Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då sambandet emellan Europas olika folk allt lifligare utvecklar sig, måste detta ock verka på besittningsrätten af såväl rörlig som fast egendom för individer af de olika nationerne inom främmande länder. Äfven i stater som förut haft strängt hinderliga lagar i afseende på en sådan besittning, eller på vinnande af medborgarerätt, hafva dessa band måst betydligt lossas. I Sverige hafva de ej funnits, utan det har berott på Konungens pröfning i hvarje fall att bifalla eller afslå derom framställd ansökan. Det kan ej numera gå för sig, att ens i detta fall ställa Sverige utom det Europeiska samhället, hvilket hade blifvit följden af ett bifall till R. St:rs år 1851 gjorda ofvannämnda anhållan. Det bör ej eller lyckas Const.Utsk. att genom åberopande af samma anhållan från Riksdag till Riksdag söka i vår statsrätt införa grundsatser, som der ej finnas eller böra tillämpas I denna fråga har Utsk. slutligen haft åtskilligt att klandra vid föredragandens beredning af ärendena. Ordalagen derom äro af Utsk. så allmänt hällne, att, utom uppsökandet af hvarje särskild handling, dertill jag åter nu ej varit i tillfälle, svårt är att utleta meningen med anmärkningen. Att vanligen K. Befhrde blifvit hörd i frågan, har Utsk. vitsordat; om det någon gång ej skett, måst.e det hafva berott antingen på sakens sammanhang med något förut handlagdt ärende, eller på allmänt kända förhållanden. Jag vågar tro, att jag äfven i detta fall ej felat, och att Utsk. kunnat vid anmärkningens framställning begagna mindre skärpa i uttrycken. Anmärka, i forsla punkten rörer den förmenta underlåtenheten hos StatsRådets ledamöter att, då tillsättning ifrågakommit af tjenster, dertill förslag blifvit uprättadé, afgifva yttranden öfver de sökandes skicklighet och förtjenst, eller angifva grunden för sina råd. Utsk. förmenar det af StatsRådet begagnade sätt, att i prat. uttrycka sin mening i sådane frågor, ej vara öfverensstämmande med Grundlagens anda och bokstaf i 9:de, 28:de och 33:dje §§:ne af Reg:sF:u.
Då en del oss närmast belägna Länder ännu bibehålla prohibitiva författningar, kunde man förmoda, att en eller flera eif de Nationer, som äga utvidgad handel, med nöje skulle emottaga ett sådant anbud, hvarigenom en transitohandel skulle kunna beredas igenom Scandinavien, till förmon både för oss oell de Nationer, som uti sådane handels-reia tioner med Sverige ville ingå. 7) Då en del af Svenska St apelstäd erne hafva så obetydlig utrikes handel, att Tullumgälderne icke förslå till aflöning för der stationerade Tuilbetjenter, torde införseln af hittills förbudna varor böra inskränkas inom de större dertill bäst belägna städer, samt de städer hvartill erfarenheten visat, att det mesta lurendrägeri införes, och hvarifrån det sedan landvågen transporteras omkring Rikets öfriga Provinser; •356 Dea 3 Martil, härigenom torde bevakningen kunna blifva både mera säker och mindre kostsam. 8) Som de ännu gällande Norrska Tullförfattningar torde göra den lika kostsamma som obehagliga Tullbevakningen nödvändig emellan båda Brödrafolken , så borde Rikets Ständer hos Konungen underdånigst anhålla om rless medverkan till förändring uti samma Tullförfattningar, hvilket, då Svenska Handeln enligt dessa förslag blefvo någorlunda eller alldeles lika fri sorn den Norska icke torde mota några oöfvervinneliga hinder. g) Bland orsakerne till nu varande Finska handelns ofördelaktiga verkan för värt Land, torde böra undersökas, om bland de i afseende på denna handel utkomna författningar, det icke finnes någon, som förbjuder öppna Finska fartyg eller skutor, att härstädes taga hvad återlast de åstunda, ty om så är, hvilket jag fruktar, torde orsaken vara lätt funnen, livarfÖre de härifrån afsegla tomma till Pommerska och Preussiska städerne och derifrån hemföra sina behofver, 10)Att noga måtte undersökas om den nu anbefallte tullen på utgående Svenska varor, befrämjar eller förhindrar exporten, samt huruvida några författningar för öfrigt försvåra utförseln af Svenska producter och således böra undergå nödig rättelse; och 11) Noga undersökas om det så kallade Pro.
