Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utdrag af Protokollet öfver Landt försvars-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 24 Oktober 1862. Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld. Chefen för Landtförsvarsdepartementet, Statsrådet Reuterskiöld, uppläste till justei ing följande, på grund af förut fattade beslut, uppsatta förslag: till Kongl. Majts nådiga Propositioner till Rikets Ständer: ll:o. Angående gjord underdånig ansökning om öfverlåtelse till staden Christianstad af en Kronan tillhörig tomtplats derstädes, — Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla samtliga ofvanberörda förslag, sådana de finnas detta Protokoll bilagda, samt förordna att, i öfverensstämmelse dermed, nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo A. Ekman. STOCKHOLM. Tryckt hos N. Marcus, 1ÖG2. Kongl. Maf.ts Nåd. Ank. till Eip.-Utsk. d. 10 Nov. 1862, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Sländer, angående jordafsöndring frän Kapitensbostället Bredaryd Norregård, för utvidgning af Bredaryds församlings kyrkogård; gifven Stockholms Slolt den 24 Oktober 1862.
Nidderstapets och Adelns klenum den 23 Februarii i8io. S. D. Bifölls hwad Stats-Utstottet uti et den 2i dennes hos Ridderstapet vch Adeln pä bordet - »4 Den 2 Mars. vet lagdt Memorial tilstyrkt, rörande Lön-tilökningar för Öfwer-Lommiss-rriei-ns wid General ^ssi srLnce-Lontoiret ble^äerick och I>önk?rb, PH»- förbättringar och ?ensioner för atffilliga andra i ^lemoriLlet anmälde personer; hwarom Utdrag af krotoLollet stulle de öfrige rc-spc-Äive Standen wänligen communiceras. Mra. Derefter tilkannagaf Herr Grefwen och Landtmarskalken, at som Riddarhus-Secreterare» woreopahlig, hade han anmodat unberteknad at föra LrotocoUer. Sedermera företogs de til Onance-klansn hörande af Stars-Utffomt inlemnade handlingar, hwaribland först uplästes Stats-Utffottets utlåtande öfwer Friherre iMeneramr/s ingifne kinancs-j?1an. Under läsningen deraf gjorde Friherre MencrLnt^ rid efter annan wid hwarje punkt följande anmärkningar: Da Riksdagen sä lange fortfarit, ar med fläl ingen lärer wilja lemna upmärksamhet at något, som kunde föranleda ti! minsta ytterligare tids utdrägt, har jag ej ansett mödan wardt, at ffrifteligen upsatta »agot förswar för mitt under den 23 Med - Den 2 Mars. 25 fistledne November til Högloft. Stats-Utskottets 1'rotoLoll ingifna aparta Vorum, innehållande et Viuance-Lrojeck, som jag numera icke hoppas, knappast önskar, at Högloft. Ständer skulle anraga. Men da Högloft.
m 3,000 3,000 2,500 — » i husdjursskötsel m. m Inspektoren och löraren i praktiska åkerbruket 2,000 2,000 2,000 — (motsvarande belopp af egendomen) 1,000 1,500 1,000 — Läraren i bokföring (Kamereraren) 900 1,000 833 33 Extra lärare i botanik och skogshushållning 500 500 100 — d:o i linearteckning och landtmäteri 500 500 120 — d:o i skogshushållning 500 Trädgårdsmästaren Läraren i smide (motsvarande belopp påföres 410 1,200 1,100 egendomen Läraren i slöjd (endast vid Ultuna enahanda be262 300 328 — lopp påfördt egendomen) 237 600 315 — Till bibliothek (vid Ultuna äfven modellkammare) Betjening (vid Ultuna 1 vaktmästare, 4 betjent j 500 400 —1 gossar) I (vid Alnarp 1 vaktmästare, i betjent 3 gossar) Obs. Vid Alnarp är häruti inberäknad en Laboratorii-vaktmästare som vid Ultuna äfven finnes men är uppförd på försöks-stationens stat. Det vid Ultuna inrättade gasverk, minskar der behofvet af olja och ljus. 383 600 485 6! Ibland Alnarps inkomster äro upptagne afgifter af elever 18,796: 9. Ultuna Instituts mathållning (4 fri-elever och jourhafvandens underhåll) 1,300 Utskylder och allmänna onera 300 — Derjemte finnes i Ultuna stot nedanstående utgifter för försöks-stationen: Till Institutets laboratorium 300 Till försöks-stationens d:o 1,300 — Assistenten vid försöks-stationen 1,300 Vaktmästare vid d:o 360 — Bränsle vid d:o 840 — Summa 31,036 50,625 46,254| 26 Inkomsterna utgöra år 1862:
