer sig förbryter, skall, utan afseende lill personen , genast, vid Rättegångs början härom, i häckte träda, till förekommande af rymning och straffets undgående. Anmärkning-, Med anledning af dessa båda §§:rs tydliga föreskrifter , bör således tillämpningen af g Cap. 6 §. Utsöknings-Balken och 1 Cap. 12 §. Rättegångs-Balken, i hvad som rörer de i 7:de Den 3 Martu, och 8:de §§. Missgernings-Balken utstakade brott alldeles försvinna. Häradsoch Kämners-Rätternes organisation, anser jag böra undergå nödig förändring och förbättring.
Streichgarn utgöra här i landet icke tillverkade råämnen; hvarföre Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen ock ansågo sig böra gifva anledning till någon mera betydlig nedsättning uti denna tull, helsi densamma icke för någon härvarande industri utgjorde skydd och följdriktigheten syntes fordra, alt, då tullen å hel fa bi ikaiet, väfnader, nedsaltes, och råvaran ull vo>'e tullfri, i »»försel*.! ullen å halflabrikalel, garn, i motsvarande mån minskades. Och hemställde Kommers-kollegium och General tullstyrelsen således, ali införselslullen å ullgarn, alla slag, så länge fullkomlig tullfrihet icke kunde medgifva? för de här ej tillverkade, men såsom råämnen behölliga slagen, icke malte bestämmas högre än tiil 15 töre för ofärgadt och 20 öre för färgadt ullgarn pr skålpund; under hvilka bestämmelser Kamelgarn äfven ansågs kunna inbegripas. Varande jemväl uti de underdåniga erinringar, som fabriksidkare framställt emot kommitlerades förslag till nedsättning af iuförseisiullen å vissa väfnader, särskild anmärkning gjord emot tullsaisen å Kamullsgarn. Hvad nu angår införselslullen å Ii vilt bomullsgarn, så torde, ;ä de skäl kom mitterade närmare L»tveklat, någon vidate nedsättning af denna jemförelsevis redan lindriga införselstull för det närvarande icke böra ifrågakomma. Alen då deremot äfven de af kommilterade föreslagna nedsalta lullsatser ej mindre å färgadt bomullsgarn, än ock å Kameloch Ullgarn, olla slag, skulle kunna, utan men för in - Kongl. Maj:ls Nåd. Prop.
Lägges dertill den af mig föreslagna eden, som skulle af Direktms eller Ulslcs ledamöter afläggas, hvarifrån de nu äro befriade, lärer icke kunna bestridas att under sådane olyckliga förhållanden, långt större fara är förenad med nuvande stadganden än med dem jag föreslagit. Man åberopar mot mig bestämmelsen i 90 § Reg.Fm: ”att enskildte medborgares förhållanden icke få i Stånden komma under öfverläggning.” — Skulle mitt förslag vara häremot stridande, är detta likaledes händelsen med 15:de §:n Riddarh.Ordnm, enär intet annat i den vägen blifvit af mig föreslaget än ordagrannt hvad samma § innehåller, jemte ofvanförmälde tillägg, för att göra den mindre farlig. Ar således mitt förslag häruti stridande emot grundlagen, så är äfven 15:de §:n Riddarli.Ordn. grundlagsvidrig, och likaså den öfverläggning, som här nyligen blifvit förd ronde enskildt medlem af detta Stånd, jemte då fattade beslut. Skulle en opinionsnämnd vara så förhatlig och olämplig som man här sökt framställa, borde väl aldrig 103 §:n Reg.Fm och den 64 Riksd.Ordnm få förblifva gällande, hvilka innehålla stadganden, vida strängare än de af mig föreslagna, i det de föreskrifva att Högsta Domstolens ledamöter skola, af en dylik (icke, såsom mitt förslag innebär, edsvuren) nämnd dömas, hvilken medelst § af de röstande, (icke i likhet med mitt förslag J) afgör lagens högste skipares öde. Hvad brister man än kunnat förebrå* motionen, torde likväl 16* 2U Den 31 December e. m. aldrig kunna bestridas att de olägenheter den sökt afhjelpa ärö verkliga och kännbara, eller att det åsyftade målet är högeligen efterlängtadt.
