Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans egen bok afger tillräckligt vittnesbörd derom, och det skall vara en ointelligent eller partisk läsare, som tror, att här föreligger ett försök att ockra på publikens dåliga lidelser. Men att » Kristiania-Bohé-men » det oaktadt måste såra hvaije finkänslig natur, beror, synes det mig, pä två omständigheter. Författaren har för det första allt för mycket förälskat sig i sin position af ytterlig vensterman — med en forcerad plumphet njuter han af att trotsa hvaije fordran på delikatess och takt, och bakom dessa råheter, som icke bäras af någon komisk kraft eller någon naiv och sund omedelbarhet, lurar något af det hat mot alla umgängesregler, som ofta hysas af sådana personer, som förgäfves anstränga sig för att införlifva 9ig med sällskapslifvets katekesbud. Och så skära de i sin ifver att visa sig som opponenter, i sin ifver att vara hvad Jxdes VaUes kallade » refractaire » ända ut i fingerspetsarne, alla konvenansregler öfver en kam, förgätande, att det vid sidan af så mycken tom och falsk anständighet finnes en annan, utan hvilken allt samlif menniska och menniska emellan förlorar hvaije * behag, hvar skymt af gratie. Dock den c (jupare orsaken till, att så många delar af hr Jsegers roman beröra läsaren som unken och förskämd luft, är, att det är något brustet hos författaren sjelf. Men än en har böljat med att spela och slutat med att blifva cyniker. Man får ingen fast tilltro till en man, som ser så oblygt och smaklöst på de ting, han skildrar, ingen medkänsla för en person, som är oridderlig nog att i en sådan taktlös ton införa och karri-kera namngifna, ännu lefvande personer. Särskildt kan man ick^e nog allvarligt tillbakavisa det anfall författaren riktat mot Björnson, — alra minst bör väl en vän af reformer på ett sådant gaminmanér bedöma en man, som så outtröttligt hela sitt lif igenom kämpat just för framåtskridande inom de flesta af kulturlifVeta områden. Det hämnar sig att icke besitta mer själslig förfining
Den gamla fru Berg, trädgårdsmästarens mor, hade ett par dagar förut träffats af ett häftigt slaganfall, som gifvit den gamla lamheten herravälde öfver hela hennes kropp, så att till och med tungan var bunden; blind, utan ett ljud, utan en rörelse, låg hon som en lefvande död i sin bädd. Läkaren sade, att hon ej hade mänga dagar åter. Hade Sonja icke själf så djupt gripits af dessa sorgliga nyheter från sin gamla väninna, att hennes ögon fördunklats af tårar, skulle hon blifvit bestört öfver det egendomliga intryck, som Jakobs 17. Pumpkärnor till mandelmjölk. D e sönderberättelse gjorde på hennes far. Grefve Stjärne stötas i en stenmortel tillsammans med vatten, presryckte häftigt till, o c h hvarje droppe blod vek från sas, och den mjölklika saften sockras litet. hans ansikte. Champignon-affall till soja. Allt afskräde och På flere sekunder fick han ej fram ett ord, utan det bruna skägget efter rensade Champignoner sköljes stirrade i mållös, hälft frånvarande bestörtning på väl och nedlägges uti ett passande kärl med salt den gamle hofmästaren, som rodnade förbryllad emellan för att safta sig. Andra dagen sättes alltinför sin herres egendomliga blick. sammans på elden och kokas omkring \ timme, silas, Så vände han sig häftigt om och steg upp till och den klart afhälda saften kokas ånyo tills den Sonja i vagnen. blir mustig. » Kör, » ropade han med stockad stämma. Jordgubbsrefvor afgifva ett bra ersättningsDagen därpå dog den gamla frun, utan att ha medel för bast. Vissnade i solen, kan man binda kommit till sans. riktiga knutar med dem. Nu stod » laboratoriet » tomt och ö d e; de långa 20. Potatisknopp som sylt och som oliver (har timmarne därnere af trefligt samspråk voro anförts i Idun förut). för evigt förbi. När Sonja första gängen efter 21. Lökskal gifva ett gult färgämne (likaså manbegrafningen steg dit in o c h doften af dessa delskal). mångfaldiga läkeörter och kryddor, som hon själf 22.
