Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
* — Kan man icke, likt judame, med förundran utbryta: » Si, äro icke alla desse, som tala, galileiskeb Dessa äro frukterna af akademiens verksamhet. Men tyvärr har svenska vitterheten af dem haft lika liten nytta, som en genomhungrig har af de i vax efterbildade frukter, hvilka möjligen pryda spegelbordet i det rum, der han väntade ett välförsedt frukostbord. Har vår vitterhet gått fram, så har det skett icke medelst, utan trots Svenska Akademien. Akademien har spelat en tacklös vägvisarroll och ej en gång dess egna koryféer hafva alltid följt den anvisade stråten. Ytterligare tillhör det Akademien att gifva skaldedopet och utfarda dopattest; men, gunås, man är mindre noga i valet af dopvatten, så att det ofta af ren oförsigtighet upphemtas direkt ur Lethe, och dopet blir naturligtvis derefter. Slutligen åligger det Akademien att bemöda sig om det högsta möjliga allvar; grundlagsenligt har den icke sinne för komiken, tål ej ens att någon drar på smilbandet; den enda sinnes-förfriskning den består sig, är att, likt de gamla egyptierna anställa betraktelser öfver de döda, och detta nöje bereder den sig hvarje högtidsdag. Men innan vi lemna Akademien äro vi, om ej af annat skäl, så af pur höflighet, förbundna att mera specielt uppmärksamma de svenska poesiens fader, som nu pryda fåtöljerna kring sångens tabelrondo, lära oss äfven till namnet känna de olika stjernorna i denna vår himmels strålande stjembild. Först då till skalderna. ' Främst se vi Atterbom, svenska literaturens Geijer, den älsklige drömmaren med sin rika fantasi; låt vara, att den någon gång af fosforiska griller och grubblerier uppgrumlas. Men detta grummel oaktadt står dock så mycket qvar, som gör detta namn stort i literaturhistorien och kärt för konstvännen. Se vidare veteranen Valerius, som offrade först åt moralen och sedan åt
Nuvarande omväg med ÖfverDirecteurens föredragnings, sätt fördubblar och uppehåller Expeditionernes fortgång, i thy att samma saker först utål ÖfverDirecteuren skola, innan föredragningen. Dén 2 Januari!. 109 utarbetas, och sedan General TullDirectiotaen tagit sitt beslut, samt detsamma ifrån sitt Canceilie expedierat, å nyo omskriivas i Öfver» Directeurens Cancellie och derifrån till Vederbörande emanera. I Norrige finnes icke eris någon General.Tullstyrelse och än mindre ÖfverDirecteursEmbete med serskilt Cancelliet Disfrict - TullKamrarne derstädes stå directe. under Kongl. Regeringen och dess Handelsoch FinanceDepartement. Att hela Tullverket bör uppföras på Rikets Stat , och att Räkenskaperna om Intrademe böra törenklas, och lika med andra Statsverket tillhörande inkomster, granskas och redovisas, är så fullständigt uti Riksens Ständers ofvan åberopade underdåniga Skrifvelse samt Herrar Revisorers Berättelse utredt, att något vidare tillägg ej är af nöden; men deraf tror jag äfven följa , att så väl General - Tullstyrelsens Ledamöter , som de fleste vid Tull-! Verket varande Embets oeh Tjenstemän hvarken böra innehafva något annat af Staten lö-t nadt Embete, eller kunna från deras vid TullVerket innehafvande Tjenste befattning annorlunda än efter laga åtgärd skiljasDock vore nödigt, att ÖfverOfficianterne vid Tullverket endast med Konungens Constitutorial förses, så att , när någon anmärkning emot dem af deras Förmän i underdånighet anmäles, och de, deröfver hörde, fått sig förklara; KonglMaj:t må kunna om deras endtledigande eller annorlunda vidtaga det beslut, Kongl. M'aj;t i Nåder för godt finner. 110 Den 2 Jamtarii.