Till detta erkännande dref nämligen med oemotståndlig fart – tidens lätta och genom den välkomna statshvälfningen yttermera lättade sinne, sådant, som det då i sitt innersta väsende var, uppifrån hofvets salar ned till värdshusen och backstugorna. Oändligen roadt att här finna sig måladt i musikaliskt-poetiska burlesker af den glädtigaste qvickhet, öfverröstade det alla slags tveksamheter, moraliska, religiösa, ästhetiska; så att först och främst allmänheten öfverhufvud, och sedan de konstkännare som annars plägat vara dess ledare, denna gång djerfdes låta sig hänryckas på eget bevåg, utan att dessförinnan höra sig före hos Romare och Fransmän. Troligen skulle Kellgren i alla fall hafva kommit till sin slutliga åsigt; men att den påskyndades af den allmänna grundstämningen, är desto säkrare, som den ju sjelf endast var denna stämnings klaraste och vackraste uttryck. Derför stannade han ock vid betecknandet af de egenskaper hos Bellman, hvilka för denna sinnesstämning voro de närmast fattliga. Tvifvelsutan stannade också Konungen, i sin uppfattning, inom samma gränsor. Alltid skall dock förblifva märkvärdigt, att han var bland landets män af snille och smak den förste, som dristade offentligen bekänna sin njutning af Bellmans dikter, och uttala den såsom äfven ett ästhetiskt gillande af sjelfva diktslaget. Desto mindre kunde han glömma, att behjerta Skaldens timliga lefnadsvillkor. Efter att hafva vid åtskilliga tillfällen hugnat Bellman med enskilda understöd, förhjelpte honom Konungen, vid Jultiden 1775, till ett varaktigt: till plats och lön såsom Sekreterare vid Nummer-Lotteriet. Det skedde i följd af en på vers ingifven ansökan 23, hvari författarn, sedan han bedyrat sig skola ”dö innan Jul” om Konungen samtyckte till ”Lyckans hårda lagar”, hade yttrat sitt hopp om Majestätets tillåtelse, ”Att dess ringaste Poet, Dödens pilar till förtret, Ur sin säng skall uppstå åter Till ett glas champagne-vin, Och att Skaldens matta tunga Än en gång får lof att sjunga Med en Gyll’nborg och Dalin”.
“ "Utom hvad som erfordras till anskaffande af ny krigsfartygsmateriel, hvarför jag redan fått för Eders Kongl. Majit i underdånighet redogöra, förekomma emedlertid äfven andra Sjöförsvarets behof af den angelägenhet, att jag icke bör, underlåta att dem hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anmäla, under anhållan att de för deras afhjelpande nödiga medel nu måtte af Rikets Stånder åskas.“ “Ännu för några år tillbaka agde Sverige, genom de utmärkta egenskaperna hos dess jern, den stora och af andra nationer afundade förmånen att inom eget land kunna för bestyckningen af sina fästningar och krigsfartyg få förfärdigade gjutna jernkanoner af hvarje kaliber, som då ansågs kunna och böra ifrågakomma, utan att kanonernas styrka och uthållighet behöfde betviflas. Den Svenska kanontillverkningen tillvann sig ock snart derigenom äfven hos utlåndningen sådant förtroende, att landets styckebruksågare fingo från främmande makter emottaga täta beställningar af artilleripjeser och innan kort voro hufvudsakligen sysselsatte för deras räkning. Ett annat förhållande inträdde likväl, sedan med jernpansar beklädda krigsfartyg började mera allmänt af sjömakterna begagnas och i jemnbredd med fartygspansarets alltmera tilltagande tjocklek äfven fordringarna på svår kaliber hos fartygens bestyckning växte till den grad, att tvifvel med allt fog måste uppstå, huruvida dylik bestyckning skulle kunna ens af Svenskt tackjern åstadkommas. Bemödanden att skingra detta tvifvel uteblefvo emedlertid icke, och sedan en Flottans Officer ingifvit ritning till en af honom uttänkt kanonkonstruktion af 9 Svenska decimaltums kaliber, blef, med Eders Kongl. Majits
