Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man nu ihågkommer att Prof. A. Retzius torde såsom vetenskapsman och lärd kunna uthärda jemförelsen med Biskop Agardh, men att den förres enka endast är föreslagen till en pension af 1000 bko, vill det synas att samma belopp skulle äfven för Biskop Agardhs enka kunna vara tillräckligt. Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Jag har begärt ordet, visserl. icke för att yttra mig om afl. Biskop Agardhs förtjenster eller ens försöka att mäta dem, emedan sådana saker i allmänhet äro svåra att bedöma, helst då det är fråga om vetenskapliga förtjenster och som ligga åt ett håll, hvilket är mig alldeles främmande. För att söka finna en siffra vid bestämmandet af den pension, som med afs. på Agardhs förtjenster visserl. äfven bör hans enka tillerkännas, måste man fästa sig vid hvad som blifvit andra enkor i samma förh:den tillerkändt. I detta afs. har Gr. Mörner ganska riktigt erinrat, att Prof. Retzii enka erhållit 1500 r:dr, och att denna siffra vore den rätta för Agardhs euka. Den ledamot af StatsUtsk:t, som förordat bifall till punkten, har äfven gifvit ett skäl till summans nedsättande. Han erinrade nemi. att Geijers enka — enkan efter Sveriges ädlaste man och djupaste tänkare — fått 1500 r:dr i pensjon; och då är det visserl. icke lämpligt att tillägga Agardhs enka högre pension. För min del anhåller jag vördsamt om bifall till 1500 r:drs pension i st. f. 2000 r:drs. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande den förevide punkten, deruti StatsUtsk.t tillstyrkt beviljande af en årlig pension å 2000 r:dr till frami. Biskop Carl Adolf Agardhs enka.
Om man också förbiser den grundsats, som vid behandlingen af den redan 1823 väckta frågan, att de förvaltande verkens inkomster skulle öfvertagas af Statsverket emot bestämda årliga ersättningsanslag, blifvit, jemlikt R. St:rs underd. skrivelser den 9 Mars 1830 och den 13 Aug. 1851, antagen och fastställd, att kapitaler och intressen samt tillhöriga eller donerade fastigheter, hvaraf afkastning erhålles, skulle undantagas och dervid icke komma i beräkning, enär sådana vore att anse såsom enskild förmögenhet eller tillhörighet, — och om man också skulle anse att den af R. St.r åt Kongl. Maj:t öfverlemnade dispositionsrätt öfver åtskilliga af ifrågav:de kassor icke är, genom en sådan underd. skrifvelse, som den Utsk:t föreslagit, för nära trädd, — så torde Den 23 December. 437 man likväl ur Utsk:ts egen motivering kunna hemta tillräckliga skäl till afslag å Utsk:ts hemställan Utskits hufvudsakliga ändamål är att bereda ökade tillgångar för bestridande af angelägna statsutgifter, hvartill medels anskaffande genom utländska lån kan blifva erforderligt. Sådant skulle naturligtvis ske genom användande af kapital-tillgången, ty, sorn Utsk:t tillika säger, i stället för att betala räntorna till utländska kapitalister, skulle staten hafva att till vederb:de förvaltningsmyndigheter ersätta den ifrågav:de årliga afgälden. Huruvida det då skulle blifva möjligt, att tillika hålla dessa kapitaler, vid anfordran från styrelsens sida, tillgängliga för Kongl. Maj:ts disposition, är något svårt att säga. Hvad beträffar den säkerhet, som skulle upkomma genom medlens öfverlemnande till Riksg:s-kontoret, så, ehuru jag aldrig ansett annorlunda, än att den tid är förbi, då Regering och St:r betraktades såsom fiendtliga makter, anser jag likväl fördelaktigare att de ifrågav:de kassorna förblifva, såsom hittills, under vederbide embetsverks förvaltning, då de derjemte äro underkastade R. St:rs Revis:rs granskning, än att de öfverleranas till ett embetsverk, hvars förvaltning ensamt är beroende af R.
