Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så hafver nu Herren gjort med mig, i de dagar, då han såg till mig, på det han skulle borttaga min försmädelse ibland menniskorna. Uti sjette månaden vardt Gabriel Ängel utsänd af Gudi, uti en stad i Galileen, benämnd Nazareth; Till en jungfru, som förlofvad var enom man, hvilkens namn var Joseph, af Davids hus; och jungfrunes namn Maria. Och Ängelen kom in till henne, och sade: Hel, full med nåd! Herren är med dig; välsignad du ibland qvinnor. Då hon såg honom, vardt hon förfärad af hans tal, och tänkte uppå, hurudana helsning detta var. Då sade Ängelen till henne: Frukta dig icke, Maria; ty du hafver funnit nåd för Gudi. Si, du skall afla i ditt lif, och föda en son, hvilkens Namn du skall kalla JESUS. Han skall varda stor, och kallas dens Högstas Son; och Herren Gud skall gifva honom hans faders Davids säte; Och han skall vara en Konung öfver Jacobs hus i evig tid; och på hans rike skall ingen ände vara. Då sade Maria till Ängelen: Huru skall detta tillgå? Ty jag vet af ingen man. Ängelen svarade, och sade till henne: Den Helge Ande skall komma öfver dig, och dens Högstas kraft skall öfverskygga dig; derföre ock det Helga, som af dig födt varder, skall kallas Guds Son. Och si, Elisabet, din fränka, hafver ock aflat en son i sin ålderdom; och detta är sjette månaden åt henne, som hetes vara ofruktsam; Ty för Gud är ingen ting omöjelig. Då sade Maria: Si, Herrans tjenarinna; varde mig efter ditt tal. Och Ängelen skiljdes ifrå henne. Uti de dagar stod Maria upp, och gick i bergsbygdena med hast, uti Jude stad; Och kom uti Zacharie hus, och helsade Elisabet. Och det begaf sig, då Elisabet hörde Marie helsning, sprang barnet uti hennes lif. Och Elisabet vardt uppfylld med den Helga Anda; Och hon ropade med höga röst, och sade: Välsignad du ibland qvinnor, och välsignad dins lifs frukt. Och hvadan kommer mig detta, att mins Herras moder kommer till mig?
Då jemlikt Kongl. Brefvet den 23 November 1860 ett visst belopp, nemligen 1,000 R.dr, blifvit för revisionsåret 1862 anslaget till ersättning för biträde och andra kostnader under fortsatt uigifvande af Sveriges gamla lagar, ansågo sig 1864 års revisorer, ulan att inlåta sig i bedömande af frågan, huruvida det anslagna beloppet varit för det afsedda ändamålet otillräckligt, böra uttala den mening, att, oaktadt räkenskapen för detta anslag blifvit i Kammar-rätten ulan anmärkning granskad, ett öfverskridande af nämnda anslag icke gerna kunde grundlägga någon ersättningsskyldighet å Statsverkets sida för hvad utgilvaren af nämnda lagverk af egna medel förskjutit, uppgående, enligt hvad redogörelsen gåfve vid handen, till 3,489 R:dr 93 öre, som vid revisionsårets slut balanserades redogöraren till godo. I anledning af hvad revisorerne sålunda anfört, och enär närmare utredning om berörda förhållande saknas, få Rikets Ständer härmed i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t täcktes genom vederbörande låta utreda, dels huru utgifvarens af nämnda lagverk fordran uppkommit och hvari den består, dels ock om någon betalningsskyldighet för samma fordran kan för Statsverket ifrågakomma. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 24 Februari 1866. Bih. till R. Skrifvelse, N:o 23. Upplä8t och godkändt hos Ridd. och Adeln den 17 Febr. 186 6. Preste-Ståndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 — •— Bonde-Ståndet den 2 4 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Andra Hufvudtitel.