"Vällofl. Borgare-Ståndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet hafva till Utskottet remitterat i detta ämne afgifne memorial, inom förstnämnde Stånd, af Herrar Egnell och Hessle, samt inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtige Johan Jacob Rutberg från Norrbottens Län, Petter Persson från Calmar Län och Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län, hvilka motioner Utskottet vill upplaga och besvara i samma ordning, hvari de §§ af Intecknings-Föfordningen förekomma, emot hvilka anmärkningarne äro riglade. Desse äro: 1:0 . ' 12 och 13 §§. I afseende å dem har Herr Hessle anfört, att erfarenheten visat, huruledes inteckning, ehuru meddelad med iakttagande af alla lagliga formaliteter, likväl, till långifvarens svåra lidande, återgått och blifvit kraftlös, derigenom, att gäldenären, nyss förr än inteckningen skedde, medelst hemlig saluaf handling, föryttrat panten, och således icke, på sätt 12 § förutsätter, var egare dertill å den lid, när inteckningen togs, med hvilken handel köparen, enligt i3 §, kan utan äfventyr dröja att lagfara, ända till 3 månaders tid i staden, och, å landet, till det Ting, som näst efter 6 månader infaller. I den mon sättet och möjligheten att sålunda kunna bedraga sin nästa blefve mera allmänt kändt, skulle det troligen begagnas, och.derigenom ali credit på fastighet eller emot inteckning, antingen upphöra, eller försvåras med flerfaldiga formaliteter. Men då man i förslaget till ny Civil-Lag, 8 Capitlet 12 § Jorda-Balken, egde ett, såsom det syntes, säkert correctiv emot nämnde svek, trodde Motionairen Intecknings-förordningen böra i öfverensstämmelse dermed förändras, och således i3 § i nämnde Förordning erhålla följande lydelse: "Är i egendom, den gäldenären till annan öfverlåtit, inteckning sökt förr än nya egaren med öfverlåtelsen lagfarit, då må ej den öfverlåtelse i vägen ligga för inteckningen, utan hälle nya egaren sig till fångesmannen för hvad nan förlorar. Sökes å samma dag in Bih. till R. St. Bet.
Om Rikets Ständer vilja vara hvad Den 4 Maji f. m. '9 de äro, och soutinerasitt anseende som Statsmagt, så bör ock Herr Grefve von Platen, såsom hans egna ord till förutnämnde Plenidags Protocoll, anmärkningsvärdt, tyda, kunna hoppas, att Piikets Ständer förblifva vid sitt en gång fattade beslut; och då jag i delta fall anser för oriktigt, att hoppas en sak, som redan är gifven och afgjord, så hör ock den ädle Grefven inse, att hans hopp om de 100,000 R:drs utbetalande på endast CanalDirectionens qvitto och emot dess lösliga löften aldrig kan, tvertemot Ständernes beslut, realiseras; icke ens om de af Herr Grefven i sitt tal omförmälde i3oo man skulle alldeles uteblifva; tyman må vända sig huru man vill, och förklara det i Ständernes beslut nyttjade ordet genast huru man behagar, så kan det ordet aldrig förstås annorlunda, än att penningarne skola utlemnas genast efter det Götha CanalBolag afgifvit sin ansvarighetsförbindelse och ställt säkerhet, men ingalunda förut, och innan berörde af Ständerne stadgade bestämda vilkor blifvit fullgjorde. Att RiksgäldsContorets Full mäktige handlat consequent, och alldeles i enlighet med Rikets Ständers beslut, är således en gifven sak; men att StatsUtskottets pluralitet kunnat tverlderemot. föreslå de 100,000 R:drs utlemnande, utan någon säkerhet och utan någon af Götha CanalBolag utgifven skuld 2* - 20 Den 4 Maji f. m. förbindelse, det är så mycket mera ovänladt, som Utskottet uti sina i sjelfva ämnet afgifna 2:ne Betänkandeii utmärkt sig för belt andra grundsatser, hvilka, långt ifrån att vara paradoxa, snarare bordt bibehållas än öfvergifvas.
