Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
2 Band. 25 Haft. 2 Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse N:o 429. tjensteförteckning, redan hunnit till 61 års ålder, oafbrutet tjenat staten i 45 år, innehaft Stats-Räds-embetet i nära 6 år och genom fortfarande svår sjuklighet numera blifvit oförmögen att detsamma längre bestrida. Då Kongl. Maj:t. enligt Sin till Rikets nu församlade Ständer aflåtna proposition om Stals-verkets tillstånd och behof, ansett Stats-Räds-ledamot, som från embetet afgår under sådana förhållanden, som dem, hvilka i nyssberörde måtto blifvit upplyste och behörigen vitsordade, böra tilläggas pension till ofvannämnda belopp, har Kongl. Maj:t, med tillika fästad t afseende å Stals-Rådet Ulners långvariga och förtjenstfulla verksamhet i allmänna befattningar samt ä öfriga i den underdåniga ansökningen åberopade omständigheter, i Nåder velat, utan afvaktan på det beslut, som af Rikets Ständer kan komma att i anledning af nämnde proposition fattas, härigenom föreslå Rikets Ständer att nu medgifva, det Stats-Rådet Ulner må, så snart afsked varder honom beviljadt, å allmänna indragnings-staten uppföras, att i sin återstående lifstid derifrån i pension åtnjuta 6,000 R:dr Riksmynt årligen. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stals-Utskott med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. linder Hans Maj:ts, Min Aller Nådigste Konungs och Herres sjukdom CARL. Ludv. Almqvist. Utdrag af Protokollet ifver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Kongl.. Höghet Kr o nprin sen - Regen len i Slals-Rädet ä Stockholms Slolt den 25 Oktober 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justilie-Stats-Ministern Gunther, Ha ns Excellens, Herr Stats-Ministern lör Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-Råden Hal le//steen.
Jag har hort dem, som icke följt ärendet med erforderlig uppmärksamhet, falla på den tanken, att de bruklige mindre mätnings-skoflarne i provincerne, vålla en svagare, och de större skoflarne i hufvudstaden, en starkare matning; hvilket alltså skulle förklara, att den massa säd som skofveln upphämtar, genom sin egen olika tyngd med en annan, bereder en olika sättning uti tunnan, och följaktligen äfven uppmätnin garnes olika resultater, Jag medger också detta, men endast såsom ett bidragande medel i det ögonblick, då mätaren afviker sin pligt, och i stället för ösning uti tunnan, behändigt störtar eller inkastar den massa, som hans skofvel innehåller; och hvarvid den mindre så väl som den större skofveln, lära hvar i sin proportion utgöra tjenliga redskap. När sålunda tillgår, antingen om bord på fartyg under däck, elier vid afrads-intägter i s38 Den 5 Martii, Magazin __ just då inträffar elen ojemna, och rättvisan kränkande mätningen. Den sättning inom Tunnans bräddar, som skiljer på hela kappen och derutöfver och de grofva förluster, hvarmed Spannmålslrjnsporterne, åtminstone på den för mig kända sidan, åro förknippade. Ett gällande medel, för att afvända sådan oreda, träffas, sanningen att såga, aldrig till* fyllest uti någon controll öfver roåtningsförrått: ningarne, ganska osäkert, uti Edgångsför bindelser och nästan aldrig uti de, för missbruken stadgade bestraffningar, emedan underslefvet, verkstäldt af tillvända händer, innebär en graderad finhet, som icke gerna låter genom vittnen göra sig bevislig