Men vi hafva sett af det nyligen afgjorda lagförslaget, att det varit omöjligt, såvida man ville se på landet i sin helhet, att undvika att såra enskilda intressen. Detta har varit omöjligt, och jag anser det omöjligt, i alla större lagstiftnings-frågor. Men det intresse, som i denna fråga rör jordbrukaren, anser jag, Den 1 Maj. 25 för min del, långt obetydligare, än i flera andra frågor, som här blifvit afgjorda. På alla dessa skäl får jag tillstyrka bifall till Utsk:s förslag. Frih. Stjernstedt, Joli. Wilhelm: Innan jag yttrar mig i sjelfva hufvudfrågan, får jag göra en anmärkn. mot ett skäl, sorn blifvit anfördt mot Ulsk:s ifrågavande Betänk. Frih. af Ugglas har nemi. sagt, och deruti har äfven Hr Braunerhjelm instämt, att frågan var, för tidigt väckt. Jag tror icke att så förhåller sig; ty denna fråga står, enl. Utsk:s åsigt, i så nära sammanhang med frågan örn bränvinsbränningens reglerande i allmänhet, att Utsk. ansåg sig böra framlägga detta Betänk., innan Betänk. Ett serskildt! skäl härtill framdrogs inom Utsk., nemi. att landtmannen borde i tid få veta, huruvida lian bör sätta potatis till så stor qvantitet som han eljest skulle göra, i fall bräuvinsbränningen tillätes, eller om han bör minska denna qvantitet. Att landtbrukaren således i tid borde göras upmärksam på ett förhållande, hvaraf en vigtig del af hans hushållning står i fullkomligt beroende, var för Utsk. det mest talande skäl, att frågan borde hos B. St:r väckas så tidigt sora möjligt, för att hos dem blifva afgjord. Frih. Åkerhjelm har sagt, att några sådana serskilda omständigheter ännu icke inträffat, som kunna föranleda bränvinsbränningens inställande i höst. En annan talare har yttrat att det endast vore missvext, sorn kunde gifva K. M. anledn. till en dylik åtgärd; sådant står väl icke uttryckligen angifvet i författningen, men jag vill likväl medgifva, att så möjligen kan vara meningen.
Han gick fram till konung Gudmund och anmälte, att hästarne voro sadlade. Kung Gerröd sporde, hvad det där var för ett barn, och Gudmund svarade: »Det är en liten sven, som Oden sändt mig — en härlig klenod. Han kan åtskilliga lekar, och finnen I honom användbar, så vill jag skänka er honom.» »Han ser ovanligt dugande ut», sade kung Gerröd; »och vill jag gärna se prof på hans händighet — lek nu någon liten lek för mig!» Då tog Torsten sin sten och knackade med stålbrodden, där det var hvitt, och genast kom en hagelskur så strid, att ingen vågade vända ögonen emot den, och så mycket hagel hopade sig i hallen, att det nådde folket upp till anklarne. Konung Gerröd skrattade godt åt denna lek. Sedan knackade Torsten på stenen, där den var gul, och det kom solsken, så varmt, att allt haglet smälte inom kort. Därpå fylldes salen med ljuflig vällukt, och konung Gerröd förklarade Torsten vara en sanskyldig konstnär. Ännu en lek hade han kvar, sade han; den kallades svängleken. Äfven den ville Gerröd gärna se. Torsten ställde sig midt på hallens golf och knackade på stenen, där den var röd, och ut slogo gnistor. Sedan ilade han utmed bänkarne, rundt om i hallen, och gnistorna yrde ikring med växande fart, så att alla därinne måste hålla för sina ögon. Men kung Gerröd skrattade godt. Och elden tog till att ökas, så att alla de andra tyckte det vara väl starkt. Då drog Gudmund sig hastigt ur hallen, såsom Torsten redan rådt honom. »Viljen I hafva leken ännu ystrare?» ropade Torsten. »Ja, låt se, sven», svarade Gerröd. Då slog Torsten ännu hårdare på stenen, så att gnistor hveno kung Gerröd i ögonen. Därefter skyndade Torsten ned till dörren, vände sig där om och dref sten och stålbrodd in i hvar sitt öga på Gerröd. Denne segnade död ned på golfvet, och Torsten ilade ut. Där satt Gudmund redan till häst, och Torsten bad honom genast rida i väg; »ty här är icke platsen för försagdt folk», sade han. De sprängde åstad fram mot ån.
