Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fabriker och derigenom förvärfvade nationalrikedom, har man i flere Stater och deribland Sverige trott sig kraftigt skola befrämja allmänna välmågans tillväxt, genom införandet af ett Handelsoch Fabriks-systeme* sådant som det, hvilket i förstnämnde land ans togs för något öfver 15 seculum tillbaka. Nästan vid inträdet af den så kallade frihetstiden, eller för omkring etthundrade år sedan, började man i Sverige följa Englands exempel, utan att betänka Sveriges och Englands olika läge, olika folkstyrka, olika tillgång på capital och olika afsättningstillfällen. Högljudt och djerft smickrade man sig likväl, att snart uppbringa Sveriges Fabrication till samma höjd som Englands. Om man läser åtskilliga RiksdagsBerätfelser och andra allmänna handlingar på 1770 talet ända till Konung Gustaf lilis tid, finner man så öfverdrifna uppgifter om den vinst Riket emellan Riksdagarne tillskyndats a£ sina Fabriker , att man snart vöre frestad att tro, det berörde inrättningar nämnde tid varit mera riktande, än om Riket ägt guld och silfvergrufvor, jemförlige med dem i Peru och Mexico* Då emedlertid, oagtadt ett i långliga tider fortsatt förbud emot utländska Fabrikater, Den 2 B Junti f. ml H den mängd till införsel förbudne varor, som efter hvad allmänt är kändt , årligen inkommer till Sverige, synes vittna huru litet inhemska Fabrikerne uppfylla deras ändamål , och då Rikets allmänna penningeförlägenhet äfven tycks utmärka, att den genom Fabrikssystemets införande, påräknade stora nationalrikedom hittills uteblifvit, anser jag det icke längre vara tid , att blindt följa gamla läror, utan att Fäderneslandets väl tvärtom fordrar en allvarlig undersökning, huruvida icke öfvergången till ett annat systeme vore instämmande med landets sanna bästa och fördel. Hvarken vore det lämpligt vid detta tillfälle eller kan det af mig begäras, att jag skall uppgöra en fullständig historia öfver Rikets Fabriker.
Ater, har föreslagit nästan helt och hällit andra mätt och steg an Utskottet. Ridderffapet och Adeln har under' en noga efterlefnad af Negerings-Formens föreffrift i dess 56 §. fattadt ett iaglikmatigt beflut, och utan alla tillsatser och förändringar bifallit Utffottets Förslag. Ridderffapet och Adeln här dermed merä haft afseende pä ämnets utomordentliga wigt och angelägna föremäl, pä aNwändbarhetcN >af Utffottets framställda bttfwudgrunder, pä nödwändigbeten att snart stuta ett öfwer förmodan längwarigt Riksmöte, än pä af siere warde Ledamöter fbrechagNc till större eller mindre del ej ogrundade modificationer, hwilkas Återremitterande och mä händm Ytterligare jemnkning; medtagit en dyrbar tid, hwilken fast haldre kunnat besparas; dä enligt Utffottets Betänkande; de omständigheter, som tillhöra ärendets werkstallighet, blefwe öfwerlemnade till en rältwis och för sine undersätarLS sanna wäl wakande Konungs pröfning och afgörande. Med werklig oro och bekymmer inser jag swängbetcn att, af i Riks-Ständen om sak och former sä skiljaktigt yttrade meningar, leda mig till öswertpgclse om nägot af Riksens Ständer fattadt sammanstämmande beslut. Den 25 April. tz6l Wäl aro allestädes de allmänna grundsatser högtides liqen erkände, art Riket bör sörswaras, och att den nu warandc krigsmagten dertill är otillräcklig, men oaktadt sammanstämmelse i grundsatser, uppkommer likwäl, w!d yppad skiljaktighet i wilkor för medlen att upnä werkställighet dctaf, icke nägot sammanstämmande helt, innan sammanstämmclse om willkoreN jemwäl ägt rUM.