Herr Hjerta, Johan Gustaf• Som 1668 års BancoOrdning icke anbefaller någon hemlighet för Bancoangelägenheterna, med undantag af 32 §:s förbud: ”att gifva besked om någon enskildts partie i böckerna:” samt 72 §. uttryckligen föreskrifver: s,att när Riksdag hålles bör räkning öfver he; la BancoVerkets förande emellan Riksdagarne och dess egenteliga tillstånd, inför Riksens 148 Den fi Februarii. Ständer uppvisas^’ får jag föreslå: att sedan BancoUtskottet nu är organiseradt åt detta Utskott må uppdragas, att ofördröjligen till Rikets Ständer inkomma med utlåtande, huruvida Utskottet anser tjenligt, att med upphäfvande af de, Utaf fordna tiders BancoDeputationer och Utskott gilne föreskrifter, ofvannämnde BancoOrdningens 72 §. åter må sättas i full verksamhet, samt således Bankens tillstånd inför nil församlade Ständer, i alla delar* framläggas. Denna motion, anhåller jig måtte blifva de öfrige Stånden meddelad Och till BaticoUtskottet remitterad» Kho 8. Herr Gripenstedt, Jcccbi Då vid nu varande Riksmöte säkerligen inånga ämnen af vigt, och sorn jag vill hoppas, med gemensam syftning å det allmänna bä^ta, komma att framställas, skulle jag förebrå mig, så val en oförlåtlig liknöjdhet om vårt samhälles gagn, som en föraktlig overksamhet i de mål, som kräfva medborgarens nödvändiga uppmärksamhet och handläggning, om jag icke sökte att väcka mitt Stånds och öfrige Medständers uppsende på en lika olycklig som rysvärd epoque af Vårt närvarande tidehvarf, då inom vårt eget Fädernesland den allmänna säkerheten hotas af en öfverhandtagande ondska och brottslighet, som Den 6 Februarii. 149 tyckes sätta sjelfva Samhällets lapar i vanmakt och overksamhet, att kupna afböja och hjelpa dess lödder.
I — 368 — Kongl. Krigs-Kollegii underdåniga Utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Militie Roställs-kassans räkenskaper för åren 1844 och 1845. JStormäktigste Allernådigste Konung! Enär Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, uti afgifven Berättelse om anställd granskning af Militie Boställs-kassans räkenskaper lör åren 1844 och 1845, tiilkännagifvit, att sistnämnde års räkenskaper i Kammar-Rätten blifvit granskade med anmärkningar, får Krigskollegium i underdånighet upplysa, att dessa anmärkningar endast haft afseende på saknad anteckning om anledningen, hvarföre redovisning icke hunnit afgifvas för åtskilliga till entreprenörer af nybyggnad eller reparation af karaktershus under en förutgången tid utgifna förskotter, samt att Indelnings-Kontoret uti afgifven förklaring utredt, att liqvider för dessa, under loppet af åren 1846 och 1847 fullbordade, byggnadsföretag icke kunnat upprältas förr, i anseende till entreprenörernas underlåtenhet att fullgöra kontrakterna, hvartill de endast genom vidtagna lagliga åtgärder kunnat förmås. Revisorerne hafva i 1 §. fästat uppmärksamhet dervid, att Krigskollegium, vid bestämmandet af en år 1844 Kapitenen vid Kronobergs Regemente G. L. Hedenstjerna, af militie-boslällsmedien, tilldelad brandstodshjelp, till återuppförande af tvenne genom vådeld nedbrunna ladugårdsbyggnader vid boslads-boslället Össjö, tagit till grund boställets vid löneregleringen fastställda uppskattningsvärde, och icke, såsom 33 §. i Kongl. Maj:ts nådiga Militie Boställs-ordning af den 23 Januari 1836 föreskrifver, högst trenne års boställsränta efter markegångspris.
