Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
FÖRSTE HOFMANNEN (ropar). detta ej var Speranza. Prins Fortunio är den rätte. Han sade strax, att Hvar har du gjort af 44 SANNINGENS VÄGAR FOLKET. Ned med de andra allesammans. Prins Fortunio är den rätte! Lefve prins Fortunio! (Suveränerna ha slutat sin öfverläggning; de göra en komplimang för kejsaren och gå sin väg i hast. Folket stormar tronen, som faller i spillror; hela slottet störtar samman med ett brak.) Scenförändring för öppen ridå. och i trasor, sitta på en tufva vid hvarandras sida.) (Man ser en öde, vild skog. Vera och Salvator barfota VERA (stryker Salvators panna). Du är trött, min vän! SALVATOR (drömmande). Trött! Jag vet inte. Ha vi vandrat länge? VERA. jämt lika tät, jag ser ingen utväg. Natt och dag ha vi vandrat, men skogen är alltSALVATOR (med en suck). Jag ser heller ingen utväg. VERA. Om du åtminstone hade en bössa. Och jag hör alltjämt vargarnas tjut i närheten. SALVATOR (som förut). Vargarna är inte det värsta. ANDRA AKTEN 45 - VERA. Och min skuld är det att du mistat allt. SALVATOR. tronen och riket. Jag sörjer inte det jag mistat, det vill säga inte VERA. Men du sörjer Speranza. SALVATOR. i mitt eget inre. Hur kunde jag taga miste så! VERA (bittert). skade mig. Ja, hur kunde du ett ögonblick tro, att du älSALVATOR. sant att jag älskar dig. Men hur kunde jag förväxla dig med henne? VERA (som förut). bringa dig lyckan, med den som skulle fördärfva allt för dig. SALVATOR. ord? Jag vill hellre gå barfota i denna vilda skog Hvarför ger du alltid en dålig tolkning åt mina Ja, hur kunde du förväxla den kvinna som skulle Det är inte det som var ett misstag. Ty det är Inte heller henne. Jag bara grubblar öfver mörkret Din modlöshet är det värsta, det vet jag nog.
Det tvär icke mer än en köpare som bägärde seck FullmägtigeS anstånd, hwilket han endast för qefär en fjerdedel as summan för en längre tid mo^ syradubbel säkerhet begagnade; Den andre köparen^, de utan lamnadt anstånd öfwer tiden med utlöse, jernet och behandlades wid inbetalningen ester Auktions Författningarne; Det kan lätteligen hända akt da jggg handlingar komma till Protocollet, en mundtclig onmalan och derpå fattadr bestur undfaller Protocolljstcn; jag för min del hyste det förtroende till Kongl. Sekreteraren 8)llvan, som jag ofta sett för stn ege», säkerhet, da handlingar ur Jernkistan Uttagas, stä och dictera för Notarien, att han äswen för ContoiretS säkerhet skulle tillse att ett hypotheque, som ha» emottog att i kistan sörwara, äswen blef i Protocollet intagit; för öfrigt är alt jernet till sullo bekaldr och Con« toiret har fäkt räntan för ansiandstide,. 2:0 pag. ZZ "Alt Leipziger lmM och Wismar "ske pantskillingen söranfedt till ett nytt och "aldeles sörändradt hushållnings systeme." Denna tanka är ej med förhållandet enlig. Detze summor, som uti Januaijj 1324 siodo i Con, roirets Catza, wörö nödwändige att hälla i beredskap för inlösen af CouksirctS pä mer än go gr förfallne, men Den 7 December. Z73 men obelatde Bancomynts obligationer, och kunde derföre ej lill Utlaningar anwändas. Det war först i April manad 1825, dä Contoiret genom en större in» wepling af Bancomynt emot Creditsedlar, påtänkte arr göra denna salunda tillkomne fond, bwilken först sedan Banque» realiserat de atagne iZ millioner bords till Creditsedlarneö ater inlösande anwändas, för Cou» roiret fruktbar. z:o Dlo pag.
