Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. 1847. 33 Transport R:dr 5,247: 16. - stället för nu utgående indelda räntor, procenter och provisioner, m. ra., och för alt ställa detsamma i förening med förslag till beskattningsväsendets samt uppbördsoell redogörelseverkets förenklande, har sedermera åt den för uppgörandet af förslag i sistnämnda hänseende förordnade Kommitté jemväl i nåder uppdragit att afgifva betänkande och förslag angående lönereglering för landsstaten utom för Landshöfdingarna.
Usta punkten återremitterades, men 2:dra punkten bifölls. Dito N:o 168, angående extra anslag till föremål, tillhörande Ecklesiastik-departementets handläggning. lista, till alla dess momenter, 2:dra, 4:de, 5:te, 6:te, till dess båda momenter, 7, 8, 9 och 10 punkterna biföllos, hvaremot 3:dje punkten återremitterades. 348 Prot.-Utdrag den 28 Juni 1851. Dito N:o 170, angående indragning af kronofogdetjensterne; bifölls. Dito N:o 172, angående anslag af allmänna medel för skogsplantering å flygsandsfälten vid Ystad och i vissa härader af Hallands län; bifölls. Memorial N:o 196, angående tiden för nästa revisioner af StatsBankooch Riksgäl ds-verkens förvaltning och räkenskaper; bifölls. S. D. Föredrogos Bevillnings-Utskottets Memorial och Betänkanden: Memorial N:° H, i anledning af serskilda utaf Högv. Preste-Ståndet fattade beslut vid handläggningen af Utskottets Betänkande N:o 5, angående tullbevillningen; lades till handlingarne. Betänkande Nto 12, angående väckt förslag om inrättande af s. k. Transit-upplag; bifölls. Dito Nto 13, i anledning af väckt motion om nedsättande af tullen å varor, som landvägen från Norrige till Herjeådalen införas; bifölls. S. D. Efter skedd föredragning biföllos Banko-Utskottets: Utlåtande Nto 46, i anledning af väckt fråga om ett förändradt sätt för inlösen af Riksgälds-kontorets kopparskiljemynts-poletter; Memorial Nto 47, med förslag till åtskilliga ändringar i sättet för beräknande af Bankens sedelstock; Utlåtande Nto 48, i anledning af väckt förslag om förändrad organisation af Bankoverket samt reglering af dess tjenstemanna-personal; Dito Nto 49, i anledning af förre gårdsegaren C. M.
Sätter sig fånge eller häktad person till motvärn emot fångvaktare eller annan, som honom från rymning hindra vill, eller emot föreståndare eller uppsyningsman vid straffinrällning eller häkte, då denne honom till ordning inom inrättningen eller häktet hålla skall, eller sätter sig någon, som häktas skall, till motvärn emot den, som eger häktningen verkställa eller dervid biträder; då må ock del våld brukas, som till rymningens förekommande, ordningens bibehållande eller häktningens verkställande nödigt är. Lag samma etc. etc. ( Söker straff-fånge att rymma, då må emot honom det våld brukas, som till rymningens hindrande nödigt är. § 59 ( Antages detta förslag måste alla efterföljande §§:s nummerordning omändras.” Af Herr Lagerbjelke, C. 0.: § 11. ”Den i 11 § af Utskottet vidtagna redaktionsförändring, som innefattas i orden: ”Och var sådan skada åsyftad, dötnes, om gerningen skedde med berådt mod” etc., har jag ansett böra lyda: ”Och var sådan skada åsyftad, diimes om den fitrö/vades med berådt mod" etc.; så att, i likhet med hvad Kongl. Maj:t föreslagit och de grundsatser som blifvit följde vid bestämmandet af skilnaden emellan mord och dråp, endast vid det fall att så beskaffad skada, som i §:n omförmäles, blifvit föröfvad med berådt mod, den hårdare bestraffningen enligt denna § rfrågakommer; men att deremot om gerningen, eller, som är detsamma, misshandeln skett med berådt mod, men skadan af ha - Lag-Utskottets Betänkande ZV.-o SO. 53 stigt mod, straff efter 12 § borde ådömas. Det i 11 § af förslaget beskrifna brott skulle, om Utskottets redaktionsförändring gillas, komma att omfatta icke blott, såsom det bör, det nidingsverk som i 12 Kap. 3 § Missgernings-balken omtalas och der med lifvets förlust bestraffas, utan äfven (lere andra enligt nu gällande lag med jemförelsevis lindrigare straff belagde brott. § 16.