Men gladare bilder kunde hon lyckligtvis locka fram; hon begynnte tänka på deras första sammanträffande, deras möten, deras söndagsutfärder, deras blifvande hem, alltsammans saker, som hon tänkte på och genomgick i minnet väl hundra gånger om dagen, utan att någonsin tröttna. Hon vaknade ur sina drömmar genom att han häftigt for med handen öfver ögonen, och hon kom att tänka på, att han kanske skulle sofva bättre, ifall lampan släcktes. Hon reste sig och gick fram till bordet. Se, där lågo hans öfversättningar, hans skrifsaker. Hon såg på dem med ett litet vänligt leende. Hon höll af dem också. Så kom hugget med hvinande fart och så skarpt, att hon nästan höll på att digna ned. » Kanske var det ett misstag, » tänkte hon sedan, och tungt stödd mot bordet, lutade hon sitt hvita ansikte öfver buteljen. Sekunden därefter rullade den klingande utefter golfvet. Det hade varit en ögonblickets impuls, hon hade ej kunnat hålla tillbaka handen, och nu följde hon de dansande gröna skärfvorna med en stel, hård blick. Jaså, han var drucken, hade tömt den, medan hon, frysande och halfgråtande, vandrat gatan upp och ned. Hon satte sig hastigt vid bordet, grep pennan, ref loss ett blad, och med sammanpressade läppar och lysande ögon började hon skrifva. Först gick det med ilande fart, men så småningom saktade sig pennans rörelse. Hon började ofrivilligt lyssna till hans lugna, djupa andetag, såg papperen betäckta med h a n 3 kära, fula stil. nej, hon kunde ej skiljas från honom, och kärleken, som förskräckt dolt sig i någon af hjärtats alla hemliga vrår, vågade sig åter fram och intog sin gamla plats. Hon sköt ifrån sig papperet och lade ned pennan: hon såg ju ej skrifva för tårarne. A c k, hvad detta var bittert och tungt! Det värsta af allt, allt, som kunnat träffa dem! Hvad skulle det blifva af dem? — Och hon lutade snyftande sitt hufvud mot armen. — Men hon kunde ej öfverge honom. Öfverallt där olycka finns, där måste det också finnas kärlek. Hon skulle alltid vara hos honom, älska honom och skydda honom. Ja, skydda och bevara honom för det onda!
Genast derefter tiilkännagafs, efter hvad jag vill påminna mig, från Konungens Befallningshafvande, att, för att hålla Kongl. Maj:t och Kronan ska deslös för den kostnad desse Finnars anskaffande förorsakat, 16 sk. B*.co per Lisp. af den o.; betydliga arbetskostnadep skulle årligen af-. 97® Den 28 Februarii. dragas. Detta har fortfarit allt sedan och säkert i 7 år, och måtte således låsgt för detta hafva renbourserat kostnaden, då af öfver 5000 hemman med städernas Saltpetter inberäknadt nara 1000 R:dr Banco årligen ur provincen utgått, utom den vanliga gärden. För; modligen har samma förhållande i flera Län ägt rum, hälst jag med visshet vet, att flera än arne sådana Finnar voro anskaffade. Huru tryckande emedlertid denna gärd blifvit, som förvandlat sig till en nästan stående grundskatt på hvarje hemman af 3 R;dr 2 sk, och i synnerhet för dem, som i brist af Saltpetters jord och friskt vatten, rätt ofta äfven af ved, således aldrig kunna tillverka en mark af denna vara, lärer Höglofl. Ridderskapet och Adeln med mig inse; och som en mängd sådana hemman finnas i synnerhet i våra skärgårdar, torde deras belägenhet förtjena behjertande, hälst det stegrade priset på Saltpettern alltid blir dem till last, då producenten i den högre betalningen för varan, kan lätteligen hafva sin arbetskostnad äfven ersatt, genom det öfverskott af Saltpetter han har att lefverera, utöfver sin egen möjliga gärd. Att detta skall falla sådana hemmansägare så mycket svå^ rare, som de vid contractets ingående ej hade annat ögonmärke för deras frivilliga bifall dertill, än billigheten att dela de bördor och Olägenheter, som förut ensamt tryckt deras medbroder, hvilka innehafvare af Saltpetter jord ofta hvart 3:dje år, blifvit hemsökte afKongl. Maj ts och Kronans sjudare , är ganska gifvit - Den 28 Februnrii.
