Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfvertygad att Herrar Biskoppar samt Högtördige PrästeSfåndet med sann patriotisk känsla omfatta hvarje ny anledning att visa det vackra outtröttliga nit för allmänt väl, för stigande upplysning samt lör en allmännare cultur, hvarmed detta Stånd från lång tid tillbaka hår utmärkt sig framför andra länders, får jag åran framlägga denna min motion nam ett förbättradt Skolväsende uti Bandtjör samlingarne till barns fullständiga coll tidiga undervisande uti läsa, skrifva och räkna, med ödmjuk anhållan om remiss deraf till Allmänna Besvärsoch OeconomicUtskottet, hvars mog„ na bepröfvande torde afgöra huruvida förslaget år användbart eiler icke. N:0 2. Herr Heijkenskjöld, Carl Vilhelm% För att i minsta nion Upptaga en tid, egnad åt flera vigtiga föremål, vill jag i ali kort* het framställa mitt ämne, angående en billigare bevillning för jerntillverkningen. Hår har flera gånger blifvit ordadt om landets närvarande svåra ställning och i synnerhet jordbrukets betryck, samt om lindring och hjelp under förevarande omständigheter, hvaribland ock med skål yrkats Hemmansbevillningens nedsättning i öfverensstämmelse med f&etigheterae® 404 Den 17 Februarii nu mera fallna värde. Samma afseende förmenar jemväl den Rikets hufvudnäring som står i bredd med landtbruket, jag menar Bergsoch Jernhandteringen. Denna handtering har undergått lika om ej ån starkare skakningar ån Landtmannarörelsen. Från 1807 till 1815 voro vål de flesta Bergsmån och Jerntillverkare i yttersta trångmål, derefter återhämtade de sig tämmeligen igen under några få års gynnande Jernconjuncturer, då år 1821 afsåttningen åter började aftaga och Stångjernspriserne betydligt och hastigt föllo; sistledne år gaf ett ännu sämre resultat och det nyss ingångna lofvar föga bättre.
De 48 man, som för bataljonens fullständigande skulle komma att värfvas, borde alltid vara förlagde på Carlsborg, der de, såsom utgörande ett mindre antal, borde kunna erhålla den fullständiga utbildning i sitt yrke, att de vid öfningarne sedermera för det öfriga manskapet skulle kunna användas såsom ledare och undervisare, äfvensom de kompanierna tillhörande handverkssoldater borde företrädesvis bland dem uttagas. Med 42 dagars rekrytmöte och korpralskola och lika långt regementsmöte, anse kommitterade att detta manskap skulle kunna utbildas till sappörtrupp, hvilken visserligen alltid bör bibringas en förutgående soldatbildning, men icke i lika grad som en infanteritrupp behöfver exercisoch manöverfärdighet samt kunnighet i mångahanda dess åligganden. Den kostnad, som för denna bataljon med nytt årligt anslag skulle bestridas, uppgår enligt (Bil. D.) till en sammanlagd summa af 74,634 Rdr 26 öre. Svårigheterna, som från rotehållarnes sida mot en sådan förändring möjligen kunde uppstå, böra i någon mån kunna öfvervinnas genom befrielsen från nu utgående bidrag till underhåll af beklädnaden som åligger båtsmansrotehållaren. Ej heller synes sappörofficerares kommenderande till tjenstgöring på roten för detta förslag kunna innebära något väsendtligt hinder. Då kommitterade således för en sappörtrupps uppsättning framställt tre alternativa förslag till Eders Kongl. Maj:ts bepröfvande, hafva de likväl bort upptaga ett af dem i sin organisationsplan. De hafva dertill valt det i deras tanke förmånligaste och derföre upptagit sappörbataljonen såsom nyvärfvad trupp, bibehållit Wermlands fältjägare-regemente och förlagt Östgöta-båtsmanskompanier till andra Lifgrenadier-regementet.