St. skulle ingå till 9 H. 49 386 D e n 8 J u I i e. m. K. M. med en sådan anhållan, som här blifvit föreslagen; så är det troligt att, sedan vederbör, blifvit hörde och afstyrkt att undandraga de allmänna läroverken denna inkomst, så varder den underd. anhållan i nåder afslagen. Då har man ingenting uträttat för folkskolorna. Hittills ar det endast vexelundervisnirigs-sällskapet, som gjort något för läroböckers anskaffande åt folkundervisningen. Det har utsatt proemier för dylika, som kunde befinnas ändamålsenliga. Men den ringa tillgång på medel, hvilken sällskapet haft att begagna, har gjort, att det kunnat alltför litet betala. Följden har varit, att, med några få undantag, hafva icke några täflande inställt sig, och inga böcker erhållits. Vid i834 års riksdag föreslog K. M., att R. St. måtte till sådana prsemier bevilja i5oo r:dr; men detta bidrag, ehuru ringa det synes vara för ett så stort och godt ändamål, blef dock af R. St. förvägrad t. Om nu, i stället för detta förslag, man hade gjort ett annat, nemi. att R. St. måtte bevilja en summa af t. ex. i5oo r:dr för att till sådant ändamål begagnas, så hade dermed något kunnat uträttas. På det sätt som saken nu är framställd, uträttas deremot intet. Jag vågar alltså föreslå, att R. St. måtte återremittera detta betänk , på det att saken må komma under ny behandling. Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts betänk. N:o 54 återremitterades. Föredrogos ånyo och bi fö 11 os Allm. Besvärsoch Ekon.- Utskts den 4 dennes på bordet lagda betänktn: N:o 55, i anledn. af väckt motion om förbud för enskifdta lotteriföretag och försäljning af lotter för utländska lotteriers räkning; N:o 56, i anledn. af väckt motion rörtde brefvexling emellan embetsverken inom Riket; N:o 57, i anledn. af väckt motion om nederlagsrätt för Marstrand.
En af Stadsfullmäktige i Norrköping underdånigst gjord, af ej mindre Domkapitlet i Linköpings stift än ock Kongl. Maj:ts Refallningshafvande i Östergötlands län till nådigt bifall förordad ansökning, det måtte Kongl. Maj:t i nåder täckas till Rikets näst sammanträdande Ständer afgifva nådig Proposition om befrielse för Norrköpings stad från utgörande, efter innevarande statsregleringsperiods utgång af en under namn af »Apologistens lön och discretion» till Elementar-läroverket derstädes årligen utgående afgift af 138 Riksdaler Riksmynt; Och hade Kongl. Majits och Rikets Statskontor uti häröfver infordradt och den 29 nästlidne Augusti afgifvet utlåtande underdånigst anfört, att, som, enligt hvad af handlingarne inhemtades, ifrågavarande sedan äldre tider utgående afgift ursprungligen varit afsedd till aflöning för en lärarebefattning, vid hvars besättande Magistraten i Norrköping, jemlikt särskilda nådiga stadganden, haft rättighet att på förslag uppföra tvänne personer, utaf hvilka den ene skulle af Domkapitlet till tjensten utnämnas, men hvilken lärarebefatining numera i anseende till läroverkets förändrade organisation blifvit indragen, Statskontoret vid sådant förhållande, och då Statsverket i allmänhet åtagit sig att, emot det att kommunerna sjelfva anskaffa och underhålla lokaler för Elementar-läroverken, bestrida lärarnes aflöning, ansåge något skäl icke förefinnas, hvarföre ofvanberörda af Norrköpings stadskassa utgående afgift fortfarande skulle denna kassa åligga; hemställande alltså Statskontoret i underdånighet, att Kongl. Majit måtte hos Rikets näst sammanträdande Ständer göra nådig framställning om uppförande å Elementar-läroverkens stat af det belopp, hvartill ifrågavarande afgift funnes i Länsstaten under en Adjunktslön vid Norrköpings läroverk upptagen, eller 137 Riksdaler 50 öre. I öfverensstämmelse med hvad Statskontoret i underdånighet hemställt, tillstyrkte Stats-rådet, att Kongl. Majit måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig
Likväl vore motböcker redan derförut af omtänksamme personer begagnade såsom ett medel till betryggande af deras säkerhet, äfvensom verkan af dessa böcker städse pröfvats, i enlighet med de allmänna grunder för bevisning, som lagstiftaren meddelat, jemförda med beskaffenheten af samma böcker; — och synes lagstiftaren endast hafva att angifva berörda allmänna grunder samt dermed lemna hvar och en sådan ledning, att han kan med full trygghet ordna sina angelägenheter. Att den åsyftade inskränkningen i handlandes och varuförädlares bevisningsrätt skulle å deras sida föranleda en större försigtighet vid utborgningar än förut, är lika troligt, som att denna försigtighet skulle gifva anledning till vidtagande af åtskilliga mått och steg för inbördes reda och säkerhet emellan dem och kunder; men då lagens allmänna bevisningsgrunder lemna tillfälle att härvid använda andra medel än motböcker, lärer ej detta sistnämnda medel böra ensamt blifva föremål för serskilda bestämmelser, helst motböckers bevisningskraft alltid kommer att bero på deras beskaffenhet, hvilken åter, likasom begagnandet deraf, enligt föreslagna lagstadgandet, ankommer på kontrahenternes fria aftal. En underordnad betydelse har ock i berörda stadgande blifvit lein nåd motböcker, hvilka i sjelfva verket deri ej betraktas annorlunda än såsom utskrifna handelsräkningar, ehuru en väsendtlig skillnad uppdragits emellan verkan af dylika räkningar och omförmälda böcker. Jemlikt förslaget åligger det nemligen köpare, som ej godkänner räkning eller motbok, att på ett af de i 3 § föreskrifna sätt inom viss tid klandra räkningen eller motboken, vid påföljd, att den förra eljest varder lika utmätningsgild, som annat förfallet skuldebref, men att motboken kommer att gälla såsom fullt bevis i allt, hvari Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N-o 3q. 63 köparen ej kail visa fel.
Transport: år 1850 4,450 R:dr „ 1851 4,(505 „ „ 1852 4,284 „ „ 1853 . 4,284 „ „ 1854 4,818 „ Då medium häraf utgör 4,489 R:dr banko eller 6,733^ R:dr R:mt, torde denna inkomst, i enlighet med hvad Kongl. Majit föreslagit, böra upptagas till oförändradt belopp af 4,400 R;dr banko, eller i riksmynt 4:o. Arrende-medel af Kungsgårdar och andra Kronolägenheter beräknades vid sednasle slats-reglering i penningar till 30,666 R:dr 32 sk. och i spanmål till 19,400 tunnor, motsvarande, å- 6f R:dr tunnan, 129,333 R:dr 16 sk., eller tillsammans 160,000 R:dr, samt hafva från och med år 1852, då meranämnde öfverflyttningar af de till vissa verk m. fl. tillförene ingående arrende-medel egde rum, uppgått till följande belopp: i penningar: år 1852 51,166 R.dr „ 1853 32,818 „ ,1854 42,612 „ eller i medeltal 42,199 R:dr banko, motsvarande i riksmynt 63,298j R:dr, samt uti spanmål: Tunnor. Markegångsvärde. år 1852 19,412 162,735: — „ 1853 19,454 195,928: — „ 1854 19,390 175,171: - hvaraf medium utgör 19,419 tunnor och 177,945 R:dr banko, motsvarande 122,340 kubikfot och 266,917 R:dr R:mt.
