Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hahrs karta öfver Sverige, enligt lil §; anslaget till anskaffning af likare och modeller för de nya måtten och vigterna, enligt 113 §; 8 Stats-Utskottets Memorial N:o 211. anslagen till anskaffning af läro-apparater åt Tekniska skolorna i Örebro, Norrköping och Borås samt åt Svenska Slöjdföreningens skola i hufvudstaden, enligt reglementets 115:de §:s l:sta och 2:dra momenter; anslaget för inrättande af Landtbruks-institutet på Alnarp, enligt reg-lementets 120 §; anslaget till utdelning af premier för djur, redskap och ladugårdsprodukter, enligt reglementets 121 §; anslaget till undersökningar och inspektioner vid allmänna arbeten, enligt reglementets 122 §:s 2:dra mom.; anslaget till stipendier vid Mariebergs Artilleri-läroverk, enligt samma §:s 4:de mom.; de till undersökningar rörande förestående jernvägs-anläggningar enligt 123 § anvisade medel; anslaget till fortsättning af Statens jernvägsbyggnader, enligt 124 §; de ytterligare lånen af Getle-Dala-, Nora-, Ervallaoch Wessman-Barkens jernvägarnes anläggning, enligt 125, 126 och 127 §§; lånen för anläggningen af jernvägarne mellan Hudiksvall och sjöarne Hellen samt Söderhamn och Bollnäs, enligt 129 och 130 §§; lånet för 2:ue flottbroars anläggning öfver Daloch Lillelfven, i närheten af Thorsångs kyrka, enligt 134 §; lånen för hamnbyggnader vid Färjestaden på Öland samt städerna Falkenberg och Strömstad, äfvensom för en hamnbassin och en kanal vid Carlstad, enligt 136 §; det ytterligare lånet för sänkningen af Bongen, Jernlunden och Åsunden m. fl. sjöar i Östergöthland, enligt 137 §; lånet för upprensningen af Storån inom Tjellmo socken af nämnde provins, enligt 139 §; understödet för jordegarne inom Leksands socken i Dalarne, som lidit förlust genom ett år 1851 der iuträffadt vattenflöde, enligt 145 §; anslaget till inköp af det så kallade Geijerska huset på Riddareholmen, enligt 118 §; anslaget till ombyggnaden af Drottningholms bro, enligt 149 § ; byggnadsoch tomtregleringslånen samt understödet för staden Eksjö efter den staden år 1856 öfvergångna eldsvåda, enligt 150 §; förslagsanslaget till ersättande af kolonien S:t Barthelemys förvaltningskostnader, enligt 151 §; gratifikation för Kamereraren i Kongl.
Ständer anse icke nödigt att här ingå i bedömande af tillräckligheten eller otillräckligheten utaf redan befintliga lärarekrafter på det ena eller andra stället; menr då, vid pröfningen af hvad som tili utjemnande af förhållandet blifvit åtgjord!, företer sig det egna förhållande, att det läroverk, åt hvilket Statsverket bestått de flesta lärostolar, blifvit beröfvadt undervisning i en del ämnen, för hvilka det eger särskilde lärare, — ty rättigheten att undervisa måste anses endast skenbar då den undervisande ej tillerkänts rätt alt i undervisningsämnena examinera eller öfver lärjungarnes|framsteg afgifva betyg, — halva Rikets Ständer ej kunnat undgå att åtminstone”anmärka, Expeditinns-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 88. 31 hurusom icke på något sätt tillgodogjorts den besparing åt Statsverket, som derigenom kunnat vinnas, utan lärostolar bibehållits, hvilkas overksamhet legaliserats, och hvilka derigenom förvandlats lill sinekurer. De ämnen, sorn ingå i medicine-kandidat-examen, äro följande: l:o Anatomi och Histologi; 2:o Fysiologi; 3:o Medicinsk och Fysiologisk Kemi: 4:o Farmakologi; 5:o Medicinsk historia, allmän Patologi, Terapi och allmän Patologisk Anatomi; 6:o Allmän Kirurgi; 7:o Fysiologisk Obstetrik; 8:o Propedeutisk medicinsk kirurgisk klinik. De åter som ingå i medicine-licenlial-examen, äro: l:o Speciel medicinsk Patologi och Terapi; 2:o Pediatrik; 3:o Psykiatri; 4:o Läran om Syfilis och hudsjukdomar; 5:o Speciel kirurgisk Patologi och Terapi; 6:o Oftalmiatrik ; 7:o Obstetrik och Gynäkologi; 8:o Speciel patologisk Anatomi; 9:o Toxikologi och Fannakodynainik ; 10:o Medicina forensis.
