Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar det öfverensstämmande med det allmänna rättsbegreppet samt med den konseqvens, som i all lagstiftning bör ega runi, ali röfvaren, sorn öfverfälle!' resande å landsvägen och, utan att tillfoga någon kroppslig skada, tillegnar sig deras medhafde saker, ofta kanhända af föga värde, skall svårare anses, än rånaren, som bryter sig in i annans hus, binder egaren och tillfogar honom så svår kroppsskada, att misshandlingen nära nog medfört lifvets förlust, samt derefter plundrar huset? Exempel å sistnämnde grofva brotts föröfvande äro icke sällsynta och så väl tidningarne som ganska många domstolars brottmålsprolokoll veta derom att berätta. Jag kail icke förmoda, alt det skulle varå R. o. Ad:ns mening att för detta uprönde brott i lag ålägga lindrigare straff än dödsstraff. Det har under öfverläggningen öfver den 24:de §:n blifvit anfördt, hurusom rånet ofta förekommer under högst mildrande omständigheter, saint alt det, vid sådant förhållande, vore barbariskt att belägga detta brott med dödsstraff. Jag erkänner vigten al denna anmärkn. och kan upgifva många fall, der detta straff skulle vara alltför hardt. Jag har derföre icke något emot, Den 16 Augusti f. m. 367 alt ett lindrigare straff för dylika arter af rån faslställes, på sätt Utsk:t i 24:de §:n äfven föreslagit; men då rånaren gör allt hvad i hans förmåga står att beröfva en menniska lifvet, ehuru väldet ej medfört åsyftad verkan, anser jag hans förfarande vara af så brottslig beskaffenhet, sä förnärmande för den säkerhet, icke allenast till egendom, utan äfven till lif, som det är lagens pligt att ål samhällsmedlemmarna söka bevara, att en sådan missdådare bör med lifvets förlust umgälla en så grof förbrytelse.
Mot denna på en sträcka af omkring 6 km. utvecklade artilleristyrka ställer en lika stark rysk infanteristyrka 144 kanoner, en tysk 240 kanoner, då kavalleriets artilleri fortfarande afräknas såsom reserv. Huru ogynnsamt ett sådant styrkeförhållande är, allra helst då man betänker artilleriets viktiga roll i en nutida strid, säger sig själf. I alla härordningsförslag har artilleriet också upptagits til 6 batterier vid hvarje arméfördelning, d. v. s. att den nyss tänkta hären skulle kunna uppföra i linien 144 kanoner, d. v. s. lika många som motsvarande ryska här. Men man vill ju alltid vara öfverlägsen och bör vara det i artilleri, om man icke kan blifva det med afseende på infanteriet, och dessutom är. det sannolikt, att ryssarne snart öka sitt artilleri, af hvilket en tredjedel dessutom har gröfre kanoner än våra, hvarför vi på inga villkor borde nöja oss, förr än vi bragt upp vår artilleristyrka till 8 batterier eller 48 kanoner vid hvarje fördelning. I det ofvan anförda exemplet skulle vi då komma upp i linien med 192 kanoner, hvilket ingalunda han anses vara för m} 7cket. Man har stundom hört invändas, att vår svenska naturbildning, åtminstone i mellersta Sverige, skulle försvåra användandet af så mycket artilleri, som man släpar med sig i Centraleuropas mera öppna trakter, men på de fält, där vårt lands öde kan komma att afgöras, saknas ingalunda plats för den jämförelsevis blygsamma styrka, vi uppställt såsom ett minimum. Vi måste skaffa oss sä ' många trumf på hand som möjligt. För att de båda syskonvapnen i striden, infanteriet och artilleriet, skola kunna blifva så förtroliga med hvarandra, som nutidens strid fordrar, måste de redan i fredstid vara i ständig vexelverkan, d. v. s. att hvarje fördelning måste hafva sitt artilleri för sig, såsom förhållandet också är inom alla väl ordnade härar — i de stora träder armékåren i fördelningens ställe — men ty värr ännu icke hos oss. Atta batterier är en lämplig styrka för ett regemente, hvadan våra nuvarande artilleriregementen böra fördubblas och hvarje fördelning bör få sitt eget regemente.
