Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till de fördelaktiga omdömen, som jernvägs-komitéen lemnat om dessa trakter, bör jag lägga att produktionsförmågan är, åtminstone inom de härader af Kronobergs län der banan skulle genomgå, äfvensom i närgränsande Kinnevalds, Konga och Upviddinge härader, i allmänhet omkring 40 proc. större än på Laga-linien, att hela trakten är skogsbygd, samt under sista 15* åren blifvit betydligt upodlad, att genom sänkning af sjön Möekeln i Allbo härad, belägen nära banan, hvartill Ständerna beviljat anslag, 42,000 rdr, dels såsom lån, dels utan återbetalningsskyldighet, omkring 1,500 tunnlund odlingsbar jord vunnits, att trakterna omkring sjöarne Asnen, Salen och Helga-sjön äro defruktbaraste i länet, att vidsträckta mossar och fält äro tjenlig» till odling och beredning af bränntorf, deribland må nämnas den så kallade Sogle myr, troligen af flera tusen tunnlands vidd, hvilken* genomgår fyra folkrikare socknar i Allbo härad intill Skånska gränsen, att 24 kyrksocknar af dem, som äro belägna inom 3 mil på hvardera sidan af bandelen, som genomskär Kronobergs län, kunna afyttra skogs-produkter; och att fabriks-tillverkningen, likasom lin-odlingen, inbringar betydligt mera i dessa trakter än på* Laga-linien, derom uplysa alla tillgängliga tabellariska upgifter och officiella meddelanden. StatsUtsk:! har föga eller icke vidrört de betydliga vattendragen i närheten af östliga banan. Lagaiinien framgår visserligen i granskapet af den vidsträckta sjön Bolmen, hvaremot öfriga omnämnda sjöar i Sunnerbo härad icke äro att jemföra i vidd eller omkrets med de betydliga insjöarna Asnen, Salen, Möckelö och Helgasjön, som ligga invid Nässjölinien, dock alla inom Kronobergs Län. Genom en förening af de båda sistnämnda med en 3 mils jernbana till Carlshamn, öpnas kommunikationen med denna sjöstad, hvarigenom en högst betydlig både godsoch persontrafik ökas på denna linie.
— Och nu berättade hon, hviskande, att den förnäme kavaljeren icke varit någon annan än den lede sjelf, som velat fresta Elsa att blifva hans brud, och ringen var fästegåfvan som han gifvit henne. Så länge de icke hade några trollbarn med hvarandra, var det emellertid ingen fara å färde, och han hade ingen makt öfver henne. Men för att vara riktigt säker, borde hon dock lägga ringen i askmörjan. Vore han i behåll, när solen gick upp nästa dag, hade den lede gifvit Elsa en verklig ring, och då kunde hon nyttja honom hur hon ville, ty då hade vår Herre största makten i hennes hjerta. Men låg der i stället ett stycke näfver eller en rostig jernbit, när nästa sol lyste på spisen, då var trolldomen uppenbar, och hon borde genast låta skrifta sig. Mor Greta tackade henne för detta råd. Lisa var dock en god och hjelpsam flicka, sade hon, som i grund och botten ville grannarne väl, fast hon i bland hade ondt af sin tunga. Derför skulle hon ha tack. Men det var möjligt, att den lede kunde återkomma i en annan skepnad, och derför måste äfven bot upptänkas. Fingerlisa ville nu gå. Hon hade sagt så mycket hon visste. Blott man icke “fördes”, försäkrade hon, vore Guds makt större än den ondes. Men hade man gått öfver tredje tröskeln i Blåkulla och sett de store ormarne, då kunde ingen mensklig makt vidare hjelpa. Fingerlisa hjelpte nu mor Greta att lägga ringen i askan samt tog derefter en yxa från väggen, som hon satte i sophögen utanför dörren. — Ingen mensklig makt, säger du — frågade mor Greta tankfull, när hon återkom — och ingen af våra prester heller? — Endast den gudfruktige kaplanen i Lund, säger man, lär få bugt med honom, — svarade Fingerlisa och ville taga afsked. — Men det är långt dit. Han bor, sade klockarn, i en kyrka, som är djupt under jorden, och derifrån kan man gå ned i Blåkulla alla dagar. — Han kan då säkert hjelpa mot trolldomen? — frågade mor Greta ifrigt. — Så säger åt minstone Jonas Klockare.
