Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr 50 öre per stycke, eller den för positiv, synts alltför låg, helst ifrågavarande instrument dessutom i mindre landsförsamlingar begagnas i stället för orgelverk, hafva Rikets Ständer, i likhet med embelsverken. ansett detsamma lämpligare kunna hänföras till dessa sednare och med dem draga lika lull, eller 15 procent af värdet; hvadan till orgelverk under rubriken: “Instrumenter, musikaliska” blifvit i taxeförslaget tillagda orden: äfvensom Harmonium och Fysharmonika. Den under nyssnämnda hufvudrubrik införda anmärkning: “särskildt inkommande tillbehör fört ullas efter 15 procent å värdet,“ hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med embetsverkens hemställan, ansett böra erhålla det förtydligande och tillägg taxeförslaget utvisar. 12 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o i&8. I enlighet med embetsverkens förslag och på de af dem anförda skäl hafva Rikets Ständer ansett den under gjutet Jern bland artiklarne kanoner, stjcken, nickhakar, med flera förekommande benämningen “lod" böra utbytas mot benämningen “vigter11. Vid gjutgods till machinerier eller delar deraf, hvilket nu finnes i taxan upptaget med hänvisning till redskap, hafva, på sätt förslaget utvisar, blifvit tillagda orden: “till jernvägsmateriel“.
På lördagskvällen komma alla ’lagen’ hemroende, så snart solen gått ned. »Undantag göres dock, om fiske tillstundar och för den, som har not i sjön. Han ege rätt att draga den i land, men skall strax därpå begifva sig på hemväg», som det stod i ett gammalt hamnbeslut, gömdt bland några gamla papper, som jag en eftermiddag fick låna hem ur ’arkivet’, en järnbeslagen kista i kapellet. Den, som bryter mot bestämmelsen att fara hem på lördagskvällen, så snart solen gått ned, får plikta 10 kronor till ’kassan’. Dubbelt så hög plikt drabbar den, som lägger not i sjön på pingsteller midsommardag. Tio kronor äro däremot faststälda till böter för den, »som på söndagskvällen lämnar hamnen i och för fiske, förr än kapellklockan ringt sabbaten ut». Alla båtarna skola söndagsaftonen lägga ut på en gång. Det var en ståtlig syn att se hela denna flottilj ligga på svaj, väntande på klockans sista klämtande. Männen, starka, brunhyade, i brokiga skjortor, båtarna med sin last af bruna, prydligt upplagda nät, hvars näfverflöten glänste som fångade solplattor. Som på ett gifvet kommando sänktes årorna; smala skumfåror ringlade sig som ormar öfver det nyss så lugna vattnet; skämt och muntra tillrop korsade hvarandra. Hela viken var full af lif och färg. Så bröt sig en båt ur ledet och försvann bakom en udde eller bärghäll; så ännu en annan. – Afstånden blefvo allt större – rösterna dogo bort, och småningom blef allt åter lugnt och stilla. Först mot morgonen komma båtarna tillbaka. Har fisket gått till, svärmar hela läget som en bikupa, eljes går en och hvar hem till sitt, för att nästa natt börja det tunga arbetet ånyo. Ungefär vid tu-tiden började förmiddagens dåsiga lugn att försvinna. Notkungarna gingo omkring och ’buade’; middagsmaten stökades undan i största hast, och ute på ’mollan’ – en stor strandudde, täckt af fin, som mackadamiserad sten, som glänste bländhvit i solen – samlades männen småningom, för att ’bädda’ (lasta) båtarna till nattens fiske.
