Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta allt hafva Utskotten i öfvervägande tagit, och få, med tillkännagifvande att deras Betänkande redan är vordet af de 2;ne öfrige Riks-Stånden bifallet, vördsamt förklara, att Utskotten, af hvad inom Högvördige Preste-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit emot Betänkandet anmärkt, ieke funnit anledning att den deruti yttrade mening frånträda, hvars giltig Bih-1, It. St. Prot. 1828 och 1829, j Sami. a Afd. 3 10. de 34 Lagsamt Allm. JOesv. o. Oec. Utsk. Uti. N.-o 2» het icke förfaller, om iifven, hvad likväl med skäl torde kunna betviflas, hela Halländska kusten vore afsatt såsom allmänning för hela Länet, enär af ett sådant förhållande följden blefve den, att de, som egde del i allmänningen, äfven hade gemensam rättighet till så kallad tångtägt. Af redan anförde skäl fortfara Utskotten jemväl i den öfvertygelse, att det icke är lämpligt föreslå något specielt Lag-stadgande, hvarigenom rättighet till tångtägt å andras egor ovilkorligen bestämmes, utan att det snarare borde tillhöra vederbörlig Autoritet, att, vid uppkommande frågor derom, efter omständigheterne förordna. Utskotten hafva likväl med fästadt afseende å de af flere Ledamöter inom förstnämnde a:ne Riks-Stånd anförde, och hos Utskotten nu ytterligare vitsordade olägenr heter, som jordbruket, serdeles inom Hallands Län, skulle tillskyndas genom en jordegare vid hafstranden uteslutande tillkommande rättighet till tångtägt; ansett sig ega anledning vördsamt tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer , att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det Kongl. Maj:t måtte täckas i Nåder anbefalla vederbörande Embetsmyndigheter, att i alla de delar af Riket, der Z«gsamt Allm. Desv. o. Oec. Utsk. Uti.
Någon sådan inskränkning till förmån för bröstarfvinge, som Utskottet tillstyrkt i händelse af testamente, anser deremot Utskottet ej kunna komma i fråga, derest någon i sin lifstid vill bortgifva sin fasta egendom, eller vid sådan gåfva, som omförmäles i Jorda-balkens 8 Kap., utan har Utskottet blott föreslagit att, om någon genom gåfva afhänder sig sin fasta egendom, vare sig i stad eller å land, skall gåfvotagaren understödja gifvaren samt hans efterlemnade ouppfostrade eller oförsörjda barn, derest de komma i nöd, med gifvaren och hans arfvingar lemnad rätt att gåfvan återkalla, derest gåfvotagaren gjort gifvaren märklig orätt och skada, utom i det fall att gåfvan är gifven för möda, arbete och gjord tjenst. Härvid har Utskottet äfven, lika med motionären, hemtat ledning af Lag-kommittéens och Lag-beredningens förslag. Utländska lagar hafva dessutom här tjenat till förebild. Det skulle jemväl leda till de mest svårlösta frågor, att i denna del göra någon inskränkning i gåfvo-rättens utöfning till bröstarfvinges förmån. Man måste nemligen taga i betraktande, att barn icke har någon rätt till föräldrars egendom förr än dessa aflidit; att något klander följaktligen icke kan komma i fråga förr än sig visat att barnet öfverlefver föräldrarne; att derest de då skulle ovilkorligen ega återkalla gåfva, detta blefve beroende derpå, huruvida det kunde ådagaläggas, att gåfvan utgjort mer än hälften af den förmögenhet föräldrarne vid bortgifvandet egt, en bevisning, som svårligen kan åstadkommas; att dä klander eller återvinning endast kunde ega rum i det fall att bortgifven fastighet fortfarande är i gåfvotagarens eller hans arfvinges hand, klokheten alltid skulle finna medel att hindra alla försök uti ifrågaställde hänseende; och att om den, som bortgifver fastighet, då är barnlös, men derefter välsignas med barn, fråga kunde uppstå om de sednares rätt.