Thorssell, Löjtnant, dess Expektans-arfvode, S. U. Bet, IV: 196. T jens ter, Statens, se Embeten, -män, se Embetsman. _ -hjon, deras flyttningstid, Remiss II; 433. 436. 456. 499. 511. a. E. U. Bet. VIII: 378. Skrif. X: 210, Besl. 212. s-Stadgan, ändring deri och kringspridande deraf, Remiss II; 508. -)'44. L. U. Bet. VII: 461. Skrif. X: 333. — -drängar, i Halland, deras rättighet att söka arbete, se Arbetsfolk, Ti ngs-li usbyggn ad, se Byggnad, Tings-Notarrer, Löner för dem, se Iläradshöfd ingar. Tolt, Major, dess Ackordsersättning, S. U. Bet, IV: 668, Besl, IX: 303. 3io, 330, 33j, Skrif. X; 216. Register. Tomt, en tillhörig Ladugårdslands Krono-Brännéri, dess utbytande till Staden, Remiss II: 489. S, U. Bet. IV; 12I8. Torf, B rä nn-, Jefverering deraf till Warbergs fästning, Remiss II: 487. E. U, Bet. VIII: 98. Besl. E, U. Bet, VIII: 807. :— se äfven Skogar. Torg-penningar, i Stockholm, se Parm-penningar. Torpare, deras och Jordegares ömsesidiga rättigheter oell skyldigheter, se Jordegare. — vilkor för antagande deraf, Remiss II: 499, E. 17. Bet. VIII: 100. Trupper, se Manskap. Tryckfriheten, Komiterade för dess värd, Val dertill II: 553. Besl. IX; 386. 414, Förordnande för dem X: 269.
Maj;ts den 23 September 1756 utgifne nådiga Kungörelse, rörande Bancolnte* ressens förminskning, synes äfven, att då räntan för de Kongl, Collegterne och andra Verk kkf nedsatt tili 3 procent, fingo Stiftelser as! 548 Den 29 Maji. pios usus, såsom Krigsoch SjömanshusCas: sorne. rättigheten att begagna 4 procent å sine i Banken insatte capitaler, hvilket ytterligare styrkes af Kongl. Maj:ts den 11 April 1792 utfärdade nådiga Kungörelse, samt BancoUt^ skottets samma år hällne Protocoller. Allt detta oaktadt, har BevillningsUtskota tets pluralitet nu trott sig böra hos Riksens Högloflige Ständer yrka, det Arméens PengionsCassa hädanefter borde beröfvas dess nu öfver 60 år nästan oafbrutit tillgodonjutne rättigheter, utom hvilkas högtidliga garanterande KrigsBefälet aldrig organiserat denna så nyttiga, Staten besparande, Cassa; och synes BevillningsUtskottet synnerligast hafva fäst sig vid den eynpuncten, att Staten antingen skulle förlora en påräknad och oumbärlig inkomst, (som vist aldrig kan komma i fråga) eller ock att Låntagarne i Cassan skulle nödgas erlägga ett Bevillnings-tillskott, som rätteligea vore liogifvarens åliggande. Med den varmaste önskan, att på allt tänkbart och rättvist sätt bidraga till att lindra enskifta Medborgares utskylder, kan jag likväl för min del ej inse billigheten af att göra det på deras bekostnad, hvilka Fäderneslandet i så hufvudsaklig mon har att tacka för dess lugn och sjelfbestånd, och hvilka i samma mon skola komma att ligga Allmänheten till last, som fonderne för fromma Stiftelser minskas. Ej eller vet jag någon orsak, hvar^ före just deana Stiftelses lagliga* dittillr nästan Den 29 Maji.
Oeconomie-Utskottet, som då delat Molionairens, Grefve Hamiltons öfvertygelseom nyttan af väl ordnade, Municipal-Styrelser* hvilkas framtida utbildning vore önskvärd, ansåg sådana inrättningar likväl icke kunna blifva ändamålsenliga, så vida de icke bildade sig sjelfva i den mon allmänna sinnesstämningen toge den rigtning, att enskilda medborgare ville uppoffra lid, möda och kostnader uti befattning med publike ärenden , men som della i Sverige ännu icke kunde förutsättas, och derjemte borde anmärkas, att af de ärenden, sorn skulle blifva föremål' för Munieipa I-Rådens befattning, vissa redan tillhörde Kyrko-Råd, Hus» liålls-Sällskap, Beredningsoch TaxeringsComileer, Bcklädnads-Directioner, Deputerade för Markegångssättning, m. fl. af d,t medborgerliga förtroendet tillsatte antorileter, och således redan i Municipal-väg behandlades, samt andra voro af den beskaffenhet att invånarne i Länen lxnde deröfver böras, hvarigenom utlåtande af Municipal-Styrelser blefve öfverflödigt, afslyrktes det af Grefve Hamilton, i Utskottets tanka, för tidigt väckta förslag.. Utskotten, som instämma i de åsigter, hvilka vid sistförflutne Riksdag och OeconomieUtskottet blifvit yttrade 0111 fördelarne af väl ordnade municipalstyrelser, kunna likväl icke dela den då uttalade öfvertygelse att frågan om deras införande hos oss skulle för tidigt vara väckt. Då utom de här ofvan uppräknade ännu linnas flere af denna art, såsom IlypotheksFöreningar, SundhetsKämnder, Socknestämmor, Lazaretts-, Lagsamt Allm, Besv. och Oecon. Utsk.
