Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
In fidem N. Feltström Uppläst i allmän sockenstämma med Häggenås socken den 19 junii 1836 och godkändt underskrifva å socknens vägnar. Erik Svensson i Nygård Johan Mattesson P. F. Lagerstedt Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Häggenås sockenstuga den 19:de junii 1836. § 1. Justerades föregående protocollet. § 2. Som tillförene varit beslutat att socknemännen skulle arbeta på kyrkobyggnaden till höandens början, om ej man då öfverenskommer att längre fortsätta arbetet, och de nu voro inlysta till rådplägning om längden af arbetstiden, men mycken skiljaktighet i tänkesättet derom yttrade sig, så afgjordes, att man nu till höandens början eller 3:ne veckor skulle med all ifver bedrifva arbetet å kyrkan, och derefter afgöra om man funno sig hugad, att fortsätta det till taket vore på lagt eller ej. I sammanhang och följe häraf tillsades de som ännu restera med tak-spjelor, att under hufvuln förfärdiga hvar och en sitt åbelöpande qvantum, att brist derå ej måtte hindra arbetet. § 3. Emedan begagnandet af hästar till stenens framkörande ansågs befordra arbetets skynd sammare gång, beslöts, att en häst på 2:ne rökar skulle hållas hvarje dag, hvaremot likväl åtskillige protesterade, såsom de icke trodde sig, med sina hästar kunna sådan körsel åstadkomma. Dock, såsom de flesta biföllo detta förslag, skulle man anskaffa en häst för hvarje dag, och början ske hos Erik Olofsson i Svengården. Uteblifver någon med sin häst, skulle denna rest godtgöras med 1 r.d:r b:co eller ock skulle i brist af pengar 3:ne karldags verken af den resterande utgöras. 67 Till anskaffande af nödigt tegel, afgjordes, att herr byggmäster Åkerlund, som förmodade sådant här kunna slås, skulle tegelslageri genast anläggas. § 5.
Erkebiskopen, i följd af detta sitt embete, har sig anslaget en ganska betydande inkomst; öfvergå vi till BorgareSt :t, så finna vi äfven, att ledaren af detta Stånds öfverläggningar innehafver annan befattning med dertill åtföljande ej obetydliga lönevilkor; återstår således blott BondeStit; med lästadt afs:de på de jemförelsevis ringa behof, som inom denna klass göra sig gällande frågar jag Eder, Mine Hrr, om ej en aflöning af ungefär 7,000 R:dr R:mt bör kunna anses mer än tillräcklig för Ordbden inom detta Stånd. Se vi saken från en annan synpunkt och taga vi i betraktande R. St:rs rättmätiga fordringar på Regeringen, att den nemi. skall iakttaga sparsamhet i alla sina åtgärder, så anser jag det vara vår ovilkoriiga skyldighet att föregå densamma med godt exempel och ej sjelfva börja med ett obehörigt slösande med Statsmedlen. Det egentliga skälet, som talar för den nedsättning,jag påyrkar, är nemi. det, att ifrån 1834—1857 Talmännens arfvode var bestämdt just till den summa, som reservanten inom BondeSht föreslagit eller 600 R:dr R:int i månaden. Huru med förhöjningen af detta arfvode vid sednaste Riksdagen tillgick, veta vi alla, att den upgjordes samtidigt med Civile och Militäre Embetsmäns tillfälliga löneförhöjning, för hvilket allt vi haika att tacka dem. som så skönt utmålade landets finansiela ställning. Om man nu oförskräckt skulle gifva sitt bifall till det förslag rörande anslag, som det första Betänk. afgifvit eller, rättare sagdt, som (lett förseglade sedeln åtgjort, så anser jag, att man i och med detsamma på förhand uttryckt sitt godkännande af det system, som vid förra Riksdagen gjort sig gällande, men hvilket enl. mitt förmenande ingalunda är efterlöljansvärdt.