De ärendet rörande handlingar skola tillhandahållas Rikets Ständers Stats-Utskott; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. År och dag som ofvan. CARL C. J. Thyselius. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj.t Konungen t Stats-Rådet å Stockholms Slott den 29 Maj 1865. Närvarandei Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden! Herr Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Slutligen uppläste till justering Departements-chefen, Statsrådet Thyselius, ett i öfverensstämmelse med af Kongl. Majit, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, 28 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 114. förut under denna dag fattadt beslut uppsatt förslag till nådig Proposition till Rikets Ständer, angående rätt för Biskopen i Hernösands stift ra. m. Doktor Israel Bergman att, vid afskedstagandet, på rikets allmänna indragningsstat uppbära pension. Och fann Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, godt berörda förslag i nåder gilla samt befallde att nådig Proposition i enlighet dermed, af den lydelse bilagan till detta Protokoll upptager, skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protocoilo C. A. Th. Adelgren. Stockholm, tryckt hos Sam. Rumstedt, isca. Kongl. Maj:ls Nåd. Ank. till Exp.-Utsk. den 6 Juli 1863, kl. G e. m. Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition till Rikets Standerangående pension får framlidne f. d. Landshöfdingen m. m. L. A. Prytzs enka; Gifven Stockholms Slott den 5 Juli 1865. Sedan f. d. Landshöfdingen i Gefleborgs län, Kommendören af Kongl.
För öfrigt hor Utskottet welat wördsammell, gen hemställa om icke, wid Ve killständ, som iör en dylik förmän utlärdas, dec forbehäll mätte göras, ait, de Handlande l hwarje säd y Stad böra sjelfwa erlägga ostöningen till de Tull > Betjente, hwilka till förekommande af Lurendrägerter pä desto ställen, uröfwer det waniigg antalet anses oumbärlige, utan att Kronan eller Tull - Wreket med deras underläkt petastaS; äfweniom dylika tillständsbref borde tnneöälla, akt Tull-Författningarne i allt öfrigt skulle wara lika gällande för Veste som för öfrige orter i Riket; hwiiket dock Rik - Den 27 Januarlt. Hvy Riksens Högloft. Sländers egen pröfning wärdsommeligen unberställes. Slockholm den 8 Innuar't »8 ro Pä Höglofl RodderskaPä HögMördige Pre per och Adelns magnar ste - Scänoels magnar Joli 6. BorgarePä Hederwärda Boche» Sländets wägnar Gränders magnar L. s. Lcllonkeri-. k. Lricsion. Hc in ^rvlvLvIlo. k. I. dselLsl 1809 den 4 Octobsr uti Borgare-SkändetS Plenum uppläst, remikleradt till Riksens Högloft. Ständers Allmänna Bestvärsoch OeconomreUrstoll; betygar Lx ppotocolic» I. kll. k?Lrerlon lVördsamr Memorial! Det är en bekant och känd sak att wöra grannar Danstar och Norstnrne redan länge stordal slukren och den stora fördelen af en allmän NederiagS-frchet. SwerigeS Sjö - och Stapel - Släder i allmänhet sakna benna förmon Den wälle wara allmänt nyttig äfwen för ctz i mer eller mindre Ridd. och AS.Pror. 5. B. män. 89- * mc> Dm 27 Januarri. mön.
