Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gust, von Diiben, 412 Motioner hos Ridderskapet och Adein 1862, N:o 160, Stormagtigste, Allernådigste Konung! Inför Eders Kongl. Majit har direktionen för Serafimer-lasarettet haft nåden tillförene vid särskilda tillfällen anmäla, hurusom den sjukvård, som vid lasarettet tillhandahållas personer från alla delar af riket, under sednare åren varit alltmera anlitad, äfvensom att, till följd deraf, behofvet af förökadt utrymme samt förbättringar inom lasarettet i vissa delar blefve alltmera kännbart. Ursprungligen beräknadt för ett mera inskränkt antal sjuke, utgörande ännu för trettio år sedan allenast 140, har lasarettet sedermera blifvit utvidgadt i hufvudsakiigt syfte att bereda plats för ökadt sjukantal. Sednare åren hafva ock under vissa tider samtidigt varit vårdade ända till 308 patienter, och inträde ändock nästan dagligen sökt af flera, än som kunnat emottagas. För denna utvidgade sjukvård har hvarje lokal inom lasarettsbyggnaden tagits i anspråk och tillfälle för det, till undvikande af sjukhus-epedemi, nödiga successiva utrymmandet af sjukrummen i och för vädring och rening, endast tillfälligtvis under somrarne kunnat beredas. I saknad af erforderliga boningsrum för sköterskebetjeningen har hvilostad åt en del af densamma måst lemnäs i samma rum, som för de sjuka begaguats. Lokalerne för kök och bad, dertill anvisade under en föregående tid med inskränktare sjukantai, äro numera alldeles otillräckliga och otjenliga såsom icke motsvarande behofvet för en väl ordnad sjukvård och en förbättrad matberedning. Afven den vid lasarettet befintliga likbod, med obduktionsoch begrafningsrum, äro för ändamålet otillräckliga, särdeles obduktionslokalen, enär allenast en inskränktare del af de vid lasarettet studerande unge läkare hafva utrymme att vid obduktionerna närvara och inhemta den undervisning, som dervid meddelas.
Jemte det jag instämmer med de alare, som yttrat sig för pensionsbeloppets höjande, ber jag att Den 28 September f. m. 4)9 få nämna att påståendet, att Enkefru Theorell frän allmänna kassor uppbär ett pensionsbelopp af 775 rdr, grundar sig på ett misstag, enär hon från häradshöldingarnes enskilda pensionskassa uppbär 500 rdr och blott återstoden från allmänna kassor. Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade Hr Gr. och Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan olörändrad och dels bifall dertill med den förändring att pensionsbeloppet förhöjdes från 1000 rdr till 1500 rdr; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring först blifvit framställd, men med nej besvarad, propos. på bifall till samma hemställan med ofvansagde förändring gjordes, samt besvarades med ja. Gr. Liljencrants: Jag anhåller att R. o. Ad. måtte in bjuda de öfriga Riks-Stånden att biträda det nu fattade beslutet. Till detta förslag lemnade R. o. Ad. sitt bifall. 70:de punkten. Hr Stedt: Vid Biskop Heurlins frånfälle, befanns boet betydligt skuldsatt, och de inkomster, som under nådåren inflöto, användes af enkebiskopinna!) till gäldens betalande, hvadan behållningen blef ganska ringa. Under hela sitt lif verkade Biskop Heurlin rastlöst i det allmännas tjenst, och det synes derför icke vara rätt att lemna bans ålderstigna sjukliga enka åt armodet. Jag anbåller derföre att det af Stats-Utsk:t för Enkefru Heurlin till 500 rdr föreslagna pensionsbelopp måtte höjas till 800 rdr, hvilken summa blifvit af 2:ne motionärer föreslagen.
