Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att göra denna min åsigt åskådlig, har jag bifogat ett förslag till tariff, som dock, till undvikande af vidlyftighet, endast upptager vissa pannerymder. I afseende på beskattningen, ehvad den är högre eller lägre, anser jag, att skilnaden i skalt emellan de större och mindre redskapen bör bestämmas i förhållande till den vinst i sparadt arbete och bränsle, som de förra kunna lemna emot de senare. Efter denna princip var också sammansatta Afdelningens beskattningsförslag utarbetadt, men hade det missödet, att i Utskottens pleno blifva fördubbladt. Jag anser den nu föreslagna beskattningen för hög; ty onekligt är, ätt producenten, d. v. s. jordbrukaren, fick deraf vidkännas största bördan, — ej blott derföre, att penningebehofvet nödgade honora att, oaktadt den högre skatten, producera en afsättlig vara, troligen till lika qvantitet, som förut, hvarigenom den lika stora tillgången skulle bibehålla bran vinet vid samma låga pris, som då skatten var mindre; — utan äfven derföre, att eonsumtion onekligen är störst vid jordbruket, hvars tunga arbete fordrar mycket arbetsfolk, som ej afstår ifrån sina vanliga supar, bränvinet må kosta hvad som helst. Och en irring skulle det vara, om någon på allvar tror, att bränvinets omåltliga bruk skall förekommas genom prisets möjliga förhöjning af 2 å 3 sk. per kanna. Jag anser beskattningen obilligt fördelad emellan större och mindre bränvinsredskap, hvilket torde med största korthet genom ett exempel kunna ådagaläggas: Enligt Afdelningens förslag, skulle skatten för en 90 k:s panna utgöra 135 R:dr ■— sk.
Skrifvelse, N:o 93. 165 Beträffande åter kostnaderne för garnisons-truppernes inqvartering, hvilka redan för mer än 20 år sedan ansetts böra utgå efter den af särskilda kommitterade utarbetade samt af Krigs-kollegium och Stals-kontoret år 1847 i underdånighet tillstyrkta förhöjda taxa, hvarvid stadens nuvarande inqvarterings-gifvflre ej eller halt något alt erinra; så och då ulredt vore, att de Stockholms stad från äldre tider för inqvarteringen tilldelade inkomster af tolag samt dubbla vågoch mätare-penningar kunde i medeltal beräknas till 37,307 R:dr B:ko årligen, hvarmed den till ungefärligen 39,700 R:dr uppgående egentliga inqvarterings-kostnaden skulle i det närmaste betäckas; men härvid äfven föreisom me, att inqvarterings-gifvarne, under åberopande af Rikets Ständers vid flera Riksdagar uttalade åsigter om billigheten af lindring i de staden redan åliggande inqvarterings-besvär, förklarat sig endast kunna medgifva, att i samma mån stadens utgifter för inqvarteringen genom statsanslag förminskades, men ej till högre belopp, nedsättning finge ega rum i de inkomster staden nu till understöd för inqvarteringen åtnjöte, har E. K. M:t, som ansett förslaget till förnyad taxa å inqvarterings-ersättningen för garnisons-regementena i hufvudstaden upprältadt. med tillbörligt afseende å derstädes varande förhållanden, funnit inqvarterings-gifvarne icke böra genom detta förslags fastställande tillskyndas ökad tunga, hvadan och då, enligt samma förslag, inqvarterings-kostnaderne komme alt uppgå, för de 3:ne Lifgardes-reg:tena och Svea Artiileri-reg:te till . B:ko R:dr 64,376: 36. — samt för återstående personalen af f. d. Lildrabant-korpsen lill » » 227: 9. — eller tillhopa till B:ko R:dr 64,603: 45.