Således synes det obilligt, att den sorn med sin arbetsförmåga kan förtjena 20 R:dr om dagen, skall betala lika med den, sorn med all svett och möda kan förtjena jo sk.; och såsom en följd deraf påstår jag, att denna Beskattning bör så fördelas, att hvar och en skattar efter sin arbetsförtjenst. Angående M inimi-Tabellen kan jag ej' eller förena mig med Utskottets pluralitet. Jag anser dera orättvis och tryckande för landet; och jag ön skar den afsk?ffad, hvarvid jag isynnerhet å boropar de skäl Herr vice Landshöfdingen Ehrenborg samt Riksdagsfullmägtigen Anders Danielsson deremot anfort; anhållande Lars Andersson , att samma reservation 'måtte bifogas Utskottets till Riksens Höglofl. Ständer afgående Utlåtande i ämnet. Ut supra ExjjProtocollo Clas Livijn. N:o 14. Riksens Höglofl. Ständers' Bevillning! - samt Allmänna ^Besvärsoch Lkonomi - Uiskotls Utlåtande, i anledning af väckt fråga, ont "BeviUnings-Uttkottets Betiinkånderi. 31 f: tillåtelse för visse inom Malmöhus Län boende Strandsittare, att med sine Fiskebåtar föra varor mellan Inrikes orter och Danska kusten. HP JL ill Bevillningssamt Ekonomi-Utskottens gemensamma behandling, har Hederv. Bonde* Siandet, under den 3 sistl. Martii, remitierat ett Memorial af BiksdngsFullmägtigen , fran Malmöhus Län, Nils Pehrsson, deruti han yrkar, att de inom Luggude Harad af Malmöhus Län, å de der belägne Fiskelägen, boende Strandsittare, matte, i anseende till den svara belägenhet, hvari de skola blifvit försatte, genom en de senare åren inträffad bristande tillgång på Fisk, i synnerhet
Alt, så vida ”sådant står tillsammans med sedlighetens bibehållande, söka få denna ”rättighet vidare utsträckt, må, i följd häraf, ieke synas obefogadt; och, Bih. till R. 1St. Prot. i834> 7 Sand. l Afd. a i:sta Häftet. IO - Lag-Utskottets Betänkande N.o S. ”med hänsigt härtill, vågar jag hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt föreslå upphäfvande af 9 §. uti ofvanåberopade Capitel och Balk, på det sätt, ”att Kongl. Majit, äfven uti de i samma lagrum omförmälde lall, må sga ”att äktenskap bevilja; varande jag till denna min framställning föranledd ”af öfvertygelsert, att halfskylde i denna slägtled, ehuru närmare skylde ”än syskonbarn, likväl stå till hvarandra uti så aflägset slägtförhållande, ”att giftermål emellan dem, utan våda för sedligheten och den faderliga ”vördnaden, må ega rum.” Då den omförmälde 9 §. i 2 Cap. Giflermåls-Balken stadgar: I alla dessa fall bör ej skillnad göras emellan heloch halfskylde. Vare ock äktenskap lika förbudet, om blodsbandet kommer af äktenskap eller lägersmål, ” har Utskottet icke trott sig af Molionairens anförande kunna med säkerhet sluta, om meningen varit, antingen att den dispensations-rätt, som, genom Kongl. Förordn. den 10 April 1810, blifvit Konungen tillagd i afseende på besvågrade personer, i de förhållanden, hvarom 5 och 6 §§. af nämnde Capitel handla, måtte förklaras gällande om lika besvågrade, då svågerlaget grundas på halfslägt;— eller ock att Konungen måtte ega atti allmänhet tillåta giftermål, så snart fråga endast vore om halfskylde, äfvensom då blodsbandet uppkommit af lägersmål.