Riksbanken dessutom icke utan stora svårigheter, under nuvarande förhållanden, skulle kunna ytterligare öka sin sedelstock till ett belopp, motsvarande de på ifrågavarande sätt organiserade Bankers, å Riksbanken beviljade, sammanlagde cassa-creditiv. Då Bancooch Lag-TJtshottens Betänkande, N:o i. 9 Då det således vore betänkligt att nu vidtaga en rubbning i de enskilde Bankernes rättighet att utgifva egna ereditsedlar, då denna rättighet, tillbörligt begränsad samt noga controllerad, nu är för det allmänna nödvändig i samma mon, som rörelse-capitalet derigenom vinner en behöflig förstärkning och då delegare i Banker med denna organisation just af denna rättighet och den deremot svarande skyldigheten att sina sedlar inlösa tvingas till en större sjelfverksamhet, försigtighet och omtanka, än Privatbankerne skulle ådagalägga, om de egde assigneringsrätt å Riksbanken, å hvilken omsorgen för sedlarnes infriande i sådan händelse ensamt öfverflyttades; så hafva Utskotten, under dessa förhållanden, ansett systemet af Privatbankernes rättighet att utgifva egne ereditsedlar icke kunna för närvarande frånträdas. Då det blifvit yrkadt, att enskilde Banker ej skulle ega utgifva sedlar å mindre valör, än 16 R:dr 32 sk. B:co, men Utskotten ej kunnat biträda denna mening; anse Utskotten sig böra härföre redogöra. Enär erfarenheten visat, att en creditsedel af ju större valör den är, desto hastigare fulländar sitt omlopp och återgår till inlösen samt att, i omvändt förhållande, ereditsedlar af mindre valörer, utspridde bland massan af folket på mångfaldiga händer, till följd häraf, längre qvardröja i allmänna rörelsen; så torde häraf följa, att de enskilde Bankernes säkerhet och vinst till icke obetydlig del beror på sedlarnes valörer. Ju större desse äro, desto hastigare återkomma de, desto större blifver påkänningen i Bankens in vexlings-contor och desto svårare får Banken att hålla i omlopp sin sedelstock; hvaraf således följer, att Bankens risque ökas och dess vinst minskas i jemt förhållande till sedlarnes storlek.
Ränta å skogsoch jägeri-statens boställen 1,113: 32. Crecli t. Balans från år 1857: Qfverlevereringar • 151: 55. Utgifter: Silkesodlingens befrämjande 180: — Flygsandens hämmande 1,605: — Kronoparken vård och förvaltning 18,217: 54. Inköpta hemmansdelar å Böda kronopark 3,000: — Reparationer vid Skogs-iustitutet ... 2,968: 33. Genom nådigt bref af den 23 April 1824 bestämdes, att dåvarande Kanslisten i Kongl. Krigs-kollegium, Häradshöfdingen Fredrik Widbom skulle bibehållas vid sitt såsom Sekreterare vid Ofver-hofjägmästare-embetet från Djurgårds-kassan utgående arfvode 248 R:dr 16 sk. B:ko, med vilkor att beloppet minskades eller försvunne i samma mån Widbom, vid skeende befordran till ny tjenst, erhölle lön på rikets stat, och under den 22 Mars 1826 förklarade Kongl. Majit, att berörda arfvode skulle utaf skogsplanterings-kassans medel utbetalas, intilldess Widbom, vid befordran till annan tjenst, erhölle högre lön på rikets stat, än han då innehade. Ar 1827 blef Widbom anställd vid General-adjutants-expeditionen för Arméen, och således i rikets tjenst, och den 21 December 1840 stadgades, att han fortfarande skulle tjenstgöra såsom Registrator vid Landtförsvars-departeinentets Kommando-expedition, emot åtnjutande af det arfvode och öfrige förmåner, samma befattning åtföljde.
