Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kostnaden för Rustning och Rotering är, på sätt uti den år 1828 afgifne underdåniga berättelsen omförmäles, en af jordbrukar' nes största och väsendtligaste bördor, dels genom det sätt hvarpå de11 — 19 — Utgöres, och dels genom dess stora ojemnhet uti fördelningen. Rotejemkningar äro väl inom ätskillige socknar, der storskiften för sia gatt, nemligen Bollnäs, Alfta, Jerfsö, Arberå, Undersvik, Mo, Rean. forssa, Ilsbo, Norrbo, Delsbo, Ljusdahl, Hogdahl och Trönö yerkställde tillen billig och lika fördelning af roteringen efter skatt ln°m hvarje socken, och njm roterings-längder i anledning deraf upprättade och till efterrättelse fastställde; men så länge ojemnheten ^nelian -sock nanne är så stor, att till exempel uti Rogsta socken till jrn rote äro anslagne högst 61 och minst 3o öresland, och uti Uggebo socken deremot högst io| och minst 4\ öresland, mäste utgöra en rote, hvilket förhållande oaktadt ett mantal i Ugglebo af gestrikland består af endast 10 öresland och ett mantal i Rogsta af helsingland af 16 öresland, tillräckligt visar ojemheten uti roteringen, så återstår mycket att i detta fall önska. Allmänneligen önskas Också icke allenast en fullständig rote-jemkning som likväl svårligen kan och ej bör äga rum utan en föregången allmän skatte-jemkning, Utan äfven till och med lindring uti detta tryckande onus, på det satt, att de nu extra roterade, och hädanefter tillkommande nya, bandig rotering underkastade hemman, måtte för det inom Länet redan varande rotetalet få ingå, hvarom jag äfven, i sammanhang Uied frågan örn den jemväl, mycket stränga, men ännu ej fasställda J-Xtra roteringen, deruti rättelse äfven önskas, hos Eders Kongl. Uftj:t i underdånighet gjort anmälan. Emedlertid må till upplysnin» om roteringen inom detta
Desse handtverkare antagas af Soeknefnåniien, och blifva, når Sockenståmmo-protocoll derom hos Konungens Befallningshafvande företes, fårsedde med dess förordnande eller gertoingsbref, hvaruti äfven efter Socknelnånnens LagUtskottets Betänkandeti■. YII gS tagXJtskottets BetAnkanäen'. förslag samt förekommande omständigheter bör bestämmas, om' och till huru stort antal ger-< ningsman behöfver och eger försvara tjenstehjon till biträde i handtverket; dock vare gernings-' man förbudet, att till slikt biträde antaga gesäller och lärlingar, som i sådan egenskap förut blifvit hos handtverkande borgare antagne, §• 3. Uppå anmälan antingen af Socknemånnen elier af Gerningsmannen, hvilken sistnämndes dock bör vara förut anmäld vid Sockenstämma, utfärdas för honom af Konungens Befallnings^ hafvande afsked, derest ej Contract emellan ho^ nom och Socknemånnen annorlunda föranleder, §• 4. Alla ofvannåmnde Gerningsmän komma' atf erlägga Gerningsören till det belopp, som nä år eller framdeles kan varda stadgadt. §• 5. Gerningsman må ej idka sitt handtverk till biträde åt någon utom den Socken eller districl,1 för hvilket han år antagen. Sker det, vare lian underkastad lika ansvar med dem, som idka bor-* gerlig handtverksnäriwg utan att deri hafva vunnit behörigt inträde. LngUtskottets Bet&nknnAttt'. gg S6.
