Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess och rikets Kammar-kollegium att öfver denna ansökning, efter vederbörandes hörande, afgifva underdånigt utlåtande, har bemälda kollegium, i skrifvelse den 6 innevarande månad, med öfverlemnande af t. f. chefens för skogs-institutet underdåniga yttrande i ämnet, upplyst, att ifrågavarande hemman Nio 2 Fridened Brogården om 1/2 mantal i Frideneds socken och Vartofta härad af Skaraborgs län, utgjort skogvaktareboställe, intilldess detsamma genom Kongl, brefvet den 22 December 1837 förklarats icke vidare vara för någon skogsoch jägeri-betjent behöfligt, samt att hemmanet sednast blifvit genom kontrakt af den 30 Oktober 1845 på 24 års tid, räknade från midfastan år 1846, emot en årlig arrende-afgift af 17 tunnor 16 kappar spanmål, upplåtet till löjtnanten, friherre H. H. von Essen, af hvilken detsamma ännu innehafves. Med anledning häraf och enär härvid tillika förekommit, dels att nyssbemälde arrendator medgifvit afsöndring af den till skolbyggnader afsedda plats, utan att derför under sin arrendetid fordra ersättning, dels ock att merberörda jordrymd är af ringa värde, såsom bestående af 24 1/10 kappland ovanligt stenbunden hårdvall samt 4 3/10 kappland sankvall, har Kongl. Majit, på grund af stadgandet i regeringsformens 77 §, velat hos Bikets Ständer föreslå, att nämnda plats, till 28 4/"10 kapplands rymd, må för det uppgifna nyttiga ändamålet, utan någon årlig afgäld, från berörda utarrenderade hemman afsöndras och till Frideneds församling upplåtas, i hvilket afseende den gjorda ansökningen med tillhörande handlingar nu till Rikets Ständers Stats-utskott öfverlemnas. Kongl. Majit förblifver Bikets Ständers Stats-utskott med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe. kongl.
Hvad nu först den sökta nya Väga* byggnaden angår; sä emedan fråga nu icke upp. står om någon ny Landsvägs inrättande, såsom hvarken af nöden, ej eller sökt, utan endast om en allmän Farväg, till vinnande af nödig communication emellan Stenkolsverket och närmast belägna Helsingborgs och Engelholms Städer, samt dervid belägna Socknar Den 5 Jcmiarii. 175 ech Byar, (y och då så väl Lagen i 25 Cap. 4 § ByggningaBalken, sorn 8 §. i Kongl. Resolutionen på Ridderskapets och Adelns Besvär den 8 januarii 1735, gilia sådana vägar, hvilka gå emellan Härader och Socknar lill TingsKyrkoQvarn-Platser, Bruk Oiwh SjoHamnar, samt andra kunbara Orter: Och ändamålet med denna Stenkols » Inrättning icke kan befordras, om ej tillfälle öppnas tor dera inom Landet, som af Stenkol äro i behof, att dermed blifva betjente, samt kunna Kölen, såsom 'en tung vahra , med någorlunda beqvämlighet till deras hemvist forsla, finnér Kongl Maj t ej skäl att göra något afseende på Allmog ns bestridande af en så beskaffad nödig
För mindel skulle jag vilja föreslå, att de ynglingar, som det åslunda, måtte varda befriade från alla skrifölningar i Latin, likasom jag anser det önskvärdt, alt Ständerna måtte, i sammanhang dermed, inför Kongl. Majit uttala den åsigt, att föreskrifterna angående de akademiska examina böra underkastas en revision, hvarigenom de fordringar af kunskap i slilskrifning, hvilka icke för det medborgerliga lifvet kunna anses af behofvet påkallade, upphäfvas.” Emot •punkten lill. c.: Af Herr Wilt: ”Jag får reservera mig mot Utskottsbetänkande! på den grund, att hvad som i min tanke bort utgöra hufvudsaken i hela betänkandet, nemligen framhållandet af den öfverklagade lärjungarnes öfveransträngning och föreslåendet af botemedel mot densamma, blifvit allt för mycket förbisedt. Det hufvudsakligaste fel, hvaraf nu gällande Skolstadga lider, är att den föreskrifver en sådan massa vetande för afgångsexamen, att denna ej kan inläras, utan lärjungarnes alltför hårda ansträngning. Då man läser de vid stadgan för elementarläroverken fogade bilagor, som hafva lill titel: ”Läroämnenas fördelning på särskilda klasser”, linner man der en sådan mängd, under vissa enklare med fetstil utförda rubriker, sammanförda ämnen, att man ovilkorligen måste medgifva, det äfven en ganska tarflig kunskap i allt hvad der uppräknas utgör mera, än hvad som fordrades af en Filosofie Magister'för tretio år sedan. För alt göra ynglingen till en sådan polyhistor, som Skolstadgan åsyftar, har det ock varit nödigt att pålägga honom, under de 10 år, som äro beräknade till lärotid, 50 å 52 timmars undervisning i veckan, utom lärotimmar i sång in. in., hvarjemte all den tid, han är utom skolan, så upptages af hemarbete, att knappast nödig tid för sömn och måltiders intagande återstår. Ett särdeles framstående exempel på höjden af fordringarne är att en yngling, som läser klassiska språken, skall bibringas öfning i logarilhm-tabellers bruk samt i konstruktion af analytiska expressioner.
