Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 108, i ani. af väckta motioner om förändrade bestämmelser rörande militär-undervisningen i riket. Utslcts å sid. 5 förekommande hemställan, att R. St:r skulle hos K. M. i underd. anhålla, att, innan slutliga organisationen af krigsskolan vidtoges, K. M. täcktes lemna R. St:r tillfälle att öfver organisationsplanen sig yttra. Hr Lagercrantz, Carl Gustaf: Då jag begärt ordet i afsigt att yttra mina betänkligheter vid det af Ekon.-Utslct fattade beslut, som nu utgör föremål lör R. o. Ad:s öfverläggning, manas jag dock af min öfvertygelse i hufvudfrågan till ett tacksamt erkännande af Utsk:ts moderation att blott vilja hålla frågan öppen och se tiden au, utan att redan nu, och förr än någon erfarenhet vunnits, votera ett klander mot K. M:s i fråga om Krigsakademiens reorganisation nyligen fattade beslut. Den 1 April. 445 Sjelfva denna Utsk:ts moderation erbjuder dock ett icke ringa vapen mot dess förslag, hvilket nemi., just i den form det har, till en början synes mig vara fullkomligt obehöfligt. Icke lära väl Rikets nu församlade Ständer genom någon särskild begäran behöfva betrygga härnäst församlade Ständers rätt att öfver denna, liksom hvarje annan fråga, få till timonen framföra sin mening, om de dertill finna fog, och icke heller lärer någon behöflighet af den föreslagnä skrifvelsen kunna motiveras på deri grund, att man derigenom vill tillvinna R. St:r ett ord i laget, på förhand eller innan K. M. ännu fattar sitt beslut. Ty, utan att inlåta mig på frågan om den konstitutionella giltigheten af en sådan tendens, lärer väl icke bestridas, att den motion, som Utsk:t haft att behandla, och genom sitt beslut velat, ehuru blott till hälften, gynna, just gäller ett af K. M. redan fattadt beslut om de allmänna grunder, på hvilka Krigsakademiens reorganisation skall byggas. Förhanden i frågan, hvilken förhand Rikets sednaste församlade Ständer egde och begagnade, kan således i alla händelser och sedan K.
Ståndet, som redan bifallit Utskottets Betänkande, N:o 133, uti denria punkt, i hvad den angick ersättning till Lunds Acadernie, vidblef nu detta sitt beslut, hvarigenom blifvit medgifvet, att de uppå IS09 oell föregående arens Stater för nämnde Academie Uppförda Aflöningsrnedel, Rdr 296, samt Tullfrihetsersättning, 104 Rdr g sk., borde hädanefter till denna Academie årligen Utgå med tillsammans 400 Rdr 8 sk; derjemte, och då PresteStandet funnit en af Professoren Geijer väckt motion, örn enahanda förmon för Upsala Academie, vara af den beskaffenhet, att den, enligt 56 §. Riksdags-Ordningen, borde behandlas, pröfvade Ståndet hu skäligt, i likhet ined ofvanbetnälde sitt beslut, att Upsala Academie, till hvilken å ofvanåberopäde Stater finnes Uppfördt under titel: Tullfrihet ser sättning', ett anslag af 152 Rdr 4 sk., äfven hädanefter borde få detsamma uppbära; och skulle de respective MedStånden vördsamt och vänligen inbjudas att sig i detta beslut förena. Vid g punkten beslöt Ståndet, att den af Utskottet förslagna tillökning i anslaget för Gymnastiska Central-Institutet af r,ooo Rdr borde ökas med 600 Rdr, och således tillsammans utgå med r,6oo Rdr. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-* Ut - !'Pr-ot, Utdrag dort aS Sept. 1829, Si Utskottets nedannämnde Utlåtanden, stannade Preste-Ståndet i följande beslut: N:o 847, öfver gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 143, angående Biks-Statens Femte Hufvud-Titel.