Angående de senaste dagarnes konserter må här i korthet meddelas följande i den ordning musiktillställningarna förekommit. Herr Johannes Elmblads konsert — länge bebådad — gick i lördags ändtligen af stapeln och bekräftade sig här, att hade publiken ock fått vänta, hade den denna gång fått vänta på något verkligt godt. Och då blir det ju aldrig för länge, säger ordspråket. Herr Elmblad, som med icke mindre än ett tjugutal nummer i det närmaste ensam utfyllde det rika programmet, dokumenterade sig som en helt enkelt genialisk romansoch balladsångare, som på det intimaste genomträngde de skiftande kompositionernas karaktär och fann lika träffsäkert och omedelbart gripande uttryck för den veka lyriken i Sehumanns » Dichterliebe » som för det skakande tragiska i » Der Tod und das Mädchen » af Schubert eller den pompösa effekten i » Die Grenadiere ». Den väldiga basstämman har en utmärkt klangskönhet och sällsynt omfång, men fogar sig lika villigt till ett bedårande välljud — exempel: den italienska folkvisan — som till de öfverväldigande kraftprof, den presterade i exempelvis Sjögrens ungdomsdjärfva komposition » Bergmanden ». Fröken Gerda Pettersson utfyllde med några sånger, rätt förtjänstfullt föredragna, det intressanta programmet, som för konsertgifvarens vidkommande mottogs med entusiastiskt bifall. Han föredrog ock som extranummer Schuberts » Erlkönig ». — Konungen öfvervar konserten. Musikföreningen gaf i måndags konsert — den trettioandra — i Musikaliska akademiens stora sal, hvilken var ganska väl besatt. Det intressanta och omväxlande programmet inleddes med ett par af prof. O. Byström harmonierade gamla psalmer, följda af Haydns härliga » Aftonbön », allesammans förträffligt utförda af sångkören under hr Franz Nerudas skickliga ledning. Programmets båda hufvudnummer utgjordes af Franz Schuberts berömda octett för stråkkvintett, klarinett, horn och fagott, briljant utförd af medlemmar ur hofkapellet samt hr Neruda. som själf spelade violoncellstämman, samt Åug. Södermans lika originella som anslående musik till » Peer Gynt&gt;. Detta stycke var otvifvelaktigt aftonens intressantaste nummer.
Remitterades Lill StatsUtsk ottel; Prosten Åstrands motion, om bestämmande af en viss tid, som en Landshöfding skall hafva innehaft sitt Embete innan han kau erhålla Landshöfdiuge-pension på Allmänna Indragnings-Slaten. Från Väl lufi. Borgare-Ståndet. S, D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 88, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens tionde Hufvud-Tilel: lista, 3:dje, 8:cle och ia:te punkterne återremitterades, hvaremot de öfrige punkterne JriföLlos. S. D. F öredi ogs-äuyo och återremitterades Stats Utskottets Utlåtande 3i:o 89,' angående utgifter å Allmänna Indragnings-Stateu. S. D. Föredrogos ånyo följande Lag-Utskottels Betänkande!], nemligen: JO _ N:o 48, öfver motion, om vissa lagbestämmelser för att förekomma utmätningsmans tillgrepp och förskingring af utmätta medel; Bifölls. N:o 4f. öfver motion om annan fördelning, än den, som nu eger rum, af försäljnings-provision för ujtmätt fastighet; Bifölls. F i cl. TÅ dr d. i Junii 1834. 4j N:o 5c, öfver motion, alt för Krono-ntskylJer af faslighet, den egaren lill ntsk-yldernas godtgörande afstår, vidare betalningsansvar icke må honom åligga; Bifölls Nro 51, öfver motion, om bestämmande af viss tid för fullföljd af lios Konungens Befallningshafvande skedd lagsökning, emot löftesman, som borgat, såsom för egen skuld; Bifölls. och N:o 53, öfver väckta motioner, angående stadganden, till förekommande deraf, att gäldenär, medelst diktade köpe-afhandlinga,r, undanhåller sina tillgångar från utmätning; Återremitterades. Den 2 Junii i834> F rån Ilo glo fl. Ridderskapeto ch Adeln» S. D.
