Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerna komma derhän att allmänt finna bchofvet af lieie sådane anstalter sami skolinrättningar på skilda orter i riket, hvarigenom visserligen den dertill behöfliga anslagssumman småningom kommer alt ökas, men hvarigenom också å andra sidan Statens inkomster i större mån skola komma alt föröka sig, till följd af den högre konstfärdighet, som af personer, utlärde i sådane undervisningsanstalter, kan och skall gifvas de fabrikater, söm i landet framalstras, den större förmåga alt vårda sig och sitt hus såsom blifvande mor och maka, som qvinnan skulle förvärfva, istället för att, som nu sker, till det mesta öfva sig i de mera behagliga konsterna af musik, dans och litet pladder på främmande språk. Jag begär Hr Gr. o. Landtnäs propos. till afslag ä betänk., under yrkande derjemte om bifall till motionärens framställning om ett anslag af 3000 r:dr för ifrägavar. ändamål. Frih. Palmstjerna, JNils Fredr.: Afven jag förenar mig i den anhållan, som de begge föreg;de talarne framställt, och föreslår, att Ståndet mätte besluta afslag å de förenade Utsk;ns betänk. och bifall till motionen. Jag har icke mera än Hr Lagergren funnit mig öfvertygad af Utskms, jag får lof att säga, i nog egna uttryck, framställda skäl emot den nämnda motionen. Jag tror, alt hvad som bäst talar för densamma, och hvad som skulle rättfärdiga ett vida större anslag än det begärda, är det kända factum, att redan i en följd af är enskilda inrättningar bildat sig utan Statens medverkan, under namn af pensioner, skolor o. s. v., för uppfostran af flickor; äfvensom det är ett factum, att i mera välmående slägter antagas särskilda lärarinnor. Det är således numera icke möjligt att i de classer, som äga anspråk på större bildning, inskränka qvinnans uppfostran endast lill den moderliga åtgärden. Annat behöfves; och i andra Stater sker för qvinnans 492 Den 26 Mars e. m. uppfostran ganska mycket.
Några dagar derefter hade han två eller tre gånger samtal med sina Chefer, som försökte att af honom få en inlaga, att han vore nöjd att komma på expectance-stat eller sökte tjenstledighet; men det lyckades icke förrän tre dagar efter det K. beslutets datum. Samma morgon han underskrifvit detta, gick han åter till StatsSecreteraren och sade, att han underskrifvit inlagan i den mening, att löneförhöjningen, som redan förut genom ett K. bref var hans tjenst tillagd, ehuru den af brist på tillgångar då ännu ej kunnat utgå, skulle komma honom till godo. Saken var likväl redan i SlatsRådet justerad 3 dagar förrän mannen underskrifvit inlagan. Sedan har han gått in till K. M. och be - Den 4 Mars f. ni. 9 begärt, att komma i åtnjutande af den högre löneinkomsten, men har fått afslag. Vore det fråga om att yrka en undersökning rörande förhållandet, skulle äfven jag anse frågan höra under 90 § Reg.F.; men då saken inkommit så lill sågandes i form af en nådcansökning, kan jag ej sä betrakta den. Hr Ribens och min framställning af saken skilja sig hufvudsakligen deruti, att han sagt, att det varit på Strandbergs egen underd. önskan, som denne blifvit förflyttad på indragningsstal; jag åter förklarar, att det ar först tre dagar efter sedan denna förflyttning ägt rum, som Strandberg blifvit öfvertalad att lemna sin underskrift. Således har, örn ej orätt, åtminstone ett missbruk skett. När nu den man, sorn verkade allt detta, är död och föredraganden rymd ur riket, och saken ej framställes som ett klander, utan blott som en begäran, att så säga i nådeväg, om ersättning, kan jag ej finna, att remiss kan vägras. Dessutom får jag förklara, att Hr Hårds motion, som remitterades, var af enahanda beskaffenhet. Han var i tur till bättre lön, han hade deponerat aceord för densamma, och utan sin vetskap blef han förflyttad på indragningsstaten med den mindre lönen, lian gick till Konungen; Förvaltningen af S.-Ä. afstyrkte frågan och han fick aftlag.