Efter hvad Revisorerne inbemtat, bade sökanden från den 6 Juni 1827 till den 16 Januari 1838 varit i egenskap af lärare anställd vid Teknologiska Institutet, den 1 Augusti 1829 blifvit förordnad att bestrida en Lektorssyssla vid Krigs-akademien samt med denna tjenstgöring fortfarit till den 14 Juli 1837, då han i nåder utnämndes till Lektor på stat vid Akademien, i följd hvaraf sökanden, som öfver 20 år innehaft ordinarie lärarebeställning derstädes, varit, på grund af ofvanåberopade nådiga reglemente af år 1799, till pension berättigad, oberoende deraf att lian blifvit till annan tjenst befordrad; och enligt den för år 1858 för nämnda Akademi gällande stat utgjorde sökandens löneförmåner af ordinarie lön 1,050 R:dr, med förhöjning för derunder begripna 40 tunnor spanmål, arfvode, jemlikt Kongl, brefvet den 11 April 1835, af G00 R:dr samt ersättning för ved och ljus 110 It;dr, hvilken aflöning vid sistlidne riksdag ökades, så att densamma med 1858 års början uppgick till 3,000 R:dr Ruut. Med bibehållande af de i allmänna pensionsförfattningarne rörande civila embetsoch tjenstemäns rättighet till pension å allmänna indragnings-staten intagne bestämmelser, enligt hvilka desse, för åtnjutande af dylik förmån, antingen skola hafva uppnått 70 års ålder och varit i 30 års oafbruten tjenst, eller hunnit 65 års ålder, varit i tjenst omkring 40 år och förete läkarebetyg om försvagad helsa, förordnade Rikets sednast församlade Ständer att de civile embetsoch tjenstemän, som erhållit löntillökning och sedermera under då inträdande statsreglerings-period, efter att hafva uppfyllt någotdera af ofvanberörda vilkor, från innehafvande tjenst hugo afsked, skulle i årlig pension undfå 80 procent utaf aflöningsbeloppet, dock att pensionen kunde blifva föremål för ny reglering, derest sådan af kommande Ständer pröfvades lämplig.
Vi skola deraf inse, huruvida han verkligen är den samtidén utgifver honom för: en tolk för den högsta sanningen, eller möjligen endast en efemer forskare, som väl tillfredsställer den ytlige betraktaren och sanningssökaren, men lemnar den, som söker skönhetens väsen i ett evigt och osinligt, kall och oberörd. Taine är en mycket produktiv författare. Alla hans-arbeten falla dock icke inom det ästetiska området. Hans politiskt-historiska och filosofiska verk, hans reseskildringar och “ essayer “ äro af liten eller ingen betydelse, då det gäller att fixera hans spekulativt-ästetiska ståndpunkt. Der som dertill äro af nöden, äro: “ Philosophie de 1 ’ art “ och “ De l ’ idéal dans 1 ’ art “, hvari den egentliga stommen till hans spekulation är gifven, samt tvänne serier af arbeten, hvari inom konsten och literaturhistorien en tillämpning af läran blifvit lemnad, nämligen dels “ Philosophie de l ’ art en Grèce “, “ Philosophie de l ’ art en Italie “ och “ Philosophie de l ’ art dans les Pays-bas “, dels “ Fontaine et ses Fables “ och “ Histoire de la littérature anglaise “. Taines hufvudläror äro i korthet följande: Ett konstverk står ej isoleradt, utan hänför sig till den ästetiskt verksamme person, som producerat det. Det bildar jemte dennes öfriga alster ett helt, hvars alla delar ega en viss slägtskap sins emellan, så att det för en kännare ej innebär någon svårighet att bestämma, hvilken upphofs-mannen är till det ena eller andra verket, ja, att till och med säga, under hvilken period af konstnärens lif detta uppstått. Men konstnärerna sjelfve äro lika litet som derasverk isolerade; de tillhöra en viss tidpunkt, ett visst land samt äro på samma gång deras representanter. Man måste derför lära känna de tidsförhållanden och det folk, de tillhöra, ty i annat fall kan ej deras betydelse för och ställning till samtiden inses.