Utsk. han likvisst afstått ifrån att reglementariskt stadga något i afseende på gästgifvareordningen, och öfverlemnat detta (ill K. M:s eget bepröfvande. Jag medger visserligen, att delta förslag till skjutsordning och förbättring af skjutsväsendet i Riket icke är fullt rationelt; men jag betvifla!’, att det ännu på långliga tider kan blifva sådant. Det är först sedan den enskilda speetilationen kommit i gång, sedan man kommit undei' fund med, att det kan vara en lönande specuiation, att här, såsom i andra länder, genom diligeucer fortskaffa resande, och sedan dessa diligencer kommit riktigt i gång, åtminstone på de stora mest befarna vägarna, som man kan vänta sig, att gästgifvareskjutsen af de resande blir mindre anlitad, emedan den då kommer att blifva mera kostsam. Måhända kunde afven postverket dertill bidraga och bereda tillfälle för resande alt blifva fortskaffade här såsom i andra länder. Då först kan något verkligen rationelt i detta afseende åstadkommas, men dessförinnan anser jag det vara omöjligt. Då först kan en anstalt uppkomma, som helt och hållet befriar jorden ifrån ett tungt onus, hvilket, efter min öfvertygelse, orättvist drahbar densamma. Det förslag, som Utsk. afgifvit i detta ämne, är fullkomligt liberalt i det fallet, att det ej tvingar någon alt ingå på entreprenad; hvarken skjutsstationerna eller de skjuts - Den 14 November e. m. sk ju Issky Id ige kunna, enligt detta förslag, dertill tvingas. Ej heller kail majoriteten tvinga minoriteten att ingå på dessa entreprenader. CJtsk. har velat införa denna anstalt, utan att något tvång kunde komma i fråga, och grundar sitt förslag på den principen, att hela skjutsanstalten hör vara frivillig, så alt hvar och en må kunna välja emellan att ingå på entreprenaden, eller skjutsa sjelf. Deraf följer, att i de orter, der man finner sin fördel vid att bibehålla gästgifvareskjulsen på samma sätt som förut, äger man den utvägen att ej ingå på entreprenaden. Härigenom vinnes äfven den stora fördelen, att K. M. och R.
Statsråden skulle göra kraftiga föreställningar, äfven då Konungens beslut voro uppenberligen stridande mot rikets sannskyldiga nytta; men för det första blir det bra svårt för Konungens rådgifvare att säga, hvad som uppenbarligen strider mot rikets sannskyldiga nytta, och för det andra, är väl icke meningen, att för hvarje gång de kunna vara af olika tanka emot Konungen, i afseende på rikets sannskyldiga nytta, de då skola afgifva sådana kraftiga protester, i ändamål att förmå Konungen alt afvika ifrån sitt fattade beslut; ty det måtte vara meningen med de kraftiga föreställningar, som omtalas. Jag skulle tro, alt om förslaget antoges, så skulle det öppna vägen för s. k. medregenter inom rådkammaren. För hvarje gäng, som en rådgifvare tyckte, att den åsigt, som han framställde, icke vann gehör, skulle han kunna anse den motsatta meningen vara stridande mot rikets sannskyldiga nytta, och straxt vara färdig att göra de der kraftiga föreslällningarne, hvilka grundlagen endast afser, då Konungens beslut kunde ”oförmodadt” strida mot rikets grundlag eller allmänna lag. Hr Lagerhjelm: En talare har anmärkt, att alla anmärkn:r, som blifvit gjorda, äfven blifvit vederlagde : jag är icke af samma tanke. Jag har tagit mig friheten göra den anmärkn. , att om förslaget antoges, så komme att i 9 § införas oklarhet och godtycke, i st. f. klarhet och bestämdhet. Detta har man äfven medgifvit. — Men, säger man, conseqvensen mellan den 9 § och den 107 § fordrar detta amendement till den förra. — Men den 107 § åberopar icke den 9 §? Då säger man åter: men eftersom den 107 § innehåller ett stadgande, rör:de frågan om rikets sannskyldiga nytta, så bör också finnas i den 9:de ett lagstadgande härom. Jag frågar, om icke detta må förutsättas, likasom att hvar och en mäste förutsättas vara hederlig karl, för att förvalta Statens högsta embeten. Hr Ribbing, Bengt: Utaf början af Gr.