Om emedlertid chartan blir så stor, att man t. ex. betalar 1000 r:dr för en cornmercerdds-fulhnagt, så torde det dervid kunna få bero; ty då man besinnar, att capitalet är förloradt och att den årliga räntan sålunda bör kunna beräknas åtminstone till 10 proc , blefve förhållandet lika med en årlig skatt af 100 r:dr. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag anhåller först att få fästa mig vid ett misstag i en af reservationerna, emedan ödet så synnerligen fogat, att det innehåller ett bevis på oriktigheten af vår styckade eller dubbla statsreglering, hvil - Den n Maj f. m, ken jag i dag förut omtalat. Gr. v. Fersen har gjort en calcul öfver inkomster och utgifter, hvilken siar så lyckligt ut, att ett öfverskott skulle uppkomma af 25g,ooo r:dr, hvarmed bevillningen skulle kunna förminskas. Men som Gr:« ej upptagit de utgifter, hvilka utgå för Riksg.cont:s egna behof till aflöningai' och till skulders liqviderande, lärer Gr:n hafva glömt, att sådana finnas, och blott upptagit dem, som utgå från Statscont:s cassa. Man ser här genast verkan af sådana sammanblandningar. Detta vare i förbigående sagdt. Hvad Utsk:s grundsatser beträffar, får jag förklara, ptt ehuru de äro korta, kan jag ej annat än i hufvudsaken gifla dem. Jag utber mig likväl att få göra några anmärkningar i afseende på de ytterligheter, som blifvit anförda, då man ansett grundskatter och bevillning af fast egendom böra borttagas, samt staten erhålla sin ersättning i afgifter på förbrukningsvanor. För min del gillar jag dem icke och tror, att Utsk. hållit en riktig medelväg. Det är visserligen rätt att belägga med afgifter sådana varor, hvilka med skäl kunna anses öfverfiödiga, såsom socker, tobak, m. m., och äfven sådana, hvilka kunna anses skadliga, såsom brännvin. Men deremot anser jag ej nyttigt att lägga beskattning på sådana varor, som ingå i den stora menighetens behof.
Fogden lät fördenskull följande dagen sammankalla de lappar af bylaget, som voro vid marknadsplatsen; dessa voro 10 eller 12, med hvilka han anställde ransakning på följande sätt: Fogden lät ställa ett bord ut på marken och lät lapparne sätta sig deromkring; derpå sade han, att han skulle ransaka om den angifna stölden, och satte en kompass midt på bordet; kompassen kallade han sin spåtrumma och gaf de närvarande tillkänna, att sedan han svängt kompass-skifvan omkring, skulle det derpå utsatta tecknet, som bestod af en fågelfjäder, stanna midt emot tjufven. Så snart skifvan stannade, och tecknet, efter fogdens tillställning, visade på den angifne lappen, begärde han sjelf få svänga om skifvan både en och två gånger; båda gångerna visade tecknet på samma person och det med den påföljd, att han icke allenast bekände brottet, utan äfven natten derpå infann sig hos fogden med begäran att få köpa hans trumma, som han förmärkt vara mycket säkrare än hans egen. För kompassen bjöd han också en ansenlig betalning. I somliga lappmarker tror man ock, att personer finnas, som besitta konsten att låta en annan “löpa varg“, såsom det heter. En gång berättade en lapp för sin själasörjare, att då han skulle taga skinnet af en varg, fann han under huden ett tennbälte samt pung och knifslidor. En annan berättade för häradshöfdingen i orten, att en man kommit och bedt honom om förlåtelse för det han året förut såsom varg dödat tre renar för honom; lappen påminde sig äfven ha förlorat tre renar föregående år. Vi kunna till sist icke afhålla oss ifrån att här intaga en vidunderlig historia om lapparnes trolldom, som förekommer bland den tyska teaterdirektören Wallners memoirer och säges ha blifvit berättad af general X., en af Tysklands mest bildade militärer och intim vän till Alexander von Humboldt, i ett sällskap af tyska och ungerska landsflyktiga i London. “Jag vill nu“, fortfor den aktade generalen, “berätta er en händelse, som jag hört af min konung (Fredrik Wilhelm IV?).