Den 6 April f. m. rande till ämnet; men jag har ansett mig skyldig framlägga en tableau öfver förhållandet. Deraf visar sig hland annat, att vid 1818 års riksdag åtgingo 6 månader, innan förslaget till den underd. skrifvelsen med öfverlemnande af tulltaxan från Exped.Utsk. afgick. Jag klandrar ej ett sådant dröjsmål, men har velat till prot. förklara, att orsaken till det dröjsmål med afgörandet af denna fråga, hvilket man klandrar, ligger i våra former och ej hos de enskilda representanterna. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. ansåg de vid Bevilln Utsk:s betänk. N:o 56 gjorda anmärkn.T hindra dess antagande samt betänk, således böra återremitteras. Jtopades starka nej, blandade med ett eller annat ja. H. Ex. framställde derefter propos. till bifall af Bevilln.- Utsk:s betänk. Ropades starka ja, blandade med några nej. Hr Hjärne: Jag vill ej besvära R. o. Ad. med en votering, sorn sannolikt ej skulle lyckas mig att vinna, då jag ensam stridt för min mening; men jag anser mig böra i prot. nedlägga min reservation, byggd på öfvertygelsen, att inkomsterna blifvit för högt beräknade, och att jag till följd deraf befarar, att Riksg.cont. intill nästa riksdag skall åsamka sig en ökad skuld af 6 ä 800,000 r:dr b:co. Det är detta, jag velat förekomma genom utgifternas reglerande i förhållande till inkomsterna. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade till Bevilln.Utsk. remittera den af Gr. v. Fersen under loppet af nyss slutade diseussion väckta motion. Ropades ja. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tjllkännagaf, att Frih. Stjerneld, Algernon, Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh., samt Gr. v.
Till Dal-Elfvens upprensning, oanvände hos LandshöfdingeEmbetet i Upsala 1,000. - „ Bolaget för Sluss-anläggningar vid Forssliaga och Degeforssen 5,000. „ d:o för dito vid Säffle, in beraknadt i år bekomne 5,000, rr,ooo. „ Directionen för Dragvägs anläggning vid Skoghall, inberäknadt i år bekorane i,3oo 5,000. , 7 1 24,000. Fordringar att indrifvas : äldre , Af Ståthållare-Ernbetet på Drottningholm för Inventarium från Upsala Station, oförändradt från år 1827 535:28. 9. • Lieutenant Sydow för effecter från Upsala förråd ll5: 4-— Krono-Fogden Wibelius för dito å auction försålde . ■ ',307- 12.— 3j8(j6; 5> ^ Arbe.ts-forråds behållningar.■ Vid Wäddö Canal 25,197:28.— proviant 285: 36. 3. 25,483: 16. 3. „ Westerås dito 2,000. K. StatsContoiret inne stående . , 45,4oo. cc ,r L_L_: 66,277: 46. 9. Summa StrömrensningsFon den tillhörige 136,472:42-6. hvartill kommer: Behållning hos Directionen för Helsingborgs Hamnbyggnad . "i 1,409:24. 5. Af de här såsom obetalde balancerade fordringar, förskott och lån, hafva sedermera, på sätt sammandraget för år 1828 utvisar, influtit och till redovisning i samma års redogörelse upptagits, nämligen: Af anslaget för Skede Mosses på Öland uppodling . 1,000. Af Lieutenant OIdenburgs skuld ... 8n: 8. 2. Af Upsala Stad, för materialier, begagnade vid Åns upprensande 278: 25. 9.
