Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s föreskrift; och anser jag denna uppoffring ä Statens sida rikligen vara ersatt, dels genom de fördelar verket tillskyndar landet och näringarna, oberäknadt den betydliga areal af jord, som genom grufve-arbetet blifvit förvandlad från kärr till bördig mark, der nu en mängd liemmans-ägnre finna sin bergning, dels derigenom att en personal af omkring 1,000 vid grufve-arbetet och fabrikerna nu hafva ständig sysselsättning. Jag anhåller, att denna motion blir remitterad till Bevilln. Utskottet. Lades på bordet. Hr Boy, Johan Fredr., anförde skriftligen: Då Chalmerska slöjde-skolan i Götheborg högst fördelaktigt inverkat på näringarna, samt på ett vackert sätt omfattat håde de administrativa och prodiictiva yrken; så får jag vördsamt föreslå, det R. kl. St. föröka dess anslag från det närvar, af 3,ooo r:dr till 6,ooo, hvilket sednare belopp, sammanlagdt med skolans egen fond af 3,ooo r:dr b:co, erfordras för att gifva denna högst nyttiga och väl styrda inrättning den fullkomliga form och omfattning, som behofvet påkallar. En öfversigt af Chalmerska slöjde-skolans arbeten och förhållanden bar jag äran bifoga denna min vördsamma motion *). Hr Edenhjelm, Gillis: I följd af den värde talarens motion, vill jag blott anföra, alt jag finner den föreslagna inrättningen icke endast fördelaktig för Götheborgs stad, utan att den är riksgagnelig och nyttig för alla samliälls-classer, så väl de fattigaste som de rikaste; hvarföre jag också på det högsta understödjer motionen. Lades på bordet. Hr Stråle, Nils Wilh., uppläste följande tvänne motioner: 1. Det synes vara angeläget alt vid denna riksdag erhål *) Ifrågavar. öfversigt är särskildt tryckt oell har endast blifvit tilt Utsk. öfverlcmnad. 3 H. a5 >g4 Don j Mars f. w. Ja en lag för enskilda banker och hypotheks-föreningar.
Utskotten destomindre kunna ens approximativt uppgifva något belopp för den afgift, mot hvilken, utan rustningsbördans ökande, Kronan skulle magta passevoluncen sig åtaga, som bestämmandet deraf är beroende på kännedom af alla till hvart och ett Regemente och Corps hörande rustningspersedlars håde antal och slag samt värden och brukningstider; finna Utskotten sig icke böra föreslå Rikets Ständer att med någon underdånig framställning i en sådan syftning till Kongl. Majrt ingå. Då, vid sådant förhållande, det förslag, som i Kongl. Majrts Nådiga Proposition innefattas, synes anvisa den för hand varande tjenligaste utväg för åstadkommande af en jemnare fördelning af rustnings-besväret under krig, samt tillika innebär den i föregående till de rustande i detta hänseende gjorda framställningar saknade förmon, att, derest en del rusthåll icke funne för sig fördelaktigt att i de projecterade föreningarna ingå, sådant icke skulle hindra föreningarnes afslutande mellan öfriga rusthåll, med öppen rätt för de förre att sedermera i föreningarne deltaga; hafva Utskotten funnit sig höra hemställa, att Kongl. Majrts högstberörde Nådiga Proposition må af Rikets Ständer bifallas, men Rikets Ständer derjemte hos Kongl. Majrt i underdånighet anhålla, att, derest allmänna föreningar, till ersättande af i krig inträffande förluster och skador å hästar och rustningspersedlar, mellan rusthållen vid de beridne Regementena och Corpserne samfäldt och rusthållen vid de afsutne samfäldt, icke kunna till vägabringas, Kongl. Majrt täcktes till de rustande, Regementsoch Corps-vis sammankallade, låta å nyo framställa förslag om dylika föreningars afslutande inom hvarje Regemente och Corps serskildt. Stockholm d. 3o Dec. 1844* Staissami Allm. Bcsv.- och Ekon. Alik. till Exp.-Utsk. den 31 D(’c, kl. 3 e. ra.