D&amp; jag i v&amp;ras kom till Paris, bade jag under bela två år så godt som ingenting läst af den nya franska literaturen; jag hade omsider känt den afsmak, som alltid griper en, när man längre tid left på en och samma lätt, och jag hade en vacker dag funnit en ny ängd, der det gjorde min själ godt att dväljas. Na, personligen försatt i miliöet af modern gallisk kultur, gjorde jag det till en pligt att taga igen hvad jag försummat. Jag vände följaktligen tillbaka till den gamla vägen, tog till utgångspunkt just det ställe, der jag för ett par år sedan vikit af, följde roaten ända fram till den dag som är — och befann mig i en återvändsgränd. Den förste jag återupplifvade bekantskapen med var Gu \ j de Maupassant. P&amp; boulevardernas boddiskar lågo tvenne nya böcker af honom: novellsamlingen * L ' inuiile beauté » och romanen yNotre eoeur », — den senare i 40: de upplagan. Ingen bland samtlige nu lefvande franske författare är så fransk som Maupassant. Taine bar som bekant i sin annars strängt objektiva estetik inmängt en värdsättningsprincip: ett diktverk, säger ban, är såsom ett geologiskt skiktkomplex, det kan vara blott ocb bart en uppslamning af ett decenniums små kul-turströmningar, det kan utgöras af de bredare och djnpare forma * tioner, i hvilka ett helt folks säregna lif afsatt sig, det kan slutligen jemte dessa bildningar i ytan ega sjelfva den massiva granitbädd, på hvilken hela slägtets utveckling, har den än annars må skifta, bygger sig upp och hvilar; och de fl uppräknade diktverk, som äro af denna senare sällsynta art, tilldömer Taine förrangen. Maupassant är som diktare en sannskyldig Galliens son på godt och ondt. — I Frankrike, detta gamla kulturland med en månghundraårig vitterhet, förefinnes i mindre grad än annorstädes något svalg befästadt emellan gammal tid och ny.
Våra fordna Öfverstar verkade betydligt genom sitt exempel, att Officerarne den tiden sjelfve skötte sina boställen, och jag tror att Arméens boställen derigenom voro vida bättre skötta, än nu. Om man påminner sig, huru Saris boställe i Finland under FaltMarskalken Grefve Ehrensvärd var skött, och till Den 3o September f. m. 23r Ii v i 1 k e n grad han tjenade sitt fädernesland såsom jordbrukare och militaire, torde detta exempel kunna bevisa nog. Man har omtalat, hvad Armeen skulle förlora, örn man ej biföll dessa Generalslöner. Om Armeen agde sina gamla Öfverstelndelningar, om de voro bebodde af Öfverstarne sjejfve, hade Armeen en väl lönt Chef inom hvarje Regementes station. Med fullt förtroende till det sätt, hvarpå dessa 9 Generaler komma att uppfylla deras åligganden, frågar jag dock, om de kunna ersätta de 24 väl lön ta Öfverstarne. Det är af en talare yttradt, att hoppet att erhålla en af dessa Arméens 9 Generalsbeställningar kunde, för Arméens personal, liknas vid hoppet att vinna en quintern. Men om de 24 Öfversteboställena återföras till deras primitiva bestämmelse, lemnades Arméens Befäl hoppet om åtminstone ett enkelt utdrag. Min öfvertygelse är, att alla behof af Generaler kunna hädanefter såsom fordom bestridas af Öfverstar, hvilka innehafva Öfverstelndelningar. Hvad den betänklighet beträffar, som uppkommit genom jemförelsen med Majorer, hvilka ägde Compagnier, så tror jag, att delta äger i sin grund ingen tillämpning, emedan Öfverstarne icke komma att mönstra sina egna Regementen, och någon collision kan sålunda i detta afseende icke äga rum. Den, som upphunnit Generalsgraden inom Svenska Arméen, är dessutom så mycket öfver alla småaktiga con - a32 Den 3o September f. m. siderationer, att denna jemförelse icke torde vara lämplig.