I Frankrike, der tjenstetiden under fanan var lång, utbildade sig legningen till en särskildt näringsgren och besörjdes der af bolag, som anskaffade ersättningskarlar för dem, som ville befria sig från tjenstepligten. Den allmänna klagan inom arméen, öfver det folk, som på detta sätt insattes i dess led, föranledde en förändring af legningsrätten, hvilken förändring, till sina grunder antagen 1849 under den nya republikens dagar, icke blef lag förr än några år sedan under kejsarväldet. Staten öfvertog legningen på sådant sätt, att den som önskade befria sig från vapenpligten skulle erlägga en viss afgift till staten, som i nion af behof och medlens tillräcklighet, anskaffade folk i de befriades ställe. Det är genom användandet af dessa medel, som Frankrike lyckats att fylla sin armé till nära tredjedelen af styrkan med äldre soldater eller sådane som efter afslutad vapenpligt frivilligt qvarstadna i tjenst. Äfven hos oss har klagats öfver det sätt på hvilket legningen varit verkställd och erfarenheten har, såsom 1858 års beväringskomité yttrar, ådagalagt, att »de legde vanligen i både moraliskt och militäriskt hänseende utgjort den ojemförligt sämsta delen af beväringsmanskapet». I enlighet med denna komités förslag undergick och sättet att vinna befrielse från beväringspligten förändring genom 1860 års beväringslag. Den egentliga legningsrätten, eller rättigheten att sätta annan karl i sitt ställe bibehölls endast för uppbåd till krigstjenst; men för befrielse från de vanliga vapenöfningarna i fred skulle en bestämd afgift erläggas till »allmänna beväringsfonden», afsedd att användas till »bevärings-inrättningens ytterligare utbil - 54 dande». Härigenom ansågos olägenheterna af den fria legningen under fred kunna undvikas, utan att tillgången på manskap under krig minskades. Det bör ock kunna antagas, att då legningen endast får begagnas när kriget står för dörren eller under dess fortgång, tillfällets allvar skall föra till arméen personer af helt annan beskaffenhet, än då fråga har varit att genom några veckors vapenöfning förtjena legningssumman.
Riksdags-Ordningen, tillägget i de 2:ne sista perioderna af 59 §. Tryckfrihets-Förordningen, 2 §. 4 mom. Irsta undantags-punkten Tryck - i84 Prot. Utdr. d. 28 Mars 1840. fr i lie ts-Föror cliiingen, 3 §. 8 mora. Tryckfrihets-Förordningen, samt 5 §. 11 moni. Tryckfrihets-Förordningen, afslogos; 3:o De nya förslagen rörande 33, 19 och senare perioden af 22 §§. Riksdags-Ordningen, samt 13 och 17 §§. Riksdags-Ordningen ansågos bora hvila, tills underrättelse erhållits 0111 Preste-Ståndets beslut i dessa ämnen. Den 28 Mars 1840 e. m. S. D. Då det förslag till ändringar i 49 §. Regerings-Formen samt 2 Riksdags-Ordningen, afseende Lagtima Riksdags återkomst på bestämd tid, hvilket finnes upptaget i 5 puncten af den uppgift å sedan sista Riksdag hvilande Grundlags-ändrings-förslag, som är bifogad Constitutions-Utskottets memorial N:o 5, blifvit al Ridderskapet och Adeln afslagct, fann Ridderskapet och Adeln, till följe af 82 §. 6 mom. i 1835 års Riksdags-beslut, att de uti samma moment, äfvensom uti 6:te punkten af ofvannämnde uppgift å livilande Grundlags-ändrings-förslag, omförmäldte förslag till ändrade Grundlagsbestämmelser, angående Urtima Riksdagar och deras föremål, icke numera kunde till någon pröfning företagas, utan kornme att förfalla. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 20 dennes e. m. på bordet lagda Utlåtande N:o 19, i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Betänkande N:o 10, fann Ridderskapet och Adeln Utlåtandet N:o 19 ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Uhrs sistberörda framställning. Sammans. Lagsamt Allm. Jlesv.