Grundläggning: gräfning, 38 kub.famnar pålar med nedslagning, 283 st plank till platformarne, 24 tolfter spåntpålning, 146 sträckfot Landfästen och vingmurar, 93 kub.famnar mur i brl stenhuggning, 510 qvadr.alnar S u in m a För ställnings-materialier m. m. tilläggas 20 proc. härå Öfverbyggnaden, 26 sträckfot 5 60: — Brobyggnad vid Söderqvarn. Ett spann af 20 fot. Landfästenas höjd 16 fot, bredd 31 och tjocklek 10 fot. Grundläggning: gräfning, 40 kub.famnar pålar med nedslagning, 212 st. spåntpålning, 128 sträckfot Landfästen och vingmurar, 57 kub.far . ä 5 — 200 . För ställnings-virke m. m. tilläggas 20 proc. härå Öfverbyggnaden, 26 sträck fot 5 60: — Kulvertar och Aflöt» gistrummor: 2 huher tar af 48 qvadr.-fots sektions-area. Grundgräfning, rustvirke, spåntpålning Kallmur, 40 kub.famnar ä 50: — 20 trummor af 20 qvadr.-fots sektions-area. Grundgräfning, rustvirke, spåntpålning Kallmur, 310 kub.famnar å 50: — 39 trummor af 12 qvadr.-fots sektions-area. Grundgräfning, m. m Kallmur, 377 kub.famnar å 50: — 31 trummor af 6 qvadr.-fots sektions-area. Grundgräfning, m. m Kallmur, 130 kub.famnar å 50: — Väg-öfver gångar, 8 större 5 450: — 22 mindre a 150: — Väg-omläggningar Rötning och omgräfning af vattendrag Stängsel, 72,000 sträckfamnar al: — Tilläggas 20 proc. härå Från Ugglehult till Nässjö, 6 mil. Schaktning: Summa Tilläggas 10 proc. härå Broar: Brobyggnad vid Rörvik. fot.
Om organisationer af arbetet skulle äga rum, sorn är en orimlighet i sig sjelf, så skulle väl bestämmas, t. ex. i afseende på dikning, huru många kubikalnar jord skulle uppgräfvas under viss tid, vare sig 12 timmar, eller 2, lika mycket; men på den tid, som man för dagsverke bestämmer, mäste man äfven absolut bestämma, huru stor qvantitet arbete, som bör medhinnas, sä framt icke mången skall få betala dagsverket för nästan intet. Delta hörde icke till ämnet, och jag hade icke troll att Hr Akerman skulle besvära oss med den der digressionen i afseende på arbetets organisation; men i afseende [iå saken, yrkar jag hvad jag förut yrkat, nemi. återremiss pä betänk. Hr Printzenskjöld, Carl: Ett begär, alt förkasta det bestående, blott derföre alt det emot sig har häfd och ålder, samt alt sätta annat i stället, emedan del för sig har nyhetens behag, gär genom den närvar, tiden; och man besinnar härvid föga, om den förändring man önskar i verkligheten, innebär en reform eller om den icke fast hellre uti sig innefattar motsatsen. — Hedan i början af 1820-talet framfördes af tidningspressen högljudd klagan öfver de ”ruttna” coll:r, som funnos här i landet, och deras omkullstöi tande utgjorde dagens lösen. Såsom ett offer åt den då rådande allmänna opinionen förordnade den tidens Regeringen comité, för alt noggrannt undersöka förhållandet. Resultatet blef, hvad man allmänt känner, att desse colhr ej befunnos så ”ruttna”, som man föregifvit. En omflyttning af göromål från det ena collegiet till det andra var hela den reform, hvarvid man mäste stadna, och det kan vara underkastadt mycket tvifvel om ens denna reform medfört något gagn i verkligheten, ålan vann genom förändringen, om ingenting annat, åtminstone olika namn under expeditionerne i de mål, som från ett till ett annat embetsverk blefve förflyttade. Så torde ock bli händelsen med den 350 Den 24 Mars. förändring af bergsoch comm.-collme, hvarom nu fråga är väckt.
