Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A andra sidan finnér man exempel af, — särdeles vid tjenster med ringa extra inkomst, — att lättjan kan vara starkare än ambitionen, och att således suspensionsslraffel kan emoltagas med verklig belåtenhet. Om jag ej irrar mig, ingnfs icke längesedan en ansökning af en yngre tjensteman uti ett af Rikets Collegier om förlängning af det suspensionsstraff, som honom blifvit ådömdt. Då det emedlertid hvarken torde böra afses, att suspension skall vara aequivalent med dödsstraff eller utgöra en verklig fördel för den felande, så torde delta bast bevisa straffets olämplighet. Gr. Mörner bar emot penitentiärsystemet anmärkt, att det icke verkar lika pä personer med olika kroppskrafter. Detta är sant och instämmer äfven med hvad jag yttrat; men i ännu högre grad gäller detta om spö- och risstrallen, vatten och bröd o. s. v. Det oaktadt måste väl lagen göras lika för alla. Samma värde ledamot bar uppgifvit, på grund af upplysningar ifrån hufvudstadens domstolar, att brottens antal under de sednare åren icke synnerligen ökats. Frih. Sprengtporten har redan belyst detta förhållande. Jag vill blott tillägga, att enligt en uppgift, som jag här har till hands, grundad på officiel källa, utgjorde antalet af fångar på rikets fästningar och tukthus vid 1841 års slut tillsammans 3739, men vid 1844 års slut 4500. Således har under denna tid tillökningen af straffoch correctionsfängar varit 761. Hr von Hartmansdorff har yttrat den förmodan, att cell - 256 Den 28 April. fängelse på en månad enligt lista straffgraden uti förslaget omöj ligen kan medföra någon förbättring hos förbrytare, som vanligen inkomma uti fängelset utan tillräcklig kunskap, för att så hastigt kunna förbättras. Om man också skulle medgifva detta, så mäste det väl redan vara ett företräde framför de vanliga fängelserna ätt ingen försämring kan äga rum. Vidare har Hr von Hartmansdorff anmärkt, att tiden varit för inskränkt för R. St. att besluta sig i frågan, emedan betänketiden ej kan räknas längre än ifrån den dag, då LagUtskis betänkande till RiksStin inkommit. Om tiden för R.
Att man icke vill blott låna penningar till jernvägsrföretagen, synes mig vara gifvit, såsom äfven Frih. Baab sagt, I stället för att utestänga enskilde, borde man, än mera, för stora än för smärre, företag önska deras bidrag, emedan man kan vara förvissad att de ej vilja förspilla dem. -Om man ej fordrar sådana, så får man vänta sig, att Regeringen mellan Riksdagarne och Ständerna under dem blifva öfverhopade med framställningar, afde alkira vackraste skål, för nya .jernvägsaaläggningar, likasom vi nu höra sådana anföras så väl för jernvägen från Jönköping till Skåne, sorn från Fahlun till Gefle. När detta redan är händelsen, hvarföre skall man ytterligare blottställa sig derför? Sådant kan slå ut tvärt emot deras förmodan, hvilka mest ifra för jernvägarne, nemligen alt man, genom sin öfverdrift gör både Regering och Ständer så mycket förr ledsna vid alltsammans. Detta skulle jag icke hafva någonting emot, om man icke dessförinnan bortkastade myckel penningar för Staten, hvilka jag önskar all -lian finge hafva i behåll. Jag föreslår alltså, om R. o. Ad. vill genast besluta öfver lista punkten, att han måtte få följande lydelse, som icke vore mera bindande än skäligt är: ”Med hänsigt till ifrågakommande jernvägsanläggningar inom Sverige antages och fastställes den grundsats, att alla stambanor bestämmas, anläggas och utföras genom Statens försorg samt siå under dess tillsyn och förvaltning”. Skulle R. o. Ad. icke vilja binda sig vid dessa ordalag, eller om mina motståndare misstänka mig hafva hemliga afsigter, att förstöra deras förslag, på anhåller jag att R. o. Ad. ville återförvisa lista punkten, emedan jag tager för gifvet, att det i alla fall måste ske med den Den 22 September f. m. 159 2:dra, och alt tidsulrägten sålunda icke blifver större om man låter bägge gå tillbaka, än derigenom att man endast återförvisar den ena. Om det sker med bägge, så kan man sätta dem i riktigare sammanhang, än som blifver möjligt, om man godkänner första punkten och återförvisar den andra.
