Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om så förhåller sig, och om aristocratien bör anses förnämligast finnas der, hvarest magien är störst: så behöfver den, som. känner det aristocratiska elementet hos sig duka under, genom democraternas närvaro, ju blott vända sin blick till de bänkar, sorn innehafvas af Konungens Rådgifvare och Rikets Högsta Rmbetsmän, för att af deras åsyn vinna erforderlig sinnesstyrka att emotstå frestelserna från läktaren. Én annan värd talare har förmenat, attoni allmänheten här inlåtes, sådant skulle blifva en början till Adelns undergång, samt att egendom eller förmögenhet voro nödvändiga vilkor för Adeln att kunna uppfylla sitt kall. Jag kan icke erkänna rigtigheten af dessa påståenden. Hvad det första beträffar, så är jag öfvertygad att Adeln icke skulle förlora utan vinna vid, att af allmänheten ses på .närmare håll. Hvad förmögenheten beträffar, så är Sveriges Adel utmärkt på ett alldeles eget och helt annat sätt än i andra länder. Hos oss bär hah ej, såsom där, sitt namn af någon egejidem} Den 17 Martil. eller förmögenhet, utan af skölden, det är af bedrifterna, sorn utmärkt den. Efter skölden heta Sparrar, Oxensijernor, Bjelkar, Gyllenstjernor och merendels alla ätter af Svensk härkomst och af Svenska namn. Ursprungligen fattig på ägodelar men rik på bragder, har Sveriges Adel varit en sann bild af Svenska Nationen, och han skall nog bibehålla sig sådan, utan rikedom, Till hvars och ens rättvisa omdöme hemställer jag att afgöra huruvida någon af de rikaste män inom denna församling i frimodighet fordom öfverträffät eller ännu i dag öfvertraffar dem, som icke ägde eller äga något annat, än deras Fosterlands-kärlek, och deras redliga nit för allmänt väl? Det kommer ej så mycket an på förmögenheten, att Adelil fortfar i sin sjelfständighet, att ömsom försvara thronens eller folkets rättigheter; utan det härleder sig egenteligen från Adelns företräde, att, endast genom börden, och följakteligen oberoende af hofgunst, som af folkgunst yttra sin mening om allmänna angelägenheter.
Jag öfverlemna!- åt tiderna att afgöra, huruvida den Kongl. propos:n om den fått hvila 14 Den 18 December. intill nästa riksdag, kunnat eller icke kunnat blifva ett ankare i stormen, och vill blott, då dessa mina ord fästat en talares upmärksarahet, förtydliga deni dertill: att jag härmed icke åsyftat något omedelbart inflytande tippa förhållanden inom vårt egel land af de beslut, som vid innevar. riksdag kunna komma att fattas i representations-frågan, utan att jag haft min upmärksamhet fästad a de allmänna tilldragelserna inom vår verldsdel också de oerhörda ansträngningar som, inom de flesta stater, mäst göras, för att bibehålla åtminstone det yttre skenet af lugn och ordning, dervid jag tilläfventyrs kastat en sidoblick på ett litet land, som, ehuru angränsande revolutionens brännpunkt, likvisst, genom antagandet i lid af en efter nationens behof och önskningar afpassad vallag, (hvilken vallag sålunda för detta folk blifvit, i ordets fulla bemärkelse, ett ankare i stormen) lyckats att afvända de hotande och öfverhängande farorna. Då jag föröfrigt billigar den upmaniug, som en föreg:de talare ställt lill sina efterföljare, all i denna, af ett Stånd redan afgjorda fråga, i möjligaste måtto förkorta sina föredrag, vill jag hufvudsakligen inskränka mig till det förklarande: Att jag, utan alt skänka något företräde åt den princip, hvaruppå det Kongl, förslaget är byggdt, men också, utan att i tillämpningen af denna princip skåda de vådor, som åtskilliga talare deri trott sig finna, af skäl, som jag hämtar från representalions-frågans praktiska sida och politiska ståndpunkt, röstar för bifall lill K. M:s proposition. Och härvid borde jag tilläfventyrs stanna, men det åsterstår att betrakta en sida af frågan, som andra talare förbigått, men som det oaktadt synes mig förtjena några ögonblicks upmärksamhet. Det Kongl, förslaget har fallit inom ett