Län, deruti han, till förekommande af de olägenheter, som åtfölja det nu brukliga sätt till Lumpors insamling, föreslagit en ny ordning vid de så kallade Lumpsamlares antagande, dertill Höglofl. Utskottet likväl ej funnit skäl lemna bifall. Delande lika tänkesätt med Pehr Jansson, har jag ej med Utskottet kunnat instämma i det fattade Beslutet, samt utbeder mig derföre, att få framställa min serskilda mening, med vördsam anhållan, att den, ehuru ofullkomligt uttryckt, måtte få åtfölja Höglofl. Utskottets Betänkande till de Respectiva RiksStånden. Jag känner ingen större belöning eller glädje, en den som skänkes af öfvertygelsen om förmågan, att genom egen flit förvärfva sig alla Lifvets förnödenheter, samt att kunna göra hvar man rätt. Jag känner icke heller något mera svårt eller påkostande, än att blifva beröfvad dessa med svett förvärfda fördelar af lättingar, som icke äga någon lust I42 Besv. och Ekon. Utsh Betähkåhdcri. teller åhåga, att sjelfveförskaffa sig födan» Detta onda skall ej heller upphöra, så länge Ägare eller Förvaltaré af Pappersbruk' ägä rättighet, ätt till Lumpsamiings verkställande antaga hvad slags folk sorn helst, och så mångå häraf, som de åstunda. Landet skall déf« före hädanefter sorn förut öfversvämnias a£ sysslolösa personer, hvilka mindre angelägna om att uppfylla det uppdrag, som förskaffat dem skydd, af sjelfva friheten att fara från. ort till annan, skola hemta anledning, att i Compagnie med hvarandra föröfva hvarjehanda brott af stölder och annat dylikt. Det öfverdrifna antalet af Lumpsamlare, som i Landet finnes * gör sådana sammansättningar ganska lätta, och vill jag härvid endast nämna^ att bland de7 Pappersbruk* sorn i Skåne finnas och hvilka inom kort torde ökas med ännu ett nyligen privilegieradt, blott ett enda äger Vida öfver ett hundrade Lumpsamlare, sorn kringfara landet.
tidigt skild från jor — För att njuta i en bättre värld, Dig är Dygdens lager lämnad v Och en evig himmelsk glans bes Från en vilda, jord, stormande där glädjen begär, främl Undan Där på morgonrodnan sorgen h n Och med hoppet solen sjunker Är Du flydd till dessa sköna nejd Där de älskande sig åter se, Edens englar ikring himlens Fvig jrid i västanvindar le. hö från fråga o m rent lyriMen vidare dikterna och göra en 1 märklig Man skall nämpoetiska lärospån den tyska nyromantiken till utgångshvilka han sevis H a n s förebilders sentimentalitet, längefter grafven samt natur-, vänskapso c h enkla Atterboms flytandet på samma gång som jämföreloch melodiska språk äldsta dikter. Matthison, Salis, från hämtar sina förebilder under denna kärlekssvärmeri s o m det Carolinas skolan, samt de m e d G o e t h e o c h Schiller samtan Men att åren, tidiga lyriska skalderna, lärotid. närvarande. Zone Tårcstänkta lyrans matta Sänd en fordna blick till mig mitt från Hopp glädj, Du mitt Allt! När jag vaknar, Du härskar Du i sj s Uti dröm ?nen framför mig Lik den dödsstund Fridens Engcl, som halm till J hans till hans töjer en nyromantisk inverkan. Carolina! Carolina! ljuder brant Fcho hemskt från skogens Carolina! från Carolina! ljuder Alerskali grafvens kalla hä Trädens sista, sakta afionsusnw Bäfvar fram melodiskt Linas na Och på morgonrodnans purpitr Sväfvar stjärnbeströdd din sälla damkomitén, hvad Behöfva ätergifven utvecklat sig, » Sveriges störste den m e d glädje b e v i l j a s. Linköpingsbladet särskildt den Oförgätligas a n d a », är synnerligen beteckaf hans författarskap. D e t nyssnämnda ste versionen af denna dikt. en I Atterboms ett poem del till den stora e x p o - så årgång skrifver sig med fullkomlig säkerhet från h o n o m. svenska skola våra kvinnor » herrarnes k o m i t é ».