Men jag vet ej, huru jag skall ställa till. Min hustru, mina två söner, mina två döttrar och jag, det gör sex, huru skall jag kunna dela dina fem gäss mellan oss sex? » Den rike bonden började fundera och fundera, men kunde omöjligt finna på något sätt, så att husbonden till sist lät kalla den fattige torparen och öfverlemnade delningen åt honom. Den fattige bonden tog en af de fem gässen, räckte henne åt godsegaren och hans fru, sägande: » Tillsamman med denna bli ni tre. » Han räckte den andra gåsen till de bägge sönerna med orden: » Med denna gås bli ni tre. » Så vände han sig till de båda systrarna och gaf dem den tredje gåsen. » Med denna gås bli ni ock tre. » Och, gripande de två sista, sade han slutligen: » De och jag göra äfven tre. » Godsherren log och öfverlemnade åt den fattige torparen ännu en summa penningar, under det att den rike bonden fick gå sin väg med två tomma händer. Finanserna förvaltas sorgfälligt af husmodern efter förut antagen budget och i skattkammaren nedläggas sparpenningar. Justitieministeriet handlägger hon mindre efter den romerska rätten utan fastmer enligt den svenska husbonderätten och legostadgan; hennes strafflag känner endast de kapitel, hvilka handla om minderåriga och om afkortade rättegångsprocesser. Kameralvetenskapen upptager en icke ringa del af hennes tid; och ministeriet för det inre anses ju också i hennes händer vara tryggast. Och krigsministeren? Utan tvifvel skall äfven denna skötas af husmodern. Från bittida till sent skall hon föra krig, utstaka planer, smida vapen, tillbakaslå angrepp, tränga djärft in i det fiendtliga lägret; med uppbjudande af all sin kraft, alla hjälpmedel och bundsförvandter besegra fienderna — dessa det dagliga lifvets små fiender, hvilka hvarje dag mobiliseras på nytt, hvilka titta fram ur alla vrår inom hus samt på gård och i trädgård och störa hvarje fredligt arbete genom sina nålstygn. Men till krigföring behöfs det vapen — både till försvar och angrepp, äfvensom en arsenal för alla vapen, på det att, när de behöfvas, man ej får leta efter dem här och där.
Der finnes 488 besutne och 665 obesutne jordägare Sedan man nu blifvit påmind om lagens tillvaro och börjat tillämpa den, komma säkerligen mångfaldiga menniskor, så långt penningar kunna anskaffas, att blifva drifna ifrån hus och hem. Fruktan för lösningsrättens begagnande tillbakahåller naturligtvis spekulanter, som kunde vilja betala jördens fulla värde; de arme ägarne måste således vara nöjde med det värde, som å deras egendom bl ifver satt. Hvilka intriger härvid kunna begagnas af de förmögnare inses lätt. Emedlertid ödelägges skogarne, jord och hägnader vanhäfdas, detta Den 4 December e. m. 341 8r elt kändt faktum. Men det är ej nog dermed, att en, i anseende till nuvar:de jordvärde, ganska ringa lösningssumma erhållas; denna minskas ytterligare genom deltagande till hälften i alla omkostnader. Till deras bergning motsvarar således den återstående summan icke på långt när förmånerna af hus och hem, jemte nyttan af den lilla jordlotten. Det skall nu i stället blifva deras lott att förr eller sednare blifva utarmade. Principen att sam manhålla jorden till, hvad man kallar, besutenhet, skall ovilkorligen på detta sätt skapa en proletärklass, som vi varit nog lyckliga att hittills icke känna mera än tili namnet; —• en proletärklass, så talrik i förhållande till besutne, som måste försörja denna, alt en sådan försörjningsskyldighet måste i ganska många fall blifva omöjlig att upfylla. I England och Belgien, der fattigskatten utgör den aldra tyngsta bördan, är dock, i förstn:de land, icke mer än hvar 7:de och i sistmde hvar 6:te person proletär. Ändock är deras underhåll nästan odrägligt för de skattdragande. Huru skall det då gå i vårt land, om en tredjedel sättes ur stånd att försörja sig? Och vi kunna ej fördölja för oss den moraliska depravation, den illvilja, den förbittring och de uprorsfrön, som genom ett sådant utarmande måste upkomma. Det är nödvändigt derföre att i tid förebygga detta.