3:o cpöra befja lägenheter imber fjemntanetd ffatttäggning od) l)afwa fålebed ingått i befi wärbe, äro be från benna afgift befriabe. G) Gcmillning af Kapitaler, 2lktic-öalag, ^Usociationcr, öocietetcr, Kassor, tUerk, t)t)potljcksocl) ankra a 11 m ä it it a Inrättning a r. § 33. i:o £>å af fastigheter, efter beråd wärbe, fantt af fjnnbel, näring od) rörelfe, efter infontften, SSewittning utgår, utan allt afbrag för gälb, få fomma ide be intednabe od) t rörelfeit inftitcCna fapitalen, fåfont, enligt ofwanberörbe grunb, re* bait titt Semittning beffattabe, att i fåbant affeenbe färffilbt upptagad. 6 SermllningssSovorbmngen. 42 Sew i llniugd 2:o ©om tifioät låntagaren enbafl förffottdmid ertägger beit S?emidning, fjmilfeu för nttanta mebel belöper, mare bet f)and omitforliga rätt, att betta för* ffott af långifivarcit återfå, meb fem procent af räntan för alla utlånta fapital, utan affeenbe berpå, om be äro intecfnabe eller icfe, få framt nemligen räntan är till mer än $em procent befläntb. Såntagaren åtnjnte betta afbrag tvid fymarje räntebetalning, od) gifme l)ait berå qvitto, ©itter ej långiftvaren meb fåbant qvitto eller annat laga bemid jlprfa, att ©eivillning^afbrag ivib fymarje ränte
Jag erkänner, att idéen är lycklig, att för ett Capital i Bancosedlar få ett i silfver, och derjemte en hög ränta , lycklig nemligen för den del af medborgare, som äro penninge-egare , men kännbar för dem, som drifva Landtbruk och Näringar, efter som de skola på sin bekostnad verkställa detta Capitai-ulbyte. Såsom Representant är jag förbunden, att tillse hvad som är nyttigt, icke för en del af medborgarne på de andras bekostnad , utan för dem samfält, och jag kan således, ehuru egande den öfvertygelse, att en långsam och måttlig utsläppning al pappersmynt, allteftersom folkmängden och produetionen tilltager, långt ifrån att vara skadlig, gagnar landet, likväl icke annat än på det högsta tillstyrka , alt man icke understödjer förenämnde partiella Realisation. Herr von Heyne: De skäl, som innefattades i de fleste Memorial vid Riksdagens början, för fortsättning aflånesystemet, angingo väl ej det påslående, att man borde inlåcka de icke skuldsatta att skuldsätta sig, utan man ansåg nödigt, att de, som voro skuldsatte/borde hjelpas genom för - 432 Den 52 November (, ca, delngligare län af Banken, för att dermed infria de i afseende på tid och vilkor mera tryckande skulder, hvarföre Egendomar voro hos private intecknade. Detta föremål malte val äfven hafya föranledt Rikets Ständer, att bevilja fortfarandet af Faslighets-Låit, icke det, att blott öka skuldsättnings begäret. Jag hemställer 'då, om ett Maximi belopp af 2000 R:dr är tillräckligt. Jag kan ej annat än högeligen instämma med Herr Munck af Rosensköld, och tror, att Maximi Summan bör i Reglementet ökas tili 6000.