Inbjudningar till Med-Stånden från Hedervärda Bonde-Ståndet: — att förena sig uti Bonde-Ståndets vid behandlingen af lista punkten uti Stats-Utskottets Betänkande N:o 51 fattade beslut, att afgiften för bränvins försäljning, så väl å landet som i städerna, borde ingå till Riksgälds-Kontoret, för att användas till Statens jern vägs-byggnader: III. 523, 525, A. 525- — att biträda Bonde-Ståndets vid behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 28 fattade beslut, rörande inskränkning i Katekes-utanläsningen: III. 560, A. 593. — att biträda Bonde-Ståndets beslut vid föredragning af Sammansatta Bevilluings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande 5T:o 4, angående vilkoren för bränvins tillverkning: IV. 393, A. 394. — att instämma uti Bonde-Ståndets fattade beslut vid pröfningen af Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 7, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Proposition angående förnyad författning om utskrifuingssättet och inrättningen af Allmänna Beväringsmanskapet dels ock enskilda motioner i samma ämne: VI. 383, A. 414. — att förena sig uti Bonde-Ståndets beslut derom att uti 8:de §:n af Bevilluings-Utskottets förslag till Bevillnings-Stadga, eller på annat lämpligt ställe i samma Stadga (Bevillnings-Utskottets Betänkande N:o 20) borde införas stadgande om så beskaffade lindringar, som uti 145:te §:n af gällande Bevillnings-Förordning förekomma, såvidt, nemligen skälen för dessa lindringar icke äro eller blifva under ingående Stats-reglerings-period undanröjda: VI. 554, A. 555- — att instämma uti Bonde-Ståndets beslut till bifall, i dess helhet, af Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande N:o 8, angående skjutsnings-besvärets ordnande: VH. 6, 109, 147, A. 167, 168. — till Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet att biträda Bonde-Ståndets beslut rörande 17:de punkten i Banko-Utskottets Betänkande N:o 25, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse, samt ora användande af upplupen odisponerad banko-vinst: VIII 5. A. 5- — att förena sig i Bonde-Ståndets beslut att åt Rikets Ständers
denna världens märkliga händelser under innevarande maj månad hörer, att den lille kronprinsen af Preussen, hvilken, om Gud skänker honom lif och hälsa, en dag skall komma att bära namnet kejsar Wilhelm den tredje, den 6 dagen i månaden fyllde sina tio år. Han ansågs i och med detsamma mogen för erhållande af löjtnantsfullmakt samt erhöll rätt att bära svarta örns orden och långa byxor. Hvilken af dessa utmärkelser, månn tro, gladde honom mest? Den mänskliga naturen, hvilken, så otroligt det torde låta i hofkretsarne, är gemensam för furstebarn och andra, gifver anledning till den förmodan, att långbyxorna gjorde prinsen den största glädjen, och detta i synnerhet därför att hvarken bror Eitel Fredrik eller bror Adalbert ännu kunna aspirera denna karlavulenhet, — att ej tala om bror August Wilhelm och bror Oscar och bror Joachim, för hvilka, tripp trapp trull, en sådan utmärkelse ännu blott hägrar i ett aflägset fjärran. Det är icke svårare — eller lättare — att göra små prinsar än andra barn i lag, endast man förstår att de i främsta rummet äro barn och blott i andra rummet prinsar. Grefvinnan de Miranda (eller låtom oss säga på gamla viset, Christina Nilsson), som varit mycket god vän med drottning Isabella af Spanien, berättade en gång, hvad denna i sin ordning berättat för henne. Den lille Alfons — inte den nuvarande sexårige kungen, som bär olycksnumret » den trettonde », utan hans pappa, hvilken hette » den tolfte », men ej hade stort mera tur med sig för det, eftersom han dog redan vid 28 års ålder, — denna sistnämnde Alfons, just när han också fyllde sin tionde födelsedag, hade sett sig och dagen firas på alla sätt. Rikets store hade rest till slottet Aranjuez, där den kungliga familjen då uppehöll sig, för att göra sin underdåniga uppvaktning (de voro med om L U N D ^ Kappaffär * att göra revolution året därpå, 1868, och att fördrifva den kungliga familjen, men 186 " 7 bockade de sig nog! ), och prinsen hade öfverhopats med massor af de dyrbaraste presenter, dit förmodligen också hörde ordnar och band och generalfullmakter med mera sådant. Men ingenting af allt detta gjorde honom någon glädje.