Sak samma äfven med varulager; och allt detta utan möjlighet af invändning å hustruns sida, der ej konkurs egt rum och domaren i sådant^ fall medgifvit boskilnad, som likväl ändock icke fullkomligt upphäfver den magt målsmanskapet lemnar mannen. Orättvisan af de missförhållanden jag här päpekat är sä ögonskenlig, att icke mer lärer behöfva anföras för att motivera ändamålsenligheten af en sådan förändring i lagen, hvarigenom en billig rättelse må vinnas. Det är på denna grund jag vördsamt föreslår, att, med borttagande från 8 kap. 1 § Giftermåls-balken af den melianmening, som föreskrifver att förord icke må göras om annat än giftorätt, samt med tvänne till lägg i 9 kapitlet af samma Balk, dessa lagrum må erhålla följande lydelse: $ kapitlet 1 §: Vilja man eller qvinna, der hon enka eller myndig är, eller giftoman å omyndig mös vägnar, gora förord före äktenskapet angående giftorätt eller förvaltning och användande af den egendom, endera makan då eger eller framdeles har att vänta; då skola de det skrifteligen med tvänne vittnen upprätta innan vigsel sker. Ej må förord göras till förfång för dem, som a den tid hafva eller enligt lag kunna pröfvas ega bättre rätt till något, hvarom förordet handlar. Äktenskapsförord skola o. s. v. ("härefter lika med nuvarande lagen.) 9 kapitlet 1 §: Sedan man och qvinna sammanvigde gro, då är han, der ej genom äktenskapsförord annorlunda blifvit bestämdt, eller de fall inträffa, hvarom nästföljande § handlar, hennes rätte målsman och eger o. s. v. (lika med nuvarande § 1 till slutet.) 2 §: Idkar hustrun i eget namn handel eller annat yrke och sådant offent ligen kungjort, eller har mannen utan hustruns förvållande kommit på obestånd, eller utöfvat misshandling å hustrun, eller afsäger han sig frivilligt målsmanskapet, då må hustrun söka och svara för sig sjelf samt förvalta den egendom hon derefter kan förvärfva, dock utan förfång för andras bättre rätt å den tid, då målsmanskapet upphörde.
Nu deremot, då efter flere generationers förlopp, mångå äldre Familier, med undantag likväl af dem, hvilka innehafva Majorater, genom försäljning af Arfvegods och genom tidernas beskaffenhet förlorat betydlig del af deras fordna välstånd, blifver det i hög grad tryckande, åtminstone för åtskillige af dessa Famillers medlemmar, att gälda deras andelar i en Bytes-skuld, der hvarje Daler beräknas till 33 R:dr 16 i H. 29 Den s>.5 November. sk. B:co och Ränta på Ränta afförd ras fölen tid af i4o år och derutöfver. Någon gång händer äfven, att den förste Bytestagarens Descendence så olika fördelat sig under tidens lopp, att t. ex. den ena hälften af Bytes-skulden blifvit delad emellan 3o till 4° personer, hvaremot den andra hälften fått vidkännas af endast några få, hvilka sednare således måst erfara ett vida större missöde, än den förstnämnde grenen af Slägten. Om uti denna mera vanlottade Slägt-grenen en individ finnes, som ej äger enskild förmögenhet, utan endast såsom Embetsman innehafver en så ringa Lön, att densämma för flere år måste ingå till Statsverket, för att afbörda hans andel i den Bytesbrist, som en af dess Förfäder för nära halftannat Sekel sedan sig åsamkat, huru hardt och obilligt syiies ej dess öde! —- Jag känner val ej mer, än ett enda sådant exempel och detta enda är den Talares, sorn i detta ögonblick höjer en svag och ovan stämma inom dessa murar. Det kan likväl aldrig vara min afsigt, att, emot go § RegeringsFormen, underkasta detta enskildta fall Ridderskapets och Adelns eller Rikets Ständers omprÖfvande eller deri nu begära någon rättelse. Min afsigt har endast varit, att genom omnämnandet af ett bestämdt Factum fästa Representationens alfvarliga uppmärksamhet på ett ämne af stort inflytande på många Medborgares välfärd, och på angelägenheten deraf, att sa Den a5 November. val billighet, som sträng rättvisa mätte inom Fäderneslandet för framliden blifva rådande.