Och vindar lägga hinder för anskaffandet af erforderlig brödföda, så väl lör Regeringen, sorn för deli enskilda, i synnerhet lin sedan Finland är skildt ifrån Sverige, hvarifrån fordom reson reér slör!o att erhålla, och då Spannemåien derifrån är belagd med så hög Tull, alt den kail anses likasom vore den lill införsel förbuden; Af desse skäl och ännu flere, hvilka det blifver allt för vidlyftigt att omröra, synes det mig oundgängligen nödvändigt, 4:de Sami. 5 Band. 4©a Stat s-U tak ettets Eet ti uland en* om en del af Landets innevånare ej, vid inträffande missväxtår, skola förgås af Hungersnöd, och den nu påbörjade odlingen ej q vä fvas uti sin linda, äfvensom den omständigheten torde förtjena uppmärksamhet, att desse Orter nu äro gtänseprovincer , hvarest Trouppér möjeligen helt oförväntad! torde behöfva sammandragas, det alt ett af Regeringen beroende Spannemåls-qvantum bör i dessa Orter vara att tillgå, som, efter dess förordnande, kunde medelst utlcmnande och ny tillförsel, efter sig företeende omständigheter, omvexla, för alt den på detta sätt ej kunde blifva Slaten någon svår börda, ulan att derföre blifva en inkomst för Staten. Jag vanjar mig, i anledning af Utskottens fattade beslut, den motsägelse, att detta är ett återupplifvande af den nu i Allmänna omdömet så förhateliga SpannernåIs-Magazins-Inrättningen, hvars försvar, i anseende lill dess åtgärder, Jag för ingen del åtager mig alt vara; Men Statens Gärdé-Spannemåi och andra Krono-Intrader uti Spannemål, skola ju af någon Authoritet öfvertagas till emottagning, utdelning; Denna Aufhoritet skall ju således i alla falk hafva någon befattning för Statens räkning med Spannemål, och det 'Ihögst
S. D. Lästes och godkändes Expedilions-Ulskottets nedannämnde förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majit, nemligen: N:o 115, , i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående inrättande af ett landtbruks-institut i Skåne; N:o 116, angående ersättning åt jordegare inom 2:ne byar af Leksands socken för skada genom vatten-öfversvämning; N:o 117, i fråga om ändring uti Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 och den 17'Augusti 1804, rörande besutenhet å hemman i Dalarne; N:o 118, i afseende å minderåriga personers arbets-tid vid fabriker och handtverk; N:o 119, i anledning af Kongl. Majit Nådiga Proposition, angående eftergift af åtskilliga embetsoch tjenstemän ådömdt ersättnings-ansvar i följd af Läns-bokhållaren Casper Langlets bedrägliga förhållande; N:o 120, angående ändring i lagstiftningen rörande jord-afsöndring; Nio 121, angående upphörande af universitets rätt att med vederbörlig stadsstyrelse deltaga i handläggning af ekonomiska och politi-mål; Nio 122, angående åtgärder för beredande af s. k. transito-rätt emellan konungarikena Sverige och Norrige; samt N:o 125, i fråga om beviljande för Myntverkets behof af ett räntefritt lån från Rikets Ständers Bank. Den 14 September. Frän Höglo/l.