Statsministern; den andra de tvenne lägenheterne i Mynthuset och Commerce-coll.-ii, eller rättare Manufakturdiskontens hus. I afseende på det förstnämnda bostället angifver prot. bestämdt att Hr Just. Statsministern icke i ärendets behandling deltog och beträffande de andra boställs-lägenhelerne, hvilka uplåtas åt cheferne för Ecklesiastikoch Civil Depart:en, innehåller prot. likaledes vitsordande derom, att bemälde chefer icke vid ärendets behandling närvarit. Jag har ansett nödigt att meddela denna uplysning för att undanrödja den misstankan att ifrågavarande Stats-rådsledamöler skulle kunnat hafva gjort sig skyldige till den formvidrighet att deltaga i en rådgifvare-åtgärd, som afsåg en förmån åt dem sjelfve. Hr von Troil, Emil: Const.Utsk. har ibland andra af Konungens Regering vidtagna åtgärder, hvilka enligt Ulsk:s förmenande skulle vara stridande mot rikets sannskyldiga nytta, äfven uptagit det år 1848 fattade beslutet om inredande af Fästnings-fängelset i Warberg, oell jag anhåller med anledning deraf, att i korthet få undersöka, huruvida denna Const.Utsk:s åsigt må kunna finnas vara grundad. Då fråga upstår derom, huruvida en vidtagen åtgärd må kunna anses hafva varit nyttig, torde äfven först böra undersökas huruvida Den 7 Maj e. m. 353 densamma varit nödvändig, ty hvad som är ovillkorligen nödvändigt torde böra medgifvas äfven vara nyttigt. Jag får då uplysa alt antalet af manliga lifstids-fångar, d. v. s. sådane, hvilka skulle i fängelset å f. d. Warbergs fästning inrymmas, vid slutet af år 1835 icke utgjorde fullt 500 st., men att, under den lid, som sedan dess intill denna dag förflutit, eller mer än 15 år, detta antal ökat sig med 150 proc., eller stigit i ett förhållande som 2 till 5 och att äfven denna numerär fortfarande ökas. Under den föregående tiden af dessa 15 år ökades alla de kathegorier, som befinnas under fångvården.
Gardet till Häst och Kronprinsens Hussa^-Regemenle, hvilka besörja remonteringen vid dessa Regementen uppå passevolance, i anseende till det stegrade priset å dugliga remonter, yrkat en billig förhöjning i den nu utgående remonterings-passevolancen med 5 R:dr årligen för hvarje häst, på sätt Statsråds-protokollet öfver Landtförsvarsärenden för den 9:de dennes i ämnet vidare upplyser, får Kongl. Majit, med stöd för öfrigt af de i samma Slatsråds-prolokoll härvid anförda skäl, föreslå Rikets Ständer, att den af bemälde passevolantörer sålunda ifrågastä! Ida förhöjning i remonterings-anslagen, hvilken, för 384 hästar vid Lif-Gardet till Häst, belöper till 1,920 R:dr och för 537 |hästar vid Kronprinsens Hussar-regemente lill 2,685 R:dr årligen, må beviljas med en rund summa af 4,600: hvarigenom anslaget till Kavallerioch Artilleri-hästars remontering och skoning skulle förhöjas från 28,000 till 32,600 R:dr. Fouragering af Artilleriets legda hästar. På de uti Stalsråds-prolokollet öfver Landtförsvars-ärenden för den 9:dc dennes anförda skäl, föreslår Kongl. Majit, att detta reservationsanslag å 5,000 R:dr måtte iklädas egenskapen af förslagsanslag och sammanföras med förslagsanslaget, 132,000 R:dr, till four agering af värfvade Kavalleriets och Artilleriets hästar, samt detta sednare anslag, hvars summa sålunda blefve 137,000 R:dr, derefter benämnas: fouragering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar. Beväringen. Gottlands National-Beväring.
