Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bildningen älskar alt koncentreras och dess radier sträfva till focus. i)å vetenskapsmannen i allmänhet undviker att nedgräfva sig i en småstad, icke är detta med afseende på de förströelser, den större staden erbjuder, utan meri afseende på den näring för sitt vetenskapliga lif, han der finner, det tillfälle till utvexling af idéer, umgänget med en större mängd bildade män erbjuder honom. Vid den tidpunkt då universiteten anlades i de smärre städerna, voro andra förhållanden rådande. Vetenskaperna sökte då isolera sig och undvika beröring med det yttre lifvet. Nu är det tvertom. Alla vetenskaper sammanhänga med hvarandra och liera af dem med det yttre rörliga lifvet så nära, att de icke kunna undvara detta och just deri ligger fördelen att hafva ett universitet i en större stad. Huru många vetenskapliga institutioner hafva vi icke redan i hufvudstaden? Månne icke universitetslärarne, om de vore i tillfälle till umgänge och till utbyte af idéer med alla vetenskapsmän här i staden, skulle hafva någon nytta deraf? Kan det vara någon nytta att med de små ressurser, som stå oss till buds, skilja institutionerna åt och förlägga den ena i Stockholm, den andra i Upsala? Skulle de icke båda vinna genom att man närmade dem till hvarandra? Jag har, som praktisk jurist, ty värr ganska ringa studier, men de som jag gjort, dem har jag gjort här, och de som jag hade, när jag kom hit, innefattade icke ens den grundläggning, man har rätt att fordra vid universitetet. Det skulle hafva lagnat mig, om jag, under den tid jag gjorde dem bär, haft tillfälle till umgänge med vetenskapens målsmän. Med den erfarenhet, jag eger om den juridiska bildningen i vårt land, och med fullt erkännande af de lörtjenster, som bildningens målsmän i detta fack ådagalagt, måste jag erkänna att den dock icke står på den punkt, man skulle önska; och om, som en värd talare sagt, studenterna i Upsala icke stå tillbaka för hvilken studentkorps som helst i hela verlden, icke gäller detta åtminstone om den juridiska fakulteten. Jag har äfven besökt främmande länders universiteter och funnit den juridiska bildningen der stå högre än hos oss, och detta förklarar jag deraf att de flesta af dem legat i hufvudstäder. Jag kan också derpå anföra åtskilliga exempel.
Den värde ledamoten har dervid förbisett, att Ständerne icke äga rättighet att afslå en så beskaffad K. propos. , med mindre Const.Utsk. afstyrkt densamma; har deremot Const.Utsk. tillstyrkt densamma, så skall den hvila, om ock alla 4 Stånden dertill svarade nej, ty i hela grundlagen finnes ej en bokstaf, som bestrider att en Konungens propos. till grundlagsförändring, äfven ogillad af alla 4 Stånden, skall hvila till påföljande riksdag, så framt Const.Utsk. tillstyrker densammas antagande, utan tvertom innehåller Si §:n Reg.Ftn bestämdt, att en Konungens propos. till ändring i grundlagen, som Utsk. tillstyrkt, skall hvila till nästa riksdag, men afstyrker Utsk. hvad Konungen föreslagit, då kunna R. St. den genast afslå eller besluta att den skall hvila. Ett annat förhållande äger rum med enskild riksdagsmans motion om grundlagsförändringar, deni kan Coust.- Utsk. sjelf undertrycka, utan att behöfva meddela det till Ständerna. Hvar finnes i grundlagen något ord om den tanka, Hr Cederschjöld framkastat 0111 2:ne riksdagars sammanstämmande beslut? Jag känner icke något dylikt. I afseende på förslag till grundlagsförändring, väckt inom Const.Utsk., så uppkommer ingen våda af att de hvila; men deremot kan den blifva ganska stor af deras undertryckande genast. Grundlagsstiftaren har, med förutseende deraf Den 19 September f. m. 495 ntt lättsinniga förslag lill ändringar i grundlagen kunna uppkomma, derför icke ensamt bestämt uppskof med deras afgörande till en kommande riksdag, utan ock att alla fyra RiksShn och Konungen skola vara enige om förändringen. Från sådana synpunkter utgången, är lagstiftningen klar; från sådana som Hr Cederschjöld den framställt, blir den advocatorisk och kan tillämpas godtyckligen, så väl af Ständerna sorn af ConstUtsk., hvilket kan slutligen föranleda dertill, alt man ej förstår den lag, hvarefter man skall lefva.