Det är väl sannt, att Borås egt befrielse ifrån bevillning uti 20 år, men jag upprepar bär, hvad jag i Utskottet anförde, att, om man vill vara consequent, så måste man icke beräkna denna fördel längre tillbaka, än efter 1827 års eldsvåda, då staden totalt uppbrändes och följaktligen kom, nästan sagdt, i upplösningstillstånd. Något hvar torde kunna bedöma följderna och göra sig ett begrepp om de oerhörda ansträngningar, som tagas i anspråk vid och efter dylika olyckor, samt hvilken mängd af år, som behöfvas, för att läka de blödande särén, och återkomma till den förra förlorade rörelsen, till hvilken Borås, oaktadt denna längre tidrymd, ännu icke på långt när framskridit, ehuru Höglofl. Utskottet ansett, att staden under denna tid bordt vinna förkofran. Men då staden, enligt de uppgifter, sorn jag i min motion upptagit, oaktadt dess befrielse från bevillning, måste för år 1843 betala i Stadsoch Stats-utgifter B:co R:dr 21,812: 33. 4. samt dessutom årliga ränteoch ca pi tal-a (betalning till Riksgälds-Contoret *—> 13,000: så hemställes, de omj ett samhälle af circa 2000 invånare, med så betydliga årliga afgifter, som måste derifrån utpressas, kan rimligen framgå på förkofringens bana, serdeles sedan den betydligare rörelsen blifvit spridd, till den kringliggande landsorten. Motsattsen ligger i öppen dag och jag hänvisar till Riksgälds-contorets yttrande i denna sak, som, i brist af köpare, måst öfvettaga flera bus lill hälften eller tredjedelen af deras värde för alt sauvera Riksgälds-contorets inteckningar för lemnade byggnadslån. Huruvida Staten i längden vinner derpå, att icke lindra eller efterskänka några 1000:de Riksdalers bevillning heldre, än alt störta ett idogt samhälle, som årligen contribuerar öfver 20,000 R:dr, lemnar jag åt hvarje reflecteraude statsman all bedöma”. Herr J. von Kock: §. 33.
Jag kan likväl icke godkänna detta den sednare delen af den värde talarens yttrande, likaså icke heller hvad Hr von Hohenhausen anfört om Stockholm. Det är icke längesedan vi här på Riddarhuset férehade till öfverläggning en fråga, hvarest det utreddes att i Oregrund funnos 9 borgare och alt de öfriga stadens innevånare tillhörde icke borgerskapet. Jemför man Oregrund med Stockholm, så oaktadt den sednare stadens öfverlägsenhet, hade Oregrund likväl 12 båtsmän men endast 9 borgare. Dä 1681 års författning bestämmer presträtligheterne på landet, hafva Konung och Ständer funnit, att församlingarne emot deras vilja icke kunnat tillförbindas, att ingå några konventioner, men på landet der sådana icke kunnat uppgöras hafva föreskrifterne i 1681 års författning mäst eflerlefvas, sä att presterne på åkrarne räknat skörden. Nu passar det likväl sig så illa, att våra flesta småstäder blifvit förunnade en myckenhet jord, och om vid sådant förhållande, R. St. skulle besluta, att 1681 års författning skall fullständigt tillämpas, jemväl i städerna så att pastor ägde att räkna sin lön från jorden tillhörande städerne, pastorerne derstädes skulle blifva bättre lönade än pastorerne på landet, enär de sålunda skulle erhålla flera hundra tunnor spannmål. Men lagsliftarne på 1600-talet, då presträtligheterne uppgjordes, afsågo alt pastorerne i städerne skulle erhålla sin aflöning genom frivilliga tillskott, men på det att presterne icke skulle blifva för mycket beroende af det större eller mindre årliga bidragen, eller om stadens inkomster icke voro högre än hvad, som jemt erfordrades för innevånarnes bergning, egde K. M., att till fyllnad i löneinkomsterna anvisa ett pastorat i grannskapet såsom piaebende eller annex. Såsom exempel härpå vill jag nämna, att i Christianstad har komministern ett dylikt prebende, dä på ett annat ställe pastor åter såsom i Carlshamn, fått sig dylikt prebende tillagdt.