lemna en 8:sidig rikhaltig och med omkring 50 fina bilder i träsnitt försedd samt af en fullständig mönsterbilaga åtföljd modeoch handarbetstidning för det oerbördt billiga priset af endast 65 öre i qvartalet eller kr. 2:50 för helt år. Hvad ska ' vi tala om? Kanske om studentkonserten? Åhnej, den ha j u alla de stora tidningarna offrat så många spalter på, att ämnet redan kan anses uttömdt. Ehuru medgifvas måste, att konserten var så storståtlig, att den både förtjenar att talas om och att kommas ihåg. Samma dag konserten var, inträffade också det stora stjernfallet, ehuru detta med så mycken längtan och intresse motsedda fenomen ej blef — för att tala i almanackstil — syniigt på vår horisont förr än på söndags middagen. Man får emellertid hålla Posttidningens redaktör räkning för, att han då tog bladet från munnen. Tänk om han legat som en sfinx rufvande på sin hemlighet ända till måndagsqvällen! Hvilken raffinerad grymhet hade icke detta varit mot alla de hundraden och åter hundraden, som med oro i hjertat spejade efter stjernan — den må nu ha varit af första storleken, ett storkors, eller blott ett enda stänk ur de otaliga vasatrissornas nebulösa — i hopp och tyst åkallan om att den måtte falla just på hans bröst. Men Posttidningens redaktör har ett hjerta han också, hur officiel han än är. Jag har många gånger grubblat öfver, hvarför vårt slägtes bättre hälft, damerna, skola vara uteslutna från möjligheten att blifva dekorerade med ordnar, och jag tillstår uppriktigt, att jag ej mäktar inse det. Det fins måhända vissa slag af dekorationer, som ej riktigt lämpa sig för dem. Svärdsorden t. ex. på en qvinnas bröst skulle gifva vapen i i händerna på de belackare, som tala om » det äktenskapliga kriget » och låta förmoda, att den dermed dekorerade damen i besagda krig ådagalagt en tapperhet af så predominerande slag, att ljufheten, som j u dock är qvinnans skönaste egenskap, hos henne i det
» Och ibland, vet du » — han tog mig under armen och sänkte rösten, då han med en skygg ton I sina krukor väl rotade växter äro lätförtrodde mig, att han kunde vara barnslig och tare att öfvervintra än andra, hvarför som obillig nog att tycka, att han inte hade något allmän regel torde få gälla, att växterna ej nöje af alla pengar han arbetade ihop. Anböra omplanteras sent på hösten. Då man tingen han förtjänade mycket eller litet, var har för afsigt att genom frösådd eller stickdet alltid sak samma. Det förslog inte, det lingar uppdraga nya växter, bör detta verkrann bort som vatten i sand. ställas i god tid om våren, så att plantorna » Min hustru », fortfor han, » är mycket praktill vintern blifva något försigkomna. A f tisk och håller vårt hem så ordentligt någon några, såsom Toffelblommor, arter af Tradekan begära. Man får sina små vanor, när scantia samt några andra, kunna dock stickman har satt bo och inte längre lefver som lingar med nästan samma framgång sättas löshäst. Man vill inte ha det sämre än andra. hvilken tid som helst af året. Det förstås, jag kan inte neka till, att jag tycOfvanstående torde i korthet utgöra grundker det vore roligt, om hon en liten smula vilkoren för ett lyckligt resultat vid öfverdelade mina intressen. Det var egentligen förr jag gick och nära nog längtade efter det, — vintriug af krukväxter i boningsrum. den tid, då jag hvar ledig stund sysselsatte Viola. mig med studier i de ämnen, som mest roade mig. Då hade jag bra gärna velat ha henne med. Men det fick jag inte, som jag velat. För öfrigt var hon mer praktisk än jag. En gammal historia. Och jag insåg mycket snart, att jag inte kunde dela mina intressen, utan måste samla dem på S k i s s af Georg Nordensvan. ett enda. Man skulle ju lefva först och främst. (Slut fr. föreg. n:r.) Och, som sagdt, jag har ju barnen, jag ag har, tyvärr, ingen tid att sysselsätta mig sysselsätter mig mycket med dem. » Då han talade om barnen, var det ingen med annat än mitt dagliga arbete.
