Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domare förteckningar öfver egande inteckningar, på det alt Domrane må kunna tillse, alt tredje uppbudet icke meddelas på i köp gångne egendomar, som för dessa Verks och Inrättningars ford t ingar äro intecknade, innan skulderne blifvit betalde eller lånen på nye egaren omsatte; men endast Rikets Ständers Bank vore från en sådan skyldighet frikallad, det måtte Banken, som eger det största antal inteckningar och följagtligen, genom ett förbiseende vid föreskriftens iagttagande, mest äfventyrade, jemväl tillförbindas att årligen till vederbörande Domare afsända så beskaffade förteckningar; — och som denna motion, derå BancoFullmägtige och Commissariatet afstyrkt bifall, af Banco-Utskottet ansetts böra gemensamt med Lag-Utskottet behandlas, hafva de förenade Utskotten, i sammanhang med ofvanberörde af Lars Bengtsson väckta, foislag, denna fråga till pröfning förehaft. Beträffande för6t förslaget om upphäfvande af föreskriften, alt tredje uppbudet icke må meddelas å köp af fastigheter, som äro för lån hos Banken pantsatte, förrän lånet blifvit guldet eller å köparens namn omsatt; så hafva Utskotten fästat uppmärksamhet derå, att, enligt nu gällande grunder för utlåning från Banken mot inteckning af fast egendom, afseende uteslutande göres å pantens beskaffenhet och ograverade värde samt att icke några sådana omständigheter med pantén eller lånesökanden förefinnas, som Bancooch Lag-Utskottens Betankandej N-'0 4- 11 kunna förringa Bankens företrädes-rätt till betalning utur den pantförskrif11a fastigheten, utan att lånesökandens större eller mindre vederhäftighet för öfrigt tages i betragtande, hvadan ock lån mot sådan pant, till Bankens betryggande mot förluster, icke meddelas till högre belopp, än som motsvarar en inskränktare del af fastighetens taxerings-värde.
Hvad man emedlertid uttalar, måste man hemta ur sanningens källa, men likväl icke i vidsträcktare mån, än man förmår göra begripligt hvad man säger. Länge och vidlyftigt, har man talat, och jemväl i dag på detta rum om läsare och läseri. Jag medgifver, att det skulle vara mig serdeles angenämt, om de talare, som så ofta begagnat dessa ord, ville gifva en definition härpå. Läsare hafva funnits sedan verldens skapelse, åtminstone sedan Kristendomens början, ty den menniska, som på fullt alfvar omfattat sin religion, har alltid framstått, som läsare för dem, för hvilka religionens sanningar äro likgiltiga. Jag är öfverlygad, och ber Hrrme ursäkta, om jag går så långt ned jag kan komma, alt en fästningsfånge anser såsom läsare den, hvilken blifvit dömd till fästning på bestämd tid, ty denne sednare kan icke begå samma brott, som en fästningsfånge, och så förhåller det sig hela vägen upp, med hvar och en efter sin ställning i lifvet. Det vissa är, att dylika frågor ligga utom hvarje menniska* bedömande. Ingen kan bedöma det andliga behof den ena menniskan har framför den andra. Detta pröfvande står utom vår förmåga. Det är tillräckligt, att hvar och en sköter sig sjelf, och bringar sitt hjerta i jemt förhållande till sin skapare. Delta synes mig vara den enda rätta mattstocken. 1 allmänhet har man förordat Hr Brings förslag, framför det nnvar:de Konventikel-plakatet. Jag tror, att, om detta förslag antoges, det ingalunda kommer att tillfredsställa någon, åtminstone icke dem, hvilka ej vilja binda anden. Jag är fullt öfvertygad, att det icke tillfredsställer någon. Det medför stora olägenheter. Jag vill icke besvära Hrrtne med någon upläsning, men säkert är, att 2 och 4 §§:ne icke tillfredsställa någon, men Hr Brings förslag, har framför Disk. ett stort företräde i så måtto, som deri föreskrifves, att åtal icke få ske, förr än anmälan blifvit gjord hos Just.- Kansleren. Detta är en fördel, men också den enda. En sådan fördel kan likväl på annat sätt vinnas.