Den proposition, som K. M. framställt i denna punkt, liar grundadt sig på ett yttrande ifrån Öfverstuteristyrelsen af d. 2 Juni 1844, deruti den har upplyst, att under den lid, som förflutit sedan första uppsättningen af stuteriet vid Ottenby, hästafveln derstädes, äfvensom vid Strömsholm, förnämligast befordrats genom tvenne dä anskaffade Engelska fullblodshingstar, af hvilkas afkomma dessa inrättningar för närvarande hufvudsakligen utgöres. Härigenom har det motsedda förhållandet nu inträffat, att stuteriernas hästar, ehuru ädla och till fortplantning passande, stå lill stambeskällarne, äfvensom till hvarandra, i så nära slägtskap, att en ytterligare parning icke kan vågas, utan att äfventyra racernas försämring. Stuteriöfverstyrelsen har på dessa skäl hos K. M. anhållit, att K. M. ville af R. St. begära ett anslag af 10,000 r:dr till uppköp af tvenne hingstar, och har tillika anmält, att med dessa 10,000 r:dr, jemte åtskilliga besparingar, som styrelsen gjort på de årliga anslagen, goda hingstar skulle kunna anskaffas för att bibehålla racerna i godt skick. De skål, som StatsUtsk. anfört emot anslaget, synas häraf vara hufvudsakligen vederlagde. Vigten af att anskaffa nya hingstar synes vara tydlig, då racerna redan till hvarandra stå i så nära slägtskapsförhållanden, att man icke kan vänta en fortfarande god afvel; men derigenom att stammen vid våra stuterier ännu i sig sjelf är god, så behöfves det blott en eller par nya hingstar, för att bibehålla racernas fortplantning i ett godt skick. Hvad åter StatsUtsk:s skäl angår, att summan vore för liten till ändamålet, så, utom att man i detta afseende bör kunna hafva tillförsigt till Stuteristyrelsernas förslag, synes det äfven af denna styrelses yttrande, att styrelsen har andra medel att tillägga till de 10,000 r:dr, som blifvit begärda, hvarigenom ändamålet skulle kunna vinnas.
Riddarh.-Sekret., alt, enl. i dag ankommet prot.uldr., PresteSt. antagit den till Ståndet i 8:de punkten af StatsUlsk:s Mern. J\s 256 gjorda inbjudning, samt ansett förslaget till voter:s-propos. i följd deraf hafva förfallit. Hr von Troil: Då således PresteSt., genom antagande af Utsk:s inbjudning, i hufvudsaken förenat sig med Borgareoch BocdeStm, samt saken fördenskull genom tre RiksStånds beslut är afgjord; anhåller jag endast, att Hr Gr. o. Landtm, måtte föreslå R. o. Ad. att lägga inbjudningen till handlingarne, i hvilket fall den meningsstrid, som derom förut egt rum, icke kan förnyas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att såsom Hr von Troil framställt, R. o. Ad. torde finna, att i följd af PresteSt:s beslut ifrågavar:de förslag till voter:s-propos. förfallit, och således ej erfordrade annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades Ja. 240 Den 2 September. Föredrogs BevillnrsUtsk:s d. 1 dennes på bordet lagda Utlåt. JVJ 26, i anleda, af väckt motion om befrielse från tolag vid utförsel af bräder och plankor, sågade, af furir och gran. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag anser det vara en orättvisa mot städerna, att på detta sätt betaga dem tolag för en så betydlig vara som den ifrågaställda. Någon allmäu regel bör man väl i afseende å tolagen följa, och ej låta honom utgå för den ena varan, men icke för den andra. När nu förhållandet är, att brä der utföras med den stora fördel, och att denna vara följaktligen kan lättare än andra bära en sådan afgift, som den ifrågaställda, så anser jag R. St. icke hafva skäl alt göra del föreslagna undantaget, utan får anhålla om ogillande deraf. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.:
Hvem är nu en sådan man? Ar det en sådan, som för sin högre bildning, sin förmögenhet, sin upphöjda ställning borde, enl. Hr Åkermans förslag, tillhöra den äldre kammaren? Ingalunda; de bland eder, som sitta i Utskui, lära nog hafva 182 Den 12 Mars f. m. hört Bönder eller Borgare säga: ”vi, som egentligen representera Svenska folket, vi vilja det och det”. Denna tanka, såsom jag uppfattat den, går derpå ut, att t. ex. Ärkebiskop Wallin, vår störste andelige skald och talare, icke representerade hvad egentligen Svenskt är, men den pappersmakare, som gjort papperet, hvarpå Wallin skref, han var en man af folket och hade rätteligen representerat Svenskheten, om han varit riksdagsman. Frih. Berzelius är icke eller en man af folket; men väl riksdagsbonden frän den ort, der kolen brändes till Berzelii degel. Denna tanke, ehuru förvänd han må vara, har slagit så djupa rötter, att han äfven bidrager att motverka hvarje verkligt företrädes medgifvande åt de högre samhällsclasserna, vare sig preslerliga eller adeliga representanter. En väsendtlig omständighet, som man anmärkt emot Ulsk:s förslag, är den, att hvardera kammarens ledamöter äro lika mångaJag minnes icke 1111 alla de svåra tillvitelser, som fördenskull gjordes: förslaget var anti-europeiskt, det passade för China, men icke för oss, och förståndigt var det alldeles icke. Emedlertid anförde en af mina politiska motståndare i går, att antalet af Adelsmän och Prester var så ringa, att de fördenskull naturligtvis borde hafva en mindre andel i representationen, än något annat Stånd. Huru ofta hafva icke vi hört, alt BondeSt. utgör -j9ö:delar af Svenska nationen, och att det följaktligen borde hafva så mycket mera än andra medborgare att säga? Det är ju sålunda klart att man tänker:, det är ej efter egenskaperna, utan efter antalet, sorn inflytandet bör bestämmas; de sorn hafva fleste rösterne, böra följakteligen äga makt att göra sin mening gällande, antingen de förstå saken och hafva rätt, eller icke.
De å Statens sida i afseende å ifrågavarande aftal uppställda vilkor kunde derför icke af Hernösands stad antagas med mindre än att staden för de uppoffringar, samma vilkors uppfyllande skullejmedföra, erhölle en ersättning af 24,000 R:dr R:mt. På grund häraf och då frågansrsnara afgörande vore af synnerlig vigt ej mindre för det allmänna, enär behofvet af nytt embetshus ständigt tilltoge, än äfven för staden Hernösand, emedan, om den ifrågaställa upplåtelsen komme lill stånd, de byggnadsföretag, som deraf för staden skulle blifva en följd, genom stegrade priser sannolikt komme att blifva allt kostsammare ju längre dermed dröjdes, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte bc - ti Stats-UtshotMs Ullålande N:o Oi. vilja den summa af 24,000 U:dr, som utöfver de vid nästlidne riksdag anvisade 16.000 R:dr erfordrades för inlösen af residenset oell erhållande af plats för det ina embetshuset i enlighet med de grunder och vilkor, som derför blifvit af Kongl. Majit och Rikets sednast församlade Ständer bestämda; — varande motionen bilagdt utdrag af Magistratens i Hernösand protokoll för den 24 nästliden Mars vid ett med nämnde stads Borgerskap i anledning af Herr Staaffs olvanberörda framställning hållet sammanträde, då Borgerskapet uttryckligen förklarat, att, i öfverensstämmelse med dess redan under nästlidne år hos Kongl. Majit underdånigst gjorda anbud, Borgerskapet fortfarande vöre villigt att, emot den i motionen lörcslagna summan af tillhopa 40.000 R:dr, till Kongl. Majit och Kronan under full eganderätt upplåta ej mindre nuvarande länsresidenshuset i staden är äfven så val det norr om residenset ä särskild tomt belägna, til! vedbod och stall m. in. inredda uthus, som ock den för uppförande af nytt landtstats-embetshus afsedda tomt med all derå varande åbyggnad.