Detta föi hållande har visserligen sedermera betydligt förändrat sig, meu vi slå likväl i anseende till våra varutransportmedel i samma förhållande till andra jernvägsegande länder, som person-transporten vid först omnämnde tid slår till vår nuvarande person-transport. Att under sådana förhållanden den Svenska industrien icke kan hålla jemna steg med den utländska, det anser jag vara alltför klart för alt det vidare behöfver utvecklas. Jag tror således att om vi icke vilja alt vår industri skall ännu mera stå tillbaka för andra länders och slutligen aldeles utestängas från verldsmarknaden, så måste vi tillegna oss ett af de medel, sorn hos andra folk just lyftat industrien lill dess nuvarande ofantliga höjd. Då jag fördenskull i allmänhet anser jernvägar behöfliga och nödvändiga, kommer jag sedermera lill den frågan, huruvida det förslag till en sådan anläggnings införande i Sverige, som här är å bane, befinnes vara det rätta och ändamålseuligaste. För min euskilda del hade jag önskat att StalsUtsk. i sill förslag stannat vid att föreslå de ökade garantier, hvilka ansågos vara af nöden för att bringa till verkställighet den redan vid sisth riksdag af Ständerne beslutade jernbanan emellan Örebro och Hult, hvilken banas nödvändighet och nytta redan vid sisth riksdag blifvit af K. M. pröfvad, emedan Ständernas beslut grundade sig på en Kgl. propos. i ämnet. Hvad åter den 1111 föreslagna utsträckningen af jernvägslinien till Köping beträffar, drager jag väl icke i tvifvelsmål, att ju icke noggranna undersökningar äro verkställda, kanske äfven kostnadsförslag uprättade, men om dessa har StalsUtsk. icke meddelat oss någon uplysning, icke heller hafva de blifvit af Regeringen granskade, och vi veta således al - Den 27 Augusti f. m. 423 deles ingenting om den saken. Emedlertid är jag af hvad jag under de föregående dagarue haft tillfälle ali erfara fullt förvissad, att garanti för en jernbana emellan Hult och Orebro med ytterligare utsträckning mot
Kring hennes läppar lekte alltjemt detta småleende, så vänligt och godt, att Max kände det som om han varit bekant med henne i många år. »Jag går nästan aldrig ut», sade hon. »Jag har inga bekanta; och då får man ju göra det så trefligt, man kan hemma hos sig sjelf.» »Hvarför har ni inga bekanta?» »Åh, jag trifs bättre ensam.» »Det vill säga: ni vill helst vara i fred?» »Nej, men det förefaller mig som hörde jag inte riktigt samman med menniskorna här.» Nu hade småleendet försvunnit och efterträdts af ett vemodigt allvar. »Hur kan det komma sig?» »Om ni visste, hur ensamt jag lefvat deruppe i min fjällbygd, så skulle ni förstå det.» Det fans något i hennes tonfall som sade honom, hvad hon menade; och i och med detsamma blef det honom också klart, hvarför han kände sig så förtrolig med denna kvinna, som var 15 år äldre än han sjelf och som han i dag såg för första gång. »Ja», sade han sakta. »Lifvet är inte sådant, som vi drömma det i vår ensamhet.» Hon skakade på hufvudet. »Det är inte lifvet», protesterade hon varmt. — »Ni får inte tala illa om lifvet lifvet är rikt och fullt af skönhet, fast menniskorna förfuska det — för sig sjelfve och