Utskottet hemställer alltså vördsamt, del måtte Rikets Ständer, — Högvördiga Preste-Ståndet med frångående af sitt redan fattade beslut, — för sin del besluta en författning angående upphäfvande af bördsrätten å landel, så 30 Lag-Utskottets Utlåtande M 49. lydande: »Allt hvad lag eller särskilta författningar innehålla, angående rättighet att i börd lösa såld, bortskiftad, 'pantsatt eller genom gåfva eller testamente bortgifven fastighet å landet, varder härigenom lill all kraft och verkan upphö/dt; kommande dock lösningsrätt till försåld eller panlevis uppbuden frälseskattefastighel eller frälseränta för frälserätts-ägare eller ägare af frälseskalle-fastighet ej att äga rum i de fall, då säljare och köpare eller pantgifvare och pantinnehafvare äro med hvarandra i det skyldskapsförhållande, som i 6 Kap. I § Jorda-Balken sägs; och göres för öfrigt härigenom ej någon ändring i den lösningsrätt, som om/örmäles i 25 § af Ridderskapel och Adelns privilegier den 46 Oktober 4723, ej heller i 9 Kap. 9 § Jorda-Balken eller i hvad särskilt är stadgadt angående lösningsrätt ej mindre vid transport af kronorusthåll, än äfven i sådana fall, der lösnings-anspråket ej grundas å skyldskapsförhållande.» Stockholm den 30 Augusti 1860. Reservationer: af Herr Grefve Sparre, Eric, med hvilken Herr Olivecrona, K., sig förenat: »I ett land, hvarest, såsom lyckligtvis i Sverige, jorden till största delen brukas af ett sjelfägande bondestånd, synes mig lagstiftningen icke fela, om den skyddande omhägnar detta stånd, och dertill har, efter min öfvertygelse, bördsinstitutionen bidragit. Hos särdeles den mindre jordbrukaren saknas ofta nog den vana alt behandla affärer och den förmåga att skapa tillgångar, som någon gång erfordras för att förekomma en brådstörtad försäljning af fastigheten, vilkoret för hela familjens tillvaro.
Maj:ts Nådigste omsorg för dessa Länens inbyggare och genom det allmänna välgörandet, för hvilket de varit ett föremål, har väl efter kriget Allmänheten på en del trakter blifvit försatta i bättre vilkor och sett sina .Ladugårdar ersatte, men sådant oaktadt saknar den, synnerligast under nu inträffade penningebrist, tillgångar för afbördan» det af Länens ofvannämde skuld till Banken, och vi våge således underdånigst anhålla om Eders Xongl. Maj:ts Nådigste bifall till Westerbottens och Den 29 Maj. 505 och Norrbottens Läns inbyggares underdåniga Supplique om Eders Kongl. Maj:ts Nådigste Proposition till Pikets nu församlade Ständer om ef. tergift af hälften af den fordran Banken hos dem äger för det eftensista krig med Ryssland lemnade understöd, deri beräknad den skada sorn inträffat genom förlusten af ett uppsändr Fartyg, hvilket , jemte dess last af Spannmål, 18og sent om hösten förolyckades; äfvensom att samma eftergift finge, i händelse den bifalles, af undertecknade, i samråd med Presterskapet samt Allmogens ifvan hvarje Socken vederbörligen befullmägtigade Ombud , efter noggrannaste bepröfvände, så fördelas, att endast och allenast den verkligen nödställde och utblottade Gäldenären kunde af detta medborgerliga ädelmod komma i åtnjutande och all fråga om vidare afkortningar å den återstående skulden således förekommas. Uti Eders Kongl. Majus Nåd få vi innesluta Länets Allmoge, som genom underdånig vördnad och tillgifvenhet för deras Konung i alla tidehvarf gjort sig utmärkt, saint utbedja oss äfven att med all undersåtlig trohet, nit och lydno till sista stunden af vår lefnad få framhärda, Stormägtigste Allernådigste Konung, Eders Kongl. Maj:ts allerunderdånigste oell tropligtigste tjenare och undersåter Stockholm d. 28 Mars 181 5. Pehr Acl. E/torn. G. Edelstam. tipp - Den 2 9 Maj.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 1 Dec. 1840. Preste-Ståndet den 1 Borgare-Ståndet den 4 Bonde-Ståndet den 8 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående ändring i 6 Cap. 5 Rättegångs-Balken samt Kongl. Förordningen om Stockholms stads styrelse af den 12 December 1672. (Lag-Utsk. Bet. N:o 58.) S. A. K. Vid det förhållande, att i Stockholm, tvärt emot hvad i Rikets öfrige städer eger rum, en mängd så väl ekonomiska som judiciella mål behandlas af två under-instantier i stället för en, nemligen först vid det af stadens Collegier, till hvilket målen, i följd af deras beskaffenhet, höra, hvarefter de fullföljas i besvärsväg hos Magistraten eller Rådstufvu-Rätten, har, jemte anmärkning om olämpligheten i detta rättegångssätt, hvarigenom tidsutdrägt och ökad kostnad onödigtvis tillskyndades rättsökande parter, rättelse härutinnan, blifvit hos Rikets Ständer yrkad såmedelst, att stadens Collegiers domsrätt skulle upphöra och öfverflyttas på Magistraten och Rådstufvu-Rätten, eller Afdelningar deraf. Under förehafvande af detta ärende är vordet upplyst, att, enligt Stadslagen, i Stockholm funnos från början endast två instantier, nemligen ”Rätten tile å torgen,” der Fogaten med två Rådmän dömde, samt ”Rätten inne i Rådstufvorne, ” som bestod af 4 Borgmästare och 24 Rådmän, deraf dock blott hälften hvarje år skulle tjenstgöra. Ifrån den förra Domstolen vädjades till den senare, hvarefter ändring ytterligare kunde hos Konungen sökas.
