Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 1, angule tillökning af Utsk:s tjcnstemanna-personal. 7* 100 Den 7 December. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att vid höljan af nästa plenum komme alt företagas val af en Bänkman inom hvartdera af 4:de, 9:de och 20:de Bänkmans-afd:ne. Uplästes och lades till handlingarne inkomne prot.-utdr. från PresteSt. af d. 20, 26 och 29 sistl. Nov., från BorgareSt. af d. 4 dennes samt från BondeSt. af d. 25 och 28 sisth Nov. samt d. 4 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 e. m In fidem protocolb, Albert Munck. Onsdagen den Ii December 1850. Plenum kl. 11 f. m. Justerades ett prot.-utdr. för d. 7 och Pleni prot. för d. 4 dennes. Företog H. R. o. Ad. val af Bänkmän efter följande Hrr, nemi.: inom 4:de Bänkm:s-Afd.: N:o 57. Frih. Posse af Sähy, Carl Fredrik. inom 9:de Bänkm:s~Afd.: N:o 11. Hr Bonde, Fullm. Frih. Bonde, Knut Philip. inom 20:de Bänkm:s-AJd.: C. Hr Tersmeden, Jakob Johan, och hefunnos efter valförrättningens slut, till Bänkmän hafva blifvit utsedde: inom i:de Bänkm:s-Afd.: N:o 154. Frih. Bennet, Carl Steffan, med 5 röster. inom 9:de Bänkm:s-Afd. : N:o 9. Hr Ulfsparre, Sigge med 3 röster. inom 20:de Bänkm:s-Afd.: N:o 1912. B. Hr Nordenskjöld, Adolph Otto med 5 röster. Opnades Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i BankoUtsk.
Ä)ed hämtad anledning af, inom Utskottet gjorde anmärkningar, och dä twenne Riksdagars erfarenhet öfwertvgat ConstitutionS-Utskottet, att en allt för wida utsträckt tid för utöfningen af motionsräkten, icke annat kan, än öfwer det ändamål som äsyftar utdraga Riksdagarnes längd, har Utskottet trott sig böra tillstyrka, att 56 §. Riksdags-Ordningen, mätte i sa matto förändras, att i stället för twenne mänader ifrän Riksdagens början, blott En mänad skulle insättas ConstitutionS-Lltskotttt har ansett', att nar längden för Riksdagen'rätteligen bör antagas till allenast tre mänader, ganska wäl twä mänader kunna behöfwas till' beredande hos Utskotten och afgörande hos Riks-Ständen af de frågor, som, innom en mänads förlopp, hos Riksens Ständer kunna markas, i full öfwertygelse att ingen Riksdagsman bör kunna anse fin motionsrätt inskränkt derigenom, att en kortare tid för dess utöfning föreskrifwes. Con. Kitutions-Utskottet har äfwen trott sig kunna taga för ?6?2 Den!Z Julik. för afgjordt, att hwgr och en Riksdagsman sedan han anda fran Ncksdagsmannawalet kunnat bereda sig, redan wid sin ankomst til! Riksdagen, bör hofwa sia bekant hwilka mai kunna wara af sadan wigt, att staga derom böx af honom wäckaS, i hwilket fall, en månads tid utan twiswel ar tillräcklig för honom att stadga stna tankar och sammansätta sina motioner, hollst denna tid alltid beräknas enligt 27 § Riksdags, Ordningen ifrån den dag Konungen aflemnar Desi Nådiga Proposition om Stats,Wertets tillstånd och behof. Pa* Constitutions-Utskottets magnar. 6. lVlörner. ). lingstastius.' Z. ?.
