Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han sätter sin tillbedda skyhögt — hon är icke längre en människa, utan en ängel — och de kostligaste rim, ofta utan all reson, hopsmidas på » hjärta », » smärta », » tärna », stjärna » o. s. v. Om männen vore blott tusendedelen så a r d g a efter som före äktenskapet, huru lycklig skulle icke kvinnan då känna sigl Desslikes skrifver man långa epistlar till föremålet med uttryck och ordvändningar, som ingen dödlig kan härma utom den, som själf är kär. Interjektionerna » ack » och » o » samt utropsoch frågetecken förekomma åtminstone i hvarannan mening. Därvid sparar man icke på smicker, utan breder på liberalt, ju tjockare, desto bättre. Man säger den unga flickan, att en blick ur hennes stjärnklara ögon är dyrbarare än de skönaste turkoser, att de ädlaste pärlor ej gå upp i värde mot hennes hvita tänder, att purpurn på hennes kinder vida öfverträffar aftonrodnadens glans, att hennes gyllene lockar ha större värde än Australiens och Kaliforniens alla guldgrufvor o. s. v. Sådant » går i » en hel del flickor, fastän nå- gra undantagsvis icke ha sinne för slik poesi. P r a t a r med den tillbedda gör man däremot icke så synnerligen mycket, åtminstone ej i början af sjukdomen, ty munnen har en märkvärdig benägenhet att gå i baklås hos förälskade, så att till och med den eljes talföre känner orden knyta sig i halsen. Men ögon och åtbörder göra i stället till fylles — så länge. Kärleksbacillen skapar ett eget uttryckssätt, det s. k. ögonspråket, som alla älskande af naturen, utan särskild undervisning, uppfatta och förstå. I allmänhet traskar den förälskade omkring sin sköna som katten kring het gröt: han vill så oändligt gärna smaka på anrättningen, men törs tills vidare icke af fruktan att endast bränna sig. H a r sjukdomen avancerat så långt, nalkas ovillkorligen en afgörande katastrof. F ö r sin utvalda, hos hvilken mannen söker bot mot kärlekssjukan, tiger han icke länge. L å t vara att bekännelsen synes en smula kritisk, men fram måste den i alla fall.
Stander tagit i betraktande de ansenliga utskylver de reda» sig magit, 06) de swärigheter, som för enskiilba of er fädant bekalnmgg.fätt skulle upkomma, hofwa Riksens Ständer icke trott, ak utskyldcrua pa annat än det före liealifLtiarien w-»- liga satt skulle kunna utgöras, och haswa således jckö kunnat lemna sit bifall ril det af Hemliga Ulskoltet i den delen upgifna färstag^ Deremot hafwa Riddersikapck och Adeln, Preste, och Borgare-Sländen, icke Minar kunnat, an bifalla den af Hemliga Utskottet förestagna bekalnitig af Lanvo/-6ommislsoi»rsls irakade gäld af zoo^ooÄ Riksdaler, jämte det sätt, pä hivilket Hemliga Utskottet föreslagit at denna ersättning skulle urgöraS. Bonde-Ständcl sär dock i underdånighet wid hatt» hm giftvg, ar denna Loovo/,LvmmlstittiLkels Mlle ersättas genom er ars fortsatt utbetalning af de »u »äurnda gO2,Oczy Riksdaler, som för Femton är bjifwir riisiagne såsom ^mprriLismenks-. l^onä för Loursnr-SeVlar.