Den så kallade gårdfarihandel, lill utöfvande hvaraf allmogen i sju härader af Westergöthland af ålder haft rättighet, utgör ännu, oaktadt rörelsens synbara aflagande under de begge sista qv inqvennierna, en verklig och för distriktet ganska vigtig binäring. — För närvarande begagnas samma rättighet nästan endast af Kinds, Redvägs och Åhs häraders hemmansbrukande allmoge, som till ett antal af något öfver 400 personer Ivänne gånger om året, på bestämda tider, utvandra till alla delar af Riket och till Norrige, för att afyttra gårdfarihandels-dislriktols betydliga slöjdetillverkningar, hufvudsakligen bestående i väfnader af alla inhemska slag. Utöfningen af ifrågavarande handelsfrihet, som ej saknar likartade exempel inom andra Län, fastän der ej grundade på särskilda privilegier, är, i anseende till de sju häradernes svaga och inskränkta samt lör folkstockens underhållande otillräckliga jordbruk, ett nödvändigt vilkor för allmogens bestånd och derjemte ett verksamt medel till del välstånd, som ofta visar sig både inom de orter, hvilkas invånare begagna gårdfarihandelsrältighelen, och ibland de orters invånare, som nu mera lemna denna rättighet obegagnad, sysselsättande sig hemma med tillverkning af väfnader och förfärdigande af andra föremål lör gårdfarihandel!); och gäller detta senare i synnerhet om det stora och folkrika Marks härad, hvarest hufvuddelen af väliiaderne tillverkas med mycken flit och en skicklighet,som förtjena!- ali uppmuntran. Gårdfarihandeln i och för sig sjelf, fastän underkastad äfventyr och förluster, inbringar visserligen ännu, oberäknadi den vinst förläggare och tillverkare åtnjuta, en ungefärlig inkomst af 60 ä 70,000 R:dr om året. Handl - 25 Hunellverkcrier på lundel. Enligt för sista året af della qvinqvennium eller 1841 till Kongl.
Såsom bekant är, bar snickareyrket tillförene åtnjutit förbudsskydd; men först sedan förbudet upphäfdes, är det som detta yrke uppdrifvit sina arbeten till den större teckniska fullkomlighet, som de för närvarande obestridligen äga. Jag skulle kunna åberopa en annan handtverksartikel, som uuder omkring 20 års tid icke ens åtnjutit det ringaste skydd aftullafgifter, och icke dess mindre, efter min tanke, är bland dem, som kunna anses fullt jemförliga med utländska af samma slag. Jag menar bokbindarearbeten. Tulltaxan medgifver nemi. tullfri införsel af böcker ehvad de äro inbundna eller ej. Hr Printzenskjöld har ytterligare sagt, alt jag, efter den historiska framställningen om tull lagstiftningen här i landet, kommit till det resultat, att den nu varande tull-lagstiftningen vore den visaste. Om dermed afses, att denna lagstiftning vore Den 11 Januari e. m. 223 bättre än dess föregångare, så erkänner jag att detta är min mening; men skulle dermed afses, att jag ansett denna lagstiftning vara absolut den bästa möjliga, så reserverar jag mig emot denna tydning af mitt yttrande. Deraf följer likväl icke, att jag ej, under vissa yttre förhållanden, kan anse det vara klokast att i det väsendlliga bibehålla densamma i del skick, hvaruti den är. Hr von Hartmansdorff har talat om Eskilstuna och gifvit om denna stad en temmeligen mörk skildring. Jag har mig icke bekant att staden är så nära sin undergång, som den värde talaren uppgifvit, och ännu mindre att orsaken dertill skulle vara den förändring i afseende på tullbestämmelserna, som under de sista åren ägt rom. Till en början får jag härvid fästa uppmärksamheten derpå, alt K. M. icke omedelbart upphäft förbudet af utländska manufaktursmidens införsel, utan att sådant skett i följd af R. Sl:s begäran vid sista riksdagen, hvarvid jemväl stadgades, att förbudet skulle fortfara till 1843 års början.