Nro i36; Nro 292, i anledn. af erhållna återremisscr å utlåt. Nro i45 ; Nro 2,g3, i anledn. af återremiss "1 utlåt. Nro 171; Nro 294, i anledn. af återremiss å utlåt. Nro 173; Nro 2g5, i anleda, af återremiss å utlåt. Nro 176; Nro 2g'), i anledn. af erhållen återremiss ä SlalsUlskrs utlåt. Nro 186; Nro 297, i anledn. af olika beslut öfver Utskrns ullåtm Kris 82 och 188, angrde prolongation å arrendet af Edeby hemman; Nro 298, i anledn. af olika beslut öfver utlålrna Nris 84 och 190, ang:de prolongation å arrendet af Söderby hemman ; Nro 29g, angrde skiljaktiga beslut öfver utlålrna Nris 85 och 189, rörrde prolongation å arrendet af Barkarby hemman; Nro 3oo, angrde sökt rättighet för åtskilliga studer att återbekomma af dem erlagd rotefrihets-bevillning; Statsoch Bevill n. Utskotten: Nro 22, angrde så väl K. Mrs nåd. skrifvelse till R. St. i anledn. af framstäldt förslag, att halfva tulluppbörden för inkommande utländska stenkol må till understöd för Höga näs stenkolsverk anvisas, som ock åtskilliga i detta ämne väckta motioner; Nro 23, i anledn. af Hr Rosenblads, Bernh., motion, angrde förändradt sätt för tolagens uppbärande; Nro 2.4, angrde åtskilliga motioner och yttranden, dels 0111 tillverkning af papper vid R. Strs pappersbruk Tumba för Charlse-sigillalae-contorets behof, samt till Tullverkets Stämpelsedlar, äfvensom till spelkort-conyoluter, och dels om förbättrade stämplar å dessa slags papper, samt 0111 enahanda format å alla s. k. skrjfkartor.
Glada sjömanspojkar höllo hvarandra om halsen och dansade rundt på det murkna däcket, och öfver alla de andra hördes skepparens röst, gäll och entonig, skarp som tonen från en gammal sjöfågel. Gubben Ljungberg var med hela tiden. Han satt på relingen och tog sina supar med lugn, strök den yfviga kransen af sitt skägg, hvilket från ena örat till det andra växte som ram åt hans väderbitna ansigte, sydvesten hade han i nacken, och hans ögon tindrade af godmodig belåtenhet, medan han uppmanade pojkarna att »supa för gamla Karolina». Men när ruset började blifva almänt och munterheten högljudd, fick hans ansigte ett betänksamt uttryck. Han spottade ut i sjön och såg uppåt himlen, där månen kommit fram under molnet och stor och rund glänste genom underligt formade molntappar, som skingrade gledo för nattbrisen. Hans ögon foro med ett eftersinnande uttryck omkring tacklingen, som stod belyst af månljuset. Och när bullret blef för vildt, reste sig Pelle Ljungberg, klef bredbent och med svaj i gången fram till hytten och tog af sig hatten. – Tyst, röt gubben och slog näfven i kajuttaket, så att det knarrade i det gamla virket. Tyst, för nu ska’ jag hålla tal. Det blef stilla på däcket, och i en underlig grupp stod besättningen omkring gamle Pelle. Skepparen och de båda gamlingarna stodo närmast honom, och ungdomen stod i halfbåge framför honom. Pelle Ljungberg såg ut, som om han inte skulle kunna tala. Ansigtet gjorde väldiga grimaser, och ögonen plirade. De öfriga betraktade hvarandra, men ingen sade något. – Ni tror, att jag är full, sade gubben till sist. Fast det är jag inte, men nu vill jag säga något till vårt gamla fartygs heder, och nu ska ni höra på. – Ni äter och super och lefver galna. Men det är ingen mer än jag, som tänker på, hvarför vi super. Och därför tänker jag tala om det. Ty gamla Karolina har gått på sjön länge, innan dom flesta af er har paltat på landbacken. För fartyget är bygdt i Luleå, och jag har inte varit med på alla resor.