Den nuvarande frivilligheten komme då endast att under fred ega rum, till beredelse af all den vapenskicklighet, hvartill nationalkänslan manar, men med kriget förbindelse till tjenst inträda. Det är ju också det rätta. Detta komme att väsendtligen förenkla frågorna om organisation, befäl, tjensteåligganden m. m., hvilket allt skulle ord Landförsvankommitt. Bet. II. 2 10 nas genom en af Konung och Ständer fastställd lag, inom hvars gränser dylika önskvärda föreningar hade att fritt efter sjelfantagna] stadgar röra sig. Inom landstormen blefve skjutgillenas och vapenföreningarnas medlemmar den naturliga och sjelfskrifna stammen eller kärnan, som kunde till sjelfva landstormen sannolikt aflemna fullt tillräckligt antal befäl och underbefäl, hvaribland möjligen mänge afskedade officerare, och verka en sammanhällighet, som visserligen icke vore en danad krigshärs, men likväl den enda, som i trupps frånvaro vore för en landstorm möjlig, men icke tänkbar utan de medel ofvan nämts. Vore deremot trupper till hands, behöfver ej föreskrifvas att landstormen skulle sluta sig till dem, såsom till sin hästa stam; sådant gjorde sig sjelf. Dylika föreningar borde således åtnjuta all den uppmuntran och alla de lättnader för sin verksamhet, som deras uppoffringar förtjena och som vittnade om det värde, som på dem sättes. Men ett offentligt och på stort sätt synligt samband fordrades emellan hvad i det föregående blifvit föreslaget för ungdomens krigiska uppfostran, och här för mannaålderns erinran om sin vapenpligt, samt för bådas anknytning vid det borgerliga, som närer oss och som vi äro kallade att skydda.
Träduaror. Uti Kongl. Majits Nådiga skrifvelse är anfördt, hurusom det af Konungens Be fallningshafvande i Westerbottens, och Hushållnings-sällskapet i Wester-Norrlands län, äfvensom af enskilde personer i de norra länen, hos Kongl. Maj:t underdånigst anmälda förhållandet, att den yngre, ännu ej fullmogna skogen till en förvånande mängd fälldes för utskeppning, och att det vore att befara, att det nordliga kustlandet, uti en icke aflägsen framtid, skulle blifva blottadt på skog, som likväl utgjorde innevånarnes enda tillgång under sådane ej sällan återkommande år, då felslagen skörd inträffade, enligt Kongl. Maj:ts åsigt, borde föranleda till en förändring i ullörsels-tullen pä sparrar af mindre dimensioner, en åtgärd, hvilken i det längsta bordt undvikas, men som blefve nödig, då den enskilda omtankan icke förmådde att åt framtiden bevara de tillgångar, hvilka för kommande slägten voro oundgängliga. Såväl de höga prisen på trävaror, som den omständigheten att eganderätlen till stora skogbevuxna landsträckor utijiorra orterna ännu, innan skiftesverket hunnit fullbordas, vore oviss, bidroge för närvarande till den öfverklagade, ölverdrifna skogsafverkningen, hvars betydenhet jemväl bevisades deraf, att under åren 1851 och 1852 från de norra hamnarne utskeppats 251,697 st. sparrar under 8 tums tjocklek. Efter all sannolikhet öfverstege det nästlidne år till utskeppning fällda antal af dylika träd mycket hvarje af de föregående årens, enär vid September månads utgång 139,986 st. sådana redan voro utskeppade, och kändt vore, att en ganska betydlig del ännu qvarlåge af brist på fartyg. Så vida närvarande förhållande finge fortfara, vore all anledning, att utskeppningen skulle oförminskad fortgå, så länge tillgänglig skog funnes qvar.