Vid hoffester, furstliga förmälningar och dylika tillfällen infunno de sig i stora skaror, blefvo stundom rikt belönade, stundom med förakt tillbakavisade. Deras anseende var icke synnerligen stort, och som vanligt stod väl lefnadssättet i förhållande till anseendet. I de gamla lagarne, såsom i ”Sachsenspiegel” och ”Schwabenspiegel,” hånas de starkt; Edward III i England förordnade genom en parlamentsakt, att kringvandrande skådespelare skulle utpiskas ur staden London; kronisten prisar kejsar Henric III derför att han bortskickade hela den massa af histriones och joculatores, hvilka infunnit sig vid hans bröllop i Ingelsheim år 1045, och gaf dem hvarken mat eller penningar. Kyrkan var dem ogynnsam; de många conciliiförbuden för prester att bevista deras föreställningar, bevisar detta; men förbudens upprepande bevisar ock, att sådana gjorde föga verkan. Folket fann sig af dem roadt, och icke alla förnäma och höga herrar voro lika stränga i sina åsigter som kejsar Henric III. Att dessa lösdrifvare varit virtuoser på den tidens instrumenter samt utöfvat voltigoch taskspelarkonster, är utom tvifvel; men om arten af deras mimiska föreställningar vet man ingenting med bestämdhet. Man kan dock af åtskilligt sluta till, att dessa bestått dels af sånger och dansar, beledsagade af lifligt åtbörd-spel, dels af små farcer, uppförda på gator och öppna platser inför folket, eller i de rikes hus och furstarnes palatser. Då, som vi sett, de romerska mimerna och pantomimerna — hvilka namn användas både om skådespelet och skådespelarne — omtalas ännu uti 6:te och 7:de seklerna, och då till de sista uttryckliga underrättelserna om dessas fortvaro sluta sig i oafbruten följd underrättelserna (t. ex. de ofvannämnda conciliibesluten) om dramatiska föreställningar, om ock af okänd beskaffenhet, så ligger det nära till hands att antaga, det medeltidens kringstrykande upptågsmakare och skådespelare i rakt nedstigande linie härstamma från de romerska mimerna, om än den ursprungliga karakteren blifvit under tidernas lopp på mångfaldigt sätt omgestaltad.
Då genom handelstraktaten med Frankrike tullafgifterna för Akta porslin blifvit nedsatta till hälften af hvad de enligt 1863 års taxa utgjorde, hafva Rikets Ständer, i betraktande häraf och då licencer i allmänhet böra i möjligaste måtto undvikas, beslutat, att den under artikeln porslin förekommande anmärkning, att kärl och redskap af äkta porslin för farmaceutiska och vetenskapliga behof kunna i föreskrifven ordning få af vissa vederbörande tullfritt införas, må ur taxan utgå. I öfverensstämmelse med hvad Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, lika med Tullkomiterade, föreslagit, och då jordbrukets betryckta ställning, samt svårigheten äfven för flera andra inhemska näringar att, efter den väsendtliga minskning i förut tillgodonjutet skydd dem genom Franska handelstraktaten vederfarits, kunna bestå i kampen mot utländsk konkurrens, äfvensom den medellösare befolkningens anspråk att icke för en så oundgänglig förnödenhetsvara som Salt nödgas erlägga särskild skatt, fordrat en länge ifrågasatt eftergift af den statsintrad, som genom tullen å nämnda artikel varit beredd, hafva Rikets Ständer ansett tullfrihet böra medgifvas vid införsel af »Orajfneradt kokoch bergsalt». Beträffande artikeln Spanmål, malen, så enär så väl mjöl både af hvete och råg, som äfven gryn af alla sädesslag, varit föremål för en stigande import, nemligen hvetemjöl från 1,557 centner åren 1847—1855 till 80,630 centner de påföljande nio åren, samt rågmjöl från 34,516 centner under det förra till 221,563 centner det. sednare tidsrummet, äfvensom gryn från 244 centner åren 1847—1855 till 1,414 centner åren 1856—1864, allt i medeltal årligen, hvaremot utförseln af d^sssa slag malen spanmål, ehuru tilltagande, varit jemförelsevis obetydlig, hafva Rikets