— Min erfarenhet åter, hemtad från verklig tjenstgöring uti både Kanslistoch Kopistgraderne, har öfvertygat mig om deras absoluta nödvändighet inom så väl Kansliet som StyrelseVerken. Jag skulle visserligen, likasom vid 2:dra HufvudTiteln, hafva yrkat återremiss af denna punkt, ifall icke det särskildta förhållande här vore för handen, att, enl. hvad det den K. Proposm bifogade prot:t innehåller, man ämnar organisera tjenstgöringen inom de öfriga StatsDepartme så, att Kanslisterne få en annan vida vigtigare be - 14 Den 3 Juli. fattning än den att blott vara renskrifvare, hvilken befattning jag för öfrigt tror att de bestridt i ringa mån, emedan renskrifningen hufvudsakligen blifvit ombesörjd af Kopisterne med biträde af extra ordinarier, så att Kanslisterne kunnat användas till andra och nyttigare göromål. Ar det väl då, jag frågar det, ringaste skäl för handen, att ej fortfarande ställa dessa tjenstemän på ordinarie stat ? De försättas ju derigenom i ett alldeles olika förhållande med den motsvarande graden inom Just.Depart., der hufvudsakligen Revisionsoch Prot.Sekret. förrätta alla förekommande göromål, utan att fråga någonsin kan upstå om att göra en sådan organisation som inom de öfriga StatsDepart:n. Man säger att meningen ingalunda är att sätta de tjenstemän, som f. n. finnas inom itrågavide graden, på indragningsstat eller att beröfva dem de fördelar som en förhöjd aflöning skulle medföra. Det är visserligen oändligt beskedligt af StatsUtsk. att icke vilja fråntaga de ordinarie tjenstemännen den aflöning som på ordinarie
Dito af motstående Räntcmcdcl Förskotter till Krrgs-Utgifter, dels redan anmäld-. te , dels ufbctaldie emot framdeles anmälan hos , Riksens Ständer 272,506: 45. 8. Dito till åtskilige andra behof Dito 165,84?: 2.7. Till 1822 års Riks-Stat, Öfverskott på årets Inkomst • . 107,02 Motstående å 1816, 1817 , 1818 och 1819 arens Kronouppbörd influtne Restantier • . i5t,9t4: i3. — hvarifrån afgå de till kostnader och behof vid Organisationen af Försvars-Verk, detta är, af Öfverskotts-medlen disponerade och här ofvan under Stats-Utgiftcrne för året inhogripnc , Besparing på årets Utgift Stats-Verket» Skuld till Banken vid 1820 Irs slut JOH. HENN. GYLLENBORG. Stockholm den 14 December 1822. På Ilögloflige Ridderskapets och Adelns vägnar i GUST. af UGGLAS. C. J. af NORDIN. A. W. RIBEN. SVEN WIJKMAN CASPERSON. På Våiloflige Borgare-Ståndets vägnar : AND. SVEDELIUS* B. J. KURSELL. FREDR. LANGENBERG. JOH. L. WIKLUND. PEHR NILSSON. Första Hufvud Titteln Andra Ilufvud Tittclu. Tredje Hufvud Titteln. Fjerde Hufvud Titteln - Femte Hufkud Titt jin. Sjette Hufvud Titteln Sjunde Hufvud Titteln Åttonde Hufvud Titteln. Allmänna Indragnings Staten. JNiondc Hufvud Titteln. Summa 5,970,747 CARL. MAGN. at ROBSON. C. D. AF p. kolmark MATTEL JACOBSON. TOU. A. CARELL!