Frih. af Ugglas, Curt Gustaf, med 22 röster; N:o 341. Frih. Lagerheim, Fullm. Gr. Lewenhaupt, Erik Au gust, med 22 röster; N:o 381. Frih. Hjerta, Fredr. Philip, med 22 röster; N:o 655. Hr Gyllenadler, Fullm. Gr. Mörner, Axel Edvard Knut, med 21 röster; N:o 1,877. A. Hr Carleson, Edvard Henrik, med 22 röster; N:o 1,659. Hr Swedenstjerna, Fullm. Hr von Troil, Samuel Gustaf, med 21 röster; N:o 1,722. Hr Wulfschmidt, Fullm. Hr Törnebladh, Ottomar, med 22 röster; N:o 1,979. Hr Brakel, Mauritz, med 22 röster; N:o 2,039. Hr von Troil, Emil, med 21 röster; Den 13 September f. m. 317 N:o 2,134, Hr Printzsköld, Fullru. Frih. Wrede, Fabian Jacob, med 22 röster; N:o 2,144. Hr Rosensvärd, Johan Henrik, med 22 röster; Suppleanter: N:o 2,160. Ilr Munck af Rosenschiöld, Thomas, med 21 röster; N:o 26. Frih. Lejonhufvud, Axel Gabriel, med 21 röster; N:o 391. Frih. Hochschild, Fullm. Gr. von Rosen, Gust. Fredrik, med 20 röster; N:o 1,947. Hr Odencrantz, Gustaf, med 18 röster; N:o 1,600. Hr Braunerhjelm, Ferdinand, med 16 röster. Sedan medelst lottning emellan dem, som erhållit 21 röster, blifvit bestämdt hvilka borde blifva ordinarie ledamöter, samt i hvad ordning de öfrige borde såsom suppleanter ingå. Öpnades
Frej denfeks ofvannämnde, med öfrige Riks-Slånden communicerade, motion, under förklarande, att han så mycket heldre biträdde densamma, som han sjelf erfarit, hurusom qvinno)', hvilka egt arfsmedel, ändock lidit nöd, i följd af förmyndares mindre värdiga förhållande, i hvilket yttrande flere af Ståndet instämt. Dessa framställningar har Ulskottet i ett sammanhang tagit i öfvervägande; och hvad först angår Herr FrejdenfeltSj, af Ola Jeppsson biträdda, motion; så får Utskottet till en början, i anledning af deruti gjorda hemställning, att Utskottet måtte göra den inskränkning, som kunde anses nödig i enkas rätt att, ehvad ålder hon innehar, vara myndig, vördsamt anföra, att, enär motionären icke uttryckligen påyrkat någon inskränkning i berörde hänseende, än mindre uppgifvit, hvilken inskränkning han önskar, Ulskottet, som dessutom anser någon förändring i Lagens stadgande 4 Lag-Utsholiets Betänkande, N:o 10. härutinnan hvarken lämplig eller af behofvet föranledd, följaktligen ej finner denna hemställning förtjena afseende. Hvad dernäst angår det i omförmälda motion innefattade förslag till förändrad lydelse af 19 Capitlet Ärfda-Balken, hvilket till större delen öfverensslämmer med 13 Gap. Ärfda-Balken i förslaget till ny Civillag, så är af de, genom ifrågavarande förslag, väckte frågor den om ogift qvinna» lätt att vid viss ålder ovillkorligen vara myndig, ostridigt den vigtigaste och af mest genomgripande syftning.