Hon ar utsliten af bekymmer, af ett evigt släp för hushallet, agammel af at b z r e smaalig grin, af kjas og mas, af aldrig at faa pengene til at strzkke til, af at bugte og kröge sig, af bestandig at se ud som intet o g vcere alt.:) Mannen måste hon akta för Se afven berättelsen Paa Kirkegaarden i 0th For-ifillinger. alla uppskakande underrättelser; barnen måste hon hjälpa, få förtroenden af och medla för, och aldrig eger hon tid att ha en tanke på egen lycka. M a ar ett litet masterstycke bland författarens qvinnoportratt. %Man lefver ju för sina barn!, Detta är hennes valspråk, og tiden var endnu iltke kommet indom ' Maerne ' med spörgsmaalet, om man ikke ogsaa skylder at reah e r e sit eget personlige 1iv.n Härmed har jag omtalat de förnämsta af Lies hjaltinnor. Samlingen ar ej stor, men desto skönare och lärorikare. Tunga och bittra öden hafva drabbat dem under färden, men kraften har blifvit orubbad, hjärtats godhet afven, och lidandet har ej dräpt, endast mognat och .rädlat dem. Affalling. O an trädde ut nied hurtigt mod Och ville våga lif och blod I kamp för sanning, kamp för rätt Blanil maiiskoatt. Han drömde att f % bringa tröst At någon sorgsen broders bröst, Att bringa ljus i någon niån At tvifiets soii. Han ville verka för de sinå, Som i ' det tunga slitet gå Att tjeiia sig en beta bröd Mot hungersnöd. Han ville - men han svek sin tro Och glömde allt för stundens ro; Hans lefnads luftslott gick i kras Bland fylda glas. Bergslagsskizzes. Af Christina Wittrock. torgrufvan bearbetades icke nu längre. Hur skulle det ha kunnat vara möjligt? Hon var ju alldeles pin full af vatten. Det klara sjögröna grufvattnet stod anda upp till kanterna. Svarta block af järnrik inalm hängde utöfver henne eller reste sig brant och omgafvo henne på tre sidor.
B:ko, till bestridande af denna kostnad blifvit beviljadt och anslaget, att utgå ifrån 1845 års början, ees ifiån Stadens Brandförsäkrings-kontor, af dess öfverskottsmedel, ett belopp, svaiande emot årliga brandvaktsafgiften för de egendomar, som tolf år i Kontoret varit försäkrade, hvilket belopp ansetts kunna upptagas till minst 17,500 xi, dels af stadens Drätsel-Kommission det för omläggning och underhåll a staden tillhöriga torg, allmänna platser och gatudelar i Stat uppförda anslag af 8,500 R:dr, dels af Kongl. Öfver-Intendents-Embetet 1,000 R:dr, motsvaiande hvad förut för Kronans egendomar i Hufvudstaden ungefärligen va - 29 rit beräknadt för fullgörande af gatläggnings-skyldigheten, dels slutligen af husoch tomtägarne, till fyllande af de derutöfver erforderliga 6,333 R:dr 16 sk., en årlig afgift, till högst åtta skil lingar per mille af det värde, efter hvilket brandvaktsafgifteu för deras fastigheter uttaxeras; åliggande uppbörden och redovisningen af dessa medel bemälde administration, om hvilkens sammansättning tillika förordnats, att den skulle bestå af Öfver-Ståthållaren, såsom Ordförande, en af Magistraten bland dess ledamöter utsedd person, en af Kong!. Öfver-Intendents-Embetet å Kronans vägnar förordnad ledamot, samt åtta husägare, en för hvarje Territorial-församling, valde å allmänna Socknestämmor för tre år, hvilka