Börjen på att anse edert arbete vara värdt någonting, så komma också andra att anse det vara så. Dermed gören I fattiga medsystrar en tjenst och eder sjelfva ingen skada! » Lilly.? » Mamma, hvad skola vi leka? » Hedersamt omnämd vid Iduns 4:de pristäfling. [uspigan och köksan äro upptagna (det äro de ständigt), och någon barnjungfru hafva vi ej, ty lilla Valborg är redan 2 / år gammal. Jag har placerat barnen i matsalen lör att leka, medan jag räknar ut och börjar 1 2 | r - \ I I Kl I U U IN Annonser mottagas endast mot kontant llqvld 1 förskott af 2 5 öre pr tspalt, petitrad ( Ingen annons införes under I krona. ett tapisseriarbete, med hvilket jag har mycbet brådt. » Ett, två, tre, fyra » — » Mamma, Karin tar min docka. » — » Karin måste låta Gretas docka vara » — » Ett, två » — » Mamma, hon lyder inte. » helt förvånad, då klockan slår 6. Naturligtvis får mamma ej sjelf hafva något arbete; då blir hon nervös, ty mycken hjelp behöfva de små fingrarne i början, men snart nog lära de sig att hjelpa sig sjelfva, och alt lättare Jag lägger bort arbetet och går att skipa få de att lära sig nya arbeten. K l 6, då lag och rätt. Se så igen: » ett, två, tre » — arbetena lägges i hop, äro alla glada och » Mamma, Per retas » — » Nej, det är Greta, nöjda: efter maten lägga sig de små, och de som skuffar mig. » — » Stilla, mamma räkstörre finna nu leken ny och rolig. Mamma sjelf är ej minst belåten, ty hon vet, att hon nar — ett, två — » » Ett ohyggligt skrik afbryter räkningen. nu ledt barnen in på en god väg — arbetets Sven har trampat på Valborgs fingrar. Arväg — och med sådana känslor går det egna betet ligger på golfvet, nålen kastas hit, saxen arbetet dubbelt så lätt.
N:o 12, angående förskott å aflöningen för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställde betjening; Bifölls. 72 Prot.-Utdrag den 30 December 1850. S. D. Föredrogos och remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts nedanstående den 28 dennes bordlagda nådiga propositioner till Rikets Ständer, nemligen: l:o angående beviljandet af ett lån i och för tomtregleringen i Christianstad; Gifven Stockholms slott den 20 December 1S50; 2:o angående beviljandet åt staden Lidköping af ett byggnadslån samt ett lån för verkställande af tomtregleringen derstädes; Gifven Stockholms Slott den 20 December 1850; 3:o angående rättighet för Landskanslisten i Gottlands Län C. D. Isberg att efter afskedstagande! få åtnjuta pension på allmänna indragningsstaten; Gifven Stockholms slott den 20 Decemcer 1850; 4:o angående utbyte af en del utaf den för Göta Artilleri-Regementes äldre stallbyggnad i Götheborg upplåtna tomtplats emot en annan derstädes belägen nämnde stad till hörig lägenhet; Gifven Stockholms slott den 14 December 1850; 5:o angående upplåtande mot vederlag åt Götheborgs stad af kronan tillhörig, derinvid belägen mark; Gifven Stockholms slott den 4 December 1850; 6:o i fråga om afsöndring af jord från f. d. Löjtnantsbostället vid Vestgötha-Dahls Regemente Stommen, Nro 1 till utvidgande af Jerns församlings kyrkogård, inom Elfsborgs Län; Gifven Stockholms Slolt den 4 December 1850; 7:o angående utbyte af Kapellans bostället Wiskeryd Nro 2 mot Trumpetare-bostället vid f. d. Östgötha Kavalleri-Regimente Bjärstad Storegården N:o 1; Gifven Stockholms slott den 4 December 1850; 8:o angående af majoren G.