Ben handling, som i förevarande fall med inteckningsansökningen ingafs, var, enligt det i hofrättsakten befintliga inteckningsprotokoll, ett af gäldenären utgifvet betyg, att inteckningssökanden för de i fråga varande skuldposterna ingått borgen såsom för proprie skuld. Detta betyg har således icke blifvit ansedt för en sådan handling, som enligt 1 § af Inteckningsförordningen bordt med ansökningen inläggas, såsom tjenande till grund för fordringen, och har ej heller kunnat så anses, i fall med sådan handling icke kan förstås annat, än en skuldförbindelse i hufvudskrift. Ar åter detta, enligt hvad jag trott mig kunna antaga, icke meningen, och kan hufvudskriften ersättas med annat giltigt bevis om fordringens verklighet; då lärer af bristen på ali föreskrift om beskaffenheten af sådant bevis ej annan följd kunna uppkomma, än att hvarje handling, som tjenar till antagligt bevis om fordringens verklighet, också kan tjena till grund för dess intecknande. Frågan om inteckningsrätt för oinlöst borgen vill då ej heller innebära annat, än den frågan, huruvida för oinlöst borgen verklig fordran hos gäldenären tillkommer löftesmannen. Härpå torde kunna svaras, att med en på sådan grund stödd fordran svårligen kan annorlunda förhålla sig, än med den, som skuldebrefvets innehafvare äger hos löftesmannen för en icke proprie borgen. Fordringsägarens rätt mot löftesmannen i detta fall och Iöftesmannens rätt mot gäldenären i andra fallet äro lika beroende af gäldenärens betalningsförmåga. Den enes fordran är hvarken mer eller mindre oviss hos löftesmannen, än den andres hos säklenären. Kan den ena af dessa fordringar utan medgifvande intecknas; så bör den andra äfven kunna det. Nu torde det icke bestridas, att fordringsägare har rätt till inteckning i löftesmäns fastighet; och om så är, utan hinder af ovissheten, huruvida Iöftesmannens betalningsskyldighet kommer att inträffa och derigenom verklig fordran hos honom uppstå; så lärer det svårligen kunna påstås, att ovissheten, huruvida Iöftesmannens skyldighet verkligen kommer att tagas i anspråk, och han i följd deraf erhålla verklig fordran lios gäldenären, bör hindra honom att få en sådan fordran genom inteckning försäkrad.
Angående behofvet af tillsyn öfver byggnads väsendet i landsorterna, har Ofverintendents-Embetet, uti serskildt memorial af ofvannämnda dag, underdånigst anfört, att Embetet väl redan, på grund af dess nu gällande instruktion, egde att, vid insändande till nådig pröfning af hos Embetet handlagda ritningsmål, serskildt fästa Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på de byggnadsföretag, i afseende å hvilkas utförande i öfverensstämmelse med ritningarne en kontroll företrädesvis kunde anses behöflig, äfvensom att, i händelse Eders Kongl. Majit derefter, i sammanhang med fastställande af ritningen, skulle pröfva skäligt sådant föreskrifva, låta besigtiga dylika byggnader, samt, derest desamma skulle befinnas vårdslöst eller felaktigt utförda, sådant i laga ordning beifra. En dylik föreskrift kunde dock, i följd af dess tillämpning endast i ett och annat ovanligare fall, icke utöfva den verkan i afseende på byggnadsväsendets behöriga handhafvaride, som Embetet funne vara af behofvet påkallad. Ej sällan blefve ritningar till kommuners byggnader, synnerligast kyrkor, med ospard möda af Ofver intendents-Embetets arkitekter utarbetade och af församlingarne antagna, under erkännande af dessa ritningars stora företräden framför dem, hvilka kunnat i orten åstad kommas, men vid byggnadernas utförande så ofullständigt följda, eller ock byggnadsföretagen i öfrigt så litet tillgodosedda, att deraf uppstodo oriktiga proportioner och äfven betydande konstruktiva brister, hvarigenom byggnaderna i större eller mindre mån förfelades. Äfven i afseende å upprättande af förslag till reparationer samt tillsyn öfver de arbeten, som årligen verkställdes vid kronans, under Ofverintendents Embetets förvaltning ställda, egendomar i landsorterna vore, enligt hvad en åberopad, af Intendenten vid Embetets ritningsoch byggnads-afdelning afgifven, berättelse öfver en, under nästlidne sommar, verkställd inspektionsresa utmärkte, en fullständigare tillsyn än hittills ganska behöflig.