Pensions-anstall, för Sveriges Handelsflotlas Skeppare, Styrmän och Sjöfolk, om bildande af en. II. 246. R. 251. IX. B. 399. A. 407. XI. U. 285. A. 312. XII. E. 4. — för Svenska Läkare, om bidrag af allmänna medel till en bildad. IX. B. 312. A. 355. — för ålderstigne behöfvande, angående särskild bevillning för grundläggande af en. VI. B. 398. VII. A. 158. — för barnalärarinnor, om anslag till. VIII. B. 156, 410. A, 434. — Tullstatens enskilda. Se Tullstatens enskilda Pensions-inrättning. Pensions-fyllnad, om sådan vid afskedstagande! för Andre Bataljons Läkaren A. B. Michaelsen. III. 384. R. 392. VI. B. 28, 113, 116. Å. 342. Pensions-Kassa, Arméens, om statsbidrag för uprällhållände af den denna Kassa åliggande pensionering. VI. 64 4. VII. R. 3. XII. B. 34. A. 119. XIII. U. 334. A. 373. XIV. E. 243. — Hof-Kapellets, om uphäfvande af den genom Kongl. Brefvet den 30 Juli 1831 påbjudna afgift lill denna af kringresande skådespelare m. fl. V. B. 126. A. 198. Pensions-Staten, Allmänna, reglering af. Se Stats-Utskollets Utlåtande Nio 74. Pensionsoch Aflönings-Slat för Riksgälds-Koutoret. Se RiksgäldsKontoret. Persedlar, som ingå i ordinarie räntan, rörande dessas omsättning och förenkling. I. 48. R. 122. — Utrednings-, om Kronans öfvertagande af Båtsmäns förseende dermed. Se Statsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 8.
Hans Excellence Herr 'Grefven och LandlMarskalken gjorde proposition till bi5i H. loo Den 27 November. fall å BancoUtskottets förslag i ofvanberörde punkt. Hopades Nej. Hvarefter Hans Excellence Hemställde, oin Ridderskapet oell Adeln fann för godt besluta att denna punkt korame att framdeles af Ridderskapet och Adeln bestämmas. Bifölls. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard: Då Ridderskapet och Adeln redan beslutat, alt de andra Stånden skola inbjudas, att instämma i Ridderskapets och Adelns beslut angående belåning af vågeffecter, får jag nu hemställa, att Medstånden äfven måtte inbjudas förena sig i vårt uti sista plenum fattade beslut, att fastighetslån mot villkor, att på 33 f är återbetalas i Silfver, efter de i 189.3 års BancoReglemente utstakade grunder, må upphöra; dock att länerättigheten, i enlighet dermed, förblifver öppen för en hvarj som, till undfående af sådant lån, sökt och erhållit intekning före den 3o Juni i83o, samt med i öfrigt fullständiga handlingar sig hos Banken anmäler; och är jag så mycket mera föranledd dertill, som jag i Tidningen Dagligt Allehanda sett orätt upptaget, att Ridderskapet och Adeln skall beslutat, att silfverlånen skulle upphöra med delta årets slut, hvilken mening väl varit Utskottets, Den 27 November. 101 nion blifvit förkastad af Ridderskapet och Adelil. Herr Rosenblad: På det icke så väl den inbjudning, hvilken nu är i fråga, solliden redaii förut beslutade, angående lån på vågedecter, måtte blifva fruktlösa, och framkomma, först sedan de öfriga Stånden redan fattat deras beslut, anhåller jag att ProtocollsUtdraget, rörande dessa inbjudningar, må så fort som möjligt blifva de respective. Medståndeu meddeladt. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll den af Herr Munck af Roseuschjöld föreslagne inbjudning.