Maj:ts Nådiga Proposition i anled-’ ning af förekommen fråga, om Bå'smansRo!erings införande i Färentuna Härad af Stockholms Län; och om angelägenheten af särskildta anstalter till förekommande af stegring i priset på det grofva Brödet; Till AUm. Besvärsoch Ekonomiutskottet: Kongl. Propositionen, angående BåtsmansRoteringen i Hallands Län , samt Ett Memoiial af Lectorn Mag. P. Arenander om förekommande af HandtverksGesällers och permitrerade Krigsmäns kringvandring, jemte ett muntligt anförande i samma ämne, af Bi« skopen Doct. laxe. S. D. Upplästes och remitterades till Allmänna Besvärs, och EkonomiUtskotten: Ett Memorial af Prosten Hasselrot, angående bef ielse från erläggande af Stubbelön för sådant virke, som utsy nes till de hus, Presterne sjeltve å sine Boställen hålla. Frän Vcillofi. BorgareStändet. S. D. Remitterades till Till Statsoch BancoUtskotten : Kongl. Majus Nådiga Proposition , angå - £54 Protokolls Utdrag, d, 33 Dec, 1817, ende Gotha CanalA-rbetes fortgång och befräm^ jande, g. P. Remitterades till StatsIJtskottet; 1:0 Ett Memorial af Herr Falkman, H. A-, angående medels vidtagande till lättande uti Inqvarterings-besväret för de Städer, hvarest Trupper äro förlagde ,uti ständig Garnizon ; tillika med tvenne andra Ståndens Ledamöters yttranden uti samma ämne, till Protocollet för den 18 December. 2:0 Ett Memorial af Herr Linström, J. , innefattande förslag , att alla både Statsoch Be villningsMedel borde uti RiksgäldsContoiret uppbäras och redovisas. 3:0 Ett Memorial af Herr Ebel , Er. , an«- gående understöd för Svenska SegelduksFabrU querne. Statsoch BancoUtskotten:
En ganska betydlig förbättring i Sveriges och Finlands Geografi får tillskrifva» en enskildt mans brinnande ifver för sitt Fosterlands vål. Jag behöfver icke i mina Landsmäns minne å♦erkalla att det dr den fört jenstfulle och patriotiske Friherre Hermelins uppoffringar vi håfve att tacka lör ett af de större steg till fullkomlighet Svenska Geografien gjordt. Från 1; 9 r tili 1809 sammandrogs och utgafs på dess bekostnad kartor öfver de flesta provincer; och når Friherre Bil, till Ridd, 0. Ad. Hermelin hade uppoffrat hela sin fortet ne, samt var urståndsalt att vidare fullfölja sina bemödanden för fosterlandets heder och vål, hembjöd han till Rikets Stånder vid Riksdagen år 1809 hela sitt dyrbara kartverk för en summa af Femtontusende Riksdaler Banco. Anbudet blef icke emottagit, utan två Stånd stadnade emot två, då tvånne af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, Friherrarne Bonde och Adelsvärd , hellre ån att se Friherre Hermelins med så mycken omsorg utarbetade kartesamling förskingras genom försäljning på öppen auction, eller det som kanske varit värre falla i händerne på herrsklystne grannar, så erbjödo de sig att inlösa detsamma. Det blef sedermera fördelt på Adier, och fick namn af Geographiska Inrättningen. Från denna Inrättning hafva flere goda kartor utkommit och Friherre Hermelins primitiva plan att utgifva en fullständig kart-samling öfver alla Sveriges provinser fullbordades, och har redan i flere år varit tillgänglig för Allmänheten att för lindriga priser erhålla. Geografiska Inrättningens karte-försåljning har icke dessa senare åren inbringat mer ån omkring 3 procents re\enue så ringa att ingen utdelning ägde rum. Flere karleplåtar åro mycket slitne och en del tarfva dels förbättringar, dels att å nyo uppläggas och omgraveras, och de nya kostnader som ett sådant arbete påkallar kunna icke på annat sätt erhållas ån genom tillskott af Actie - ägarne. Dessutom fordrar ett vidlyftigt karteverks tillbörliga underhåll och begärlighet hos publiken Den 3 Martu.