Delta allt håfve WI i Nådigt öfvervägande tagit; och enär, af hvad. W år General Adjutant för Armeen sålunda i underdånighet anfört och upplyst, icke allenast inhemtas, att det pris, hvartill Husqvarna Factori-ägare vilja den ifrågavarande Pistol-tillverkningen sig åtaga, belydligen öfverstiger det af Eder beräknade och äfven det hvartill Pistoler vid Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori kunna erhållas, utan ock allt det åsydtade ändamålet, att det förevarande behofvet af Pistoler skyndsamt må blifva afhulpet, icke kan genom deras Hesta Ilnig vid Husqvarna, vinnas, då ägarne dervid fästat det vilkor, att utom de' under besigtning nuvarande Gevär, 1200 ytterligare borde få förfärdigas, innan Pistol-tillverkningen skulle börjas; hvartill kommer, att, af efterstående Gevärs-tillverkning vid Carl Gustafs Stads Factori för åren 1829 och i83o, 5oo Gevär redan äro färdige, så hafva "WI nu i Nåder velat förordna, att, jemte det nämnde Gevär må få emoltagas på i83o års beställning af 600 Gevär, de återstående toö böra tillverkas på samma gång som de erforderlige Pistolerne, hvilka sednares förfärdigande derefter med uteslutande af andra Gevärs-arbeten böra fortgå så snart nämnde 100 Gevär blifvit färdiga, och företrädesvis fortsättas åtminstone intill dess priserne på Pistoler vid öfrige Factorierne betydligen nedsättas: börande likväl, hvad beträffar de Pistoler, som af Extra anslags medel skola bekostas, beställningen tills vidare och intill dess annorlunda i Nåder förordnas, inskränkas till det antal, som för den dertill bestämda summan kan erhållas; äfvensom Wi ansett dessa Pistoler böra efter 1820 års modell förfärdigas. Hvilket vi Eder lill Nådigt svar och underdånig efterrättelse i Nåder meddele. "Wi befalle &c. Stockholms Slott den 2 November t833. CAHL IOHAN. C. G. GRIP. Rätteligen utdraget betygar E. M.
Efter mitt förmenande är detta en nog stor förhoppning. Jag tviflar på att Ulsktn i allmänhet hafva tillfälle att läsa ens alla de handlingar, som verkligen tillskicka.? dem. Mindre torde de göra sig särdeles besvär med att skaffa sig sådana handlingar, som de icke enligt formen äro nödsakade att läsa igenom. Jag tror att Const.Utsk. och äfven R. o. Ad. vore bäst betjente med, att eli sådant förslag, som Frih. Hamiltons eller Hr von Hartmansdorff?, blefve öfverlemnadt till Const.Utsk. såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke. Jag voterar för det ena och naturligtvis icke för det andra, men derom blir fråga framdeles. Jag yrkar att föredragningen mätte blifva sådan, som vi flera gånger öfverenskommit om att den borde vara. Hr Ribbing, Bengt: Jag får vördsamt erinra R. o. Ad. om innehållet af det beslut, som på förmiddagen fattades. Detta beslut innehöll, att såvida R. o. Ad. med ja besvarade, d. v. s. biföll Frih. Sprengtporten förslag, skulle det sedan vara R. o. Ad. tillåtet att discutera och bifalla eller afslå de förslag, som icke slodo i strid meddetsamma. Dessa förslag anser jag vara Frih. Hamiltons och Hr von Hartmansdorff?. Då nu ett par värde ledamöter, Grefvarne Horn och Frölich, föreslagit, att Ståndet skulle stanna vid livad som redan är besluladt, så anser jag, att, om man nu skulle fatta ett sådant beslut , det som fattades på förmiddagen vore upprifvet, och anser således R. o. Ad. icke vara berättigadt att ulan vidare åtgärd bifalla ett sådant förslag. Men det kan ändå vinnas, om R. o. Ad. finner för godt att afslå både Frih. Hamiltons och Hr von Hartmansdorffs förslag, i hvilket fall följden troligen blefve att Frih, Sprengtportens förslag ensamt komme att afgå till Const.- Utsk.', men för min del skulle jag icke önska en sådan åtgärd, såvida nemi. R. o.