Många år äro förflutna sedan den tiden och mina systrar och jag bosatta långt bort från det gamla hemmet, men ännu händer det mången gång, att en vänlig hälsning eller ett litet bref skrifvet med darrande händer hittar vägen till någon af oss, däri den gamla arbetsmyran talar om, huru lycklig hon var, när hon var ute på » lannet och sprang hök och dufva med fröknarna »; det är som vore det en ljusglimt i hennes tillvaro och ett minne, som hon nu på äldre dagar lefver om och om igen, och det var ju dock så litet emot allt hvad vi själfva som unga fingo njuta af. Sedan i våra egna hem har den traditionen följt oss, att så snart en sömmerska användes i hemmet, skall hon hafva en fristund på maten, antingen att gå ut, (hvilket jag anser lämpligast) eller att läsa en tidning, men att arbeta genast tillätes på inga villkor. — Första gången jag bad den lilla sömmerskan, hvars hjälp jag anlitar här i Stockholm, taga sig en fristund, såg hon hälft förskräckt på mig: därtill hade hon visst ej tid, jag måste göra klart för henne, att det var min bestämda önskan, som måste efterkommas, såvida hon ville, att jag flere gånger skulle anlita henne, och nu finner hon det alldeles naturligt, att hon här skall hafva » litet matro ». Använder jag henne flere dagar å rad, då vill hon ogärna sista dagen blifva fri någon stund, på nästa ställe blir hon det ej. Hon säger, att hon då blir så sömnig och olustig, när tiden nalkas, då hon brukar hafva sin fristund hos mig, och det kan jag nog förstå, ty ej kan en människa, huru stark hon än är, härda ut att arbeta med samma intresse och utan andrum från nio på morgonen till åtta på aftonen. Den, som nu ej af medkänsla för sin like vill gifva en fristund, kan gärna göra det af egennytta, ty mera och bättre arbete blir hos den, som äfven ger hvila. Låten nu ej, kära systrar, den lilla sömmerskans bön förklinga ohörd; försöken att villfara den och I skolen känna eder tillfredsställda och ångra, att ni ej tänkt på den saken långt före detta, försäkrar en icke sömmerska och således alldeles opartisk bedömerska af deras tillvaro.
Grandinson. (29) — 226 — Lill. F. CARL med Guds Nåde &c. &c. Vår ynnest &c. Till följd af Vår Nådiga befallning till Eder uti skrifvelse "af den 29 October 1810, alt inkomma med underdånigt förslag till de anstalter och författningar, som J möjligtvis kunden finna vara af nöden för att vinna en tillräcklig säkerhet och co.ntroll vid förfärdigandet af Rikets Guldoch Silfver-mynt; håfven J under den 8 sistl. April i underdånighet uppgifvit, huru med Guldoch Silfvermyntningen vid Vårt Mynt nu för tiden tillgår, och hvad controll dervid nyttjas, samt till ytterligare säkerhet härutinnan, i underdånighet föreslagit: 1 sammanhang härmed håfven J i underdånighet anmält, hurusom Myntproberaren Bergstedt, redan år 1806 hos Eder gjort anmärkning dervid, att Myntet alltid upptager Nettovigten eller finsumman af de så kallade hvita plattarne på Riksdalers myntningen, sorn sedermera blifva de utgående penningarne och cissalierne, till ett högre belopp än samma Nettovigt utgör på de svarta plattarne, af hvilka de hvita tillverkas, hvilket Bergstedt ansett för origtigt, heldst det icke vöre möjligt, att de hvita plattarne kunna innehålla mer Silfver än de svarta; förmenande han äfven, att desse senare gjordes för lätta, så att de ej tåla den vederbörliga hvitsjudningen till 1 gräns förhöjning på hvarje fin mark; men då hvarken Kronan eller enskilde förlora något genom det nu bruklige räkningssättet vid Calculation öfver Silfversmältningarne, och den nu brukliga Ilvitsjudningsmethoden i alla tider varit öflig, samt det vid Myntet vanliga myntningssätt icke någonsin gifvit anledning till klander å de utgående penningar; så håfven J i underdånighet ansett Bergstedts ofvanberörde anmärkning förfalla —.
Rikes i8o8 Den 2 o Juli* Rikes Stor-Thing blifvit fattadt, att fastställa Konungs Myndighets ålder till fyllda Aderton är, som af den Sanktion, Kongl. Maj:t under går* dagens datum derå låtit utfärda. Likaledes meddelar Kongl. Maj:t härme* deist till Rikets Ständers kunskap och närmare åtgärd en afskrift af Norr iges Rikets StorThings beslut , i afseende på Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition örn bestämmande af de frågors naiur, som angå eller stå i sammanhang med. föreningen mellan Sverige och Norrige. Kongl Majit förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och Ynnest välbevågen. Datum ut supra. CARL. G. af Wetterstedt. Öfversättning. Kongl. Majit har i anledning af Grundlagens 8 §. i Nåder meddelat Konungariket Norrige» Lagtima Stor-Thing underrättelse om ett , af Sveriges Rikes Ständer, enhälligt fattadt beslut: att Konungens Myndighets ålder sålunda borde förändras, att i stället för 21 år, enligt Regeringsformen af år T809, denna Myndighets-ålder må bestämmas till fyllda aderton år. Derjemte haStor-Thinget emottagit Kgl. Majits Nådiga Proposition att å Norriges sida fatta ett dermed öfverensstämmande beslut, och att likaledes bestämma Konungs Myndighets-ålder till fyllda aderton år. Sedan Den so Juli. Sedan denna sak, i öfverensstämmelse med. 'de i Stor-Thinget gällande föreskrifter, blifvit företagen, hafva Norri ges Rikes Representanter 'enhälligt beslut! t: '’Att Konungens Myndighets alder skall Vara fyllda aderton år.” I anledning häraf anhåller Stor-Thinget hos den Kongl. Norrska Begeringen , att den utverkar Kongl. Majtts Nådiga sanction till detta Stor-Thingets beslut, på det alt en Lag derom, i öfverensstämmelse med Grundlagens 8 §• fnä blifva utfärdad. Christiania i Stor-ThingÄC öen 13 juli 1815.