Maj:ts befallningshafvandes öfver Calmare län under den 27 Augusti innevarande år, å länets hushåilnings-sällskaps vägnar, gjorda underdåniga anhållan om nådig proposition till Rikets Ständer vid instundande Riksdag, angående det för Ro landtbruksskola i nämnda län hittills utgående anslags fortfarande och förhöjning till dubbelt belopp, eller 2000 r:dr banko om året, såsom skäl hvartill blifvit anfördt att hushållningssällskapet icke, utan kännbart hinder för sin verksamhet i öfrigt, kunde undvara det till landtbruksskolans underhåll af sällskapet lemnade årliga bidrag af 300 r:dr banko, och att det komme att gagna skolan i disciplinariskt hänseende, om genom ökadt anslag lärlingarne befriades från derstädes för hvardera stadgade inträdesafgiften af 33 r:dr 16 sk.; hvarjemte åberopats en insänd skrifvelse till hushållningssällskapet, uti hvilken skolans föreståndare sökt ådagalägga otillräckligheten af nuvarande understöd och angelägenBil. N:o 3 till Kongl. Maj;ts Prop. 1847, Haft. 1. ® heten deraf att detsamma blefve, minst, fördubbladt; och hade öfver denna underdåniga anhållan landtbruks-akademien, uti infordradt och den 16 Oktober afgifvet utlåtande sig yttrat och dervid, under anförande, att då någon kalkyl öfver inkomster och utgifter vid institutet å Bo icke vore handlingarne vidlögad, akademien väl icke kunnat ingå i granskningen af kostnaderna, men dock ur allmänna grunder ansåge, att föga tvifvel om de anslagne medlens otillräcklighet borde kunna hysas, samt under framställning tillika om angelägenheten deraf att äfven de lägre landtbruksskolorne förses med fullt tillräcklige medel för ändamålsenlig organisation och fortgång, samt, i brist deraf, heldre till antalet inskränkas, än, till skada för det stora mål de äro ämnade att befrämja, lemnäs urståndsatte att uppfylla sin bestämmelse, i underdånighet tillstyrkt nådigt bifall till den ifrågavarande underdåniga ansökningen.
Lärdom, långvarig tjenst, goda gåfvor och skicklighet berättiga nemligen till befordran enligt nämnda lag; men ingendera egenskapen tillerkännes något afgjordt företräde, utan hade stiftsstyrelserna att tillse, det församlingarne erhölle sådana själasörjare, hvilkas verksamhet kunde lända till försainlingarnes största förkofran. Sådant bör ock förnämsta ändamålet med lagstiftningen i förevarande hänseende vara; och detta ändamål är tydligen uttryckt i berörda Kongl. Bref. Afsigten dermed var nemligen att befordra sådana egenskaper hos löroståndet, som kunde göra »dess embetsåtgärd kraftigt verkande till Guds ära och det allmännas nytta». Med en sådan afsigt skulle ej stå väl tillsammans, om lärdom och tjensteålder skulle utgöra de enda befordringsgrunderna. Dessa egenskaper kunna visserligen ej förbises, men ingendera för sig garanterar om förmåga att rätt uppfylla själasörjarens maktpåliggande kall. Derföre hafva de ej heller i oftaberörda Kongl. Bref erhållit någon ovilkorlig öfvervigt öfver nämnda förmåga, eller förtjensten att med kännedom, nit och försigtighet hafva skött det kall, honom varit anförtrodt och såmedelst gjort sig förtjent af vidare befordran. Tvärtom ställer författningen denna förtjenst i första rummet. I fråga om kapellansoch andra sådana beställningar gör 1786 års Kongl. Bref en afvikelse från ofvan omförmälda, i Kyrkolagen antagna grundsats, enär berörda Bref stadgar, att bland sökande till dylika beställningar skola de tre föreslås, hvilka hafva de flesta tjensteåren. Någon giltig anledning, hvarför den befordringsgrund, som befunnits olämplig i fråga 0111 kyrkoherde-beställningar, skulle bibehållas för sökande till komministraturer, lärer väl vara svårt att finna. Församlingarnes bästa borde kunna mera främjas, derest domkapitlen, äfven i fråga om förslags upprättande till lägenheter af sistnämnda art, hade att taga i betraktande, icke allenast de sökandes ålder i tjensten, utan äfven deras lärdom, goda gåfvor och skicklighet, hvilka egenskaper väl icke äro mindre önskvärda hos komministern än hos kyrkoherden.