Constit.Utsk. har framlagt betänk. såsom ett grundlagsförslag, men har likväl icke föreslagit någon ändring i 85 § Reg.F., som uppgifver, hvilka författningar skola såsom grundlagar anses. Der står nemi.: ”Såsom grundlagar skola anses denna Reg.form samt den Riksd.Ordn., den SuccessionsOrdn. och deri Förordn. omen allmän tryckfrihet, hvilka, i öfverensstämmelse med de grundsatser, som i denna Reg.form bestämmas, R. St. och Konungen gemensamt vid denna riksdag komma att fastställa.” Således borde Constit.Utsk. hafva föreslagit, alt uti denna § ännu en 5:te författning skulle upptagas^ nemi. den om landtdagar. Det har likväl icke skett. Detta är således ett alldeles nytt tillägg, som vid en blifvande riksdag skulle införas, och utgör således ännu ett motskäl, som Frih. Cederström kunnat ytterligare åberopa. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. med denna fråga, utan hemställer, alt betänk, måtte ogillas i samma ordalag, som af något bland de öfriga Stånden blifvit begagnade. Jag har förut i likhet med Frih. Cederström föreslagit, att R. o. Ad. mätte instämma i PresteStts beslut, som innehåller afslag å betänk.; men som åtskilliga värda ledamöter deremot gjort erinringar, hemställer jag nu, örn det ej vore bättre, att R. o. Ad., lika med BorgareSt., förklarade för sin gemensamma tanke, att Ståndet icke gillar Constit.Ulsk:s förslag om landtdagar. Då hade R. o. Åd. icke bundit sig i afseende på något annat förslag om landldagar, sorn framdeles kunde komma i fråga, utan endast ogillat det, som nu är under öfverläggning. V H. Ex.-Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna till behandling, enligt 56 § Reg.F., Constit. Utsk:s förslag till allm. grunder för en Landtdagsordniog. Ropades nej. Frih. Cederström:
Nådiga åtgärd ännu kraftigare befrämjas och till verkställighet befordras, hade Kongl, Maj:t, i Nådig Kungörelse af den 5 April 1816, behagat förordna, att, om Pastor och Församlingen gemensamt åstunda och begära en öfverenskommelse om Presträttigheternas utgörande, eller ock om en sådan öfverenskommelse blott å den ena sidan be* gäres och åstundas, vare sig ensamt af Pastor i Församlingen eller ock af För» samlingens pluralitet, bör dertill, på de grunder 1681 års Kongl. Förordning och flere dermed gemenskap egande Kongl, Bref och Författningar innehålla, upprättas ordentligt förslag, lämpadt efter Gällets' beskaffenhet, för att vid allmän Sockenstämma, i närvaro af vederbörlige Kronooch Besv. och Ekon. TJtsk. Betänkanden. Consistorii Ombud, leda till vänlig öfverenskommelse Lärare och Åhörare emellan; då, i händelse af vänlig öfverenskommelse, föreningen, på sätt redan i Nåder fcireskrifvet är, tili Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse äntnäles; Skulle deremot uppstå ändamålet motverkande stridigheter, underställes förslaget vederbörande Landshöfding och Domcapitel, i afsigt att godvillig förening åstadkomma; hvilken, om den ernås, likaledes till Kongl. Majrts Nådiga stadfästelse i underdånighet anmäles; men, i händelse öfverenskommelser icke, genom Landshöfdingens och domcapitlets bemedling, stå att vinna, komma, så väl det uppgjorda förslaget, som dén vägrande partens sndragne skäl, att till Kongl. Majrts Nådiga granskning i underdånighet öfverlemna», för att, efter i hvarje fall förekommande Omständigheter, blifva i Nåder regleradt, och för en tid af 25 till högst 50 år. Sedermera hafva vid sistförflutne Riksdag Riksens Högloft.