Det har blifvit sagdt, att man icke borde bygga ett förslag på »förhoppningarne» om dess välgörande resultater, utan på bevista fakta; men i samma andetag vill man att vi skola förkasta ett förslag endast i förhoppning att vi från våra motståndare få ett bättre förslag, som vi ännu icke kännall Jag vill icke här begagna det ord, som passar för att karakterisera ett sådant anspråk. Man har vidare sagt, att om, för den sorgliga händelsen, att det nu hvilande förslaget blifver genom några få röster af B. o. Ad. förkastadt, Konungen omedelbart skulle framlägga enahanda förslag, sådant vore nära nog en »revolutionär åtgärd.» Konungen måtte likväl hafva samma rätt sorn hvarje enskild riksdagsman, att nemi. Riksdag efter Riksdag förnya samma förslag, ända till dess det går igenom. Jag har sjelf såsom representant i min ringa mån fyra till fem Riksdagar efter hvarandra djerfts motionera t. ex. testamentsfriheten, bördsrättens afskaflande, o. s. v., till dess jag haft tillfredsställelsen att se dessa förslag slutligen antagna. Och många af R. o. Ad:s samt öfrige Stånds ledamöter hafva gjort sammaledes. Skulle det då vara Konungen eller hans Ministrar förment att, med stöd af åtminstone tvenne Riks-Stånds bifall och af landets högt uttalade fordringar, förnya ett förslag, som Konungen ansåg lända till fosterlandets gagn? Eller kanske skulle H. M:t låta afskräcka sig af en fåtalig majoritet hos R. o. Ad. och anse denna oöfvervinnerlig. Detta häntyder i sanning på tider, då R. o. Ad. ansåg sig vara det enda bestämmande Ståndet; men dessa tider finnas lyckligtvis numera icke, och jag hoppas de aldrig mer skola återkomma. Man har vidt och bredt ordat om »konungamaktens försvagande» såsom en följd af antagandet till lag af det hvilande förslaget. Utan förmätenhet vågar jag tro mig ega fullt ut lika mycken politisk både erfarenhet och insigt som de yngre talare, hvilka fört detta språk, hvarföre min mening torde gälla åtminstone lika mycket som deras; och min mening är den, att konungamakten genom det hvilande förslaget blifver betydligt starkare än under nuv:de representationssätt.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om Calmar Luns fördelning i 2:ne Län. (U. A.) Då Kongl. Majit funnit olämpligheten af Calmar Läns indelning, enär detsamma, med endast 2 till 7 mils bredd, innehölie längd af något öfver 28 mil, och hufvudsätet för Läns-administrationen vore så beläget, att derifrån till Länets ena gräns är ett afstånd af nära 24 mil, samt uppmärksamheten å detta ämne serskildt blifvit påkallad deraf, att en mängd Hemmansoch Bruksegare i Länets fyra mest nordliga härader, jemte innvånare uti Städerne Westervik och Wimmerby, äfvensom Riksdagsval Imägtigen för allmogen i två af dessa Härader, vid sista Riksdagen, uti ansökningar, dem Läns-Styrelsen understödt, utbedt sig Kongl. Maj:ts Nådiga behjertande att förhjelpas ur den vanlottade belägenhet, hvaruti de, i följd häraf, i administrativt hänseende, sig befunno, så har Kongl. Majit genom - Siats-Utskottets Ullålandej N:o 43. 9 nom Nådig Proposition, som finnes intagen, under N:o 2, uLi l:a Samlingen 1 Afdelningen af Bihanget till Rikets Ständers Protocoll vid innevarande Riksdag, föreslagit, att berörde Län måtte uti 2:ne fördelas, samt äskat, att de för den nya Läns-Staten erforderlige anslag måtte å Riks-Slatens 2:a Hufvud-Titel varda anvisade. Utskottet, som tagit noggrann kännedom, såväl af hvad inom RiksStånden, vid den Nådiga Propositionens remitterande, blifvit yttradt, som af vederbörande Embelsmyndigheters i underdånighet afgifna utlåtanden, jemte öfriga handlingar, hvilka åtföljt bemälde Proposition, får, för dess del, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad Kongl. Kainmar-Collegii underdåniga utlåtande innehåller, anföra: att Calmar