Ad:ns önskningar; men då Utsk. skiljt sig från Direkt:ns åsigt, har jag ansett mig böra yttra det ofvansagda, under anhållan, att R. o. Ad. ville såsom sitt beslut antaga Direkttns hemställan, så lydande: »I betraktande häraf och då vid högst få tillfällen II. o Ad. lärer blifva så talrikt som till högre antal församladt, har Direktrn för sin del ansett sig äga anledn. hemställa, huruvida en dylik inredning, hvarigenom å bänkarne, försedde med ryggstöd, sillplatser i Riddarhussalen skulle kunna beredas utan olägenhet för omkring 340 och i nödfall för 400 personer och derutöfver, af R. o. Ad. anses motsvara den beqvämlighet förenad med nödigt utrymme, som med den beslutade förändringen af Riddarhus-salen åsyftas.» Det beslut, R. o. Ad. behagar fatta uppå denna hemställan skall Itiddarh.Direkttn låta sig angeläget vara, att skyndsamligen befordra till verkställighet, samt sålunda nitiskt efterkomma 11. o. Adtns vilja, så snart Direkttn sätter i tillfälle att den med säkerhet upfatta. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Afven jag kan icke gilla det slut, hvartill Utsk. kommit. Om någon nytta skall vinnas af den för - 362 Den 22 Februari. ändrade inredningen i Riddarhus-salen, bör man icke inskränka sig till att endast nödtorftligen stoppa bänkarne och göra dem något bättre än hvad de nu äro. De böra förses med ryggstöd, hvarigenom man kan å dem anbringa en pulpet, hvarå det blir möjligt att göra anteckningar. Saknaden af dessa pulpeter är en af de största olägenheterna af den nuv:de inredningen. Utsk. och minoriteten inom Direklrn hafva ansett ali genom en sådan åtgärd skulle för mycket utrymme medtagas, men enligt samme minoritets yttrande kunna dock 420 sittplatser beredas och utom vid 1844 års Riksdag, då R. o. Ad. vid ett tillfälle utgjordes af omkring 500 närvide ledamöter, lärer antalet af R. o.
Så sjöng hr Ö. precis som hr Hagman stället » där vill jag somna in en gång och myllas i vermländska jorden » med det mest intensiva sforzando, ehuru väl den mer heroiska timbren i företrädarens röst gjorde detta gravamen än mer bemärkt. Fordom utbredde hr O. sin vermländska i alla operor (särdeles Trollflöjten och kärleksdrycken voro olyckligt ute) men i denna rol, då den varit på sin plats — der visade hr O. alldeles omo-tiveradt att han lärt sig fullgod stockholmska. Det var inte spirituelt Prisnedsättningen vid detta skådespels uppförande är ett glädjande försök att låta en större publik och en annan än den vanliga få njuta af en god och för sig passande teaterföreställning. Vi ifrågasätta nu, om icke flera sådana pjeser borde upptagas, som kunde härutinnan alternera med Dahlgrens stycke, t. ex. Tillfallet gör tjufven, Nerkingarne, Den Ondes besegrare, Kronfogdarne o. s. v. Af den nuvarande personalen torde flere taga sig bra ut i denna re-pertoir, såsom fruarne Strandberg, Edling, fröknar Karlsohn, Jnngstedt, hrr Lundmark, Rundberg, Linden, Grafström eller ungefar samtliga de i Vermländingarne uppträdande. Man kan åtminstone fundera på saken till dess stöket med julmaten inträffar. » Mignon » är alltjämt en repertoiropera och förtjenar det ock, särdeles som titelrolen fortfarande har lyckan att tolkas af fru Edling, hos hvilken man vid hvarje nytt åhörande upptäcker nya förtjenster, så i dramatiskt som vokalt hänseende. Det samma kan dessvärre ej sägas om hennes medhjelpare, af hvilka fröken Ek icke passar för sin rol. I dramatiskt hänseende lyckas hon väl något bättreän företrädarinnan, frk. Karlsohn, hvars friska röst och lätta koloratur hon deremot så godt som totalt saknar. Af alla k. operans damer lär väl ingen mer än fru Östberg numera kunna i alla hänseenden lemna en acceptabel Philine.