Den opinionsyttring, som derigenom uttalar sig, är, enligt min öfvertygelse, icke behöflig för Utsk., och jag hemtar derför tillräckliga skäl från hvad ordföranden i BancoUtsk. yttrat; men jag tror, att den kan vara nyttig och nödig föiallmänheten och för Svenska folket. Det är derföre, jag med glädje biträder den. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, arn R. o. Ad. ansåg de vid BancoUtsk:s memorial N:o 4 gjorda anmärkningar hindra dess antagande och detsamma således böra återremitteras. Ropades ja. Upplästes och lades på bordet BeviIIn.Utsk:s d. i5 dennes afgifna memorial N:o 2, ang:de återlemnande af Prosten Doctor Björkmans till Högv. PresteSt. ingifna memorial om portofrihet för contractsprostarnas skrifvelser i embetsärende!-. Hr Estenberg, Pehr, hade inlemnat ett så lydande anförande: Vid Ur Bruncronas d. 1 dennes väckta motion om ban - Den ij Mats e. ra. 351 colån för Stockholms invånare till uppförande af nybyggnader för handtverkare och arbetare här i staden får jag vördsamt meddela den upplysning, att Stockholms Brandförsäkringscontor allt sedan år 1818 lemnar lån till dylika företag mot 2 procts ränta och 2 procts årlig afbetalning på capilalet. Under dessa förflutna 16 år hafva endast 10 personer begagnat denna förmån, och deribland blott en enda murmästare, oaktadt sådana hafva egna arbetare att tillgå. För egen räkning har jag ä en af mina egendomar uppfört en 3:ne våningars stenbyggnad för arbetsclassen, utan att hafva betjenat mig af detta lånebiträde, så förmånligt det än tyckes vara.
Enligt Författningarne och Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution uppå Interessenternes Skatteköps-ansökning, hade skattläggningen bordt verkställas efter Ortens method; men som Kongl Maj:t sedermera fann, att älven den deruti utsatte högsta afgift var för ringa, be. falltes att Savolaxske methoda skulle nyttjas. Två tredjedels öre Stlfvermynt, som den samma utsätter i ränta lör ett tunneland jord, låter visserligen ej mycket, men behandlade efter skattläggnings-method uppkommer ett annat förhållande. De uppgå för ett Hemman af 2,700 tunnelands vidd till 9 R:dr 8 sk. Specie, som förvandlade till persedlar efter kronovärdi åstadkomma en jordeboks-ränta af omkring 8 skeppund tackjern, hvilka åter sålde på Kronans Tiondejerns Auction stiga till 50 å 60 R;dr B co, som är mer än dubbelt hvad något annat Hemman i Orten erlägger, och i samma förhållande mera, än som kunnat Hemmanen under Hellefors-Verket ålägga6, om ortens method fått nyttjas. Då nu härtill kommer Mantalsräntan, som utgöres i penningar samt krono-tionden, uträknad efter en antagen icke mild ny ordning, förmodar jag vara fullkornligt upplyst, att desse Hemmans beskattning, hvaraf ej ett enda för halfva året lemnar brödföda åt sine Åboer, icke blifvit beräknad till Kronans skada, utan att dess höga rätt blifvit 636 Den 29 Maji. så noga iakttagen, som med Lagar och För** fattningar låtit sig förena. Skattläggningen verkställdes af Ordinarie Landtmätaren i Länet, enligt den föreskrift KammarCoilegium, i stöd af Författnicgarne, nu som vanligt lemnade, nemligen, att kala berg och odugelige måssar skulle såsom ofruktbare ifrån den bördige jorden afskilja®. Lamltmätarens åtgärd pröfvades först i ProvinceContoiren, och sedan uti Kongl. LandtmäteriContoiret i Hufvudstaden. Kronofogdar, Härads-skrifvare och Nämnd reste derpå i alla directioner, att taga kännedom af marken och dess beskaffenhet.
Konstitutious-Ulskotlets Memorial, H:o T. 13 § -13 uti nu gällande R. 0. skulle utgå. § 3? (§ 44 R. 0.) Allmänna frågor, med hvilka sådana förstås, som kunna eller böra komma under samtliga Riks-ståndens öfverläggning och pröfning efter Stånd, må ej till afgörande i Riks-nämnden företagas, innan Utskott deröfver betänkande afgifvit; dock må en af riksdagsman väckt fråga kunna, titan föregående hänvisning lill Utskott, af Riks-nämnden nedläggas, derest den, som frågan vackt, det önskar, eller tvåtredjedelar af Nämndens närvarande ledamöter det besluta. % 38 (§ 45 R. O.) Landtmarskalk och Talmän, hvar för sitt Stånd, så ock Talmannen i Riksnämnden, vare berättigade att utfärda kallelse till plena; deltaga uti målens beredande till föredragning; föredraga ärendena uti Ståndet eller Riks-nämnden-, upptaga, framställa och reda de yttrade meningar«e; göra propositioner och vidmagthålla ordning vid sammankomsterna, allt efter de föreskrifter, som här nedanföre stadgas; men ej skola de någon röst uti öfverläggningen eller vid votering ega, eller kunna något annat föreslå än hvad, som fordras till verkställighet af redan fattade beslut, eller af det, Grundlagarne, eller andra för riksdagsärendenas behandling gällande Ordningar föreskrifva. § 39 (§ 46 R. 0.) Ståndens plena böra hvilken så bestämmas bör, att Nämndernas och Utskottens vanliga sammanträden icke derigenom hindras. Ej må plenum i Stånd hållas samma tid, som för sammanträde i Riks-nämnden utsatt är-, ej eller må annan Nämnd eller något Utskott liktidigt med plenum i Ständ eller i Riks-nämnden sammanträda. Till plenum i Stånd eller i Riks-nämnden för påföljande dag, må anslag sednare ej ske, än kl. 6 e. m.; och till sammankomst i utman Nämnd eller Utskott ej sednare, än kl. 8 e. m. den föregående dagen.