Propos. till bifall å Utsk:s förevaride yttrande blef härefter framställd, men besvarad med starka Nej, jemte några Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot samma yttrande gjorda anmärkmr föranleda till äterremiss, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte ett eller annat Nej, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Beträffande sedermera Utskis hemställan i fråga om ett af Hr Hagman väckt förslag, yttrade Hr Flach: I conseqvens med hvad jag förut yttrat, yrkar jag äterremiss äfven af denna punkt. Uppå härefter framställd propos., fann R. o. Ad. att i följd af dess nysä fattade beslut, äfven ifrågavande del af förevaride punkt borde återremitteras. I fråga om Utskis i sista delen af förevaride punkt, afgifna förslag, anförde Hr Flach: Enl. hvad näst föregide punkt innehåller, har Hr Hagman yrkat, att de platser i Taxerings-komitéerna, hvilka vid sista Riksdagen blefvo åt embetsoch tjenstemän samt ståndspersoner uplåtna, måtte ånyo med ledamöter af BorgareSt. besättas. Längre gick han icke. Utsk. afslog denna framställning, men går i nästa punkt sjelft ännu ett steg längre och föreslår att de rum, som i Taxerings-komitéerna äro åt embetsoch tjenstemän uplåtne, skola i vissa fall kunna besättas med ledamöter af BorgareSt. Detta är alldeles detsamma som att säga till Hr Hagman: ”Ni har försökt att göra ett radikalt förslag, men Ni har icke förstått Er på konsten ; vi skola lära er den. Den består 25* 388 Den 27 Maj f. m. nemi. icke deruti, att man indrager de platser, som blifvit åt embetsoch tjenstemän samt ståndpersonér uplåtna, utan deruti, att man drifver ut desse personer och sätter Borgare äfven på deras platser”.
Att den organisation de nu hafva är sådan, att det ofta finnes ingen kontroll på en domares åtgärder, och att deraf kan upsla högst betänkliga följder och långvariga tvister, det visar sig tydligt af förev:de mål. Hr Heykensköld: Då flere talare här yttrat sig som om felet skulle ligga hos BankoKommissarierna, så måtte jag icke nog tydligt fäst Hrr:s upmärksamhet på, att af Belänk:t synes, hurusom Bankens Kommissarier, då det blef fråga om att begära fasta p& de försålde egendomarne, anmodat HäradsRm att meddela fasta å de pantförskrifna egendomarne, men deremot beviljades fasta vid Sotholms HäradsRätt å fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen på begäran af Frih. Cederström. Man har vädjat till Ståndets billighetskänsla. Jag vill icke förneka, att det kan synas öfverensstämmande med billigheten, att ge både halfva och hela summan, men man bör besinna, hvad följden skulle blifva, om alla mål, der den ena blir lidande på den andras bekostnad, skulle dragas under Ständernas pröfning. Gr. Björnstjerna har uplyst, att Kommissarierna visste att de 3:ne ifrågav:de egendomarne voro af den natur, att de icke kunde försäljas. A andra sidan får jag då, för att ställa frågan i jemnvigt, uplysa, att ä-fven säljaren visste att egendomarne voro af denna natur. Jag anhåller om afslag af Betänk:t. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Att de Skottiska arfvingarne icke hafva någon juridisk rätt till ersättning är redan afgjordt af HofRätterna och Högsta Domstolen. Det är också icke på denna grund som anspråken blifvit byggda, utan motionen har blifvit framställd under förespegling att billigheten fordrade det Banken gåfve någon ersättning för den orättvisa som blifvit begången.