9. ©praEmåftave, oberäfnab lön på ©tat, tareraS meb affceitbe på beraä titfomfl af information; bocf ej itubcr S3:co9l:br 2: — Statstjenare efter Poliebetjente, fe ©täberueS ^Betjente, §. 2. ©yjtmgfeuc pcS Sttpperpanbtare, -gattftofferarc, SBuubtmafare, ©fräbbare ocp anbre $attbttoerfarc, tift hälften emot ©efäfter. Ciönings-ffrifivöre tarcraä tilf SBetutffuing efter $eut procent af ben infomft be njuta. Cimmen ocp 23r«b>p>anblanbc, fe ^anbfaitbe, §. 9. tEimmer# ocp fcTtumjefåUer, lifa meb ©cfäfter. fLjåriuVPråfare 83:co 9^:br 2: — Cobafsplanterare, fe Sräbgårbömäftare. CvaEtorer, fe krögare. Cråbgarbomåfcave, forn ej äro SBorgare, i fy em (Stofter: f^örfta ©fapcti „ 15: — Sfttbra b;o ,10: — Strebje b:o , 5: — g-jcrbe b:o „ 3: — gent te b:o , 1: 24. Utlånbntngar, (beruti ej iuBegrtpite borrman för 9iorrff’a *j3robufter) font refa omfrtitg t fanbet ocp för egot väfning efter fajent utfffefabe för aubra, utöjuba efter finta fia ute f cm uttänbffa tea ver, ffofa loit attfomfkn, meb ttppgiftuaube af tiben, punt fånge be to il ja t Stifct ftg uppepåtfa, tift loeben börattbe Itppöörbömau för ilrono
Dess fördolda mening var ofta för djupsinnig att inses af andre än de mest tänkande varelser. Det var för deras förnöjelse, han författade sina mästerstycken och lemnade åt vanliga läsare att uppehålla sig vid förklädningen. Den första fablen om Esopusdjuren af min egen uppfinning är författad i satirisk smak och ger tillkänna det sätt i teckningen, jag antagit och var sinnad att i de efterföljande bibehålla. Den förflutna tiden gaf öfverflödigt ämne till satir, som igenkännes i fablen om Svalan och tättingarne, Stora rådet, hållet af råttorne, Den månghufda draken, Lejonets delning af rofvet och andre, öfverlemnade åt läsarens egen uppmärksamhet. De fleste innehålla en allmän satir öfver sederna, hvarvid jag ansett nödigt att bifoga moralen, sådan jag den fattat och i saknad handräckning icke alltid kunnat iakttagas. De två första delar af dessa fabler hafva blifvit i Vitterhetsakademiens äldre handlingar införde. Sedan denna akademi i dess dåvarande skick efter drottningens död upphörde, hafva de två senare delarne i Svenska akademien under konungens öfvervaro blifvit uppläste och hela samlingen sluteligen bland mina tryckta arbeten intagen. Under den tid, jag med det ofta nämnde arbete var sysselsatt, anmodades jag af drottningen att försöka ett nytt skaldeslag, ett komiskt skådespel, hvartill drottningen behagade meddela mig ämnet. Någre fruar af ringa börd, hvilkas männer blifvit befordrade till de högre ämbeten, visade sig på hofvet med ett olideligt högmod, förhatligt hos alla och tillika löjligt hos dem, som hvarken genom födsel eller förtjänster egde rätt att fordra någon utmärkt högaktning. Staden var uppfyld med berättelser om flera komiska scener af dessa fruars högmod, och jag förmådde ej öfvervinna min frestelse att framställa dem på teatren i en komedi kallad Nya herrskapet, som först efter flere års förlopp blifvit fullkomnad och skall framdeles tilllika med mina öfriga teaterstycken vidare anföras. Tragedien, som af konungen syntes förgäten under dess omsorg för svenska operan, hade ej mindre än komedien blifvit ett mål för drottning Lovisas omtanka.