Angående hegardt ytterligare statsbidrag till fullbordande af slussoch kanal-anläggningarne vid Dejeforss och Forshaga i Wermlands län; samt Angående begärdt ytterligare låne-understöd för fullbordandet af jernvägsanläggningcn mellan sjöarne Wessman och Barken i Stora Kopparbergs län. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Maj-.ts till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition, angående bestämmande af viss tid, hvarutöfver, vid dc nya jordeböckernas granskning, undersökning uti och jemförelse med äldre jordeböcker icke må ega rum. Remitterades till Stats-Utskottel, jemte ett af Riskop Thomander med anledning deraf denna dag afgifvet yttrande. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Bevillnings-Utskoltet Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer af den 30 sistlidne Oktober, angående resultaten af den nya lagstiftningen i afseende å bränvins-tillverkningen. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Stats-Ulskotfet nedannänmde, i Ståndet den 12 dennes väckta, motioner: Af Doktor Gumcelius, angående Riksdags-utgifternas utgående från Riksgäldskontoret och om ersättning till Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän för Riksdags-kostnader; samt Af Doktor Nordlander, om afskrifning af Statens återstående fordran för, efter 1830 och följande arens missvext, inom Westerbottens län lemnade försträckningar. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades följande, i Ståndet den 12 innevarande månad väckta, motioner: l:o Af Komminister Beckman, om förändrad lydelse af Giftermåls-Balkens 13 Kap. 4 §, rörande stämning å afviken maka; 2:o
Om min föreslagna redaction antages, kommer aldrig i fråga att belåna annat än goda papper, och y5 proc. af försäljningspriset är redan så lågt, att jag är öfvertygad, det dylika papper sällan skola begagnas för belåning i disconten; man har sett, att lån hittills sällan blifvit sökta på Riksg.cont:s obligationer, som likväl haft en belåningsrätt ända till go proc. Jag vill emedlertid såvida ingå på Hr v. Hartmansdorffs förslag, att jag skall medgifva tillägg af ordet högst, så att det må heta: till högst -j|:delar af vanliga försäljningspriset. Hvad deremot beträffar det följande af Hr v. Hartmansdorffs redaction, der det heter: linder lia i få re t näst före belåningen, finner jag detta sämre Un att säga: under de trenne näst före belåningen förflutna månaderna. Men jag återkommer nu, under förutsättning, att mitt förslag i öfrigt finnes antagligt, till frågan om borgen och nyttan deraf. Det inträffar nemi. merendels (och detta torde äfven finnas ursägtligt), att man icke ger särdeles uppmärksamhet åt namnen, der dessa icke behöfvas, utan säkerheten ligger i hypotheket. Vi hafva också erfarenhet i derv vägen af hvad som inträffat med Götha canalactier, på hvilka disconten, om hastig realisation af lånen kommit ifråga, otvifvelakligt hade gjort betydande förluster, just för namnen, i förlitande hvarpå man tillåtit actiernas belåning utöfver deras verkliga värde. Jag säger likväl icke detta för att gifva någon tort åt den styrelsepersoual, som antagit dessa namn, ty samma styrelse har sedermera visat utmärkt nit att genom ombytet af namn skaffa säkerhet och förbättra ställningen; jag har endast anfört det såsom exempel på följderna i allmänhet af ett stadgande om borgen, der hypotheket ensamt bör göra tillfyllest, och jag kan således ej annat än afstyrka all belåning på publika papper med derjemte ställd borgen. Hr Lagerhjelm: För mig är det obegripligt, huru det kan vara sämre att hafva borgen, än att icke hafva den, eller huru delta kan förslöa Bancostyrelsens uppmärksamhet.