Stånd förekommer” etc., och när jag följaktligen, för att ådagalägga origligheten af en gjord framställning, väljer grundlagens egna ord, sii måtte jag icke vara den som har orätt. Den ädle Grefven har beklagat sig öfver (le föreläsningar i grundlagarne som jag tillåtit mig att hålla för honom, som redan vore en gammal man: Jag är icke heller så ung; men om äfven den yngste pä detta ruin, skulle, såsom hans rättighet är, jemväl finna behöflig!;, att hälla föreläsningar i grundlagen för mig, så skulle jag desamma med tacksamhet emottaga, emedan vexel-undervisning är nyttig i en National-församling. Om vissa ledamöter af detta Stånd tillåta sig att för andra Stånds ledamöter hålla föreläsningar i grundlagarne, så måste de hålla till godo, att på detta rum emottaga uplysning om berörde lagars rälta innehåll. Grefven har kallat för illiberalitet, att vilja fortskynda den -hvilande frågans afgörande. Dertill hade kunnat finnas skäl, om detta mål blifvit föredraget på en urtima riksdag och således Ständerne eller Svenska folket icke fått begrunda det under de 3 år som böra förflyta mellan de lagtima riksdagarne; men då förslaget har hvilat sina 3 år på Ständmes bord, samt hvar och en haft tid att derom stadga sin mening, bör det också nu till slutlig pröfning företagas; ty grundlagen föranleder icke dertill alt någon serskild tid skall anslås, hvarken för den ena att i fråga om grundlagsförändring vara informator, eller för den andra att deri låta sig informera. Ville man hafva tid pä sig för hvarjehanda operationer, så må man resa hit på förhand för att göra upp sådant, eller till Orebro, eller hvarthelst man finner det nödvändigt, men ingalunda söka att uppehålla riksdagsärendernas gång, något, som grundlagen icke vet af. Frih. Sprengtporten har ansett detta förslag vara ett ankare i stormen.
Detta är et sä ostridigt som äfwen kändt förhällande, och wi kunna intet fägna oss ät nägon glad anledning at fä utstylderne minstade, utan inses Lydeligen deras ökande. Detta bör intet afsträma oss; Wi bora wist icke heller fälla modet; Tideböckerna lämna oss ojäfa.gtiga bewis at ständagtighet och enighet hos de mindsta Stater uprättbällit dem, som warit nära sit fall och undergäng. Rikets här församlade Ständer hafwa genom upoffringar bewittnadt lika hedrande tänkesätt som utmärkt wära förfäder och hedra deras minne, och man bör äfwen nu hoppas den bästa utgäng. Dä allas sinnen äro förenade til utförandet af et enda ändamäl: Rikets beständ. Utan pen-, ningar kan Armeen intet undcrhällas, Ämbetsmän lönas, och Rikets ofanteliga behofwer fyllas, och billigt kan den frägan upstä: hwar alt detta skall tagas? Brist blifwer säkert ehwad ffatter ock pälägaas, dä jag dock inskränker mig innom de, som möjeligen kunna utgöras Lika med en enskyld mans hushäll är det äfwen med Statens; dä tilgängarne intet swara emot de upgjorda behofwen, böra dessa sednare inskränkas, och i den wägen har Bonde-L-tändet äfwen som Ridderskap^ och Adelns flere Ledamöter, genom indragningars förefläende sökt minsta behofwen, hwilken grundade tanka jag äfwen wägar understödja, säsom högst nyttig, ehuru intet genast werkande, dä de mesta bestä uti Tjensters indragande, hwilka intet billigt wis kunna innehafwarne afhändas. Dessa indragningar blifwa dessutom otilräckeliga. Hwarje nitisk Patriot bör säledes upeldas til omtanka at rädda sig, utur ?53