Hon tyckte att det lät tonfattigt. — Ja, jag är visst inte den, som står emot religionen — Erik började gå af och an med händerna på ryggen och såg då och då en smula ovisst på sin hustru, — tro inte det, det ligger något mycket vackert i den, när den är fri från öfverdrift, me-en vet du, sekteristväsendet Att svara blef med ens så ansträngande, all energi var som bortblåst. — Det är ändå mer genomträngande det, mer lif — en hjärtats intelligens som ... Det luterska — nu sköt hennes gamla skarpa ton in, hon blef säker och intensiv: det luterska är ju som en åldrig, styfbent, fördomsfull aristokrat, som lefver på svunnen storhet, gamla principer — dödt — tråkigt rent af! Tänk dig de gapande, iskalla kyrkorna därhemma — en mil till altaret — med en högtidlig herre i grannt schabrak — käns som kunde man aldrig nå dit fram! Hur fermt allt kom — hela den gamla Matilda i ett nu. Att hon icke talade som en omvänd människa, sväfvade hela tiden för henne. Men hon tänkte det ju ändå! Något varmt dök upp ur hennes djupaste, det värkade själfupprättande. — Erik ser du — hon grep efter hans arm och yttrade mycket ologiskt: har du aldrig känt dylikt? Hungern efter att få vara liten, ett naivt litet barn, är hvad som drifver mig till kristendomen. NIONDE KAPITLET. En sådan klang af nya, glada, högsvenska rytmer! Hela huset mättas och fylls af fria, direkta ord och orädda tonfall, den tungsinta fåordigheten viker steg för steg tillbaka, kryper in i hörn och vråar ... I luften ligger något af vårlig väntan, af söndagars söndag ... — Du allra gamlaste Mattis, låt mig riktigt få se på dig ... en sådan förändring ... är det här värkligen Matilda Lennartson? Fröken Ada stod och höll händerna om fru Hjelms nacke och böjde sig bakåt med halfslutna, skarpt betraktande ögon. — Hvarför har du tagit bort luggen? — Kära barn, hela din ansiktsläggning kräfver ju ett sådant hårställ.
Revisorerne, som väl ej nekat att Banco-Fullmägtiges förslag i detta hänseende möjligen kunde vara förmonligt, hafva likväl anseLt det oförenligt med Rikets Ständers, i ofvannämnde 4:(ie Art. i Afd. 7 §. af BancoReglementet, Banco-Fullmägtige, i afseende på förstärkningen af Bankens Reela Fond, meddelade föreskrifter. Den lagtolkning, som Revisorerne vid detta tillfälle tillåtit sig, är, så vidt den, som i likhet med mig blott lill TT?:del deltagit i lagstiftningen, äger något vitsord, i full strid med Lagens anda, uttryckt i sista momentet af inledningen till oftanämnde Reglemente. Jag vågar ej biträda densamma; jag skulle dymedelst inskränka Banco-Fullmägtiges verknings-förmåga, förlama deras åtgärder, och, om än säker för allt juridiskt ansvar, ådraga mig det svårare moraliska, att hafva hämmatoch må hända tillintetgjort, de välgörande påföljder, som med de, i afseende på Realisationen, vid tagne författningar varit åsyftade; och hvilka troligen säkrare vunnits, örn Revisorerne, i stället att vilja göra egne, om än högst välmenande, alltid på inskränktare sakkännedom grundade åsigter gällande, hade, i likhet med Rikets Ständer, med full tillförsigt öfverlemnat detta vigtiga ärende åt Banco-Fullmägtiges erfarna rådighet _, försigtiga omtanka och kraftfulla nit; hälst Fullmägtige, hurudan! det utlåtande än är, som till dem af Revisorerne nu aflemnas, i allt fall ensamme komma att ansvara för tillämpningen af föreskrifter, hvilka dem af bådas principaler blifvit gifne. Men hvad innehåller då detta så strängt bedömda förslag? Ej annat än, hura Baneo-Fullmägtige tro det för Banken erforderliga qvantum Silfver på det förmonligaste sätt kunna införskaffas. Och hvarom vittnar det?