Hjerta sagt, att jag skulle komma att önska, det stampning framdeles i Protocollet utsättes, men hvad som är säkert, är, att jag ej fruktar detta uttryck af missnöje, och icke eller deraf skall ombyta tankar och meningar så lätt, som Herr Hjerta tror. Jag är af den öfvertygelse, att stampning ej bör nämnas i Protocollet, och det är af ömtålighet för oss sjelfve, som jag yrkar det. Jag bör tillika erinra, att sättet, huru Protocollet i denna del bör uppsättas, tillhör Ståndet att afgöra, men ingalunda hvarken en eller några Ledamöter; och jag hoppas alltså, att Herr Grefven och LandtMarskalken derom inhemtar Ståndets vilja. Grefve Frölich: Så vida den discussion, som nu här uppstått, huruvida ordet stampning skall i Protocollet för den 22 sistlidne December begagnas eller ej, för att beteckna den då limade händelsen, kommer att i denna dagens Protocoll inflyta, lärer det göra litet till saken, om man uteslutar detta ord eller nyttjar några andra. Skola emedlertid våra Protocoller vara öfverensstämmande med förhållandet, lärer det falla sig besynnerligt för personer, som läsa dem, att se, det en discussion om ordet stampning ägt rum, då de ej finna i Protocollet någon stampning omnämnd. För öfrigt, om Ridderskapet och Adeln skulle anse för framtiden lämpeligt att utesluta allt Den 3o Mars e. m. 38y annat, än det som säges bär, har jag ej något emot, att anteckningen om stampning må uteslutas, men yrkar då, att icke eller i Protocollet måtte nyttjas något annat uttryck, såsom oro, missnöje, värma eller sådane anteckningar, hvilka bero på Protocollistens godtfinnande och det sätt, hvarpå han uppfattar händelserne, samt således möjligen kunna differera från x^erkliga förhållandet. Skall någon anteckning ske, bör den blifva i enlighet med sjelfva verkligheten. Finner åter Ridderskapet och Adeln, att vi framdeles skola utesluta alla anteckningar derom, huru man sig förhåller emellan det man talar, har jag, såsom jag nyss nämnde, ej något deremot.
I anledn. af Hr Gyllenskjölds sista yttrande ang:de den § i Augsburgiska bekännelsen, hvari församlingarna förbjödos att lyda öfverheten, ”då den befaller dem att synda”, anhåller jag att få erinra, att det är synd nog då man under hvilka omständigheter som helst mer lyder öfverheten än Gud, ty det heter: ”att vi skola mera lyda Gud än menniskor”; detta blir så mycket mera afgörande i denna fråga som den verldsliga öfverheten alldeles icke har något updrag af Gud att vara förmyndare i menniskornes själsangelägenheter. Det är synd nog, säger jag när Gud har befallt: ”Går ut och prediker Evangelium ”för allt folk”, om folket, för att efterkomma den verldsliga rege - Den 11 Januari. 157 l ingens okristeliga Conventikel-plakater, undandragen sig att höra dem som Gud utrustat med gåfvor att förkunna Sin vilja och Sitt råd om menniskornas frälsning och salighet. Jag måste förena mig med den sista talaren Hr Ribbing, ty jag anser det mycket bättre att bibehålla det gamla plakatet sådant det är, än att antaga Hr Gyllenskjölds motion. Jag anhåller dessutom att få tillägga, att 1726 års Conventikel-plakat såväl som alla andra i denna väg, uprättade af Hr Gyllenskjöld eller hvem det vara må, innebära en förföljelse emot Guds Son och Hans rätte bekännare på jorden, och jag bekänner att det smärtar mig att finna Hr Gyllenskjöld, som jag vet betraktar och värderar Herrans heliga ord, deltaga uti denna stora Statskyrkliga förföljelsen emot Guds Son. Detta ord är engång uttaladt och jag ämnar ej det återtaga, att Statskyrkan genom dess Conventikel-plakat — det är Christus — den förföljer. Som jag nyss nämndt vore det bättre att behålla det gamla Conventikelplakatet, än att antaga det af Hr Gyllenskjöld föreslagna, hvilket endast skulle föra oss ur askan och i elden.
