Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit så funne för godt, lämpligen borde remitteras, sig utlåtit rörande öfrige ifrågavarande framställningar; hvarvid, beträffande först den om medgifvande för Landssekreterare och Landskamererare att under någon kortare tid af året åtnjuta semester, på det att desse träget sysselsatte tjenstemän måtte, i förening med behöflig hvila från handläggning af de dagliga kuranta göromålen, kunna odeladt få egna sin tid åt grundligare behandling af tjensterne tillhörande vigtigare och mera genomgripande frågor samt en nödvändig förkofran i egna studier, Kollegierna anfört, att det ingalunda kunde förnekas, att göromålen hos Länsstyrelserna i allmänhet vore mödosamma och magtpåliggande, samt att, i följd deraf, någon ledighet för de tjenstemän, på hvilka arbetet och ansvaret hufvudsakligen hvilade, under en kortare tid af året kunde vara väl behöflig; men att tillfälle till sådan ledighet redan funnes medgifvet genom bestämmelsen i instruktionen för Landsböfdingarne och de vid Länsstyrelserna anställde tjenstemän, att Kongl. Maj.ts Befallningshafvande, när omständigheter och behof det påkalla, ega bevilja Landssekreterare och Landskamererare tjenstledighet under högst en månads tid, och då, i den händelse att, såsom sökandena föreslagit, det skulle blifva ett åliggande för Länsnotarien och Länsbokhållaren att under ifrågaställde semester bestrida Landssekreterareoch Landskamereraregöromålen, härvid likväl, utom den omständighet att bemäldo tjenstemän tilläfventyrs icke alltid vore de lämpligaste att sagde göromål öfvertaga, förekomme, att ett dylikt vikariat icke gerna kunde Länsnotarien och Länsbokhållaren åläggas utan särskild ersättning, hvilken, enär genom semesterns medgifvande Landssekreteraren och Landskamereraren måste anses vara derifrån befriade, skulle komma att drabba Statsverket, som sålunda finge härför vidkännas icke obetydliga utgifter, funne Kollegierna, under sådana förhållanden och i betraktande jemväl deraf, att förevarande anspråk blifvit väckt ensamt af Landssekreteraren och Landskamereraren i ett af de mindre länen, skäl icke förekomma att å framställningen tillstyrka nådigt bifall.
En del af dessa understöd hade också genom kännbara u> nom ingar och 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 102. inskränkningar under sistlidet Ar kunnat återbetalas, och skulle af det härefter återstående lånebeloppet, 66,660 r:dr 32 sk., afbördas under innevarande och en lika stor summa under nästkommande ar. Denna betalningsskyldighet kunde dock omöjligen fullgöras utan ytterligare uppoffringar, helst länets invånare under tiden icke skulle kunna hemta sig från sina fleråriga förluster och lidanden. Till lindrande af de svåra följderna efter omförmälde missväxter har alltså motionären, under åberopande af de eftergifter, som i afseende å enahanda skulder inom rikets norra och vestra delar för icke längesedan blifvit beviljade, anhållit, alt Rikets Ständer måtte efterskänka hälften af sista inbetalningen, eller 33,333 r:dr 16 sk. utaf de ofvannänmde län tilldelade undsättningslån; 4:o af Olof Jansson från Stockholms län, med hvilken Erik Carlsson och Anders Ersson från samma län sig förenat ; anförande motionären, hurusom, efter hvad allmänt kändt vore, 1844 och 1845 års skördar så val i Stockholms sorn Upsala och Westerås län nästan helt och hållet felslagit, till följd af en ovanlig nederbörd under det förra och en ihärdig torka samt otjenlig! utsäde det sednare året. I anseende härtill befanns redan under vintern år 1845 förhållandet inom dessa län så betänkligt, att anstalter för landtmannens förseende med brödföda och vårutsäde måste af regeringen vidtagas. Sedan sistnämnde års skörd jemväl misslyckats, kunde de erhållna understöden destomindre återgäldas, som ytterligare undsättningar dels af spanmål och dels af mjöl funnos oundvikliga, och hvarigenom skuldsättningen än mera ökades. Såsom följd af den allmänna foderbristen samt nödvändigheten att erhålla penningar lill kronoutskylder och brödföda, mäste kreaturen emot deras halfva värde föryttras och lösören samt stundom äfven den fasta egendomen bortauktioneras till vanpris.
Man har deruppå gjort så mycket mera afseende, som i sista tractaten nemligen 1821 års convention återkommer denna sak, och der säges i s Artikeln; ”Då utaf före - Den it Augusti f. m. ”tedde chartor och handlingar inhämtats , »tt ”flere enskilta jordägare, på ömse sidor om ”Riksgränsen, i märklig mon blefvo lidande, ”om de uti andra momentet, andra artikein ”af nyss åberopade Gränse-reglerings-tractat, ”om nämnde tillhörigheter å fasta landet , bestående af Åker och Äng samt till enskilta ”hemman afvittrad skog och utmark , endast ”mot hvarandra flage utbytas, hafva de höga ”contrahsrande Magterne velat tillåta, att till ”ägarnes gemensamma förmon, ängar å sådane ”holmar, som ligga på den sidan om gränsen ”af det främmande området, hvarest vederlag ”saknas, må emot lika lägenheter å fasta ian”det, gå i utbyte. Skulle likväl någon jord ”eller mark å fasta landet, tillhörig den ena ”eller andra Magtens undersåtare, inom hvar”deras område, blifva öfrig, sedan ägobytet ef”ter ömförmälte grunder för sig gått, lemnäs ”den jordägaren som är i saknad af vederlag, ”frihet att inom frenne månader efter det skiftet till alla delar blifvit fulländtdt, och behörigen faststäldt, till den andra magtens undersåtare, genom i laga ordning upprättadt ”köp, afstå de sålunda öfverblifne ägor.” Sedermera kommer ea lång detaille, hvaruti bägge Magterne öfverenskomma om ett visst pris, enligt hvilket de skola hålla sina undersåtare skadeslöse, om de ej inom en vise tid fått sälja sine ägor, och om sammansättningar emot dem, skulle sätt® dem i vanpris.
Prop. om Statsverket 1883. helst de dermed förenade löne-inkomster vore för dem alldeles oumbärlige, såsom utgörande enda vilkoret för deras lifsbergning. De hade fördenskull anhållit om Akademiens medverkan dertill, att för dem måtie beredas samma fördel, som redan tillgodokommit f. d. Professoren E. Limnell, att nemligen, vid sitt afskedstagande, varda öfverflyttade på Rikets Allmänna Indragnings-statför sina nu egande inkomster. Med anledning häraf har Akademien anfort, att Hof-intendenten Westin är född 1782 och har alltsedan 1815 varit vid Akademien tjenstgörande, dels såsom vice Professor, dels såsom Professor, dels också, från 1828 till 1840, såsom Akademiens Direktör; att han under längre tid var en af fäderneslandets mest ansedda och värderade konstnärer och jemväl, såsom lärare, verkat på ett nitiskt och förtjenstfull! sätt; samt att hans vid Akademien egande inkomster äro en Historiemålare-lön, 500 R:dr, och ett Professors-arfvode, 450 R:dr; att Hof-målaren von Heidecken är född 1781 och har från 1826 till 1829 innehaft en af de på Akademiens stat anslagne rese-pensioner; att han blifvit ledamot af Akademien 1831 och 1838 anställd såsom lärare vid Akademiens elementar-tecknings-skolor, hvarest han alltsedan tjenstgjort; att han både såsom konstnär och lärare ådagalagdt en aktningsvärd verksamhet samt att hans inkomster utgöres af ett för nämnde lärare-befattning anslaget arfvode af 400 R:dr.
Hjo dito Lidköpings dito Linköpings dito Luleå di lo Malmö dito Mariestads dito [Norrköpings dito . [Norrtelje dito [Nyköpings dito Upsala dito Uddevalla dito . Umeå dito Skellefteå dito . Skeppsholms dito . Torneå dito Utestående undsätt liingsmedel - I 13683 40 8741,2 Äldre För dringar. Fordringar Utestående Undsätt ningsmedel - Äldre Fordringar. T r ansport Warbergs Magazin Wennersborgs dito Westerviks dito . Westerås dito Wisby dito . Ystads dito Örebro dito Catharinas Lagerkällare Ladugårdslands Bränneri dito Lagerkällare Mariae dito Riddarhus dito Calma re Ränteri l . Carlskrona dito Carlstads dito Hallands dito Mariestads dito Linköpings dito Nyköpings dito . Wennersborgs dito . Westerås dito . Upsala dito ... Stockholms dito Malmö dito Umeå dito .f Pitea dito ■ Jönköpings dito • . Örebro dito Christianstads Götheborgs dito Landsfr. i Elfsborgslän Landshöfdingen Belfrage Landshöfd. Carpelan Landshöfd. Löfvensköld Landshöfd. Ulfsparre Borgmästaren Borelius Bränncri-Bolagct iCarls krona Majoren Coijet Inspect. Falkerts Sterbhus .<& Landshöfdingen Hjerta i Skaraborgs Län Landshöfdingen Lilljehorns Sterbhus Hof-Marskalken Löfven sköld StatsRådetGrefvePlaten Landsiiöfd. Strömfelt Landhöfd. Wingård . Förolyckade Spann tullslaster . • . • • 1801 ars Fältförvaltning Öfver - Ståthållare - Enrbetet för Spannmål till Stockholms Bagare Commerce-Rådet Björnberg SeraphimerOrdcnsGillct Dito Dito Convoij-Corn missaria tet Dykeri-Committéen , Elfdahls Porphyrverk BrÖdhakningen för Hufvudstadens fattige . Contantc Be liS 11- n in gar. Förslag öfver den till Italien utskeppade Spannmål år 1821. Debet.
Hemliga Utskottets tid har likwäl icke kunnat medglfwa nägon l^ecis! granskning af Riksgälds-Lonroirers Hufwud-Böcker och Räkenskaper; och tror Hemliga Utskottet en sadan granskning kunnat wara öfwcrftödig, dä Räkenskaperna, i anseende kil ziffran, wid ksvistonsrna och nu sednast i November manad förledet är, med ali noggranhet blifwit öfwersedda, hwarvm Kovilkms Handlingarna lemna de säkraste bewis. Med all sorgfällighet har Hemliga Utskottet fokt utreda Riksgäldens ^reella förhållande, för at i denna hufwudsakeliga del kunna förelägga Riksens Högloft. Srand?!' et säkert och pälitcligt relultLk: til minnande hwaraf Hemliga Utsi otter a swen infordrat upiosning i aila, dels as Ivavilorerua och dels nu, anmärkta omständigheter, hwilka kunnat carswa närmare förklaring. )ff sadan beskaffenhet är: i:c> At Fullmägnge uti deras scdnaste Berättelse upgifwit beloppec af den Inrikes galde» wid 1799 ars sink til R:dal. I7,897,s6i: 22. 1 ; ehuru samma gäld, enligt en Berättelse» bilagd i^ec>6cjue Förteckning, rätkelige» bordt wara R:dal. 17,997,472: az si. 1^,. Denna af Hemliga Ukffoiket anmärkta olikhet har weder börande pa det sätt förklarat, ar, wid BerätulsenS författande, alla Räkningarna förar 1799 icke warit upgjorda, fa wida Huswud-Boken enligt liaglsmonisis föreffrist, wanligtwis icke assintas förr an til d. 1 Oander för det näst föregäsnde aret, och as hwilken anledning gälden til kelruionsn endast kunnat xckoviliunellc upgiswas.
St. äro Svenska folkets representanter, och kunna, i utÖfningen af' deras riksdagsmannabefattning, icke bindas af andra föreskrifter, än Rikets grundlagar. En § af dessa grundlagar, 76 §:n Reg.F:n, säger: Utan R. St:s samtycke kan Konungen icke lån ineller utrikes göra. eller Riket med ny gäld belasta. Mine herrar! Härvid äro vi bundne och kunna icke gå vidare. Dessa §§ besvara frågan: är Staten förpliglad att betala denna skuld, och måsse K. St. anslå medel lill betäckandet af densamma? Detta är den juridiska delen af saken. Men nu gå vi till den andra delen af saken, som är dea moraliska. Här kan uppstå den andra frågan, som är: om icke de skulder, hvilka under cabinettscassans namn blifvit gjorda, uppkommit genom omkostnaders bestridande, hvilka 24 H. 58 458 Den 3o April f. tn. varit i högsta måtto nödiga och för ändamåls vinnande, hvilka varit i högsta måtto nyttiga för Staten; eller för afsigters ernående så öfverensstämmande med nationens önskningar och syinpathier, eller utgifter för så trängande och ögonblickliga behof i alla dessa afseenden, att detta bör beveka folkombuden, att, ehuru skulden juridiskt är för Staten alldeles främmande, de dock böra nu åtaga sig den och för dess afbetalande bevilja anslag, likasom de bevilja anslag till något annat för landet nyttigt och för folket kärt ändamål, ulan att någon nödvändighet derför finnes, öfvertygade, att folket skall godkänna och billiga deras åtgärd och med tålamod bära de redan svåra eller ökade skatternas tyngd, då det ser den stora nytta, som genom denna uppoffring tillskyndas det allmänna, eller är tillfredsstäldt af att hafva vunnit en af sina käraste önskningar. För att kunna bedomina detta, hade det visserligen ej varit ur vägen, om R.
Uppsattes och justerades följ:de voterings-propos.: »Den som vill, att vid blifvande votering om antagande af det utaf Hr Huss i anledning af Allm. Besv.- 0. Ekon.-Utsk:ts 324 Den 3 Februari e. m. Betänk. N:o 39 framställda förslag, kontra-proposm skall innefatta afslag å Utsk:ts Betänk., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till kontra-propos. vid denna votering bifall till Utsk:ts hemställan med det af Hr von Koch föreslagna tillägg.» Voteringen företogs och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 121. Härefter upplästes och godkändes följ:de voteringspropos. i hufvudsaken: »Den som antager det af Hr Huss med anledning af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 39 framställda förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Utsk:ts Betänk.» Efter denna voterings slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 87. Nej — 63. Gr. Ehrensvärd, Albert: Sedan R. o. Ad. nu behagat antaga det af Hr Huss framställda förslag till beslut, hvilket jag för min del biträdt och anser bäst bidraga till en lycklig lösning af frågan, får jag hemställa, att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfrige Stånden att förena sig i detta beslut. Hr Dalman: Jag hade ämnat göra samma hemställan som Gr. Ehrensvärd, och får derföre förena mig med honom. Hr von Kraemer: Afven jag förenar mig i Gr. Ehrensvärds hemställan. Detta förslag begärdes på bordet. Föredrogs Bevilln.-Utsk:ts den 31 sistl. Januari på bordet lagda UilåtN:o 2, i ani. af K. Propos. ang:de med Frankrike afslutade handelsoch sjöfartstraktater.
Hvad åter saken beträffar, så förenar jag mig i den åsigt, att icke något annat sätt för Ridderskapet och Adeln finnes, än att inbjuda de öfrige RiksStånden, att förena sig med Ridderskapet och Adelil, ty då kunna kanske åtminstone två Stånd komma att stanna emot två, i hvilket fall saken kommer att hänskjutas till Nämnd. Jag vill ej lägga något hinder emot denna åtgärd, men den fordrar sin tid, och jag underställer, om den är af behofvet påkallad, när god hushållning iakttages, och reservation från det ena året till det andra sker. Friherre Cederström: Först får jag tillkännagifva, att jag misstog mig, då jag trodde, att Ridderskapets och Adelns beslut innefattade ett vilkor; det var ej något vilkor, utan ett tillägg. Derigenom förfaller jemväl hvad jag yttrat om StatsUtskottets pligt, och det måste äfven gälla till svar å hvad Herr Hjerta nyss yttrat, i hvilket jag ej kan instämma. Jag hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln täcktes inbjuda de öfrige RiksStånden alt instämma uti ifrågavarande tillägg. Grefve Brahe: Jag har begärt ordet för att besvara Herr Hjertås yttrande i afseende derpå, att hushållningen vid Hofstallet kunde så ställas, att tillägget icke blef nödvändigt. Sedan Rikets Ständer anslagit - Den 16 October f. m. 353 slagit en viss summa till Hofstallets underhåll, tror jag ej, att det vore med Rikets Sländers värdighet öfverensstämmande, att Kongl. Maj:t skulle behöfva bestämma hästarnes antal efter foderbrist, eller ymnigare tillgång. — Hästarnes antal är en gång för alla bestämdt efter den Stat Rikets Ständer uppgjort, och kan icke bero på fouragepriser vid hamnarne.
Men icke långt derefter grep den sednare saken an, och lyckades, i sitt outtröttliga forskningsnit, ej blott att föranstalta den år 1837 tryckta samlingen af Kexéls Skrifter (hvilka dittills endast funnos såsom spridda), utan derjemte att sammanskaffa de talrika biographiska underrättelser, som numera der läsas i hans företal. För mig återstår – i slikt afseende – nästan intet annat, än att med förkortningar följa honom i spåren. Olof Kexél föddes i Kalmar den 28 November 1748. Fadern, hvilken likasom farfadern både hette Petrus Kexhelius176 och var Adjunkt vid Domkyrkan i Kalmar, befordrades 1751 till Kyrkoherde i Norra Möckleby på Öland, samt afled 1768. Slägtens moraliska frejd var icke den bästa. Hans farfader hade blifvit skild från sin tjenst, emedan han vid en träta råkat slå Stads-Komministern så hårdt, att denne för lång tid vardt oförmögen till tjenstgöring; hans fader är beskrifven såsom qvick, men utsväfvande, under sina sednare år underlig, och ofta liksom rubbad till sina sinnen; hans systrar, ”som år 1776 ännu voro ogifta och bodde i Kalmar, sades vara Fröjas dyrkan tillgifna”. I en annan urkund heter det, att både ”sonen och döttrarne bråddes på fadern”. – Om modren, Sara Svebilius, berättas intet; deremot om mormodren, Brigitta Göth, att hon ”var på sin tid ansedd såsom en af de mest utmärkta skönheter i Norden”. Möjligen förenade hon med denna fägring också någon skönhet till själen, som i arf fortplantades på hennes visserligen lättsinnige, men alltid godlynte och mot alla menniskor förbindlige dotterson. Efter en kortvarig undervisning vid skolan i Kalmar, blef han Student i Upsala redan 1761; således utomordentligen tidigt. 1765 träffas hans namn, skrifvet Kjexhelius, på en historisk exercitii-disputation 177, försvarad under presidium af Professor Georgii (och sannolikt af honom författad).
Trots det afskyvärda vädret hvimlade platformen af täta människoskaror — anländande kurgäster m e d familjer och följe, nyfikna från platsen, ifriga och högröstade hotellvaktmästare och villautbjudare, hvilka m e d hvarandra k ä m p a d e en energisk och ganska o m i l d strid om det roo c h h e l s o s ö k a n d e människobytet. Uppe på backsluttningen b a k o m den lilla b y n Bernsdorf var det skog, en tät, sval, grön och härlig skog, m e s t furu, m e n m e d ett och annat löfträd, s o m m e d sin ljusare grönska och s t a m stack af helt bjärt m o t den blågröna tallfonden. Alldeles i skogsbrynet låg den lilla r ö d m å l a d e stugan, framför stugan gick gärdesgården, och öfver gärdesgården, j u s t där den stora m o s s i g a eken förirrat sig in b l a n d björk och tall, ledde stättan. D ä r nedanför på andra sidan sluttade ängsbacken utför ä n d a till sjöstranden. Stackars S o n j a var efter d e sista dagarnes oro s å fysiskt och andligt förlamad, att hon knappast längre kunde stå på sina ben, ej tänka en redig tanke. Just där brukade h a n stå strax bredvid stättan, den stora slokiga filthatten på nacken, rocken af och cigaretten i m u n. S å kunde han hänga m e d armarne öfver gärdesgården t i m m e efter t i m m e, dag för dag, m e d den höga, s u s a n d e skogen b a k o m sig och sjön för sina ögon och bara stirra dit ned och beundra dagrarne, s o m lekte i vassen och glittrade på vattnet, fåran, s o m plöjdes upp af fiskarbåtarne, och änderna, s o m m e d sträckta halsar lyfte sina tunga vingar till flygt.
Hr Printzensköld: Emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut får jag vördsammast mig reservera och det så mycket hellre, 95 Den 15 Juli f. m. sorn jag förmodat, att R. o. Ad. i en så vigtig fråga som denna skulle varit nog konseqvent att vidblifva sitt förra beslut. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde linna, att genom dess nu fattade beslut den föreslagna voler:s-propos:n N:o 88, äfvensom l:sta alternativet af voter:s-propos:n N:o 89 bade förfallit, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. i öfrigt bifölle sistnämnde voter:s-propos. Ropades ja. Uppå sedermera framställde propos:r godkände R. o. Ad. Utsk:s yttranden, att nu gällande stadgande om inskränkning till vissa städer af rättigheten alt införa grof ull och om kontroller mot fin ulls införtullande såsom grof borde bibehållas, derest grof och fin ull fortfarande komme att draga olika tullafgifter, men deremot upphäfvas, i händelse BorgareSt:s beslut om lika tull å all slags ull blefve antaget. 30:o B erber isrötter. R. o. Ad. antog Utsk:s inbjudning att med frånträdande af Ståndets förut fattade beslut, bifalla det af Ulsk. i afseende på denna artikel framstäldta förslag. 31:o Blecks lagar e-ar beten. Sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit att PresteSt. i fråga om denna artikel vidblifvit sitt förut fattade beslut, hemställde Hr von Hartmansdorff att R. o. Ad. måtte fatta enahanda beslut, hvarpå R. o. Ad. fann för godt att med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, godkänna den i afseende på denna artikel föreslagna voter:s-propos. N:o 90. 32:o Blodiglar.
Sftajit därtill täcfeö (emna ©eg 9iåDiga bifall, författning bärom måtte utfärDaö; 2:o Sftt, utom bergslag, fri ttllverFningöratt måtte meDgif» vaö viD alla De Q3ruF, f;vareft bela Det tillåtna fmiDet uppgår till minft 450 ©FeppunD, på hvarje l)årD räFnaöt, äfvenfom viD alla anDra Q5ruF, Der, genom behörig unDerföFning, Fan åDagaläggaö, att fFog&tillgången, utan öfriga 33ergverFö förnärmanDe, för npg» nämnDe fmiDeö»belopp på b^ar odj en DerftäDeö befintlig FpdrD är tiilräcflig; 3:o Sitt, inom 23ergslag, famma fria tillverFning&rätt måtte tillerfännaö De 33ruF, forn antingen reDan äga 450 ©FeppunDö fmiDe eller Deröfver på f;varje IjärD, eller ocf, meD veDerbörlig unDerföFning, voifa ftg äga jFogöfångjt, tiilräcflig ej minDre för Det älDre od> till» öFaDe fmiDe^beloppet, än äfven för en oförminjFaD tacfjcrn&blåsning till affalu, Der fåDan förut ägt rum; 4:o
Kan sådan beskrivning ges att provinsialläkaren utan att infinna sig på plats, kan förordna tjänliga medel, översänder han dem till pastor med kronoposten. Noggranna underrättelser hur medlen skall användas ges. Pastor bör sedan lämna läkaren underrättelse om sjukdomens vidare förlopp, hur många som tillfrisknat eller dött. Finner provinsialläkaren att sjukdomen är epidemisk, smittsam eller illa artad, bör han genast berätta för landshövdingen på vilkens förordnande han sedan beger sig till platsen, för att föranstalta om de sjuka och hur de friska undviker smitta. Provinsialläkaren har vid dessa tillfällen att insända rapporter till Sundhets Kollegium kontinuerligt. Han beskriver farsotens förlopp, vidtagna åtgärder och slutligen då den upphört, uppgift hur många som varit sjuka, dött eller tillfrisknat. Prästerskapet skall hjälpa honom med upplysningar. § 10 Veneriska sjukdomar och den s k saltflussen skall han bemödas sig om att utröna uppkomst, symtom och bot. Anteckningar förs om den smittades namn, ålder, vistelseort och symtom. De svårast angripna förs till lasarett eller kurhus, och i mån av plats även de som är mindre angripna. För dem som inte genast kan beredas plats på kurhus, ges instruktioner till pastor hur de skall behandlas. Är de så många att de vanliga sjukhusplatserna inte räcker, skall provinsialläkaren tillsammans med landshövdingen föreslå anstalter och anmäla förhållandet till Sundhets Kollegium. Prästerskapet åligger det sedan sådana botade hemkommit, tid efter annan underrätta sig om deras tillstånd och i händelse av nytt utbrott av sjukdomen anmäla dem till intagning på sjukhus. Går inte det, skall pastor förmå sina församlingsbor, att hysa dessa personer och hålla dem avskilda från de friska tills plats finns på sjukhuset .. Det åligger alla läkare, men främst provinsialläkaren, att försöka utröna varifrån smittan sprids, anmäla det hos prästerskapet och kronbetjäningen på landet och polisen i städerna. De har ansvar för att vidta åtgärder, att misstänkt person inställer sig för besiktning hos läkaren. Vägrar personen anmäls till befallningshavanden som vidtar lämpliga åtgärder. § 11 Medicinen betalades av dem som kunna, medan obemedlade med intyg från församlingen får sina medicinkostnader betalda av Medicinalfonden. Dessa läkemedel bör användas med största hushållning.