Jag hemställer till R. o. Ad., om det är rätt att sammanblanda frågan om aflåtande i önskningsväg af en skrifvelse till K. M. med andra frågor? För mig synes det alldeles klart, att man först bör behandla Ekon.Utsk:s Betänk., när det i sin ordning förekommer till behandling, och sedermera står det ju R. o. Ad. öppet att handlägga de andra frågorna, när de förekomma. På grund häraf anhåller jag om afslag å Hr Ribbings hemställan. Hr Printzensköld, Carl: Det är i sanning en ringa konst att vinna stöd för de åsigter raan förfäktar, huru oriktiga de än må vara, när man till grund för desamma åberopar stadganden i en författning, hvilken man tolkar i fullkomlig motsats mot dess mening och ordalydelse. Så har Hr Ribbing uti ifrågavarande fall gått till väga, då han upläst det stadgande i den nya Landsh:geInstrukt:n, som innehåller huruledes Rikets Colhr äga förelägga Landshme vitén till visst belopp, hvarefter, då dessa vitén icke upfylla sitt ändamål, saken skall anmälas hos K. M. Denna § i Instrutrn afser likväl alldeles icke något annat, än verkställighetsåtgärder, såsom förklaringars infordrande, uplysningars meddelande och dylikt, men äger icke något slags tillämpning på redovisningars afgifvande eller redogörelsers infordrande, hvarom särskilda stadganden äro meddelade rörande de personer, som äro underkastade redovisningsskyldighet, och, ehuru jag ganska länge sysselsatt mig med ärenden, som just röra dessa ämnen, har jag aldrig erfarit att 4ft4 Den 28 Mars f. m. Landsh.-nc äro redogörare. Tvertom är det just dessa sednare tjenstemän, som lyda under Landslune, hvilka, enl. Instruktm, skola tillhålla dem, att upfylla sina åligganden. När man citerar, skall man åtminstone citera rätt, och icke såsom Hr Ribbing gjort. Hr Gr. o. Landtm, anhöll, att då Hr Ribbing endast föreslagit upskof med behandlingen af Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s Betänk.
Pmmier för exportation af Svartsmide eller finare Äggjern, nu mera, sedan »like prsmier i*, ke erfordrades, kunde användas för ifrågavarande ändamål. Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit samt Handllngarne för Öfrigt innehålla, har Stats-Utskottet funnit, att, di Riksens Ständer vid lglS år» Urtima Riksdag, i anledning af Herr Prosten Mellgrens Motion, först beslöto samt derefter vid siste Urtina Riksds» joe, Stats-ZJts^ottets Betänk and etti gen, genom underdånig Skrifvelse den 11 Judil 1815. yttrade Deras underdåniga önskan om en Bergs-Scholas inrättande, grundades åtgärderne på Herr BergsHauptmannen Pihls åberopade förslag, deruti han skall hafva, så väl sorn Prosten Mellgren i dess Motion, uppgifvit, att kostnaderne kunde besiiidas utaf förenämnde Afrads-Cassas Fond; Men huruvida densamma likväl är disponible för ändamålet har ännu icke blifvit tillförlitligen utredt och synes altså bero på deras hörande, hvilka den sammanskjutit eller äga dispositions-rätt derutaf.
Jag anhåller att få upläsa Hr Wallenbergs re servation vid förevar:de §. Den lyder på följande sätt: ”Uti § 23 mom. 2 föreslå Ulsk:n, att preskriptionstiden å uphörd enskild hanks kredit-sedlar skulle sättas till fem år. Det torde kunna förutsättas, att, så länge enskilde bankers kreditsedlar endast utgöra ett konventionell betalningsmedel, hvilket det ankommer på enhvar att emottaga eller ej, dessa sedlar icke blifva såsom mynt ansedda och i följd deraf ej heller såsom sådant skrinlagda för oförutsedda behof och möjligen någon gång bortglömda. Deremot är det alldeles klart, alt det kommer att medföra stora olägenheter, om, under fem är efter bankens uphörande, intet sterbhus kan utredas eller ingen konkurs afslutas, för det att bland tillgångarne funnits en bankaktie. Handelsbolag, som fortgått genom generationer, kunna erhålla ärsslämning å sina borgenärer, men ett bank-bolag, hvars hela verksamhet och tillvaro i lag blifvit begränsad till tio år, skulle uti ytterligare hälften så lång tid vara utsatt för' möjligheterna af sedelförfalskning och dermed förknippade förluster, derföre att någon, som icke på två år hunnit presentera en inuehafvande kredit-sedel, möjligen skulle medhinna sådant på fem år. Sammansatta afdelningen hade föreslagit denna preskriptions-tid till två år, och i enlighet dermed torde Utskms förslag förändras.” Jag begär propos. pä den förändring af §:n, som denna reservation innehåller. Frih. Palmstjerna: För närvartde innehåller den, under den 6 Okt. 1848 utfärdade, förordning, ang:de vissa lagbestämmelser i afseende på enskilda banker, uti § 3 följande: ”att, i händelse af bankens konkurs, med utdelning till de borgenärer, som ej äga förmånsrätt, kommer att anstå intill dess 2 år förflutit.” Uti den 2:dra §:n stadgas att ”när bank-bolag utan konkurs uplöses eller när konkurs inträffar, skall hvar och en, som innehar någon hankens tryckte eller graverade förbindelse, vid förlust af all betalningsrätl, inom 2 år från derom utfärdad kungörelse, förbindelsen till infriande i banken förete.”