Då han fick syn på hustrun, gick han ut på en klappbrygga, som låg där, och började känna sig för med stören där också. Han tycktes försöka komma till rätta med, huru långt linsöntje’ hade åkt i väg. »Kom hittan me’ lyse, så ska’ ja’ bju’ te’ å hal’ in’ne!» Hon hade nu kommit sig ned och gick ut till honom på bryggan, som ranglade till under tyngden. Mannen tog af henne lyktan och lyste ned i vattnet, och Erika sträckte sig fram för att se hon också, om linet syntes till där nere. Med detsamma smög han armen bakom henne, och med ett slag i veka lifvet stötte han henne ut i ån. Det hade gått så fort, och inte ett rop eller det minsta ljud hördes annat än plasket i vattnet. Så var allt tyst igen. Det var hemskt svart öfverallt utom på den lilla fläck af vattenytan, där lyktskenet föll. Nils stirrade på den fläcken och började känna en ångestfull förskräckelse, för att hustruns hufvud skulle dyka upp där igen. Han kände kallsvett i pannan, och handen, som höll lyktan, skälfde, så att det ljusa där ute började dallra och röra på sig. Det var med möda han kom sig i land och började gå uppför backen. Men så bäst han gick tyckte han, att det stönade där nere och lät, som när någon slår och plaskar i vatten. Han blef först alldeles stel af fasa och kunde ej röra en lem, men så for den tanken blixtsnabbt genom honom, att när han stötte ner hustrun, hade hon stått innanför honom på bryggan, där det inte var så djupt, och sålunda hade hon väl kommit sig upp igen. Så var det också, och när han vände sig om, så att lyktskenet föll nedöfver, såg han henne stå mellan albuskarne och försöka vrida vattnet ur kläderna. Då grep honom ett vildt raseri, och med ett par språng var han där nere igen. Hon hade hvarken sett eller hört honom, förrän han stod öfver henne. Lyktan hade han slängt ifrån sig och grep henne nu om armarne med båda händerna. Hon föll alldeles ihop af dödsångest och fasa och fick inte fram annat än »Herre Jesses tänk på barna våra!» och det kom bara som en hes hviskning från henne.
Jag inser då icke, hvarföre det skulle vara mera brådtom att verkställa förändringen inom R. o. Ad. än inom de öfriga Stånden, hos hvilka den icke kan ske, förr än förslaget derom hvilat från den ena riksdagen till den andra. Jag finnér således icke skäl, hvarföre ej R. o. Ad:s representationssätt bör vara infördt i grundlagen, och derigenom förblifva lika länge, som de öfriga Ståndens, försäkradt mot dylika oförmodade förändringsförsök, som det, hvarom Hr Cederschjöld erinrat från förra riksdagen och hvilket jag äfven ganska väl iliågkommer. Jag tillstyrker således, att H. R. o. Ad., utan afseende på BondeSt:s oväntade afslag å ifrågavarande grundlagsförändring, måtte densamma gilla. K. M:s HofCanceller ankom och aflemnade trenne K. M:s nåd. skrifvelser till R. St. Gr. Cronhjelm: Sedan Hr von Heijne, såsom jag tyckt 44 Den a4 M a r s f. m. mig finna, talat i samma anda som jag, och således velat yttra sig för bifall till betänk, samt derjemte sagt, att han önskar genomgripande reformer i Representationen, så har den talare, som bestridt betänk., Hr Bråkenhjelm, sett tvenne ledamöter, på hvilkas ord han icke bör lita, emedan han icke tror, alt någon, som önskar representationsförändring, lan tala för bifall till förevarande §. Jag vill återkalla i minnet, hvad historien i detta afseende lärer. Jag har gjort några forskningar i R. o. Ad:s riksdagsförhandlingar i äldre tider och funnit, att just vid de riksdagar, då Ståndet varit talrikast, har Ståndet fattat de sjelfständigaste beslut. 1786 års riksdag måste afblåsas, emedan man icke kom någonstädes med R. o. Ad:s då talrikt församlade ledamöter. Vid 178g års riksdag utgjordes R. o. Ad. af nära 900 personer. Ståndets medlemmar hade då icke ens rum på bänkarna, utan måste stundom stå på gångarna; och det är Högloft.