Tre år voro likväl knappt förflutne, förrän andra, deremot stridande, åsigter låto göra sig gällande och vid 1812 års Riksdag, som till efterverlden lemnat varnande minnen af Magtens försök, att under egiden af inbillade faror hämma verkningarne af de läror, som under Constitutionens första menlösa dagar blifvit alstrade på de liberala ideernas område, strandade 1809 års Tryckfrihetslag emot en Riksdagsopinion, som var kraftig och öfverlägsen genom antalet af sina bekännare. Tryckfriheten saknade likväl ej då sina värdiga försvarare. Samtiden har icke glömt och efterverlden skall, ej förgäta deras ädla bemödanden, som då med sann frimodighet höjde sina constitulionella röster för denna frihets försvar, — och namnen Lagerhjelm, Jacob Cederström, Heijkensköld, von Schwerin, Stael von Holstein och Spaldencreutz skola alltid med tacksamhet förvaras i Svenska Tryckfrihetens historia. Den i Mars f. tn. Ifrån denna tid har Tryckfriheten, hvad Dagblad och Periodiska Skrifter angår, varit undanryckt Lagens skyddande hägn och öfverlenmad till pris åt godtyckets vanskeliga behandling. Det synes mig vara öfverflödigt, att här ingå i en undersökning om de menliga följder för Tryckfriheten, hvilka den sålunda tillskapade undantagslagen medfört, då sjelfva tillvarelsen af en sådan Lag, hvilket sätt än för tillämpningen dervid må äga rum, i allt fall måste olycksbådande inverka på National-uplysningen och den medborgerliga bildningen, genom det tvång den lägger på yttranderätten, det ledband, hvaruti det sunda allmänna förnuftet derigenom hålles och det spelrum, som lemnäs åt Magtens arbitrage.
Ståndet vidtagit enahanda beslut, och instämde derföre sä mycket hellre med R. o. Ad.; BorgareSt. svarade, att inbjudningen skulle blifva ämne för öfverläggning, och så mycket mindre möta svårigheter, som motion i ämnet redan inom Ståndet var väckt; och BondeSt. lillkännagaf sig redan hafva fattat enahanda beslut med R. o. Ad.; hvarjemte yttrades, om jag icke orätt uppfattade svaret, att Bonde St. jemväl baft för afsigt alt genom deputation göra inbjudning i ämnet till Medstånden, men alt frågan derom nu mera komme att förfalla. Anmäldes och emottogs en deputation från Ilögv. Preste - Den 24 Juli. 29 St., nnford af Biskopen i Strengnäs Stift, C. af K. N. O. Hr Doctor Hans Olof Holmström, som anmälde, att depulationen erhållit uppdrag att meddela R. o. Ad. det beslut, som innefattas i följande: Utdrag af prot., hållet hos Ilögv. PresteSt. vid urtima riksdagen i Stockholm den 24 Juli 1844. S. D. Med anledning af väckt fråga af v. Talmannen, Biskopen m. m. Doctor Hedren och derom af H. II. Erkchiskopen och Talmannen gjord propos., beslutade PresteSt. att till K. M. frambära den und. önskan, det K. M. ville efter urgammal plägsed låta fira Dess och II. M. Drottningens kröning under nuvar. R. St:s sammanträde; och skulle detta beslut de resp. Mcdstånden vördsamt meddelas, med anhållan, det de ville deruti deltaga, hvarefter R. St. lära vara betänkta på lämpligaste sättet att denna und. önskan hos K. M. anmäla. Ut supra. In fidem, Gustaf Törnstrand.
Detta kunde wid ett haffjgr' betraktandes ansts lika myr» ket, men dä med ett rigtigt och ordrntcligt räkenskaps Werk, öswcrensstämmer att ingen post i Debet afföreS, som bör stä i Credit, samt enligt Regeringsformen alt hwad som utgifweS skall granskas, men sadan granskning cj äger rum, der medlen icke komma medelbarligen eller omedelbarligen ifrån Slars Wcrkct, an» ser jag förändring i dcsta omständigheter wara högst nödwändig. Wid bestämmandet af Statens utgifter, läe man förmodeljgen böra sölja samma grunder som i en förståndig M ms enskildt» hushållning, nemligen, att ej till beqwämlighet, nöje och öfwerflöd, ansta mera än som äterstär, sedan alt dtt nödwändiga blifwit anIkaffadt. z Den re December. 7Z7 De angelägna och oinngängeliga utgifterna för Skåken kära wara Hof-hällnmgarne, Flottorne och Förswars »Werkcts underhäll, aflöningar kill Muitaircr, Domare och andra Etnb.tsmän, hwilkae göromål sträcka sig lill deltagande i Niköärcndernas fönvaltning eller den inre hnohällniiigcn, upbörden af Kronans medel samt redowienlagcn, derföre, C'ereciek, Kyrkor, Hospitaler, Aeademier, Gymnaster och Skolor, underhällek af nödige pnblike hus, Pensioner för afskedade viklösc Embetvmäu, samt aflidne EmbckSmänS fattiga Enkor och Barn, och flukcligen sädane allmänna eptra-utgifter, hwilka enligt deras natur böra af all* männa medel bestridas.