— Landtförsvars-komitén, som i sammanhang med indelta kavalleriets vapenöfningar föreslagit särskilda instruktions-sqvadroner vid regementena för manskapets utbildning i enskild fältridning, flankering och vapenföring till häst, har grundat detta förslag på ölvertygelsen, att kavalleriets användbarhet, mera än infanteriets, beror af den enskilda soldatens daning. Men hvad »f den simpla ryttaren erfordras, måste i ännu högre grad egas af befälet. I öfverensstämmelse med dessa åsigter, har Komitén ock föreslagit ridskolors inrättande. Men sådana dessa nu kunnat ifrågasättas, bar Komitén ansett dem icke ensamt tillräckliga Tiden vore dertill alltför kort. De sex höstoch vintermånaderna, hvarunder ridskolorna skulle hållas, fordrades mer än väl för dessa skolors egentliga ändamål, enskild ridning och hästdressyr med hvad dertill hörer. Årstiden är dessutom till fältridning otjenlig, och skicklighet deruti, äfvensom i vapen - Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. No 1, om Statsverket 1865. 97 vapenföring till häst, mäste hvila på grunden af den ridfärdighet, som i ridskolan skall inhemtas Tillfälle mäste således beredas indelta kavalleriets befäl att, efter genomgången ridskola, utbildas till fältryttare i ordets vidsträcktare bemärkelse och till skickliga vapenförare till häst. Detta skedde bäst vid de värfvaae kavalleriregementena, vid hvilka all ryttareförmåga bör kunna drifvas längre än vid de indelta med deras begränsade öfningstider. Att befäl frän indelta kavalleriet beordras att vid de värfvade regementena genomgå en praktisk kavallerikurs, skulle äfven för sistnämnda regementen blifva en sporre alt vinna och bibehålla den öfverlägsenhet, som till följd af mer gynnsamma tjänstgöringsförhållanden hos dem bör finnas.
Hon skakade på hufvudet. “Men ni dricker er champagne?“ “Ja.“ Han lade sin hand kring hennes utmagrade handled för att känna pulsens slag; de voro snabba och svaga. “Urverket går ner“, sade hon leende. Han såg på henne med beundran. En sådan patient hade han aldrig förr haft. Denna blodfattiga kroppskonstitution tycktes äga förunderliga resurser, då det gälde att lida. Den uthärdade allt med ett tålamod utan gräns, med en godmodig gladlynthet, som tycktes vara outtömlig. Det fans icke ringaste utrymme för något charlataneri i hans förhållande till henne; och när så var, sade han alltid rent ut: “Det här förstår jag inte“. Detta var annars emot doktorns principer, ty han ansåg ett oinskränkt förtroende vara läkekonstens bäste medhjälpare. Men med henne föll det sig helt naturligt att vara uppriktig; det var som att tala med en kamrat. Hur kunde det komma sig? I hälsans dagar hade han känt sig stött af den stolta tillbakadragenhet, som då var det utmärkande draget i hennes sätt. De hade träffats någon gång på bjudningar i trakten, men icke växlat många ord. Så blef hon sjuk. Det började med en åkomma i knäet, troligen något nervöst, en eftersläng efter en svår frossa. Hans konst förmådde intet uträtta; det onda förvärrades. Han misstänkte en periostitis med varbildning, funderade på en operation, men vågade icke. Han var ensam läkare på orten och kände sig osäker. Behofvet att hafva någon att tala med dref honom att framställa sin åsikt om saken för den sjuka själf. Hon var intresserad, tycktes förstå honom, och efter hand gick det därhän, att han kunde tala med henne som med en yrkesbroder. Hon tog allting så lugnt, som gälde det en helt främmande person. Det onda förvärrades emellertid, föda och sömn voro ej att tänka på, morfin ville hon icke använda. Det plågade honom att se henne lida just därför, att hon led så tåligt, och han stred mot sjukdomen med alla de medel, som stodo honom till buds. Dock kunde han föga uträtta; han hade ingen fast hållpunkt och ansåg det därför vara bäst att afvakta tiden.
Borgare-Ståndet och 120 Exemplar till Hederv. Bonde-Ståndet; eller, på sätt Herrar Landt-Marskalk och Talmän kunna lämp - i z Banco-Tät skottets Betänkande N:o ? och 6, ligast finna; hvilket vördsamligen underställes Rikets Högloft. Ständers bepröfvande, Stockholm den 18 December 1828, N:o 6. Utlåtande , i anledning af g:ne Rihs-Stånds åter-Remiss å Utskottets Betänkande N:o 4> angående rättighet för BancoFullmägtige att, fortfarande efter nästa års ingång, vidtaga anstalter om Si/fverköp, 33anco-Utskottets berörde Betänkande har blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet bifallet, men från de öfrige trenne Riks-Stånden, i följd af anmärkningar, återremitteradt. Då dessa anmärkningar till en del angå sjelfva den hufvudfråga: om och huruvida Silfvers införskaffande mot Bankens Sedlar må anses förmonligt eller icke ? till en del åter, röra endast de speciella åtgärder, som Banco - Batico-XJ t skottets Betänkande, N:o 6. 13 • Utskottet för ett slikt ändamåls vinnande föreslagit ; så torde det finnas i sin ordning att ofvannämnde hufvudfråga uti möjligaste korthet utredes, innan Banco-Utskoltet upptager och besvarar hvad, som angående blotta sättet för verkställigheten blifvit yttrad t och erinradt. En Ledamot har yttrat: ”Om nya Sedlar utgifvas till Silfverköpet eller erforderligt belopp dertill tages af Bankens behållning förefaller mig likgiltigt, blott de ej förblandas med Bankens nya vinst. Då Banken får in Silfver i stället, är ändamålet uppnådt och säkerhet vunnen för den tillökning i rörelse-capital, som de nya Sedlarnes utgifvande förorsakar.”