På nådeväg hade'Petter Svensson hos Kongl. Majit sökt någon billig ersättning för sin förlust, och hade Kongl. Majit den 7 December 1849, såsom nådigt svar å den underdåniga ansökningen, förklarat, att i anseende till brist på medel att för ifrågavarande ändamål använda, den underdåniga ansökningen icke kunde bifallas. Dessa ord innebure ett landsfaderligt erkännande af den sökandes oskyldiga lidande, sorn borde lindras, i händelse medel dertill vore tillgängliga. Om således medel för ifrågavarande ändamål kunde anslås, skulle, efter motionärens tanka, Hans Majit Konungen anse sådant med nådigt välbehag; och föresloge derföre motionären alternativt, att Rikets nu församlade Ständer ville till Kongl. Majits disposition ställa en lämplig summa, stt vid förekommande ömmande tillfällen för sådana ändamål använda, eller ock för denna gång bevilja Petter Svensson den hos Kongl. Majit i underdånighet sökta ersättningen af de dödade hästkreaturens åsätta värde med 403 ridr 16 sk. banko; hvilken summa billigtvis borde utgå af Postverkets behållna inkomster, helst intygadt vore, att kreaturen under postskjutsningen ådragit sig den smittosamma sjukdomen. De ingifna handlingarne upplysa i öfrigt, att sedan Kongl. Majits Befallningshafvande i Linköpings län, till följe af inkommen rapport från vederbörande kronobetjent, angående uppkommen sjukdom bland Petter Svenssons hästkreatur, anbefallt länets djurläkare att i desamma hålla besigtning, denne djurläkare funnit trenne af Petter Svenssons sex häst - 8 Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 10. kreatur vara med obotlig rotz behäftade, tvänne andra af samma sjukdom angripna, men i lindrigare män, så att de möjligtvis kunde genom skicklig behandling kureras, och den sjette hästen alldeles frisk; — att Petter Svensson, i anledning häraf, hos Kongl. Majrts
Den första fråga, de förenade Utskotten hafva alt besvara, är den, huruvida stängselskyldigheten må upphäfves och en hvar förpligtas att taga vård om sina kreatur, så att de ej göra skada å annans egor. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 24. 5 Det gifves länder med längre framskriden odling, än Sverige, i hvilka en sådan stängselskyldighet, som hos oss gäller, är okänd ; och bland dessa länder öro till och med sådana, som England, der bland landthushållare betning har många och betydande försvarare emot bruket att året om underhålla hemdjuren inom hus, och der värdet al hägnad ganska högt uppskattas. I berörde länder står det visserligen i allmänhet hvar och en fritt att stänga sina egor från grannens; men tvång dertill eger endast ri»m såsom undantag från allmänna regeln. Denna är att hvar och en skall om de hemdjur, han å sina egor utsläpper, hålla sådan vård, att de ej inkomma på annans jord. Grundsatsens användbarhet för olika förhållanden är ådagalagd derigenom, att den bibehållit sig i länder med så gammal och utbredd odling, som Frankrike, med sin mängd små jordbruk, och England, med sina stora jordagods, till en icke obetydlig del fortfar alt gälia i länder med så ung och till nya ödemarker rastlöst framträngande odling, som Norra Amerikas förenade Stater, och till och med, ehuru utan afskaffande al den också såsom regel antagna stängselskyldigheten, sedan år 1817 gäller i Danmark; och den, som, med åsidosättande af förut fattade meningar, vill och kan afväga rättvisans och nyttans fordringar i denna fråga, bör också utan svårighet kunna öfvertyga sig, att denna grundsats ej blott är användbar, utan också den, i förevarande hänseende, med en utbildad eganderält och ett längre framskridet odlingstillstånds behof mest förenliga. Sådan var Lag-beredningens åsigt; och denna åsigt har äfven inom Utskotten gjort sig gällande.
Hlir uppstod ingen discussion derom, jag var ej närvar, vid föredragningslillfället och lemnar billigheten derhän af det fattade beslutet, synnerligen som motionen endast hade afseende på hvad jag nyss nämnde, eller endast denna första utdelningen å Gölha-canal-bolags adier, och ej pä kommande tider, att actie-ägarne ej för denna första utdelning skulle beskattas lika tungt som de, hvilka årligen fått sin vissa utdelning, den må nu hafva varit stor eller liten. Så länge någon patriotism finnes i landet, hoppas jag att sammansättningar skola äga rum för befordrandet af sådana allmänna företag, mindre för den deraf liärflylande vinsten, än för att befrämja en allmän inrättning; men jag hemställer huruvida man uppmuntrar hågen dertill, då man ej drager i betänkande alt beskatta äfven den minsta inkomst, som deraf kan uppstå. Hr von Hartmansdorff: En af dem, som talat för bifall å Utskts betänk. N:o 12, oförändradt, blott med uteslutande af ordet allmänna, har egentligen vidhållit, att intet undantag borde äga ruin. Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, alt t. ex. i fråga om skatt eller bevillning på embetsmäns löner, har Utsk. tillvägagålt och Ständerne under flera riksdagar stadfästat, äfvensom R. o. Ad. vid delta riksmöte antagit den grundsats, att den, som icke innehade en lön, uppgående till 200 r:dr, vore fri från bevillning. Ifrån 200 till 1600 ökas bevillningens belopp allt efter som lönen höjes, intilldess öfver 1600 r:dr betalas 3 proc. Här deremot vill icke Bevilln.Utsk. vidhålla ett sådant stigande i bevillningen , icke eller medgifva någon befrielse för den ringaste utdelning, utan säger, att 5 proc. skola betalas så väl af dem, som hafva 20 proc., som af dem, hvilka hafva en proc. utdelning. Detta är en så i ögonen fallande obillighet, alt jag ej förstår huru Ståndet skulle kunna densamma godkänna.