I öfrigt har jag ingen ting emot Herr Ribens förslag, blott såsom ett förtydligande tillägges, att räntan blifver 5 procent. Herr von Hartmansdorff: I afseende på mina förtjenster om Götha Canal får jag upplysa, att jag, såsom StatsUtskottets ledamot, alltid ansett för en pligt att göra det onda, hvilket jag icke kunnat förekomma , så oskadligt som möjligt, och att detta, i fråga om anslaget till Götha Canal, desto mera varit mitt ögonmärke, som Statens förlust på dess ofullbordade skick blifvit ännu större, än genom den föreslagna tillökningen för fullbordandet. 63 H. 392 Den 19 Febr nar i i f. m. Herr Hjerta: I anledning af Herr Ribens yttrande bör jag förklara, att, om Ridderskapet och Adela nu beviljar ett anslag till betryggande af Södertelge Canals underhåll, och på det Bolaget ej må tvingas att hos Konungen anhålla om en för Näringarne och det allmänna skadlig förändring i Taxan, jag gerna instämmer deruti, att de ifrågavarande 3o,ooo R:dr må, såsom Grefve von Schwerin föreslagit, i RiksgäldsContoret qvarstå emot ränta > intill dess behofvet påkallar deras användande. Detta begifvande står ingalunda i strid med det mål jag åsett, nemligen allmänhetens beqvämlighet och en sådan fördel för Bolaget, att det hålles någorlunda skadeslöst för sina, i alla fall betydliga, uppoffringar. Jag förenar mig derföre om den Proposition Herr Riben begärt. Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Adolf Göran: Då så väl Herr af Billbergh, sorn Herr Rosenblad ådagalagt, att tillgång möjligen kan finnas till det ifrågavarande anslaget, utbeder jag mig att få till Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke omtankan för en riktig Statshushållning fordrar beviljandet af detta understöd till en Canal, som utgör communicalionspunkten för en stor del af Rikets provinser; som, genom Mälarens förening med Saltsjön, ger landtmannen ett förut okändt afsättningstillfälle för sina produkter; och på hvilken farten till största delen verkställes af en mängd Den 19 Februarii f. ni.
Utskotten draga icke i betänkande att förklara, det en sådan åtgärd mera skulle motverka ifrågavarande ändamål, eller Folkundervisningens befrämjande, än befordra detsamma. Det har länge varit en erkänd sak, att vicariaten under nådårstiderne icke verka fördelaktigt i afseende på christendomsvården och den presterliga tillsynen inom församlingarne; hvilket förhållande i synnerhet torde ega rum i afseende på barnaundervisningen och skolorna. Man har nemligen insett, att en vice Pastor, som under en sådan tid der anställes till tjenstgöring, och som ofta är okänd inom församlingen, icke kan med den vana, nit och eftertryck, besörja der förefallande göromål och derjemte utöfva det inflytande, sorn en ordinarie Pastor, hvilken blifvit fästad vid församlingen, oftast för lifstiden; hvadan ock alla, som nitälska för folkets christeliga och sedliga bildning, önska att nådårstiderne mätte inskränkas, men icke utsträckas; och då, hvad Folkskolornas framgång beträffar, det ordinarie Presterskapets nit och verksamhet bör påräknas, såsom kraftigt bidragande, an^e Utskotten sig på dessa skäl böra tillstyrka Rikets Högloflige Ständer att afslå ifrågavarande förslag, såsom menligt verkande mot ändamålet. d') Beträffande frågan om inkomsten genom Biskops-Embetenas indragnings får Oeconomie-Utskottet vördsamt upplysa, att Utskottets Betänkande N:o 102, deri en sådan reglering af lönerne för dessa Embeten blifvit föreslagen, hvarigenom någon inkomst för Folkskolorna möjligen skulle uppkomma, väl blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, men deremot afslaget af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; hvadan, och som 2 Stånd stannat emot 2, denna fråga lärer helt och hållet hafva förfallit. Vid pröfningen af Anders Danielsons förslag, att för hvarje
Kontant i Rikets Ständers Bank B:co 7,952: — Utlånla medel mot ränta ä 5 eller 4§ proc. omkring 202.000: — 209,952: Årliga inkomster: Ränta ä 44 pr. — Netto inkomsten af hemin ans-räntor och arrenden kan antagas utgöra omkring 9,735: - 25,000: — Summa inkomst B:ko 34,735: Banko. Årliga utgifter: Till gratifikationer vid landtarméen högst 7.300 vid flottan 2,700 omkring. 10,000: — Aflöning m. m. omkring . 2,000: — 12,000: — Ärligt öfverskott 18,535: — Summa Banko 34,735: — 40 Stais-Ut.skottets Utlåtande, N:o 90. väntade åtgärderna linder tiden till nästa riksdag står att vinna; och närmare 10,000, sannolikt till största delen i torftiga vilkor stadda, fäderneslandets försvarare, skola ännu i några år blifva i saknad af en förbättring, lika mycket påkallad af billighet och rättvisa, i deras svaga vilkor. Hvad den föreslagna förhöjningen beträffar, kan den visserligen synas ringa, men den lyckligare lottade torde hafva svårt att föreställa sig, huru mycken glädje jemväl en så liten summa kan föra med sig till den fattiges hemvist och huru många trängande behof den athjelper. Det är också min öfvertygelse, alt denna lilla gåfva af Rikets Ständer skulle gifvit en visshet om, att en aktningsvärd klass af svenska folket, hvilken icke representeras i riksförsamlingen, inom densamma icke saknar målsmän, och öfver hela riket med sig burit belåtenhet och välsignelse.” STOCKHOLM. Östlund & Bkrlinl, SaMsmaiMlrag öfver Ordinarie Stats-liep leringen.