– Tyvärr, min vän, det lönar föga att trösta den bedröfvade enkan. Hennes gyllene behag äro på väg att eröfras af en annan ... – Hvad säger du? – Hennes myntade behag, tillika med de omyntade, som ligga i hus och trädgårdar, hafva funnit en väldig friare, som är värdigare än du att njuta dem ... – Prokonsul, tala icke i gåtor. I dag är jag Davus och icke Oedipus. Hvad menar du? Hvem är friaren? – Kyrkan. – Jag förstår ej din fördömda kristianska rotvälska. Hvem är kyrkan? Förbannelse öfver honom, hvem han är! – Olycklige hedning, du har således icke en aning om det högsta och märkvärdigaste, som finnes på jorden. – Du menar antingen Olympos eller Atlas ... – Nej, nej, jag menar kyrkan. Men för att göra klart för dig hvad som menas med kyrka, fordras, att jag inlåter mig i en theologisk afhandling, som berör vår religions mysterier. Men detta är mig icke tillåtet, min vän. Du får således icke veta hvem kyrkan är. Det är nog för dig, att det blir hon och icke Hermione, som ärfver Krysanteus. Samtalet afbröts af en centurion, som visade sig i tältluckan, emottog några order af sin befälhafvare och aflägsnade sig. Derefter fortfor Annæus Domitius i halfhviskande ord: – Jag ser, min Olympiodoros, dina fruktlösa ansträngningar att lösa min gåta. Jag vill då sjelf tolka henne. Krysanteus har en son ... – Jag vet ... det svagsinta helgonet ... – Tyst, ingen hädelse! Helgon äro aldrig svagsinta. Det är nog att säga helgonet, ifall du som en god rhetor vill undvika pleonasmer. Nog af, det är sonen och icke dottern, som ärfver fadern ... – Det beror af Krysanteus’ testamentariska anordning, inföll den lagkloke Olympiodoros. – Vill han tillförsäkra sin dotter en betydlig del af sin förmögenhet, står det honom fritt.
Jag nämnde visserligen att något sådant skulle kunna vara att förmoda, men jag tilläde: sä vida Utskottet in Pleno gillar hvad desi forsta Ajdelriing Jöreslagit^ I afdelnin gens förslag ingår ej projectet att bibehålla eu MinimiTahell, ty om den blir qvar, behöfves> visserligen icke några nya grunder för skattläggning och värdering. Detta är hvad jag trott mig böra upplysa, på det att Högloft. Ståndet 220 Deli 12 Maji f. rn. icke^må anse mitt yttrande som ett löfte om ett blifvande project, för hvars uppfyllande jag ej kan ansvara. Herr Rosenblad; I anledning af hvad en vård Ledamot yttrat får jag 'nämna, att min uppgift rörande kostnaden för vinnande af Franska Grundräntans jemnare fördelning, innefattade både refning, skattläggning och värdering, samt grundade sig på ett till en af Franska Kamrarne inlemnadt anförande. Då man beräknar svårigheten att bestämma olika jords och andra fastigheters olika afkastning, och dennas» högst olika värde, i förhållande till olika lått afsättning, och äfven fäster afseende på den ombytlighet i varu-vården, som så ofta inträffar, så måste man medgifva svårigheten, att äfven genom den noggrannaste skattläggning vinna en oföränderlig måttstock för Bevillningens fördelande. I Dannemark, der med få undantag, allt från äldre tider hela landets skatt varit fördelad efter Hartkorn, och der den ena skattläggningen efterträdt den andra, der har man fått erfara olågenheterne att fördela allt efter hems mantal eller Hartkorn. Historien härom igenfinnes i Mandix Danske Kummer-v essen. Jag för min del anser låmpeligaste utvägen för Bevillningens fördelning vara vår nu gällande, och i detta fall inser jag nyttan af en med en Jurys makt försedd Municipal Corps, sådan som den finnes i våra Bevillnings-Comitléer.