Jag öfvergår nu att till pröfning upptaga, och, så vidt uti min förmåga står, utreda de skäl, som möjligen kunna anföras och förefinnas till tackjerns-exportens befrämjande; främst af alla förekommer den utaf nutidens liberalare ideers förfäktare framkastade allmänna sats, att det är enligt med hvarje menniskas naturliga rättigheter, alt få sälja sin vara, hvarest benne lyster; riktigheten af denna sats kan visserligen ej bestridas, om man antager, att vi kunde återgå lill detta åsidosättande af alla hitintills existerande rättsförhållanden och lossande af alla samlrällsband, men så länge ännu lyckligtvis delta torde med skäl kunna hänföras till fromma önskningarnas område, så torde vi härifrån kunna öfvergå lill verkligheten och nu betragta, i hvad rnon de tackjerns-producerande i Sverige kunna hafva fog bygga sin klagan på detta skäl. Sveriges Stats-ekonomi uti denna gren bar, alltsedan Konung Guslaf den I:s tid, utgått ifrån den princip, att så mycket möjligt gynna förädlingen inom landet, och hvarföre vissa trakter, som egde malm och skogar, ansågos böra tillverka tackjern; dessa benämndes Bergslager, och åter andra, som hade stora skogar utan malmtillgångar, ansågos med mera fördel k unna förädla delta tackjern lill stångjern, för hela landels gemensamma nytta och fördel; dessa Bergslager indelades äfven alt försälja sitt tillverkade tackjern lill vissa bruk, men erhöllo dels för dessa band och dels såsom ersättning för förbudet emot exporterandet af denna låvara, sine sä kallade Bergslags-rättigheter, och som de ännu äro i åtnjutande af, nemli - Bil. till Bevillnings-Ulskoltets Betänkande, N:o 21. 3 gen roteringsfriheten, en, enligt utdrag ifrån Kanimar-Collegium, högst betycllig lindring uti den årliga räntan, som uti Nora, Lindes och Grythytte Bergslager uppgår per medium till circa 60 R:dr B:co årligen per hemman, emot hvad hemman uti närgränsande Landslag betala. Ifrån skyldigheten att till vissa Bruk försälja sitt tackjern äro de, genom Kongl. Förordningen af den 16
Departements-chefen, forsin del, ingalunda befara någon skatteförhöjning i följd af persedelräntans uteslutande bestämmande i sistnämnde persedlar, helst det visade sig, att flere bland öfrige i hemmansräntorne nu ingående persedlar, i vida större progression, än de nyss omförmälda, under tidernas lopp stigit i värde. — Att, oaktadt således föreställningen om möjligheten af en sådan skatteförhöjning saknade all antaglig grund, vilja, med afvikande flan detta kommitterades förslag till räntereduktion, omfatta en annan utväg till vinnande af samma ändamål, sådant vore ett företag, som Departements-chefen, för sin del, icke ville biträda, med mindre det kunde ådagaläggas, att det åsyftade ändamålet på denna väg bättre, än på den af kommitterade begagnade, skulle ernås. — Detta vore dock, enligt Departemenls-chefens tanka, ingalunda förhållandet med det framkastade förslaget att bibehålla hemmans-räntornes så kallade hufvudpersedlar. Då nemligen allmän rättvisa borde utgöra den väsendtligaste grunden för hvarje lagstiftning, serdeles i fråga om beskattning, så att alla de beskattningsföremål, lagstiftningen omfattar, äfven må komma i fullt åtnjutande af alla de fördelar, sorn dermed åsyftas, men denna princip vid tillämpning af nyss omförmälda förslag i ej ringa måtto blefve åsidosatt, i följd deraf, att, enär de till benämningen af ^hufvudsakliga" hänförliga persedlar till högst olika proportion ingå i särskilde hemmans persedel-räntebelopp, den i allmänhet erkända fördelen för de skattskyldige att, till en gång för alla i penningar faststäldt belopp, få framgent utgöra persedelskatten, skulle, ej blott i serskilda provinser, utan lill och med för hemman inom samma ort, i betydligt olika grad tillgodokomma serskilde jordegare; så utgjorde ett sådant åsidosättande af allas anspråk på rättvisa härvid ensamt tillräckligt skäl för detta förslags underkännande.