N:o 1F7, i frågan angående alskaflandet af Borgholms Garnisons Service-medel samt Djeknepenningarne ; Ståndet biföll Betänkandet N:o 37, i första punkten, om Borgholms Garnisons Service-medel, och lät vid samma Betänkande i öfrigt bero; N:o 1S8, angående sou lindring i skatten för de Torshälla stad upplåtne hemman Säby och Seidel by; Bifölls; och N:o 18), i frågan om frälsejords befrielse från rusltjenstens återupprättande vid den så kallade Adelsfanan, emot ersättning lill Staten; Bifölls. S. D. Föredrogs å nyo Statssamt Allmänna Besvärsoch Oecdnomie Utskottens på bordet Ii vilande Betänkande N:o i, i anledning af väckta motioner, dels om understöd af Statens medel tili utdikning af myror och 11 ä s k i Jemtland, dels ock angående lahdsculturen i allmänhet i Rikets Norra Pro vinter; och blef delta Betänkande af Ståndet bifallet. S. D. Banco Utskottet \ under N:o i5, afgifne Betänkande, angående *n af Herr Friherre Kantzow väckt motion, alt enskilde Aclie-egare måtte inbjudas till deltagande i Rikets Sländers Bank och dess rörelse, blef vid förnyad föredragning af Ståndet bifallet. S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Oecanomie-Utskottets på bordel hvilande följande Be, änkanden : N20 8i, i anledning af Kongl. Måjrts Nådiga Skrifvelse, rörande ett, på Rikets Ständers begäran, ularbeladt förslag till en låne-im ältning, lill understöd för Bergsmanshandieringen i Riket; Återremitterades; och N:o 9.4, i anledning af väckta motioner, om åtskilliga ändringar i Kongl. Stadgan deli 9 November i83o, angående hvad med sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör; Ståndet biföll Utskottets i timnet afgiåia första Betänkande, N:o S D. Föredrogos å nyo
”Jo, i går afton kom en stor tjock karl hit, jemte tre andra; och han anmälte att magistraten i Marstrand skickat hit dem allesamman för att göra visitation. Rummen och källarn brydde de sig ej om, men begärde nyckeln till sjöboden; och der sökte de igenom hvarenda smula, tilldess de funno några gamla tåg och en flaggbit, som de togo med sig. Den ene karlen svor på att det var det rätta, emedan derpå fanns ett märke.” Under denna Gabriellas berättelse bibehöll Birger, i alldeles orörlig ställning, fullkomlig sinnesnärvaro; icke så Haraldson. Visserligen sade denne icke ett ord; men hans brunfnasiga kinder blefvo i en hast askgrå, och hans ögon – hans ögon, den vildhet, den ursinnighet och ångest de uttryckte låter ej skildra sig. Kanhända liknade han en biten hund, hvilken raseriet betager förmågan att slicka sina egna sår. Birger gick fram till honom. ”Fatta er, far!” sade han sakta och drog gubben med sig åt sidan. ”Det far mig dunkelt före liksom j den der natten roffade till er något? Jag mins inte klart, för mitt sinne var då på många sätt upprördt; sedan skiljdes vi, som j mins, och jag har aldrig kommit att fråga er derom.” ”Jo, visst tog jag i vanvett det förbannade skräpet, min dumma åsna, men har intill denna stund aldrig sansat efter att det låg med den andra trossen i sjöboden. Anton, det afskummet, det helvetesynglet, har förrådt oss; för hur skulle de annars veta’t. Den hund’, som alltid snoka’ omkring öfverallt, har känt igen’et och sett hvar det låg; och nu begagnar han det, som ska vitna emot oss, för att bringa far och bror sin i galgen!” De sista orden mera vrålades än talades; likväl gjorde gubbens häftiga skakning att de kommo för mycket orediga att fattas af Gabriella; hon märkte blott att det åter måtte vara fråga om någon ny olycka. Erika deremot, som aningen om samtalets ämne hjelpte att uppfatta orden, hörde med pinsam klarhet. Birger hade väl bleknat vid gubbens upplysningar, men bibehöll ännu sin fattning.