Härigenom torde vara tillräckligen upplyst, att vägarne utgöra ett af de vigtigare och vidsträcktare föremålen för den ifrågavar. nya styrelsens uppmärksamhet, ehuru de uti den nåd. proposin äro nämnda liksom endast i förbigående. — Att dock den underförstådda meningen der varit i öfverensstämmelse med livad jag nu haft äran anföra, dertill sluter jag af en period i samma nåd. propos., der det förekommer, att tjenstebiträden, utöfver de på stat uppförda, uro antagna att erhållas genom commenderingar från arme'en; hvarföre också de tillfälliga utgifterna äro utsträckta till 6,666| r:dr. Med anledn, af anförda skäl vågar jag vördsamt föreslå, att en särskild afdelning inom styrelsen får befattning med vägarna, — icke med den egentliga verkställigheten, eller det teckniska, ty för den delen är tillräckligen sörjdt genom district-chefernes ställning till communerna; utan framför allt med de undersökningar, som fortgående böra årligen göras, för att sedermera vid inträffande behof ligga till grund så väl för allmänna arbeten i denna del, som för dermed gemenskap ägande enskildta företag, dä sådana biträden påkallas. — Chefen för en sådan afdelning torde vara den enda, sora ytterligare behöfde uppföras pä stat, till erhållande af sammanhang i dessa undersökningar. De öfriga biträden, som kunna erfordras, skulle blifva tillgängliga genom commenderingar från armeen. — Den afdelningschef, som får sig uppdrageu denna vigliga och om - Den a5 November c. m. 389 fattande detalj, torde ej loinna uppföras på stat till ringare aflöning än i5oo r:dr af de 6,666 | rtdr, som annars alla slå afsatla för de tillfälliga behofven. — Slutligen får jag anmäla min åsigt, alt den omotiverade prutning af 2413 r:dr 16 sk. från det af K. M. begärda anslaget till organisation af styrelse för allmänna arbeten, är mera skadlig än gagnelig för landet, och anhåller derföre, att rättelse såväl i detta afseende, som i det förenämnda, måtte genom återremiss tillvägabringas. Frih. Ridderstolpe:
Nämnom blott till taflans fullständighet, att samma förhäxning, som hos villervallans anförare stegrar modet till en för ingenting skyende djerfhet, synes försätta hennes motståndare i ett tillstånd, der den förunderligaste sömnsjuka länge omvexlat med sömnyr obeslutsamhet, rådlös feghet, splittrade och halfva åtgärder; alla (i grunden) härflytande, än från en skakad eller sjelf blott half tro på sanningen af de öfvertygelser, som eljest snart skulle besegra den till en andlig farsot vordna alltomstörtningsandan, – än från det med yttre statsformer drifna afguderi, som äfven åt detta håll inträngt och förespeglar sig, att det allmänna onda kan genom några sådana afhjelpas. Sammanfatta vi nu de angifna verkningarna inom en enda öfversigt, så kunna vi med högsta skäl hit lämpa Skriftens ord: ”På frukten känner man trädet; icke hämtar man vindrufvor af törne, ej heller fikon af tistel”. Hvad man i detta träds skugga bjuder till att uppbygga på den kala, lösa sanden, ramlar ock ideligen – som korthus. Och behöfver väl orsaken utsättas? Hafva ej byggmästarne längesedan förkastat den hörnasten, den grund, än hvilken ingen annan kan läggas? – En stor nytta har mellertid de byggandes Babels-förbistring medfört: den, att Syndens Menniska, den sig tillbedjande, den sig på egna krafter förlitande, blifvit uppenbar i hela sin förhäfning, och (med detsamma) i hela sin nakenhet. Denna förargelse måste komma; väl! Men också går utan uppehör den dom i fullbordan: ”ve dem, genom hvilka den kommit och kommer.” Dock – hurudan än Revolutionens fortgång må vara eller varda, så är den likväl blott en fortgång på tidens yta. På djupet fortgår Evolutionen, i hvilken ensam lifvet och de verldsföryngrande krafterna bo.