Vt låtande, IV.o l8f. 7 liing eller afräkning på elen, enligt Lag och Syne-Rätts beslut, arrendatorn åliggande byggnadsskyldighet. Stockholm den 26 Juni 1840. Ankom till Exp. Utsk. d. 29 Juni, kl. 1 e. m. Utlåtande, angående Soldaten Wetterströms underdåniga ansökning om eftergift till hans förmon af Kronans rätt till ett efter sökandens Stjufmoder fallet Dana-arf. (/. AO Hos Kongl. Majit har, uti en den i4 December 1887 ingifven skrift, Soldaten vid Hundrahärads Compagnie af Uplands Regemente Carl Gustaf Wetterström i underdånighet anhållit, att, som sökandens stjufmoder, Comministern Wetterströms i Husby Långhundra socken enka Anna Brita Wetterström, född Kullman, den 26 November i83i aflidit, ulan att efter lemna kända arfvingar, samt några sådane, oagtadt Kungörelse i allmänna Tidningarne härom varit införde, likväl icke sig anmält, hvadan enkan Wetterströms qvarlåtenskap, utgörande omkring 100 R:dlr Banco, såsom Dana-arf hemfallit till Kongl. Majit och Kronan, sökanden måtte förklaras berättigad att, såsom ett i hög grad behöfligt understöd för dess många barns underhåll och uppfostran, omförmälde arfsmedel tillgodonjuta. Uti häröfver infordradt och afgifvet underdånigt utlåtande, har Kongl. Maj :ts Befallningshafvande i Stockholms Län förmält, att, då Wetterström, som egde arbetsskicklighet uti åtskilliga handaslöjder, alltid gjort sig väl känd och med ömhet vårdat sine sex hemmavarande omyndige barn, men vore stadd i fattiga omständigheter, Wetterström syntes vara förtjent af det understöd, som utaf sljufmodrens qvarlåtenskap möjligen skulle kunna honom tilldelas; hvarvid dock Kongl.
Det reglementariska i denna fråga befanns vara ganska vigtigt och nödvändigt att utreda, för att bereda Hans Maj:t Konungen tillfälle, att rigtigt bedöma de grunder, hvaruppå Riksens Ständer framställ deras Underdåniga önskan i denna del, och för öfrigt Var med de remitterade motionerna till UtSkottets handläggningäfven öfverlemnadt det reglementariska. Det ålåg alltså Utskottet, att upptaga och granska denna del »f motionerne, och att underställa resultatet i denna granskning Riksens Ständers slutliga pröfning* 10:0 Att inrättningen endast bör ega runi vid SlitÖ, och icke utsträckas äfven till Wisby, hvars hamn fcrments dertill vara otjenlig; sorn har Gymnasium med flera inrättningar, för hvilka de sedeförderf, som oskiljaktigt från större handelsplatser är, ansågs menligt. Till besvarande af denna anmärkning, tann Utskottet vara tillräckligt att enodia, det Slitö, såsom ännu icke så i4Eg Besv. och Ekon. Utsn.
L o r e t o s madonna. En skildring från För Italien. Idun af (Forts.) feien unge mannen hade, sedan han ändtligen " HsS insett omöjligheten af att intressera Elena, tydligt röjt sin missräkning och snart därpå tagit afsked. Lizzi har dock en tröst. Hennes syster är utan tadel. Hon uppmuntrar ej Ercole. Men än sedan? Ercole är och blir dock förlorad för henne, och hon ser nu klart, att bäst är att slita hans bild ur sitt hjärta. Det måste ske, huru mycket hon än därvid må- ste lida! Med stoltheten till hjälp skall det lyckas henne. Ercole bör aldrig veta, hvad hans uppförande har kostat henne. Därför bort med alla tårar och bort med hvarje tanke på den otrogne, som med sina varma blickar tjusat det hjärta, han sedan så grymt svikit. Fasthet och mod — - blir nu flickans valspråk; men att delta är lättare sagdt än gjordt, visar nogsamt den mången morgon tårdränkta hufvudkudden. I Italien liksom i Frankrike aflägger man som oftast visiter på aftonen efter den sena middagen. Klockan half nio en kväll anländer Ercole till Bertarellis villa, där familjen är samlad i salongen, just i färd med att dricka kaffe. Bankiren sitter i en länstol bredvid divanbordet, på hvilket ligga de sist utkomna tidningarna. Han blickar ömt bort till Elena, som vid ett sidobord slår upp kaffe i små kinesiska koppar; hon räcker först en kopp till sin man, innan hon vänder sig till den inträdande gästen, åt hvilken hon anvisar plats bredvid Lizzi, som lutar sig bekvämt tillbaka i en amerikansk gungstol. Hvilken hemtrefnad herskar ej i detta rum med sin stora hänglampa, som klart belyser de smakfulla möblerna med deras mörka, i varma färger hållna öfverdrag och den uppslagna flygeln. Etagererna äro betäckta med album, böcker och allt detta krimskrams, som ögat älskar att hvila på; värdefulla taflor hänga på väggarne, japanska vaser och arbetskorgar stå här och där på borden och tyda på flitiga kvinnohänder. Men hvad som egentligen mest faller i ögonen, är en herrlig marmorstaty, en Psychefigur.