Härad finnes skäligen böra komma i åtnjutande af den sökta befrielsen från dagsverksskyldigheten till Kongsöhrs Kungsgård, K. M:t må, mot den nu utgående så kallade dagsverkstunnans indragning till Kronan, tilldela Häradet en sådan lättnad. Den 4 Mars i83o. » B e t ä n k a n d e 11, N:s 4^3, 4^4- 585 Reservationer: Af Hr Lagman Noréusj som yttrade att om Statsutskottet vid detta ärendes behandling lemnat tillbörligt afseende å den utredning och de skäl, som föranledt Statsoch EkonomiTJtskottens uti Betänkandet N:o 102, gemensamt gifne tillstyrkande att Dagsverksskyldigheten för Snefringe Härad må genast upphöra, hade, efter Hr Lagmannens öfvertygelse, Utskottet uti denna alldeles enahanda sak icke kommit till ett olika, och, efter hans tanka, obilligt resultat} samt af RiksdagsFullmägtigen N. Strindlundatt han så mycket häldre instämde med Lagman Noreus, som Utskottet nu gått tvärt emot sitt förra, gemensamt med Ekonomiutskottet, fattade beslut, och hvilket, efter hvad Strindlund ganska väl erinrade sig icke varit föremål för några stridiga meningar, som äfven bevisades deraf, att ingen enda Reservation emot sagde Betänkande afgifvits. Uti dessa Reservationer instämde Utskottets samtelige Ledamöter af IL BoudeStåndet. Memorial, ang:de Gratificationer åt RrgsContoirets Tjenstemän för befattningen vid utdelningen af och redovisningen för Riksdagskostnadsmedlen, emottagningen och utdelningen till Prenumeranter af, samt redo - 1 584 Stats-Utskottets visningen för RiksStåudens Prolocoll vid innevarande Riksdag; äfvensom Hrr Fullmäktiges hemställan om afskrifning af möjligen uppkommande defecter i dessa tryckta Handlingar. (R:gs-A.)
Här måste således helt nya appa4 H. 20 306 Den 20 April f. m. rater anskaffas, och de sorn vi nu hafva, kunna alldeles icke begagnas; således var Frilnns uppgift en vederläggning, som jag alldeles ej kan erkänna. Gr. af Ugglas: Jag vill blon med ett par ord besvara Hr Wästfelt. Hr Wästfelt har, m. 11. andra talare, yrkat, att 1845 års författning mätte bibehållas, men att deruti borde göras de rättelser, som lätteligen på praktisk grund kunna göras. För min del tror jag dock saken icke vara så lätt. Jag föreställer mig nemi. att allt sedan 1810, då Bevilln.Utsk. blef salt, hafva män med erfarenhet försökt att träffa de rikliga grunderna, för alt beräkna sanna förhållandet eller averkningen, som man sagt; men detta system utförd!, har dock aldrig lyckats, ehuru dessa män visserligen haft tillräcklig erfarenhet; och tvillar jag på att någon ledamot, med samma erfarenhet som Hr Wästfelt eller st örre, skulle kunna träffa de grunder, hvarefter man skulle komma afverkningen något närmare. Jag önskar derföre att författningen må slå qvar orubbad. Man har sagt, att skatten kunde höjas på de delar af näringen, som tåla en sådan förhöjning; men det finnes, i min (anka, ingen del deraf, som ej tål det. Hela saken, om skatten förhöjdes, blefve blott den, att de större brännerierna, hvilka i sjelfva verket skatta mera än de mindre, finge draga än större tunga, och att således, som jag förra gången yttrade, de större gingo nedåt och de mindre uppåt. Ett förhållande, som jag tror hvarken i statsekonomiskt hänseende eller annat vara nyttigt. Jag vill nämna några ord om Hr Wästfelts anmärkt), emot mig i afseende på rörens bestämning genom diametern i st. f. genom höjden. Jag vet visserligen att jag ej absolut genom höjden kan förekomma nu skeende missbruk, mpn derigenom bestämmas dock de proportioner, hvilka man ej kan öfverstiga för att få tillräcklig inkomst.