521 och utslag, och dels förändring i lagens stadganden om rättegångskostnad, hiföllos Utskottets yttranden, angående de ifrågaställda förändringarne i lagens stadganden om vadepenningar och rättegångskostnad, äfvensom den del af Utskottets förslag till ändring i 1 § 1 mom. af 30 kap. Rättegångs-balken, som afser förlängning af tiden för anmälande af missnöje emot Hofrätts domoch utslag; hvaremot Ridderskapet och Adeln afslog ej mindre den del af samma förslag, som angår revisions-skillingens nedsättande till hälften af dess nu stadgade belopp, än ock Utskottets tillstyrkande i fråga om revisions-skillings afskaffande i mål, som röra inteckning i fast egendom. S. D. Föredrogos och hiföllos Lagsamt Allmänna Besvärsoell Ekonomi-Utskottens nedannämnde i gårdagens plenum på bordel lagde Betänkanden: N:o 23, i anledning af väckt motion om ändring af stadganderne, rörande tiden, då auktion å landet bör vara slutad: N:o 24, i anledning af väckte motioner om förändring i nu gällande stadganden, angående flyttningstid iör tjenstefolk; och N:o 25, i anledning af väckt motion om laga vitsord åt Lunds Landsbok. Från Ilögv. Preste-Ståndct. S. D. Föredrogos och hiföllos Statsoch Bevillnings-VIskottens följande Utlåtanden : Nro 53, i anledning af väckt motion om förhöjning i det af Postmedlen anvisade bidrag för Diligens-inrättningen emellan Slockholm, Götheborg och Helsingborg: N:o 54, i anledning af väckt motion, angående utsträckning af Länsmännens fribrefsrätt; och N:o 55, i anledning af väckta motioner, angående förhöjning i den till Allmänna Barnhuset i Stockholm utgående andel af kortstämplings-afgifter.
Då den sakfällde jemväl undergått det för högt beräknade straffet af fängelse vid vatten och bröd, har åtal emot t. f. Domhafvanden ägt rum hos Kongl. Götha Hofrätt, som genom Utslag den 22 Oktober 1858 förklarat: alt emedan, med iakttagande af den i 20:de § af Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 stadgade grund för förvandling af böter ådömde för stöld, den dömde, i saknad af tillgång till ifrågavarande honom ålagde böter, bort, jemlikt 5 Kap. 4 § Straffbalken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, i stället straffas med endast tjugo dagars fängelse vid vatten och bröd, samt han således, i följd af Häradsrättens ofvanomför mälda beslut, fått undergå dylikt fängelse fyra dagar längre än vederbort, Kongl. Hof rätten, i förmågo af 1 Cap. 12 § Rättegångsbalken, pröfvade lagligt döma t. f. Domhafvanden, som med Häradsrätten berörda beslut meddelat, att för den vårdslöshet vid utöfningen af Domare-embetet, han i förevarande hänseende låtit komma sig till last, böta Tjugo Rdr Riksmynt till treskiftes emellan kronan, Södra Möre Härad och Advokat-Fiskals-embetet, hvarjemte Domhafvanden förpligtades ;att godtgöra Kongl. Majit och Kronan kostnaden för den bestraffades underhåll med vatten och bröd under fyra dagar med sjuttiofem öre; men åt fången, som icke kunnat anträffas för att affordras yttrande, huruvida han påkallade ersättning för sitt lidande genom fängelsetidens olagliga utsträckning, lemnades öppet att framdeles på sådan ersättning väcka anspråk, i fall han dertill funne sig befogad. Emot detta Utslag är icke någon underdånig klagan hos Kongl. Majit anförd. Berättelsen till Riksdagen 1856 omförmäler (pag. 49 — 51) huruledes då varande Justitie-Ombudsmannen, af förekommen anledning, fästade uppmärksamheten derpå, att B.