Med åberopande af Kongl. Maj:ts härom framställda förslag, har Grefve Mörner, Carl, uti ett inom Ridderskapet och Adeln afgifvet yttrande, hemställt, att, då jern vägs-anläggningen mellan Carlshamn och Almundsryd skulle kunna verkställas under åren 1858, 1859 och 1860, men denna anläggning icke komme att medföra den för orten påräknade nytta samt bereda erforderlig inkomst, såvida icke segel-leden från sistnämnde ställe till sjön Salen, eller åtminstone till Asnen, blefve samtidigt öppnad för trafiken, Rikets Ständer måtte medgifva, att, utom låne-undérstödet, äfven hälften af den summa, 337,500 R:dr R:mt, som anläggandet af kanal-leden mellan Salen och Almundsryd, enligt den ökade kostnads-beräkningen, antagits komma att kosta, skulle, i händelse det finnes behöfligt, under samma statsreglerings-period få uppbäras i afräkning å det utan åter - Slals-UIskoltels Utlåtande N:o H3■ 7 betalningsskyldighet föreslagna stats-bidraget; hvarjemte bemälde Grefve erinrat om vigten och angelägenheten för kanal-byggnads-arbetenas utförande, att transportleden mellan Carlshamn och sistnämnde sjö kunde så snart som möjligt begagnas, emedan derigenom forslingen af kalk och alunskiffer in. fl. erforderliga materialier till de 9 slussar och andra byggnader, som skola uppföras på andra sidan denna sjö, komme att betydligt underlättas. Sedan Stats-Utskottet nu redogjort för det hufvudsakliga innehållet af de handlingar och upplysningar, som blifvit Utskottet meddelade i afseende på statens sökta medverkan för åstadkommande af en länge påtänkt och af ortens invånare önskad kommunikation mellan ofvan uppräknade sjöar, samt denna kommunikations utsträckning till kusten af Östersjön, åligger det Utskottet att inför Rikets
Här samlade sig efter hand alla hans stamförvandter omkring honom, och med dem flydde han på 15 bajdarer till det land, hvars berg tschuktscherna försäkra sig kunna vid klart solsken se ifrån Kap Jakan. Under den derpå följande vintern försvann ännu en med Krächoj beslägtad tschuktsch med sina anhöriga och renar, och man förmodar, att äfven denne dragit till landet på andra sidan hafvet. Härmed stämmer äfven en annan sägen, hvilken invånarne på Koljutschin-ön meddelade oss. Der berättade nämligen en gubbe för mig (Wrangel), att under hans farfars lifstid en bajdar med sju tschuktscher, deribland en qvinna; vägat sig för långt ut i hafvet. Sedan de länge drifvits hit och dit af vinden, strandade de vid ett för dem obekant land, hvars invånare föreföllo sjelfva tschuktscherna råa och djuriska. De skeppsbrutna männen blefvo alla mördade. Endast qvinnan blef skonad, ganska väl behandlad samt kringförd i hela landet och förevisad för infödingarne såsom något sällsynt och märkvärdigt. Så kom hon till sist ända till kargauterna, ett på den amerikanska kusten vid Beringssund boende folk, hvarifrån hon fann medel att undkomma till de sina. Denna qvinna berättade för sina landsmän mycket om sina resor och öden; bland annat påstod hon sig äfven hafva varit i ett stort land, som låg norr om ön Koljutschin, sträckte sig långt mot vester och sannolikt sammanhängde med Amerika. Detta land skulle vara bebodt af åtskilliga folkslag; de i vester lefvande skulle i allt likna tschuktscherna, men de i öster boende vara så vilda och djuriska, att de knappt förtjente att kallas menniskor. Hela berättelsen är så väl af qvinnan sjelf som äfven af de efterkommande sagesmännen späckad med så många osannolika äfventyr, att den knappt skulle förtjena någon uppmärksamhet, så framt den icke vore anmärkningsvärd genom öfverensstämmelsen med Krächojs historia.»254