P. 408. — om remiss af Herr von Hohenhausens motion rörande föreskrifter för BancoFullmägtige. P. 4°8- '— om StatsUtskottets Betänkanden med svar på anmärkningar vid Utskottets förut afgifne Utlåtanden: 1) i frågan om utbyte af 2.*ne Indelningar vid Kongl. Lif Regementet; 397 a) om tillökning i anslaget för Modellkanimaren och Mechaniska Skolan; 3) om Lands-Stats Tjenstemäns rätt, att vid 70 års ålder, få på IndragningsStaten uppföras, till åtnjutande af pension, svarande mot hela deras innehafde lön; 4) rörande Landshöfdingarnes pensions-rätt; 5) om Häradshöfdingars pensions-rätt; 6) om Kongl. Räntmästares och LandtRäntmästares aflöningsvilkor. P. 4°9' ■— om Statsoch BevillningsUtskottens Utlåtande i afseende på redovisning för de till tryckning af 1815 års Bevillnings-handlingar anslagne medel. P. 4IO> — om Betänkanden från nedannämnde Utskott; Lagutskottet: dels om påskyndande af LagComiteens arbeten samt granskning deraf, dels i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande samma ämne. Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomiUtskotten: i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande rörande förändringar i Rikets mått, mål, och vigt; Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet: om ändring af terminerne för höstmarknaderne i Upsala och Norrtelje. P. 4io. — om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets svar på anmärkningar vid Utskottets Betänkanden; 1) angående förändring i skyldigheten, att utgöra Afradsoch KronoTiondeSpannemål, samt andre på hemmanen indelte Räntor; 3) angående KronoTiondeSpamiemålens utgörande 398 till Stockholms och Malmö Barnhus.
Genom detta åliggande skulle Öfver-Styrelsen hafva att upprätta en Redogörelse, grundad på 3:ne serskilda Redogörares icke gran 3 - skade Räkenskaper, hvaruti, enligt Rikets SLänders Revisorers berättelse, många fel förekomma, och för hvilkas tillförlitlighet i ziffran Öfver-Styrelsen således icke kunde äga den ringaste säkerhet. Genom förnyade anmärkningar eller hvilket vore önskligare, genom meddelade formulaire kunna väl dessa fel med tiden till en del försvinna, men med afseende å svårigheten örn ej omöjligheten att fullkomligen nöjaktigt på papperet redovisa för förvaltningen af en egendom med de mångsidiga och vidsträckta detailler, som förekomma vid Ollenby Kungsgård och Stuteri, fruktar Öfver-Styrelsen att dessa Räkenskaper aldrig kunna uppställas på ett sätt att undgå anmärkningar. Dessa åter komme att jemväl drabba Stuteri-Öfver-Styrelsen, hvars Redogörelse grundade sig på de anmärkta posterna och i samma mohn Kongl. Kammar-Rätten föreskref någon rättelse i ett Stuteris Räkenskaper, blefve Öfver-Styrelsens äfven felaktig. Enligt Stuteri-Öfver-Styrelsens sätt att uppfatta sina åligganden äger Öfver-Styrelsenr åt hvilken högsta administrationen af Rikets Stuterier blifvit i nåder uppdragen, att tillse, det deras förvaltning sker i öfverensstämmelse med Instruction och meddelade nådiga föreskrifter, och inhemtar Öfver-Slyrelsen för sådant ändamål genom månadtliga förslager hvarje Inrättnings pecuniära ställning, äfvensom Öfver-Styrelsen genom anställda Inspeclionsresor gör sig förvissad att medlen på föreskrifvet sätt användas, men alt controllera ziffran uti 3:ne Stuteriers vidsträckta Räkenskaper anser Stuteri-Öfver-Styrelsen såsom en befattning för sig helt och hållet främmande samt endast tillkommande Kongl. Kammar-Rätten och Rikets Ständers Revisorer.