andra.» Han satt och såg, hur detta gamla i förtid vissnade ansigte lystes upp inifrån, medan hon talade så ungt om lifvets rikedom och skönhet. »Nåja», sade han till sist med öfverlägsen skepsis. »Det är menniskorna här, som inte stå målet? Jo, jag känner till detder.» Det hade åter slocknat innanför de bruna ögonen, och hennes röst skälfde som af ett undertryckt agg. »Det är som toge de allt på lek, som för mig är det djupaste allvar. Det slår emot mig en dunst af falskhet och flärd. Synas! Komma fram! Jag, jag, jag!» »Sådana äro menniskorna. — Hon tycktes icke ha lagt märke till hans lefnadsvisa anmärkning utan fortsatte i sin egen tankegång:
Uti underdånig skrifvelse den 13 Februari 1841 anhöllo Rikets då församlade Ständer hos Kongl. Maj:t bland annat, att, då grundade skäl vore till den förmodan, att båtsmans-beklädnadcn skulle på ett för både roten och båtsmannen fördel aktigare sätt kunna ordnas, så att den närmare öfverensstämde med det allmännas fordringar, Kongl. Majit täcktes anbefalla en undersökning, för att utröna, huruvida, utan rotarnes ytterligare betungande, en ändamålsenligare beklädnad för båtsmännen skulle kunna införas, samt sedermera låta ett derpå grundadt förslag Rikets näst derefter sammanträdande Ständer i nåder förelägga. I anledning häraf bar Kongl.
Der fraklaftalct ej annorlunda bestämmer, häras kostnaden och äfvcntyret vid lastning of befraktarcn till dess godset blifvit till fartygets sida framförd t och derstädes af befälhafvare eller styrman ernottaget, dock att befälhafvaren ej ansvarar för den s tada, sorn kan uppstå, om godset i sådan mängd fiamföres till fartygets sida, alt det rj ordentligen hinner crnottagas, såvida ej godsets framförande skett på hans egen tillsägelse. Vid lossning bäras kostnaden och äfvcntyret af lastemottagaren, sedan godset blifvit vid fartygets sida allcmnadt. Stöttor och annat, som för stufningens behöriga verkställande är nödigt, bekostas af fartygets egare. § 82. Don befraktare, som, utan redares eller bcfälhafvares vetskap, inlastar gods, hvars utförsel i allastningsort eller införsel i bestämmelseort är förbjuden, eller annars, vid lastning eller lossning, gör sig skyldig till öfverträdelse af ortens lag, ansvarar så val rederiet som öfrige befraktare för det uppehåll, kostnad och skada derigenom vållas. Konfiskeras godset, betalas ändock full frakt för detsamma. § 83. Gods, sorn, utan befälhafvurens vetskap, blifvit fördt ombord, eger han att på adastarens bekostnad landsätta i aflastningsbrtcn eller ock, om han låter det i fartyget förblifva, för detsamma uppbära den högsta frakt, sorn i allastningsorlen vid samma tid betalas för dylikt gods under sådan resa, sorn den fartyget företaga skall. Har befälhafvaren tagit gods omliord utan att öfverenskomma om viss frakt, eller är mera gods aflastadt än altnladt varit, erlägges för det förstnämnda godset gångbar frakt, och för det sednare amma frakt, som för det gods, hvarom aftalet handlar. § 85. Der, i annat fall än § 114 omförmäler, gods, utan befraktares tillstånd, flyttas i annat fartyg, vare han berättigad till ersättning för all derigenom uppkommande skada. § 86.