Härtill kommer att man, i följd af en sådan partiel löneförhöjning, kan lörvänta, att alla de embetsmän, som genom detta sätt att tillvägagå se sina intressen förnärmade, antagligen vid nästa riksdag framkomma med anspråk uti enahanda rigtning. På dessa skäl tror jag att R. St:r med allt fog kunna och böra öfverlemna aflåtandet utaf framställningar om löne-förhöjningar till den konstitutionela styrelsen. Jag för min del tillstyrker bifall till den nu föredragne punkten. Hr von Knorring: Som jag verkligen icke kan dela de farhågor för konstitutionens bestånd, hvilka den siste högt aktade talaren uttalat, eller befara de vådor, som han ansett Den 31 Januari. 267 blifva en följd af en återremiss, framhärdar jag uti mitt yrkande på bifall till min förut gjorda hemställan. Till de förut af mig i frågan anförde skäl, får jag ytterligare lägga följande. Derigenom att endast 16 platser äro inom högsta domstolen tillsatte, i stället' för det' i R.-F:ns I7:de § bestämda högsta antal, eller 18 st., besparas i sjelfva verket den nuvarande aflöningen för tvenne Justitie-råds-platser, eiler 16,000 rdr. Innehafvarne af de nuvarande Juslitie-rådsplatserna bestrida således äfven de öfriga två platsernas göromål. I öfrigt synes mig verkligen underligt att man kan vilja lägga så mycken vigt på formen, eller att man, derföre att en enskild person väckt motion om en af flere talare, deribland äfven af H. Exc. Just.-Stats-Ministern, såsom nödig vitsordad löneförhöjning, att man, säger jag, endast och allenast för formens skull, skall vilja skjuta förbi målet och tillbakahålla rättmätiga anspråk. Som H. Exc. Frih. De Geer derjemte redan yttrat sig i afseende å regeringens underlåtenhet att framställa denna sak, anser jag mig i det hänseendet icke vidare behöfva utlåta mig. Jag fortfar i mitt yrkande på återremiss i samma syftning, som blifvit af Preste-St. uttryckt. Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.:
Skillnaden är nemi. den, att 3:dje punkten blott var en framställning af det i den 2:dra punkten föreslagna systemet, hvilket R. o. Ad. afslagit, hvarföre äfven jag ansåg, att den 3:dje punkten kunde läggas till handlingarne, utan att man behöfde befara att den åter skulle nptagas. Men i afseende å denna punkt torde bemärkas, att då R. o. Ad. afslagit den 11 :te punkten, rörande anslag till bangårdar i Stockholm, måste äfven denna punkt afslås, ty det heter deri: »att, med gillande af den i K. M:s Nåd. Propos. uttalade åsigt, att norra och vestra stambanorna böra inom hufvudstaden förenas och der erhålla en större gemensam bangård, bevilja och anvisa hvad sorn, under den tid innevarande Riksdags statsreglering kommer att omfatta, erfordras etc.» Då R. o. Ad. afslagit 11 :te punkten och således icke beviljat anslag till bangårdarne, måste R. o. Ad. naturligtvis äfven afslå denna punkt, deri just tillstyrkes att anslag bör beviljas. Frih. Alströmer: En värd talare har sagt, att frågan ora bnngårdarnes förening är outredd och på grund häraf yrkat afslag å punkten. Jag deremot är af den mening, att man icke bör uttala något omdöme i en outredd fråga. Vidare har blifvit sagdt, att man måste afslå denna punkt, emedan man afslagit den li:te. För min del kan jag ej inse nödvändigheten deraf, utan anser, att då R. o. Ad. afslagit l l:te punkten, och således ej beviljat anslag till bangårdar i Stockholm, så är deraf en gifven följd, att denna punkt är förfallen och bör läggas till handlingarne, med förklarande, att den ej erfordrar någon åtgärd. Hr Printzensköld, Carl: Klokheten bjuder, att man ej skall sträcka sitt yttrande längre, än nödvändigheten ovilkorligen kräfver.