Med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens, 153 R:dr värde circa - 2 2 n Återstå 10 8 Utföres således - Ert högre Närings-Skola i Alingsås med Rector ( - ÅhT 70 2:ne Colleger tillsammans - 60 Den, som underv. i Choralsång — 10 S:a 140 Med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens, 95 R;dr, värde circa 2 g 0 Återstå 18 7 Utföres således - En lägre Närings-Skola i Lidköping med Rector ... T:r 40 Collega —. q j S:a 65 med afdrag af den härvarande Contanta tillgångens, 76 R:dr 32 skill., värde circa — 11 - Återstå 54 Utföres således För Skara Stift befinnes således brista Strengnäs Stift. För Skolarne är anslaget - Föreslås: En högre Lärdoms-Skola i Strengnäs Fika med Gefle T:r 285 med afdrag af den härvarande Contanta tillgången#, 77 R:dr 24 skill. 8 r:st, värde circa —1 11 616 16 161 22 8 \ • • io5 4o 6 6l6 * l6 267 15 2 Återstå 274 Utföres således - En lägre Lärdoms-Skola i Nyköping l.ika fried Norrköpings T:r 215 med afdrag af härvarande Contanta tillgångens, go R:dr 42 skill, värde circa - — 13 ■ / Återstå 202 Utföres således - En högre Lärdoms-Skola i Örebro Xiikä med Enköpings T:r 275 med afdrag af den härvarande con• • • • • • • • • • • • • • • • ■ • • Almänna medel. Spänne mål. Spanne mål. Spänne» mål. Öfverskott. Spanneni ål. R:dr 65 Brist. Allmänna .medel. Spanne mål. tanta tillgängen g& Pudr 45 sk. välde circa - Transport: Utföres Återstå 261 För Strengnäs Stift befinnes således brista Westerås St ift. För Skolorne är anslaget, enl.
Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, att allmänna lagens stadganden så väl om de ecklesiastika boställenas bebyggande, som om deras häfd, vore föråldrade, ofta otillämpliga samt till och med stundom framkallande just det, som man med dem velat förekomma; i hvilka hänseenden blifvit erinradt dels om den mängd bus, som vid en prestgård måste finnas, och hvilka, särdeles i skogfattiga trakter, medförde en utomordentlig tunga, dels om det på sin tid nödiga, men nu alldeles olämpliga stadgandet, att från bostället foder ej får af bole föras, ett stadgande, som omöjliggjorde ett tidsenligt närmande till ett bättre ordnadt jordbruk, men ej hindrade, att jorden kunde vanbäfdas, och hvilket stadgande dessutom lätt kunde kringgås derigenom, att, i stället för foder, odlades och såldes tobak, vissa frösorter m. m. Af boställen inom riket vore de ecklesiastika snart de enda, hvilka fortfarande drabbades af dessa olägenheter. De militära boställena hade redan 1836 fått en ny boställs-ordning, som man dock redan funnit böra förbättras; och för de civila boställena vore en ny ordning på väg att utgifvas. Vid dessa förhållanden syntes det ej vara för tidigt, att lagstiftningen rörande de eckle - Expeditions Utskottets Förs Ing till underd. Skrifvelse, N.-o 11. 33 de ecklesiastika boställena äfven bragtes i öfverensstämmelse med den närvarande tidens erfarenhet och anspråk, och att man sålunda ginge i författning om utarbetande af en ecklesiastik boställs-ordning. I afseende på denna fråga kunde det knappast vara nödigt att åberopa mer än ett skäl: att nemligen de hufvudsakligaste nu gällande lagstadganden, angående sättet för husbjggnad å, de ecklesiastika boställena äfvensom ordningen för deras häfd, äro icke mindre än 100 år äldre än de, som gälla för ett annat slag af boställen, eller militiestatens.