Hvad nu den Musikaliska Akademien beträffar, så må Hr von Hartmansdorff icke föreställa sig, att detta anslag i StatsUtsk. gått igenom så med pukor och trumpeter, sorn den värde talaren antydt. Tverlom! Akademiens Ordfide hade föreslagit 7,000 R:dr; men Utsk. har endast förordat 3,000 R:dr, och långt ifrån att önska befatta sig med frågat) om undervisning i violinoch orgelspelning, har Utsk. troligen i saknad af en fullständig kunskap om General-basens alla resurser och sättet för dessas samverkan, icke ansett sig kunna tillstyrka hela det äskade anslaget. Beträffande dernäst dén Kongl. Theatern, tror jag att det varit onödigt för Utsk. att ingå i pröfning af detta verks närvande organisation; sorn ingalunda är jemförlig med Kammar-Colhii eller KammarR:ns. Dessa civila verk arbeta i mödosamma och invecklade värf, till hvilkas utredning många krafter skola samverka. Mycken författningskunskap och arbetsförmåga erfordras dervid, men sältet för denna verksamhet, ligger ej inom allmänhetens förmåga att väf inse och fullständigt bedöma. Med Theatern åsyftas deremot hufvudsakligen det enkla och lätt upfatleliga ändamål att bidraga till lyftandet af nationalkänslan, och medverka till den estetiska känslans och smakens omvårdnad. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970
han kunde blifva litet misslynt öfver, att hela ' Och n u? ' frågar du. Nå väl jag ångrar ingenhuset var vändt u p p o c h ned, m e n på samma ting, Greta är samma goda barn, hon alltid varit, och gör mig ingenting emot. M e n det är också gång kände han i n o m sig en viss n y för h o n o m ovan värme för den stackars hjälplösa varelsen allt .. Att lyfta henne u p p till mig blir nog omöjpå sjukbädden. ligt, det fick jag alldeles nyss ännu ett bevis på. o Jag hade föresatt mig att söka väcka henne för mina intressen. Ja, jag gick så långt, att jag offrade en dryg timme af min dyrbara tid, o c h jag begärde endast att hon skulle taga vara på det lilla jag sökt inplanta h o s henne. Jag trodde nästan, att jag var på väg att lyckas, då jag i afton fann henne ifrigt sysselsatt m e d sin anteckningsbok. H o n följer dina råd, tänkte jag helt förnöjd. M e d denna tanke tar j a g häftet, hvari hon skrifvit, ur hennes hand. Köksrecept, små råd för strykEn dag k o m sjuksköterskan in till honom, där han satt o c h skref, o c h bad h o n o m strax k o m m a in. » Men för all del, » sade hon, » uppfyll bara hennes önskan. Det går inte an att på minsta vis oroa henne. » Snabbare än han vanligen brukade skiljas från sitt arbete, reste han sig o c h skyndade till sjukrummet. » Här är jag, mitt b a r n! H v a d önskar d u? » tilltalade han den unga frun. blick. Svaret dröjde ett ögonblick — kanske därför att b o n behöfde samla sina tankar. » Den lilla boken, » sade b o n sakta, » s o m jag skref i. » » Ja visst, » svarade han något tveksamt. M e n så förstod han. » Ja — du tänker på det lilla häftet, du skref i kvällen innan du sjuknade. Jag hade det j u själf i handen då. Inte sant? » » I mitt skrifbord, » hviskade h o n o c h slöt ögonen, för att därmed antyda, att h o n för tillfället ej förmådde tala mer.