Bibanorna skilja sig ifrån stambanorna egentligen deruti, att de förra icke ega, om jag så får säga, den politiska sida sorn de sednare. De förra äro icke heller anlagda för att upväcka en slumrande industri, utan de framkallas fastheldre af en redan befintlig industris behof. Hvad nu denna bibana beträffar, har en kalkyl blifvit upgjord, grundande sig på den nu befintliga trafiken och utvisande, att banan skulle komma att gifva en årlig vinst af 5. 7 af kostnadssumman, hvaraf synes, att banan ganska väl kommer att bära sig. Att denna kalkyl icke är för högt beräknad, kan man antaga, då den blifvit af Länets Hushållningssällskap granskad, och granskningens tillförlitlighet kan man äfven bedöma, ty i trakten af Borås finnas vägtullar, så att man med temlig säkerhet kan utröna trafiken derstädes. Har det nu blifvit ådagalagt, att banan kommer att bära sig, kan meningen med .statsanslaget icke vara, att bolaget skall få fördel deraf genom låg ränta, utan meningen måste vara den, att bolaget derigenom skall få ett tillräckligt stort kapital till arbetets utförande, och om detta är hufvudsaken, så bör man gifva bolaget ett låneunderstöd, sorn alldeles motsvarar sjelfva kostnadssumman. Understödet skulle således ligga i sjelfva kapitalets försträckande, och ej i billiga lånevilkor, men detta understöd blefve dock af ganska Den 30 Jannari. 143 stort värde, ty bolagsmännen finge på detta sätt behålla sina egna kapitaler, som eljest skulle fråndragas deras rörelse. Emot den åsigt jag nu baft äran i största korthet framställa, kan raan göra den anmärkn., att då Staten f. n. upnegocierar tvenne särskildta lån, nemi. ett för Statens jernvngsanläggningar och ett för näringarnes understödjande, kan tiden icke vara lämplig för uptngandet af ett nytt lån för understödjandet af enskildta jeruvägsföretag, ty om nu ett nytt lån å 21 railhr Rdr Ernt skulle uptagas, för att sedermera utlånas till enskildta bolag, kunde sådant möjligtvis skada Statens kredit.
I detta sammanhang må nämnas, att den förtjänta föreningen äfven i år erhållit ett statsunderstöd å 1,200 kronor. gifver instundande onsdag i Musikaliska akademien sin tredje abonnementskonsert. Teater och musik. gifves om söndag i Berns salong af fröken Jenny Åkerlund med benäget biträde af fru Edling, fröknarna Kragballe och Svanström samt hrr Scholander, Hedlund och Engelbrecht, äfvensom af Bellmanskören. Kungl. operan i gaf tisdags sin fjärde symfonikonsert, hvilken dock egentligen till hufvudsaklig del endast var ett återupprepande af den tredje från påskdagen. Därom är j u intet att säga, då programmet är godt och såsom nu upptager musiknummer sådana som Haydns g-duroch Beethovens b-dursymfonier, hvilka gärna återhöras. En vinst var det ock att än en gång få höra Smetanas målande symfoniska dikt » Moldau ». Alla dessa nummer erhöllo under förste hofkapellmästaren C. Nordqvists lugna o c h säkra ledning ett alltigenom förträffligt utförande. Programmets enda nyhet var löjtnant John Forsells utförande af recitativ och aria ur Glucks opera » Iphigenia i Aulis ». Hr F., som utgått från härvarande konservatorium och sedermera idkat sångstudier i Paris, förfogar öfver en alldeles förträfflig tenorbariton, omfångsrik och fyllig, och då härtill kommer att hans föredrag är musikaliskt, intonationen absolut ren och fraseringen vårdad och tydlig, torde han kunna äga alla förutsättningar för att varda en sångare af rang. En lätt indisposition för aftonen verkade på det hela taget föga stö- rande. Det är att hoppas, att tillfälle beredes allmänheten att få återhöra den nye sångaren. Första Götseföreställningen gifves i morgon lördag, då den framstående tyske gästen utför titelpartiet i » Profeten », hvilken uppgift han lär lösa på ett lysande sätt. Om tisdag gifves » L o - hengrin » med hr Götze som den höge Graalsriddaren. — Med biträde af Aug. Lindbergs sällskap har kungl.