BorgareStandet har Hr Leffler anhållit, att Ståndet ville lemna bifall lill ofvanberörde hos H. PresteStåndet framstäldte förslag, och med instämmande deruti, återremittera Betänkandet; och hafva Hrr Santesson, Mattison och Modin med flere förenat sig med Hr Leffler. Beträffande först anmärkningen, att något serskildt och bestämdt utlåtande icke blifvit af Utskottet meddeladt öfver den del af Hr Frih. Ridderstolpes motion, som angår Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid 1817 och 1818 årens Riksdag, så enär uti motionen blifvit för LänsStyrelserne begärde s5 exemplar både af detta Bihang och af Bihanget till RiksStåndens Protocoll vid i8a3 års Riksdag, men utaf sistnämnde Bihang uti RtgsGontoiret förvarades blott sex completta exemplar har af sådan anledning det anmärkta misstaget tillkommit. Bctänkanden, Nro 355. a5g Till grundläggning för det utlåtande, Utskottet skall afgifva öfver hvad i öfrigt är vordet anmärkt, föreslaget oell under diseussionen om återremissen yttradt, får Utskottet, så väl, i afseende på R. o. A:s tryckta nu ifrågavarande Protocoll, som Bihangen till RiksStåndens vid de sist hållna a:ne Riksmöten, meddela följande från vederbörande i RrgsContoiret erhållne ytterligare uppgifter. a) R. o. A.s Protocoll vid i8rj och 1818 årens Riks~ dagar. Enligt Reversal, äro från RiddarhusDirectionens Canzli till RrgsContoiret lefvererade: utafi, 2, 3, 4 och 7 Banden 190 ex., utaf 5 Bandet 188 ex., utaf 6 Bandet 180 ex. och utaf 8 Bandet 18g ex.; hvilka samtlige i RrgsContoiret förvaras. b) R. o. A. Protocoll vid 18^8 års Riksdag.
Jag tror mig dock framför den värde talaren äga det företräde i framställningssätt, att min excuse kommer efteråt, då lian deremot började med excusen. Jag hoppas, mine herrar! att vi icke mätte fortgå på den bana vi började beträda på f. m., nemi. att tala till passionerna, och icke considerera saken. Är det på det sättet, som StatsUtsk. skall få attacker för hvarje tillstyrkande, som innefattar afslag på framställningar om anslag af statsmedel, och svar derpå skall lemnäs; så hemställer jag ännu en gång: när skall allt det taga slut? Frih. Tersmeden, Wilh.: Jag är visserligen i det mesta förekommen af Frih. Sprengtporten; men det torde tillåtas mig att tillägga några ord. Jag hörer icke till skrået, och kan således icke bedomina behöfligheten eller icke af det utaf Ur Gyllenhaal begärda anslaget; men då, oaktadt anslaget blifvit förordadt af tvänne Hofrätts-presidenter, af hvilka den nuvar. presidenten med särdeles värma och nit omfattat saken, K. M. icke funnit lämpligt att uti sin nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof derom göra f ramställning till Ständerna; så kan jag ej annat än anse, att anslaget icke mätte vara så högst nödvändigt. Vöre det så, hade K. M. förmodligen icke underlåtit att upptaga det i sin propos. Skulle R. St. så tillvägagå, att de, på enskilde motionärers begäran, biföllo ökade anslag i ett eller annat hänseende hvad löneregler:n angår; så förmodar jag, att K. M. dermed icke skulle vara belåten. Jag förmodar, att K. M. vid början af en riksdag gör upp, huru han anser, alt staten bör blifva reglerad och derefter lill Ständerna framställer sitt förslag, hvarefter Ständerne, i mån af tillgångarna, bifalla de anslag, som de anse sig böra bevilja. Hvad sedermera uti enskilda motioner uti ett eller annat afseende förekommer, anser jag icke böra af Utsk. tillstyrkas eller af Ständerna bifallas; ty derigenom kunde en rubbning ske uti de af K.