Hvad åter frågan örn behöfligheten af befästning angar, så hörer den visserligen ej lill denna diskussion, ty betänk, talar ej derom; men att befästningen blir följden af god handel derstädes, är ganska säkert; ty eljest skulle t. ex. varor, sorn der uppläggas, ankomna om hösten med Engelska fartyg, hvilka ej kunnat fortgå till Petersburg, kunna af fiendtlig makt borttagas, hvilket ingalunda kan ingifva förtroende. Det är derföre som, om nederlagsrätt bifalles, befästning ock måste göras. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk. Frih. Hamilton: Lika med den siste värde tataren, anhåller jag vördsamt hos en af våra värde motståndare Frih. Palmstjerna om upplysning, när och hvar landsten på Gottland yttrat sig emot denna fråga. Att han ej gjort det i Utsk:s betänk, synes för en hvar, då han ej är reservant; men mig är det ej heller bekant att han officiell afstyrkt frågan hos Regeringen. Jag ber då att få anföra hvad jag hört, nemi. att han vore för saken, men ansåge en befästning nödvändig i fall en sådan rättighet skulle beviljas. Man har sagt, att med beviljandet af nederlagsrätt borde väntas till dess att en större mängd handlande nedsatt sig vid Slitö. Vi åter önska och tro att samma mål, eller stadens uppkomst, just skall vinnas genom den sökta nederlagsrätten, och att en ökad befolkning just derigenom skulle uppkomma och ditflytta så väl från sjelfva ön, sorn från andra orter. För resten finnas der redan uppförda, ej några 440 Den 12 Februari f. ni. små kojor, som en värd talare yttrat, utan flera vackra stenhus. Det har jag med mina egna ögon sett. Att en handelsdomstol der skulle oundgängligt behöfvas, vägar jag bestrida, emedan en sådan finnes i Wisby och afståndet ej är längre deremellan, än att den kan tjenstgöra vid förefallande casus, intill dess att sjelfva Slitö blir så befolkadt, att en sådan der kan inrättas. Yttranden hafva här slutligen blifvit fällde mot vederbör, myndigheters ullåt:n i denna fråga, som synes kräfva någon tillrättavisning.
Jag anser, alt deras välsignelser' borde gälla mycket mera, än den falska theorien, om nyttan deraf att Sverige då skulle kasta sig in på den, såsom det hette, Europeiska spanmålsmarknaden med sitt öfverskott af säd, emedan detta öfverskott icke fanns, hvilket tillräckligt visade sig, så mycket mera som nästan all befintlig spanmål hade blifvit uppköpt af vissa spanmålsockrare, som ville rikta sig på de nödställdes bekostnad. Lyckligtvis kom Regeringens förbud i lid, och den äger många tusentals behöfvande menniskors välsignelser för denna åtgärd. Hr Gripenstedt, Joli. Äng.: Då här för tillfället icke är fråga om annat än tillämpning af 107 § Reg.F., så anser jag att omdömet i denna sak egentligen bör omfatta Styrelsens system i sin helhet, och icke fästa sig vid något enskildt fall annorlunda, än på sin höjd såsom motiv för detta omdöme. Hurudanl har då Regeringens system varit under den tid, som förflutit sedan föreg:de riksdag? — Efter mitt omdöme har det otvifvelaktig! visat sig såsom eli uttryck af framåtskridandet, fastän så, att det på samma gång lemnat behörigt afseende på det beslående. De många vigtiga författningar, som under långliga tider varit högljudt fordrade, hafva äfven blifvit utarbetade och om de också icke alla kunna fritagas från en eller annan brist, så hafva de likväl tydligen gått i den riktning, sorn tiden kräfver. För min del anser jag att nationen borde erkänna delta, och derföre vara tacksam emot sin Regering. Om man dessutom vill bemärka huru klandret för närvar, uttalar sig, oaktadt det som blifvit vidgjordt, blott med hänseende till hvad man anser vara underiålet; dä hemställer jag hurudan ställningen nu hade varit, och om icke den stråle, som så plötsligt genomkorsat Europas molnfyllda himmel, här skulle hafva funnit långt flera brännbara ämnen, så framt ej dessa genom Regeringens åtgärder redan varit undanröjda. Sålunda betraktadt, anser jag det också vara en skyldighet, att tacksamt erkänna det I)en 5 April. 23 goda, sora blifvit gjordt, och må del vara långt ifrån oss att i detta ögonblick göra Regerings-bördan ännu tyngre — den är nog tung ändå.