Ulsh. Bet.cle.N.o j6. rättighet, så är den, inom deras obestridliga områden, förut gifven; men att utsträcka den derutöfver, äfven då deras skog ej är från angränsande Kronoskog afrösad, ian Utskottet ej tillstyrka, utan anser dem, i likhet med öfrige enskilde, som önska tegagna den förmonen, att på Kronans skogar idka tjäru-bränning, böra vända sig till Konungens Befallningshafvande, för att lagligt tillstånd dertill erhålla. Vidkommande tjäru-bränning af torra träd, så afstyrker Utskottet rättigheten dertill, på skäl, som i dess förra Betänkande äro anförda; och hvad angår en fri och af ingen controll bunden tjäru-bränning på de delar af Krono-skogarne, som icke ligga inom något hemmans eller nybygges område, eller inom de till Kronohemman eller Nybyggen angränsande trakter, som här föreslås, att besagde lägenheter tilldelas, för att derå få tjäru-bränning idka, finner Utskottet betänkligt, att en sådan frihet tillstyrka, emedan den skulle förnärma Kronans rätt, måhända medföra skada för skogarne genom olofliga tillgrepp derå, för att erhålla tjärubrännings-ämnen, äfven ofta åstadkomma inbördes afund, tvist och våld mellan dem, som idka denna handtering, samt, genom följderna häraf, från denna näringsgrens begagnande utestänga mången af dem, som nu efter utsyning och mot en lindrig aft Besv. och Oecon. Utsk. gift gagna sig och Staten, genom deltagande i detta närings-fång. Utskottet får således tillstyrka Rikets Höglofl.
Lill fångars skjuts och underhåll_, hade Utskottet, på anförde skäl, tillstyrkt Rikets Ständer: ”alt bevilja uppförandet å Stat af den utaf Kongl. Majit i Nåder äskade tillökning med 62,38o R:dr oell alt derjemte lill Kongl. Maj:t aflåta underdånig skrifvelse, med tillkännagifvandé, det Rikets Ständer liyste den öfvertygelse, alt Kongl. Maj:t lärer vara betänkt på att ytterligare låta vidtaga sådane mått oell steg, som sätta en gräns för denna Utgifts-Titels oafbrutna stigande långt utöfver hvad vid Riks-Statens uppgörande beräknas.” Vid detta Utskottets tillstyrkande, hafva hos Ridder skåpet och Adeln samt inom Borgareoch Bonde-Stånden flerfalldiga anmärkningar blifvit gjorda, af hvilka likväl en del, rörande förmenta bris tfa 11 ig heter i Inrättningen, dels derigenom att fångarne ega eli alltför rundligt underhåll, dels ock alt arbetet är för lindrigt och arbetsordning-en icke fullt ändamålsenlig och nog strang, m. m., redan åro besvarade genom Utskottets Utlåtande N:o ij5 och 176, föranledda af Herrav Montgomeries j G.} och Strålesj N. kV._, serskild e motioner, samt grundade pä af Utskottet pä stället inhemtade upplysningar. Grefve Cronhjelm_, O. A.har anmärkt: att den föresiägne tillökningen efter ali sannolikhet är för ringa, och att, då delta anslag är af för* slags-natur samt Kongl. Maj:t alltså mäste berättigas att, om blist uppkommer, anvisa fyllnaden på Öfverskotten, bättre vore att genast göra anslaget betydligare. — Utskottet medgilver rigtigheten af denna framställning desto hellre, som Utskottet, såsom hufvud vilkor för ett väl ordnadt Stats-Verk, antagit och äfven till Rikets Ständers godkännande föreslagit den allmänna grundsats, alt någon bestämd anvisning å Öfverskotten ej må göras.