Något sådant torde nog låta tänka sig såsom en åt minstone medverkande orsak till vägrandet att mottaga en hedersbevisning från vår konstakademi, dä en sådan sent om sider infunnit sig. Huru därmed än må förhålla sig, så är det visst, att våra i Paris konstidkande landsmän äro missnöjda med akademien samt att detta missnöje ej häller saknar alt berättigande. Detta gaf sig, såsom bekant är, för någon tid sedan luft i en af 86 konstnärer undertecknad skrifvelse till akademien. Af dessa är det väl föga mer än fjärdedelen som tillhör den svenska paris-skolan, men det är dock otvifvelaktigt från denna del som skrifvelsen utgått. I känslan af sin verkliga betydenhet uppträda våra pariskonstnärer nu och fordra genomgripafide ändringar i akademiens sammansättning och verksamhet. De haock lyckats fä på sin sida ej blott ungdomen, utan äfven många af de gamla, till och med af akademiens egna ledamöter. Så finner man bland de 86 underteckname sådana namn som Ferd. Fagerlin, Aug. Jernberg, Bengt Nordenberg och Axel Nordgren af den gamla svenska kolonien i Düsseldorf, alla ledamöter af vår konstakademi. Att äfven dessa äro missnöjda med den konstinrättning de själfva tillhöra är icke utan betydelse, men det skulle onekligen betyda ännu mera, om de icke varit så länge frånvarande från fäderneslandet. Nu kunna de svårligen fullt tillräckligt känna, huru förhållandena här för närvarande äro, hälst som ingen af dem brukar deltaga i akademiens sammankomster eller på annat sätt arbeta till sammans med de andre ledamöteme. Ibland underteckname finnes också en och annan som kan sägas ej mera tillhöra de utöfvande konstnärernas antal, liksom ett par väl äro mera dilettanter än konstnärer. Men de öfriga, verkliga konstnärer och sådana som böra känna väl till förhållandena inom akademien, Åro tillräckligt många för att kunna uppträda med anspråk på att man lyssnar till deras framställning. Uppträdandet är således i och för sig visst icke klandervärdt, då det har till ändamål vår bildande konsts bästa, och däruti har icke visat sig någon anledning att misstänka egennytiga bevekelsegrunder.
Låter man deremot directionen eller bolaget lämpa detta efter behofvet, och så småningom infordra flera proc., om och när det finnes nödigt, så tror jag, att deraf uppkommer en helsosam verkan, derföre att röielsecapitalet icke på en gång ulan småningom kommer att ökas. Skulle riksmyntscassan ej på annat sätt kunna bibehållas vid ett någorlunda jemnt förhållande till den utelöpande creditsedelstocken, än derigenom att en högre proc. af grundfonden insattes i reda penningar, så skulle den bank, der ett sådant systeme antages, snart falla. — Af hvad jag nu anfört, hoppas jag, att hvar och en lärer kunna sluta till det ändamålslösa deruti att utsätta en större summas inbetalande i reda penningar. Det är dessutom den stora olägenheten vid ali insätta en större del af grundfonden i reda penningar, som Gr. Frölich anmäikt, att man utestänger en mängd personer ifrån att blifva actieägare. Det blir då endast den stora capitalisten, som kan inträda såsom actieägare, hvilket jag anser såsom ett förderf, emedan det leder till ensidig styrelse och stämmer allmänhetens opinion emot privatbankerna. Ju flere af landets innevånare, som kunna deltaga i ett sådant acliebolog, 492 Den ao Folirnari f. m. ju mera säkerhet och controll innebär det, och ju mera •viiivilja röner inrättningen, emedan många få skörda vinsten deraf. Om man vill i lagen utsätta och bestämma, såsom det är föreskrifvet i bolagsreglorna för Småländska privatbanken, att direcCn äger rättighet att icke allenast efter beliofvet efter kort uppsägning infordra 4° proc. i reda penningar, hvaraf en del redan är contant insatt, utan äfven, om så fordras, hela grundfonden; så tror jag, att allt hvad som i den vägen bör göras, är gjordt. — Jag kan således icke biträda de tre öfriga Ståndens beslut, att 4° proc. af grundfonden böra vid banks öppnande insättas, likasom jag ej heller kan bitiäda att i;del eller 33^ proc., såsom Gr.