Af hufvudsakligen enahanda skäl får Utskottet afstyrka bifall till de förslag om pastoralexamens afskaffände eller förläggande till universiteten, hvilket under olika former framställes genom samtliga ofvan omförmälda motioner. Ehuru Utskottet med motionärerne delar den öfvertygelsen, att de rent theoretiska studierna med största fördel kunna bedrifvas vid universiteten, och dertill äfven anser såsom ett önskningsmål, att åt de studier, som fordras för inträde i prestembetet, måtte gifvas en större omfattning och grundlighet, än de för närvarande ega, så skulle Utskottet dock — just med afseende på den rådande prestbristen, hvars afhjelpande somliga af motionärerne framställa såsom ett bland ändamålen med deras förslag — icke våga att för närvarande genom skärpta fordringar försvåra inträdet på den presterliga banan. Kyrkoherdarne Otlerströms och Wennerströms samt Riksdagsfullmägtigen Lönnbergs förslag, hvilka förutsätta sådana stegrade anspråk på kunskaper hos de personer, som söka ordination, att vidare lärdomsprof af dem icke skulle erfordras, möta redan ur denna synpunkt betänkligheter. Dock anser sig Utskottet i sammanhang härmed böra uttala den öfvertygelsen, att, sedan de särskilda föihållanden, hvilka för närvarande till andra mera lockande banor draga unge mäns håg och arbetskrafter, inom en icke alltför aflägsen tid torde hafva försvunnit, och den jemvigt mellan lefnadsyrkenas olika tilldragningskraft, som för närvarande saknas, blifvit återställd, hvarigenom en bland de väsendtligare anledningarne till den nu rådande prestbristen undanrödjes, den rätta tidpunkten är inne att genom förökade anspråk på allmänt och theologiskt vetande hos kyrkans embetsman bereda dem samtlige det större anseende, som åtföljer en högre bildning. Intill dess en sådan reform lämpligen och utan fara att försätta kyrkan i brist på tjenare kan åstadkommas, lärer det vara nödvändigt, till bevarande af det iärdomsmått, som inom en på flera århundradens utveckling beroende statskyrka erfordras, att genom dertill tjenliga medel tillhålla och uppmuntra presterskapet att icke stadna vid det en gäng förvärfvade för - Samman*. Lagsamt Allm.
Förr än banken öppnas och träder i verksamhet skall inför Konungens Befallningshafvande styrkas: a) att inför Rådstugurätten blifvit i hufvudskrift förevisad och uti inteckningsprotokollet ordagrannt intagne så väl den af Konungen utfärdade lillslånds-resolutionen, som ock bolagsregiorna, samt alt rätten, på bolagets bekostnad, låtit i allmänna tidningarne införa kungörelse om det ingångna bolaget; b) att uppgift på bolagets delegare blifvit ej allenast aflemnad till samma rätt och uti intecknings-protokollet intagen, utan ock i allmänna tidningarne kungjord; c) att Expedilions-l)(skottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 2/7. 689 c) att till banken blifvit inbetald minst hälften af det i 7 §. 1 mom. bestämda tillskott i rikets gällande mynt, äfvensom att handlingar, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, äro hos banken aflemnade till säkerhet derför att återstoden af samma tillskott varder inom ett år i banken insatt; d) att hvad som, enligt nästföregående §., utgör säkerhet för den öfriga delen af grundfonden, blifvit till banken inlemnadt och i föreskrifven ordning godkändt. Då förändring med delegarne i bolaget inträffar, skall uppgift derom efter hvarje bolagsstämma aflemnas till Rådstugurätten, för att i dess intccknings-protokoll intagas samt i allmänna tidningarne kungöras. §• 9. Mom. 1. Enskild banks tryckta eller graverade kreditsedlar elier under annan benämning utgifna förbindelser, hvari ränta ej är utfäst, skola vara ställda till innehafvaren att vid anfordran inlösas, och må ej lyda å mindre belopp än 3 riksdaler 16 skillingar banko, motsvarande 1 riksdaler 12 skillingar silfver. Enskild banks till innehafvaren eller viss man eller ordres ställda förbindelser, hvari ränta är utfäst, må ej lyda å mindre belopp än 333 riksdaler 16 skillingar banko. Mom. 3.