De skäl, som emellertid blifvit anförda dero mot, synas mig i sanning så tillräckliga, att någon tvekan i detta hänseende icke bör upstå. Tvenne officerare af flottan hafva tillstyrkt afslag å Utskds Betänk, och bifall till K. Man har dervid talat om skogarnes inflytande på vegetationen och om skadan för landet af deras utrotande; ja, man har t. o. ro. gått så långt, att man talat om skogarnes förmåga att äfven vara en skattkammare för själen. Hvad skatter för själen några ekplanteringar på Kollandsö skulle gifva, har för mig icke blifvit rätt klart; ett faktum är emellertid, att hvad nu är fråga om att bortgifva, icke skulle gifva någon produkt förr än om 200 år. Tvåhundra år, M. Hrr! år dock en ganska lång tid, och med den fart, som allting nu eger, kan det verkligen vara fråga om, huruvida man tvåhundra år härefter begagnar ekvirke till byggande af fartyg, eller om icke vetenskapen kan hafva gjort jernet till ett lämpligare material. Men i alla fall, hvilka tillgångar öppna icke handelsförhållandena, och hvilka utsigter för skeppsbyggnadskonsten kunna icke uppstå tvåhundra år härefter. Kan det blifva något skäl att nu i vårt på åkerbruk särdeles fattiga land använda en mark, som upgår till 3009 tunnland, til! ekplantering under .200 år. Om vi antaga, så* «9 Den 19 Mars f. m. ■söm man förmodat, att arrendet skulle kunna upgå till 8 n 10,00® rdr årligen, besinnom hvilka ofantliga kapitaler med ränta på ränta Staten skulle upoffra på dessa planteringar, hvilka, når de en gång skulle kunna användas, möjligen vore obehöfliga. Det år en känd sak att Kronan spekulerar illa, och jag fruktar, att om Kronan skulle underhålla dessa anstalter, som finnas omnämnda i Hr Kos* tryckta anförande, skulle kostnaderna derför blifva större än inkomsterna. Det bör dessutom icke förbises, att hela forstvetenskapen år en temligen ny vetenskap.
Det är verkligen märkvärdigt, att man kan vilja förbjuda användandet i låneväg af g:de HufvudTitelns anslag, enär det är klart, att man på detta sätt icke allenast kan åstadkomma den åsyftade fördelen för jordbruket oell näringarne, utan äfven bereda en Statstillgång, för att utsträcka understödet i större scala och åt flera personer. Hade-, i motsatts mot livad Herr Hjerta nu yrkar, 1809 års Ständer fastställt, att anklaget alltid skulle användas till räntefri utlåning på 10 år, så skulle Konungen till jordbrukets och näringarnes uppmuntran nu kunnat disponera en summa af 1,100,000 R:dr årligen i stället för 100,000, och jag tror, att nian då skulle hafva sett vida större verkningar af detta anslag. Det är likväl icke min afsigt, att nu yrka motsatsen af Herr Hjertås påstående, eller att anslaget ovilkorligen skall i låneväg utgå; jag vill blott bestrida, att något vilkor dervid fästes, som skulle kunna hindra Konungen, då han fin - Den i4 October f. m. lier sådant lämpligen tunna ste, att använda anslaget på ett sätt, som bereder ötade utvägar, till näringarnes befordran. Jag tillstyrter derföre bifall å Utlåtandet. Herr Danckwardt, Magnus Georg: Jag är visserligen af den tanta, att lån från <yde HufvudTiteln bör sparsamt och med noga urskiljning meddelas. Denna princip har oct under de sednare åren blifvit följd, ljviltet tan inhemtas af den förteckning på HufvudTitelns utlånta medel, som är Utskottens Utlåtande bilagd. Den upptager nästan ensamt sådane summor, som för många år sedan blifvit utlånte och nu successive inflyta; deremot de lån, hvilka på sednare tider blifvit meddeldte, äro ganska obetydliga; men jag tror likväl icke, att ett oviikorligt förbud mot låns meddelande från denna HufvudTitel bör stadgas, såsom icke nyttigt; ty någon gång kan ett lån af desse medel tillräckligt uppfylla det ändamål, hvarföre understödet beviljas.