N:o 217, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt. N:o 61, anglde reglenn af utgifterna under riksstatens gide hufvudtitel. R. o. Ad. fann detta mål böra punktvis föredragas, och utlåt. Pilo 61 dervid böra tjena lill grund. Utskottets förslag, pag. 3, i utlåt. N:o 61, att iån af de å denna hufvudtitel anslagna medel hädanefter icke må meddelas.- Frih. Cederström, Jacob: Detta Utskis tillstyrkande innefattar i min öfvertygelse ett förbiseende af Statens verkliga nytta, hvilken måste vara, att Styrelsen äger tillgångar att använda till näringarnas understöd. Att understöd i låneväg lemnäs, så att capitalet återkommer och kan ånyo användas, måste vara för Staten nyttigt, och ett motsatt förhållande hinderlig! för näringarnas fortkomst. Detta förhållande ligger till grund för bestämmandet af del an - 38a Den i a Augusti f. ra. slag vid 1809 års riksdag, hvarvid Ständerne beklagade, att de ieke kunde anvisa mera, men förklarade att de voro öfvertygade om att dessa medel, ändamålsenligt administrerade, skulle lemna ökade och tillräckliga tillgångar och vara svarande emot behofvet. Först i sednare tider har man börjat att i låneväg använda titelns medel för näringarna. E11 näring, som icke är hulpen med låneunderstöd, vare sig mot 2a3 proc. eller utan ränta men mot återbetalningsskyldighet af capitalet inom 10 år, förtjenar icke understöd; ty i annat fall äro penningarne blott för Slaten bortkastade. Jag tillstyrker derföre afslag på Utskottets framställning om en und. skrifvelse till K. M., och att det må öfverlemnas till K. M. att, efter sig företeende omständigheter, använda medlen till näringarnas upphjelpande, likväl endast i låneväg. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag vill icke bestrida Frih. Cederströms sats, att näringarna kunna vara i behof af låneunderstöd; men för detta behof är redan sörjd t genom disconter i många skepnader. Lika litet lärer Frih.
Att den af Revisorerne i fråga ställde, till 1813 års Tull-Uppbörd hörande, Summa 696,037 R:dr 6 skill. 6 r:st. varit förräntad i Götha KanalDiskont-Verk , har väl utaf sjelfva HufvucfBoken icke kunnat inhemtas, emedan Summan ingått såsom Balans från 1813 i 1814 års Huf - Underdåniga Skrifvelser'. 441 _ * vud-Bok , samt, efter hvad Kongl. Direktionen förklarat , hvarken blifvit eller bort blifva afförd i och för ersättningen i nämnde Diskont: men genom Direktionens Utlåtande, samt de upprättade och derjemte meddelta Omsluten af j S 13 > 1814 och 1815 arens Hufvud-Böcker är npplyst: att i frågavarande Summa blifvit upptagen uti en bland Verifikationerne till Hufvudboken befintlig Bakning med Götha Kanal Diskont-Verk, samt att både Kapitalet och den uppluj ne räntan för åren 3814 och 1815, 46,570 R:dr 40 sk. riktigt influtit och blifvit, till Räntkammaren för Stats-Verkets räkning lefvererade: och att upptagandet i 1814 års Bok af lefvereringar, hvilka skett under loppet af år 1815, härledt sig ifrån Eder Kongl. Majrts Nådiga Förordnande, i Skrifvelse den 15 Januari 1814, det lefvereringarne endast behöft verkställas efter hand och på Stats-Kontorets i denna del gjorda reqvisitioner. Vid detta förhållande , och då insättningen i Götha Kanal Diskont-Verk -grundat sig på Ed. Kongl. Majus Högstberörda Nådiga Bref, samt den Ordning nu mera finnes vidtagen, att Tullmedlen för hvarje vecka insättas i Banken , hafva Riksens Ständer endast velat hos Eder Kongl. Maj:t dels i underdånighet' yttra sin önskar* örn Tull-Räkenskapernas inrättande hädanefter sålunda , att sjelfva Hufvud-Boken utvisar sammanhanget med lefvereringarne, hvarigenom de frän Tull-Verket till Stats-Verket ingående