Vi qvinnor gingo emellertid ut att söka rätta vägstråten medan mannen kokade middagen, och då vi funno, »att jorden var torr», faststäldes uppbrottet till klockan 2 eftermiddagen och att dagsmarschen endast skulle sträcka sig till Räfsjöarne, en knapp fjellmil, hvarest der skulle finnas en bebodd fiskarhydda. Husvilla. Glada och tacksamma skildes vi från vårt snälla värdfolk på Lidsätrarne och fortsatte vår muntra vandring i klart solsken, vägledda af kompass och karta, alltjemt med blänkande snöfjell i förgrunden och på nära håll smärre snöfläckar i fjellskrefvorna. Vi gingo sakta, ty sceneriet fängslade oss; lommen skrek i sjöarne, forellen hoppade högt öfver vattenytan, och ripor, troligen smittade af vår muntra sinnesstämning, flögo upp ur buskarne och instämde i vårt skratt; intet hus, ingen menniska, ingenting af verldslifvets äflan syntes här uppe på de omätliga fjellvidderna. Räfsjöarne lågo i solglans för våra blickar, men vi spejade förgäfves efter fiskarhyddan. Vi oroades ej deröfver, ty vi sågo hövolmar på ett näs emellan sjöarne, trodde att huset låg bakom en bergsknalle och märkte att vi under sökandet efter säterstigen, som förlorat sig i ett kärr, kommit för mycket till höger från sjöarne samt visste att man endast på nära håll kan skilja en grå norsk fjellstuga från en bergshäll. Denna dag lade kamraterna en ny pligt på mitt samvete; nemligen att offentliggöra vår tanklöshet, att ej ha medtagit en kikare, och jag tillsades att varmt uppmana andra turister att ej glömma en dylik nödvändighetsartikel. Vi stannade och höllo råd, ty det var en antagen lag, att alla skulle dela lika ansvar för kommande äfventyr. Ärftlighetsoch ansvarighetssystemet hade vi lemnat i behörig vård hos dess respektive pappor och mammor, med hvilka vi ej räknade närmare frändskap. Klockan var nu 5, vädret härligt; skulle vi söka upp fiskarhyddan eller gå till den å kartan utmärkta Nordboden, dit, vi ej kunde ha längre än en fjellmil? Vi beslöto oss enstämmigt för det senare.