Mycken synd och sorg skola då undvikas, mycken lifskraft bevaras. Men först och sist, må kvinnan blifva inom hemmet, hvad hon kan och bör blifva, och aldrig finna denna verkningskrets för ringa och obetydlig. När hon där stilla och obemärkt utför sin lifsgärning, när hon där fostrar söner och döttrar till gudsfruktan och kristliga dygder, verkar hon ju för det stora hela, för fosterlandet, som är sammanfattningen af alla hemmen. svarade han. Då han fick den, upplyste en glädjestråle hans tärda drag, och han utbrast: » Faust, Faust, huru härligt! » » Hvad är det, » frågade hans värdinna, men hon påminde sig genast, att blott en sak i tidningen ägde intresse för honom — aftonens föreställning på operan. » Faust, säger ni, » fortsatte hon. » Är det ej en af de bästa operorna, eller hur? » » En af de bästa? Den bästa, utan jämförelse den bästa. Äh, jag skall aldrig få höra den mera — aldrig. » » Säg ej sä, min gosse, säg ej så. Vi skola hoppas det bästa. » » Hoppas! För mig finns intet hopp, moder. Aldrig mera får jag höra denna härliga musik. » Efter en stund hviskade han: » Ge mig penna, bläck oeh papper; men fort, fort. » » Penna och bläck? » » Ja, fort. » » Hvad skall ni skrifva o m? » &gt;Om min älsklingsopera — Faust. » » Till hvem, min gosse? » » Till Margaretha! » * * * Det var en glänsande teaterafton. En lång rad af vagnar förde gräddan af societeten till dess mest omtyckta tidsfördrif. De kungliga väntades, och bland åskådarne syntes många valkända ansikten från kostens oeh litteraturens värld. Salongen var fylld till sista plats af högtidsstämda åhörare, som ifrigt väntade på första takten till uvertyren. Denna afton fanns en särskild dragningskraft. Den uppburna primadonnan fröken Anna Ling skulle för första gången åter uppträda efter sin tvååriga frånvaro från hemlandet. Hennes vagn rullar just upp till teatern.
Jag beklagar rätt mycket att BevillmsUtsk. skulle hafva så ondt om tid, att en dess ledamot ansett en återremiss af detta skäl vara att serdeles önska sig ifrån; ty jag anser för min del tjenligt att återremiss äger rum, hvarom jag jemväl tillåter mig framställa en vördsam anhållan, och begär, lika vördsamt, det propos. derå må blifva gjord, i ändamål att BevillmsUtsk. ville taga i betraktande, huruvida icke skäl vore, alt bestämma det belopp, för hvilket postverket vid sluten rekommendation svarar, till 200 r;dr i st. f. 100 r:dr. En reservant har uttryckt enahanda mening, fastän vi skilja oss åt i summan, den han velat hafva höjd till 500 r:dr. Det tror jag är förmycket, enär det kunde gifva möjlig anledn. lill förluster för postverket. Men för sä vidt vi tänka lika, nemi. derutinnan, att 100 r:dr är för lågt tilltaget, åberopar jag till stöd för min salts, hvad bemälde reservant i ämnet anfört. Om för de af Frih. Palmstjerna uppgifne otydligheterue å redactin någon rättelse dervid med detsamma kunde beredas, så hade man medelst återremissen äfvenledes hopp om att få dylik, möjligen befintlig brist afhulpen. På sätt förut blifvit anfördt, föranleder väl den slutna rekommendationen någon gäng till underslef; men om man Icke bestämmer ersättningen till högre än 200 r:dr, så skulle jag tro, att dessa underslef måste vara tcmligen sällsporda här, så alt, om de äfven en eller annan gång undantagsvis skulle inträffa, så kan man, hälst den allvarsamma edgången är för anspråkets befästande föreskrifven, icke, efter ISO Den 17 Juni. ruin öfvertygelse behöfva för Statsverket i allmänhet befara att det härpå skulle komma att lida kännbara förluster. o Hr Akerman: En talare har yttrat, alt delta vore en uppfinning, hvarigenom man skulle komma att (rycka rörelsen, och att delta vore så mycket mera obehörigt, som postintraderna nu lemna öfverskott.