Slåss med henne tjänar till ingenting, hon är smidig, vig och tränad sportmänniska, så där komma vi till korta; förnuftsskäl har hon aldrig tagit. (Och, oss emellan sagdt, vet jag ej, hvar för hon skulle tycka det vore oförnuft att komma till makten. V i veta själfva, hur det käns att mista den.) Jag vet blott ett medel att föreslå. H o n har ännu en svaghet, men blott en enda. Kunde vi män genom enighet sluta oss tillsammans, liksom hon gjorde, då det gällde vigselformuläret, så tror jag vi också skulle segra. Gå herrarne in på att, så länge en enda kvinna begagnar snörlif, neka henne sin röst? Hon har i århundraden, kanske sedan världens skapelse, motstått allt hvad läkareråd och hygien lära i den vägen och bibehållit sitt järnpansar, blott för att visa karaktärsfasthet, förmodar jag. Förr i världen trodde vi det var för att behaga oss, som hon trängde ihop sina inelfvor, men därmed kunna vi icke längre smickra oss. Nu bibehåller hon det nog som tecken till den järnspira, med hvilken hon ämnar regera världen. » Från löjtnanternes och dansörernas lilla bänk hördes ett mummel: » Tänk om de ginge in på villkoret, hur i all världen skola vi orka trafva vals hädanefter med en dam, som svällt ut till 90 centimeter; nej, tacka vet jag 25 centimetersmåttet, det är lagom för våra små armar att räcka ikring. Den enda smula grace hon besitter än, beror väl på snörlifvet, och vi hålla på det; hur skulle det taga sig ut, om man icke fick se snörlifsbenen utanpå kappan? Ordföranden får hitta på en annan utväg. » Men majoriteten enade sig om förbud för snörlif såsom det enda ofelbara sätt att undgå riksdagskvinnan. A l l a män måste svära en dyr ed: att tappert stå emot, att icke låta köpa sig, icke under öfversvallande känsla lämna sin röst åt en kvinna, så länge någon enda bar snörlif. Omedelbart efter denna männens kraftyttring sammanträdde Den Frigjorda Kvinnoförsamlingen. Det var den tragiska tragediens triumfdag.
Om det gifs någon grad af uselhet under den att skrifva sådant, är det den att citera det ... Ni torde ädelmodigt frikänna mig från skyldigheten att högakta er, så länge ni ännu ej gjort annat, än författat edra egna skrifter eller utgifvit Herr Thorilds. Hade ni af mig velat vinna detta offer (som jag knappt tror att ni någonsin får), så hade ni åtminstone bort lära er olycklige vän, att vara en grad mindre olycklig, genom iakttagandet af Naturens destination med honom: hvilken icke synes vara den, att göra sig såsom Skribent högaktad; och hvarföre äfven alla andra lofliga utvägar varit bättre, för honom att välja, och för er att understödja”. – Ja: ännu 1795, då Thorilds ”Handbok för omtänksamma hushåll i Diäten” utkom, nöjde sig Leopold ej med ett litet gly deröfver i sista nummern af sin Extra-Post (hvilken tidning, med anledning af en i dess nästföregående nummer införd artikel om Luther och Satan, blef just samma dag förbjuden); utan hoprimmade ock ett såkalladt ”Sändebref till Mäster Allt i Alla”, lika tomt på qvickheter, som rikt på missförstånd och oqvädinsord 70. Förunderligt, att han, ännu på sina gamla dagar, kunde åt detta platta rimstycke beskära en plats i den samling af sina skrifter, der han af sin högligen läsvärda strids-afhandling mot Thorilds Kritik öfver Kritiker upptog blott några få fragmenter, för att ”så långt möjligt varit lemna bort allt enskildt”! Thorild svarade, numera, på allt sådant – intet. Dock: han afgaf snart nog ett, för Sveriges litteratur ganska sorgligt, svar; han upphörde nämligen, att författa på Svenska. Föröfrigt hade Kellgrens och Leopolds vänner engång verkligen i sinnet, att mot Thorild företaga, väl ingen politisk räfst, men dock en borgerligt-juridisk. Åtminstone ansåg han sjelf sig veta med visshet, att Svenska Akademien, sedan hans ”Svar på Luntan” utkommit, någon tid umgicks med ett sådant förslag. Följande bref erhöll deraf sin anledning. Till Rosenstein. Stockholm den 19 Mars 1792. Min Nådige Herre!