— 14 — 49:o af den 15 Oktober 1860, angående ifrågastäldt ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn. (157.) Vid underdånig föredragning den 26 Oktober 1860 fann Kongl. Maj:t berörda nnderdåniga skrifvelse icke till annan åtgärd föranleda, än att dess innehåll skulle Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wermlands län, för vederbörandes förständigande, delgifvas. 50:o af den 15 Oktober 1860, angående rättighet för qvinna att antagas till förestående af orgelnistbefattning. (166.) Med bifall till Rikets Ständers beslut, har Kongl. Maj:t låtit utfärda nådig kungörelse i ämnet den 8 Mars 1861. 51:o af den 24 Oktober 1860, i anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerna å de så kallade kyrkohemmanen i Halland dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman. (183.) Sedan Kammar-kollegium och Justitie-kanslers-embetet infordrade utlåtanden i ämnet afgifvit, bar Kongl. Maj:t, vid föredragning den 31 sistlidne Juli, pröfvat skäligt anbefalla nämnda Kollegium att, efter vederbörandes hörande, afgifva yttrande öfver ett af Justitie-kanslers-embetet framstäldt förslag till reglering af förhållandet med omförmälda hemman; äivensom bemyndigat Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Hallands län att, i afseeude på de kyrkohemman, beträffande hvilka församling och arrendatorer kunna blifva öfverens om arrendets fortfarande, låta, utan hinder af de rörande utarrendering af dylika kyrkohemman gifna föreskrifter, tills vidare anstå med verkställande af ny arrende auktion. 52:o af den 24 Oktober 1860, om förändrade stadganden angående folkskole-lärares lönevilkor. (185.)
Herr Grosshandlaren Trass, som i öfrigt gillade Utskottets projecternde Betänkande, anförde Beservationsvis, att Herr Grosshandlaren funnit den deruti yttradé önskan, att endast Ritorr Råg må fä till Biket införas, vara så mycket olämpligare, som om ett sådant förbud verkeligen kom att äga rum, Svenska Exporthandeln dervid förldrade, emedan till exempel vid afsättande af Jern och andra inhemska producter till .Preussiska hamnar, värdet derå biifver för Svenska Expovteuren högre genom der skeende utbyte mot Spannmål, och som någon Ritorr säd derstädes icke egenteligen är att aflåta, blef en tydlig följd, att man förlorade hvad som annars vinnes på Exportvaran och aterlasten, äfvensom genom en sådan atgär^ all afsättning af Jern mot Contant betalning i dessa hamnar, på det högsta försvårades och till äfventyrs alldeles upphörde, I denna tanka instämde Herr Stads - Majoren och Riddaren Vestin, och på Herr Grosshandlarens begäran kommer berörde yttrande, att genom Utdrag af Protocollet till Riksens Högloft. Ständer åtfölja Utskottets blifvande Re tän - 973 -Dt>n 20 Juni. tänkande om förlägenheten i allmänna rörelsen. Ut Supra, Ex Protocollo W. Pereswetoff' Morath. Utdrag af Protocollct, hållet inför Riksens Högloft. Ständers Särskildta Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm, den 31 Maj i8iff I den af Utskottet så medelst afgjorde fråga angående Caffe delade icke Herr Rådmannen Cramér Utskottets tanka, hvad angår Consumtioris-algiften, utan anförde, att han lika med utskottets öfriga Ledamöter väl önskade, att Caffe, som så väsentligen betungar handelsvågen, kunde till införsel och förbrukning förbjudas, men ansåg detta steg för närvarande betänkligt att vidtaga, äfvensom att Utskottet borde inskränka sig inom föreslåendet af sådana medel, som förmindska förbrukningen, och på detta sätt förbereda ett framtida förbud.