Sedan Rikets Ständers revisorer till granskning af 18/p och 1843 årens förvaltning, uti deras derom afgifna Berättelse framställt fråga om härvarande hof-jakt-varfs upphörande, och Kongl. Majit, i anledning deraf, redan under den i3 Mars nästlidet år i nåder förklarat revisorernes hemställan i så måtto icke sakna skäl, som detta varf numera för sitt förut afsedda ändamål är mindre behöfligt; vill Kongl. Maj:t nu, med tillkännagifvande af Dess nådiga afsigt att indraga hof-jakt-varfvet, hvarifrån dervarande fartyg komina> att förflyttas till flottans varf på Skeppsholmen och Djurgården, föreslå Rikets Ständer, att, då eh sådan indragning kommit till verkstad 12 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition N:o 6. lighet, den för hof-jakt-varfvet begagnade tomt jemte åbyggnader, med undantag af de delar deraf, hvilka, enligt Kongl. Maj:ts serskildta nådiga beslut af den 2 innevarande November, tills vidare blifvit till begagnande för Stockholms stads behof upplåtna, och hvilka utgöra ungefärligen 6,200 qvadratatnar, utom en dit ledande väg, må försäljas, samt Rikets Ständer medgifva, dels att de åt staden upplåtna lägenheterna må allt framgent få af densamma begagnas emot derföre bestämd årlig afgift, så vida staden icke heldre önskar desamma inlösa, dels ock att så väl denna afgift, som äfven den för öfriga delar af tomt och åbyggnader inflytande köpeskilling användes för beböfliga byggnadsföretag vid Stockholms station af flottan. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra OSCA R. C. A. Gjrllengranat. Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Departeroentet tillhörande ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Statsrådet å Stockholms Slott den g November 1847. Närvarande:
Det har derföre väckt min förvåning, då jag hört en ledamot af Utsk:t förklara, att, äfven om medel funnits, han skulle hafva tvekat, huruvida det kunde vara förenligt med rikets sannskyldiga nytta, att det inrättades ett universitet i hufvudstaden. För min del är jag deremot så öfvertygad om nyttan deraf, att jag vore färdig att, hvad på mig berodde, göra nästan hvilka uppoffringar som helst. Men jag fruktar, att R. St:r icke kunna förmås bevilja tillräckliga anslag för ett nytt universitet i hufvudstaden, och då återstår, enl. mitt omdöme, blott att, så fort ske kan, hitflytta universitetet från Upsala. Sättet och kostnaden böra utredas och sådant nu i underd. begäras. För öfrigt skall jag lör närvide inskränka mig till att taga upp ett pär af de anm:r, som blifvit gjorda i afseende å en sådan flyttning, och som kanske icke ännu blifvit fullständigt besvarade. Den ena är den, att det, i anseende till universitets-ungdoms benägenhet för deltagande i alla revolutionära rörelser, skulle vara vådligt att hafva ett universitet i hufvudstaden. Det var efter 1848 års händelser denna invändning mera allmänt framkastades från inflytelserika personer. Härigenom inträffade en reaktion i tänkesätten. Före den tiden önskade, äfven inom Consistorium i Upsala, majoriteten, efter hvad mig blifvit sagdt, universitetets flyttning. Sedermera har detta förändrats, till en början sannolikt genom påtryckning från den tidens konservativa eller politiskt förskräckta. Såsom ett prof af denna förskräckelse, tillåter jag mig uppläsa följande yttrande här på Riddarhuset d. 15 Juli 1857 (pag. 320. Tom. 7): »Jag tror att den, som betraktar de olägenheter, som under tider af politiska förvecklingar för - 580 Den 20 April. orsakals af universitetens förlänande till hufvudstäder, skall vara föga angelägen att förskaffa Stockholm en dylik fördel. Må man erinra sig 1848 års rörelser; var det icke universiteten i Paris, i Wien, i Berlin, i Köpenhamn, sorn deri togo en både verksam och ledande del.»