F. n. inskränker jag mig endast till dessa anmärkmr, hvilka torde vara tillräckliga, för att ådagalägga att det sätt, hvarpå BankoUtsk. velat afhjelpa de nuvande olagenheterne vid depositionsoch kassa-rörelsen i Banken, ingalunda är ändamålsenligt. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Att döma af den siste talarens yttrande, skulle den, som icke hade närmare reda på föihållandet, kunna tro, att Utsk:s förslag endast är ett hugskott, bygdt på losan sand. För att gifva R. o. Ad. en ledning vid bedömandet af tillkomsten utaf detta förslag, torde jag få upläsa 29:de §:n af nu gällande Banko-Reglemente, sålydande: ”Fullmäktige berättigas, att åt 3:ue personer updraga utarbetandet af förslag till en sä beskaffad organisation af Banko-verket samt reglering af dess tjenstemanna-personal, att, jemte åstadkommande af större enkelhet i förvaltningen och räkenskapefne, all möjlig besparing i verkets förvaltningskostnader på det hela samt ökad beqvämlighet för allmänheten må, utan åsidosättande af nödiga kontroller, kunna beredas; börande förslaget i fullständigt skick till Fullmäktige aflemnas före slutet af år 1852; hvarefter detsamma, i händelse af Fullmäktiges godkännande, får tills vidare bringas till verkställighet, under vilkor likväl, att Bankens nuvande aflönings-stat icke må öfverskridas.” I anledn. af denna § utsågo Fullmtge 3 personer, nemi. en bland sig och 2 Kommissarier, för utarbetande af förslag. Jag förmodar, att, då Fullmige vidtogo denna åtgärd, de utsågo de bästa personer, de hade att tillgå. Dessa personer hafva sedermera utarbetat ett förslag till förändrad organisation, hvilket förslag blifvit i vissa delar af Under-Styrelsen och äfven af Fullm:ge underkändt, i andra delar åter godkändt. Till Utsk:s behandling öfverlemnades så väl Komiterades förslag, som UnderStyrelsens yttrande deröfver.
I s dant ändamål har Allmänna MsgazinsDirectionen varit anlitad, ej allenast under Konung Gustaf I13:s tid, utan ock under Förmyndaresamt f. d. Konung Gustaf Adolphs Regeringar. Samma methode har ock nu blifvit följd. Man bör också komma ihåg, att den Fond, hvaraf Medlen tagits, tillkommit, så till sä» gande, genom Stockholms Stads bidrag, i följe af den vinst Kronan hämtade af Brännvinsförsäljningen från de innom Staden belägna Regala Brännerier ; hvilken vinst utgjort egentliga tillgången och grunden för Magazinslnrättningens underhåll och utgifter. Först i senare tider, sedan 1810, har MagazinsFonden erhållit undsättning från Bar.quen , hvarigenom förhållandet blifvit i så måtto förändradt, att Riksens Siänders Revisorer kommit att taga kännedom om denna Fonds förvaltning samt redogörelsen derföre. Utskottets tillstyrkan, att Spannmåls-understödet, som i detta ändamål lemnäs BagareEmbetet i Stockholm , skulle upphöra med Augusti månads slut, torde kunna tåla anmärkning , då Sädesprisen vid den tiden vanligen äro höga , och då man ännu icke vet, huru den blifvande skörden kan utfalla men jag vill ej nu ingå uti en närmare granskning af Betänkandet, utan tror e»- Den 4 Maji, e. m. 139 dast, att hvad Utskottet föreslagit är det minsta, som Riksens Ständer kunna göra, för att gå KongiMaj ts Nådiga afsigter till mötes, lör befrämjande af en sak , hvilken Kongl. Maj t Sjeli har, med betydlig känning för Sin enskilta ( assa, understöd!. Jsg anhåller alltså om Proposition till bifall af Betänkandet. Herr Grefven och Lan dt Marskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln be. hagade gilia StatsUtskottets Betänkande, med det tillägg, att hos Kongl Majt måtte i underdånighet anhållas, att Kongl. Maj* täcktes i Nåder låta tillse, att det beviljade Spannmåls understödet så användes, att det för Huf. vudSiadens fattige
Och en plötslig lust vaknade hos honom att säga henne något, innan hon dog. Han sökte i sitt minne efter hvad han läst om sådant. Men prestens ord vid grafven var det enda, som rann honom i sinnet. Dem kunde han utantill. Ty han hade läst dem om och om igen, när han känt sig böra tänka på sitt syndiga lif och på evigheten, som kom efteråt. Men han kunde inte komma sig för med att i sina tankar kalla gumman för syndig, som han så ofta gjort förr. Hon hade aldrig haft tron, och hon hade inte velat följa honom på möten. Men hon hade varit honom en god hustru i hela lifvet. Att hon var gammal, rådde inte hon för och ingen annan häller. Läsa för henne ville han inte, inte ens nu, efter hon aldrig hade brytt sig om att läsa. Kanske skulle hon själf be honom, och då kunde han altid göra det. Han kände sig bara rådlös mot döden, som arbetade på att förgöra hans gamla hustrus lif. Och han fick en oklar känsla af, att hon borde få dö, som hon själf ville. Men säga henne något, det ville han. Och han grubblade öfver, hvad han skulle säga henne. Skymningen föll mer och mer öfver det lilla rummet, där det var alldeles tyst. Hustrun andades så sakta, att det knappast var hörbart för någon af de två, som sutto och väntade på, att döden skulle komma. Johan hade tändt sin pipa och satt tålmodigt på en stol vid spiseln, medan han lät tobaksröken i korta stötar blanda sig med röken från vedpinnarna, som i ett skarpt drag gick upp genom skorstenen. Och det hördes inga andra ljud än den svaga snarkningen från tobakspipan och urets knäppar, hvilka läto hårda och entoniga, som om hvarje slag berättat om det korta människolifvet, hvilket med hvarje sekund kommer närmare döden. Omkring den låga bädden, som stod längst in i det mörkaste hörnet, var det full skymning. Endast Söderberg kunde ibland se den gamlas ögon, när hon slog upp dem liksom för att se efter, om hon ännu fans kvar ibland de lefvande människorna på jorden. Ute hade det börjat snöa igen.