Då, i anledning af förrättad granskning af Råkenskaperne öfver Commerce-Collegii Fonder, Rikets Ständer derefter, genom underdånig Skrifvelse, den 2 Augusti 1815, hemställde, att, så framt Biskopen Doctor Wingård Riksens Ständers ännu icke vore med Boställe försedd, och Kongl. Maj:t i Nåder skulle finna honom berättigad att än vidare åtnjuta de 700 R:drs hushyra han uppbar af Arbetshus-Fonden , Kongl. Maj t täcktes låta densamma utgå på Allmänna Indragnings-Staten, så snart tillgång kunde derå blifva för en sådan summa, förklarade Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref till Dess förordnade Stats-Beredning, af den 6 Martii 1S16» Sig vilja derom fatta Nådigt beslut och detsamma meddela, sedan de redan från Landshöfdingen i Götheborg infordrade upplysningar, om och till hvad belopp Biskop Wingård, såsom Domprost i Götheborg, af Staden åtnjöte hushyra och ville sig dermed åtnöja, hunnit inkomma och blifvit Kongl. Maj:t i underdånighet föredragne. Eder Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Götheborg insände derefter nu framlidne Biskopen Doctor Wingards afgifne yttrande i frågan, hvarvid upplystes, att han af Staden, såsom Hyres-ersåttning för Domprost-huset, uppbar 300 R:dr årligen, och jemte det Biskopen anförde de skål och grunder, hvaruppå han trodde sig berättigad att, i saknad af Biskopshus, fortfarande åtnjuta förenämnde 700 R:dr, förmålte Landshöfdingen, i underdånighet, att desse begge ersåttnings-belopp sammanlagde under de förlidne åren, knappast varit tillråcklige för Biskopens förseende med nödige rum, samt att nu åter det mest gynnsamma tillfälle vore Revisorers Berättelse.
Utskottets pluralitet, utan afseende å de deremot uti samtlige Riks-Stånden gjorda anmärkningar, vidhållit den uti förra Tull-betänkandet föreslagna förhöjning af Salt-tullen, så får jag förnya min häröfver förut afgifna reservation. Jag anser denna tull-förhöjning 1:0 orättvis, dels emedan Kok-saltet, i förhållande till dess nuvarande pris, redan är belagdt med högre tull än flera öfverflöds-varor, såsom Caffe, Socker, Viner; dels emedan det förhöjda saltpriset, som deraf blifver en följd, onekligen faller tyngre på den medellösa än på den förmögne medborgaren; 2:0 skadligt emedan saltets nyttiga användande i Ladugårdarne, genom ett stegradt pris, torde betydligen förminskas.” "För öfrigt instämmer jag med de Herlev Utskotts-Ledamöter, som reserverat sig root tullförhöjningen å diverse saltad och torkad Fisk, samt mot tullen å utrikes tryckta Svenska Böcker.” Bil. till Bevillnings-Utskottets Uti. N:0 44. 83 Herr Uggla, Göran Gustaf, som, hvad tullen å utrikes tryckta Svenska Böcker angår, åberopade dess serskild t afgifna reservation, instämde med Herr Swedelius, i,afseende på den af Utskottets pluralitet föreslagna förhöjda tull å Salt samt diverse saltad och torkad Fisk. Herr Frosten Gumelius samt Pehr Erics1 son från Kronobergs Län reserverade sig äfven emot förhöjniug i tullen å Fiskvaror och Salt. Herr Donner: ”Under åberopande af min, Utskottets förra Betänkande N:o 27 åtföljande reservation, får jag reservera mig mot tull-förhöjningen på Salt, Fiskvaror och Ull, under förklarande, hvad angår artikeln Ull, att, såvida man ej vill hafva olika tull på fin och grof Ull, utan en medeltull, densamma ej borde bestämmas högre, än till 2 sk. per #., såsom varande en oumbärlig rudimaleria för fabrikerna och husväfnaden.” Herr Cron: ”Då Höglofl.