Sedan, vid den af oss, jämnlikt 7 §. af Instructionen för Revisorerne, verkstälde allmänna undersökning, till utrönande, huru de åt en hvar ibland Riksgälds-Contoirets Ämbets-och Tjenstemän uppdragne göromål och förrättningar blifvit skötte och liandhafde, vi egt tillfälle, att, i afseende på Commissarierne, inhemta en närmare kännedom af hvad dem till besörjande åligger, håfve vi, enär de Commissarierne tillhörande befattningar icke undergått någon förändring sedan år 1821, ansett oss icke kunna instämma uti Herrar Fullmägtiges åsigt af Commissarie-göromålen, dem vi funnit icke vara Revisorers Berättelse. af större omfång och annan beskaffenhet, än att desamma, år 1821, bordt kunna besörjas af endast Tre Commissarier, utan att dessa tre Commissarier härigenom fått vidkännas en trägnare tjenstgöring, än af Ämbetsmän med all billighet skulle kunna fordras. Jämte det vi lemnat Herrar Fullmägtige del af vår åsigt af detta speciella ämne, håfve vi tillika anmodat Herrar Fullmägtige, att framdeles låta uti Protocollet antekna och omständeligen utreda skälen för alla vidtagande förvaltnings-åtgärder af den natur, att besluten skola grnnda sig på för handen varande omständigheter och förhållanden, och, i anseende till hvilka sistnämnde, Herrar Fullmägtiges åsigter,och deras, som skola granska åtgärderne, kunna vara skiljaktige. I afseende på Riksgälds-Cpntoirets Räkenskaper, så äro de öfver Riksgälden för åren 1820 och 1821 afslutade Hufvudböcker af oss granskade, och hafva befunnits utmärkte af särdeles ordentlighet samt behörigen verifxeerade. De genom trycket Allmänheten meddeldte och här sub Litt. A och B. bifogade särskildte Utdrag af nämnde årens Räkenskaper äro med dessa sistnämnde jemnförde och controllerade.
Om denna anstalt i allmänhet korn till stadga, skulle det icke mer vara objet för Statsv i;ket att till li lea o~h enahanda belopp, som för Gästgifveri-Sk jutslegan bestämmes, betala kronosfejutsningen på några få sådana serskildta Ställen, der betydande inrättningar och depots för landets försvarsverk, i förening med sjelfva Landskapets egna läge och formation, göra detta onus utomordentligt tryckande, hvilket i synnerhet inträffar med Östra och Medelstads Häraders Allmoge i Bleki ge Län, för hvilken jag har äran vara representant, och hvilken i och för hemmanens belägenhet närmast omkring Örlogsflotlans hufvudstation i Carlskrona under förflutna krigstider, varit hugnad med förhöjd krono-skjutslega. Då Kongl. Maj:t Nådigst lärer vara sinnad, att, tinder vissa stadgade förbehåll, lägga Fångförseln på Gästgifverierna, torde momentet minst vara inne, att deremot nu göra någon anmärkning men annars, och intill dess erfarenheten hunnit bestyrka nya Författningens nytta och användbarhet, vore jag för min del mycket böjd, att i underdånighet hemställa, oro icke friska arrestanter lämpligast kunde transporteras till fot, Fängelserna imellan, under militairisk bevakning, som med Krigsmagtens nu varande organisation lätteligen synes kunna åstadkommas på alla behöfliga ställen i landet. Dessa mina enfalldiga tankar uti ett för våra hemmavarande Ståndsbröder så ganska 7Ö4 Besv. och Ekon. etsk. Betänkanden, vigtigt ämne, anhåller jag vördsammast måtte till Respectiva RiksSiåndv.n få åtfölja Höglofl. Utskottets nu beslutade egna Betänkande. 4:0 Af Riksdagsfullmägtigen Eric Johansson ifrån Nyckelby och Stora Kopparbergs Län. ”Ifrån Fahlu Stad uti det Län jag är Fullmägtig, får jag allgrödmjukast inför Högloft.