Beträffande slutligen Revisorernes anmärkning, att det betingade priset, 2 R:dr 40 sk. tunnan, för stenkol, hvilka Grosshandlaren J. E. Unman, genom kontrakt af den 27 April 1847, förbundit sig under loppet af 5 år vid Storjungfruns fyrbåk lefverera, vore alltför högt, så synes skälig anledning till denna anmärkning så mycket mindre förefinnas, som det, med hänseende till den långa transporten och svårigheten att vid härvarande försäkrings-inrättningar erhålla assurans för fartyg, som till slika transporter på kusten begagnas, ©tvifvelaktigt blefve förenadt med vida större både kostnad och risk för statsverket, om stenkolen här upphandlades och fartyg för transporten härstädes af Kronan befraktades. Öfver de anmärkningar, hvilka i revisionsberättelsen förekomma mot stationernas räkenskaper, har Förvaltningen infordrat vederbörandes förklaringar, hvilka från Götheborgs station ej förr än den 24 dennes kommit Förvaltningen tillhanda och nu i underdånighet öfverlemnas, jemte det remisshandlingen härhos återställes. Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Storniäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, *1. KREUGER. P. G. HJELM. G. E. LIIM)STEDT. R W. BAECKBORG. P. (). BÄCKSTRÖM. Referent. Stockholm den 27 Februari 1852. Fr. Hallström. - 294 — Befälhafvande Amiralens i Carlskrona utlåtande, i anledning af 1851 års Revisorers anmärkningar vid Flottans rä. kenskaper. Till Kongl. Förvaltningen af sjöärendena! Med skrifvelse af den 29 sistlidne Januari, har Kongl. Förvaltningen öfversändt ett transsumt af Rikets Ständers Revisorers, efter granskning af 5:te hufvudtitelns räkenskaper för åren 1848 och 1849, till Kongl. Majit aflåtna underdåniga berättelse, för att inom 14 dagar efter delfåendet meddela utlåtande deröfver.
Det var på grund deraf, som jag trodde det blifva omöjligt för R. o. Ad. att här i massa ingå i pröfning af sådana specialiteter, 15 H. 34 Den 27 October e. m. som de särskildta förslagen omfatta. Men såvida det kan Jäla sig göra, såsom Hr Grubbe föreslagit, att hvart och ett moment för sig tages i öfvervägande samt discuteras och afgöres, så inser jag visserligen en möjlighet, ehuru aflägsen, att kunna komma lill något resultat. Jag tviflar likväl, att vi dervid kunna lyckas, utan tror alt vi svårligen, ehuru länge vi må discutera, komma lill något annat eller åtminstone något bättre, än hvad som redan är beslutadt. Jag har visserligen förklarat att jag skall förena mig med Frih. Hamilton och äfven med Hr von Hartmansdorff, men af samma skäl, som en värd talare här för några dagar sedan yttrade, alt han nemi. gjorde det, såsom han i en liknelse framställde, likasom en båt i en strid fors , der man ser brådjupet för sig, fäster sig vid den första strand, som kan ernås. På denna grund skall jag fästa mig vid hvilketdera af dessa förslag som helst, men icke af något annat skäl. Ilr Hjerta, Lars: Efter det förklarande, som Hr Frih. o. Landtm, i förra plenum gifvit i afseende på föredragningssättet, så tillstår jag, att jag för min del skulle finna någon svårighet för Hr Landtm, att villfara den propos. som Hr Grubbe här har framställt, för den händelse att den ledamot, hvars förslag vore framstäldt till R. o. Ad:s öfverläggning, sjelf skulle yrka att få detsamma pröfvadt i sin helhet; roen då hufvudändamålet här ej kan vara annat, än ali R. o. Ad. skall komma till någon gemensam tanke öfver de särskilda punkterna, och den ledamot, hvars förslag nu är å bane, sjelf yrkar och anhåller alt få detsamma söndeideladt och punktvis pröfvadt; så ser jag icke att något hinder kan läggas emot en sådan begäran.