Den 20 F e b r u arie. m. noin vara menlig såsom höfding i det lån honom blifvit anförtrodt. Jag röstar således för antagande af PresteStis redaclion, såsom vida förmånligare oell vida riktigare än Utsk:ns. Beträffande åter det af Hr Lefre'n föreslagna morn., så måste jag säga, att jag finner det vara mer än orätt alt i en lagstiftning vilja sätta förbud för Ständer och Konungamakt att vidtaga nödvändiga åtgärder för att frälsa möjligen millioner medborgare för obestånd. Inträffande olyckor skola så mycket möjligt är af lagstiftningen förebyggas, men der de det oaktadt tima, tjenar lagstiftningen till ingenting. Nationen vet, att Ständer, gemensamt med Konung, kunna stifta lagar, att dessa lagar kunna af dessa båda makter ändras, för att komma nationen till bjelp när sådant behölves. Jag afstyrker således allt afseende på Hr Lefre'ns tillägg, såsom alldeles öijen ligt. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, för det första, att få instämma med Hr Lefren. Mot Frih. Cederströms bestridande af det nya mom:s tillägg får jag erinra, alt nästan samma ordalag, som Hr Lefren begagnat, linnas för det närvar, införda i 1824 års författning om enskilda banker. Nu är det gifvet, alt när en ny banklag utfärdas, så kommer den af 1824 att till sin gällande kraft upphöra. Skulle då allmänheten linna att den gamla lagen är upphäfven och ett dylikt stadgande icke införd t i den nya; så mäste deraf naturligtvis slutas, att det gamla stadgandet vore upphäfvet, följaktligen att Statens afsägelse alt någonsin godtgöra dylika förluster äfven hade upphört, och alltså alt man af Staten kunde påräkna godigörelse, ifall privatbankerne ginge under. Jag anser derför nödvändigt vara, både för att mota dylika anspråk och för att icke inleda någon i förvillelse, att i den nya lagen införa det stadgande, som står i den gamla.
je vjj Diskont-revisionerne anställde Sekreterare och Vaktbetiente öfver Banko. , .. .. ... •* diskontverket gjorda framställning om lorandring af 8:de punkten i den tor Revi - Ilanko Ulskoltels Berättelse, M iO, 5 sorerne öfver nämnda Verk utfärdade Instruktion, anser Utskottet det nu vara förtidigt att yttra sig; men skall, vid granskning af berörde Instruktion, icke un derlåta att taga frågan härom under närmare öfvervägande. § 8- (Rev.-Ber. § 16. Banko-Fullm:s Ber. § 13.) Decharge för Rikets Ständers sednast församlade Revisorer hafva anmält, utt £fnGörÅ”éorgS c*en’ e^ter bländad revision af Götheborgs Låne-kontors räkenskaper förvaltning, och förvaltning för år 1848, för Direktionen öfver nämnda Lånekontor tillstyrkta decharge under den lid förbemälde Revisorers granskning omfattat, icke blifvit af Fullmäktige slutligen pröfvad, emedan Fullmäktige ansett sig dessförinnan böra infordra Direktionens utlåtande öfver en gjord erinran, i afseende å det vid Lånekontoret begagnade ränteberäkningssätt. Utskottet har i afseende härå inhemtat, dels att ofvanberörde erinran afsell det förhållande, att, då vid omsättning af Lån, afbetalning tillika med omsätt uingsreversal inlemnats före 15:de dagen efter lånets förfallodag, allenast 5 pro cent ränta å det efter albetalningen återstående kapitalet blifvit vederbörande affordrad, ehuru omsättningen först vid Direktionens, efter den 15:de dagen från förfallodagen räknadt, inträffande sammanträde, kunnat pröfvas och godkännas; dels ock att Fullmäktige, efter tagen kännedom af det från direktionen, i anledning häraf, inkomna utlåtande, den 1 November 1849 beslutat, att, med godkännande i öfrigt af den för Lånekontorets direktion meddelade decharge, derifrån undantaga förenämnde del af direktionens förvaltning; hvarom dechargen, med påskrift försedd, blifvit till direktionen öfverlemnad.