Illka, jemte fem andra af anstiftarne, blefvo fängslade, halshuggna och steglade, och några sändes fängslige till Åbo. Detta var att gjuta olja på elden. Uppmaningar att hämnas "det rysliga mord som i Österbotten skedt är", kringspriddes; presterna i flere socknar uppmanade sina församlingsbor att resa sig emot det olideliga tyranniet. Den ena socknen sände bud till den andra, ofta med hotelser om, att ifall de icke ville deltaga i försvaret af böndernas rättigheter, skulle de sjelfva ihjälslås och socknen sköflas. Från Kemi, Uleå, Limingo och mellanliggande socknar, tågade nästan man ur huset. Abraham Melchersson med 50 knektar blef omringad, det manskap han medförde dödadt, han sjelf tillfångatagen, förd till Stockholm och der afrättad "för det ynkliga mord och blodsutgjutelse, hvarmed han emot de Österbottniske bönder framfarit." Nu var åter bondehären samlad större och mera oppretad än någonsin. Mord, rof och brand betecknade åter dess spår, och qvinnorna täflade med männen i raseri. Ett vildt yrväder rasade öfver Tavastskogen, den tolf mil vidsträckta. Fritt kunde stormen bryta de seklergamla tallarne, ingen menniskoboning fanns der att krossas af deras fall. Vargarne ströko i skaror omkring och sökte efter de i snön nedbäddade liken efter klubbmännerne, som under flykten stupat för de förföljande knektarne. Men fredliga resande gjorde sitt testamente och beredde sig till döden, när de ensamma nödgades färdas genom den öde skogen. Flemings skaror hade tågat norrut, för att qväfva det värre än förut åter utbristande upproret, oro och bäfvan herrskade öfver hela landet, hungersnöden grep omkring sig och dess följeslagare sjukdom och död. Men på Tavastmon visste ingen af nöd eller sorg, ty intet menskligt hjerta klappade inom dess område, om ej stundom en vilsekommen brottsling gömde sig der. Men knappt hade ens röfvaren mod att trottsa vinternattens köld under de höga furornas hvalf, der vinden utförde sin vilda hvirfveldans.
Den stridighet i meningarne, ronde denna fråga, som öfverallt visar sig, framställer för mig som cn olöslig gåta, luiru våra nuvarande fyra karaktersskilda Stånd, utan att sins emellan få utbyta åsigler, eller afnöta stridigheter, någonsin skola kunna komma till ett gemensamt resultat. Jag skulle således helst önska, att R. o. Ad. måtte förklara, alt, inseende svårigheterne att med nuvarande former kunna uppnå det fosterländskt angelägna målet af representationens ombildning, R. o. Ad. anser, på det att detta mål med snaraste måtte uppnås, att Const.Utsk. måtte till II. St. framlägga förslag till förbättrad arbetsordning, hvarigenom större gemensamhet och enstämmighet kunde beredas. Hr Lagerhjelm, Pehr, uppläste följande: Redan vid riksdagens början var jag tillräckligt bekant med svårigheterne af att uppgöra ett antagligt förslag till nationalrepresentationens ombildning för att undanbedja mig den Utsks plats jag innehar, och det var endast till följd af flere Ilrr Electorers förnyade uppmaning, som jag ansåg mig böra gifva vika. Inkommen i denna del af riksdagsväsendet, visade sig snart, att mina tänkesätt skulle komma i strid med tvenne ytterligheter. Den ena af dem har på en röst fallit inom Utsk., och det är genom en underhår ödets skickelse, som den andra, oaktadt ett öfverlägset antal af reservanter, blifvit Ulsk:s beslut och derigenom föranledt denna öfverläggning. Detta gäsande ämne, ett bland de mest invecklade, liksom säkert ett af de vigtigaste, so»n under denna riksdag sysselsatt Ståndsförsamlingarne, erbjuder svårigheter ej blott i sjelfva saken, men ock hos det tidslynne, hvarunder det skall uttömma sin inneboende kraft uti bildandet af nya former. Svenska författningens historia undervisar oss derom, alt dessa ombildningar icke äro ögonblickets verk, att Stånden icke uppkommit genom konungars eller enskildes hugskott, ej eller genom theoreliska slutledningar eller penndrag, utan äro produeter af samhällets egen fria utvecklingsprocess. Man kunde redan deraf ana, att de äro tillräckligt rolfäslade i Sveriges statsskick, för att icke blåsas bort af cn tillfällig opinionsvind.