Med Herr Prosten Öhrnberg förenade sig Herr Prosten Risberg, Herr Fält-Prosten Edvall samt hvad Herr Prosten Svedelius beträffade, så, jemte det han instämde med Herr von Hohenhausen, förenade han sig ock med Herr Prosten öhrnberg om allt annat utom beskattning å sådane artiklaiv som skulle förutsätta visitation å kropp och inom hus. Af Per Jönsson från Christianstads Län: ”Då inom Utskottets Afdelning fråga förekom om upptagande ånyo till beskattning af så kallade öfverflöds-artiklar, delade jag enahanda mening med Afdeluingens pluralitet; men då dess åsigt icke blifvit af Utskottets pluralitet godkänd, får jag emot beslutet härutinnan vö'rdsamt anmäla reservation. Då här ifrågavarande beskattnings-system vid 1823 års Riksdag afskaffades, var förhållandet helt annorlunda än nu, helst den allmänna bevillningen efter 2 Artikeln fullkomligt uppfylde Statsbehofven; men då nya anslag ständigt begäras och till en del oundgängligen af behof påkallas; då jordbruk och näringar tarfva understöd och uppmuntran; då beVillnings-afskrifningar inom vissa orter af Landet äro nödvändiga, och då Staten lärer förlora en betydlig årlig inkomst genom förmodadt afskaffandé af Nu merlo! teriet, då är tiden inne alt i möjligaste måtto solia hämma ett i hvarjehanda afseenden tilltaget öfverflöd, hvilket vållat att Sverige, oansedt några och tjugu års fred, och med försvarligt goda skördar, blifvit bragdt i ett ganska betänkligt oeconomiskt tillstånd. Detta var ändamålet med Afdeluingens tillstyrkande af ifrågavarande beskattningssätfc, hvilket jag så mycket mindre trott inom Utskottet skolat möta motstånd, som Mantalsoch Taxerings-Comiteerne alldeles icke sakna grunder för dess tillämpning, och control vid lagbudets handhafvande är lätt att åstadkomma. Dessutom bör man besinna en ganska vigtig omständighet, Bevillnings-TJtskottets Betänkande Nio 5. 31 nemligen farhågan hos mången, att efter Bankens öppnande till Silfver-utvexling, större delen af vårt Silfver kommer i utländningens våld.