Efter den sexåriga lärotidens slut stannade Scheele ytterligare tvänne år i Göteborg, hvarefter han fick anställning i Malmö hos apotekaren Kjellström, hvilken hade mycket intresse för kemiska försöks anställande och derför omfattade Scheele med mycken välvilja. Han fick här tillfälle att ytterligare förkofra sig i kemien. För större delen af sin lön köpte han kemiska böcker, som han grundligt och med eftertanke studerade. Från denna tid daterar sig hans bekantskap och vänskap med den sedermera så berömde mångkunnige Anders Johan Retzius. Under sin vistelse i Malmö utarbetade han sin undersökning öfver "Sal acetosellæ", hvilken, enligt yttranden af Gahn, lär ha ledt till den vigtiga upptäckten af oxalsyra. En häröfver författad afhandling inlemnades 1768 till Vetenskapsakademien, men blef icke till trycket befordrad, emedan Torbern Bergman, till hvilken afhandlingen remitterades, förklarat att han deri icke funnit något nytt. Föga bättre gick det med hans vackra upptäckt af vinsyran, hvilken han oförbehållsamt anförtrodde åt Retzius. Denne repeterade försöken och skref den i Vetenskapsakademiens Handlingar 1770 införda afhandlingen "försök med vinsten och dess syra", hvari han omtalar att Scheele, "en snabb och lärgirug Pharmaciæ studiosus", lyckats ur vinsten framställa en ny, från alla andra syror till sina egenskaper skild syra. Efter trenne års vistelse i Malmö flyttade Scheele 1768 till Stockholm, der han fick kondition på apoteket Korpen. Vistelsen här behagade honom mindre, emedan han icke fick lägga hand vid laboratoriegöromålen. Experimentera måste han, och sysslade derför i apotekets fönster med solljusets inflytande på ämnen, allt under det han expedierade recepten. Redan i Stockholm var han känd som en särdeles skicklig kemiker och förvärfvade sig på grund deraf vänskap af den tidens framstående läkare, Bäck, Schulzenheim, Bergius och Gahn. Genom den sistnämde blef han sedermera i Upsala bekant och vän med brodern, den utmärkte bergsmannen och kemisten J.G. Gahn, med hvilken han, sedan han lemnat Upsala, stod i liflig brefvexling.2
Ständer några förändrade stadganden, i afseende pä stämplingen af spel* kort, hvilka stadganden Utskottet ansett lämpligast böra, i likhet med. föreskrifterne rörande annan stämpelafgift, inflyta i Chartae SigillataäFörordningen, får Utskottet, efter behörigt öfvervägande af detta ämne, härigenom vördsamt aflemna dess utlåtande deröfver. Utskottets uppmärksamhet har, i mera än ett afseende, blifvit fästad på obetydligheten af den slämpel-afgift, som hittills till Stats-Cassan influtit för kort, och hvilken, enligt de handlingar, som blifvit Utskottet meddelade utgjort: Detta förhållande jemfört med den allmänna erfarenheten om en ganska betydlig consumlion af denna vara, har gifvit Utskottet grundad anledning, att fästa Rikets llöglofl. Ständers uppmärksamhet, så väl å de underslef hvilka vid korlslämplingen ega rum, som äfven å lämpligheten, att medelst förhöjande af afgiften bereda till Statsutgifternes bestridande ett ökadt bidrag, som ingalunda tungt belastar den skattdragande. Att underslef ega rum tvelfar Utskottet, i följd af erhållne upplysningar, ej att yttra, och såsom bevis derför torde vördsammast få anföras, alt, ehuru i nu gäilande Författningar finnes stadgadt, att kort böra åsättas 2:ne stämplar, nemi. Bevillningseller Barnhus-stämpel och Hallstämpel, af hvilka den senare är förbjuden att anbringas förr, än den förra finnes korten åsatt, och man således borde kunna med skäl äih. till R. St.