Örn och huru länge dessa författningar, efter deras bokstafliga innehåll, blifvit efterlefvade, derom saknas numera alla möjliga upplysningar, emedan hvarken räkenskaper för de tider äro att tillgå, eller den samlade akten innehåller något dertill bidragande dokument, intilldess ett extrakt af Reduktions-Kollegii protokoll, dateradt den 22 December 1675, vittnar derom, att Sätra gård blifvit från Skytteska arfvingarne reducerad, men af dem till allodialité inlöst, som det förmenas, för att dymedelst fullfölja testators mening, de fattige till säkerhet om gårdens everldeliga possession. Härefter hafva Skytteska arfvingarne år 1683 gjort en ytterligare testamentarisk författning, af innehåll; att såsom de hafva förnummit, att ingen viss förordning eller skriftligt instrument vöre af deras föräldrar upprättadt sedan det testamente, som framlidne Herr Ståthållaren Schytte år 1731 den 2 Oktober (NB. härmed måtte förstås förberörde testamenten, kanhända det sista, ehuru årtalen äro olika) till de husarme göra låtit, alldeles expirerat förmedelst godsens reducerande till Kongl. Majit och Kronan, och deras föräldrar åren 1648 och 1653 och de sjelfva år 1677 den 15 Maj dem igenlöst, i den akt och mening, att, så mycket möjligt vore och tidernas förändring kunde medgifva, till vördnad för testators yttersta vilja att bibehålla de fattiga vid det berömliga verk, som stiftadt var; thy hafva de sins emellan, efter innerligt och moget öfvervägande, funnit nödigt, såsom deras yttersta vilja att stadga och förordna: l;o Att alla dem tillhöriga utskylder och räntor af gården
Ny Lön för en Vaktkarl vid Vesterbottens Landsfängelse: penningar 31: 16. 6 T:r Spannmål - 27: 16. Tillökning å anslagen för Skrifmaterialier och Expenser, samt Ved och Ljus för Kongl. Collegierne och öfrige Publike Verken tillsammans 1 2,375 Hvarjemte förre anslaget för desse behof blifvit från 8:de Hufvud-Tituln hit öfverfördt 29,965:- — 42)34°’ Likaledes från 8 Hvaremot afgå dels ofvannämnde till fyllande af differencen emellan Statsoch Markegångs-prisen å Lönings-Span - 5780 Stats-Utskottets Betänk anderi] målen vid sista Biksdagen anslagne - 36,376: 15. - Dels de å Kongl. S undhei s Collegii Stat besparde 8000 B:dr för Carlius anstalter, och 1825 B:dr för GarnizonsSjukhusInrättningen, eller tillsammans - 9,855: — - Dels ock den till 3 :d je Hufvud-Tituln redan öfverförde summa till Bata!jonsFäkarnes aflönande ' ‘ Och blifver al t sä tillökningen å Andra Hufvud-Tituln 7,°43: 7. 