Till svar härå anmälde Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den IS Maj 1845, ibland annat, att Rikets Ständer, med afseende ej mindre å hvad Kongl. Maj:ts förberörda nådiga proposition innehåller, än å den långa följd af år, hvarunder Presidenten af Billbergh utan klander bestridt de till hans embeten hörande pligter, hans framskridna ålder och försvagade helsa samt det ekonomiska obestånd, hvaruti han jemte en talrik familj skulle genom ulkräfvande af Statens hos honom egande fordringsanspråk försättas, funnit godt medgifva, att verkställigheten af Högsta Domstolens den 6 Maj 1843 gifna utslag, i hvad detsamma angår Presidenten af Billbergh ådömd ersättningsskyldighet för den efter aflidne Tullförvaltaren Finér yppade balans finge anstå intill dess Rikets Ständer vid deras nästa sammanträde, ånyo företagit frågan om ersättningsbeloppets indrifning eller afskrifvande, i sammanhang hvarmed och på det kronans säkerhet måtte behörigen iakttagas, men, å andra sidan, Presidenten af Billbergh icke, under afbidan af målets slutliga afgörande, sakna utväg för egen och sin familjs tarfliga bergning, Rikets Ständer beslutat, att under tiden och intill dess beslut i detta ämne kunde varda meddeladt, den af Kongl. Majit anbefallda qvarstad komme att fortfarande ega rum å af Billberghs fasta och lösa egendom, med undantag likväl, på sätt i likartade fall tillförene blifvit medgifvet, af bemälde embetsman tillkommande lön och pension. Efter det Kongl. Majit uti en till Rikets Ständer vid sistförflutne Riksdag församlade Ständer den 7 December 1847 aflåten nådig skrifvelse, gifvit tillkänna, (> Kongl. Maj.is Nåd.
Om Luleå eif blefve segelbar förbi ofvannämnda lörssar, sä vore dcck kommunikationerna med det inre landet dermed icke fullbordade, tv del behöfdes äfven vägar, som lättade trafiken med det på båda sidor om elfven belägna breda landet, och särskildt en jernväg till Gellivara malmberg, beläget omkring 8 mil från segelledens ändpunkt. Inom denna del af provinsen, der förut ingen väg funnes, korinne Luleå eif, sedan den blefve oafbrutet farbar, att motsvara hvad allmänna landsvägnrne och stambanorna voro för södra Sverige, enär till denna led konime att utmynna alla de sidovägar, som behöfdes för kommunikationen ; och sedan stamleden blefve utförd pä allmän bekostnad, kunde del blifva möjligt lör den enskilda företagsamheten all (ormå bekosta kompletteringen af kommunikationsleden medelst de nödvändiga sidogrenarne. Del syntes ock billigt, att de nordligaste provinserna, och deribland Norrbottens län, med ett område af 924 Expedition sIllsbo t Ida Förslag lill underd. Skrifvelse, iV:o 17 5. 55 qvadralmil eller en fjerdedel af hela Sveriges areal, finge, med sina rika naturtillgångar, hvilka dock lill följd al brist på kommunikationer nu icke kunde tillgodogöras, komma i åtnjutande al fördelar eller anslag, svarande åtminstone till någon väsendtligare del mot dem, hvarmed mellersta och södra Sverige hugnats i afseende på kommunikationsanstalter samt derstädes anlagda kostbara och beqväma jernvägar.
Vid öfverläggning om författningar af denna beskaffenhet, är det icke nog alt sysselsätta sig blott med theorier och cn viss känslosamhet, föranledande yttranden om barbari och annat dylikt; utan man skall tillse, att författningen stiftas sådan att crediten vidmakthälles. Sådant vinnes dels derigenom att fordringsägaren har säkerhet pä sin sida, dels alt den ärlige låntagaren, sorn icke har annan säkerhet än sin person att erbjuda, icke matte varda genom författningarna beröfvad möjligheten ali henne begagna. Derföre är del jag tillstyrker, alt B. o. Ad. ville antaga Gr. Mörners reservation. Vill man se föränderlighet i författningar och fästa sig dervid, så har Frih. Cederström bättre tillfälle dertill vid näsla mål; tv der föreslås att omgöra en författning, som är antagen vid innevarande riksdag. Den som nu är i fråga beslöts åtminstone vid förra riksdagen. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, hemställde II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om B. o. Ad. bifölle LagUtsk:s uti utlåt. N:o 95 vidhållna betänk. Ropades ja och nej. Den 52 April. 673 H. Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. behagade afslå LagUtsk:s ifrågavar. betänk, samt godkänna Gr. Mörners förslag lill förändrad lydelse af 4 § i K. förorda, d. 10 Juni 1841. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Deri 17 April f. m; 3oi låsningar i Technologien, Mechaniken m. ra., och af den Professor som höll dessa föreläsningar, skulle en gång om året utgifvas en berättelse om dan nytta, dessa slags Scholor verkat, samt tillika i samma skrift meddelas alla i och för industrien nyttiga upptäckter, hvilka ägt rum, både inom och utom landet. De borde vara så populairt författade, att de hvilka icke äro i tilllälle , att bivista föreläsningarne, kunna deraf få en ledning vid utförandet af hvilken näringsgren sorn helst.