Ändring deri vore redan af ConstitutionsUtskottet beredd, hvars Förslag, att Revisorerne skola hvarje år emellan Riksdagarne sammanträda, vid detta Riksmöte skulle äfgöras. Dock antoge 5 §. i K. M:ts Förslag, att Revisorerne, hvilkas sammanträden, enligt 6 §., utsättas af R. St!r eller afgående Revisorer, kunde så sällan sammankomma, att RiksHufvudbok för mera än 2:ne ur vore afslutad, och således äfven alt Revisorerne icke inträffade oftare än hvart 3:dje år. Men när 7 §• stadgade, ”att ingen Revision må öfverskrida 3 månader,” så vore det lätt att inse, huru ytlig en Revision skulle blifva, hvilken borde granska tillståndet, styrelsen och förvaltningen af StatsVerket, Banken och RäksgäldsVerket under lika många år som Revisionen innefattade månader, och ännu svårare skulle det blifva att medhinna Revisionen, om meningen af 8 §. vore, såsom det tycktes, att inga discussioner skulle få äga rum på Revisorernes Afdelningar, utan endast in pleno. Då K. M:t medgifvit Revisorerne en vidsträcktare granskningsrätt i afseende på Räkenskaperne, syntes äfven tiden för denna förrättning bordt göras rymligare, men ej inskränktare, hälst B e t ä n It a n cl e n , N:o 353. 213 K. M:t i Dess Nåd. Skrifvelse den 4 December 182.3, ibland skälen mot den vidsträcktare granskningsrätten, som då afslogs, men nu medgifvits, anförde; •”att en "så vidsträckt granskning i sjelfva verket biefve en ”omöjlighet, då jemförelse skedde emellan den för Re”visionsförrättningen bestämda tiden Chvars otillräckJJlighet i det inskränktare skick granskningen hittills ägt '"rum R. St.-r dessutom förut hafva anmältJ och en ”ändamålsenlig undersökning af Rikets samtelige Pen”ninge-förvaltande Verks och Inrättningars tillstånd, ”förvaltning och Räkenskaper.”
Rikets Ständer hafva tagit i öfvervägande de skäl, som härvid blifvit å så väl ena som andra sidan framställda i fråga om rigtningen af södra stambanan; och då genom de här ofvan omförmälda, utaf Chefen för Statens jernvägsbyggnader under sistlidet år verkställda noggranna uudersökningar blifvit utredt, att en mera ostlig rigtning väl blefve något öfver ^.dels mil kortare, än den förut undersökta linien, men att, i anseende till de å förstnämnda sträckning förekommande betydligt längre lutningar och stora antal krökningar, den tidsförlust, som i följd häraf skulle uppkomma för trafiken, blefve större än den tidsvinst, som bereddes derigenom att väglängden vore kortare, hvarjemte materielen komme alt mycket hastigare förslitas; hafva Rikets Ständer, på grund häraf och af hvad E. K. Maj:ts nådiga Proposition i detta ämne i öfrigt innehåller, funnit giltigt skäl icke förekomma, att frångå det beslut, som af E. K. Maj.t och Rikets sednast församlade Ständer i afseende å södra stambanans rigtning blifvit lättadt. Beträffande derefter E. K. Maj:ts nådiga förslag, att Rikets Ständer måtte för arbetenas fortskyndande å södra stambanan under innevarande år anvisa ett belopp af 3,815,000 R:dr; så, ehuru, i likhet med hvad E. K. Maj:t uti den nådiga Propositionen om anskaffande af medel till jernvägsbyggnaderna yttrat, Rikets Ständer antaga, att den summa, som i förenämnda hänseende af E. K. Maj: t blifvit äskad, kan åstadkommas utan att någon särskild upplåning för sådant ändamål behöfver ifrågasättas, hafva likväl, vid det förhållande, att Rikets Ständer ännu hvarken i deras helhet be - Eccpeditions-Utskottets Förslag till anderd.