- och Ekon.-UIskottets Betei/ kande M 14. 5 Af Carl Ivarsson från Halland är anfördt, att Skiftesstadgan ej skulle medgifva rubbning af de genom laga skifte bestämda och fastställda ägogränser, utan lade ovilkorligt lunder i vägen för ägoutbyten, rårättningar och andra skiftesåtgärder, äfven om alla de, hvilkas rätt deraf vöre beroende, derom sig förenade, hvarför denne motionär föreslagit det tillägg till meranämnde § i 1 Kap. »att fastställde laga skiften ej må ligga i vägen hvarken för ägoutbyten, rårättningar eller nytt laga skifte, om alla jordägare, hvilkas rätt är i fråga, om en sådan förrättning sig förena; dock att ingen må kunna mot sin vilja åläggas att i dylik förrättning eller kostnaden derför deltaga, samt att vid berörde förrättningar förra innehafvet skall tjena till delningsgrund.» Att motionären misstagit sig i sin förmodan, torde blifva påtagligt vid genomläsandet af den ifrågavarande §, som, bland annat, stadgar: »Ej må dock redan verkställd enskiftes-delning, eller skifte, som, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse af den 20 Februari 1821, under sådan egenskap blifvit fastställdt, genom nyttskifte rubbas, såvida ej alla delägarne sämjas, att till större beqvämlighet ägolotterne sammanlägga» Härigenom är den af motionären yrkade rättighet tillräckligt tydligt erkänd; och då det torde vara lika öfverflödigt att låta i författningen inflyta ett uttryckligt stadgande derom, att laga skifte kan med samtlige delägares begifvande ändras, som det är onödigt att uti lag i allmänhet medgifva rättighet att med samtlige parters bifall häfva verkan af hvilken lagakraflvunnen dom som helst, hemställer Utskottet, all Carl Ivarssons omförmälda motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Jemte det jag för öfrigt i underdånighet åberopar hvad i den till Eder Kongl. Majrt af öfver-Ståthållare-Embetet år 1828 afgifne Berättelse blifvit vidare anfördt, rörande så väl härvarande välgörenhetsPensionsoch Understöds-Inrättmngars och Fonders stiftelse, tillgångar och föremål, som de af deras stora antal och serskilda beskaffenhet uppkommande svårigheter dels vid Faltr^vårdsförvaltningen t det hela, dels för meddelandet af bestämda uppgifter om dess verkliga omfattning och skick; får jag jemväl i underdånighet anmärka, att inom Hufvudstaden finnas ännu flera af Testatorer och0Gifvare till de Fattigas understöd anslagne, under enskilde personers vård och disposition ställde betydliga Capital-Summor, om hvilkas nuvarande belopp och bidrag jag ej är i tillfälle lemna närmare upplysning? hvartill ytterligare komma Eder Kongl, Maj:ts och det Kongl. Husets frikostiga gåfvor, äfvensom de många inom Ordens-Säl Iskaper, åtskilliga HandelsSocieteter och Handtverks-Embeterr, samt vid andra särskilta tillfällen, till fattiga och nödlidande skeende sammanskott och allmose-utdelningar, öfver hvilkas belopp någon beräkning ej kan göras. Enär de under ifrågavande Sr betydligt ökade tillgångarne för fattiges understödjande i Hufvudstaden äro så ansenliga, som föregående framställ' liing ådagalägger; lärer det förhållande, att Fattigvårdsanstalten!^ på det hela likväl icke nöjaktigt uppfylla ändamålet, endast kunna tillskrifvas felaktigheter i sättet för tillgånga nies användande och i controllerne öfver understödens fördelning. _ _