Nu haten ledamot uttryckt att R. o. Ad. borde som sin gemensamma tanke omfatta denna reservation i hvilken de 4 Stånden borttagas och allmänna val införas. Jag hemställer nu, om denna motionärens önskan skall gå i verkställighet och enahanda beslut fattas i de öfrige Stånden, att samma reservation blefve allas gemensamma tanke, hurudan ställningen skulle vara i afseende på Const.- Utsk:s förslag! Som den gemensamma tanken vore enhällig, bchöfdes naturligtvis ingen sammanjemkning och sålunda blefve ett förslag förklaradt hvilande sorn Const.Utsk. aldrig sett, oaktadt det tydliga stadgandet att intet förslag får framkomma som icke är af Const.Utsk. granskadt och godkändt. På grund af hvad jag nu haft äran framställa, och med stöd af 56 §:n hemställer jag till Hr Frih:n o. Landtm, huruvida propos. kan göras på ett förslag till gemensam tanke, sådan som den af Frih. Raab framställda. Frih. Cederström, Rud.: Antagandet af det förslag, som Frih. Raab framställt, skulle i det närmaste innefatta godkännandet af ett förslag, helt nära liknande det som var under R. o. Ad:s öfverläggning den 17 och 18 Dcc. nasti, år, nemi. det af K. SI. afgifna, sedan nästförl. riksdagen hvilande förslaget till representationsförändring. Jag afhåller mig nu, likasom tillförene, från uttalandet af allt omdöme öfver möjliga värdet och antagligheten, eller de tilläfventyrs motsatta egenskaperna hos berörde förslag; men hemställer om det vore förenligt med den ringaste grad af konseqvens hos R. St., att, samma riksdag som man förklarat sig ”icke uti liögslberörde nåd. propos. hafva funnit en tillfredsställande lösning af ifrågavar:de, djupt ingripande samhälls-fråga,” (sådaua voro verba formalia i det underd. svaret), samma riksdag, säger jag, antaga ett från enskild riksdagsman ingifvet, ungefärligen lika lydande förslag. Och hvarföre, Mine Hrr, skulle väl detta ske? Af hvad tänkbar orsak, af hvad trängande anledn., skulle H.
Statsverket under desse arne år inbetalar ungefärligen 1,000,000. uti både Capital och räntor och deraf uti Capital ungefärl. 790,0001. Hv aremot Götha Canal uppburit Éoo,ooo. Strömrensningarne 200,000. Hjelmare Slussverk - 50,00a, 850,000, Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden. exxxrc Hvaraf visar sig att Banco R:dr 60,000 blifvit utgifne fran Banquen af dess besparda Capital eller Räntevinst; hvaraf följer att Statsverkets skuld blir så mycket mindre, samt arbets-anslagen så mycket större j men enär båda dessa skulder tillböra afskrifningärne, så verkar sjelfva förändringen endast derhän, att sjelfva absoluta afskrifnings-beloppet ökats med 6o,ooo, deremot torde med visshet kunna påräknas, att Ranquens bokförde Gewinst under åren 182a och 1823 utfaller något drygare än densamma här ofvan blifvit upptagen , nemi. 1,400,000, hvarförutan det visat sig, att Banquens tillgångar, efter behörigen Verkställd afskrifning, samt öfvertagande af Riksgäldssedelstockenöfverskjuter skulderna med 160,000. Banco-sedelstocken kommer under loppet af åren 1822 och 1823 att undergå någon liten förändring. Enligt uppgifter som blifvit Statsoch jBanco-Utskotten meddelade visar den sig på följande sätt: Vid 1822 års slut var densamma 25,123,173: 2g. 5. och hade således minskats under samma år, med nära i milli-on. Meit år 1823 inflyter i Banquen Ränta från Statsverket enligt Calcul 109,356: nf Odlings-Lån w I2,S75: Fagtighets-Lån 240,128* särskildte eventuelle anslag 66,Sool Jliksgälds-Contoirets