Ehuru icke ledamot af det Utsk., som behandlat ärendet, vågar jag likväl utbedja mig tillåtelse att få upptaga den siste värde talarens anmärkn. emot Ulsk:s betänk., på det alt det icke måtte läggas Ståndet till last, alt lättsinnigt hafva behandlat denna vigtiga fråga. Jag gör den värde talarens förslag all möjlig rättvisa, och är fullkomligt öfvertygad om de ädla moliver, som föranledt detsamma. Jag bestrider icke eller, att till grund för detta förslag må ligga vissa principer, som under andra förhållanden kunna vara riktige, men vid antagandet af nya grundsatser i lagstiftningsväg måste man vara varsam och framför allt conseqvent. Enligt nu gällande principer för fattigvårdslagstiftningen, åligger det icke Staten utan kommunerne att ombesörja vården om fattige; Hr Cederschjöld? förslag går deremot derpå ut, att hvälfva denna omsorg på Staten, så att kostnaderne för fattigvården skulle erläggas genom direkta bidrag. I den af Konungen senast utfärdade förändring om fattigvården i Riket hafva vid innevande riksdag blifvit tillstyrkte vissa förändringar, alla grundade på förstomförmälde princip. Jag tillåter mig alt exempelvis nämna, att R. St. för deras del önskat, att den fria inflyttningen skulle inskränkas, sä att kommunerne i vissa täll ägde densamma vägra; och detta i synnerhet af det skäl att kommunerne mäste ansvara för sina fattige. Vid sådant förhållande torde den motsatta grundsatsen om Statens skyldighet, att omedelbarligen underhålla de fattiga, svårligen kunna antagas och jag tror således, att Utsk. haft fog att afstyrka Hr Cederschjölds förslag. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne mern. och utlåt., nemligen från Stals-Utskottet: N:o 316, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
Hr Stjernsvärd anser det landtförsvar, som grandas på vår indelta samt värfvade armé, gemensamt med beväringen olämpligt, och uppställer i dess ställe 3:ne andra benämningar: stamsoldat, beväringssoldat och landtstorm, af hvilka stamsoldalerne skulle vara för striden och rekryteras inom beväringsklasser, äfvensom bland frivilliga. Beväringssoldaten skulle tjena i 6 år, deraf exerseras de 3:ne första, under olika tidslängd. Jag bekänner att jag i denna förändring finnér föga afvikande från närvar, förhållande, hvad sjelfva försvaret beträffar, enär indelta arméen nu svarar mot stamsoldater, och t. o. m. skiljer sig till antalet från Hr Stjernsvärds antagna numerär med blott några tusen man. Beväringssoldaten kan motsvara 3:ne klasser beväring, och landtstormen den öfriga delen deraf o. s. v. Förslaget föreslår indragning af indelta arméen, mot en årlig vakans-afgift; upphörandet af bostäder för befälet, och arrendebeloppets ingående till en gemensam lönefond. Tiden medgifver ingen närmare granskning af alla dessa detaljförhållanden, hvilka väsendtligen synas med all omsorg uppgjorde och beräknade. Jag vill dock ha äran fästa uppmärksamheten derpå, att ehuru vakansafgiften är beräknad lägre, än hvad den motsvarande natura-prestationen eller i kontant nu utgör, tror jag ingalunda, att rikets rustoch rothållare vore i allmänhet benägne fullgöra roleringsskyldigheten uti kontant afgift; icke att tala om de stora penningesummor, som årligen skulle utbetalas från orten, utan att, som nu, der användas och förtäras. Icke eller skulle den jordbrukande allmogen utan förlust kunna aflemna söner och drängar till en ärlig exersis af t. o. m. 77 dagar, som förslaget omtalar. Vidkommande beräkningen af boställsarrendebeloppen, så befarar jag ock, att derutinnan någon missräkning ägt rum, då det antages kunna utgå med 50 procent förhöjning, utöfver nuvar. uppskattningsvärdet.