Att, utom det ansvar, som serskildt, är stadgadt för* underlåtenhet, vid Mantalsskrifningar, af ordentlige uppgifter å inflyttad t tolk, ätvensom för den , hvilken försummar att hos Pastor förete vederbörligt Prestbetyg, föreslå någon ytterligare straffbestämmelse, firma Utskotten icke lämpligt, helst förslaget, att lägga underhålls-skyldigheten af ett inflytiadt fallighjon på den, som detsamma mottagit, rnen icke anmält, sällan eller alldrig, såsom inom ett Riks-Stånd blifvit anmärkt , lärer leda lill ändamålet, när den mottagande vanligen sjelf hörer till classen af Församlingens minst bemedlade medlemmar. 8:0; Att Rikets HÖglofl. Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det hvarje församling måtte, erhålla rättighet, alt inom sig träffa serskild öfverenskommelse angående sin Fattigförsörjning. Församlingarnes ifrågavarande rättighet finna Utskotten , såsom, under det allmänna vilkoret af laglighet, redan både gifven oell bestämd, icke behöfva genom serskild föreskrift stadgas; hvadan motionen derom torde böra förfalla. Bih> till Rikt-St. I Af-t, i a‘.dra B.t 6:te 11;u 10 Lug. s, Ällnh Bav, o. Otc , t/isk. Ull, N:o yöi 9:0 Att Utskotten bordt lästa mera afseende på Motionairernes yttranden i a:dra och Ssdje punkterne af torra Betänkandet* (siddi 26 och 27) att någon billig proportion borde finnas emellan serskilda orters deltagande i samma fattiges Underhåll * i nion af flen tid de på hvardera stället * med större eller mindre arbetsförmåga* tillbragt. 10 å i5 åt* borde deri inflyttade hafva lefvSJt i eri socken utan allmänt understöd* om församlingen ensam skulle anses pligtig vidkännas hela dess fattigunderhåll; i annat fall borda det proportionaliter fördelas mellan de församlingar* der han vistats under sirt arbetsföra tid.
IYIts höga förtroende bekläder, cfterlemnat en ganska betydlig brist, hvilken, enl. hvad räkenskaperna utvisa, uppkommit dels af flera af behofvet oundgängligen påkallade hemliga utgifter, hvaröfver handhögarna äro af natur att endast kunna föreläggas ett Hems ligt Utskott, dels af åtskilliga högst kostsamma utomordentliga ambassader, dem Rikets värdighet icke tillåtit att åsidosätta, dels äfven i följd af de många under samma tidrymd med främmande makter afslutade handelstraclater och ans dra conventioner. För att afhjelpa detta missförhållande emellan inkom-? ster och utgifter samt bereda en utväg för minister-cassan, att, jemte betäckandet af ytterligare tillkomna oförutsedda behof, tillika kunna successive befrias från ett under före-? nämnda ogynnsamma omständigheter åsamkadt tryckande deficit, har E. K. M. till berörda cassas disposition och emot särskild und. redovisning, af extra utgifts-medlen årligen låtit i nåder anordna 4°>00° ■'•dr Sv. b:co, samt dessutom tillsvidare anbefallt ett årligt afdrag af 10 proc. å de diplomatiska embetsoch tjenstemännens tractamenten. Förmedelst dessa åtgärder och inskränkningar har det blifvit möjligt alt ifrån och med år 1817, genom årligen uppkomna större eller mindre besparingar i mån af de tillfälliga behofvens större eller mindre kraf, kunna tillvägabringa en årlig förminskning af den balancerade bristen, så att denna sednare inom 5 å 6 år torde vara fullkomligen betäckt. Skulle dessförinnan någon nedsättning komma att äga rum i de anslag och tillgångar, minister-cassan hittills haft att disponera; så vågar jag för min und. del yttraden till visshet glänsande farhåga, att oftanämnda cassa ånyo ti 11 baka fa I ler i sjn fordna brydsamma belägenhet, lika äfventyrlig för utrikes ärendenas ändamålsenliga ledning, som omöjlig att åter upphjelpa för de embetsman, hvilka, i öfverensstämmelse med E. K. Rl:s nåd. afsigt, nu efter bästa förstånd söka att i förvaltningen vidmakthålla ordning och sparsamhet.” H. R. o.