Men Karis råkade vara välsignadt med goda humlegårdar, och tjugu säckar fylldes för tullnärens räkning. Hela denna nejd exporterade humle, för hvilken Ekenäs var den förnämsta marknaden. Vid grinden väntade Dordej och flickan. Tullnären hade igenkänt henne, hört samtalet och förnummit en obestämd känsla af försummad pligt, när han erinrade sig, att han, jämte de höge herrarne, stått fadder åt nattens barn. Man hade då ännu icke lärt sig att taga denna väntjenst mot värnlösa så lätt som i våra dagar. Han erfor nu barnens korta lefnadshistoria. Pilens bortröfvande och Bennus försvinnande hade varit en märkedag i torpets enformiga lif. Sedan fogdens rättare på Nyby redogjort för sin jagt efter rymmaren, hade Thomas Kask med sin äldste son begifvit sig till Gerknäs att återbörda pojke och häst. Han hade lika så gärna kunnat bedja en stenmur om rättvisa. Hemma som borta lefde herr Åke i fält, och i fält anammas ett byte utan appell. Torparen hade hardt när bekommit sitt svar af stallmästarens ridspö, förrän det uppdagades, att han tjent som ryttare under Evert Horn, hvilken var allas, äfven Torsten Stålhandskes, äfven Åke Totts herre och mästare. Att afstå Pilen kom icke i fråga; kungen själf, om han lefvat (och här saluterade herr Åke af gammal vana) skulle ej dristat röra en häst i Gerknäs stall; men efter Thomas Kask varit Evert Horns ryttare, skulle han i utbyte mot Pilen få välja åt sig den bästa arbetshästen i stallet. Huru många trosshästar ha vi, Lars Palikka? Angår mig icke, ers nåd; fogden sköter om jordbruksskräpet. Det vet jag, att här på Gerknäs ha vi trettiosex hästar, munderade för skvadronen, tjugufyra på Lavila, tjugufyra på Ekolsund. Godt, Palikka. Låt karlen här få en trosshäst, med eller utan spatten. Pojken behåller jag; han får rida in Pilen, jag har låtit spänna korta stigbyglar åt hans spinkiga ben. Är han icke min gudson?
Jag anhåller att Betänk, i denna punkt måtte till StatsUtsk. återremitteras. Frih. Cederström: Genom den, ifrågavande Utlåt, vidfogade reservation, känner R. o. Ad. redan hufvudsakliga innehållet af hvad Hr Fåhraeus velat emot Utlåt, invända. Jag har också varit betänkt på, att förse mig med skäl till vederläggning af denna reservation, hvilken vederläggning jag anhåller, att i korthet få anföra. Den emot förslaget riktade skiljaktiga mening, grundar sig hufvudsakligen derpå, att Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader icke varit i ämnet hörd, samt att ett låne-understöd blifvit af StatsUtsk. tillstyrkt, oaktadt icke ett sådant, utan ett anslag förutan återbetalnings-skyldighet blifvit ursprungligen begärdt. Men då denna Den 29 Juni e. m. 571 fråga förra gången var å bane, hördes deröfver den emot nuvar:de Vägoch Vattenbyggnads-Slyrelsen då för tiden svarande offentliga myndighet, hvilken för företagets understödjande förordade ett anslag af allmänna medel, icke i form af lån, det är sannt, ulan i den för arbetsutförahdet vida förmånligare formen af direkt anslag. Hvem vinner pä att anslaget nu reduceras till lån, om ej Statsverket? Mig synes denna förändring, ehuru ofördelaktig för arbetets bedrifvande, böra snarare verka till bifall hos R. St. än till afslag. Den förutnämnde anslags-summan var genom K. M:s Nåd. beslut orten en gång tillförsäkrad. Arbetet förbereddes tyvärr dock ej med den raskhet, som nu för tiden plägar iakttagas; men man var ovan och tvekande, utan erfarenhet om kanalers nytta i Sverige. Oförväntad!, och ehuru ingen prsescriplionstid blifvit utsatt, återtogs anslaget, emedan dåvande Chefen för Stor-Amirals-Embetets 3:dje afdeln. upgjorde en helt ny och vidsträcktare plan, än den som då var å bane, för kommunikationers tillvägabringande inom Wermland.