IX. 477. X. R. 4. XIII. B. 373. XIV. 16, 21. A. 39. U. 403. XV. 59. A. 64. E. 122. — N:o 93. angående afsöndring af jord från Ultuna Kungsladugård och kronoparken Asen, till utvidgning af Upsala CeutralHospitals område. XI. R. 44. B. 285. A. 312. XII. E. 123. — N:o 94. angående ändring i 39, 40 med flera §§. i RegeringsFormen och 4 samt 6 m. fl. §§. i Riksdags-Ordningen, i afseende på sättet för Riksstyrelsens förande i vissa fall. XI. R. 43. B. 315, 372. XII. 4. A. 7. — N:o 95. angående hegardt understöd för fullbordandet af Norbergs jernväg. XI. R. 44. XII. B. 4t8. XIII. 13 A. 25. E. 337. — N:o 96. angående anslag af vinsäd tili Ulrica församling. XI. R. 44. XII. B. 35. A. 119. A. lil. E. 175. — N:o 98. angående skatle-försäljning af åtskilliga lägenheter under Elfsborgs Kungsladugård i Götheborgs och Bohus län. XI. R. 44. XIII. B. 42. A. 192. E. 337. —•
Utsk:ts hemställande!) biföllos. 53:dje punkten. Hr von Knorring: För de flesta af R. o. Ad:s ledamö ter torde vara bekant, i hvilken tacksamhetsskuld fäderneslandet står till Gr. von Kosen för hans förtjenster om våra jernvägar, Då derföre Gr. von Rosen nu på gamla dagar icke mera med arbete kan förtjena sitt bröd och han väl är i behof af en förökad pension, tager jag mig friheten hemställa att R. o. Ad., med afslag å Stats-Utsk:ts Betänk, i denna del, ville bifalla Hr von Franckens reservation, alt meddelst ett årligt tilläggningsbelopp af 2,000 rdr rmt, från och med år 1863, hoja den åt Öfversten m. m. Hr Gr. Adolf Eugéne von Rosen — såsom en gärd af högaktning för dess förtjenstfulla verksamhet i afseende å jernvägars befrämjande i vårt land — uppå stadgade vilkor och grunder förunnade pension till en summa å 5,000 rdr rmt om året. Denna summa torde i ingen måtto anses för hög, då R. o. Ad. nyss beviljat ett lika stort pensionsbelopp (5000 rdr) åt en person, för hvilken jag hyser all möjlig aktning, men hvars förtjenster om fäderneslandet icke gerna kunna ställas i bredd med Gr. von Rosens. Hr von Francken: Gr. von Rosens förtjenster om våra jernvägar äro så kända och erkända, att derom icke behölver vidare ordas, utan instämmer jag med Hr von Knorring i yrkandet om bifall till min mot Utsktts beslut afgifna reservation, Hr Cederschjöld, Fredrik August: När man betänker huru svårt det i vårt land är att få stora företag i gång, 416 Den 28 September f. m. hvilken energi oell hvilket tålamod härför erfordras, kan man icke annat än beundra Gr. von Rosens ihärdighet, kraft och varma fosterlandskärlek, som drifvit honom att arbeta lör realiserandet af en idé, som, honom förutan, måhända ännu väntat på sin lösning. Med de Svenska jernvägarne är Gr.
Län ingifvet memorial, deruti han föreslagit, att tiden för besvärs anförande öfver Under-Rätts Utslag vid husesyn å prestebohl i Helsingland, som, enligt Kongl. Kungörel - 40 Lag-Utskottets Betänkande, ZV.-o 30. sen den 12 Mars i83o, är trettio dagar, måtte blifva lika lång med den, som 25 Cap. 9 § Rättegångs-Balken bestämmer, för fullföljd af vad från samma Läns Lagmans-Rätt, eller sextio dagar. Till stöd för detta förslag har motionären andragit: att prestebohlen i Helsingland äro till en del sa vulstiäckta, att protocollen vid deras synande blifva af den vidlyftighet, att uppsättande och expedierande deraf ofta ej kan medhinnas vid synetillfällena; att domrarne, som derföre måste hemma verkställa sådant, derifrån mangen gång hindras af andra vigtiga tjenstegöromål, så att den part, hvilken vill klaga, understundom ej får del af Syne-Rältens beslut, förr än det vunnit laga kiaft, samt att, ehuru häremot kunde invändas, att man eger af domaien uttaga bevis derom, att man ämnar anföra besvär, och dermed anmäla sig inom fatalietiden hos Kongl. HofRätten, så borde man likväl taga i betiaktande, att anskaffandet af ett dvhkt bevis fordrade en serskild resa till domaren, som, derest han vore aflägse boende från parten, medförde för denna kostnader och besvär.