Så) \ tt £åt pu kom då, kärlek, att mig lyckliggöra, med en kyss be / ria mig / rån kval, mig på nytt de lju / va ton / all höra, lärt a / vårens första näktergal! Daniel Fallström. " Ett \ it ämne. ämne, som vid elementarläroverk för flickor åtminstone någon gång borde förekomma, är om det s. k. simpla kroppsarbetet. Det borde framhållas, att intet årligt arbete vanhedrar människan, och att, därest det icke öfverstiger hennes krafter, en kvinna, ja, en verklig dam, kan verkställa hvilket simpelt » pigarbete » som helst, i händelse omständigheterna så kräfva. Bland verkligt bildadt folk är man väl lyckligtvis redan hunnen till den åsikten. Men i elementarskolor gå flickor från icke bildade hem och från halfbildade, och de fostras i hemmen i den föreställningen, att det alldeles icke » går an », att en flicka med bildad uppfostran förrättar något arbete, som passar sig endast för » en jungfru ». Och om de få se, att en kvinna, som tillhör den bildade klassen, piskar en matta, skurar en ljusstake, diskar några tallrikar eller dylikt, så säga de rent ut åt hvarandra, att hon ändå inte måtte vara riktigt fin. Ej alla flickor, som gå i elementarskolor, komma i sådan lefnadsställning, att de kunna hålla sig köksa och » husa », högst få i sådan, att de kunna hålla sig till och med med » kammarfröken ». De allra flesta hamna i tarfliga förhållanden och få nöja sig med blott en » jungfru », många hafva ej råd att hålla sig ens en så- dan, utan få taga en passerska, som går från och till. Huru olyckligt, om en flicka, som växt upp under gynnsamma lefnadsförhållanden och kommit i motsatta, lefvat sig in i den föreställningen, att hon är för god till att tvätta af ett golf, att det ej går an att tömma en » slaskhink », emedan någon kunde få se det och taga henne för en » sämre » människa! För femton år sedan bodde vi i en stad, där det fanns ett nybildadt läroverk för flickor. Föreståndarinnan var » une dame diplomée », som det heter på franska.
Tiondepenning, örn upphäfvande af författningarne angående erläggande deraf för arf, som föres utur stad 60. Trohetseden, om förändring deraf - 12, 19. U. Underdomare, om upphörande eller inskränkning af deras skyldighet att renovera domböcker, se Dombok. 11 Underhåll, 0111 oäkta harns, se Oäkta. Underställningsmål, örn minskning i antalet af dem Uppror, 0111 stiftande af en lag deremot - Uppsägning, 0111 förklaring af 16 kap. 5 § Jordabalken, så vidt den angar uppsägning af utarrenderadt hemman, se Jordabalken. Utmätning, angående lid för verkställande deraf i sterbhus , om förändring i förfatlningarne derom - U l mättan gs-resolutioner , vilkorliga, angående förändring i Kongl. förordningen derom af den 10 Juni 1841 - U tsökn in gsbalken , om tillägg af en § vid 5 kap., se Utmätning. „ om förändring af 2 kap. 5 § i afseende på tid, inom hvilken af Konungens befallningshafvande såsom tvistige förklarade lagsökningsmål böra lill domstol instämmas , om förtydligande af dess 6 kapitel Y. Varor, om förmånsrätt för förskott på till försäljning lemnade 24. Varningar, om befrielse för oenige makar att för erhållande deraf inställa sig hos domkapitlet, se Domkapitlet. Vederlag för såld arfvejord, se Jrfdabalken. Vexlar, utrikes, förslag till lag derom 67. Vigsel, angående skyldighet för fästehjon att, inom viss tid efter slutad lysning till äktenskap, detsamma genom vigsel fullborda, se Lysning. Vitesförbud, om bestämmande af Lid för deras kungörande i kyrkorna - - 28, 3rp Vittneseden, om förändring af formuläret derför _ 48, 6t. „ om rättighet för Judar alt densamma aflägga, se Judar.