Skulle likväl, vid nämnde tids förlopp, ärendena ej vara afgjorda, anmäie Riksens Ständer det hos Konungen, och aske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst En månad derefter; bprande minst Tvenne Riksstånd hafva sig om denna önskan förenat. Händer sig, att, vid flen sålunda förlängda tidens utgång, målen ändå icke blifvit afslutade, sånee som i hegerings-Formens 109 § stadgadt är. Riksdag må äfven slutas innan Tre månader tilländagått, enär samtliga Stånden sådant begära. Angående tiden för Riksens Ständers sammanvaro och villkoren för deras åtskiljande, äfvensom huru för - hållas börj om Riksdagsmål då ännu stadgas liro oafgjordej formens 10g Regerings - Se Bill. 3 Sämb Mern. j\:ris 14 och 30- Ridd. o. Adelns Prot. B. VIII. pag. 465. Preste-Ståndets Prot. B. V: pa<u 263, 497. VII: 270. Borgare-Ståndets Prot. B. III: pag. 498. Förslag, angående valbarhet till Riksdagsman i Bonde-Ståndet. Riksdags-Ordningen. § 15. Förra momentet. Allmogen i hvart härad väljc, efter hemmantalet, till Riksdagsman af Bonde-Ståndet, En, inom häradet boende och besuten, KronoKronoskatte-, Frälseeller Frälseskattehemmansegare, hvilken icke tillförene hört lill annat Riks-Stånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehaft. Vilja - förena. Allmogen inom sig„ efter i hvart härad välje hemmantalet, till Riks - dagsman af Bonde-Ståndet, En, inom häradet boende och besuten, hemmansegare, hvilken icke tillförene hört någon till annat Riks-Stånd, eller dinarie beställning i Rikets tjenst, ler fullmakt derå innehaft. Hvad or el - om sig hemmansegare ock om sådan nu ar sagdt räller med stadgad äbo-rätt sig förena. N:ris 88, Krono-hemmans-äbo
Stedingharne skulle nämligen, enligt det påfliga brefvet, anse djefvulen för den egentlige och gode guden, som af den andre blifvit fördrifven eller låtit fördrifva sig ur himmelen, men som skulle återvända dit i tidernas fullbordan, sedan usurpatorn genom sin eländiga verldsregering, sin grymhet och orättvisa, gjort sig förhatad af menniskorna och slutligen blifvit öfvertygad om sin oduglighet och vanmakt. I sanning, om en sådan lära hade uppkommit, så kunde man ej förundra sig deröfver. Öfverallt såg man djefvulens magt och inflytande; ingenstädes Guds, om ej i de blodiga och förskräckliga lagar och i den förtryckande samhällsordning, som andliga och verldsliga myndigheter förklarade för gudomliga. Sjelfva den theori, med hvilken kyrkan ville åt Gud rädda hans attribut af allmagt – ”tillstädelse”-theorien, enligt hvilken djefvulen blott med Guds ”tillstädelse” utöfvar ett sådant välde – sjelfva denna theori var egnad att öka förvirringen och fasan. ”Aldrig”, säger Bunsen48 och detta med full sanning, ”har det gifvits en tid af större förtviflan om den gudomliga verldsordningen än Medeltiden.” Bunsen böjer sig till den franske historieskrifvaren Michelets åsigt, att från trettonde till femtonde århundradet, sedan valdenserna och albigenserna i Frankrike blifvit af kyrkan utrotade och de lägre folkklasserna förnedrats till lifegne, en förtviflans religion, en verklig Satans-kult bildade sig, och att hexsabbaten hade sin faktiska grund i nattliga församlingar, som tusentals förvildade, af vidskepelsen, eländet och förtrycket till vansinne drifna menniskor höllo för att hylla och om bistånd anropa djefvulen. Dock föreligger intet otvifvelaktigt historiskt faktum till bestyrkande att sådane församlingar egt rum.