Då denna fråga vid sistl. riksdag förevar, deltog jag mycket i öfverläggningarna derom, dels såsom ledamot af StatsUtsk., dels såsom ledamot af detta Stånd Jag förfäktade då den mening, att en förenkling af den massa af serskilda persedlar, i hvilka hemmansräntorna äro ställda, måtte försiggå, på det att dessa persedlar skulle blifva så få som möjligt. Men hvad jag ansåg vara af ännu mera vigt, var att ali upsägningsrätt skulle uphöra, på det alt man måtte undvika de prejerier, som nu äro en följd deraf, och att lösen skulle ske efter medeltalet af 10 års markegång, för alt afböja den nuvar. olägenheten, att när räntegifvaren led af missväxt och hade mindre att gifva, han likväl nödgades häraf dela med sig. Detta var det som jag yrkade, men deremot satte jag mig fullkomligen emot, alf denna betydande del af Statsinkomsterna skulle förvandlas i penningar, emedan dermed många och stora olägenheter skulle vara förenade. Den nu af K. M. afgifna propos. bekänner jag, att jag icke har läst, emedan den ännu icke är tryckt, och således icke varit allmänt tillgänglig, och dessutom har jag icke haft tid alt i kansliet taga kännedom af det skrifna exemplaret. Men af hvad jag kunnat höra af diskussionen, synes mig den K. proposm hvila på sådana grunder, alt jag åt densamma tror mig kunna lemna mitt bifall. Deremot fäster jag mig mindre vid antingen de persedlar, som inom hvarje län eller länedistrikt, der olika förhållanden fordrade att dela länet i flera, skulle bibehållas, utsättas af Ständerna efter förslag af K. M. hvaremot, om så skedde, jag icke skulle hysa några betänkligheter, eller om detta bestämmande åt kommiterade öfverlemnades att efter vederbör:s hörande fastställa. Men hvad jag icke kan undgå att uttrycka, är den stora tillfreds - Den 5 Mars f. m. 155 slällelse, med hvilken jag har hört en ledamot af detta Stånd, som bekläder en af Konungens högsta förtroende-platser, yttra sig.
Det var en högvext, bredaxlad man, med ett utseende af stor sjelfbelåtenhet. Äfven om man ville gjort sig den mödan att granska hvarje drag af hans ansigte, och uppmärksamt betrakta hans stolta eller rättare dryga hållning, hade slutföljden likväl blifvit densamma, som vid första påseendet. Hela hans utseende och väsende stämplade honom till en man, hvars sjelfviskhet låg i öfvertygelsen, att hans namn var en halfguds på börsen, att hans hufvudböcker åtminstone troddes vara i det mest blomstrande tillstånd, och hans ord värdt minst lika mycket, som myntet i de nya privatbankerna. Kommerserådet inträdde. ”Ödmjuka tjenare! välkommen, hjertligt välkommen, herr bror! På min heder, en riktig öfverraskning; ty så här dags på aftonen trodde jag mig icke mera få se någon af de gäster, som uteblifvit, och minst min herr bror.” ”Fägnar mig,” genmälte professorn, och nu syntes ånyo det sarkastiska leende, hvilket tycktes vara en beståndsdel af hans natur, ”fägnar mig att kunna bereda bror en sådan! Jag skulle väl hit, för att gifva de unga tu min välsignelse.” ”Ja, en rik välsignelse behöfva i våra dagar unga personer, som vilja tänka på giftermål,” anmärkte kommerserådet med vigtig uppsyn, hvilken snart öfvergick i ett slags smågrinande. ”En man, hvilken, liksom jag, sitter med stor familj,” tillade han, hviskande i professorns öra, ”har icke alldeles så godt om det slaget, som den gamle, barnlöse, så hjertligt älskade farbrodern.” ”Åh hå, ödmjuka tjenare!” yttrade professorn bugande; ”var det för att pröfva mig i den vägen, jag så enträget anmodades att öfvervara de ungas förlofning, så ...” ”För allt i verlden, min bäste professor,” återtog kommerserådet, ”bror kan väl icke missförstå ett litet skämt; ty här är naturligtvis icke stället att allvarsamt öfverlägga om sådana saker.”