Med ungdomens vanliga framfusighet hade de der 86 gröna konstnärerna pockat på, hvad de kallade förbättringar i akademiens skolväsende. Och de nådde också sitt mål, i det akademien skyndade sig att revidera sina föråldrade stadgar och utarbeta ett nytt, förträffligt genomtänkt reglemente. Våra läsare känna troligen dettas hufvudpunkter: Huru hvarje oförderfvad yngling, som antages till elev, förbinder sig att aldrig lemna hemlandet och aldrig måla annat än kopior af erkända fosterländska mästares taflor. Huru, för att större enhet må ernås i undervisningen, tiden för professoremes berättigande till pension flyttades från deras 65: te år till 85: te, emedan man sett, att allt för unga lärare inom en akademi endast åstadkomma revolutionära idéer iblandungdomen, och emedan den vördnadsvärda åldern af 65 till 85 år synes bäst lämpad för lärarekallet För att professorerna ej må dragas ifrån sitt konstnärliga arbete, fick ingen utses till dylik värdighet förr än han uppnått de 65 åren, — och var han, så lydde en paragraf i stadgarne, då upptagan af att måla freskomålningar i nationalmuseet, så fick hans utnämning stå an till det 75: te året. Akademiens elever anlade äfven uniform, på det man skulle kunna kontrollera deras uppförande utom läroverket De, som undertecknat skrifvelsen, utströkos, sedan det rådrum, som välvilligt lemnats dem, gått till ända, utan att de återvändt till den förlåtandes sköte, ur den svenska konsthistorien, en åtgärd, hvar-igenom stipendier och utmärkelser i vida rikare mån än hvad förr var fallet kunde tilldelas de öfriga, hvilka gjort sig verkligt förtjenta deraf. Andra paragrafer kunn^ vi förbigå här, då de väl få anses kända för allmänheten. Så till exempel den, som stadgar, att svenska konsthistorien och nationalmusei inköpsnämd ej erkänna andra utställningar än dem akademien hvart 200: de år anordnade, och att vid dessa utställningar för undvikande af meningsskiljaktigheter, hvilka alltid medföra obehagliga förvecklingar, alla medaljer och utmärkelser skola bestämmas på förhand, innan konstverken ännu blifvit inlemnade, af akademiens styrelse. Och så lade sig de upprörda viljorna.
Grefve af Wetterstedt har för öfrigt sökt stöd för sin åsigt i GaRns motiver för sin motion; men Herr Hjerta har redan åtlagafagt, att Gahns motiver icke äro så klart framställde, spm den xespectprade Ledamoten af detta hus troligen skulle hafva gjort vid denne Riksdag, om han kunnat deltaga i våra Öfverläggningar och motionen nu blifvit väckt; ty onekligt är, att tidsomständigheterue ökat fordringarne på mera bestämdhet i framställningen af motiver och syftemål, samt mindre bemödande att omgå opinioner af fruktan att. stöta dem. Jag tror ock, att då Grefve af Wetterstedt nu vill söka ett mäktigt stöd i de tre öfrige Ståndens beslut, vill det synas, sorn Grefven fäster för mycket afseende på en viss opinion, som föranledt de tre öfrige Stånden att uppskjuta tiden för Rikets Ständers nästa sammanträde endast derföre, att dessa valde Representanter inom sig. känna och förstå, att deras Comraitteoter, eller Folket, icke är särdeles belåtet med deras åtgärder vid de täta, Riksdagar, som äro så .långa och kostsamme. Jag vill för öfrigt ej ingå i pröfning af hvad Grefve af Wetterstedt menat dermed, att Riksdagarne skulle (i,i H. i ?> I i g4 Den ii F e b r 11 a r i i f. in. förete sig sådane de borde vara; ett yttrande af Gahn, hvarpå Grefven tycktes lägga mycken vigt. Emedlertid ar det troligt att Gahn icke menat, att Riksdagarne borde vara sådane, som den närvarande. Slutligen får jag äfven yttra den öfvertygelsen, att de öfrige Stånden icke böra anse sig förnärmade, eller finna sina ömhetskänslor sårade, om Ridderskapet och A-deln för sin del fattar ett annat beslut, mera 1 enlighet med Grundlagen, och inbjuder dem att dermed förena sig.
Vid föredragning till remiss hos Ridderskapet och Adeln af Friherre Cederstroms berörde motion har Herr von Troil, Samuel Gustal, förklarat sig instämma uti motionen med tillägg af den hemställan alt, sorn afgifterne för ränteoch kapital-afbetalningarne å landshöfdinge-ackorderne vore för dryga, en utsträckning af amorteringstiden äfven för öfrige landshöfdingar mätte medgifvas. På sätt rikets vid 1840 och 18/f 1 årens riksdag församlade Ständers underdåniga skrifvelse, 11:0 3ii, närmare omförrnäler, hade, efter det hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om lånebidrag till inlösen af landshöfdinge-ackorden, Kongl. Majit, jemte tillkännagivande, att Kongl. Majit, dels med betydliga enskilda uppoffringar, dels annorledes sökt bereda landshöfdinge-ackordens förminskande, för att, vid befordran lill desse maktpåliggande embeten, kunna uteslutande afse skicklighet och förtjenst, utan hänsigt till möjligheten eller bered villigheten att anskaffa de tilläfventyrs erforderliga större eller mindre ackords-summor, uti en under den lista Februari sistberörde år till Rikets Ständers Stats-utskott aflåten nådig skrifvelse, öVerlemnät ej mindre en serskild uppsatts, rörande de åtgärder, sorn, i afseende på 12 Stats^TJtskis Utlutande.t Nio 97. landshöfdinge-ackordens amortering, blifvit af Kongl. Maj:t vidtagne, beloppen af de ännu återstående ackorden och den för deras successiva förminskning uppgjorda plan, hvilken Kongl.