LandsStaten . f. d. Adelsfaneoch Militise-Indelningen och un Summa 2:o. Anslag lill Allmänna Verk och Inrättningar, Kyrkor och Fromma Stiftelser. La HufvudTiteln: IlofStallets utfordring . 4:de HufvudTiteln: Kongl KrigsAcademien Spanmål, sora Spanmål, sorn Smör. löses efter löses efter markegång. bestämdt pris. SkärTionde contant. Tionden. å Ordinarie Räntan af Bostads Boställen. af Utarrenderade Boställen. af andra Hemman. Anslag 4:de HufvudTiteln: 6:te HufvudTiteln: InvalidhusFonden Militiae BoställsCassan . Strömsholms Stuteri . SkogsplanteringsCassan Byggnaders underhåll Lappmarks EcclesiastikVerk . Universiteterne Fattigvården Hospitaler och LazarettetStora Barnhuset i Stockholm Barnhusen i Landsorterne Kyrkors underhåll Wadstena KrigsmanshusCassa Summa till enskilda Inrättningar och Personer. Akers Krutbruk Husqvarna GevärsFaktori Klädesfabrikerne i Norrköping . Kalkugnen på Gottland Fahlu Bergslag Sala Bergslag Hyttors Friheter Jordförluster genom Canal-an läggningar Byggnader och Reparationer Sumrna Smör. Spaomål, som löses efter markegång. Spanmål, sorn löses efter bestämdt pris. Q. d e - SkärTionde n. 30 Markcgdngsvärde och lösiungspris. Färjor och Färjekarlar Postbönders och Bref bär ares Friheter Städers Friheter Summa Sammandrag. Fa Afdelningen 2:a D:o 3:dje D:o 4:de D:o Summa Härtill kommer: Enligt utredning öfver Afkortningarne (Litt. P.) deribland orätt upptagne, till Anordningstiteln hörande anslag Summa Summarum Smör. Litt. O. cl c. SkärTionde Markegångsvärde och lösningspris. å Tionden. å Ordinarie Räntan af Bostads Boställen. af Utarrenderade Boställen. af andra Hemman.
Jag medgifver alltför gerna, att det biträde skolan skall gifva, är nyttigt och önskligt; jag skall ej bestrida det; men jag förutser en svårighet att finna utgångspunkten; ty hvad skall nu hända, om presterskapet, som ensamt haft att bedömma, när ynglingen, eller den unga flickan ägde nog christendomskunskap alt kunna admitteras till nattvardens begående, skall för sitt omdöme i denna del bero af skolmästarens betyg; eller får presterskapet, hädanefter sorn hittills, ensamt bedömma detta? Vanligen antager man, att den arbetande classen, efter att IO H. 21 löa Cili 32 Juli f. m. hafva forsla gången gått till nattvarden, inträder i samhället, antingen genom att taga tjenst eller att använda sig i yrken; men om desse personer icke lärt sig allt som i detta betänk. omtalas, om de ej känna naturläran, om de ej kunna quatuor species m. m., — om de ej kunna allt detta, som i mångas begrepp är mycket begärdt; skola de då vidare uppehållas i skolan? Skola de derföre förmenas alt inträda sorn verksamma medlemmar i samhället? Jag tror icke, att det vore rätt. — Slutligen utber jag mig att få åberopa den reservation Hr Ribbing afgifvit, äfvensom de ganska sakrika anmärkt!- Hr von Hartmansdorff i dag framställl, samt att hvad jag nu yttrat må åjfölja den förväntade återremissen till Utskotten. Frih. Leijonhufvud, Abraham: I första rummet ber jag att å Ekon.Utskts, cancellis vägnar till Hr von Hartmansdorff få hembära min tacksamhet för det approbatur cum laude han gifvit detta betänk., som vore det sammansatt med stilistisk förmåga. Huruvida Utsk. kan obetingadt taga åt sig detta smickrande omdöme, när Frih. Boye, som jag tror, ganska systematiskt bevisat, att sammanhang saknas mellan premisser och conclusion, öfverlemna!' jag åt någon annan att bedomina; men icke synes, vid sådant förhållande, den stilistiska förmågan uppdrifven till sin högsta potens.