Föret var klingande och resan förgick rätt angenämt. Som man åkte med skjuts och det dessutom var ett präktigt månsken, framkom man innan natten till bestämmelseorten. Egentligen hörde det till saken, att kammarjunkaren och hans syster skulle sitta tillsammans i den ena släden och Harald skulle kuska för Irene och lilla Adéle, (om hvilken vi skam till sägandes i denna berättelse icke kunna gifva nöjaktig upplysning) men härifrån gjordes stundom afvikelse, så att t. ex. Harald kom att sitta vid Emilie, hvilken liksom af en nyck hade gjort det förbehåll, att ständigt sitta i samma släde. Under en dans en af juldagarne, en dans så mycket talrikare besökt, som det icke var i enskilt mans hus utan man erlade sin ordentliga inträdesafgift ... vissa socknar ha kommit så långt i upplysning ... hände att oaktadt Harald dansade med Irene, var hans panna dock lagd i dystra veck, dem Irene ... ack ändå så gerna ville utplåna. – Harald – sade hon med den gladaste min hon kunde – hvarföre ändå så sorgsen. Se på mig, som är glad. – Ja Irene, jag vill se på dig, som är glad. Slaktaren ser icke heller med vemod på lammet, hvilket han lockar till sig, der det gladt springer omkring på fältet. Men du, Irene, är ett redan offradt lam, fast du lefver ännu. Jag har förgiftat din lefnad. – Det är ej så. Först genom dig har min lefnad för mig något värde. Ett stort och ett oändligt värde! Det är ej så som Harald säger. – Irene, du är bland de ädla den ädlaste, den godaste ibland de goda. – Nu tycker jag om dig, när du talar så. Berömma mig får du nog; ty jag tycker så mycket om beröm af dig. Hennes ögons dunkla behag kom honom att glömma allt. Men hennes röst väckte honom åter: – Du håller ditt löfte? Du kommer tillbaka, till din Irene, innan ... – Ja hvad dagen icke hinner med, det må ske om natten. Nyårsdagen om morgonen skall jag vara på Ristilä. – Nyårsdagen, den förfärliga nyårsdagen – sade Irene drömmande – sista dans påminte han mig åter om nyårsdagen.
Sekreteraretjenstens besättande med en för densamma fullt qvalificerad person, vore att bevilja honom rättighet till det bestådda arfvodets förenande med den inkomst, som han af annan tjenst kan bibehålla efter afdrag af det belopp, hvarmed hans vicarie bör aflönas. Att i allt fall det varande arfvodet förhöjes till likhet med lönerna vid jemnlik tjenstegrad, samt att redan innehafvande befordringsrätt i tjensteväg bibehålles under utöfning af den i fråga varande tjensten, anser jag derjemte vara för ändamålet oundgängligt. Och jag kan icke lemna detta ämne, utan att ännu en gång påminna om det stora behofvet af ett så skickligt biträde, som i en Sekreterare möjligen kan erhållas, lör att sätta Justitiä-Ombudsmannen i tillfälle att utöfva all den verksamhet, hans befattning påkallar, eller så mycket deraf, som skäligen må kunna fordras. Angående nyttan af motgången, icke just i detta, men i andra ämnen, är slutligen något att säga. Oupplösligen förenad med hvarje framgång, skulle den från början hafva krossat mitt mod, om jag icke snart blifvit bragt att inse möjligheten af det gagn, som skulle kunna deraf härflyta för sjelfva den sak, hvilken borde utgöra mitt syftemål. Om jag nemligen förutsätter, att mina förslag i lagreformsväg innebära någonting, hvaraf lagstiftningen skulle kunna draga fördel; så kan jag ej annorlunda än såsom en motgång anse deras åsidosättande, enär det ofelbart kunnat vara nyttigare, att de å bane bragta ämnena kommit under behandling och pröfning, förslagen måtte då hafva blifvit antagna eller förkastade. Utan tvifvel kan — 124 — följaktligen motgången betraktas såsom härutinnan skadlig för ett af de vigtiga ändamål, åt hvilka jag haft att egna min verksamhet. Icke desto mindre och med erkännande af den större fördel, hvilken kunnat vinnas, men gått förlorad, återstår dock en annan sida af ämnet, från hvilken sjelfva framgången, i fall den ägt rum, skulle kunnat betraktas såsom underhaltig.