Pluraliteten har i denna punct varit för, att Mantalspenningarné böra upptagas till 3oo,ooo R:dr; således måste förslaget framställas till jemkning hos de Stånd, som icke förut godkänt detsamma. Att anmoda alla 4 Stånden att jemka sig, skulle kunna föranleda, att Stånden i tanka att jemka sig till hvarandra, kommo att byta roler; att till ex. Ridderskapet och Adeln och BondeStåndet adopterade Presteoch BorgareStåndens beslut, samt tvertom. För öfrigt har vid delta tillfälle, så litet Den 12 Junii e. m. 53 afsigt ingått i Utskottets handlingssätt, att tvertom jag och flere Ledamöter med mig önska, att någon jemkning i Ridderskapets och Adelns beslut icke måtte ske. Herr Cederschjöld j Pehr Gustaf: I anledning af den anmärkning Herr Hjerta gjort, utber jag mig blott få påminna, att Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet bifallit Utskottets första Betänkande, och de bägge andra Stånden det sednare. När nu Utskottet skolat uppgifva förslag till jemkning, sävar det naturligt, att det måste ske i öfverensstämmelse med det sista Betänkandet, som bör supponeras vara det förståndigaste. Jag vill derföre likväl icke tillstyrka Ridderskapet och Adeln, att frånträda sin mening, utan tror, att efter som man i alla fall måste hafva förstärkt Statsutskott, äfven denna fråga må dit hänskjutas. Hans Excellence Herr Grefven och LändtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln förblef vid dess, i afseende å Mantals-penningarnes beräkning, redan fattade beslut. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln godkände den af StatsUtskottet rörande nämnde fråga föreslagne voterings-proposition. Bifölls. 54 Den is Jan ii e. m. I 25:te InkomstTiteln, Krutoch Saltpetermedel.
Jag önskar då, att Utsk. ville återgå till de ganska riktiga principbetänk:n, som varit oss gifna vid 1823 och 1828 års riksdagar, men tillika hafva den godheten att icke dervid fästa några bihang, så beskaffade, sora de förra voro, hvilka åter kunde förskaffa oss ett afslag i stället för det bifall, man eljest kan emotse; ty jag är skyldig den andra Statsmngtcn den rättvisa att erkänna dess beredvillighet att medgifva principen lör, Ständernas vid de sednaste riksdagarna gjorda hemställanden i detta ämne. Jag går nu att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet vid de brister, som åtfölja detailfrågorna; jag menar dermed de särskilda §5-) som innehållas i det förslag till ny förfatlning|i ämnet, som Utsk. gifvit oss i förevar, betänk. Utsk. säger i 3 §: ”Är den, som invisningen lyder å, utgifvarens gäldenäiy ”vare pligtig godkänna invisningen.” Här har, på sätt en reservant inom Utsk., Hr Bååth, anmärkt, Utsk. gått något längre, än någon lagstiftning hittills tilltrott sig att kunna gå. Här fordras ett godkännande af invisningen och det med strängare betalningsskyldighet, än för eget skuldebref. Allmänna lagen förbjuder och belägger med straff förnekande af en skuld; men godkännande af en skuld, utan föregången bevisning, har ännu af ingen lag varit påbjuden. Jag skall dock icke ifra deremot, utan skall blott anhålla, att om detta stadgande anses böra qvarstå i det betänk., hvarmed Utsk., i fall återremiss beslutas, åter inkommer, Utsk., efter orden: Utgifvarens gäldenär, ville tillägga: för redan förfallen skuld; ty utan detta tillägg kunde det oriktiga förhållande inträffa, att en gäldenär, som betil gat sig 6 å 9 månaders tid, kunde dagen derpå blifva kräfd för sin skuld.
Statsoch Raflco-Utslcottet icke kunnat, bifalla min hemställan, att frågan om den till första nästledne Oäober å alla 3 ProcentsSedlar uplupne Ränta, såsom ännu icke utredd, måtte till den sammansatte FinanceBeredningen öfverlemnas, för att der i behörig Ordning beredas, så anhåller jag att denna min serskilda tanka måtte blifva i Pro» tocollet förvarad. Och då, såsom en följd häraf, sjelfva Hufvudfrågan blifvit afgjord på ett isätt, som jag icke kan förena med det antagna Xäquidationssättet eller min öfvertygelse, så tor» de äfven min serskilda mening få underställas Riksens Höglofl. Ständers uplysta pröfning. Statsoch Banco-Utsk. Betänkanden. 385 386 jag lemnar derhän den frågan, huruvida Banken eller del Allmänna verkeligen vore pliktig att, så val med åtgärder som upoffringar, bidraga till den upkomna penningeoredans af~ hjelpande, eller otn den blott af nödvändigheten, af omsorgen för de enskiltas räddning och den allmänna crediten nd kunnat anse sig föranlåten till detta steg. Det sammansatta Höglofl. Utskottet har i sjelfva ingressen till sitt betänkande vägrat att erkänna någon annan, pligt än den sednare: Och jag har ej emot detta beslut här velat reservera mig. Men äfven med detta erkännande kan jag icke utsträcka Bankens rättigheter härvid utöfver följande alternativ nemi. att antingen lemna alla de på obestånd komne Disconterne åt sig sjelfve med lagligt bevakande af sin egen rätt i deras Massor eller ock att sjelf öfvertaga deras utredning. Om. nu i förra händelsen Banken eller det allmänna vöre ovillkorligen bunden af lagens föreskrifter rörande Concourser; så måste den äfven i den sednare äga samma förbindelse, öm den vill anses för en rättvis Utredningsman. Ty. här är icke fråga om en ren Gratification, en blott gåfva; Och vore äfven händelsen sådan, så vore det i alla fall det allmänna Värdigt att efter allmänt giltiga grunder utdela den. Men nu är här Bil tillgång, stor eller liten, én.