Efter ett par timmars treflig seglats landade vi på Visingsö ocli styrde först kosan till Visingsborg. Kyrkan, fasaneriet, ekplanteringarna alltsammans besågs. Till sist åkte vi " remmalag " öfver en god del af ön, som är slät som ett golf. Det fordon, som begagnas vid reinmalag är bottnen 55 af en mindre höskrinda, pii hvilken en madrass lägges, och så sitter sällskapet rygg mot rygg med hängande ben. Ön har naturligtvis en punkt, hvarifrån man har " en präktig utsigt ", och naturligtvis skulle vi dit. Punkten är Kumla kyrktorn. Från Grenna gingo vi österut uppför berget, vägen fram till sjön IVoen. Det var första gången vi buro vira ränslar. Förut hade vi skickat dem med ångbåt emot oss. Det kändes nog litet besvärligt i backarna, och Sigrids ränsel befans i synnerhet vara mycket tung. Vi undersökte dess innehåll och funno, att der bland annat fans ett ansenligt förråd af cakes och chokolad. Vi lofvade Sigrid högtidligt att göra all€, hvad vi kunde för att lätta hennes börda, och a t t vi vid alla hvilostunder troget höllo vart löfte, det kan hon själf intyga. Nu kunde vi i skogarna hvila riktigt efter vårt hjärtas lust. Huru vederyvickande var det ej för oss stadsbarn att med riinslarna under hufvudet ligga utsträckta i granarnas skugga och skåda upp i den blå himlen öfver oss! Innan aftonen skulle vi vara vid Botorp, en af flickornas sommarhem. Da vi kommo ' fram till Noen, beslöto vi att om mijjligt skaffa oss båt; vi skulle derigenom bespara oss en marsch på l1) 2 mil. Vi gingo in i en bondgård och framstälde först vår vanliga fråga: om vi kunde få köpa litet mjölk. Vi serverades af far själf en dryck, som i Stockholm skulle ha kallats tjock grädde, och då vi skulle betala, kunde han ej förmås att taga emot något. Ilerpå framstälde vi vår önskan om att få båt öfver sjön. Äfven detta lät sig göra. Far hade två " skepp ", och hans barn, en son och en dotter, skulle få ro oss öfver.
Då det torde vora att befara, alt en längre discussion kunde uppstå, huruvida någon remiss kan komma alt äga rum eller icke; hemställer jag vördsamt, 0111 icke, till ledning för 11. o. Ad:s ledamöter vid den tilläfventyrs blifvande voteringen, Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta ännu en gång uppläsa Konungens skrifvelse jemte det dervid föIjaktiga missiv, på det man matte förnimma, i hvad raan samma skrifvelses innehåll öfverensstämmer med dc upplysningar, som en Konungens rådgifvare lemnat. Jag skall derefter anhålla att få nämna några ord. K. M:s nu föredragna nåd. skrifvelse upplästes. Hr Hjerta fortfor derefter r Sedan, genom uppläsningen af Konungens nåd. skrifvelse, det nu blifvit utrönt, att de upplysningar, en af Dess rådgifvare lemnat, äro fullkomligen riktiga, och att Konungen endast öfverlemna!, comiterades betänk, ad notitiam; så lärer det vara klart, att det, å ena sidan, icke kan förhindras R. o. Ad. att öfverlemna detsamma till Ekon.Utsk. eller hvilket annat Utsk. som helst, likaledes ad notitiam, men alt å den andra sidan — hvilket flere ledamöter och sednast Gr. Spens och Hr Dalman anmärkt — Ekon.Utsk. ser sig förhindradt att öfver denna skrifvelse kunna afgifva något betänk. Någon ytterligare strid derom lärer icke komma i fråga; men för att göra discussionen ännu kortare och ändamålet af remiss genast vinnas, hemställer jag, huruvida ingen af Konungens här nu närvar, herrar rådgifvare skulle behaga upptaga comiterades betänk, såsom sin egen motion. Hr Frih. o. Landtm, frågade, huruvida IL o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. Hr Den 12 Februari c. tn.