För att innemta konsten att själf bränna in målningar på porslin torde - Gunilla » kunna vända sig till Herr B. Harm ston, Wasa, Finland, som antagligen gärna står till tjänst. En praktisk, för ändamålet lämplig, flyttbar, brännugn, vare sig för gas eller räkol, erhålles efter brefvexling med Messrs. Stearns, Fitck&amp;Co., Spiingfield,Ohio, U. S A, Karl. Om Hulda köper för 10 öre saffran och lägger det i en tunn lapp, alldeles som blåkula, och blandardeti vatten eller stärkelse samt däri doppar de hvita öf verkas ten, blifva de utmärkt vackert crémefärgade; starkt eller svagt beror på egen smak. Emy. Asta. Hos fru Magnusson 44 B, Gicfgatan kan Ni få lära att själf förfärdiga s. k. smyrna-arbeten, såsom kuddar, fönsterdynor, divans-, salongs-, skrifbords-, och sungmattor. — När ni måste vända eder till Iduns lä- sarinnor för att fä råd i en sådan sak, råda vi eder att gifva eder fästman en ny fästmö i julklapp. Eörlofrade flickor. Köp till en början för 25 öre Mastix-käda, pulvrisera den lin, glödga en liten eldskyffel eller annat järn af ungefärligen samma storlek eller tag några glödande kol på dy], skyffel. Strö litet pulvr. mastix därpå och uppfånga röken däraf med en strut, gjord af papp, hvilken hålles nära glöden, utan att antändas. Köken skall andas in och ut samt bör icke sväljas. Idun Stockholm, N:r 28 (343) Prenumerationspris pr år: Idun ensam kr. pl. _ » 3: — Fredagen den 13 juli 1894. Byrå: K l a r a v. A l l m. telef.
hörselnerver pinade af ånghvisslor. Men väglängGust. Johan Silfversparre och hans maka, grefvinden föranledde till aftal, att samma skjuts, som afnan Sofia Mörner af Morlanda. Hon var under sina gått med Agda, skulle hämta Hildur, så det komme kraftigare dagar väl känd i hela Strengnäs-trakten att endast bli ett helt kort möte vid sammanbindoch var ock den, som i mångt och mycket styrde ni ngsstationen emellan de två, som för en tid af och ställde i staden. Hennes och hennes mans gästtvå månader skulle byta hem med hvarandra. fria hem torde tacksamt ihågkommas af generatioDetta möte blef än ytterligare förkortadt däriner af studerande vid Strengnäs gamla läroverk. genom, att Hildurs tåg blifvit försenadt, så hon hann endast växla ett handslag med en dam med » " TiAMERNAS IDUN ». Sällskapet Nya Idun hade prickigt b.vitt flor, spändt för hela ansiktet, och där• * -? förliden lördag sitt första samkväm för i år. under blott se en skymt af mörka ögonbryn under En utställning af de under sistlidna året hädanen rad små ljusa pannlockar, innan konduktören gångna medlemmarnas, fruarna Rosalie Olivecrona manade Hildur att stiga in i sin kupé, hvars dörr och Ellen Anckarsvärd samt fröken Elisabeth Keyhan slog igen med en skräll, som tolkade hans otå- ser, porträtt var på ett synnerligen vackert och stämlighet. ningsfullt sätt medels växter, draperier och krusflor anordnad af fröknarna Clara Löfgren osh Anna Bil» Agda Björkman är ju rent af skön! » sade Hilling. I samband därmed erinrade sällskapets vice dur till sig själf, men ehuru hon var begåfvad med ordförande, fru Agda Montelius, i varma ordalag om stort skönhetssinne, beredde henne åsynen af ställbetydelsen af deras lifsgärning och om den förlust företrädarinnan ingen vidare njutning. sällskapet genom deras bortgång lidit.