För att förekomma ett sådant missförstånd, föreslog Molionairen: alt, med bibehållande af hvad ofvanäberopade Kongl. Förordning i ämnet för eskrif ver, derjemte må stadgasj att enhvar, sorn genom köp, skifte eller gäfva, åtkommit fast egendom, vore skyldig att, i ändamål af lagfart, vid domstol uppvisa sitt åtkomstbref, då sådant yrkades af någon, som förmenade sin rätt derpå bero, äfvensom att, i händelse handlingen då förnekades, eller undanhölls, densamma derefter aldrig må kunna åberopas till grund för eganderätt. Egentliga ändamålet med lagfart måste vara att bereda egaren säkerhet emot främmande anspråk, och dröjsmålet med lagfartssökandet utöfver den medgifna tiden är vanligen till den grad äfventyrligt, att de händelser lära vara högst sällsynta, då någon kunde vilja göra försök att Uppehålla bördsoch lösningsanspråk genom ett slikt dröjsmål. Skulle sådant emedlertid varda bevisligt, så håller Utskottet före, att de snarare bör vara bördeman eller den, som eljest har rätt till lösen, obetaget att, utan föregången lagfart, göra sin rätt gällande, än det må antagas såsom en nödvändig omgång, att först tvinga nye egaren att söka lagfart. I allt fall vore deL aldeles olämpligt att stadga, det åtkomsthandlingen, i händelse deh, vid det af Motionairen omförmälde rättegångstillfälle, förnekades eller undanhölls, derefter aldrig skulle kunna åberopas till grund för eganderätt. Tredje man, som af denna egare tillhandlat sig fastigheten, före nämnde rättegång, eller ock efteråt, men utan kännedom om densamma, skulle härigenom tillskyndas ett högst obilligt lidande. Utskottet anser således denna motion icke böra bifallas. 3:o Angående control öfver efterlefnaden af stadgandet, att uppbud bör inom viss tid tagas. Af Riksdagsfullmägtigen Tufve Månsson i Malmöhus Län:
En gles purpurgarnering omgaf dess nedersta fåll och förhöjde intrycket af veckens plastiska fall. Hermiones rika, mörkbruna hår var icke benadt, utan naturligt ordnadt som på ett lockigt gossehufvud, och sammanhållet af ett enkelt, diademlikt band, men delade sig under detta midt öfver pannan i tvenne långa våglinier, som nalkades de fint penslade ögonbrynen och slutade bakom dessa med små skrufformiga lockar, medan håret baktill nedföll i ett svall af långa glänsande böljor öfver hals och skuldror. Af de öfriga närvarande damerna voro de tvenne klädda ungefär som Hermione, men buro öfver den hvita kitonen en annan kortare, som hos den ena var saffran-, hos den andra var ametistfärgad. Den tredje var en vacker brunett i romersk toalett: den unga Julia, maka till Krysanteus’ vän, jovialiske gardestribunen Ammianus Marcellinus, som gjort sitt namn odödligt genom en värdefull historia öfver sin tid. Julia var född i Galliens hufvudstad Parisii, hvars namn då ännu icke hade så verldshistorisk klang som nu. Hon hade vistats der, ännu sedan den unge cæsarn Julianus ditflyttat med sitt anspråkslösa hof. Hon kunde berätta och gjorde det gerna om den isande förskräckelse, som allemaniske barbarernas anstormande hade väckt i Gallien, om det allmänna jublet öfver provinsens räddning genom Juliani hjeltemod, om den välmåga, trefnad och trygghet, som nu under hans rättvisa, kraftiga och välvilliga styrelse lyckliggjorde det nyss så lidande, utarmade landet. Med ett ord: Ammiani Marcellini maka beundrade Julianus, och denna beundran var emellan henne och Hermione den första anknytningspunkten till en vänskap, som blef innerligare, ju mer de lärde känna hvarandra, och ytterligare stärktes af gemensam vördnad för den gamla religionen, gemensam kärlek till visdom och skönhet.
Men att detta underhåll bör komma de Furstliga personerna till godo just genom Konungen, och icke på något annat sätt, tycker Den 22 November. 309 jag mig finna i den å motsidan citerade 45 §:n Keg.F., som förbjuder Svenska Prinsar att hafva något Lifgeding eller civilt emembete. Jag har nu sökt att ytterligare redogöra för min åsigt i denna fråga, och hoppas, att den måtte anses förtjena sådant afseende, att motionen vinner bifall. Frih. Stael von Holstein, Fa b. Wilh.: Då det uti Frih. Cederströms motion icke nr fråga om att bestämma l:sta HufvudTitelns anslag, utan det är öfverlåtet åt Konungen att i sådant afseende begära hvad Han anser vara af nöden, sfi följer deraf, att man nu icke har att afse några större eller mindre summor, utan uteslutande bör fästa sig vid den framställda principen. Motionären har ansett, att det bör bero af Konungen, såsom Konungahusets chef, att, sedan Staten lemnat det af Honom för Sig och Sin familj äskade anslag, deraf lemna underhåll åt de medlemmar af Konungahuset, som ej hafva särskildta anslag. Jag tror, att denna princip kan och bör försvaras. En värd ledamot har åberopat flera exempel från vår äldre historia, huruledes Prinsar af det Kungliga Huset, i närmare eller fjermare led beslägtade med Begenten, stått i strid, ja t. o. m. gjort upror mot Honom. Sådana exempel synas mig tala snarare för än emot motionen, ty alla dessa Prinsar hafva haft Lifgeding, bestående ofta af flere provinser, sig anslagne. De bevisa just, att då dessa Prinsar kommit i en oberoende ställning till Konungen, så hafva de fått makt att sätta Sig i opposition emot Honom, hvilket troligtvis alldeles uteblifvit, derest De varit af Honom beroende. Det har äfven blifvit anmärkt, att Arfiurstar icke kunna, såsom andra medborgare, innehafva tjenstebefattningar och sålunda bereda Sig utkomst.