"Efter 1 Art. 7 §. af i8oo ärs Bewitlnings Förordning böra besuttne och förmögne ntan undantag upföras til is R:drs 16 §. afgift, och enligt Kongl. Majtts nädiga bref til Kammar-Collegium af den r Maj 1804, hwilket genom trycket kommit til allmänhetens kunffap, vch finnes intagit izz i blLnks senare Sam - Den 2Z Maj. 219 ling, kari den, som äger et Säteri, utan underliggande Frälsehemman likwäl icke annorlunda anses, än säsom besutten i fräga om personel bewillning efter ofwannämde 7 §, hwarförc med underdånig anledning af högstberörde nädiga bref, samt Kongl. Kammar-^ollexij allmänna circulair-bref af den 6 Maj 180Z, som innehaller at denna afgift efter 1 Art. 7 § för Säteri och Frälse jord, bör ägarne päföras, ehwad en sadan jord är med stuld beiwärad eller icke, til betalande anmärkes hwad ncdannämde Säterier enligt Taxerrngs-längderne för ringa erlagt, nemligen". Här upräknas nu Säteriernes namn och deras agares, fjorton til antalet; nägra fä hafwa likwäl blifwit undantagne, aldeles icke i betraktande af deras swagare beffaffenhet, jemförd mot de andra, utan lärer stedt af glömsta eller mera 'wigtiga orsaker. När af Lagstiftande magten i BewillningsFörordningen, fem Araäationer nemligen ifrän iZ R:dr 16 § til 2 R:dr blifwit bestämde, at af Taperingsmännen lämpas til Säteriernas olika bestaffcnhet och deras innehafwares mer och mindre förmögna tilständ, och Tareringsmännen efter samwete och stn kännedom af arten lämpat desta ZiLäationer, stulle wäl ingen kunna förmoda möjligheten af en sadan wägsamhet, at Kongl. Kammar' Rätten med 3 R:dr 16 st säsom maximum stulle belägga alla Säterier utan undantag.
Riksgäldskontoret verkställda utbetalningar i anledning af upplupna och förfallna intressen å de skulder, för hvilka detta verk måste erlägga ränta, utgjort: under år 1833 . Uti dett af Riksgälskontorets Kommissariat för sednast förflutna halfår afgifna berättelse, finnas Kontorets skulder vid slutet af näsllidne Juni månad uppgifna lill följande belopp, nemligen: räntebärande skulder, utom de utgifna fonderade statsobligationerna ^ R:dr 3,818,087: 48. 11. hvaraf med 8 proc. ränta löpande skulder utgjorde U:dr 130,676: med 4'/2 proc. ränta d:o . » 11,600: med 4 » d:o d:o . » 3,428,281: 48. 11. och med 3 » d:o d:o . » 247,800: R:dr3>l8,0S7: 48. R:dr 263,199: 24. 9. d:o vid sednaste riksdag . » 1,327,332: 35. 8. d:o för folkundervisningens befrämjande, med tillägg af den för folkskolelärares pensionerande afsatta fond » 104,390: 6.— Rd:r 1,694,922: 18. 8. 1886 års ränte-anslag till II. M. Konungen . åtskilliga jemförelsevis mindre betydliga skuldposter » » 200,000: 62,891: 46. 2. Från Riksgäldskontoret inom linien i räkenskaperna upptagna skuldposter, hvilka vid 1883 års början utgjorde R:dr 4,491,483: 10. 8. har sedermera i stadgad ordning afförls det lifräntekapital, som, efter vederbörande räntetagares frånfälle, till Riksgäldskontoret hemfallit; hvaremot sagde skulder under tiden ökats med de från Kongl.