Preste-Ståndets, genom Protocolls-Utdrag af den 20 dennes, gjorde inbjudning, om åtgärder att befordra slut på Riksdagen, dock att sedan RiksStånden genom Herr Landt-Marskalken och Herrar Talmän, erhållit underrättelse om resultatet af den emellan dem och Utskottens Ordförande skeende öfverläggning, hvarje Riks-Stånd för sig må enligt 109 §. Regerings-Formen och8i §. Riksdags-Qrdningen besluta om och när det anser underdånig anhållan till Kongl. Maj:t, angående Riksdagens aflysande kunna framföras. S. D. Nedannämnde den 24 dennes på hordet lagde Utlåtanden och Beiänkanden, hlefvo, vid förnyad föredragning, bifallne, nemligen: S t a t s ,-B an c 0- och Lag-U t sk 01 tens: N:o 546> angående vilkoren för inrättandet af enskilde Banker och Disconter; och N:o 547> om enskildte personers rättighet att utfärda Anvisningar. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens: N:o 55o, om understöd för DykeriCommissarien Westbäck, m. m. S. D. Som Bonde-Ståndet, den 24 dennes, vid föredragning af Lag-Utskottots ytterligare Utlåtande IST:o 201, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i frågan örn förbud för Ledamöter i Hof-Rätt, att sig emellan byta lottade mål, bifallit hvad Utskottetjämnkningsvisföreslagit; fann Bonde-Ståndet sig icke kunna antaga Högv. Preste-Ståndets, genom Protocolls-Utdrag nämnde dag, uti detta ämne gjorde inbjudning. Prot. Utdr. d, 29 October 1823. I2U S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings - Utskottets, den iZ dennes, på bordet lagde Betänkande Nio 48, medförslag till blifvande Bevillnings-Förordning, blef samma förslag af Bonde-Ståndet gilladt, utom livad angår sista §.
Åt Fullmägtige öfverlemnas dock att, i händelse vaktmästarnes antal kan förminskas, inom det belopp, som nu utgår i löner, tjenstgöringspenningar, arfvoden och ersättningar till Bankens ordinarie och extra vaktmästare, få tilldela de vaktmästare, hvilka för tjenstgöringen inom Banken fortfarande bibehållas, den inkomst-tillökning, hvartill nämnda belopp lemnar tillgång och som kan finnas skälig, äfvensom ock att vid ordnandet af brandanstalterna samt nattbevakningen få anvisa de arfvoden, som för tjenstgöring af denna art kunna finnas lämpliga. å arfvodesstat: tjenstgöringspenningar: till tjenstemännen i första tjenstegraden, hvardera R:dr 150: d:o i andra d:o „ „ 300 d:o i tredje d:o „ „ 450 „ d:o i fjerde d:o „ „ 600 „ Vaktmästare med 600 Riksdalers lön „ „ 50 d:o med 700 Riksdalers lön „ „ 75 „ Öfvervaktmästaren i hans egenskap tillika af brandmästare „ 450: missräkning spenningar: till Kassörerne, hvardera R:dr 2,000: „ vårdarne af dagvexlingskassan, hvardera „ 300: arfvoden: till extrakt-arbeten och extra ordinarie tjenstemän „ 10,000: „ Registratorn i Diskont-kontoret „ 450: „ Notarien vid Banko-fullmägtiges expedition, för bestridande af kanslistgöromål „ 1,000: Kontors-cheferne, Banko-sekreteraren och Ombudsmannen, hvardera „ 600: Brand-chefen, så länge denna befattning anses fortfarande behöflig „ 400: Diskontstyrelsens ledamöter, utom Kommissari erne, hvardera „ 1,600: 12 Banko-Utskottets Memorial N:o 20. till Garde des medailles