Enligt uppgjord Stat eller Öfverslag på utgifterne för Inrättningens årliga underhållande, sedan den nti blifvit brsgt i fullkomligt stånd, erfordras i ett för allt, inberäknade Lönerne för Tje nslemän, Prest och Betjening, Läkare och Sjukvård samt arne Bevakningskarl, 45,888 Rnlr xfi sk. för ett antal af 400 personer och derutöfver. Härtill finnas att Underdåniga Skrif v el seri påräkna tillsamman 25,276 R;dr årlig inkomst , och uppkommer således en årlig brist af 20,611 R:dr 32 sk., sorn afven bär fyllas af allmänna medel, så framt Inrättningen skall kunna bibehållas i det verksamma skick, den blifvit försatt, och svara mot sitt ändamål. Då Hufvudstaden årligen från öfrige orter i Riket får emottaga en stor del af de personer, som vid Spinnhusoch Korrektions-Inrättningen måste inrymmas och underhållas, och hvilka eljest skulle forvisas tillbaka till otterne samt der ligga allmänheten till last och förorsaka större olägenheter, anse Riksens Ständer Inrättningen böra af allmänna medel understödjas till erforderligt belopp; Men, emedan Staten förden del al Inrättningen, sorn utgör Spinnhuset, dit brottslingar från Landskapen under Svea Hof Rätts Domsområde dömas till fängelse-straff, redan består Booo It:dr årligen, hafva Riksens Ständer, med uppmärksamhet pä Stats - Verkets knappa tillgångar, önskar undvika Statens belastande med. något okad t anslag Deremot vilja Riksens Ständer i underdånighet uppgifva en annan föga känbar utväg, hvarigenom Inrättningen kan med det nödiga bidraget förses, den nemligen: att en viss mindre afgift, sorn med Traktater och författningar ar förenlig, åiägges Ved och Viktaalie-väror, hvilka till Stockholm infäräs ifrån Finland, osli att denna afgift jemte TuIIumgälderne uppbäres och derefter lefvereras till den förordnade Direktionens disposition emot redovisning i behörig ordning.
Assistance-Con* toiret, V. 4 Afdlif. _ ang. anslag af Löner för tillökt antal Ledamöter och betjening i Kongl. Götha HofRätt, V. 4 Afd. 117. __ ang. aflöningen för Justitiae-Ombudsmannen och tjenstgörande vid hans Expedition samt Tryckfrihets Comitäen , V. 4 Afd. 120. ang. allmänna Magazins-inrättningen i Riket» V. 4 Afd. 122. ang. förändringar i Reglementet för General Assistance-Contoiret m. m., V. 4 Afd. 168- Stats - 48 Register. Stats-Utskottets Betänkande, ang. förvexling af förslitne Bancooch Riksgälds-sedlar, V. 4 Afd. 17a. ang. Bevillningen för Uddevalla Stad, V. 4 Afd. 175. —, — ang. tillökning i de Kongl, och Eursteliga Hofvens Stats-Summor, V. 4 Afd. 181. ang. Skrifvarehjelp åt Expeditions-Utskottets betjening m m., V. 4 Afd. 182. Utlåtande, ang. Krono-Uppbörds-betjeningens i Stockholm aflöning på Kronans, Stat, V. 4 Afd. 18?. ang. förhöjning i Remisse-laget för Landt Rentmästarne, V, 4 Afd. 187* . äng. förhöjning uti det Honorarium, som Riksens Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds Contoiret uppbära, V. 4 Afd. 198. _ ang.