[109] cÄoiUtj-ttloBtln-rleM[2 2] till underkläder, Duktvjger, Lakanvätfnader Spetsar, Handduksväfnader, oeh Sängkläder. Redaktionen. STOCKHOLM, 28 MF " gratis. V I D I N G H O F F, krona och kostar för hela året s j S S J S onskaakortast möjliga tid lära tala Engelska språket, anmäle sig Regeringsgatan 51, 3 tr. En krona pr vecka. välfournerade speÄttikfabrikens veckan Amerikaresande 19 _ oeh priskuranter börjar åter den 24 januari kl. 12 midd. Pris för helpensionärer 75 kr. i månaden, » » utom skolan boende elever. för år, » » » » » ». i månaden. Anmälan af nya elever hos undertecknade. H. Mesterton, A. Mesterton, [Hl] Upsala, Nedre Slottsgatan n:r 16. (G. 10847x1) Koncentrerade Ättika DIVERSE. Ett ungt fruntimmer, som genomgått Musikkonservatoriet (fröken Thegerströms klass), önskar att inom aktade familier meddela pianoundervisning. Närmare underrättelser lemnas å Iduns Byrå, Sturegatan 8 (ing. fr. Humlegårdsg. J94] o e h detalj. Om så önskas, meddelas undervisning i vanliga skolämnen och språk samt i hushållsgöromål. Närmare upplysningar meddela fru E. Wessling i Stockholm, David Bagares gata n:r 20, två tr. upp, och kyrkoherden J. A. Petri, Helgesta, Sparreholm. En ung flicka af fransk börd med goda språkkunskaper önskar med snaraste plats i en bildad och treflig familj för att undervisa barn i vanliga skolämnen, språk och musik. Franska och tyska talas flytande. Svar till A. 21 torde inlemnas å Iduns Redaktion, Sturegatan 8, Stockholm. [108] (luftrenande) O z o g e n. En [113] gatan 8 (ing. fr. Humlegårdsg. [106] o c h Barn. seende på lön än bemötande. J. B. B e r n d t s o n.
Fastän jordmånen i den förra i allmänhet är lös och mager, råder likväl derstädes mera trefnad och välmåga, än å den sednare, hvars jordmån är bättre och mera bördig. Länge har uppmärksamheten fästat sig vid sistnämnde förhållande, och till befrämjande af slättbyggdens bästa hafva betydliga anslag af Slaten erhållits, nemligen dels, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga bref af den 16 B:ko årlig tillökning i anslaget till utflyttningshjelp i följd af laga skiften, för att, genom fördubbladt understöd, kunna förmå slättbyggdens skifteslag, att antaga ett förbättradt brukningssätt af deras jord, dels ock i särskilde poster, tillsammans 24,476 R:dr i5 sk. nämnde mynt, till vattenafledningar inom Läckö och Skara fögderier samt en mindre del af Wartofta Härad. De väsendtligaste åtgärder, som för öfrigt blifvit vidtagne till förbättring af landet, nemligen sjöars sänkning och mossars aftappning, hvarigenom dels jordvinning erhållits, dels ock vattensjuka trakter blifvit beredda till bördighet, vågar jag här i underdånighet anmäla: 1:0. Öfverdirektören E. Hagström, biträdd af sedermera Förste Landtmätaren C. Jacobsson, verkställde, på Statens bekostnad, åren 1817 —1823 undersökning, huru de, för en mängd socknar inom Wadsbo Härad menliga öfversvämningar från det största strömdraget i Länet, Tidaelfven, äfvensom den deri utfallande Kräfteån, skulle förekommas; hvarvid utreddes, att en areal, utgörande 5,626 tunneland, som ofta står under vatten och lem nar blott en dålig höskörd, för hvars inbergning mycket besvär måste vidkännas, kunde dels blifva odlingsbar och dels vinna betydlig förbättring genom nämude elfs sänkning vid Kottholmen och Kräfteåns upprensning. Tre alternativa förslag uppgjordes, till utförande hvaraf kostnaden beräknades för det ena till 55,oio R:dr, för det andra till 22,565 R:dr och för det tredje till 38,270 R:dr, allt Banko.