Drätsel-kommissionen å stadens vägnar för lä - Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 18. 23 genheternes afträdande erbjudna ersättning syntes fullt motsvara hvad i sådant hänseende skäligen kunde fordras, hemställde Statsrådet i underdånighet, om icke Kongl. Maj:t skulle täckas lemna nådigt bifall till Drätselkommissionens af tillförordnade Öfver-Ståthållaren understödda anhållan, emot förbindelse för staden eller Drätsel-kommissionen, att, enligt Kommissionens erbjudande, såsom ersättning för nämnde lägenheter, årligen utbetala 1000 R:dr B:ko, oberäknadt det belopp af 474 R:dr 4 sk. 8 r:st., som till Sekund-Chefen för Svea Lif-gardet från Inqvarterings-verket utginge. Kongl. Maj:t förklarade likväl, att, som de ifrågavarande lägenheterne uti KastenhofFshuset under en tidrymd af ej mindre än 163 år varit till boställe åt Chefen för Svea Lif-gardet anvisade, Kongl. Maj:t icke fann skäl att häruti göra någon ändring. 4:o. Riksens Ständers underdåniga skrifvelse, angående förbud för tjenstemän vid Embetsverken att på en gång innehafva mera än en lön på stat. (Civil-Departementets Protokoll den 3 Oktober 18/p).) Statsrådet, som delade Riksens Ständers åsigt i afseende på olägenheterna af det ofta öfverklagade förhållandet, att civile embetsoch tjenstemän i hufvudstaden samtidigt innehafva flera tjenstebefattningar, tillstyrkte i underdånighet det Kongl. Maj:t, i öfverensstämmelse med hvad i allmänhet tillämpats vid flere af de under sednare åren vidtagna förändrade organisationer, täcktes till iakttagande vid de ytterligare reorganisationer, som framdeles kunde blifva i verket satte, såsom allmän grundsats, i den nion löneregleringen och öfriga omständigheter sådant medgåfve, fastställa, att mer än en tjenstebefattning icke finge af någon efter de nya staterna innehafvas.
Den 12 Juni. S, DlJorgare-Ståndet, sorn i den meddelta tryckta öfversigt öfver de beredda Grundlags - frågorna saknat anvisning på Constitutions - Utskottets den 29 November 1809 afgifna Betänkande öfver de hos Riks-Stånden vid Regeringsformen? innan dess antagande, gjorde anmärkningar, har för sin del funnit nödigt, att vid föredragningen icke endast följa ofvannänmde anvisning, utan äfven att upptaga och besluta oin alla de frågor till förändring i Regeringsformen, sorn afdeRespectiva Riks-Stånden då blifvit gällande gjorda och af Utskottet beredda äro. Ut Supra Ex Protocollo Carl Magn. Robsahm. S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärs-och Oeconomie - Utskottets Betänkanden: 1:0 Af den 24 Maj, som den 29 lades på bordet, i anledning af en yrkad beqvämligare postinrättning å Uandet. 2:0 Af den 1 Juni, sorn den 8 lades på bordet, 1 anledning af väckt fråga om betalning för fårigskjuts och brefbäring. 3:0 Likaledes, örn prestanda till Bruken af aboerne å de utaf Bruksidkare till Skatte köpta Kronohemman. 4:0 Den 12 Juni. 4:0 Likaledes, om tidens bestämmande för Vägsyner uti publicationerna derom, 5:0 Likaledes, om Wäddö Socknemäns skyldighet att forsla Resande öfver Alands haf. fi:o Af den 6 Juni, som ock den 8 lades på bordet, angående förvaltningen af Wisby Hospitals intrader. 7:0 Likaledes, oni inrättande af en marknad i Särna Kyrkoby; och 8.0 Likaledes angående väckt fråga om större frihet vid kalks försäljande från Gottland. Och blefvo alla dessa Betärikanden af Borgare - Ståndet bifallna. Ut Supra, Ex Protocollo Carl Magn.