6' Tredje Hufvud-Tituln, hvarunder förekomma Militaire Staterne samt anslageen för Försvar s-Verket till Lands och Sjöss. Vid ofvan omnämnde Beglering af Fönings-Staterne i allmänhet, samt till betäckande af den brist, som, enligt Betänkandet öfver 3:dja Hufvud-Tituln, uppstått* i Biksens Ständers anslag vid sista Biksdagen för Fönförhöjningetr åt Militaire-Staterne, bär, inberaknadt det fran Stats-Utskottets Betänkanden. 1781 Första Hufvud-Tituln hit öfverflyttade Fönings-beloppet för Kongl. Fif-Drabante • C01 p* sen, fordrats nytt penninge-anslag af . - B:dr 42 2,804: 14.
De begär också att några utomlands tillverkade varor, som är förbjudna att ta in i riket kunde få förekomma. Vi har funnit för gott att med några undantag ge Vårt bifall. Karlshamn skall skaffa tjänliga och säkra magasin, där nederlagsgodset kan förvaras. Från nederlagsfriheten undantages salt, alla till införsel till riket förbjudna fabriksoch manufakturvaror och sådana varor, som Svenska Ostindiska Kompaniet har oktrojerat. De varor, som uppläggas skall komma direkt från produktionsorten. Franskt brännvin och alla andra varor, som bara är tillåtna till införsel i Karlshamn, skall förvaras i särskilda magasin. Man skall också skilja på varor som kommer med främmande skepp från de som kommer med svenska, så att inget missbruk av de olika tulltaxorna kan förekomma. Inom 180 dagar skall bevis insändas till Karlshamns sjötullkammare, att varorna inkommit och blivit utlastade Till Oss och kronan erlägges ¼ % av nederlagsvarornas värde. Skulle det kosta mer att hålla tull skall Karlshamns handelssocietet ersätta bristen. Den godsägare som inte efter 2 år haft möjlighet att bortföra varorna, utan önskar låta dem ligga, betalar en avgift för högst 3 år till. Magasinshyra och andra avgifter skall vara betalda innan varan får tas ut. Rikets övriga stapelstäder får delta i nederlagsfriheten. Om missbruk eller olaga företag skulle ske vid denna nederlagsfrihet förfares efter allmän stadga första gången. Upprepas brottslighet förlorar staden sin rätt. Stäket den 7 februari 1805. GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående den under Kongl Maj: ts frånvaro tillförordnade regerings upphörande; Stockholm den 7 februari 1805. Gustaf Adolph tillkännager att han med Den Högstes Nådiga Bistånd fullbordat sin utrikes resa. Den under resan förordnade regeringen kommer att upphöra. Stockholms slott den 7 februari 1804. GUSTAF ADOLPH Cirkulärbrev till samtliga landshövdingar angående den årliga salpeter leveransens verkställande av hemmansägare och åbor i Sverige och Finland; Stockholms slott den 28 februari 1805. Salpetern skall i fortsättningen levereras till de bestämda orter där den skall uppläggas eller förarbetas till krut. Där skall kontrolleras att kronan får vad den tillkommer och att inget missbruk sker.