Emb.-Berättelse för år t SJÖ. 113 från Brunkeberg en halftima efter slutet af den så kallade reformbankett, sorn den dagen ägt rum i en lokal utmed torget, lemnat den rapport, att ingen oordning eller oväsende i trakten af Brunkeberg försports, i följd hvaraf Polismästaren Limnelius, för sin del, ansett ingen anledning vara för banden att befara ordningens störande; att Polismästaren Limnelius derpå återvändt, sedan han blifvit underrättad om Herr Öfverståthållarens afsigt att bevista spektaklet, dit Herr Öfverståthållaren baft anledning tro, att Hans Maj:t Konungen ärnade begifva Sig; att Herr Öfverståthållaren, hvars åliggande icke kunde utsträckas derhän, att han borde personligen deltaga i blott observationseller bevakningsåtgärder eller infinna sig vid hvarje gatuuppträde, utan jemlikt 17 §. i Öfverståthållarens instruktion bade öfverinseendet och hufvudstyrelsen af hela polisväsendet i hufvudstaden, i följd hvaraf hos honom berättelser borde ingifvas och sammanstöta uti allt, som vore stridande mot god ordning och polis, på det han måtte kunna vidtaga åtgärder till förekommande af oredor och bibehållande af det allmännas säkerhet, ansett sin plats vara i medelpunkten af staden, och att då Kongl. Theatern, som vore ett offentligt ställe, hade ett sådant centralt läge, befunnes betydligt närmare Brunkeberg, der man möjligen kunde vänta sig oordningar, än Öfverståthållarehuset, och ägde i sitt grannskap vakten vid Gustaf Adolfs torg och Poliskammarens lokal, hvarest en styrka af Polisbetjening förefanns, samt afståndet till Slottsoch Högvakterne endast vore två till tre minuters väg längre, än afståndet imellan samma vakter och Öfverståthållarehuset, och Herr Öfverståthållaren dessutom ägde en särskild anledning att infinna sig å Kongl. Operan en dag, då sinnesstämningen vore orolig och theatern besöktes af Hans Maj:t Konungen och den Kongl. Familjen, Herr Öfverståthållaren vore öfvertygad, att hans närvaro å detta ställe under förevarande förhållanden icke boi’de kunna klandras, utan att Herr Öfverståthållaren befunnit sig på den plats, der han företrädesvis bordt vistas; att det lika litet borde kunna läggas Herr Öfverståthållaren till last, att han icke förr, än som skett, infunnit sig i Kyrkbrinken, då bevisligt vore, att Herr Öfverståthållaren genast efter emottagande af rapporten om den uppkomna oordningen, utan allt uppehåll och med möjligaste skyndsamhet begifvit sig till det hotade stället; att i afseende å den tid,
Frölich: Jag skulle.icke uppstått för att frikalla mig från att hafva fällt en så sträng dom, som Frih. Boye tillskrifvit mig, ehuru jag icke vet mig hafva utsagt den; men jag har begärt ordet, emedan jag blifvit uppmanad att uppgifva ytterligare skäl för de satser, jag sist framställde, och jag får tillkännagifva, att jag är glad deröfver, alt denna fråga nu blifvit så framställd, att, såsom jag hoppas, det blir omöjligt för fullmägtige i Riksg:scont. att ens försöka *44 Den 9 Maru c. m. upptagandet af ett sådant intermediärt lån, sorn här blifvit