Upfyllas dessa förhoppningar, då skall under stundande stormiga tider, medan andra länder skakas af ständiga lagstiftningsförsök, Svenska folket ännu en gång kunna ådagalägga, alt dess lag är mäktig af en ädel, sjelfständig utbildning, att den är väl egnad, ali med en fast Konungamakt förlika en värdig och sann medborgerlig frihet, och, likasom det andra, så skall ock Svenska lagstiftningens 3:dje tidehvarf slutas ärofullt.” Jag har upläst dessa slutord, Mine Hrr, ur ett nyligen utkommet arbete, som afhandlar Svenska lagstiftningens historia, ända till stadfästelsen af 1734 års lag. Del ådagalägger alldeles samma återgång i lagstiftningsarbetet under 17:de århundradet, som den jag förordat. Carl IX gjorde flera försök i radikal lag - 398 Den 12 Februari. stiftningsväg. Trenne förslag utarbetades redan under hans tid, alldeles såsom nu, men man insåg snart, att detta sätt att stifta lag icke var det lämpliga. Man lade arbetet å sido och började med partiella förbättringar. Yi känna den mängd af genomgripande, och vår närvar, lag grundande författningar, som utkommo under 17:de århundradet.. Den Svenska jurisprudensen stod onekligen under denna tid vida högre än f. n. Och efter dessa för-arbeten, utkom 120 år sednare, vår nu gällande lag, hvilken vi under mer ån 100 år hafva älskat och ärat. Jag fruktar alt en kodifikation, företagen i otid, skulle hämma rättens utveckling i st. f. att befordra den; ty det är en erfarenhet, som jag ofta sett bekräftad, att då en ny lag utkommit, nöja sig juristerna med den bokslafliga tillämpningen häraf; jurisprudensens utveckling ligger nere för den grammatikaliska tolkningen af lagboken. Sådane äro mina åsigter i lagstiftningsväg. Meningarne om lagstiftningen kunna vara olika, jag respekterar mina motståndares. Jag är öfvertygad att vi begge afse samma mål, grundandet af ett rättstillstånd, som bevarar och tryggar den enskildes rätt. Jag'tror att det sker genom utbildandet af det juridiska studiet och utvecklande af den inhemska rättens grundsatser; mina motståndare tro, att det sker genom en ny lagbok.
För min del förenar jag mig derföre i den anhållan om propostr i afseende pä denna punkt, sorn af Gr. Lagerbjelke blifvit gjord. Hr Prytz, Lars Adolf: 1 öfverensstämmelse med hvad jag vid ett föreg;de tillfälle yttrat i afseende å hufvudfrågan, då jag instämde i Frill. Palmstjernas reservation i den punkt, som rörde bolagets befrielse från bevillning, får jag äfven nu yrka att en sällan befrielse icke mätte bolaget tillerkännas. Jag åberopar i öfrigt de af Gr. Lagerbjelke anförda skäl, hvartill jag endast vill lägga ett, nemi. att jag icke vet hvarför detta bolag mer än alla andra skulle komma i åtnjutande af sådana fördelar som i allmänhet blott tillerkännas fromma eller milda stiftelser, bland hvilka detta bolag ingalunda kan komma att räknas. De skäl Gr. Mörner i början af sitt yttrande anföit såsom talande för Utsk:s förslag, förmodar jag af Gr. Lagerbjelke komma alt besvaras. Jag instämmer i Gr. Lagerbjelkes yrkande, alt punkten mätte delas i tvenne delar, och såsom lian föreslagit, elen första delen då bifallas samt den andra alsi ås. Ilr Printzensköld, Carl: Den sednare delen af 8:de punkten innefattar enl. mitt förmenande ett stadgande, hvarigenom, om dit bifalles, Ständerna tiäda utöfver gränsen af sina rättigheter. Ständerna hafva nemi. efter mitt begrepp om grundlagens lydelse, ingalunda rättighet all bevilja befrielse frän bevillning ej heller all ålägga bevillning mera än från den ena riksdagen till den andra, så ali hvad den ena riksdagen gjort, del kunna påföljande Ständer ändra. Skulle åter detta stadgande bifallas, så blefve följden den, att nu församlade Ständer hade beslutat en skattefrihet för bolaget under hela oktrojtiden och sålunda gått kommande Ständer i förväg att i den frågan efter sig företeende omständigheter besluta.