Glömmotn ej, alt hufvudstuden, slutande inom sitt område banken och hvad vi för öfrigt äga dyrbart, ligger, snart sagdt, vid östra sidans förposter; glömmom ej 1809 Ars vinter och de befästningsarbeten, som stundligen växa och vidga sig på en våra kuster närbelägen numera, för oss främmande 0. — Att under sådana förhållanden, genom indragning af befäls-personal, förminska försvarskraften just på den vigligaste och ömtåligaste punkten af vår så vidsträckta försvarslinie, förefaller åtminstone mig betänkligt, samt hvarken klokt eller fosterländskt. Dugligt befäl bildas ej i hast, och det är sådant vi framför allt behöfva, med den tillgång på oöfvadt manskap, som vår beväring lem nar, och den korta tid, som årligen till dess exercerande bestås. Men beklagligtvis har man alltid hos oss härmed hushållat, fosterlandet till föga båtnad. Hos hvem lefver ej ännu i lifligt minne 1808 års krig och landtvärnets hedröfliga öde ? Dessa minnen, sorgliga och nedslående för hvarje Svensk man, blifva det i dubbelt afseende för Sveriges allmoge, hvilkens söner det mest gällde; hade desse fallit på ärans fält och för fiendtliga vapen, så hade frösten funnits i medvetandet att det skett under försvaret af en älskad fosterjord, men om de sorn dö, dö strådöden genom vanvård och bristande tillsyn af ett nyantaget, samt, med få undantag, oerfaret och okunnigt befäl, då äga efterlefvande full rätt att derföre anklaga, ej sagde befäl — ty man kan ej lära andra hvad D e n 7 Maj e. m. hvad man ej sjelf lärt — ulan dem, som genom missförstådd, om ock välmenande sparsamhet vållat ett sådant förhållande. Häfderna tala, må vi begagna den dyrköpta erfarenhet, som förflutna misstag der till vår varning framställa! Hvad kostar dessutom detta reg:tes officers-corps, jemförelsevis med den nytta, jag sökt ådagalägga, att dess bibehållande både kan och bör medföra?
Men deremot underskattat olägenheterna af att ha ett mynt som när det en gång vandrat ut, i anseende till dess allt för rika silfverhalt aldrig kommer tillbaka, och^detta förhållande kommer aldrig alt uphöra, förr än vårt silfvermynt blifver lika med det Hamburgska samt Norska och Danska myntet. Någon konvention emellan ländernas respektiva Regeringar att emottaga hvarandras mynt såsom lagligt betalningsmedel kan naturligtvis ej komma i fråga, förr än dessa mynt i verkligheten blifvit lika och detta inträffar ej förr än vi förändrat vårt mynt till likhet med de andra ländernas. Följaktligen måste myntförändringen föregå konventionen och ej tvertom. Ja, om än någon sådan konvention aldrig komme till stånd, så skulle i allt fall de Svenska Silfverspecicrna kursera lika Den 25 Februari f. m. 535 med de Danska och Norska i utlandet, och då qvittade det oss aldeles lika, om vi finge de Svenska eller de andra Specierna tillbaka i landet, då vi nu deremot aldrig få den glädjen att återse en Svensk Specieriksdaler, som begifvit sig utrikes. Kan väl detta kallas en liten omständighet, en småsak? Ar det icke snarare en verklig, stor olägenhet, sorn måste undanrödjas och äfven ganska lätt kan undanrödjas derigenom att Konung och Sländer förklarade: »vi hafva ingalunda för afsigt att rubba rättsgrunden för vårt myntsystem, men vi måste förändra vår myntfot och utfästa oss att i hvarje fall, vid hvarje förekommande vexling erlägga skillnaden emellan de gamla och de nya mynten.» Huruvida det lönar mödan att återremittera frågan i dess närvar:de skick, det öfverleinnar jag till bedömande af de maktägande, som måhända skulle förmå BankoUtsk. att göra en inbjudning till de Stånd, som bifallit Betänk., att detta sitt beslut frånträda. Sådant har skett förut och äfven lyckats, och jag kan icke neka, att jag anser, det man ej bör lemna obegagnadt något tillfälle att reformera hvad som verkligen måste reformeras. Frih. Raab:
Riksdags-ordningens 73 § stadgar, att, om Riks-Stånden i sina beslut öfver någon fråga stadna uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje Stånds beslut genom Protokolls-utdrag remitteras till det Utskott, som med målet befattning haft, hvilket åligger, att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till Riksens Ständers plena, som öfver den yppade frågan sedermera definitivt besluta; samt att, om detta försök till jemkning fruktlöst aflöper, Riksens Ständer då i siua särskilda plena skola genom allmän omröstning utvälja, till en Nämnd, att förstärka det Utskott, till hvars handläggning målet hört, så att ledamöterne blifva trettio af hvarje Stånd, hvilka, genom samfäld omröstning öfver den tvistiga frågan, ega att densamma med Riksens Ständers rätt afgöra. Af denna föreskrift vill det synas, som hade lagstiftaren tänkt sig det här förutsatta fall endast kunna inträffa pä frågor, som blifvit behandlade af ett enda Utskott, enär någon bestämmelse icke förelinnes om huru förfaras skall med frågor, som blifvit* enligt 43 S, handlagda af flera Utskott eller sä kallade sammansatta Utskott. Då likväl jemväl ett dylikt ärende kan genom Riks-Ståndens skiljaktiga beslut komma i den ställning, att för dess afgörande fordras Förstärkt Utskott, följer deraf att i detta hänseende finnes uti Riksdags ordningens bestämmelser en brist, som torde böra fyilas. För verkställandet af sådant gifvas särskilda utvägar.
Och utan en sådan bibana måste all jemförelse mellan de båda sträckningarne utfalla till Carlstads-liniens fördel. Denna sednare bana går igenom oller närmar sig provinsens egentliga sädesproducerande och bördigaste orter. Sålunda skulle ölme. Wäse, sydvestra delen af Kihls, Fryksdals, Grums, Näs och Gillbergs härader äfvensom Carlstads tingslag företrädesvis hafva fördel af den sydligare rigtningen. För Elfdals, Jösse och Fernebo härader — de två sistnämnda för den händelse att någon bibana till bergslagen ej komme till stånd — syntes den ena eller andra sträckningen vara likgiltig, under det att för Wisnums och Nordmarks härader Carlstads-linién skulle underlätta samfärdseln med länets residensstad. Nyeds härad vore alltså det enda, sorn, enligt reservanternas mening, skulle af en bana öfver Norum hafva en öfvervägande och bestämd fördel. Härvid borde jemväl tagas i betraktande den förmån, som provinsens hufvudort, Carlstad, skulle 12 StatsUt ikottets Utlåtande N:o 54. hemta ai denna sydligare rigining; dernäst att denna bana, jemte det att den mot endast 4 öre högre fraktpris per centner kunde tillföra vestra Wermland alla de bergslagsprodukter, som i komiterades betänkande upptagas, derjemte skulle uppfånga Fryksdalens och till en del vestra Wermlands bruksoch sågverkseffekter iör att föra dem till Carlstad såsom utskeppningsort; och slutligen jemväl att den södra sträckningen vore både kortare och billigare samt i tekniskt hänseende vida fördelaktigare än den ifrågasatta sträckningen öfver Norum. Chefen i mellersta Yägoch Vattenbyggnads-distriktet Majoren C.