Fyra millioner fjorton tusen åttahundra femtiotvå R:dr 16 sk. 3 r:st, kommer alt, utan någon afbetalning eller räntas beräknande, fortfarande inom linien i räkenskaperna upptagas. §• 7. Till följd af Rikels Ständers vid denna riksdag fattade beslut, kommer inrexlingen af de, genom Riksgälds-kontoret, vid innevarande århundrades början, i allmänna rörelsen utgifna och ännu utelöpande koppar skiljernyntspo letter att framgent besörjas af Rikets Ständers Bank; börande derföre den redan af Bankens medel, för dessa poletters invexlande, afsatta, och å Riksgälds-kontorets dervarande räkning N:o 2 nu innestående, behållning till Bankens disposition utassigneras; hvarförutan allmänheten, genom serskild kungörelse, som i vederbörlig ordning utfärdas, bör underrättas om den, med hänsigt till invexlingen af nämnde mynt, sålunda beslutade förändring. Bih. till It. St. Vrot. 1850 & 1851. 4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 44 Haft. 2 10 Stats-Utskottets Memorial, N:o 308. §• ». Den reparationsfond, utgörande Nittiotretusen niohundra-tjugesex R:dr, som innehållits utaf de medel, Götha Kanal-bolag, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 års Riksdag, i Riksgälds-kontoret insatt, skall, till följd af samma beslut, emot erläggande af Fem procents årlig ränta, hvilken Kanal-bolaget vid hvarje års slut godtgöres, i Kontoret fortfarande innestå till säkerhet för nämnde kanals framtida underhållande. §. 9. Utaf återstoden af den, till säkerhet för åtskilliga, vid Götha kanals öppnande, icke fullbordade arbeten i hamnbyggnadsväg, likaledes innehållna summa, är Kanal-direktionen berättigad att, så snart styrkt blifvit, att något af dessa ännu återstående arbeten är till fullo verkstäldt, lyfta de för detsamma i Rikgälds-kontoret innehållna medel, motsvarande dubbla beloppet af arbetets kostnad, enligt det deröfver under den 25 Juli 1833 upprättade förslag; och kommer emedlertid
Ridderstapet och Adeln ätager sig för sina ägande HuS i Städer, sä i krigs - som fredstider inqwarteringS - beswäret, sä böra de nyssnämnde - XII Den Z September. be Adcliga Tjenstemän, som erlägga inqwarterings» afgiften för sina egna hus, deremot ätnjuka den ins gwartcrlngsrätt 5 som deras Embeten »vederbörligen ätfötjcr. Grefwe Oe ! 2 Oarstie tillkännagaf, att han hade ärnat yttra samma önskan. Herr blorclari Stolpe, Mästers, yttrade, att det syntes honom böra wara detsamma, om det more en Officer af Frälse eller ofrälse Ständ. Herr Grefwcn och Landt Marskalk en. Med anledning af hwad nu blifwit taladt, fär jag nu fräga, om Högloft. Ridderskapck och Adeln bifaller Borgare - Ständcts yttrade önskan, att Riddcrskapet och Adeln mätte ätaga sig under fredstider inqwartering för sina hus i Städerna pä det sätt Herr slaijkLntleölcl föreslagit? och med det ytterligare wilker Herr 8csiult2Lnlreim proponerat. RopadcS )a och ^lej. Herr Grefwe» och Landt - Marskalken. Saken, hwarom fräga är, synes wara af ringa betydenhet, och jag hemställer till Ribdcrfkapct och Adeln, om den ej altsä kunde bifallas, dä Ridderskapct och Adeln derigenom skulle conciliera sig clt af sine Med-Ständs wänskap och förtroende. Herr klingspor, 6erstt. äk ej sjelf husägare, men sedan Riddcrskapet och Adeln en gäng genom sitt förra beslut, rörande inqwartes ring i krigstider, afslagit denna fräga, och för öfrigt innom sig träffat den öfwcrcnSkommelsc, akt wid den, na Riksdag ej göra nägcn widare uppoff >-g af sina Privilegier, kan jag för min del ej bifalla förcwarande fräga.
Griper någon Konungens Befallningshafvande i embetet, i ty att han pantar något till sig eller egenmäktigt skiljer annan vid det han innehafver eller eljest sjelf tager sig rätt; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 21 §. Bryter man offentlig Myndighets insegel, hvarmed saker eller skrifter tillslutna äro, eller rubbar man lös egendom, som är satt i qvarstad eller utmätt; vare ock straffet böter eller fängelse i högst sex månader. 22 §. Bryter någon mot förbud att gods skingra eller mot förbud att gifva annans gods ut; straffes med böter. 23 §. Vägrar man inträde, ehvar det vara må, åt den, som, i offentlig förrättning, äger att det fordra; bote från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler. Vägrar man honom handräckning, den han berättigad är att fordra; bote högst etthuudra Riksdaler. 69 11 Kap. Om fridsbrott. 1 §. Gör man våldsgerning å den, som bevistar Gudstjenst; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Var våldet ringa, och kom ej deraf synnerlig förargelse; då må till fängelse i högst sex månader eller böter, dock ej under femtio Riksdaler, dömas. 2 §. Störer man Gudstjenst genom svordom eller oljud, eller kommer dervid eljest förargelse åstad; straffes med böter, dock ej under tjugofem Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 3 §. Hvad i 1 och 2 §§ stadgadt är galle ock, om der sagda brott föröfvas vid Gudstjenst, som dem tillåten är, hvilka till främmande lära sig bekänna. Åstadkommer man hos dem, vid annat tillfälle, förargelse genom gäckeri med deras troslära; straffes med böter. 4 §. Störer man griftefrid, i ty att man olofligen upptager eller eljest misshandlar lik, som i graf lagdt är; dömes till fängelse i högst sex månader eller straffarbete från och med sex månader till och med två år. Misshandlar man obegrafvet lik; straffes med böter, dock ej under tjugofem Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 5 §.