Själf var hon alltid sina sagors hjältinna, och som sådan nekade hon sig sannerligen ej något, hvarken underbar skönhet eller oerhördt mod, förtrollande prinsar eller ädelstensskimrande slott. Hon var inte blyg under det hon berättade. Tvärtom smickrade det henne ofantligt, när flickorna från de högre klasserna kommo fram för att höra på. Ju större publik hon hade, dess bättre gick det. I dag hade hon många åhörare. Så ljöd klockan gällt och länge Flickorna sprungo om hvarandra och trängdes i dörrarna för att komma in till sina platser. Maja kröp långsamt ner från trädet. Förtrollningen var bruten. Den nyss i guld och purpur strålande, undersköna prinsessan fick sätta sig som skolans askunge vid den nedersta pulpeten i den stora salen. Men Maja kände sig stor där, hennes hjärta klappade af stolthet. Så börjar lektionen. Den värsta af dem alla, räkningen för fröken Berenius. Maja tar långsamt fram sin tafla och brister så ut i en högljudd fnittring. En af flickorna har varit framme och ritat af fröken Berenius på Majas tafla — det är hennes profil, den lustiga uppnäsan, de små plirande ögonen. — Maja vet hvem som gjort det, en förstående blick har sagt henne det. Hon skall just till att styrka ut porträttet, då fröken Berenius står bakom henne. — Det får du anmärkning för, säger hon strängt. Stryk ut det genast. Den skyldiga kamraten blir mörkröd och vågar ej se upp. Tänk om Maja skulle skvallra! Men det gör hon inte. Maja är den bästa kamrat i världen. De hålla alla af henne. Hon bryr sig aldrig om anmärkningar eller förebråelser. Hon tänker: Hvad tjänar det till att bråka. Jag får i alla fall bannor, om inte för detta så för något annat. Och hon vet dessutom, att hon skall vinna erkännande af de kamrater hon kunnat föra i olycka, »om hon varit kitslig». Hon sitter och tänker på hur roligt det är, att flickorna tycka så förfärligt mycket om henne. Har du inte räknat ditt tal ännu? Du är alldeles oförbätterlig. Hvad har du gjort hela tiden? — Jag har inte gjort något. — Men det skall du göra i skolan. Det är en skam för dig, som man påstår har godt hufvud, att inte använda det.
Men att något correctiv sättes också emot godsägarens förluster, är hvad jag ännu en gång vågar recommendera; då man i och för åsigten af concourser, ocb möjliga svek, hvilken åsigt en lång tid tycks hafva varit rådande i alla juridiska frågor, anser sig böra ålägga den påstådda godsägaren bevisningsskyldigheten, tror jag det vara Lagstiftarens skyldighet, att å den andra sidan ålägga borgenären en med ansvar förenad pröfning, huruvida det gjorda anspråket på godset är i hans tanka klart, eller förmo - Den 3 Februarii e. m. i63 (las vara svekligt. — I följd af hvad jag sålunda haft äran yttra, anhåller jag emi återremiss af ifrågavarande Betänkande. Friherre Ehrenborghj Casper Willielm: Jag tilltror mig visserligen ej att kunna nied tillräcklig sakkännedom nu besvara Herr Grefve Spens’s temmeligen vidlyftiga anmärkningar emot LagUtskottets ifrågavarande Betänkande; men jag hör förklara, att, så vidt jag fattat Herr Grefvens anmärkningar, hafva de fleste åtminstone redan blifvit tagna under pröfning inom Utskottet; och jag ber att få fästa Herr Grefvens uppmärksamhet på, om möjligen ett sådant förslag, som det Herr Grefven framställt, skulle kunna stå tillsammans med den bevisningsskyldighet, hvilken, enligt en riktig lagprincip, åligger den, sorn uppgifver sig vara ägare till en i annan persons värjo befintlig sak. Icke kan i sådant fall stämningsskyldigheten åligga den, som begär utmätning, hans bevisning skulle i sådant fall bli negativ emot den som uppges vara ägare till den vara, hvarom tvisten uppstår; denna vara presuponeras alltid vara dens, i hvars ägo den finnes, intilldess den genom tradition kommit i en annans; och så länge ett sådant öfverlemnande ej inträffat, supponeras varan tillhöra den, i hvars värjo lion finnes, intilldess motsatsen blifvit bevist. Det är en sådan bevisningsskyldighet, ii H. .64 Den 3 Febr tiar i i e. ra. som hittills varit i vår Lag ofullkomligt uttryckt, och som
Proposition, N:o 62. § 3. a) Indelningen af mått och vigt skall vara följande: l:o) Längdmått fördelas sålunda: 1 Ref i 10 stänger; 1 Stång i 10 fot; 1 Fot i 10 tum; 1 Tum i 10 linier; 2:o) Yteller Qvadratmåttet fördelas sålunda: 1 Qvadrat-Refi 100 Qvadrat-stänger; 1 » Stång i 100 » fot; 1 a Fot i 100 » tum; 1 » Tum i 100 » linier; 3:o) Rymdeller Kubikmättet delas sålunda: 1 Kubik-stång i 1000 kubik-fot; 1 » fot i 1000 tum eller 10 kannor; 1 » tum i 1000 kubiklinier; 4:o) Figten fördelas sålunda: 1 Centner i 100 Skålpund; 1 Skålpund i 100 Ort; 1 Ort i 100 Korn. b) Utöiver de nu uppräknade mått och vigter måga, intill dess annorlunda förordnas, till allmänt bruk fortfa rande begagnas: 1 mil om 36,000 fot; samt, till vägande af medikainenter på Apotheken efter Läkares recept, den nu brukliga medicinal-vigten. Men för öfrigt skall, äfven på Apotheken, likasom öfverallt annorstädes, den här ofvan stadgade vigten allena nyttjas. Indelningen af måtten bör, enligt vår tanke, vara på en gång decimal och rent geometrisk. Detta inträffar, då längdmåtten förhålla sig, det större till det närmast mindre, som 10 till 1. Ytmåtten blifva qvadraterna på dessa längdmått, då de således komma att förhålla sig, det större till det närmast mindre, som 100 till 1, samt Rymdmåtten blifva kuberna på samma längdmått, och komma således att förhålla sig, det större till det närmast mindre, som 1000 till 1. Det enda undantag från detta rent geometriska system är kannan, som uppträder såsom en tiondedels kubikfot, eller som 100 kubiktum.