Min förundran öfver denna Utskottets korrta framställning intages snart af pligtkänslans anmaning, att undersöka och granska de uppgifna förhållanderna, och jag finner dervid anledning, att emot Utskottet anmärka, att uti den uppställda räkningen den förra och den sednare handeln blifvit sammanförde under ett gemensamt resultat. — Jag anmärker vidare, att StatsUtskottet vid handläggningen af denna fråga, synes frångått sin bestämmelse af Folkets sakförvaltare, för att öfvergå till ett i min tanka tämmeligen åskådligt öfverskylande af Styrelseåtgärdernes, genom sjelfva sifferuppställningen ej tvetydiga, resultater. Den i4 Ma j i. i33 Utskottet uppgor den genom återgången af sista handeln uppkomna effectiva förlust till 416,357 — För mig vi sar den sig åter utgöra 516,200 R:dr, derigenom, att jag med ersättningen till Handelshuset Michaelson & Benedicks sammanräknar kostnaderne för Skeppens afrustning, och Manskapets liernförskaffande, Vexelomkostnader, Compromisskostnader, samt Coursdifference. Jag finner väl, huru Utskottet härifrån afräknar ersättning från Flottan för efFecter, hörande till de 3:ne Skeppen, till ett Belopp af 93,113 R:dr. Men hvaruti kunna väl dessa effecter bestå? Då Skeppen öfverlemnades fullt utredda, med inventarier af alla slag, är det svårt att förstå, hvaraf tillhörigheter för dessa Skepp till ett sådant värde kunna bestå, och man måste beklaga, att Utskottet ej lemnar minsta anledning till upplysning i detta hänseende; hvadan äfven det oändeliga fältet för den utan vägledning irrande tankegången lemnäs alldeles obegränsadt; och jag måste beklaga, alt Utskottet icke ens lemnat rum för någon förmodan, att Utskottet sjelf sökt inhämta kunskap om detailförhållanderne i detta afseende. Utskottet uppgifver ersättningen till Michaelson &
Uti Memorial, som genom remiss frän Heder v. Bonde-Ståndet blifvit till Lag-Utskottets behandling öfverlemnadt, har Riksdagsfullmägtigen Anders Johan Sandstedt från Jönköpings län antört, att, ehuru, sedan Rikets Ständer, till förekommande af de olägenheter, som uppkommit derigenom, att Bruksegare, hvilka till skatte inlöst krono-hemman, med vilkor att åboerne skulle å dem sitta odrifne, icke låtit sig nöja med de skyldigheter, som af hemmanen borde utgå, utan till och med ansett åboerne, lika med egna landtbönder, vara underkastade obestämda tjenstbarheter och uppsägning, uti underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder förordna, att Kongl. Brefvet till Kammaroch Bergs-kollegierne af den 23 September 174-7, angående prestanda till bruken af åboerne å de hemman, som bruks-idkare till skatte inlöst, skulle, till kontrahenters ytterligare erinran, från predikstolarne i alla orter, der bruksrörelse funnes, årligen kungöras, Kongl. Maj:t, uti nådig skrifvelse till bemälde Kollegier den 10 Juni 1823, behagat denna underdåniga hemställan bifalla och tillika förordnat, att alla särskilde gällande föreskrifter om bruksegares och åboers å de under bruk skatteköpta hemman inbördes rättigheter och skyldigheter skulle uti en af Kongl. Kammaroch Bergs-kollegierne utlärdad kungörelse sammanfattas, för att en gång i Rikets kyrkor uppläsas, hvilken nådiga befallning af nämnde Kollegier, medelst kungörelsen den 30 JaBih. till R. St. Prot. 1853—54, 7 Sami. 2 Afd. 11 Bäft, 2 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 25. nuari 1824 fullgjordes, — hade dock åboernes på desse hemman ställning blifvit vida sämre, än förut.