Hos honom lefver all parisgatans munterhet upp igen, och hans Bacchus är icke den vanliga rococons – Anakreons unge vingud, med skalkaktig elegans ännu in i yran, utan samma Jordaenska typ, som Bellman dyrkar – den pussiga och plakata gubben, grenslande öfver tunnan, Bacchus sur un cruchon, A califourchon, Dans un grand torchon Portoit un cochon, o. s. v. Vadé har också (från Scarron) det samma parodiska draget som Bellman. Han talar om monsieur Phébus, mamzell Junon, i toklustig blandning med gamla testamentets herrar och profeter – och han har ett sätt att göra groteska vers, som verka komiskt genom sin meningslöshet och sin uppramsning af namn. – Alldeles som det brukas i de ofta – med förlof sagdt – mer bullersamma och bråkiga än roande ceremonierna i Bacchi Tempel: Stänk ratafia! Sjung vår litania; Noak, Maria, David, Uria, etc. i oändlighet. En ny litterär genre, som slutligen under 1700- talet gaf visan en fristad och en rik uppblomstring, var den komiska operan. Den blef ett ofantligt magasin för ny och gammal visdiktning, och den gamla själfsvåldiga vaudevillen fick här en idealare färg, tack vare den förtjusande och sirliga skönheten i rococons tonkonst. Att Bellman väl kände till hela denna diktning, är utom allt tvifvel. I de dåtida tidningarnas »bokhandels-avertissementer» står den annonserad. Adolf Fredriks franska trupp gaf alla de moderna komiska operorna, och resenärerna, som vände hem, förde med bland parisermoderna de sista kupletterna. Ju mer frihetstidens Stockholm smittades af århundradets njutningsfeber, dess bättre passade denna franska chanson alla de glammande svenska lagen kring de ostindiska bålarnas fluidum.
Vid 1858 års början noterades »trois six»: de bon gout 90 å 95 francs, de marc 70 francs i Beziers. 100—105 » 60 - 72 i Marseille, allt pr hectoliter. Enligt prisuppgifter från Engelska tidningen Economists Pariser-korrespondeut gällde »trois six»-spriten af 80 proc. i Bordeaux: 1864 den 2 Januari 92 francs. 1805 den 7 Januari 74 » 1806 den 6 Januari 53 » Jemlikt Hamburger Börsen-Halle för den 12 Januari 1866 noterades följande priser å 3T°-tal eller 83 svenska kannor, nemligen för »Brantwein» i Reichsthaler å 3 mark kurant eller ungefär 3,2 7 rmt. Bordeaux <fc Bayonne 55—60 rdr Gette, Barcelona & Neapel 3 60—70 » Cognac 75—130 » Rohspiritus å 80 proc. T. ... 19,1 » Riibensprit rect å §$ proc. T 22J » Kartoffelsprit å §{J proc. T 24—26 » De sista hit i år ankomna prisnoteringarna från Cette, som jag varit i tillfälle bekomma, äro för en hectoliter J af 1865 års skörd M 1864 »> ... ... 70 » )) 1863 » .. 78 » » 1862 » .. 84 )) » 1861 » ... ... 94 » » 1860 » ... ... 125 » 394 Den 7 Februari e. m spriten anses ock i flera afseenrien bättre än §. Den kan lättare frigöras från all bismak, och ehuru den icke har vinspritens »arom eller parfym», kari den just derigenom erhålla en sådan genom tillsatser.