Jag tror, alt Öfver-Directeuren vid Landlmäteriet bör kunna bestämdt ådaga - 136 Den 9 April e. m. lägga, huru mänga tunnland en Landtmätare på dagen kan afmäta, oell jag antager för ingen del, att det inskränker sig till 6 tunnland; ty om mätesplatsen är en stor samfällighet af slät mark skulle jag tro, att en Landtmätare på dagen kan mäta snarare 1000 tunnland och deröfver; och om så är, måste den ifrågavarande Taxan vara öfver måttan högt tilltagen i afseende på arfvode för mätning af utmark. Herr af Forsell har väl omnämnt skillnaden emellan slät och skogbunden mark; men det hade bordt vara så fullständigt, att Utskotten kunnat i anledning deraf föreslå en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, angående olika betalning för mätning af sådan mark. Herr af Forsells uppgift om förhållandet med ai betsförtjensten för Landtmätarne i de Norra Orterne, bevisar intet, emedan motsatta exempel från andra orter lätt kunna företes. Landtmätarens besvär, vid uppmätning af jord, beror helt och hållet af densammas beskaffenhet och de mera eller mindre impedimenter der finnas. Det är i synnerhet på mätning af utmark, som Landtmätare oskäligen vinna, och hvaraf jordägare tillskyndas minsta fördelen. Är utmarken icke odlingsbar, inträffar def lätt, att hvarje tunneland ej ens är värdt, hvad i mätning derföre nu enligt Taxan skall betalas. Beträffande hvad Friherre Wrangel nu yttrat, inser jag ej något hinder, alt det kan åtfölja återremissen af Utlåtandet, Den 9 April e. m. och i sammanhang dermed behandlas, ulan alt behöfva såsom ny motion betraktas; hvilket ej skulle föranleda till annat, än att Utskotten nödgades skrifva flera likalydande Utlåtanden i samma sak. Jag förnyar alltså min anhållan om återrémiss af ifrågavarande Utlåtande. Grefve Posse, Arvid:
Om ni nu kom till Hörby, tror jag icke att ni kände igen det riktigt, förr än ni kom ned emot vårt hem, hvilket ännu är sig likt. Och nog kommer ni en gång; låt vara att det kan dröja i flera år, men jag vill i det längsta hoppas att ni känner längtan att återse fädernejorden. Och så ville jag hoppas att vi ännu en gång skulle få se er i vår krets, omgifven af gammal vänskap, som visserligen åldras, men icke kallnar. Skulle det efter år af sträfvan icke kunna kännas godt att hvila ut i det gamla hemmet? – Nu till sist önskar jag er en glad jul och mycken, mycken framgång! Er födelsedag var icke glömd, men vi voro för stolta att skrifva, utan att hafva fått svar. Helsingar från alla genom Utdrag ur Anna E.s bref. Det gläder mig mycket att du tyckte så bra om en viss person, och det kunde jag nog tro att du skulle göra, ty han ser ganska snäll ut och är det ännu mera. Vi har ju varit så lite tillsammans ännu, men jag tror icke att han kommer att lägga minsta band på mig, utan hvad som roar mig får jag gerna göra, svartsjuk är han ej det allra minsta, det såg du då jag vid stationen bad helsa Uno, att det icke gjorde den minsta verkan. Jag sade till honom ibland att jag slog mig så ut för Jönsson der hemma, ”ja hvad bryr jag mig om det”, var allt hvad jag hade för mitt besvär. Men han känner mig bättre än så, och vet nog att jag inte på allvar gör något sådant.