Stat utöfver det redan varande belopp till durch-marche-kostnader, samt i öfrigt ansett Utskottet ej kunna till åtgärd upptaga hvad Herr Grefven framställt emot så kallade Provins-mötens hållande eller sammankomster af Länens Innevånare till beredande af penninge-bidrag för allmänna behof; men hvilket ärende, i anledning af gjorda anmärkningar hos Höglofl. Bidderskapet och Adeln, Vällofl. BorgareStåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, blifvit till Utskottets ytterligare handläggning åter-reanitteradt. Ue 79» Dm <j Juli. De hos Högloft. Ridderskapet och Adelil gjorda anmärkningar, åsyfta egentligen att sä tiTTräckliga medel mätte anslås och vaTa att tillgå för betalningen af tagande Troppars underhåll, att de hemmansnägare, sorn få vidkännas deras förplägning under marcher, derföre erhålla en efter tiden och ortens gångbara pris lämpad ersättning af Staten , och ej genom öfverenskommelse! och tillskott af de aflägse från allmänna vägarne boende hemmans-innehafvarne; äfvensom att tillika stadgas måtte, öm och i hvad måh ersättning bör meddelas, då det manskap, för hvilket maf varit betingad , antingen alldeles Uteblifvit, eller till fullt antal ej ankommit;, hvarigenom de Inqvarteringsskyldige blifvit genom förgäfves gjorda kostnader i ett större lidande försatte; och att i öfrigt Utskottet, i sammanhang med dessa frågor, borde yttra sig orri afskaffandet af Provins - möten; uti hvilka erinringar det som hos Vällofl. Borgaresamt Hedervärda Bonde Ståndet anmärkningsvis bilfvit andraget äfven i mer och mindre mari instämmer. Stats Utskottet anser sig , vid besvarandet häraf, väl böra, i likstämmighet med dess förra yttrande, medgifva, att de Inqvarteringsskyldige måga komma i åtnjutande af verklig och full ersättning för hvad de till handa hålla tågande Troppar, samt att så vidt den i Kongl. Kungörelsen af den g
Man hoppas likväl att en större locai, passande till upplag, rengöring och riande af Spannemål, skall snart blifva dertill använd; men enär denna rörelse erfordrar stort och stundom på 2 å 3 år icke räntegifvande Capital, skulle ifrågavarande anstalt, till oberäknelig förmon för Rikets Westra Sädesproducerande provincer, mycket lättas, om, emot full säkerhet och under visse vilkor i afseende på varans godhet och vård, Lån kunde erhållas af Staten för låg ränta. Med exporten af nedannämnde varor är förhållandet uppgifvit sålunda: Jern j Ståhl och Manufactur-Smiden, tillhopa 694,055 Skeppund och sålunda 94,258 Skepp, mera, än under de näst föregångne 5 åren. Trädvaror. Bräder 3oo,5i3 tolfter och alltså 28,44° tolfter mera. Bjelkar 3o,2o4 stycken och följaktligen 3,oi3 stycken mera. Sparrar 34,879 stycken och alltså 7,070 stycken mindre. Spiror 18,067 stycken och alltså 80,769 stycken mindre, än i förra berätlelsen upptages. Spannemål. Skeppningen deraf var liflig om Hösten år 1828, serdeles af Hafra och Hvete på England, men hopad tillförsel från flere orter ver 3 - i8 kade till återfall af prisen i afsättningS-orterne Våren derpå och föranledde till flere enskilde, ganska känbara förluster. År 1829 utskeppades endast någre få rester af de för utländsk räkning uppköpte partier. Alun. Exporten deraf är i aftagande, hvilket skall vara en följd dels af det låga priset derpå i England och dels af den omständighet, att utförseln af denna Artikel derifrån icke är, såsom bär, betungad med utgående tull och andre afgifter.. Likaså har exporten af Tjära härifrån allt mera minskats, men deremot i afseende på Linfrö Bergmossa, Ekbark och Ben varit temmeligen liflig..
Hvad sjelfva StatsUtsIcs förslag beträffar, har jag redan i min reservation uttalat min mening derom. Jag anser att Frih. Palmstjerna» förslag bör af Utsk. antagas, men jag anser mig derjemte böra tillkännagifva, att en stor del af Ulsk:s medlemmar visat en särdeles obenägenhet alt låta lanck-stalens tjenstemän bibehålla deras indelningar. Jag tror mig äfven veta, hvarifrån denna obenägenhet härleder sig. Man befarar nemi. att vid maikegångssättningen som försiggår distrikt vis under Kronofogdarnes tillsyn, dessa tjenstemän, i fall de sjelfva vore innehafvare af indelta räntor, icke skulle handlägga frågan med sådan opartiskhet, som derest de hade kontanta löner. För min del anser jag denna farhåga vara aldeles öfverflödig och ogrundad, men det utgör likväl ett skäl för indelningarnes indragande, som ofta anföres. Skulle inom SlalsUtsk. den mening göra sig gällande, att indelningarne borde emot bestämda penningeanslag utbytas, så anser jag för min del ali den af K. M. äskade summan borde förhöjas till minst 100,000 R:dr b:ko, för att lemna ersättning åt löntagarne för den förlust de genom indelningarnes indragande finge vidkännas. Det är ett factum, som icke kail bestridas, att vid många mai kegängssätlningar priset å varorne bestämmes vida lägre än deras verkliga värde. Jag känner län, der della förhållande ägt runi i så hög grad, alt en tunna spannmål gällt 2 R:dr b:ko mera än det pris, som derå blifvit i marke gångslaxan utsatt. Hvar och en torde häraf lätteligen finna, hvilka förluster indelningshafvarne skulle lida, om deras räntor indroges och ersattes med penninge-anslag, bestämda efter de 10 sistförflutne årens medelmarkegångspris. Om således de indelta räntornas indragning beslules, så är det R.