Vid Revisorernes sammanträden och vid Riksdagens början, afgifvas jemväl af Discont-Ombudet berättelser om de med Disconternes fordringar, efter hvarje revision, inträffade förändringar samt beloppet af, för dessa Verks räkning, indrifna behörigen redovisade medel. 24 Bör till Stals-Ulskotteti Memorial, JV;o 313. Förslag till Ordinarie Aflöningestat för Rikggälds-Contorets Embetsoch Tjensteman samt Vaktbetjening. Lön. Arfvode. Summa. i {Secreterare hos Fullmägtige 2,000 — 2,000' 1 Registrator och Archivarie 1.200 ‘ 1.200 i Ombudsman . R:dr, Anmärkning: Lönen för Notarien hos Commissariatet kommer icke att utgå förr, än efter nuvarande Referendariens afgång. 440 44C i Summa R:dr 17,340 600 17,940 För - Hör till Stals-Vlskottets Memorial, N:o 313. 25 Förslag till Intenms-Aflönings Stat för Riksgäldskontoret. R:dr. sk rst. .1 Referendarie JLön ... 1,080 1 Revisor d:o 720 Dessa löner utgå endast under nuvarande innehafvares tjenstetid. 1 •• • ' X n 1 .? Här upptages äfven: Arvode för bestridandet af de renskrifningsm. fl. göromål, som förut ålegat den vid Fullmägtiges Expedition anställde Canzlist, ... 500 utgår intill slutet af nästkommande Riksdag. Summa R:dr 2,3001 — -• Bih. lill R St. Förslag till Expeetanee-Stat vid Rikets Ständers Riksgäl ds-Contor.
Jag smög mig för en minut sedan från mamma, som troligtvis letar mig i salen derinne. Du reser i morgon? – Ja, jag måste följa med min far. Men vi träffas ju på balen. – Nej, mamma, som vill att vi ej skola återse hvarandra, har förbjudit mig att gå. Men sjelf ärnar hon sig dit och lemnar mig hemma under uppsigt af en gammal piga. Denna skickar jag bort klockan half 11 och ... det är så tråkigt att ej få drömma vaken i ro ... Ynglingen svarar med feberaktig häftighet: Jag smyger mig från balen tidigt. – Nej, nej ... Öfvertala i alla händelser några af dina vänner att bjuda upp mamma för alla dansarne under balens sista hälft. Mamma är alltför road af dans och kurtis att ej då stanna qvar. Med glasen i hand samtala tre nya magistrar. – Du reser i morgon till Stockholm? – Ja, och du till Östergötland? – Naturligtvis. Jag får derifrån skrifva hit. – Har du ouppgjorda affärer här? – Ja, gudnås. – Jag är minsann ej heller fri. – Och lika litet jag, säger den tredje. – För fan! Huru mycket är du skyldig? – Ungefär femhundra riksdaler. Än du då? – Trehundra. Och du? – Tvåhundra. – Det der gör in summa ett-tusen riksdaler. Jag tager ett diskontlån på denna summa, och ni bägge andra gå i borgen. Du, som far till Stockholm, får taga ut det och sedan skicka oss sedlarne, som vi dela i behörig proportion. Så äro vi alla hjelpta. – Men hur fan ska vi hinna få reversalet i ordning och vederhäftighetsbevis af rektor, då vi i morgon resa alla tre? – Ja, det lär väl bli omöjligt. Det var skada. Jag får väl då öfvergifva tanken på att så der i allt lugn bli mina småbjörnar qvitt. – Barn, barn, säger den, som först framställde förslaget. Föreställen j er, att jag ej redan ställt i ordning alltsammans. Jag har hemma redan reversalet i ordning med påtecknadt vederhäftighetsbevis ... det fattas bara era namn och sigiller. – Men hur visste du då att vi voro hågade för affären? – Det var ju klart. Der borta stå tre fruntimmer.