Filosofen Seneca — han, som skrifvit den berömda afhandlingen o m huru man bör förakta rikedomen! — hade sofforna i sina matsalar (som bekant lågo greker och romare till bords i stället för att sitta) garnerade med sidenkuddar, stoppade med svandun. En utomordentlig lyx rådde i afseende på bordskärl af guld och silfver, borden voro betäckta med dukar, broderade på rikaste sätt, och tunga, dyrbara förhängen för fönster och dörrar skyddade gästerna mot drag och — obehöriga blickar. Det kan tyckas mycket onödigt att vi på tal om konsten att möblera ett nutidshem inlåta oss på dessa arkeologiska förhållanden. Men det sker icke utan af sikt. Vi ' ej blott ha velat gifva en utsaga för vårt påstående härofvan, att möbleringsoch dekorationskonsten sammanhänger med hela kulturutvecklingen, utan vi ha äfven haft ett annat skäl, som i det följande skall blifva ännu mera klart. Vi vüja nämligen visa, huru den moderna möbkringskonsten i många fall stödjer sig på gamla tiders motiv och på de stil-arter, som först under antiken och sedan under vissa förhärskande smakperioder gåfvo regeln för ornamentik och dekoration. ' Spridda anteckningar vid femtioårsminnet samlade för Idun af Birger Schöldström. Hjärtat i sin bur är ett litet djur, som tar stundom häftig fart. Kärlek och tro smeka det till ro, smeka det till ro helt snart. När som jag tänker på min vän, solsken har hjärtat då igen. Då Geijers 1837 inflyttade i sin nya bostad i Upsala, visste maken fullväl hvem hon var, hvilken vid hans sida i det nya hemmet skulle bjuda den bästa gästen — frid, Guds frid — välkommen och där söka kvarhålla den: Jag vet en hälsning mera kär än, värld, hvad du kan ge. Dröj då, o frid, dröj i mitt tjäll! Blif bästa gästen min! Ty dagen skrider — det blir kväll, och natten bryter in. Må ingen storm den härja på väg till önskad hamn! Må den oss samfäldt bärga ett hem i samme faders famn!
Den bör likväl i framtiden blifva mer productiv, och då denna communication isynnerhet torde blifva förmånlig för landet i mercantilt och Den 36 Maj c. ra. industrielt afseende, anser jag dessa medel viii använda; emedlertid är förhållandet, att Postverket på detta sätt utbetalar en premie till Svenska handeln af omkring 10,000 r:dr årligen. Jag kommer nu till staten för nybyggnader och reparationer jemte skrifmaterialier, ved och ljus, hvilken stat är upptagen: för nybyggnader och reparationer till 3,000. — - och för skrifmaterialier m. m. till 6,G66: 32. - eller tillsammans 9,666: 32. — Reparationer och nybyggnader bestriddes tillförne af andra allmänna medel; men enligt numera utfärdadt K. bref skola alla verk, som hafva egna inkomster, sjelfva bestrida dylika utgifter. I samma mån postcommunicationerna utvidgas, måste utgifterna på denna titel tilltaga, och för i år har behofvet inträffat att uppföra eller inköpa ett nytt posthus i Haparanda, som ensamt medtager 34oo r:dr. Poststyrelsen har redan härom till K. M. gjort underd. hemställan, emedan det är omöjligt att på annat sätt få en passande local; men följden är, att en brist i det beräknade anslaget af minst 2 ä 3ooo r:dr uppstår. För närvar, har Postverket egna hus i Stockholm, Helsingör, Upsala, Grisslehamn oell Haparanda; men framdeles torde det blifva nödvändigt alt inköpa sådana på flera ställen, der nya postinrättningar kunna komma att anläggas och inga passande lägenheter finnas mot hyra att tillgå. Ett sådant förhållande har uppstått vid Åby i Skåne, och Poststyrelsen har funnit sig föranlåten att ingå till K. M. med hemställan om anskaffande af eget hus åt postmästaren derstädes, hvartill K. M. för ögonblicket icke ansett sig kunna bifalla, då inga medel dertill syntes vara alt tillgå; men emedlertid qvarstår nödvändigheten att be reda denne tjensteman tak öfver hufvudet.