Uti hvad Anders Danielsson sålunda yttrat hafva de flesta af Hedervärda Bonde - Ståndets [Ledamöter instämt, hvaremot Johan Rongberg och öfrige Fullmägtige från Gefleborgs Rån, såsom Rotehållare under Helsinge Regimente, yrkat, att de nu och framgent matte orubbadt vara bibehållne vid 1681 års Kneckte-contracter samt Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånig - Stas-Utskottets Betan leanden. 43 Let anhållandet Rotehållarne hädanefter må m ed vadmal få bekläda Soldaten m. m. TJtom desse till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning remitterade Memorialer, har Ekonomiutskottet fått till sig särskildt remitterat ett memorial af Moses Johans,son från Vesterbottens l.än af enahanda syftning och innehåll, sorn det utaf Anders Danielsson afgifne.
Utlåtandena. Landtbruks-institut, Ultuna Landtmåteri-kontoret, GeneralBilagan litt. T. vid Langska pensionsfonden. Bilagan litt. O. vid Lappmarks eklesiastik-verk, fonden för Lazaretts-direktionens, Serafimer-, raken skaper Lidköpings elementarläroverks räkenskaper. ... Linköpings stifts Konsistorii räkenskaper Liqvid med Riksgälds-kontoret Lotsoch Fyrinrättning en Lunds Domkyrkas räkenskaper — Stifts Konsistorii dito — Universitets dito Lustslottens dito Lyshållning en, yttre, vid Stockholms slott Långholmen, straffoch arbetsfängelset å Bilagan litt. R. vid Bilagan litt. N. vid Mariebergs artilleri-läroverk Bilagorna litt. (t. och L. vid Minister staten, utgifter för Museum, Kongl. — Riks(naturhistoriska) Musikaliska akademiens räkenskaper Myntverket Bilagan litt. L. vid ... wäring, Gottlands Bilagan litt. — » 188—189. — 366 - Normalskola. Vexelundervisning ens sid. Norrbottens hästjägare-sqvadrons fond » 75 -76, 81—82. Bilagorna litt. K. och L. vid » 82. — lån, afvittringar i •••• Bilagan litt. T. vid » 168. Nya elementarskolan i Stockholm » 254-255. Officerare och underofficerare, fonden för blesserade » 21. Ombergs skogs-skolas räkenskap » 38. Optiska telegrafinråttningen » 95. Ordbok öfver svenska språket, anslag för dess utarbetande » 187. Ordensgillet, Serafimer» 191 -194. Ordinarie statsregleringsfonden för år 1861 » 5. Bilagan litt. C vid » 5. Ottenby stuteri » 144—145. Paketpost-inrättningen » 48. Palmqvistska fonden till Stockholms befä- stande B 71. Passevolans-fonderna, Förenade mötes » 74 75, 81—82. Bilagan litt.
Hårdt bröd är nyttigt både för mage och tänder. Ägg ha mina barn fått hvarje dag till 2 års ålder både ett och två, sedan mindre ofta, men om möjligt är att de kunna få är det helt säkert nyttigt. sig illa. Jag säger alltid åt mina barn, de må slå sig mycket eller litet: » Var bara morsk nu och säg: mjuka tjänare, farbror Knuff », med den påföljd, att de oftast börja skratta i stället för att gråta, och de slå sig ganska duktigt, utan att ens låtsas om det. Därvidlag gör uppfostran underverk. Min gosses käraste leksaker äro ett par tömmar, en liten skottkärra och en från första dagen hufvudlös häst. Det är en outtömlig källa till glädje för honom. Man får aktgifva på, att de behandla sina förmenta hästar med godhet; häromdagen kom jag öfver min lille gosse, när han med ett spö stod och slog den stol, som för tillfället var häst. » Men inte får du göra så, » sade jag. » Jo men mamma, så gör karlarna. » Se där exemplets maktl Hvad " nu aga angår, äro åsikterna helt olika. Min lille pys har verkligen fått mycket ris, och med hans lynne är jag öfvertygad om, att han ej skulle vara så pass snäll och lydig, som han är, om jag underlåtit att aga honom, men nu snart får det just icke mer förekomma, nu blir att vädja till hans ambition. Min lilla tös har ett helt annat lynne, hon behöfver endast sägas till allvarligt, så lyder hon. Det där är ju så individuelt, och därvidlag måste tagas hänsyn till hvars och ens egenhet i lynne och karaktär. Där, om någonsin, få ej alla skäras öfver en kam. Ännu några ord, innan jag slutar: Tag vara på hvarje tillfälle att upplifva gamla sedvänjor, det är så tacksamt, barnen sätta så stort värde därpå. Låt Lucia komma hvitklädd med lingonriskrona med ljus uti och bjuda kaffe på Luciadagen, fira julen på gammaldags ärligt vis, låt dem få ha en eld på valborgsmässoafton, våfflor första maj, majstång midsommarafton, fira födelsedagar o. s. v., men gör från början upp ett pro gram, som du sedan med få förÉ.ndringar följer år från år.