Att denna afgift, salunda blifwande en säker ärlig inkomst för Staten, skulle såsom, äfwen förut föreslagen, att pa särskildte fran Bewillninas - Uppbörden afskiljde tider utgå, kunna fran Bewillning öfwerflyttas till en ständig Stars-Werkets intrade, och den egentliga Bewillningens blopp icke öfwerstiga desi förra Nummerair: Att de särskildte undantag för wifle Socknar - Den 8 Augusti. 2429 nar och Landsorter, som hittills uti BewillnmgsFörfattningen warit oumglangelige, skulle härigenom blifwa obehöflige; och änteligen att da, om ej pa de alldrafleste, åtminstone i de folkrikaste Orter af Landet, 4 Dagswerkcn smara emot mera än 1 R:dlr penningewärde, skulle den paräknade Summan snarare kunna förwäntas ett icke obetydligt öswerssolt än minskning. Ä andra sidan har en sadan nyhet i BeskattningSsatt ansertv inedsöra mera swarighet och widlöftighet i werkställningen, mera fara af arbilrairandec i hwarje Ort af Dagswerkens wärde: Afwen som alt häraf uppkommande Summan i förwäg mindre lätt kunde calmleras, samt att för Städernas Znnewänare i allmänhet afgiscen efter denna Art. derigenom skulle blifwa förhöjd Enär af Hederwärda Bonde - Ståndet någon sraga icke blifwit wäckt om CapitationS-afgiftens utgörande eller beräknande i Dagswerkcn, da likwäl afgiften, hämtad fran arbetssörmagan egenteligen rörer detta Stand, som lämnar största tillgängen a de arbetande i Samhället, hwilket föranleder till den förmodan, att Allmänna Opinionen för det narwarande är emot en sadan förändring, som i förstnämnde matto är ifragaställd; sa anser Utskottet sig för det närwarande ej kunna densamma tillstyrka, utan bör den förut antagne grunden för Capitationsafgiften bibehallas.
De träffades om aftonen och drefvo rundt på gatorna i folkvimlet; och som det nästan alltid hade plägat ske på den sista tiden, det slutade med att de trötta och belåtna sökte hvila för en stund uppe i Williams dublett. Han riglade dörren och tände den stora kinesiska lyktan i taket; ur kaminen lyste glöderna efter en brasa och derframför slog hon sig ner i hans bekvämaste stol. Och innan hon visste ordet af låg åter hans arm kring hennes lif; den gången reste hon sig icke upp. »Vill du inte vara min vän», sade han sakta. Han ville icke säga »jag håller af dig», ty han trodde icke att han älskade henne. »Vill du inte vara min vän?» »Jo.» Så kysste han henne lidelsefullt. »Då skall du säga William och du? Och jag får kyssa dig ibland?» Hon teg. Det var något i hans sätt som hade gjort ett frånstötande intryck på henne; och det enda hon kände vid hans kyss var förvåning. Han begagnade sig ofta af sina förmenta rättigheter som förment vän, men ständigt hade hon samma förnimmelse af något som var hennes natur emot, något brutalt och ofint det var kyssen från de köpta famntagen. Han förundrade sig öfver hennes känslolöshet och han trodde, den var spelad. Han kunde taga hennes hand och stryka med den öfver sitt hår och sitt ansigte; men när han släppte den föll den tillbaka som ett liflöst stycke trä. En gång ryckte hon till ofrivilligt: »Du får inte kyssa mig så», sade hon. »Hvarför inte?» »Jag tycker inte om det.» Bäst belåten var hon då hon fick luta sitt hufvud in i hans axelveck, innanför rockslaget, med kinden mot hans mjuka sammetsväst, medan han sakta smekte henne med sin hand. »Det käns så lugnt och tryggt», sade hon. Lugn och trygghet, det var hennes lifsideal. Starka känslor och våldsamma själsrörelser fruktade hon. Denna lilla bräckliga jolle var icke bygd till att trotsa stormar och hög sjö, utan till att ligga kedjad vid en hvitmålad liten båtbrygga i en solbelyst vik. Hon var aldrig varm, endast ljum.