Härvid hafva Revisojerne, inhämtat, att, på det årligen inom en viss tid må med säkerhet finnas, huru, inkomst och utgift, förhållit , sig till Riks-Staten, bar, i anledning af Riksens Ständers derom, vid sista Riksdag gjorde underdåniga hemställan, KonglMajit, genom Kungörelse - d, 9 December sistlidne år, .fasställt den prasscriptionstjd för alla, dem, vare sig Embetseller Tjenstemän eller enskihhe personer, sorn hos Statsverket hafva något att fordra, att de skola ofelbart inom, »len 1 Juli året efter det, hvarunder deras fordran tillkommit, om liqvid hos Statsverket sig anmäla, vid den påföljd för uraktlåtandet; deraf, att ali, fr.åga om betalningen anses förfalla, intill dess Pakseus Ständer sammankommit, ra Den 3 Mars. *7 mit, oell, efter "inhämtad upplysning om fordringens beskaffenhet, pröfvat , huruvida till dess godtgörande, något .särskildt anslag ma beviljas; i följd hvaraf,och söm, tidigt Kongl. Msjtts Nådiga Skrifvelse till Dess och Rikets Stats-Contuir . af .nyssnämnde dag, .alla de, .förskotter , sorn likmätigt ofvan åberopade Nådiga CircuIair-.Bref af den 5o Ns vendler 18 to, göras utur Uandt-Ren: terierna till tågande Cornmenderingar af Krigsfolk , rFåtigars skjuts och underhåll, 'Märkegång.s-Taxor ,och /(-täjtgifveri-D.agbockers tryckning m.,m. skola inom lika tid, eller Juni Månads slut året efter, .it gifvas till ersättning; så synes ock verkliga Besparingen på Stats anslagen hädanefter böra och kunna varda utredd inom sistnämnde eller påföljande års slut, så att hvad sorn ,dere-f(er 'finnes återstå, alltid ina uti näst derpå ingående ares Riks-Stat, såsom Riksens Högloft. Ständer'förer - nät, uppföras och - Ståts-Verket till godo beraknar.
Kammar-rättens utslag åberopade författningar , icke vara å de förevarande fallen tillämpliga samt befriat klaganden från den honom ålagda ersättningsskyldighet, och då apothekare således, enligt redogörarens tanke, ej vore förbundne att å de lill stuteriet levererade medikamenter lemna rabatt, droge redogöraren deraf den slutsats, att de icke heller vore skyldige att till Sundhets-kollegii granskning ingifva sina räkningar. Då uti Kongl. Reglementet för apothekare af den 11 Augusti 1819, jemfördl med sednare föreskrifter i ämnet, stadgas, alt räkningar öfver£medikamenter, reqvirerade och utlemnade pä publik bekostnad, böra, innan betalning derför erhålles, till granskning hos Sundhets-kollegium ingifvas, och det af redogöraren anförda förhållande icke i ringaste måtto synas kunna inverka å förevarande fråga, få Rikets Ständer, på det rättelse i anmärkta hänseendet för framliden må ega rum, hos E. K. Majit anhålla, att veder - Expeditions-Ut sko Hels Färslag lill underd. Skrifvelse, N;o 2%. 7 börande mätte förständigas för framtiden ställa sig till noggrann efterrättelse hvad gällande författningar i afseende å medikamentsräkningars granskning uti Sundhets-kollegium föreskrifva.