Utskott, an de i 65 och Ny S66 <§§ nämnda, uppdrag af ökad befattning ät de i 65 § omtalade och förstärkning af desamma anses såsom Ordningsmål. Är förslag derom till den ena Kammaren från Medkammaren återsändt med ändring eller afslag . och varder Medkommarens mening då icke antagen, sammanträde hela Riksförsamlingen, för att frågan genom samfäld öfverläggning och omröstning afgöra. Om tid till sådant sammanträde och Om Ordförande deruti vare lag, som i 7/ § säges. I alla frågor, om hvilka denna Regeringsform icke annorlunda stadgar, är till besluts fattande i Riksförsamling, Kammare, Nämnd eller Utskott nog, att minst hälften af de röstande sammanstämt. Alla val ske med slutna sedlar,* alla andra omröstningar öppet. Huru förhållas bör, då rösterne äro lika delade, äfvensom hvad i öfrigt angår Riksförsamlingens, Karnrarnes, Nämndernas och Utskottens öfverfaggningar och beslut eller Utskottens fördelning i färre eller flera af delningar, stadgas i den arbetsordning, som Riksförsamlingen godkänt. Hvar Kammare eger ensam besluta om sin enskilda Arbetsordning. § 74. Framställningar i andra mål, än dem, sorn 82 R, O. 27. § omtala r, af åter Konungen, när Han för godt finnér, till Riksförsamlingen. Alla framställningar frän Konungen till Riksförsamlingen böra genom en Stats-Rådels Ledamot en af Riksförsamlingens Kamrar tillställas, samt alltid vara åtföljde af StatsRådets och, i frågor om sådan lag, som i to5 § omtalas, jemväl af Högsta Domstolens deröfver lemnade yttranden; kunnande likväl Kammaren, då Stats-Rådets yttranden angå hemliga mål, endast förvänta del af dess tilleller afstyrkande. § 75. Gör Riksdagsman, sedan Fern veckor frän RiksR. O, §1 56*. dagens öppnande förflutit, ny framställning, som ej rör 24 Constitutions-Utskottcts Memorial, M 2. R. O Ny §. R. O. , R. O.
I sjelfva kroglifvet ingick då ännu ett slags oskyldig godmodighet, en flägt af naturfriskhet, en återstod af idylliskt, ja patriarkaliskt folklif, hvarigenom dess skepnader erhöllo en på samma gång mera treflig och mera sannt komisk grund, än dess nuvarande dösiga trumpenhet mäktar framte. Äfven från de sämsta krögarnästen, så inom Stockholm som närmast utom, hörde man då nästan hvarenda qväll en fiol, ofta flera instrumenter, och sorlet af lustigt kringsvingande menniskor. Dessa ”baler”, som de hos Bellman kallas, stodo öppna för hvem som helst. Om han, då han i eller omkring staden promenerade med några vänner, stundom helt plötsligt befanns försvunnen, och de i närheten hörde något dylikt dans-jubel, kunde de vara temligen säkra, att han begifvit sig dit: der anträffades han ock, men sittande afsides och stilla, med spänd uppmärksamhet, ofta med högst belåten uppsyn, – ungefär liksom en landskapsmålare framför en utsigt. Sannt är, att härvid skydde han hvarken de slemmast beryktade gränder eller de eländigaste kyffen. Huruvida han umgicks med de personer, som på hans taflor uppträda och handla, eller blott aktgaf på deras umgänge sins emellan? är alltså en lättbesvarlig fråga. Det förra trodde kanske mången af hans samtida: ty när han från de flesta såkallade ”bättre” husen och sällskaperna uteblef af skäl dem vi redan insett, påstodo dessa, att han trifdes endast bland folk af låg ton och dåliga seder. Vi få dervid ej glömma, att till sämre folk räknades, af slika menniskokännare, ej blott Hallman och Kexél, utan till och med Thorild; som af sina vittra vedersakare offentligen tillvitades, att lefva i ”slätt” eller ”lågt” umgänge, och att helst på ”hembryggare-ställen” församla omkring sig sina beundrare. Men att Bellman dväljdes med och ibland sina qvädens dryckes-hjeltar såsom en stallbroderlig jemnlike, är en ej mindre grundlös inbillning, än att de voro diktade väsenden, som skapades blott och bart af hans fantasi.