H o n talar äfven nu o m sina b a r n: » Se bara, ett fattig Laila önska — att mina barn lära läsa i b o k. Pilki, rike Mattis son, kan läsa b o k o c h skrifva. Å h, o m Laila en gång få se sina småa barn sitta m e d bokar i sina småa knän! » Och upplifvad af den tjusande framtidssyn, hon själf framtrollat, skrattar Laila åter, så att de hvita tänderna lysa. Sigrid ler g e n o m tårarna, tar farväl o c h inträder i gamla Elkis.kåta. E j förrän sångens sista ton förklingat återföres den unga drömmerskan till verkligheten. H o n ser sig hälft förskräckt omkring. Jo, en ung lappflicka är det som sjunger, m e n ej den s o m Sigrid vid sångens början från höjden af lapplägret sett på skidor ila öfver den frusna skaren. Nej, den unga främlingen, föreläsarens dotter, står i den sparsamt upplysta salen på den plats hennes fader nyss lämnat, o c h sjunger accompagnerande sig på en guitarr o m sitt hemlands fjäll. Måhända är det därför sången, oaktadt sitt glada innehål], klingar nå- got vemodig. Sigrid ser sig omkring. Ja visst! Där bredvid h e n n e sitter Elin, leende s o m alltid, o c h rundtomkring alla dessa obekanta ansikten, hvilkas förnöjsamma uttryck nyss ingifvit henne en känsla af förtrytelse. Nu är hon åter sig själf, o c h hon undrar ett ögonblick o m det verkligeu varit den lille lappmannen, s o m fört h e n n e omkring i sitt hemland, eller o m hennes egen fantasi, o b e r ö r d af gubbens tal, gjort denna utflykt. Huru som helst: h o n har d o c k varit i h ö g a norden, har inandats dess rena luft! TJh! hon förnimmer nu tydligt lamposet o c h värmen härinne o c h reser sig, följande de öfrigas e x e m p e l.
Majit skulle densamma i nåder gilla, Rikets Ständer för sin del måtte förklara hinder derför icke möta. Hä röfver hafva Kurhus-Direktionen, Ofverstålhållare-embetet samt E. K. Majlis Befallningshafvande i Stockholms län blifvit hörde och Barnhus-direktionens ifrågavarande underdåniga framställning förordat, äfvensom Kommitterade för Förvaltningen af länets kurhus-medel deruti instämt, med förbehåll, alt billig ersättning för tomten, med derå befintliga åbyggnader, erhålles och Stockholms län får af den blifvande ersältningssumman en anpart sig tillerkänd, motsvarande den genom Rikets Ständers ofvannämnda beslut år 1815 länet tillagda andel i egendomen, sådan den vid öfverlåtelsen befinnes. Pä grund af delta allt har E. K. Majit, uti högstberörde nådiga Proposition, täckts föreslå, alt då genom Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse den 27 Juli 1815 väl vore bestämdt, att egendomen uppläts till begagnande för den gemensamma Kurhus-inrättningen för Stockholms stad och län, men någon rättighet för dem ali egendomen på annat sätt använda eller till annan person eller inrättning öfverlåta ej i samma underdåniga Skrifvelse meddelats, samt då i öfrigt af handlingarna upplyses, alt tomten vore af en för Kurhus-inrättningen öfverflödig storlek, så att genom dess öfverlåtande till Barnhus-inrättningen mot skälig ersättning en större fördel skulle så väl det allmänna, som Stockholms stad och län beredas, Rikets Ständer måtte, i fall öfverenskommelse om öfverlåtelse-vilkoren i öfrigt kunde mellan Barnhus-direktionen samt Stockholms stads och läns för ändamålet utsedda deputerade träffas och blefve af E. K. Majit i nåder gillad, förklara hinder icke möta för densainmas alslulande och framtida kraft, såsom hade berörde tomt och byggnader varit Kurhus-inrättningen med full egande-rätt tillerkända. Rikets Ständer, som insett giltigheten af de för förslaget anförda skäl, och inhemta!, alt den pant-rätt, som Rikets Ständers Bank uti den ifrågavarande egendomen Bih. till R. St.