Af dessa skäl och då Utskottet anser den ifrågaställa underdåniga skrifvelsen till Kongl. Majit i detta ämne så mycket mindre böra ifrågakomma, som svårligen någon tjensteman lärer i och för sin tjenst kunna åläggas ett dylikt arbete, och den enskilde, tjensteman eller annan person, som kunde finnas villig och skicklig att en sådan lorfattnings-satrding utarbeta, utan tvifvel torde kunna påräkna att genom afsättningen derå finna sin möda ersatt, hemställer Utskottet att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd • föranleda. Stockholm den 31 Juli 1851. R eservat ion er: l:o Af Herr Prosten Arosenius: ”Vid det nu afgifna Utlåtandet nödgas jag foga min vördsamma reservation, ej endast emot resultatet, utan äfven emot sättet för dess tillkomst, hälst båda möjligen af hvarandra kunnat hero. I sednare hänseendet får jag hänvisa till följande handlingar: i:o Utdrag af Protokollet, hållet hos R. H. S. Bevill - nings-Utskotts Usta Afdelning den 13 Februari 1851. *■ ■ 2- Föredrogos följande till Bevillnings-Utskottet remitterade och till handläggning å dess tull-afdelning öfverlemnade motioner: Eevillnings-Ulskottets Utlåtande, N:o 23. 2:0 af Per Hansson från Wermlands län, att förbrutet, gods, i stället för att tillfalla staten, bör återställas afsändaren; samt 3:0 af J. G. Wassmuth från Stockholms län, angående upphörandet af Sjötullarne vid Stockholm. För handläggning af dessa håda motioner ansåg afdelningen sig böra sammanträda med deputerade af Lagoch Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten. 4:o af Herr IV. M. Ekeland, angående underdånig hemställan hos Kongl. Maj:t om utgifvandet, i en eller tvenne lagar, af alla författningar och stadganden, som röra tullväsendet och inre trafiken.
M:ts nådiga framställning, om öfverflyttning af en del utaf anslaget för Wermlands fältjägare-regementes beklädnad till regementets löneanslag hafva Rikets Ständer funnit sig ej böra bifalla, och har frågan om detta regementes förändring i öfrigt hos Rikets Ständer förfallit. 16:o. Sedan H. K, H. Kronprinsen, i egenskap af generalfälttygmästare och chef för artilleriet, af förekomne anledningar och på anförda skäl hos E. K. M:t i underdånighet hemställt om allmän löneförbättring för artilleri-regementernas befälsoch handtverkarepersonal, hvartill ett belopp af 53,510 R:dr banko årligen beräknats blifva erforderligt, så har E. K. M:t, som väl ansett de föreslagna lönetillökningarne kunna i allmänhet vara för löntagarnes fulla bergning behöfliga, dock funnit den för behofvens afhjelpande föreslagna summan alltför betydlig, och af Expeditions-VIskottets Förslag till anel. Skri/velse, N:o 169. 393 af sådan orsak af Rikets Ständer nu endast äskat för artilleri-regementerna följande löneförbättringar* nemligen: ’ för å regementschefer å 200 R:dr 600 R:dr. » 16 regements-officerare» 200 » • • • • 3,200 » )) 8 depotkapitener » 100 » 800: 22 yngre d:o » 200 )> 4,400: 5,200 » » 60 löjtnanter .» 40 )> • • • . 2,400 )) » 60 underlöjtnanter . .» 60 » • • . • 3,600 )) 1> 3 regementsskrifvare » 70 » • • • • 210 » » 50 styckjunkare . .» 47 1) • • . • 2,350 )) » 18 tvgstatsmästare . .» 57 » 1,026: )) 24 tygstatsgesäller.
Utfforter öwar» ken behörigen uptagit de egenteligcn lill ämnet hörande frågor, eller om asfigken med remisien deras gjort sig Vet begrepp, som mod förhällandet karr in stämma. Uti de: Memorial, hwarigenonr fragan om defie författningar först wäcktes hos Wälloft. SrandekL Plenum, blefwo följande sfä! ftamstälde: -nämligen, cal Lote» och Bak-afgisler wero Lkagde till högre belopp, än »rerkeijaa behoswel fordrade, och handeln således onödigtwis betungndrs; atr öftvörlkortst af Lötsweden blefme anwLndt till bestridande af utgifter, fom nied Inrättningen icke ägde någon gemenffap; att afgifterne i allmänhet wörö ojämnt och illa fördelade; att en del Bakar wörö uplarne till enlkjldes för» män, hvarigenom fondens tillhöriga inkomster minskades; alt Städer scm haswa egen LolSoch Vak-Ja» rättning beswäras med deltagande i allmänna aftzifterne; att Lotsar icke haswa nödig utkomst, ehuru fonden lil! deras nndekhäl! och asiöning är mer än tillräcklig w. m.