Den ett nytt Boktryckeri inrättar äliggep gtt sist ao dagar innan nägon skrift derifrän utgifwes, sä rväl hos >en Stads Magistrat hwaruti Boktryckeriet anlägges eller under hwars Domsrätt, han säsom Boktryckare stall lyda, som ock hos den Rongl rNastts Befallningtzhafrvande , under hwavs styrelse eller Embetes tillsyn Stadens hörer, skriftligen tillkännagifwa att och hwsrest han Boktryckeri anlagdk. Uragtlater nägon det, pligte han ivo Xdr och warde Hans förbrytelse i AllmSgns Tidningarne kunjsrtz. Ut gifweq - Den 3o Aprii. loZZ gifwes frän ett icke pä nu föreskrifwit sätt behörigen anmäldt Tryckeri nägon brottslig flrift, ware ben ofag»- ligg Boktryckare» jemte författaren underkastat» straff och answar för skriftens innehåll eller skrifart. Mdgn anläggningen af ett Boktryckeri blifwit kotz Rtznungens Befkllningshafwande anmäld, äligge der honom att Hof-Tancelleren derom underrätta innom atta daga der« efter, om Hof-L ancelleren är pä samma ställe som hatt sig befinner, eller i annan händelse med först afgående post. I §. Anmarkaren ha,' rörande detta morm sig utlätit: Om en författare ej will wara okänd för ''Boktryckaren och om den ej sj lf noga känner hans per''son och hemwist, hwarföre stall han dä :e,m>a en förseg» "lad namn-sedel och hwarföre anstasia twann inans be"tyg att kan är den Boktryckaren wet honom wara? det "kan ju hända a!t rn författare häldre förtror sig ät "Boktryckaren än ät någon annan och att han ej mia ta''ga siere i förtroendet, stulle ej i detta falt det war > nog "att Boktryckaren kunde prasicra författarens owederfägli"ga, det är efter Lag egenhändiga betyg att han strjfwit "skriften.
Då nu, sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, Hr Gr. o. Landtm, framstält, hurusom Hr von Hartmansdorff och Hr Hjerta, som först yrkat återremiss, afstått derifrån och förenat sig om ett förslag till förändrad redaktion, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Då jag redan hört huruledes Hr von Troil offentligen uttvdt mina ordalag, så hemställer jag, att mitt förslag lill redaktion måtte förfalla och inskränker mig till begäran om återremiss. Hr Hjerta: Då Hr von Hartmansdorff sjelf har återtagit sin propos., och för att icke åstadkomma mer än en votering, så afstår jag ifrån min begäran om propos. derpå och yrkar blott återremiss. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, i sådant fall, i fråga om förevar:de punkt vore yrkadt, dels bifall, dels återremiss, dels ock af Frih. Raab, att Utsk:s förslag måtte antagas, med uteslutande af såväl ordet ”omedelbara,” som orden ”anses såsom allmän tillhörighet och,” samt framställde sedermera propos. försl å bifall och sedan å återremiss af förevar:de punkt, samt slutligen å bifall till den af Frih. Raab föreslagna redaktionsförändring. Ben'22 September f. m. Dessa propostr besvarades med blandade Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo herastålde om R. o. Ad. bifölle 1 :sla punkten af Utsk:s förslag, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det han nu funnit Ja öfvervägande. Hr von Hartmansdorff och Hr Hjerta begärde votering. Frih. Raab: Jag anhåller alt den af mig begärda proposm matte blifva kontra-propos. vid voteringen. Hr Gr. o.
Då åter Herr Hjertås anhållan, att förevarande Punkt i StatsUtskottets Utlåtande måtte ytterligare hvila, är vorden af flere Ledamöter bestridd, ansåg Hans Excellence densamma nn böra till afgörande företagas. Herr Hjerta: I sådant fall anhåller jag, att få förena mig med Friherre Anckarswärd. Flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla det af StatsUtskottet i ringens upphjelpande, föreslagne anslag af 'jo,ooo R:dr B:co, med tillägg, att detta anslag beviljades att utgå endast intill nästa Riksdag. Ropades Ja. ingående StatsUtskottets i dess sednare Utlåtande gjorde anmälan, att i följd af Statsoch EkonomiUtskottens af Rikets Ständer bifallne Betänkande* N:o 3o ko mine vid den definitiva Statsregleringens uppgörandej det hittills pä gäle HufvudTiteln utgående anslag till ersättning af jordförluster genom C anal-anläggnin gar, att med 5ooo Rulr ä 8:de HufvudTiteln uppföras. Den i4 Octo ber f. m. 187 Hans Ex cellen ce Herr Grefven och LancltMarskalkcn yttrade, att StatsUtskottets