IL Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då af åtskilliga ledamöter propos. blifvit begärd till ogillande af Constit. Utsk:s memor. N:o 12, fann H. Ex. sig skyldig förklara, att då ett ogillande af memor. skulle förutsätta rättighet till hufvudsaklig pröfning af den uti detsamma omförmälda anmärkntsanledn. men en sådan pröfning, till följd af 107 § Iteg.F. och 29 § Riksd.Ordn. ej kunde äga rum i sådana fall som detta, då nemi. Constit.Utsk. ej funnit skäl till anmärkning, ansåg H. Ex. sig af grundlagarna förhindrad att den begärda propos. framställa, utan hemställde, att Coastit. TJtsk:s memor. N:o 12 måtte läggas till handlingarna. Ropades starka ja, blandade med nej. Gr. Cronhjelm: För min del kan jag icke fatta, att ett ogillande af Utsk:s memor. innefattar någon pröfning af hufvudsaken, emedan vi deruti icke yttrat någon slags opinion, utan på sin höjd, att vi ogilla Utsk:s behandlingssätt af frågan. Jag har på förmiddagen vidlyftigt 'utvecklat, och Frih. Boye har tydligen ådagalagt, att pröfningsrätten ä‘r R. St. förbehållen i dessa mål; men jäg vill icke derom tvista med Hr Gr. o. Landtm., när Hr Gr. o. Landtm, tror, att denna rättighet icke tillkommer R. o. Ad. och de öfriga Stånden. Emedlertid hafva alla talare, som yttrat sig, åtminstone ordföranden i Constit.Utsk., varit ense derom, att memor. icke är fullkomligen riktigt uppstaldt; och det ur på denna grund, jag yrkat ogillande deraf. Jag har i detta fall gjort bestämd distinction emellan afslag och ogiIlande. Det förra är i närvar, fall icke på sitt ställe, emedan det förutsätter bifall. Månne man icke kan lägga det Den 3o Juni e. m. 4u3 till handlingarna, under förklarande af sitt ogillande?
:d llllklcurlel^ XunA8Aurd ined nnderl^dunde lu^enlieter »ätt 6!! undu, lmn uk det köre8l:iFn:» oinrädet i kin» kräll Ilin^timlmen liommu i k>e8ittninL; lrvuremot Xon»l. lVluj:t un8ett nu»on er8:ittninA kor loi^tiuul,'!, vid stängels ujij)körgnd6 ä 8idorne om vriden ielce linnnu med<,dkvu8.
i5 Jyemtc Jpiifnnifc^itctn, forn innefattat’ antagen för <28etenjf’aperna od) be ©föna ^onfierna, meD en tillökning af 9t:Dt 28,815: 16., till . 55,245: 16: — ©jette ^nfttm&sXttclt», ellet anjlagen för SDUlDa ©tiftelfec, meD en förhöjning af «K:Dr 33,746: 45: 4., till . 195,376: 45: 4. ©iutt&e J^ufumfc:^tte(it, font innehåller ^enjtonö-jlaterna, meD en tillökning af 9vDr 2000, till 65,000; Sttttm&c «£»ufnm£>:£itelit, uptaganDe antagen för Allmänna och ^Jftra Utgifter, meD en förhöjning af «R:Dt 35,841; 22; 6., till 795,731: 22: 6. $(tcn&e it elit, innefattanDe antagen för ‘Äkerbruketö, $anDelné och Petrin* garneöl'efrämjanDe,meDentiHö!ningaf3v:Dr74/260:17:11,till 239,190: 17: 11. Stonöe .V^jifjuuö Xitclu, ellet anjlagen för Clerecie* od) Saroroerken, meD en tillökning af Sv.Dr 132,329: 8., till 697,949: 8.