jfrågastä 1 dt. Jag hoppas, att denna discussion skall blifva den sista rörrde ett sådant upplåningssätt. Jag torde nu få försöka att framställa den bevisning, sora Frih. Boye begärt, och ber derföre att få nämna, det en stat, iden stund den begär lån, ej kan betraktas annorlunda än som en individ, hvilken vill låna. Må man föreställa sig en individ, som, för att begagna ett bekant uttryck, inga andra capitaler äger, än sådana, som sägas upp, d. v. s. skulder. Han säger: Låna mig penningar på kort tid, tills jag hinner göra mig ett stort lån. Nu är det blött på 3 å 4 månader, jag vill låna. Jag har skaffat mig ett creditiv, men behöfver nu ett lån, som jag skall återbetala, då jag får ett stort lån. Sådan är just den kategori, hvari staten ganom denna intermediära låneanstalt skulle komma. Hvad creditivet beträffar, så har dervid i allni, språkbruket här i landet blifvit fästad en förvillelse, som jag mer än en gång märkt och som kommer deraf, att Riksgtscont. fått ett creditiv på Banken, som ej varit annat än en förbindelse för Banken att betala alla de skulder, Riksgtscont. kunde göra. Men detta är ej creditiv i ordets rätta bemärkelse, och ett sådant creditiv kommer ej hädanefter att existera. Ett creditiv är ej annat än ett löfte om hjelp vid förefallande behof.
Barthelemy välgång och förkofran, kan likväl Kongl. Majit icke erkänna Moderlandets fördel af denna Ultramarinska besittning vara så beskaffad, att några kostnader för dess bibehållande böra Svenska undersåter påföras. I den stund Colonien ej längre kunde på ett för Sveriges Krona värdigt sätt administreras genom tillgångar hemtade från sjelfva besittningen, skulle hela ändamålet med dess acqvisition förfelas, och Kongl. Majit veta att häldre välja andra utvägar än att bygga Coloniens fortfarande bestånd på Moderlandets uppoffringar. Deremot anser Kongl. Majit en mer afskild och mindre beroende Styrelse af denna Ö, i fullkomlig öfverensstämmelse med Sveriges politik, väsentligen bidraga till Sveriges och Coloniens förenade båtnad; och det är med hänsigt härtill, som Kongl. Majit i Nåder linner lämpligast att lika med Hertigdömet Pommern, ej mindre Ön St. Barthelemy än de Ultramarinska besittningar, hvilka i framtiden kunna förvärfvas under Sveriges Krona, undantagas från Moderlandets Statsförfattning, admini - 250 Riksdagen 1812. stration och Drätsel för att förvaltas efter de särskildta grunder, sorn antingen vid acqvisitionen blifvit eller blifva lagde, eller sedermera i behörig ordning tillkommit eller tillkomma, då alla dertill hörande ärenden borde behandlas och inför Kongl. Majit i underdånighet föredragas af ett särskildt Departement utan att detsammas underhåll finge betunga Svenska Statsverket. Kongl. Majit, som härigenom äfven blefve i tillfälle att under närvarande ställning i Svenska Pommern, hvarvid Pommerska Stats-Expeditionens Embetsoch Tjenstemän äro utan sysselsättning och sina löner och lagliga inkomster beröfvade, genast organisei-a ofvannämnde Departement och af besparda Fonder från St.