Hvilket alltsammans till Riksens Höglofl. Ständers egen närmare granskning vördsammeligen öfverlemnas. Stockholm dén 6 Juni 1815. På Höglofl. Ridd. och På Hög v. Prest-StånAdelns Ledamöters dets Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Carl. Fr. Ortman. Pä Va Hofi. Borgare-StånPå Hedv. Bonde-Standets Ledmöters dets Ledamöters vägnar vägnar And. Fredin. Kils Månsson. M. M. Rosbeck. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. d. 12 Juni. — Högvörd. Prest-Ståndet d. 12 Vällofl. Borgare-Ståndet d. 15 — • Hederv. Bonde-Ståndet d. 12 Riksens Höglofl. Stunders Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottsBetänkande, angående rättigheten för Lumpsamlare att omkringresa i landet - Den 12 Juni. 447 det, samt om Lumpors anskaffande för Pappersbrukens behof. Enär, från Vällofl. Borgare-Ståndet, den 29 nasti. Mars till Utskottet remitterades ett af Herr Borgmästaren O. Hambraeus ingifvet och af Utskottet före detta besvaradt Memorial, angående inskränkning uti Glasoch Porcellainesamt Sraides-handlares rättighet att sådana Manufactur-vavaror omkringföra och försälja; har Herr Borgmästaren Zellinger tillagt den önskan,'att Lumpsamlare, hvilka borde hänföras till enahanda skadliga inflytande, sorn förstnämnde Handlande, måtte under samma stadgande inbegripas; hvarefter tillUtskottet blifvit öfverlemnade 1:0 Utdrag af Heder värda Bonde-Ståndets Protocoll för d. 31 Mars och. 4 April, innehållande att Ståndet sistnämnde dag till Utskottet remitterat tvänne Memorial, det e« na af Riksdagsfullmägtige Johan Johansson, Petter Jansson och Jonas Henricsson från Kronobergs
Finnas åter något Stånds tankar, i en eller flera delar, 14 ConstitutionsUtskottets Memorial N.-o i. stridande mot de öfrigas, och fogar sig ej samma Stånd efter dem, varde, för slutlig jemkning, Constitutions-Utskottet, genom val af Riks-Ståndens Plena, förstärkt till ett antal af Tjugu personer från hvarje Stånd, hvilke, med iakttagande af hvad 38 Jf. Riks dags-Ordningen stadgar, hest amme Riksens Ständers utlåtande, för att, dymedelst fullständigt beredt, hvila på sätt ofvan sagdt är. Öfver de sålunda, till afgörande vid nästa Riksdag hänskjutna, Förslag skall då endast kunna med ja och nej beslutas; och öfverlemne Riks-Standen de af dem samfäldt antagna Förslagen, genom sina Talmän, till Konungen, med begäran att Han ville Sitt bifall dertill gifva. Konungen inhemte icke samtycker till deras åstundan. Sednare Momentet. 2.'dra Perioden. Tillstyrker Utskottet hvad Tillstyrker Utskottet Äonun Konungen, föreslagit, hvile frågan gens förslag, hvile detsamma, of öran till nästa Riksdag, då Riksens Ständradt, till nästa Riksdag, då Riksens der skola sitt beslut derom fatta. Ständer skola sitt beslut derom fatta. Riksdagsordningen. §• 73- Stadna Riks-Stånden i sina beStadna Riks-Stånden i sina beslut _ med Riksens Ständers slut med Riksens Ständers rätt afgöra. rätt afgöra. Consi it ut iönsUtskottets Memorial N:o i. 15 Om behandling en, i dessa fall, af Grundlags frågor är, genom 81 §. i Regerings-Formen särskilt stadgadt. Se Bih. 3 Sami. Mern. Preste-Ståndets D:o, 13 B. p. ilo och 15 B. p. 260. Bonde-Ståndets D;o, 10 B. p« 88. 4-0 Andrad redaction i följd af besluten om Myntbestämningen och Banko* ärenderna i allmänhet.