berörde anmälan icke syntes erfordra någon åtgärd; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma. Angående StatsUtskottets i dess första Betänkande gjorde hemställan, att det till ersättning för jord förlust vid Lyckeby Qvarnar med z/pp R:clr 3t sk. 3 r:st. under Anordning utom Statupptagne anslag måtte till g:de HufvudTiteln öfverf öras. Hvad Utskottet hemställt, blef, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Det låg i familjen, sade han, hans mor var vansinnig. — Det är sorgligt, sade Axel, men det var ingenting annat att vänta: förr eller senare skulle det bryta ut. Han har alltid varit besynnerlig. Går du, Dagny? Han sträckte ut handen efter henne; de voro fullkomligt försonade. — Jag går upp till mitt. Jag har ett bref att skrifva, och jag är trött. Godnatt farbror! — hon sade aldrig pappa till honom, fast hon sade mamma till mig. Och godnatt, mamma — tack för idag och tack för allt! — Det var hennes vanliga aftonhälsning. Men denna afton kom hon tillbaka, föll på knä framför mig, där jag satt i soffan, och hviskade: — Säg »mitt stackars barn», som du ibland brukar. Det gör så godt. — Jag upprepade orden. Hon vände sig om i dörren och kysste på fingret till oss båda. Axel följde henne in i nästa rum och fram till fönstret. Där stodo de en stund och sågo på månstrålarna, som glittrade på sjön. – Förlåt mig, Axel, sade hon, i det hon tog hans hand och kysste den upprepade gånger. Jag älskar dig, jag älskar dig, kom det sedan i en passioneradt upprörd ton. Ja, kyss mig på pannan så! Tack och godnatt! Vi hörde henne gå fram och tillbaka i sin kammare till långt in på natten. När jag vaknade framåt klockan tre, såg jag ljus genom springan på dörren, som från vårt rum ledde in till hennes. Jag knackade i väggen, och hon svarade med ett: »jag skall genast gå till ro». Följande morgon var hon ej i vanlig tid vid frukostbordet. Hon brukade taga sitt morgonbad vid sjutiden, och vi väntade aldrig på henns, ty det hände ibland, att hon fördröjde sig. Men när hon alltjämt inte kom, gick jag upp på hennes rum. Jag fann ett bref på hennes bord; och senare på dagen, långt fram på eftermiddagen, funno vi henne själf i sjön. — Gud i himmelen! — Ja, det var förfärligt, förfärligt! Jag kan inte tala om det. Ni skall få läsa brefvet; det var till Axel, men jag skref af det. Jag läser det ofta, mycket ofta: jag tänker jämt på henne. Se här! Brefvet lydde: »Min älskade!
Det är vidare faktiskt, att de 36 åren förläuat madame Judic ett utomordentligt godt hull, som icke står obetingadt väl tillsammans med de roller af 18-åringar, som hon bland annat återgifver. Vilja vi trots denna inskränkning i hennes lämplighet för facket se henne? Ja, eftersom vi betalat våra 10 kr. Det är ändtligen också faktiskt, att det är » Lilla Helgonet », » LM » och » Nimche », som madame Judic spelar, icke Medea, lady Macbeth och Fedora. Vilja vi se henne i den föraktade operettgenren? Ja, eftersom vi betalat våra 10 kr. Vilja vi ytterligare äfven höra madame Judic, fastän hon olyckligtvis har snufva just de dagar, da hon gästar oss? Ja, vi äro väl så illa tvungna, eftersom de J 0 kronorna redan äro utbetalade. Och äro vi riktigt hyggliga, taga vi snufvan med i räkningen, ehuru det knappast är alldeles nödvändigt. Och sedan äro vi kan hända fardiga att erkänna samma madame Judic. Kanske måste vi medgifva, att det lilla öfver-flödet af kroppslighet icke stört oss i Niniche och att ettintagande minspel och ett mästerligt spel öfver hufvud kommit oss att för långa stunder glöjnma det i Lilla helgonet och Lili. Vi hafva trots snufvan och de 10 kronorna verkligen låtit hänföra oss af hennes sång och nödgats tillstå, att vi icke förr hört de ifrågavarande kupletterna föredragas så, med en förening af behaglig röst, elegant och tydlig frasering, dramatiskt lif och obestridlig prägel af just den karaktär, det gält att framställa. Det har varit något mer än » variétésångerskan » vi beundrat Det har icke varit uppsluppenheten ensam, som bedårat oss, utan den eleganta mått^ som begränsat ^uppsluppenheten just vid den punkt, der smaken och behaget skulle såras, om den öfverskredes. Det har med ett ord varit den konstnärlighet, hvarmed uppsluppenheten framstälts.