De förra äro naturligtvis mycket förnämare än de senare, enär de lysa med verklig kunglig glans, nå-got som de senare skulle vara beröfvade, och det skulle der-för kunna hafva händt, att de förra betydt allt, de senare intet, samt att mången för den kungliga glansen känslig natur alldeles icke velat tillstå, att han tillhörde endast fre-dagsabonnenterne, hvilka visserligen äro gudar i jemförelse med icke-abonnenter, ' men dock endast dii mimrum gentium, de som ej hafva säte i Jupiters råd, d. v. s. på första raden eller öfre parkett, då den kungliga logen är upptagen. Nu är detta lyckligtvis ordnadt till allmän belåtenhet eller till belåtenhet för åtminstone fredagsgästerna, allt ifrån den lyckliga stund då hennes majestät drottningen gaf till känna sin nådiga afsigt att på en fredag infinna sig i teatern. Har sådant skett en gång, kan det ju * inträffa flera gånger. Fredagarne äro räddade, och äfven i det afseen-det har teaterstyrelsen firat en triumf. Öfverintendenten Westin är en man med god vilja och godt mod, en person som med sjelfständighetens tillförsigt förmår genomdrifva sina afsigter och har redan ådagalagt icke blott, att ett par och tjugu års landskansli icke inverkat störande på hans spänstighet, utan också, att han fortfarande lifvas af den kärlek till teatern, som, enligt hvad gamle män försäkra, skall hafva varit ett utmärkande drag i hans ungdom. Under sådana förhållanden borde det icke vara allt för anspråksfullt, om den fosterländska konstens vänner hoppas, att öfverintendentens verksamhetslust icke må känna sig tillfredsstäld af att åt teatern gifva endast den glans, som kan ligga i ett eller annat styckes präktigare utstyrsel samt i salongens finare och förnämare sammansättning ett par aftnar i veckan, utan att han med samma starka viljekraft och samma friska verksamhetslust må gripa in i det som är ännu väsentligare för skådebanan — främjandet af hennes uppgift som en stor och betydelsefull konstanstalt. När han på fullt allvar griper in deruti, kommer nog att visa sig, om hr Westin eger tillräckligt fast estetisk bildning.
S o m bekant, riktade vi i början af januari en inbjudning till svenska konstnärer att deltaga i täfian o m en teckning till omslaget för vårt j u l n u m m e r för detta år. Ett trettiotal täflingsskisser ingingo i n o m den utfästa tiden. Efter dessas sorgfälliga granskning och b e d ö m a n d e beslöts att tilldela priset, kronor 300, åt det förslag, s o m bar mottot: „ I sista minuten. " Vid den förseglade namnsedelns brytande befanns detta ha till mästare den kände artisten hr Victor Andrén. Det blir nu således hr Andréns prisbelönade skiss, hvilken k o m m e r att följas vid tryckningen af vårt julnummerornslag, och hvilken, s o m en artistisk och helt visst kärkommen julklapp, i s i n o m tid k o m m e r alla våra läsarinnor tillhanda. Tyvärr kunna vi ej för ovissa framtida behof binda o s s vid något eller nngra andra af de flere förträffliga förslag, s o m föreligga, huru stor frestelsen därtill än kunde vara. M e d upphofsmannen till teckningen: „Också ett förslag " önska vi emellertid få träda i personlig underhandling. De öfriga skisserna kunna nu när som helst, m o t uppgifvande af märke eller motto, få afhämtas å vår byrå. Stockholm den 10 mars 1896. Red. af Idun. * En bröllopsdag i Norden för tre hundra år sedan. För Idun skildrad af A. U. Bååth. (Forts.) Brudgummen skulle först rida gården rundt trenne gånger, och bruden skulle själf taga betslet af sin häst och lossa bukgjorden, ty härigenom åstadkoms, att hon med glädje födde sina barn. När de inkommit i huset, skulle bruden se till elden på härden, maten på bordet, ja, äfven titta in i stallet — detta för att medels sin närvaro viga allt och därmed äfven skrämma allt olycksvållande trolltyg dädan.