Hammars Socknemän, om tillåtelse för desse, att från komministerboställets skog taga byggnadsvirke till Skolhus och andra allmänna byggnader. IV. B. 339. V. A. 39. Hammarskatten, angående dess nedsättande till hälften. Hamnoch bro-byggnader, vid Kungsbacka, Wadstena, Borgholm, Linköping, Ystad, Wenersborg, Falkenberg, Amål, Arboga, Köping, Trosa, Cimbritshamn. Se under de särskilda namnen. — jemför kanaler. Hamnbyggnads-arbete vid Gölha Kanal, om utbetalning af i Riksgälds-kontoret inneslående medel till elt mindre. Se Slats-Utskottets Utlåtande N:o 14. Hamnoch Kanal-byggnader, om förslag till allmänna iakttagelser och föreskrifter för erhållande och utbekommande af statsbidrag till. Se Siats-Utskottets Utlåtande N:o 157. Handels-Balken, angående ändring af 10 §. i 10 kap, af, i fråga om arfvinges efter död löftesman ansvarighet för hans borgensförbindelser. II. 402. III. R. 92. XV. B. 113, 120, 136. A. 142. E. 208. Handelsböcker och Handelsräkningar, förslag till förordning angående sådane. XI. R. 43. XIV. B. 20, 46, 168, 243. A. 258. XV. U. 87, 110. A. lil. E. 175. Handelsfartyg, om förändring i Kongl. Förordningen den 7 Maj 1842, angående behörighet alt föra befäl å Svenskt. V. B. 37, 92. A. 186. Handelsoch Närings-diskonlen. Se Banken, Banko-Diskonten. Handelsoch Sjöfarts-Fonden, om undsättning i afgiften till. XI. B. 141. A. 149. Handels-Ordningen af den 22 December 1846, om ändring i dess stadgande, i fråga om salubods å landet läge intill stad. XII. B. 192, 318, 325. A. 339.
Men det är då också bra svårt att räkna ut, att när man gifter sig med en karl, man ska få 4 betjänter på halsen! Några dagar senare. Nu har jag varit ute och åkt, och i går hade vi en den allra lilla trefligaste »uppståndelsekolifej», som Villy kallade den. Jag låg på soffan i min nya, vackra nattrock, som den rara Ruffen i samråd med Ester skaffat mig. På bordet stod frukt och bakelser samt en bricka med trefligt höga glas. Vid fönstret satt Gustaf och läste tidningar, och kring bordet hade Villy, Ester och Krycke slagit sig ned. Krycke har varit här uppe ett par gånger, sedan jag blifvit bättre, och fast han inger mig en viss respekt, för det gör han, så tycker jag så bra om honom. Öm och finkänslig är han som en kvinna, det märkte jag i första taget. Han kom så tyst och lugnt, lade en liten bukett violer han fört med sig, alldeles lagom långt ifrån mig, så jag skulle må väl af doften, och sa enkelt: »Jag blef så ledsen höra att ni varit sjuk.» Hade det där varit Villy, så hade han naturligtvis stuckit blommorna under näsan på mig och bedt mig »lukta», om jag så skulle ha dödt på kuppen! Men jag håller ändå mest af honom. Dels af gammal vänskap och så därför att jag förstår honom bäst. Krycke är ofta så tyst, och så har han ett sätt att vända afvigsidan till ibland som är riktigt försmädligt, fast det gör han inte, utan att bli retad, det erkänner jag gärna. Men Villy är alldrig hårdbjuden, han! Jag önskar, att Villy vore litet mindre bråkig af sig, och framför allt önskar jag, att han ville låta Krycke vara i fred, men det tycks vara omöjligt. Troligen är han svartsjuk, stackars pojke, och inte utan skäl, fruktar jag. Om inte Villy och Ester förstår hvarandra, så förstår hon och Krycke hvarandra så mycket bättre. Det är alldeles märkvärdigt! Bara den ena ser på den andra, så kommer svaret lika säkert som »hvad är det» på husförhören, fast Gud ska veta, att det allt var både si och så med dem med ibland.