Han afstyrkte beskattning på hunden, emedan detta djur var menniskans trogne följeslagare, ja, understundom hennes ende vän, och emedan det var för henne både nyttigt och nödvändigt, att hafva denna vän vid sin sida. Men huru ofta skattar man ej här i verlden, för hvad sora är både nyttigt och angenämt? Hafva vi icke skatt på egendom? Hafva vi icke kapitations-skatt på våra trognaste vänner, vår hustru och våra barn? Böra de anses vara oss mindre kära, för det vi låta dem beskattas? Jag för min del anser alltså, alt llr Printzensköld har betraktat saken ur en oriktig synpunkt, när han, med hänsyn till d-jurets tillgifvenhet för oss, ej vill låta en lämplig beskattning vara med dess egande förenligt. Skulle man äfven vilja göra någon åtskillnad mellan beskattningen på hundkreatur på landet, såsom varande för landtmannen mera oumbärliga, och på dem i staden, så torde detta icke innefatta något skäl, hvarföre icke skatt borde läggas på dessa sednare isynnerhet, helst sorn det af Hr Ros föreslagna skattebelopp verkligen är så lågt tilltaget, att det icke bör Den 3 December e. m. 179 blifva betungande hvarken för stadseller landtboer, samt då med densamma stora fördelar kunde vinnas, på sätt andra länders erfa* renhet vitsordat, och i enlighet med det af motionären åsyftade nyttiga mål. Det vore ju oklokt, att skjuta från sig så lätt vunna intrader, erforderliga i ett fattigt land, men ej kännbara, såsom utgift för den enskilde, just i följd af det ringa beloppet? Således, och med fästadt ais:de vid alla de talrika skäl, som vid dylik frågas behandlande blifvit vid våra sednast föreg:de Riksdagar anförda, och nu ej torde böra uprepas, enär de återfinna3 i Utsk-.tsbet. och Stånds-prot., önskar jag, att för min del vördsamt få uttala dessa mina åsigter, belåten om de i någon mån kunna bidraga till motiouens understödjande. Frih. Alströmer:
Det var en liten tropikvärld i smått, och miss Faithful prisade dessa näjder såsom de skönaste på jorden och detta terrarium såsom en liten prof bit af paradiset. Små brokiga ödlor lekte emellan stenarne vid kanten af bassängen, som fanns i terrariet, och öfver den hvälfde sig en liten palm, i hvars krona ett kolibripar hade sitt bo. » Kunna de lefva i fångenskapen? » frågade Gunnar. » Nej, » svarade miss Faithful; » de stå ej länge ut, de dö efter några veckor, och man måste ersätta dem med nya. » Gunnar erfor en obehaglig känsla vid dessa ord. » Att ni vill hafva dem då? » sade han. » Utan dem skulle terrariet vara så dödt, » genmälde hon likgiltigt. Idun Stockholm. 8 I d u n m. Modet, u t a n k o l. p l. P r e n u m e r. Redakter och FRITHIOF uigifvare: Utjrifningstid: hvarje helgfri fredag. HELLBERG. Träffas å b y r å n k l. Allm. Telef. Oemandti Boktr.-Alttitb. - r a d. Ett tjuguårsminne. ^ et är en välkänd, på en gång älskad och vördad kvinnasbild, som i dag pryder första sidan af de svenska kvinnornas » egen tidning ». Snart äro tjugu år förflutna, sedan budskapet om drottning Lovisas död fyllde vårt land med uppriktig sorg och saknad. Dessa känslor framkallades ej endast af den pietet, det deltagande och lifliga intresse, med hvilka det svenska folket alltid brukat följa hvad som timat i konungaborgen. Den sorgens stämning, som efter den 30 mars 1871 var den allmänt rådande i de förenade rikena, hade en mera så att ' säga rent personlig karaktär; det var ej en dast landets drottning som bortgått, det var landets främsta husmoder, en af dess ädlaste kvinnor, som ej för intet fått det vackra tillnamnet » den milda », och som genom sina sant kvinliga egenskaper gjort sig älskad och vördad såsom få drottningar och kvinnor i Sverige blifvit det. dessa rader skrifvas.