Dessa skiljaktigbeter uppkomma dock hufvudsakligen derutaf, att sedan Kronofogdarne i början af året Revisorers Berättelse. 62g förrättat Restantie Uppbörds-Stäramorna för föregående året, samt dervid äfven uppburit TJndsättningsmedel, så upprättas af dem RestLängderna efter det förhållande som visar sig vid Restantie-Stämmornas slut, så alt följaktligen skillnad måste uppkomma i Restbeloppet, enligt dessa Längder och Magazins-Räkningarne, hvilka sednare afslutas med den 31 December året förut; men emellertid förfelas ändamålet af Magazins-Directionens ifrågavarande Circulaire, och Inrättningen saknar redovisning från Fögderien för sina utestående fordringar, hvilka af Kronofogdarne uppburne, möjligtvis kunna af dem längre tid begagnas. Till vinnande af rättelse härutinnan blefve nödigt, att i hvarje Län, hvarest utborgningar skett, hvar och en Kronofogde för sitt Fögderi uppgjorde Räkning, som på ena sidan visade ej allenast all den Spannmål till qvanliteten och penningevärde, som från och med år 1818 då stadgandet om Rest-Längder vidtog och framgent till innevarande års slut, blifvit honom till betalningens indrifvande påförd, än äfven den derå belöpande Ränta, samt på andra sidan de afbetalningar, antingen med penningar eller spannmål som uppå hvarje års Undsättningsskulder blifvit gjorda, och slutligen i Balauce, huru mycket vid 1822 års slut hos Låutagarne utestod, hvilken Balance det ovilkorligen skulle åligga Kronofogdarne med Restlängder verificera. För sådane Räkningar åberopas Formulairet under Litt. B. och sedan redovisningen för Undsättningsmedlen, på detta sätt blifvit till en bestämd tid satt på en redig 63o Riksens Ständers fot, så kan Formulairet Litt. C. tjena till rättelse för uppgörandet af Fögderiens derefter blifvande årliga Undsättnings-Räkningar.
26 och stark, och kunde ' säga både honom och mig hvad som var ratt. Xen nar det blef annorlunda - ja, just såsom jag velat, riktigt sargades jag invärtes dag för dag. Inte syntes det utanpå mig, jag hade nog aldrig skrattat och pratat sasom jag gjorde den våren. E n dag - jag minns .det som hade det varit i går - kom Elsa och bad mig satta en myrten å t henne. Hon hade sett liur niin myrten frodades och växte ocli själf hade hon nu rakt ingen tur med bloniinor. Hon bad mig sköta om den lilla plantan likaväl som hade det varit min egen, och det lofvade jag uppriktigt gärna. Xen fast jag unnade hennes myrten allt godt, ville den sig ej, utan vissnade. D å var hon så barnslig att hon blef liksom gramse på mig, och darför tog jag min friska, finlummiga myrten och gaf henne med de orden: ' Elsa, du och ingen annan ska ha den '. Men hon blef eldröd .och förlägen och sade att hon visst icke menat såsom jag tog det. Xen jag trugade henne, tills hon tog krukan och gick. ' Hvarför kan lion inte få den ', tänkte jag, ' den, så val som allt annat '. Allt annat - ja, så man kan gå och sörja. Det ar ofta med sorgen som med hoppet, den a r ett fåfängligt ting. H a r fröken hört .sagan om flickungen, som fick ett agg till skänks. S å. knappt hade hon vändt det i handen, förrän hon tänkte på gasen, som skulle klackas däriir. Och knappt hade hon tänkt på gåsen, förrän hon tänkte på den frasande, rara steken, som bon skulle bjuda vänner och bekanta på. Och efter steken kom så den mjuka, pösande fjä- dern, som skulle fylla opp en stor säck, förstås. Ocli frkn fjädern var det inte lkngt till pengasne och från pengarne inte l&amp;i; gt till skorna, de granna, blanka skorna. Men se ' n kom lion inte längre, ty, kritsch! kratsch! dar lag agget i backen och steken och fjädern och pengasne och grannlåten rann bort i vägens dani.