Man torde äfven vilja framhålla, att då den nu föreslagna delning slöder sig, om ej på K. Propos., så likväl på Hr Dep:ts-Chefens yttranden och yrkanden, de farhågor och det klander, jag ofvan uttryckt, äro obefogade. Häruppå får jag på förhand svara, att ehuru jag icke vill ingå i pröfning af sagde yrkanden, hufvudsakligen af det skäl, att jag icke fullt kan fatta dem, och således fruktar att icke rätt kunna bedöma dem — jag dock icke kan tillräkna dem sådan kraft, att jag för dem skulle uppoffra hvad jag anser rätt, och detta så mycket mindre, som, hvad här nu är fråga om, i sina konseqvenser går långt, ja till och med sträcker sig vida utom det Dep:t, Hr Sjöministern förestår. Såsom ett axiom torde väl nemi. få antagas, att om man vill ega en duglig och kraftfull administration, som kan rätta sina åtgöranden efter för handen varande omständigheter och uppstående behof, är, för att erhålla och bevara en sådan, ett oeftergiflig! vilkor att man gifver densamma kraft och frihet att handla såsom den anser omständigheterna fordra. Lika obestridligt torde äfven vara, att derest man inskränker denna frihet och makt, så frånkänner man sig ock rättighet att af administrationen kräfva fullt ansvar, ansvar icke allenast för hvad den gör, utan äfven för hvad den uraktlåter. Antagom, Mina Hrr 1 att nu ifrågav:de fördelning skulle blifva af R. St:r fastställd, antagom att grunden för densamma blefve felaktigt uppgjord, hvarutaf naturligtvis en gifven följd blefve att en del af vapnet icke finge den öfning, den behöfde; huru skulle väl då R. St:r kunna utkräfva ansvar — och detta möjligen af en ny Dep:ts-Chef, som på den skedda fördelningen icke utöfvat det ringaste inflytande — för hvad representationen sjelf vållat? Den 18 April e. m. 585 Detta i allmänhet. Men ännu betänkligare framstår förhållandet med afseende särskildt på nu föreslagna fördelning.
Ståndet biföll utlåtandet, utom sednare momentet pag. 5, rörande anslag till 2:iie bokhållaretjenster i cassa-afdelningen, hvilket moment hlef af Ståndet afslaget. S. D. Föredrogos och lades till han dlin gar ne Stats-Utskottets följande memorial, nemligen: N:o 300, rörande skedd votering i frågan om anslag till ett Nationalmuseum; N:o 301, angående verkställd omröstning öfver 2:ne i memorialet N:o 260 omnämnde frågor; N:o 302, angående verkställd Votering i frågan om de lill himans upprensning beviljade Statsbidrag; samt N:o 303, rörande skedd omröstning i frågan om anslag till nykterhetsskrifters utgifvande. S. I). Föredrogs och lades till handlingarne Förstärkta Banco-Tjtskottets memorial N:o 60, i anledning af verkställd omröstning öfver åtskilliga af de i memorialet N:o 55 upptagne frågor, angående regleringen af Bankens lånerörelse. Den 13 Maj. Från Höglofl. Riddersk apet och Adeln. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet en denne dag af Friherre Hermelin, August Söderling, väckt motion derom, att flere härader må kunna hafva gemensamt häkte äfvensom gemensam tingsstad, samt att, i ransakningsmål rörande häktade personer, nämnd må kunna tagas icke blott från det härad, der den åtalade gerningen blifvit begången, utan äfven från annat af de härader, hvilka hafva gemensam tingsstad. Från Högv. P reste-Standet. S. D. Föredrogs Lag-Utskottets memorial JN:o 113, angående verkställd omröstning i anledning af de hos Riks-Stånden fattade skiljagliga beslut, vid förehafvande af Kongl. MajHs Nådiga Proposition om förändrad lydelse Prot.-Vtdrag, den i3 Maj 1S45■ 913 lydelse af 1 § i 23 Cap. Ärfdabalken och tillägg till 7 § i 20 Cap af samma Balk : lades till handl ingar nc. S. D.