Beträffande det af Rikets Ständers år 1843 församlade Revisorer väckta förslag, att den del af ofvannämnde kreditivmedel, som för UllDiskontrörelsen icke erfordrades, måtte få af Kongl. Kommerse-Kollegium användas till förstärkning af Manufaktur-Diskontfondens lånetillgångar, uLi hvilket ämne Kongl. Maj:t jemväl vid sistförflutna Piiksdag aflåtit nådig Proposition, hufva Rikets Ständer, under den 26 Oktober förlidet år, i underdånighet anmält, det Rikets Ständer, af anförda orsaker, funnit Ull-Diskontens kreditiv icke böra för ifrågaställda ändamål begagnas. De i Götheborg och Malmö inrättade Ullmagasiner och Ullsorteringsanstalter, till understöd för hvilka Rikets Ständer vid 1840 och 1841 års Riksdag å Riksgälds-Kontoret anvisat ett årligt anslag af 2000 R:dr, eller 1000 R:dr för hvardera, hafva jemväl under åren i34-3 och iS44 hållits för allmänheten tillgängliga, och har, genom kungörelser, införda i allmänna tidningarne och upplästa från predikstolarne i Kyrkorna inom Götheborgsoch Bohus-, Hallandsoch Malmöhus Län, underrättelse meddelats, det hvar och en, sorn sådant ästundade, ägde att å berörde 2:ne ullmagasiner inlemna inrikes fallen ull till förvaring eller sortering emot derför bestämda afgifter. Under loppet af år i843, har, efter hvad räkenskaperna utvisa till Götheborgs Ullmagasin ej inlemnats någon ull, hvarken till förvaring eller sortering, samt till Ullmagasinet i Malmö, hvarest samma år sorterats 14 LU 12 U. af ett år 1842 dit inlemnadt ullparti, icke heller någon ull ytterligare inkommit. Sedan Kongl. Kommerse-Kollegium, i början afår 1844» rörande nämnde förhållanden hos Kongl.
Och med tindrande ögon, men nog vett att eljes svälja den djupa glädjen, fick Kitt-Jakob sina tolf kronor, hvilken i plankstrykeriets annaler hittills okända bragd han icke var sen att omtala för sin mästare, som log mer än hans lärgosse någonsin sett honom göra under de af strejker och konkurrens fördystrade senare åren. En tid därefter kom mästaren ut till professor Thelai villa med sin räkning. Plan hade af vissa hänsyn till professorn sökt göra den så låg som möjligt. Han visste nog, att han skulle taga igen skadan på andra, drygare håll, sådana där allmänna arbeten, till hvilkas ernående det aldrig skadar att ha en vän i viken. När uppgörelsen skulle ske, passade professorskan dock på och ville pruta. Herr Broström visade professorn genom aflöningskvitton, att han betalt sina gesäller 40 öre och endast debiterat sig själf 10 öre i timmen för kostnadsförslag, resor, materialer. Men frun höll i sig och ville ha räkningen nedsatt. Hon misstrodde alltid de större beloppen och mästare med tjocka klockkedjor. Till slut sade Broström, tagande sin vanliga pris med sitt lustiga, lugna småleende till hjälp åt effekten: » Hade jag skrifvit den här räkningen på professorskan, skulle den allt ha sett annorlunda ut. När man, som professorskan, kan betala en lärpojke 1,50 för han stryker en vattenhink och dessutom trakterar honom ' med kaffe och dopp, kan man gärna betala mästaren därefter, jag har, mitt herrskap, varit målare nu i trettio år, men aldrig fått mer är 50 öre för en hink, till och med som mästare. » Professorn satt mäkta förvånad. Men när sedan Broström berättade honom historien om den enfaldige Kitt-Jakob och hans egen gemål, blefvo herrarna bättre vänner än någonsin. Ty professor Thelaus hade smått börjat försöka att hålla balansen mot sin frus finansiella envälde, och hinkarna lågo henne därvid bittert i fatet. o * Önskningar. Af E / len Bergström. å länge en människa hyser önskningar, är hon ej verkligt olycklig; i sann mening olycklig är blott den, som ej önskar något, brukade en gammal from lärare säga.