att de väntpenningar, som skjutsbonde erhåller, vore för högt beräknade, enär han får mera penningar om han väntar fyra timmar, än om han hade skjutsat, hvarvid en resande, utan minsta eget förvållande ofta kan fä vidkännas en betydlig utgift; att, då roan vid begagnandet af ensittsigt åkdon, i ena länet älägges betala skjuts för 2:ne hästar, men i det andra slipper med skjutslegans erläggande för en häst och gångpenningar till den skjutsands, en bestämd föreskrift borde i detta häuseende stadgas; au alja förslag till *390 Besv. och Ekon. Utsk. Betankanden• resandes fortskaftande, vare sig med forvagnar genom entreprenade elier annat, alltid blifva omöjliga, så länge skjutslegan ke är så uppsatt, att de kunna löna sig; och då det vore en omöjlighet för Riksens Ständer, att tillvägabringa något sammanhängande helt i detta magtpåliggande ämne, borde en underdånig hemställlan hos Kongl, Majit framföras, det en plan matte utarbetas, att bringa skjutsningsskyldigheten i ett annat skick; att den förändring 1 skjutsförfattningen borde tillstyrkas, det skjutsbonden väl alltid linge plats på åkdonet, men att, då man behöfde medföra dräng, två personer finge åka efter en häst, äfvensom fyra personer borde få åka eft6r två hästar, heldst då fråga vore om ännu icke fullvuxne barn; att Författningens stadgande, det nian icke får köra fortare än en mil på l-J timme, vore olämplig, enär om sommaren så lång tid icke dertill erfordrades, och om hösten eller våren det understundom vora omöjligt, att åka så fort. Hos Hederv. BondeStåndet har blifvit eriuradt: att något väsendtligt för ändamålet troligen icke vinnes genom de nya försök till entreprenader, Utskottet föreslagit, hvaremot utvägen till förbättring anses endast ligga uti antagandet af forvagnar, som kunna gå för billig skjutslega, samt uti reserveskjuts för dem, som villja färdas med egna åkdon, köra sjelfva och betala en skjutslega, svarande Besv. och Ekon. Utsk.
' Min kan det vii1 vara beliöfligt eller ens nyttigt att låta det i en skola nödviindiga pedanteriet stifta lagar for de i liemnien lasta anöjesböckei-na ?~ Ocli på livilket satt k a n det verka skadligt, om i en för öfrigt god Barnbok ej allt ar angsligt afpassadt för ett visst iitvecklingsstadiuiii, om ett och annat dar skulle förekoinina, so111 de nnga blott dniikelt uppfatta och soin först en rikare erfarenhet kan för dem fallt förklara? I wden gninla goda tideiiw föreliistes åtskilligt i lieminen. Bland det &amp; örelasta var ganska mycket, som alls ej var m i a d t för barn. Tioåringen lyssnade. p&amp; Fritiofs saga, Riinebergs episka dikter, Kiingariie pk Salamis; lians öra smektes af versens rytin och klang, och ett diinkelt, inen kanske darför ej mindre djupt intryck af inneliållets skönhet blef kvar i det iinga sinnet - m h n e till skada? Att Barnet p i intet stadiiim bör f&amp; göra bekantskap ined böcker, soni i migon bemärkelse äro dåliga, dsroin beböfver va1 ej tvistas. Och till sliit, inåste det ej verka förlamande p5 en författares fantasi att stadse hafva tanken på åldersstadiet soin en black om foten? Är det ej rent af att befara, att en dylik nyktert prosaisk reflexion skall ftirjapa all högre flykt, all friskhet, och originalitet? Hiirii gör Z. Topeliu ' s i sin oöfvertraffliga Lasiiing för barn;. talar lian diir ej till snart sagdt alla kldrar? Ocli inånne det ej vore skal att till livarje författare af ungdomslitteratiir saga: S&amp; vidt clu k m, gå du afven och gör saininaledes! S. B. z: ': i: S&amp; l h g t insandaren. Harined g % vi .att meddela Bokkoiiiitéiis svar till J.