Summa R:mt R:dr 5,710: — Skulle åter hvarje Stånd för sig, genom sitt Kansli, ombesörja tryckningen af de inom Ståndet väckta motionerna, komme kostnaden derför, enär för hvarje tryckt ark af Stånds-protokollerna vid innevarande riksdag betalas: hos Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet 18 R:dr, hos Preste-Ståndet 19 R:dr SO öre och hos Bonde-Ståndet 19 R:dr, att möjligen minskas med 543 R:dr R:mt, utom arfvoden till den ökade personal i Höglofl. Utskottets Tryckeri-afdelning, som eljest torde blifva af behofvet påkallad. Stockholm den 17 November 18S9. H. T. Arwidsson. Stockholm, tryckt hos Sam. Memorial, till Högvördiga Preste-Ståndet, angående rälta förståndet af Högvördiga Ståndets beslut om det nya Handboks-förslaget.
Jag kan åtminstone för min del icke upptänka någon starkare bevisning, än den jag redan tillvägabragt. Det är dessutom på opinionen, som jag velat verka, icke blott genom det kalla förnuftets egoistiska beräkningar, utan äfven genom intryck på känslan för frihet och fosterland. Den värde Motionären har ytterligare anmärkt, att jag i afseende på Franska Karn» rame misstagit mig, och förblandat tiden för tryckfrihetsmålens öfverlemnande till Domstolarne med Tidnings-censurens införande och Helgerånslagen. Jag tackar i detta hänseende för erinringen, och vill gerna medgifva, att jag häruti kanhända haft orätt, och 3a8 Den a5 Janua r i i c. m. tilläfventyrs begått någon anachronism; men den synes mig i sjelfva saken vara af föga betydenhet, då den ena af dessa Ministerer i Frankrike icke varit stort bättre än den andra. Slutligen anmärker den värde Motionären, att jag icke gjort nog afseende på enskildes behof af skydd mot smädelsen. Detta personlighetens sk}'dd utgör den punkt, omkring hvilken så väl Motionärens hela förslag, som dess försvar i dag egentligen synes vända sig. Och just i olikheten af våra åsigter härutinnan, torde grunden ligga dertill, alt vi kommit till alldeles rakt motsatta resultat. Motionären håller sig nemligen endast vid det enskildta intresset, och tyckes göra föga afseende på det allmänna; då jag deremot trott mig snarare böra försaka mig sjelf och det enskildta för fosterlandet. Jag bekänner ock, alt jag gerna skulle vilja blifva en martyr för tryckfriheten, hellre än att medgifva dess inskränkande till mehn för mitt fädernesland. Jag tror mig jemväl något berättigad att tala i detta ämne; ty jag har så mycket, som någon, sjelf varit föremål för smädelse i Tidningar. Men det oaktadt bar det aldrig fallit mig in att vilja lägga munkafle på Tidningsutgifvarne; och dessutom har jag i min reservation tillräckligen bevist, att Juryn lemnar den enskilte.vida större skydd mot smädelsen, än Domstolar någonsin skulle kunna göra. Don 2j .Ian u a lii c. rn. 3ag