Jag förenar mig i den reservation som Hr von Hartmansdorff anfört, emedan jag ej kan finna skäligt, att för några få fastighetsegare i riket, för hvilka det kan vara förmånligt att fä inteckning i klump, en olägenhet skulle drabba alla andra, både köpare och säljare. § 29. Gr. Sparre: Den ifrågavande §:ninnehåller ett väsendtligt stadgande, som jag ej vill låta gå igenom, utan att derpå hafva fästat R. o. Ad:s uppmärksamhet. Det har varit en fråga, som af domstolarne bedömts olika, huruvida en postposition (hvarom handlas i § 32) kan gälla såsom förnyelse af inteckning eller ej. Utsk. har nu uttalat den åsigt, att postposition ej bör gälla såsom förnyelse; emedan postposition blott har afseende på 2 personers inbördes förhållanden, oeh således ej kan anses såsom förnyelse, hvilken afser allmänhetens kännedom och andras rätt. Jag har blott ansett mig böra afgifva denna upplysning för att ordagrant förklara meningen. §§:ne 30 och 31. Lemnades ulan anmärkning. § 32. Gr. Lagerbjelke: Uti förevar:de § stadgas, att i allmänhet, för postpositions beviljande, ej bestämdt fordras att inteckningshandlingen i hufvudskrift företes för den rätt, som inteckningen beviljat; men att, i fall flera lika lydande inteckningar i samma egendom äro å samma dag beviljade, samt (om förnyelse deraf skett) pu samma dag förnyade; ”då må ej någon af de inteckningar nedsättas, förändras eller dödas, utan alt den handling, hvarå inteckningen grundad är, i hufvudskrift företes för den rätt, som intcckningarnc beviljat”.
Det är ock förut anmärkt , att detta straff, om det utan offentlighet verkställes, till sin större eller mindre stränghet är beroende afExecutorn* godtycko, och följden deraf skulle kunna blifva, att lika förbrytare, dömde till ett och samma straff, 5* Dm 5 Maj. straff, i sjelfva verket straffades olika. Men icke nog härmed : Spö- och Ilisstraffen äro, äfven då de verkställas ined offentlighet, af andra skäl förenade med denna oöfvervinnliga olägenhet. Särskildte förbrytares olika ålder och kroppsstyrka kan af Lagen icke nied säkerhet beräknas och allmänna regler för straffets användande derefter icke gifvas. Att, i afseende härpå, tillägga Domaren en vidsträckt pröfningsrätt , vöre att sätta dess godtycko i stället för Lag. Man har val sökt att afhjelpa denna svårighet, genom att infordra Läkarens betyg öfver den verkan straffet på den brottsliges helsa kunde medföra ; men man har icke betänkt , att äfven detta icke kun. de gifva annat än sannolikhet , och att hemliga eller dolda lyten, som undfallit dennes uppmärksamhet, kunde verka till svårare förhållanden, än man föresett eller beräknat. Gilltiga skäl synas således tala för den önskan , att användningen af spö - och ris-straffen må i en ny JBrottmåls-Lagstiftning inskränkas. Långelse vid vatten och bröd är ett straff, hvars användande Lagen medgifvit, 1 de händelser, då den brottslige icke förmår böta, elier då dess heder och välfärd, genom spö- eller risstraffets undergående, spillas kunde. Utan att ingå i någon undersökning om dess tillämplighet för sådana fall, och om riktigheten af den icke sällan följde åsigt, att det sednare icke kunde in. träffa, utan för Glassér af en viss upphöjdare rang i Samhället, terde det vara nog att anmärka, att detta Den 5 Maj. 5 3 detta straff, hvars verkställande, anfortrocft åt en enda person, icke genom någon slags offentlighet möjligen kan controlleras, just derigenom blifver det lindrigaste eller svåraste ibland alla, allt eftersom det rätteligen verkställes eller icke verkställes, och således är af den art, atr lika brott derigenom möjligtvis kunna blifva olika bestraffade.