Som ett slutligt skäl, hvarföre man icke vill medgifva riksdagarnes oftare återkommande, förebäres, att någon representationsförändring ännu icke för sig gått, och att sä länge ingen sådan blifvit verkställd, skulle förändringen vara onyttig. Men jag hemställer, om icke det är troligt, alt en öusklig representationsförändring lättare skulle kunna tillvägabringas, i händelse tillfälle lemna des att deröfver deliberera oftare, än om det skedde mindre ofta. Således, om man vill den stora förbättringen, nemi. en förändring i representationssättet, så måste man också vilja medlen, och ett sådant är såsom väsendtligt, representationens tätare sammanträden. Dessa äro de hufvudsakliga skälen, hvarföre jag voterar för förslaget. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., anförde skriftligen: För antagande af detta förslag bar jag hört skäl anföras, hvilka, likasom vid förra riksdagen, äfven nu torde mäktigt inverka pä mångens tanka, och af hvilka måhända äfven jag hade blifvit bestämd till bifall, derest icke jag bade underkastat dem ett nogare skärskådande. Sedan jag något närmare öfvervägt frågan, har jag likväl kommit till helt andra slutsatser. Sä vidt jag fattat dessa skäl, äro de hufvudsakligen följande: l:o. Kiksdagarnes förkortande. Den 21 September e. m. 379 Om detta ändamål hade velat kraftigt åtsträfvas, så att det kunnat med sannolikhet ernås, hade dertill erfordrats en omarbetning, till ganska betydlig del, af Riksdagsordningen. Med lika sammansättning och arbetsordning, kan jag icke förutse någon afkortning af riksdagen blott derföre, att han följer tätare på den föregående. Skulle än hvarje särskild riksdag något fortare aflöpa, hvilket är tvifvelaktigt, så går denna tidsvinst åter förlorad genom mellantidernas förkortande. Norriges exempel talar ock ingalunda för beräkningens riktighet i detta afseende. 2:o Lättare och hastigare vunnen kännedom af ärendena och vana vid deras behandling, som i sammanhang härmed jemväl skulle underlättas af tätare personlig beröring emellan representanterne.
Skri/ve/se N.-o 166. dels ock att, E. K. M:t, under den 7 näsliidne Juli i Nåder befallt alt ärendet skulle anslå i afvaklan på Rikets Ständers beslut uti nu förevarande angelägenhet, hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt att, för sin del, besluta, det 4:de Kap. 2 § Bvggninga-Balken skall erhålla följande lydelse: Aflopps-dike bör läggas af oskift mark, fyra och en half alu bredt, två alnar djupt och en half aln på bollen, eller mera, allt sorn nödigt är och lägenhet dertill finnes; och den sin åker dervid får, njute en aln tili ren utom bvamål. Samma lag vare, der väg eller gärdesgård åker möler. Går väg eller dike vid ängsvall, der gifves ingen tillökning. Tarfvar dike läggas emellan grannars åkrar, då gånge halft dike å hvarderas åker. Vid ändan för åker, dike hvar af sill. Hvilket Rikets Ständer lä hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 14 December 1857. lilo f««. Uppläst och godkändi hos Kidd. och Adela den t 'i Dec. 1R57. I*i esle ståndet den lä Borgare ståndet den lä Bnnde-slåndel den 14 Rikets Stunders im.ilerddniuti Skri/ie/se, / (inledning: »J longi, J/nj:ts Äiithga Proposition om on/agnnde oj en JmJuttning, (ingående straffarbetes ock Jungelsc-sti affs iH-rksluliunde i enrum. (Lag-Uisktis Boliden N:is 35 och 4S.) S. A. K. Lili afbiten Nådig Proposition af den l(>