Dessutom har inrättandet af högre elementarläroverk hittills i allmänhat endast egt rum efter nådig pröfning af de särskilda orternas behof samt derom af Kongl. Majit framställda förslag; och denna grundsats synes nu med så mycket mera skäl böra fasthållas, som antalet af dylika läroverk under de sista nio åren ökats från 15 till 30, så att tillfällena till erhållande af fullständig undervisning äro vida talrikare än förr. Hvad särskildt angår de återstående på reala linien fullständiga läroverken torde böra erinras, dels att, om än dylika läroverk icke motsvara alla anspråk, de dock måste för de orter, der de finnas inrättade, anses såsom en stor fördel, i det de, utom meddelande af undervisning på båda bildningslinierna i likhet med de femklassiga läroverken, derutöfver på den reala linien lemna den undervisning fullständigt, som skolstadgan i sådant hänseende föreskrifver, och dels att för dessa läroverks utvidgande till fullständiga jemväl på den klassiska linien skulle erfordras större tillökning i lärarepersonalen, än motionärerne antagit. Härförutom förekommer, dels i fråga om såväl Helsingborgs realläroverk, som Ystads femklassiga skola, att provinsen Skåne redau eger tre högre elementarläroverk, dels att sistnämnda stad likasom städerna Westervik och Carlshamn, är i saknad af sådan läroverksbyggnad, som för den föreslagna utvidgningen af läroverket vore nödvändig. I Hudiksvall deremot har under de sednare åren blifvit uppförd ny skolbyggnad med tillräckligt utrymme för ett högre läroverk. Den dervarande skolan måste ock, dels i anseende till de långa afstånden från nämnda stad till de fullständiga läroverken i Gefle och Hernösand, dels i betraktande af ortens glesare befolkning, bedömas efter en helt annan måttstock än de nyssnämnda läroverken, hvilka, belägna i tätt befolkade trakter, ega vida större antal lärjungar, oaktadt afstånden till högre läroverk äro jemförelsevis mindre betydliga.
Skulle man wäl af allt detta kunna draga annan med Lagen enlig slutföljd, än att Egendomens ostyckat-e tillwarelse och det begrepp, hwaruti Arfwingarne, men icke Wärderingsmänncn, instämma, om särskilda delars förhållande i wärde till hwarannan, äro grunderna för Årsskiftet? Ifrån omöjligheten att upprätta en Tariff för wärde af fast eller lös Egendom, synes sannolikt leda sikt ursprung det Lagens stadgande: att Värdering stall ste efterhasta förstånd, pa landet af Gode Män, i Stad af 2we eller flere af Borgmästare och Råd nämnde, och i Preftahus af den Arfwingarne hollst kalla. Det är således pa Sterbhus-delägares förtroende kill antagne ** Wär - sDen 2Z April. Märderingsmäns förstånd och redlighet, som Lagen welat att säkerheten af Boupptecknings förrättningar skulle utan widlvftigare omgång hwila; och huru mycken tillförsigt Lagen i detta som i flere fall hyst för wälkände MänS urskålning och ärlighet, wisar sig bäst deraf, att en Bouppteckning kan till Domaren ingifwas förseglad, hwarigenom ali granskning deraf är Domaren betagen. utan att kunna koimna 1 fraga^ förr, än wid derom möjligen uppstående Rättegång. Hwilken säkrare grund, att bedömma qwarlätenskapens warde har deflutom Domaren, som blott ser den antecknad pä papperet, framför Boupptecknings-männen, hwilka se den i sjelfwa werket för ögonen? Det wore för öfrigt ej tänkbart att Mäl af alldeles enahanda beskaffenhet skulle kunna olika behandlas, hwadan syneS följa, att antingen böra de öppet lemnade anses såsom wörö de förseglade, eller de förseglade kunna öppnes, i hwilken händelse förseglandet förfelade det ändamål Lagstiftaren sy, ves hafwa äfyftat: att till Domarens ward, men icke till desi pröfning af wärdiet öfverlemna dylika Handlingar.