Man har sagt, att han är Hofjägmästare hos Konungen i Danmark; men att vara detta hos Konungen i Danmark eller någon annan polentat är icke förbjudet vid vite af representations-rättens förlust. Vidare har man föreburit, att han varit Riksdagsman i Danmark; men det finnes t ex. icke i Svenska Riksd:sOrdn:n något stadgande derom, att den, som varit Riksdagsman i annat land, icke får vara det i Sverige. Nu måste man väl, då man gör en invändning emot en person, som eljest är qvalificerad, visa att denna invändning verkligen är grundad. Gör man således mot Frih. Blixen den invändningen, att han aflagt trooch huldbets-ed till Konungen i Danmark, så måste man väl visa att förhållandet är sådant; eller, för att taga ett exempel: den, som gjort bankrutt, äger, så länge han icke förnöjt sina fordringsägare, icke rättighet att intaga säte och stämma på Riddarhuset; men om man nu om en svensk adelsman, som eljest vore fullt berättigad att här utöfva sin representations-rätt, sade, att han hade dåliga affärer och att detta vore allmänt kändt, hvarföre det äfven vore möjligt att han gjort bankrutt, så måtte väl denna invändning icke vara tillräcklig för att hindra hans inträde på Riddarhuset, utan det lärer otvifvelaktig! åligga den som gjort invändningen att styrka, det den äfven vore verklig. Eljest skulle man mot hvar och en som här söker inträde kunna säga, att det är troligt eller möjligt att han gjort så eller så, och på sådan grund förvägra honom pollett. Skyldigheten att bevisa sanningsenligheten af en gjord invändning måste nödvändigt tillhöra den som framställt densamma, och kan aldrig åligga den anklagade. Således, ehuru här icke är någon anklagelse i fråga, utan blott en anmärkn., måste man dock bevisa att denna anmärkn. är öfverensstämmande med verkliga förhållandet; och den som fördenskull påslår, att Frih. Blixen-Finecke aflagt trooch huldhets-ed till Konungen i Danmark, samt på denna grund villi förvägra honom inträde på Riddarhuset, han måtle väl vara skyldig att bevisa, att så verkligen ägt rum.
För den oförmodade händelse, att Kongl. Maj:t icke skulle sanctionera Rikets Ständers beslut rörande mynt-enheten, inser jag icke någon annan lämplig utväg för att, efter Riksgäldssedlarnes försvinnande ur rörelsen, bibehålla den nu vid mindre liqvider allmänt brukliga Riksgäldsräkningen, än att utgifva smärre Bancosedlar, som jemt motsvara de nuvarande Riksgäldssedlarnes valeurer och således jemväl ulan svårighet kunna reduceras till R:dr Specie. I hvilket afseende jag skulle vilja föreslå, alt Bancosedlar varda utfärdade å ?>i sk., 2 R;dr, 6 R:dr 3a sk. B:co till inlösen med 1/4, 3/4 och 3 ifi R:dr Silfverspecie, å hvilka sedlar jemväl deras värde i Riksgäld torde på lämpligt ställe kunna utmäikas. Tidens otillräcklighet befriar mig från deri obehagliga skyldigheten att nu anföra en fullständig reservation emot de högst anmärkningsvärda omständigheter, hvilka, i afseende på förevarande, sedan Augusti månad hvilande frågas, lika hastigt som, i anseende till tidepunkten, mindre lämpligt förelagne slutliga afgörande af Utskottet förekommit. Jag får derföre genereit reservera mig emot hela behandlingen af denna fråga;” af Herr Prosten Astrand: ”Jag anser, att Utskottets tillstyrkande örn utgifning af sedlar lydande å R:dr Courant, äfven för den händelse, att Banca-XJtiiotutj Bstnnhnnde Nio 107. »3 Kong], Maj:t icke bifaller Rikets Ständers beslut om mynt-enheten, innebär ett ingrepp uti Kongl. Majlis lagstiftande rätt, och jag yrkar derföre, att Utskottets förslag endast vilkorligt antages, nemligen att blifva gällande först sedan Kongl. Maj:t bifallit Rikets Ständers beslut om mynt-enheten"; af Herr Wedberg". ”Emot Utskottets tillstyrkan, att å sedlar af Courant valeur jemväl må utsättas deras motsvarande belopp i Banco, föranlåtes jag att mig reservera.