Först måla vi Mariannes porträtt, så skicka vi det till faster Ulrique, så blir Marianne inviterad till Stockholm, så blir hon hoffröken – och så – och så – Baron Koskull låtsade ej vidare om Constance, utan fortsatte vänd till Marianne: – Ja, nog kommer det att gå som en dans för dig, som har protektion och den allra bästa till på köpet; det var svårare för syster Ulrique. Hon bodde ju alldeles ur världen nere i Wexiö, och ingen mäktig förespråkare hade hon, sade baronen. – Ja, hur kunde det gå? frågade Marianne. – Det är en hel conte de fées, som jag skall tala om för dig, om du blott sitter orubbad och inte förändrar uttrycket. Constance kan gå ut, det är inte någon historia för småbarn. Men Constance rörde sig ej från bordet, där hon nu satt uppkrupen med en stor knippa penslar liggande i knäet. Hon skakade på hufvudet och blinkade åt fadern med sina tjufpojksögon. – Jag ser inga småbarn i det här rummet. Cher père kan tryggt tala om, hur faster Ulrique blef hoffröken. Baron Koskull gick ett steg tillbaka för att bedöma effekten af de sista penseldragen. – Det gick till på så sätt, att min syster Ulrique var en stor skönhet. Det var början, det är alltid början och slutet på alla fruntimmersfortyner. Men det är på långt när ej en så stor fördel att vara en skönhet nere i Wexiö som uppe i Stockholm eller Götheborg. Nå, det var ej svårt att utspekulera, och min far lät för den skull måla en miniatyrbild af henne, som han förärade vår bror Ulric Gabriel till julgåfva. Han var på den tiden hofpage. Baron Koskull glömde för några minuter berättelsen för målningen, men Constance lät honom ej vara i fred. – Nå, nå, utbrast hon otåligt. – Jo, konterfejet gick uppe på hofvet till låns från den ene till den andre, slutligen fick kungen se det! – Du för handen så förträffligt, cher père, att den stora ringen blixtrar vid hvarje penseldrag, du gör. Vet du om det? frågade Constance. – Ja, det vet jag, lilla stumpan.
Att Gr. Lewenhaupt, såsom höfding öfver Hallands län, nitälskar för att ifrågavar. medel måtte komma hans länsboer lill godo, deri erkänner jag visserligen ganska villigt hos honom ett aktningsvärdt drag af den faderliga omsorg han egnar sitt län; men anser ej detta afseende kunna för oss andra vara tillräckligt verkande, i det vi måste alltid tänka på det stora hela. Då jag såsom giltige redan åberopat de skäl, Hr von Troil nämnt, ber jag att dertill få lägga 2:ne. Det ena att, om det skulle visa sig att efter erhållna undsättningslån afskrifning gång efter annan beviljas, så kommer med allt skäl Regeringen att hädanefter blifva ganska tveksam vid frågor om beviljande af sådana låneunderstöd. Det kan sålunda hända att det länder de verkligt behöfvande i framtiden mera till skada än till nytta att nu bevilja en sådan afskrifning. Det andra skälet är att, då man torde vilja lägga någon vigt dervid, att de i betänk. N:o 102 förekommande afskrifningsfrågor äro väckta af enskilde personer, men den nu förevar. är af K. M. proponerad, så ber jag att man å andra sidan ville taga i noggrannt betraktande de omständigheter, under hvilka den K. propos:n är afgifven; och att man ej billigtvis kan begära det man då skulle kunnat förutse den stora åtgång på penningar, hvilken sedermera till följd af olyckliga omständigheter inträffat och hotar att blifva allt större. Likaledes torde det ligga klart för R. St. att de beräknade stora inkomsterna för statsverket ej på långt när blifva så betydliga, som man gjort sig förhoppning om. På samtliga dessa grunder synes skäligt, att man ej undandrager statsverket den tillgång, det har att fordra; hvarföre jag, såsom ofvan är sagdt, tillstyrker bifall till Utsk:s betänk. Hr von Schantz, Carl Jakob: Om på den ena sidan det är ganska ömmande för dem, som af brist nödgas blifva låntagare, att deras återbetalningsskyldighet förefaller dem lung; så måste likväl å den andra sidan tillses, att ingångna förbindelser måste uppfyllas. Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr von Troil och äfven af Frih.