Dess innevånare veta att inskränka sina begär och rätta sina företag efter sina tillgångar, utan att binda sig händerna i anseende till deras handelsföretag. Ju mera Vvi skilja oss ifrån samma grundsatser, ju mera vi gifva dem fördelar öfver oss, ju mera gifva vi anledning till tullförsnillningar och lurendrägerier, hvars inflytande icke kommer att synas i tullspecialerna, men som derföre icke blir mindre känbart. < Jag har trott mig således helt okonstladt böra yppa min tanka. Om jag misstagit mig, om ett annat System antages och fullföljes och kan gagna, skall jag med nöje erkänna att jag haft orätt. Om åter framtiden rättfärdigar mina åsigter, ehuru Den 7 Juli e. m. 485 de r.u ej gillas, skall det endast vittna att det är rigtigare att dämma efter allmänna grundsatser än efter ögonblickets intryck. Fäderneslandets välgång skall i båda fallen vara föremålet för mina önskningar, äfvensom det bör vara det för allas bemödanden. Herr von Rosenstein, Nils, anhöll, att Grefve Mörner måtte anmodas befordra detta sitt Yttrande till trycket. Uppå af Herr Landt Marskalken gjord proposition, blef hvad Herr von Rosenstein föreslagit af Ridderskapet och Adeln bifallet. Herr Munck af Rosenschöld: I anled ning af hvad tvänne värda Ledamöter nu anfört, får jag utbedja mig Ridderskapets och Adelns tillåtelse, att åter yttra mig. Herr Grefve Schwerin tycks ej hafva förstått mig, då han ansett min mening varit, att anmärka mot dess förslag om ett Moratorium. Jag sade uttryckligen, att jag icke om detta förslag ville fälla något omdöme, utan blott erinra, alt det endast skulle uppskjuta, men icke förekomma enskildas så väl som hela Rikets ruin, i fall för öfrigt samma mesure som hittills fortfar. Om Nederlagshandelns nytta i allmänhet för vårt Rike, är jag af lika tankar med Herr Grefve Mörner; jag anser den kunna vara nyttig , om Tullbevakningen är så organiserad, att den kan förekomma varornas tullfria insmygande i Riket, och r 485 Den 7 Juli e. *l. tillräcklig nederlagsfrihet betalas, samt va-, roma behörigen värdeias.
232 Den 12 Juni. behandling, någon gång hafva visat sig, att ett motsatt förhållande inträffat, och, om jag icke ville undvika att upptaga Ridderskapets och Adelns tid, skulle jag kunna anföra exempel äfven ur sednare Riksdagars historia, hvilka uppenbart besanna detta omdöme. f Då de Ledamöter, som yrkat votering, icke derifrån afstodo, uppsattes och godkändes följande voterings-proposition ; Den som bifaller det vid 1809 års Riksdag gjorda förslag till ny redaction af 38- §• Riksdagsordningen skrifver Jaj Den det ej vill skrifver Neji vimier Nej, förblifver 38 §• oförändrad. Voteringen företogs härefter klockan 11 och slöts klockan 1 , då, sedan en sedel blifvit aflagd och förseglad, rösterne befunnos hafva utfallit, som följer; Ja _ 146. Nej — 117. I anledning hvaraf det vid 1809 års Riksdag gjorda förslag till ny redaction af 38- §• Riksdagsordningen af Ridderskapet och Adeln hade blifvit bifallet. Följande tillägg till d<;nna §. hade 1809 och 1810 blifvit föreslaget, nemligen: lavida ej derstädes ett med utbrott af orolighet förenadt Constitutions-stridigt förhållande skalle uppkomma, i hvilket fall LandtMarskalk eller Talman ma kunna till nästa Söcknedag Plenum åtskilja. Afslogs. 5ö:te §:n. Häruti föreslog ConstitutionsUtskottet 1812, atti stället för ”tvänne månader” skulle insättas en månad. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: I anledning af den föreslagna förändringen af denna §. utbeder jag mig iå yttra några ord. Jag anser den grundsats af Ridderskapet och Adeln, i frågor om Grundlagarnas förändring, vara allmänt antagen, att då någon förändring föreslås, som icke innehåller något afgjordt bättre, än det redan i Grundlagen befintliga stadgandet, bör man låta detta förblifva sådant som det är. Man har, då man velat förändra äldre Lagar och författningar, ofta mera för ögonen de närvarande olägenheterna, och öfverser dem, som kunna bli följder af förändringen.