Denna har nu blifvit houom fråntagen; men man ansåg att något, som kunde lända till det allmännas förmån, borde sättas i stället, och Utsk:t har derföre föreslagit att, då rösterna äro lika, den skall gälla, som länder till det allmännas fördel. Detta har af de öfriga RiksStm blifvit godkändt, hvarföre det torde vara svårt att veta, hvarföre R. o. Ad. i detta »fs:de skulle motsätta sig hvad de öfriga Stånden anser lämpligt. Jag anhåller för min del om bifall till §:n. Gr. Mörner: Utsk:ts sednare Betänk, gifver vid handen att BorgareSt:t återremitterat §;n i ani. af gjord framställning om enahanda förändring deruti, som den R. o. Ad. beslutat. Hvad beslut BorgareSt:t vid förnyad föredragning af denna § kan hafva fattadt, är mig obekant, men orsaken hvarföre R. o. Ad. bör vidhålla sitt förut lättade beslut, är den, att då sådan ovisshet omen skattskyldigs inkomst är hos den beskattande myndigheten rådande, att rösterne utfalla lika för olika meningar, är det bättre att Staten tilläfventyrs någon gång gör en ringa upoffring, än att man äfventyrar, det någon skattskyldig kan varda oskäligt med skatt betungad. Man påstår att det af Utsk:t föreslagna stadgande tillkommit såsom en motvigt derföre att landshöfdingen enl. samma förslag icke vidare skall hafva rösträtt i pröfningskomité!]. Jag tillåter mig häremot hänvisa på den vida större makt, som efter Utsk:ts förslag blifvit landshöfdingen tillerkänd derigenom, att han eger tillsätta ordf:de i bevilln.-beredningarne osh således kan från början taga hand om hela taxeringsoperationen, samt att landshöfdingen vidare har rätt att infinna sig i taxeringskomitéen och der tillhandagå med nödiga uplysningar, och att han utser slutligen ledamöterne i pröfningskomitéen, bland de af taxeringskomitéerna på förslag upförda.
Vallhundar finnas endast å en och annan större egendom. Den genom förordningen uttalade grundsatsen om de enskilde jordägarnes skyldighet att hvar för sig ansvara för skada, som föröfvas af hvarderas hemdjur, erkännes dock allmänneligen såsom välbetänkt, och den tillförene af mången jordägare med skäl öfverklagade olägenheten att nästan utan möjlighet till försvar Skaraborgs län. Hnsbållnings-Sällskapet. Landtbruksskola. 23 vara utsatt för skada och förlust genom skadelystnadens eller okynnets åverkningar på hans hägnader, hvarigenom de ofta utan hans vetskap bragtes i mindre fredgildt skick och lemnade genomgång för kreatur, de der å grannars eller egna ägor gjorda ohägn, som den hägnadsskyldige måste ersätta, eller utan godtgörelse underkasta sig, har nu mera upphört genom stagandet i förordningens 22 §, enligt hvilken hägnadsskyldig bör vara tillsagd om botandet af brist å hägnad, innan skada, som af annans kreatur föröfvas, i följd af berörde brist kan honom drabba. Genom den nya grunden för delningen, eller att grannar i ägoskilnad skola hålla stängsel till hälften hvardera, har enkelhet och reda blifvit införd. Hvar och en vet nu hvarest hans hägnader finnas och behöfver icke mera såsom tillförene, då delningen skedde efter hemmantal eller ägovälde, stänga gärdesgård afsides ifrån egna ägor i skilnaden emellan andras. Dock klagas från några trakter, måhända icke utan skäl, att den mindre jordägaren jemförelsevis varder för hårdt betungad, och att hans hägnadsskyldighet blifvit genom de nu gällande stadgandena ökad. Sedan föreningarne om fred utan stängsel hinna blifva mera allmänna, kommer emellertid denna olägenhet, hvilken i det öfvergångsstadium, hvaruti frågan om stängselskyldighet grannar emellan för det närvarande sig befinner, svårligen kan undvikas, efter hand att upphöra.