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o, Landtm, framställt, hurusom i afseende på Utsk:ns förev:de yttrande blifvit yrkadt, dels bifall, dels återremiss samt att Frih. Raab särskilt begärt, att vid återremissen skulle bifogas de yttranden som blifvit afgifne i fråga om Utslcns förslag till grunder för en ny förordning om vägunderhållets bestridande genom upbärande af vägafgifter, blef propos. till bifall å ifrågav:de punkt framställd och besvarad med starka Nej jemte några Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge denna punkt böra återremitteras med bifogande af discussionen rörande nyssnämnde förslag till grunder för en ny förordning, samt, sedan svaren härvid Don i Maj. 4G3 utfallit med starka Ja jemte ett eller annat Nej, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Slutligen förekom och bifölls Utsk:ns yttrande ang:de Johan Westermarks framställning, om rättighet endast för den som till vägunderhållet bidrager att åtala försummelse att hålla väg i laggildt skick. Uplästes och begärdes på bordet ett från BondeSt. inkommet prot:s-utdr. af d. 25 sisth April, i fråga om sammanträde af samtliga RiksStm å ett rum till gemensamma öfverläggningar ang:de regleringen af RiksStatens 4:de och 5:te HufvudTitlar. Anmäldes och lades på bordet ett från Bevilln.Utsk. inkommet Betänk. N:o 8, ang:de stämplade pappers-afgiften. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl, half 11 på aftonen. In fidem protocolli Alberl Munck. Måndagen den 4 Maj 1857. Plenum kl. 6 e. m. Just. 2 prot:s-utdrag för d. 2 dennes samt pleni-prot:t för d. 30 sisth Mars.
En per mille fonden. t Räkenskaperna, sorn i Kongl. Kammar-rätten undergått granskning för båda revisionsåren utan anmärkning, upptaga: år 1846. år 1847. Debet. Balans frun föregående uret: Tillgångar Ut gifter : Diverse omkostnader , . 9: 32. 3: Hulans till påföljande året: Kontant behållning Gtlånta medel 245: 2. 17,559: — 7. 900: 17,559: 1 !° 1 H i -I 00 o 7. 18,519: 2. 7. Summa 17,813: 31. 7. 18,522: 2. 7. Ifrågavarande fond bar tillkommit på grund af Kongl. Förordningen den 22 Maj 1791, § 5, och Kongl. Brefvet den 18 September samma år, hvarutinnan blifvit föreskrifvel, att, i följd af deii staden Götheborg medgifua nederlagsfrihet af utländskt gods, eji per mille borde erläggas i afgift vid inkommandet och utgåendet af dylika varor, samt utaf dessa medel bildas en fond för allmänna byggnader i Götheborg, hörande till militära behof och stadens försvar. Sedan, i följd af nya Nederlags-förordningen den 5 Maj 1813, berörde afgift upphört, hafva fondens inkomster bestått ensamt i päntor å frän densamma meddelade lån. Vid de nu granskade hufvudböckerna hafva Revisorerne icke funnit något att erinra. Säkerhetshandlingarne för de från fonden utgifna lån befunnos, vid anställd inventering, i god ordning. Särskilda anslaget till stall©ela magasinsbyggnader i Hstad. Räkenskaperna för denna, af Kongl. Krigs-kollegii Forlifikations-afdelning förvaltade, fond hafva uti Kongl. Kammar-rätten för båda revisionsåren blifvit granskade utan anmärkning samt utvisa följande förhållanden: år 1846. år 1841. 19 eliet. Balans frun föregående året: Uppbörd: Balans till påföljande året: Balans från föregående året: Balans lill påföljande året: