Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han var väl ännu under den riksdagen qvar som ledamot af första kammaren, men hans stämma hade. der redan då tystnat för alltid.Jag har förut nämt, att jag ville återkomma till den fantasibild, under hvilken Marcellus framställer Hamilton som en storman » icke blott i Sveriges historia, utan i verlds-historien ». Det är lätt att finna, att det är stormakts-drömmame från 1863, som här hägrat för Marcelli lifliga fantasi. » Hade grefve Hamilton fått råda, säger Marcellus, så skulle han otvifvelaktigt kommit att intaga en ytterst framstående plats icke allenast i Sveriges historia, utan kanske i verldshistorien. » Jo, nog fick grefve Hamilton både gifva råd och råda, då han, enligt Marcelli egna ord i de » politiska ‘ Silhuetterna » » energiskt påverkade Karl XV » att öfva storpolitik tillsammans med Frederik VII och exc. Hall på Skovsborgs slott den 22 juli 1863. Det är ofta förut sagdt, att Hamilton var en ganska ljum skandinav, då han emottog uppdraget att vara envoyé och minister vid k. danska hofvet; men genom vissa manipulationer, vare sig af Frederik VII eller grefvinnan Danner, hade han nu blifvit exklusiv beundrare af en skandinavism, som utan stöd af någon stormakt, skulle med Sveriges krigsvanda, väl utrustade och väl anförda armé i förbindelse med den danska möta Preussens, Österrikes och tyska förbundets härskaror vid Dannevirke; men om denna Hamiltonska storpolitik säger Marcellus, » att den framkallade en ministeriel opposition ». Vi veta huru denna slutade med att Hamilton på begäran blef återkallad från sin ministerpost i Köbenhavn den 19 febr. 1864, sedan han der nere, som Marcellus äfven uppgifver, » genom det spel, med konungens medgifvande, han på egen hand dref, förorsakat den svenska konseljen många både svårigheter och obehag. » Men spelet slutade icke med rapellen, utan Hamilton fortsatte att vara konungens illegitime rådgifvare och tillika i politiska frågor handsekter.
– Medan hans majestät förskrifver sig till Djäfvulen, tror jag att jag går ned på marknadstorget och slår bort tankarna. När Gjörtzen hälsat konungen, gick han fram till honom med belefvad vårdslöshet utan ett enda smickrande ord. – Förunderligt! – sade han. – Tappa i en stor sal en slant, och den rullar öfver hela golfvet ända till dess den gömmer sig under skåpet. Konungen, som ännu var halft misstrogen mot den främmande lyckofriaren, tog då en dukat ur börsen, som händelsevis låg uppslagen öfver papperen på bordet, och kastade myntet på golfvet. Det rullade i en ring och blef liggande midt framför honom. – Sapristi! – sade Gjörtzen. – Sapristi! Vill man att slanten skulle in under skåpet, då lägger den sig midt på golfvet. I samma ögonblick råkade konungen af misstag att med värjfästet stöta mot börsen, så att alla dukaterna klingande tumlade i golfvet. Likt en hjord af skrämda får jagade de med sina kullriga ryggar åt alla sidor och gömde sig under skåpet och bordet och slutligen till och med bakom ugnen. Nu först började Gjörtzen att buga allt djupare och djupare. – Si där! Jag är klen i trossaker, det bekänner jag ärligt, men vidskeplig är jag ändock i ett stycke. En bomb kan falla midt i en tätt packad bataljon utan att såra en enda man, men ännu har det aldrig händt i världen att en smörgås fallit till golfvet utan att bli liggande med smörsidan nedåt i dammet. Det finns i luften ett slags af Den Lede själf exercerade småskälmar. Om de inte vore osynliga skulle de likna små brunaktiga kringflygande bin. De vålla för sin del aldrig ondt i stort utan bara små förargelser, men där förargelserna bli för många, kan det till sist sluta med en stor olycka. Det är de osynliga småskälmarna, som retats och lockats af de blanka svenska vapnen. Skall nu en flagga hissas, så brister tåten. Skall en soldat gå öfver en frusen graf, så remnar isen. Enklare taladt, ers majestät förföljs nu lika träget af otur som fordom af lyckan. Konungen gnolade sakta:
Jag nödgas således anmärka, såsom en bekymrande brist i Utskottens Betänkande,' att säker beräkning af tillgångar i Götha CanalDisconts fordringar göres tvifvelaktig-, och jag finner en ögonskenlig orättvisa i den till 172 Den 17 Martil, e. m. banqueroutfedagen upplupna Räntans afskrifning ; då Utskotten utrönt och förklarat Innehafvare af Discontpapptr ej kunna i Liqvid påräkna utbekommande af full Valuta , måste åtminstone' alia vederfaras lika rätt, och då Ranta är en lika välgrundad fordran, som sjelfva Capitalet , så visar sig ingen billig anledn ng för den af Utskotten föreslagna Räntefö lusten, hvilken skulle åstadkomma ett våldsamt intrång i den enskilta Äganderätten ; Och synes ett afsteg ifrån allmänna Lagens stadgande, sorn jag för min del anser oförenligt med deh samvetsgranna rättvisa, som vid alla tiilfällen mäste vara Lagstiftningens ögonmärke. Jag hade derföre trott, att Assignationer och TreprocentsSedlar , med å de sednare, tillden dag då betalning upphörde, upp. lupne Ränta , samt Skuiderne till Banquen och AfskrifningsRäkningens belopp , bordt utgöra hvarje Disconts serskilda Skuldsumma, till hvars balancerande säkra Fordringarne uppfördes ; då af skilnaden emellan Fordringarne och Skuiderne den rabatt blifvit synlig, som på detta sätt lika drabbat hvarje Fordringsägare i en Discont, Banquen inberäknad.
Denna Lag befinnes inom Sveriges område ännu gällande; men sådant oaktadt, och ehuru, jemlikt medföljande handling den 27 Maj 1787, Handlanden i Landscrona Herr Johan Anders Tauson år verklig innehafvare af Herr CommerceRådet Schaus rått till prolongerade arrendetiden af Uranienborg, har samma Kungsgård 536 Den 5 Martil, likväl blifvit honom och dess afledne Broder Directeuren P. O. Tauson afhånd. En så beskaffad åtgärd förmenes vara grundad på Riksens Höglollige Stånders beslut af år 18ro, men att så ii sjelfva verket förhåller sig år mer ån otroligt, och ganska svårt, att fatta af 10 §. uti Högbemåfte Lagtima Riksdagsbeslut, hvarest, i afseende på Uranienborg, veiba Formalia åro dessa håfve vi , med afseende på contraoters bestånd, i förening nied Kronans rått och fördel beslutit, att Innehafvaren af _ Uranienborg, tnd begagna den återstående Contractstiden, mot vittur, att den fastställda arrendesumman erlägges, reducerad till spannmål efter det årets markegång, dd penninger antan bestämdes , eller arrenderättigheten beviljades, och att detta således fixerade tunntal spannmål ärligen betalas efter gcillande Markegängspris. Denna föreskrift, som Riksens Ilöglofl, Ständer behagat lämna, i hänsigt till förvaltningen af Uranienborgs Kungsgård, år öfverensstämmande med RegeringsFormen ”den 6 Junii 1809, hvars 77 <§., säger: att KungsLadugårdar med flere Lågenheter skola förvaltas efter de grunder, Riksens Ständer derom föreskrifva; dock med tillägg, att de personer och menigheter, som, efter hittills gällande Författningar, sådane Kronans tillhörigheter nu innell af - Den 5 Martii. 337 hafva eller nyttja, må njuta laglig rått derå tillgodo.
Konungen har nemi. tvenne gånger förut afslagit en sådan hemställan, och, fastän vi lyckligtvislefva under en R.F., som tillerkänner Konungen ej Mott det suspensiv», utan äfven det absoluta veto, så anser jag, att det vore representationens skyldighet, att ej nu för 3:dje gången besvära Konungen med en fråga, öfver hvilken han så uttryckligen uttalat sitt ogillande. De skäl, sorn vid dessa tillfällen åberopades, voro hufvudsakligen följande: »Att K. M. ansåg det för Grundlagarnes helgd af synnerlig vigt, att de rättigheter, som deruti vore Konung och Ständer ömsesidigt tillerkända, orubbade bibehöllos; att Grundlagens nuvide stadgande, det Konungen eger till BondeStåndets sekreterare vid hvarje riksdag förordna en skicklig, lagfaren och i landthushållning kunnig man, stod i väsendtligt samband med nämnde RiksStånds sammansättning oeh att, så länge denna bibehålies oförändrad, någonrubbning ej heller borde ega rum i berörde stadgande, hvilket i sin tillämpning icke visat sig hafva för Ståndet medfört inskränkning i öfverläggningarnes frihet inom lagbestämda gränser eller någon annan olägenhet». Det är visst möjligt att en och annanaf Ståndets ledamöter, t. o. m. flere af detsamma, kunde hvar och' en i sin trakt känna någon person, åt hvilken hankunde anförtro denna befattning, men att hela Ståndet skulle ega tillräcklig kännedom om för platsen lämplige personer, så att valet alltid sknlle lyckligt utfalla, derom hyser jag mina tvifvelsmål. Hvad beträffar det af Utsk:t förebragte skäl, att, enär K.
Emellertid kunde dessa naturprodukter ibland vara af ganska stort värde: kött och fläsk, ägg och smör m. m. — och jag får tillägga, att äfven de fattiga bidrögo, ehuru naturligtvis med gåfvor af ringare värde. Jag har redan nämnt, att folket var mycket gästfritt, en omständighet som på ett indirekt sätt hade det med sig, att hushållskassan i viss mån skonades. Rundt omkring lågo de välbygda bondgårdarne, och de ofta förmögna bönderna, eller, som de af traktens få veritabla herrskaper kallades, herrskapsbönderna, bland hvilka många hade inrättat sig ganska präktigt, hade hela våningen möblerad och höllo ett präktigt bord, satte ett riktigt, nöje i att se gäster hos sig. Särskildt var lärarinnan öfver allt en välkommen gäst. Hvarhelst jag gjorde besök, bemöttes jag med den största välvilja och slapp ej undan — såvida jag ej rent af ville såra de goda människorna — med mindre än att jag gjorde heder åt deras bord. Och ej nog härmed, de fryntliga husmödrarna funno det helt naturligt att vid afskedet belasta mig med den rikligaste » förning ». Låt så vara att detta ofta var förestaf vadt af bruket, ett vackert bruk var det i alla händelser. — På de få herrgårdar, som fönnös i socknen och som ej beboddes af » högdjur », var jag ock en själfskrifven gäst, helst där det var ondt om ungdom. * Från min småskollärarinnetid. Några minnen och erfarenheter af M. E — n. s * f|p * K (Forts. o. slut.) | 0 jP d tiden gick det emellertid bra nog att P i sköta skolan. Men jag hade andra problem att lösa, och dessa gällde existensen. Numera skulle jag ju hafva eget hushåll, hvilket, så enkelt det än var, vållade mig i min oerfarenhet ej så litet bekymmer. Jag vill därför särskildt ägna några ord åt ekonomin, kanske det viktigaste kapitlet i en småskollärarinnas tillvaro, om hon nämligen, såsom förhållandet var med mig, valt detta kall för att lefva därpå såsom sin enda inkomstkälla. Jag har redan antydt, att hennes vederlag är ringa i förhållande till hennes ganska ansträngande arbete, och för mången, som hör detta för första gången, låter det kanske otroligt nog.
Man har sagt, att ett lagstadgande, i afseende på den föreslagna deportationsanstalten, verkeligen blifvit af Utskottet projecteradt. I Betänkandet lyda orden sålunda; Utjkottet tiUflyrker Rikfens Ständer öfverlemnanclet till Kongl. Majit, att hädanefter med någon Chriw flen makt öfverenskomma, huru, med. möjeligafite fåkerhet och fördel för det allmänna , ofvannåmnde brottslingar må till densamma fdfom arbetsfångar för lifstiden öjverlemnas. Jag finnér i denna mening alldeles icke något tillägg, eller uttryck, som innebår, att ed ny lag skulle utfärdas till förändring af hvad allmänna lagen hittills stadgat om brottslingars bestraffning. Nu säger lagen, att den, som tre. Den 35 Augusti J. m,. dje resan begått stöld, öfver ett visst värde, skall dömas till lifstidsarbete å fästning. Han dömes till exempel att förvaras å Carlstens fästning. Ingen lag år utfärdad, som säger att Domaren skall döma annorlunda; men förbryta^ ren skall likväl ej komma till Carlstén, utan föras ur Riket. Det år derföre jag ansett en tydlig lag först böra stiftas, och promulgeras, så att Domaren må kunna råtta sig derefter; och på det att Kongl. Maj:t sedermera må kunna med andra makter öfverenskomma om en utländsk deportations-ort. I afseende på den extrajudiciel» bestraffningen af arrestanter, har det blifvit sagdt, att den endast på redan dömde personer kunde an. våndas. Utskottets förslag lyder likväl på följande sätt: att da för brott häktad perfon i fängelset, inför Domjtol eller Kongl. Majit» Befallnings-hafvande vifar uppfiudfighet, md han förklaras fkyldig till lämpelig husaga &c. Hår finnes således ej undantag för någon person, utan år hvar och en häktad underkastad samma behandling; och det år detta som jag ansett så högst orått.
Då jag, med tillfredsställelse af Utskottens betänkanden inhämtat den oryggliga föresats, att Bancooch Riksgälds - T)tn 2 Julli i?, m.* sedelstocken ej skulle få öfverskjuta 00,000,000 R:dr, tror jag att Bancosedel—innehafvaren, i detta förklarande och föreskrifterne om silfverinköp, till förstärkning af Bankens Silfverfond, anser sig äga den trygghet för Bancosedelns bibehållne, om ej förbättrade värde, att man gerna medgifver användande af Bankens öfverskott till andra Statsbehof, till förekommande af införande af Statsobligationer, som förr eller sednare torde medföra en menlig inflytelse på Banken, och verka tili oreda och Bancosedelns försämring. Slutligen förekommer ett ämne a£ piindre vigt, hvarvid jag gerna skulle undvika fästa någon erinran, om j ig icke ansåg min pligt, såsom representant derom påkalla ett yttrande, nemligen om den föreslagne förnyelsen af tvenne FilialDisconter i Götheborg och södra delen af Riket. Om de förr varande ännu existerade, skulle jag icke yrka deras indragande,' men vid nu varande förhållande, då Riksens Ständer, varnade af förluster, förfiyttadt hela Discont!örelsen lill Stockholm, och emot förvaltningen af denna Discontrörelse ej varit något att erinra, förekommer det mig vara inconsequent, om Riksens Ständer med förändring i förra beslut, skulle denna Riksdag anse nyttigt, hvad man förra Riksdagen, af erfarenheten, fann vara skadligt, oberäknad! den mindre säkerheten i penninge-fÖrvaltningen, och vid pröfningen för säkerheten till låns erhållande, som torde inträffa vid aflägsna Disconter, mea vid BancoDisconten icke äfventyras, hvarjemte utom dessa äfventyr, hvarföre man onödigtvis sig blottställer, det förekommer mig §ora *9 Den 3 Julii e. m, tionen icke skulle godkänna, att blott i ändamål att låtta låntagares correspondance, Staten eller Banken som är detsamma, skall göra en, icke af nödvändigheten påkallad uppoffring af omkring 16,000 R:dr för bägge
Så nog ha vi våra matadorer inom hufvadstadens hank och stör alltid! Men ändå — så äro vi inte riktigt teatervarma i kläderna. Men » det ger med sej det ger med sej » som det heter i den der glada och trefliga operetten jaså, namnet, ... nå ja, det har jag glömt också. Eh bien! Låt oss bara tåligt afbida utgången af » slagtmå-naden * och så löper man » man ur huse » till allt hvad vår niutnings-lystna hufvudstad har att erbjuda af » offentliga nöjen » till och med till Sveasalens » berömda » (!!! ) franska operettrupp. Uj, uj,uj! Men då hela den här långrandiga inledningen — som för resten gerna kunnat vara borta! — inte alls skall föreställa några preludier på något kommande, utan i stället tjena som introduktion till ett litet fredligt m^-stycke (ty blodig vill jag då inte alls vara), så görom helt om mitt herrskap och l&amp;t oss med kritikens synglas i handen granska allt hvad godt och tref-ligt som den hittills tilländalupna delen af säsongen hafver bjudit oss på i musikväg * Berns salong och Djurgårdsteatern — ja det vore då att begynna i kronologisk ordning, men inte just att börja i rätta Undan inte, — eller hur herr direktör och hofkapellmästare? Nej, först salut för gamla operan! Det står qvar der det gamla templet trots alla väl planerade attentater och trots teater * konsortiets hotfulla Damoclessvärd. Måtte det aldrig rifvas, hoppas jag! — Ni är galen, min fröken, hör jag redan flere af mina läsare i ursinnig ton afbryta mig. Att läta det gamla rucklet stå och skräpa längre! Nej, lät oss ändtligen få ett Stockholm värdigt operapalats. Vördade Kongl. Maj: t, aktade öfverintendentsem-bete och insigtsfulle hr Anderberg! Raska på med ritningarne! Bort med skräpet! Ursäkta mig, benägne och stränge läsare, men jag vågar hysa en alldeles motsatt mening. Jag tycker rysligt mycket om Gustaf III, men är ingen slaf af traditionen och jag ger derför * Trefligt!
Och, enligt utdrag af 1813 års mantalslängden för Wester-Sysslets fögderi, voro hemman inom Eda och Elgå socknar till följande brutna tal /j bVt VoVVvn > Tfs$53CS5tTO> 3? lil TTT i T T TI M(7> sVjVlVdels mantal. 14 Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. Principen för hemmansklyfning blef likväl den, att den utklufna delen borde medföra besutenhet d. v. s. vara minst en så stor hemmansdel, att man derå kunde föda sig sjelf med hushåll samt prestera utskylder. I fråga åter om afsöndring af jord hafva särskilda omständigheter, utom hvad redan derom blifvit nämndt, kommit i betraktande. I Sverige fanns nemligen under den hedniska tiden icke någon bestämd gräns mellan särskilda näringsgrenar, utan befolkningen sysselsatte sig, så vidt den egnade sig åt fredliga yrken, antingen med åkerbruk och dess binäringar, eller med handel och handtverk utan någon åtskillnad. Städer eller handelsplatser funnos visserligen, såsom bekant är, redan då till ett icke obetydligt antal, men deras innevånare utgjorde hvarken någon egen, med särskilda rättigheter försedd menighet, ej heller voro de de enda, sorn idkade köpenskap. Ännu mindre var handtverk på den tiden en stadsmanna-näring, ty med tillhjelp af sina huskarlar och trälar tillverkade bonden sjelf hvad han af hvarjehanda slöjdalster behöfde. Egentliga städer med egen lag och egen styrelse började deremot i allmänhet här i landet först under 13:de och 14:de århundradena uppkomma, till följd af utländskt, förnämligast Tyskt och Danskt inflytande.
Stater för nämnde år gåfve upplysning; att, derest icke de blifvande Besparingarne, jemte redan deraf förskottsvis disponerade 67,985 R:dr afsetts till Capottcrs anskaffning, hade kostnaden för dessa 53oo Capotter jemte flera' andra behof måst uppföras ibland erforderlige Medel att anvisas för en gång; samt att antingen, måste således Indelta Arme'en förblifva utan ifrågavarande antal Capotter, eller ock den ersättning lemnäs, som K. M:t i Nåder föreslagit. Uti någon pröfning af hvad Hr Frih. af Nordin anfört angående anskaffning af Capotter för Indelta Armeen, har, enär K. Propositionen intet derom förmäler, Utskottet ej kunnat ingå; och har Utskottet i öfrigt ej funnit skäl att frångå dess i förra Betänkandet, i detta afseende, gifne yttrande. Betänkanden, N:o 23g. 147 21:0 Anslaget för LifBcväringsRegementet är af H. BondeStåndct bifallet och af de öfrige Respective RiksStånden lemnadt utan anmärkning. 22:0 Angående Anslaget för Gottlands NationalBeväring bär, hos H. R. o. A, Hr von Troil, E., anfört: att Utskottet väl afstyrkt gjorde Motioner om förökadt Anslag, men Utskottet bordt finna, att det redan varande 25,585 R:dr är alldeles för stort, att ändamålet med underhållande af BeväringsBefal i fredstid ej kan vara något annat, än att gifva BeväringsManskapet den krigiska bildning, som gör det skickligt att i beliofvets stund inträda i ledet bland Fäderneslandets försvarare; att till detta ändamål hittills i Halland, med mer än dubbel befolkning nfbt Gottland, ej funnits mer än 2:ne Compagnie!-* Befäl ; att i den folkrikaste af våra Provinser, Skåne, som hade vid pass 10 gånger så stor befolkning som Gottland, erfordrades, enl.
Maj:t hade äskat 825,266:32. Utskottet har anvisat: I boställen och räntor 5gi,755:32.6. 6.8o6<qoq; 8 brister således i8,357:a4.8a5ia66;32j Då jag sålunda utredt den verkliga bristen, som företer sig för att få fond tillen lönereglering, i enlighet med de af Kongl. Maj:t föreslagne Stater, torde Ridderskapet *) Den Infanteriet anviste tillgång i contant af 2i5,i53: 23. 6. jgenfinnes i följande summor, nemligen: Det på förra Staten varande contanta anslaget 143,4%: 43- 10. samt återstoden af det nya anslaget, 4^,000 Pi:dr, sedan Cavalleriet fått sine 10,640 37,36o. 2i5,t53: 23. 6. I IO Den 5 October f. in.' och Adeln benäget finna, att jag nödgas yrka på anvisandet af det härtill erforderliga beloppet. Jag känner visserligen hela obehaget af att framställa detta behof utöfver hvad Utskottet ansett sig böra tillstyrka, men jag hemställer till dem af Ridderskapet och Adeln, som tagit kännedom af de projec* terade Staterne, om de kunna sägas vara för drygt tilltagne; om 36oo R:dr för en Öfverste, 1800 R:dr för en förste Major, 1600 R:dr för en andre Major, 1200 R:dr för en tredje Major, hvilka äro de grader som undergått den hufvudsakliga nedsättningen, om dessa belopp för grader, hvarutöfver få hinna, och der innehafvare!! har skäliga anspråk att kunna lefva med familj, kunna sägas vara för dryga, i synnerhet när derjemte i betraktande lages, att Boställs-uppskattningarne blifvit nog höga derigenom att medelpriset å spannmål de 10 förutgångne åren, hvaribland ett missväxtår, varit högre än vanligt.
IV. A. 136. — mot förrättande af auktion å dag, som näst föregår Söneller Helgedag. V. B. 37, 92, 177. A. 184. Fördelning, angående Calmar Läns i 2:ne. Se Calmar Län. Författnings-Samling rörande Arméen, om åtgärders vidtagande för ( 80 ) fortsatt ingifvande af. II. 338. III. R. 75. XII. B. 35. A. 120. XIII. Förföljelser emot dera, som i borgerligt afseende föra en stilla och oförvitlig vandel, om upphörande deraf. Se Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 13. Förmyndare-Kammare, angående inrättande af sådane inom hvarje län, härad och distrikt. II. 209. III. B. 23. — angående nedsättandet af en komité för utarbetandet af ett fullständigt förslag till sådanes inrättande här i landet samt i sammanhang dermed, till en lämplig förändring i lagstiftningen för de tysta förmäns-rätterne. II. 408. IIL R. 92. Förmånsrätt för de af allmänna medel för odlingsföretag beviljade lån, angående stadgande om. XV. B. 146. A. 161. U. 219. A. 227. E. 266. Förmånsråtterne, de s. k. tysta, angående förändring af lagstiftningen rörande. Se Förmyndarekammare. Förordning, angående utfärdande af en sådan i afseende å fullföljden och behandlingen af mål i Hof-Rätt. II. 77, 104, 116. 11. 117. Förordnande för de af Rikets Ständer utsedde komiterade för tryckfrihetens vård. V. 221. — för Häradshöfdingen S. L. Theorell att vara Rikets Ständers Justitiae-Ombndsman. Se Justiliie-Omhudsman. — för Häradshöfdingen, Revisions-Sekreteraren L. Tli. Almquist att vara Rikets Ständers Justitae-Ombudsmans Suppleant.
Nöj 7Adels, ji (iwUvlniiig af Kongl, Maj:J*s nådigaRföpositioö, angående l#ckö kungsgårds användande till ekplantering, dels angående väckta motionerouftnUföftrenderande af vissa delar af nämnde kungsgård, samt om anslående af en derunder lydande hemmansdel till boställe åt Fotl^SRöAe läraren i Otterstads församling. Med .■.ogillande, ai, Utskottets aftfstäy det Inkomst-afdelningens,T uti de . bifögade reservationerna intagna .förslag. „smi! hgn nade sitt bifall till Utkottets yttrande sidan 6, i anledning af E. M. Falks oell Anders ■Jonssons der omförmälda motioneiV' 270 Prol.-Utdrag den 7 Mars 1860. Frän Vallöf. Borgare-Stdndel. S. D. Föredrogos ånyo oell biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 05, i anledning al Kongl. Maj-.ts nådiga Proposition, angående afsöndring af jord ifrån Regements-pa stors-bostället Westerhus, lill utvidgande af Jemt lands Hästjägareoch Fältjägare-korpsers mötesplats å Frösön; N:o 65, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående utbyte af Skogvaktare-bostället Nytorp mot Kronoljerdingsmans-bostället Lilla Tjärbruket i Wester-Rekarne härad och Södermanlands län; och N:o 66, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anvisande såsom boställe åt Länsmannen i Södra distriktet af Faurås härad i Hallands ian af det tili Kronan imiragne f. d.