Enligt hvad i högstberörda nådiga Proposition omförmäles, hade Serafimer-ordens-gillet i fråga om de anslag, hvilka vid denna Riksdag borde ifrågakomma för fullföljande af den plan, sorn ofvanbemälde kommitterade till hospitalernas förbättrande uppgjort, uti underdånig skrifvelse den 17:de November nästlidet år anfört, att utom Wexiö hospital, hvars uppförande för de af Rikets Ständer dertill anslagna medel nu påginge, nybyggnader jemväl vid öfrige hospitalerna i riket erfordrades, för att bereda tillräckligt utrymme för vansinniga personers intagande och nödiga anstalter för deras ändamålsenliga behandling, enligt de fordringar, mensklighet och en större erfarenhet om lämpligaste sättet för dylika sjukes vård i lika hög grad kräfde, samt att de, vid hvilka dylika byggnader för närvararde bäst behöfdes, voro hospitalerne i Wadstena, Götheborg och Hernösand. Wadstena hospital, om hvilket General-direktören m. m. C. J. Ekströmer, efter derå nyligen anställd inspektion, lemnat det fördelaktiga vitsord, att samma inrättning, genom derstädes under sednare åren vidtagna betydliga förbättringar så i afseende på lokal, sorn sjukvård, måste anses såsom den bästa inrättning i sitt slag inom riket, företedde dock ännu, med hän syn till de sjukes fördelning efter kön och sjukdoms-art, flere svårigheter, hvilka, oaktadt Lokal-styrelsens nitiska bemödanden att dem minska, dock alltid qvarstode och motverkade inrättningens fulländning.
En för RiksEnligt Revisorerne meddelad upplysning, fortfar Riksgälds-Konto galds-Kontore[ ännu att vara ägare till den för ulgifvet byggnads-lån intecknade inköp t™ egenegendom i Wenersborg, sorn förut tillhört Kopparslagaren C. G. Olsdom i Wesons konkursmassa, och, jemlikt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 101 sid. nersborg. 12, blifvit, vid derå utlyst auktion, i Januari månad sistlidet år, för Riksgälds-Kontorets räkning inropad till ett pris af 3,ooo R:dr. Sedan, på sätt besagde Utlåtande innehåller, de köpeanbud, hvilka vid a:ne för denna egendoms försäljning, jemlikt Fullmäktiges föreskrift, anställda auktioner erhållits, icke ansetts antagliga, enär det högsta anbudet endast uppgick till 2,000 R:dr, har egendomen blifvit af Riksgälds-Kontoret uthyrd på ett års tid emot en hyres-summa af 133 R:dr 16 sk.; varande det härom afslutade kontrakt nyligen förlängdt till den usta April nästkommande år 1846. Dechargcn för Den utaf Byggnads-låne-Kommittéen i Wenersborg, redan före Byggnadsianejg/3 £rs pievision, begärda decharge för Kommitteens befattning med Kommitlcen i * ” ... Wenersborg, låne-medlens fördelning och redovisande har ännu icke blifvit af Fullmäktige meddelad. Denna decharge skall för närvarande bero på ett från Ombudsmannen sistlidne sommar infordradt utlåtande, i fråga om anställande uti laga ordning af ansvarsoch ersättnings-talan emot Kommitteen för de kapitaloch ränte-förluster, Riksgälds-Kontoret dels redan fått vidkännas, dels har att ytterligare förvänta å byggnads-lån, utlemnade emot inteckningar uti egendomar, hvilka vid sedermera anställda executiva auktioner måst för Riksgälds-Kontorets räkning inropas. Foidringarne Efter den år 1842 verkställda öfverlåtelse på Kongl.