Då, för Uppskattningen af alla andra Egendomar och Lägenheter, som kunna gifva någon afkastning, allmänna Saluprisen förnämligast blifvit lagda till grund; hvarföre skall en annan Norme följas i afseende på StångjernsBruken samt JernManufacturierne, hvaraf blifvit en ovilkorlig följd, att en stor del af dessa och helt visst alla StångjernsBruk , sorn icke äga egna Tackjerns-tillgångar, blifvit uppskattade vida öfver, så val deras verkliga värde, som hvad de vid Köpe-afhandlingen högst kunnat betalas och Taxeringsmännen, som icke härvid ägt rättighet följa omdöme eller öfvertygelse, hafva icke fått göra afseende, hvarken på äldre eller sednare Köpslut. Jag anhåller derföre, att den förändring uti i8i5 års BevillningsFörordning måtte göras, att BruksEgendomar värderas och taxeras efter lika grund, som all annan Egendom, nemligen allmänna och sednaste Köpe-afhandlingar, med jemnförelse af Egendomarnes verkliga värde, och att, då alla Hemman och Lägenheter, som tillhöra Bruk, serskilt uppskattas, icke högre pris sättes på HammarSkatten eller Smides-rättigheten, än hvarmed sådan rättighet betalas vid Smidens flyttande, eller ock, att, sedan hela BruksEgendomen, med allt hvad dertill hörer, är upptagen till sitt rätta värde, endast den andel deraf påsättes Smidet., som återstår efter afdrag af det serskilta värde, som tillägges Egendomens andra tillhörigheter. Jag tror mig icke, som skäl för denna '344 Den 5 Januarii. framställning, behöfva eller böra åberopa den mer eller mindre förmånliga ställning, hvaruti vår Svenska Bruksrörelse sig befinner.
Denna qvinnan med - 12* Den 6 Juni f. m. gifna frihet att blifva myndig endast i det fall att hon sjelf önskade det, var ett ganska visligt stadgande, enär det var lätt att förutse, att qvinnan, ovan vid affärslifvet, icke alltid skulle vilja begagna sin myndighetsrätt. Nu åter vill nian tvinga henne blifva myndig genom förev:de lagförslag, ty utan allt tvifvel skulle hvarje 25-årig qvinna vilja begagna sin rätt att råda öfver sin person, äfven om hon först, ehuru mot sin vilja, måste blifva myndig. Hvartill tjenar det sålunda att ställa giftomannarättens uphöraude i beroende af myndigheten? För mången skulle det leda till ganska stora och onödiga utgifter, andra skulle deremot kanske utestängas från möjligheten att få fritt bestämma öfver deras hand och hjerta, ithv att de först blefvo förklarade omyndige, ty det lärer väl icke kunna förmenas föräldrar eller målsmän att, innan qvinnan upuått 25 år, få, i likhet med hvad om sou finnes stadgadt, hos vederbörlig domstol anhålla det hon fortfarande måtte förblifva under förmyndareinseende, då lion visat att hon icke kan sköta den förmögenhet hon måhända eger. Man finner lätt till hvilken inkonseqvens ifrågavide lagförslag äfven i sitt anförda fall skulle leda. Dessutom är åtminstone icke alldeles otänkbart att denna lag kunde ge anledning till bedrägerier, något som lagstiftaren, så vidt möjligt är, bör förebygga. Jag yrkar således att K. o. Ad., med förkastande af Utsk:ts förslag, måtte antaga Hr Staafs reservation. Hr Cederschiöld, Gustaf: Vid förra riksdagen yrkade jag, när fråga var om qvinnans myndighet, att hon skulle erhålla den henne tillkommande naturliga rättigheten att bestämma öfver sig sjelf och sin egendom, men då nu ingen utsigt är att vinna det målet, nöjer jag mig med det mindre, som Utsk:t föreslagit. Mot detta Utskits förslag har blifvit anmärkt det oriktiga deruti att qvinnan skulle kunna, mot föräldrars vilja, sig gifta. De talare, som haft en sådan mening, synas alltid förutsätta att qvinna skall hafva orätt mot föräldrar.