Kammarrätten undergått granskning utan anmärkning och ej heller föranledt till någon erinran å Revisorernes sida, utvisa i afseende å utgifter och inkomster följande förhållanden: a) Den af Ingeniören G. Ljunggren afgifna redogörelse. Rikets ekonomiska karteverk. Debet. Balans från år 1861: Kontant behållning 31. Uppbörd: Kredit. Utgifter: För verkställda kartarbeten m. m. Balans till år 1863: Summa 22,166: 35. — 39 — b) Landshöfdingen S. P. Bergmans räkenskap för berörde anslag. Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: — Aterlevererade medel 300: — 15.050: K redit. Utgifter. För verkställda kartarbeten 14,536: 30. Balans till år 1863: Revisorerne, som tagit kännedom om de utaf vederbörande sednast afgifna underdåniga berättelser rörande ofvannämnde karteverk, äro emellertid ej i tillfälle att, på sätt Revisorerne hade önskat, här framlägga en fullständig redogörelse för karteverkens fortgång, enär nämnde berättelser ej innefatta de derför erforderliga upplysningar. Kongl. Post-verket. Räkenskaperna hafva i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskade utan anmärkning. För inkomster och utgifter redovisas i enlighet med nedanstående tabell: Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: För utländskt paketgods 14,276: 78. Porto för inrikes brefvexligen 910,746: 91. Porto för lokal-brefvexlingen 8,936: 5. » för Norska dito 16,732: 55. » för Finska och Ryska dito 19,869: 5. » för brefvexlingen öfver Danmark 48,623: 63. » för dito på öfriga utrikes orter 385,913: 97. Transito-porto 45,498: 55. Fraktmedel för sjöpostfarten 50,201: 58. Balans till år 1863: Ofverlevereringar och skulder Summa Kredit. Balans från år 1861:
St:s Utsk. motionen borde ytterligare remitteras. I anledn. häraf finge H. Ex. hemställa, örn II. o. Ad. behagade besluta, alt Hr Rosenstjernas förevar, motion nu må remitteras till Ridd.Utsk. Ropades ja. Hr Dalman, Fredr. Wilh.: Som jag icke var närvar, då tidigare på förmiddagen K. M:s nåd. propos. angtde eftergift för Cancellirädet Valerius och Presidenten af Billbergh, för i det Finerska tullbalancemålet deni ådömd ersättning, blef till vederb. Utsk. remitterad, så anhåller jag att nu få afgifva de anmärkmr, i anledn. hvaraf jag begärde den K. propos. pä bordet. Hr Dalman uppläste derefter följande: Då jag begärde på bordet K. M:s nåd. propos. med hemställan till R. St., alt den ersättningsskyldighet, som uti del Finerska tullbalancemålet blifvit ådömd f. d. Presidenten i Kammarrätten och Departements-chefen i GeneralTullstyrelsen af Billbergh samt Cancellirädet och f. d. Departements-chefcn i samma styrelse Valerius, måtte dem efterskänkas, så var orsaken icke den, alt jag önskade bereda något slags obenägenhet hos II. StatsUtsk., att för Hrr af Billbergh och Valerius hos R. St. tillstyrka den nåd, hvartill möjligen bevekande omständigheter kunna förekomma; men jag fann mig icke böra med stillatigande erkänna riktigheten af den till stöd för Regeringens propos. anförda premiss, att nemi. Hrr af Billbergh och Valerius skulle till den ifrågavar. balancen i moraliskt hänseende anses oskyldiga, eller åtminstone mindre skyldiga, än andra i saken invecklade lägre tjenstemän. GeneralTulldirecteuren och de andra cheferna skola nemi., enligt instruclionen af d. 15 Juli 1S25 § 2 i första rummet vara K. M. ansvarige för uppbördens ordentliga leverering.
Hr Stedt, Gustaf: För min del anhåller jag att få instämma i det af Frih. Ugglas gjorda yrkande om afslag å Utsk:ts Betänk, och bifall till hans förslag i denna punkt. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan, och dels utaf Frih. af Ugglas, attR. o. Ad., med afslag derå, måtte besluta att ett årligt anslag af 12,000 rdr skall ställas till K. M:s disposition, för anställande inom hvarje län af en förste provincialläkare med årligt arfvode af 500 rdr. «6 Den 22 Augusti e. m. Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere nej, jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå och antagande af Frih. af Ugglas’ förslag, då svaren utföllo med flere ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 79:de—82;dra punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 83:dje punkten. Hr Cederschjöld, Fredrik August: Då jag betänker det arbete, Utsk:t nedlagt vid behandlingen af allt hvad till den allmänna undervisningen hörer, och den omtanka, som öfverallt i detta Betänk, röjer sig för att bringa den till en för landets intellektuella utveckling nödig ståndpunkt, så är det i sanning för mig högst nedslående att se, att Utskit betraktat undervisningen för barnmorskor med sådan likgiltighet, att det icke en gång gjort sig möda att taga kännedom om det egentliga syftet med min motion. Utsk-.t säger nemi.: »Efter hvad i motionen finnes anfördt, vill det visserligen synas, som skulle utvidgning och förändring af undervisningen vid ifrågav:de läroanstalter vara af behofvet påkallad.» Men någon dylik »utvidgning» eller »förändring» har jag egentligen icke åsyftat.