Det kan af åtskilliga anses som alldeles befilngdt, att ej skilja mellan understödsoch strejkkassor, men i qjälfva verket utgör detta en ganska väsentlig garanti mot lättsinniga strejker, och föreningarne hålla därför strängt på denna ordning. Att dessa Trade unions ingalunda bära någon revolutionär prögel och ingalunda löpa fara för att blifva socialistiskt smittade, därom tala många omständigheter. Bramsen, som personligen undersökt förhållandet, förklarar alla därom uttalade misstankar vara gripna ur luften, och han anför bl. a. ett uttalandeaf presidenten vid Bradfordkongressen med anledning af inbjudandet till den internationella arbetarekongressen i London: » I samma grad som de utländska representanterna vilja lemna revolutionens väg ocb ansluta sig till de engelska arbetame på reformernas vägt skall det blifva utsigt till ett godt resultat. » Men direkt, i handling, framlyser än mera tendensen hos dessa föreningar i deras sätt att uppträda i arbetstvister. De bafva som bekant anslutit sig till principen om skiljenämder, och endast i yttersta nödfall anlita de strejk, krig. Med afseende &amp; detta ämne kunna vi hänvisa svenska läsare till Raphaels ofvan niimda bok, där det geuom en mängd fakta och upplysningar om kontrahenternas ömsesidiga hflllning påvisas, hur såväl arbetsgif-vare som arbetare visa allt möjligt tillmötesgående för att undvika strid och strejk eller lockout. » I fcjälfva verket », säger författaren, » skulle också redan ekonomiska hänsyn, om ingenting annat, diktera föreningarne en sidan återhållsam politik. Föreningarne hafva af erfarenheten lärt, att, till och med om ett föremål är värdt att kämpa för, Btrejker ofta äro det värsta och alltid det dyraste medlet att erhålla det. Föreningarne, lika väl tom kapitalisterna, riskera vid en strejk sin förmögenhet. Och sammanslagningen af fonderna för de två olika syften, som föreningarne tillgodose, yrkestvister (trade disputes) och välgörenhetsändamål (benetit purposes), lägger ytterligare en dämpare på frestelsen att i otid föranstalta en strejk, som kunde medtaga en stor del af de för lika dyrbara ändamål afsedda medlen.
Fru Håkansson betonade från början starkt det själfmedvetna o c h egoistiska hos Hella, så starkt att de drag af kvinnlig vekhet o c h kärlekens offervillighet, som så småningom framskymta äfven h o s denna reflekterande karaktär, nästan ha svårt att vinna tilltro. Fröken Lundeqvist s o m Antoinette gaf ett nytt prof på sin rika begåfning o c h sin förmåga att m e d enkla medel uttrycka äkta känsla. I ett par mindre roller presterade hrr Bror Olsson o c h Eliason äfven ett par ypperligt karaktäriserade typer. Iscensättningen var högst b e r ö m v ä r d o c h interiören af den väldiga gamla herrgårdsdalen, i hvilken fyra af styckets fem akter handla, ett verkligt mästerstycke. Helt visst ägde » Moder jorden » ännu godt spellif, när säsongens afslutning m e d den sista maj föranledde dess tidiga nedläggande. slut.) LX I DUN 176 hörde min egen stämma, hur tyst det blifvit j a g tänkte på, hur den måtte män från hafva alla märkte j a g först, rundt o m k r i n g oss, o c h sällsamt d e s v e n s k a orklingat inför den samling jordens länder, som sutto Lars armarna lyssnat utan vet att korslagda med nedböjdt en gång.