Genom 1777 års Silfver-realisation, blei 3 735 års ExpeditionsTsxa fördubblad; derefter år 1801 den 27 Maj åter fördubblad! med tilläggning af särskild, förut okänd lösen af Communicationsoch RemissorialsResolutionerl! år 1813 den 5 December, fastställdes åter der i 5o procents förhöjning, med afseende uppå hvad Riksens Ständer derom i underdånighet hade föreslagit, nied en tillökning af en Den 5 Martti. 2gl Cancellieafgift till 16 skillingar vid ansökningar till alla Rikets Collegier; och r.u mera har genom en från höga Regeringen utfärdad och af Herr StatsSecreteraren M. G. Dankvardt contrasignerad förnyad taxa på Expeditionslösen under den i5 Maj 1821, i anledning af Kongl. HofRitternes och Högsta Domstolens afgifna underdåniga Utlåtanden, samma Expeditionslö sen blifvit å nyo ansenligen förhöjd, i synnerhet till faveur för Håradshöfdingarne, hvilkas sportelsinkomster likväl förut åro vordne ansenligen förbättrade, genom det i Kongl. Förordningarne under den 5o Junii 1800 och dea l4 Maj i8o5 stadgade påbud, att ”å alla köpebref borde elter föregående lagfart, Fastebref ovilkorligen utfärdas, hvilket likväl i förra tider ganska sällan var öfligt. I synnerhet är denna förhöjning märkbar i den uti sednare Expeditionstaxan stadgade spor. telafgift för Bouppteckningars inregistrerande och förvarande, jemte påskrift eiler presentatum å det utgående exemplaret, bestigande sig uti ett Sterbhus med 20,000 R:drs behållning, till icke mindre summa ån 28 R:dr 16 sk., med ännu större proportionerad afgift för mindre behållning.
N:ö 13. 5 dantag, hvilka tillkommit efter December månad 1827, äfvensom de, hvilka af gammal praxis blifvit afskiljde, borde få begagna dess egande-rätt, såsom förpantning, till högst 30 år; att för öfrigt en besuten Jordegare, hädanefter som hittills, borde ega rätt upplåta större eller mindre del af sin jord eller utmark, mot Afgäld eller Spannmål, likväl med bibehållande af besutenhet, hvilket upplåtande emellan Jordegaren och Nybyggaren borde så uppgöras, att den senare hade att påräkna beskydd och hjelp, då oförutsedde olyckor sådant påkallade, såsom vid sjukdomar och missvext-år; hvaremot Motionairen ansett olämpligt och endast ledande till oberäkneliga Rättegångar, att vid Jord-afsöndring använda föreskrifterne i 2 Cap. 2, 7, 8 och 12 §$., eller snarare de fleste §§. af Kongl, Förordningen den ig December 1827. 5:0 Att Vattenfall borde kunna afsöndras och förvärfvas med evärdelig eganderätt, och nödig jord dertill anslås, äfvenledes till evärdelig ego, mot Jordlega, dock så, att besutenheten för Jordegaren derigenom icke rubbades, 6to Att Städernes jord borde få styckas huru som helst, blott den efter godhet erlägger sin ovilkoiliga afgift till StadsCassan, i hvilket afseende nödigt vore, att dessa One - ra och L yldigheter noga utstakades till Sta* demas framtida bestånd* Af Rihdagsfullmägtigen Nils Munsson frän. Malmöhus Län'• Att deri, uti itsta Gap. % §. uti Kongl. Förordningen den ig:de December 1827, gifna föreskrift om hvad till besutenhet erfordras, synes Motionarren in-, nefatta uppenbart ingrepp i egande-rätten ; ty den jord man icke eger rätt att, på hvilket sätt och uti så små delar sora helst, föryttra, kunde man icke eller sägas med full eganderätt besitta.