Det faller sig för hvar och en klart, att om man ej conseqveut vill utsträcka den lill del aldraminsla, så blir det omöjligt alt undgå ansvar; men om derjemte utaf denna ingress Itlef en § i ansvarighetslagen, så skulle den tjena lill en vägledning för Const.Utsk:s ledamöter, då det heter: ”desse embetsman kan ej till last läggas, om, emot deras, pä anförde skäl grundade, råd, utgången, utan deras förvållande, blifver olycklig, och det åsyftade goda ändamålet icke vinnes.” Om ändamålet icke vans, sä skulle sådant ej läggas rådgifvarne till last, lika litet som om olgan - Den 2 November f. m. 11 gen ulan deras förvållande blef olycklig. För båda dessa händelser, och måhända för många flere, innebär denna inledning en vägledning, och då är det en vinst för lagen, att den förvandlas lill en §, lill cn integrerande del af densamma, hvilket jag ock tillstyrker. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: I antcdn. af hvad en värd ledamot behagat anföra, alt de af mig föreslagna förändringar i ansvarighetslagen utgjorde grundlagsfrågor, anhåller jag, att milt yttrande må blifva remitterad! så val till Const.Utsk. som lill LagUlsk., i händelse förslnämde Etsk. skulle finna skäligt att derpå göra något afseende. I auledn. af denna framställning, ytlrade H.Ex. Hr Gr. o. Landtm., att det icke undfallit honom, att Gr. Björnstjernas första yttrande innefattat ett förslag till förändring af grundlagen, men att H. Ex. icke ansett det såsom en motion och derföre funnit onödigt alt med någon erinran derom afbryta discussionen, hvaremot H. Ex. numera ansåg sig böra fästa Gr. Björnstjernas uppmärksamhet derpå, att motioner om ändringar i grundlagen icke fä väckas i BiksSl:n, utan böra framställas direcle i Const.Utsk. Hr von Hartmansdorff:
Med den värda Ledamoten instämmer jag fullkomligt i dess bekymmer öfver Liixens allt mera utbredande och dess skadeliga följder så väl i Financiel* eller Oeconomiskt, som Moraliskt afseende, äfvensom i dess önskan att sådana följder måtte kunna förekommasj men kan ej vara af alldeles samma tankar i det, som rörer de föreslagna medlen dertill. Knappt lärer något ämne gifvas, hvarvid man kan fästa mindre bestämda begrepp, än i frågan om så kallad Yppighet och Öfverflöd. — Tillgångar, locala förhållanden, tidens anda och deraf uppkommande bruk och plägseder, göra en sä märkelig skilnad, att villrådighet nödvändigt måste uppstå vid dess rätta behandlande. Kan hända bör med benämning af Yppighet och Öfverflöd förstås det skadeliga begär, att genom alla slags beqvämligheter och dyrbarheter, prakt och en lysande lefnad utmärka sig och öfverträffa sina likar; hvarvid tillgångarne icke rådfrågas ej heller huruvida medlen till deras anskaffande äro tillåteligej eller med andra ord: Fåfängans, högmodets och slo-ytsamheter.s bemödande att på alla upptänlcelige sätt framställa en verkelig eller förställd rikedom, för att derigenom vinna anseende och ett förment företräde för sine öf - Den a 7 December* rige Medborgare. Om genom ett sådant uppförande, oordning uppkommer i de enskiltas Hushålls-ställning, blifver det icke dess mindre skadeligt för hela Samhället, hvars Financiella förhållande måste lida, då jemnvigten rubbas mellan Inkomster och Utgifter, och medföra oredor, hvilka, om de ej i tid förekommas, skulle kunna sluteligen medföra Statens undergång. Men, den värda Ledamoten fäster äfven med skäl allmänna uppmärksamheten på Liixens skadeliga inflytande i Moraliskt hänseende; den förderfvar sjelfva National-lynnet, som tager en rigtning, så olika Förfäders seder och tänkesätt. För att underhålla en kostsam och slösagtig lefnad, måste medel utfinnas, hvilket ofta sker på redlighetens och och det goda samvetets bekostnad.