Att, tvid undersökningen af hwad för Barkens underhäll kan wara behöflig!, sacaue skogar »cko Ntä komma i beräkning, som i icdnare »iler bli wik äldre weck anflagne. Da sädane Bruken nyligen tillagde recognitions skogar icke kunna anses som någon del af den skog pä hwitken Bruket är grundadt, men såsom en förmän, lämnad pä Statens bekostnad ät nägra enskilde, bör Staten äswen äga rätt att dcnsam» ma återkalla hwadan sädane skogar skola underkastas en noggrann pröfning, hmuwida de böra framdeles sortsara att höra under Bruket, elier om icke de till 942 Den i6 December. starre fördel för Staten, mä i wista lotter indelas och pä auction till den mestbjudande försäljas. io:o Akt dä af den ötwerflödiga skogen sädane lotter blffwa ät enhilda till odlmg uplätna, och de i mera aflägse tracktr äro belägna, böra frihetsår ät vesta personer bewiljas,och odliugarne forst efter cn wist lids förlopp skattläggas. Riksens Ständer hestva cj kunnat inga i någon bestämd calcul öfwer Statens fördelar, hwarken i anseende till Köpeskilling eller hemmantal. Dä skogar, nes widd och jordmanens beskaffenhet ännu pä nägra stallen äro okända, och liden rist aterwäxc., alt efter olika landsorter, är sä högst olika, mäste tvid hwarje ansökning hemmanens widd särkildt uträknas och fastställas; äfwen sam skattcköpeskillii-gens belopp, beroende af hemmanets wärde, som först efter skattläggningen ut» röneS, icke elter kan i förhand bestämmas; lärandeS i öfrigt de inkommande ansökningar böra af Kammar, och Bergs-Coljegicrne pröfw is, hrparwid de här up» gisne grunder jeni före! servis kun»?., tjena till rättesnöre. Hwad lälunda bestulit blinvit hafwa Riksens Ständer bordt Eders Kongl.
Jag är Ivertom ganska nöjd med Hr Frihtns sätt att betrakta densamma, ehuru jag för min del ser källan tili denna frågas upprinnelse mindre uti känslan för det estetiska sinnets utveckling än uti ett icke obekant politiskt förhållande. Hr Stuart: Till besvarande af Hr von Hartmansdorff* beskyllning att jag begått ett misstag, då jag velat upplysa alt R. St. icke afgifvit någon skrifvelse ang:de inrättande af enskilda theatrar i hufvudstaden, hvilken fråga nu ensam är för R. o. Ad. föredragen, och till stöd för hvilken anmärkt!. Ilr von Hartmansdorff åberopat att lian föredragit R. St:s vid sisth riksdag afgifna und. skrifvelse ang:de censur på theaterpjecer, får jag äran erinra, att den fråga, som Hr von Hartmansdorff behandlat, förekommer längre fram i betänkandet. Medan jag har ordet, anhåller jag få förklara, att jag hvarken vid denna eller vid förflutna riksdagar kunnat inse den politiska vigt denna fråga kan äga. Jag har blott följt mitt omdöme om afsigten dermed, såsom varande den alt bereda de lägre folkclasserna på samma gång ett nöje och någon bildning. Frih. Hamilton: Ehuru jag för min del icke tror att ettUtsk., eller någon enskild ledamot deraf, är skyldig alt inför Stånden redogöra för de motiv, hvarpå ett tillstyrkande är grundadt, när dessa motiv äro tydligen och klart uttryckta; så vill jag dock, i anleda, af Hr Lefréhs sednaste yttrande, förklara att, såvidt min skarpsinnighet kunnat urskilja det, intet annat motiv, än afsigten att befordra den estetiska känslans utveckling, legat tilI;*grund för hvarje särskild ledamots tillstyrkan i detta fall. Jag vet icke hvarföre - Den 4 December e. m. 153 före man skall framleta motiv, som icke behaga en sjelf, när de motiv, som tala för saken, äro klara nog. Hr Mannerskantz: Jag har mångfalldiga gånger med djup harm hört, huru man gjort hvarandra beskyllningar för oädla dolda motiv.