För Masker har afgiften, i likhet med hvad som skett genom Traktaten med Frankrike, blifvit nedsatt från 15 öre till 10 öre pr stycke. MaskineFör Maskinerier, ej specificerade, finnes för närvarande tullbehandlingen angifven genom hänvisning till Redskap. Ehuru en sådan hänvisning i viss mening livilar på goda grunder, alldenstund begreppet redskap i sin allmännaste och mest vidsträckta betydelse är af större omfång än begreppet maskineri och i sig innefattar detta; kan å andra sidan ej nekas, att det icke är i denna omfattande betydelse, utan såsom angifvande blott vissa slag af arbetshjelpmedél, som ordet redskap, inom här afsedt område, användes. Och då hvad till artikeln redskap hörer i denna mening är dels af enklare beskaffenhet, dels af jemnförelsevis mindre värde än hvad som förstås med maskineri, samt sålunda ock mindre egnadt att i detta hänseende vara bestämmande, har denna senare artikel gjorts till föremål för hufvudrubriken, och artikeln Redskap blifvit i denna rubrik dermed sammanställd. I samma rubrik har ock upptagits artikeln Verktyg, på skäl, som under denna artikel finnas anförda. Den i här ifrågavarande rubrik förekommande bestämmelsen, att förstnämnda tvänne artikelslag för att åtnjuta tullfrihet skola vara afsedda till begagnande vid fabriker eller handtverk eller för jordbruket samt för jernvägarnes behof, utgör en inskränkning, hvilken, enligt Komiterades förmenande, är dels för obestämd, dels af beskaffenhet att i tillämpningen medföra för stora olägenheter för att densamma skulle kunna följdriktigt och utan allt för stort men för rörelsen göras gällande. Antingen synes nemligen dermed vara åsyftadt, att alla ej specificerade maskinerier och redskap, som kunna användas i näringarna och för jernvägarnes behof, skola vara tullfria, eller ock att ifrågakommande artiklar för åtnjutande af afgiftsfrihet derjemnte skola styrkas 1 121 af importören vara afsedda att så användas.
En viss ortens bränvinsrim-mare vid namn Vindahl skref en sträng kritik på verserna, hvilken isynnerhet gjorde den fattige prostens himmel till ett helvete och således anklagade honom for det grufligaste brott — Han var svarslös, men aktören Björn, som en qualité af amant åt en prestfru uppehöll sig i orten, tog Tunaprostens försvar på ett kraftigt sätt och gaf hederliga piskslängar åt landshöfdingen med flere, som till belöning för Vindahls Kritik samlat 20 Rdr. Denna process har länge räckt och delar allmänheten allt efter deras politiska tankar. Jag är passiv och nyttjar tillfallet atti hvars och ens omdöme om denna sak fä klaven till deras öfriga tänkesätt. Herr Björn, tillika med den prest han comfierar annonsera sig som goda patrioten den senare heter Groth och bar ett pastorat, hvars innebyggare äro kände för sturskhet. Således ganska nyttigt att de styras af en bra prest. Af alla dem, med hvilka jag talt om de arresterades öde, har jag emot-tagit i friga önskningar för deras frälsning från det hårdaste straffet. Hofrättens dom ridiculiseras af alla jurister härstädes. Lugnet i provinsen kan ej störas genom hertigens mildare tänkesätt mot de brottslige. Minnet af 1743 års tragiska händelser är bevaradt hos de äldre, och de yngre löpa ej åstad utan deras råd och utan appui af vederbörande. — Dessutom hafva ganska fä bönder någon connaissance af brottets grad eller lagens stränghet och de tycka, att man ej kan beröfva någon mera lifvet, sedan banemannen blifvit så strängt afstraffad. Ryktet om riksdag har här utspridt sig. De klokare afvakta denna moment for att med densamma se nationens väl stadgadt i ett på naturens ordning grundadt omdöme om testamentet. Jag har dock sagt, att den ännu vore eloignerad och att några andra arrangement till sinnenas förening voro förut nödvändiga. — Hvad denna provinsens omskapelse till tänkesätt angår så blir den säkrast verksfäld genom skickliga prester, hvilkas influence på allmogen är oinskränkt, då den grundar sig på förnuft och ärlighet.