Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Genom att jag mer och mindre handlagt Skifteseller Afvittrings-förrättningar i alla länets socknar, utom Pajala och Lappmarkerna, samt några gånger äfven besökt två af dessa, nemligen Jockmock och Gellivara, och dessutom haft tillgång till länets kartor, har jag kunnat erhålla någorlunda kännedom om länets förhållanden. Hvad jag funnit, är: att landets upptagande, bebyggande och odling är i ganska starkt tilltagande; att kustsocknarne, som för ej mera än cirka 40 å 60 år sedan voro upptagna af nästan endast vissa äldre byar, nu äro till största delen indelta till byar, hemman och många hundrade mer och mindre odlade och bebygda nybyggen; att nyhemmans-anläggningarne intränga i öfre socknarne och Lappmarkerna och skola göra det ännu hastigare i den mån nedre socknarne blifvit upptagna och befolkade; att föreskrifter emot denna naturliga kolonisation sannolikt skola anses af folket såsom ingrepp i deras rätt; att jordbruket går betydligast framåt der skogen ej användes annorlunda än till husbehof och biförtjenst; och att befolkningen, allteftersom hvar och en fått sitt genom afvittring eller skifte, i allmänhet visar särdeles intresse för jordens odling och skogens bevarande, samt inser att jordbruket är dess säkraste inkomstkälla och att skogen också har sitt värde samt förtjenar att vårdas. Till bevis härpå kan nämnas, ibland många andra, att, i de fyra skifteslag jag sednast behandlat, lotterna knappast hunno utstakas, innan delegarne sjelfmant ville tillträda dem för att kunna få börja odlingarne med kraft och se om sin skog. I skogsbygderna gå väl odlingarne saktare framåt, men orsakerna äro i allmänhet icke att nybyggaren saknar håg eller intresse för uppkomsten af sitt jordbruk, om ock en och annan vanvårdar det för en från sko gen hastigt förvärfvad inkomst, utan synnerligast den ringa befolkningen, jemförd med den stora viddén, samt den egentliga nybyggarens vanliga lott, att börja arbetet med två tomma händer, hvarigenom han i första hand måste allt för mycket vända sig till skogen, för att kunna lifnära sig och de sina. Detta oaktadt förekomma dock sällan ödesmål. Tvärtom framgå odlingarne småningom 78 Santmans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk.
Hvad Friherre Cederström tillstyrkt, att sätta högre tull på införsel af vrektjära, än annan tjära , ir något ovanligt. Jag har ej funnit, att någon nation satt olika ingående tull på varor af sämre och bättre beskaffenhet. Man har väl hindrat, att de sämre utföra», men att de införas , kan ej förekommas genom någon tullstadga. Jag kan deremot ej tänka mig ett förhållande, då en utländsk man kan påtruga oss en dålig vara. Således tror jag ej, att man bör frångå den gamla sattsen , att exporten af vrakeffecter bör försvåras, och anser ej, att man nu bör antaga annan tull , än den Utskottet föreslagit. Friherre Cederström: Utskottet har före slagit 25 procent för införseln, och 4 procent för utförseln af Tjära. Deremot har för vraktjära ingen införseltull blifvit bestämd , utan endast 20 procent för utförseln. Huruvida detta förslag är nyttigt, lämnar jag åt en hvar att bedöma , mig synes som detta stadgande skulle bereda utväg , att undandraga sig tull lör god tjära, under uppgift »tt den vore vrak. Hvad den goda tjäran ser-a Den 20 Augusti e. m. 8SS skildt angar, synes tullen på den särdeles högt upptagen, enär den tjära som införes till Sve* rige , egentligen utgör ett föremål för transitohandel. Hvad angår att Nationer ej skola bruka förbjuda införsel af vrakefFecter, lemnarjagdet i sitt värde; ty det är en principo , som i intet afseende kan blifva nyttig; men lätteligen bereda underslef och oordningar: helst då fråga är om varor i tunna. Det synes ej ofvan i dessa kärl, att varan är bra; sådant måste utrönas från botten , hvilket åter icke låter sig göra vid handel i bodar. Det är genom jordblandning, som tjäran förvandlas till vrak; sällan eller aldrig angifves den för sådan. Då sålunda köpare kunna blifva rent af bedragne , derigenom att bedrägligt gods får tilL 6alu hållas, så synes det ej förenligt med Sty« relsens omtanka, att tillåta införsel af dylika varor.
Detta rykte var blott en liten glänsande såpbubbla, som brast vid nästa riksdag, ty då hade majorens fru ingen vedergällning att utöfva, och så fick valkretsens representant se till att på egen hand reda sig bäst han kunde. V i d nästa valperiod föll han igenom, och majoren blef vald; men i vissa kretsar i Stockholm påstods det, att hans fru uppsatte hans märkvärdigt radikala motioner, och att hon skrifvit och i honom inpluggat hans pikanta jungfrutal. I majorens hem i hufvudstaden församlades däremot ofta riksdagsmän af andra politiska grupper, hvadan majoren snart fick rykte om sig att vara en mycket fin och skicklig diplomat. M i n första lärarinna. Ett minne af (Forts.) •plalan skall kanske invända: » var detta P M j att gå i skolan? » Men jag vill fästa uppmärksambeten på, att sådana afbrott i läsningeu blott hörde till undantagen, när vår lärarinna såg, att en lofstund skulle göra mera nytta än en ansträngd lektion. Också kommo vi alltid friska och upplifvade tillbaka till lästimmarne efter on sådan hvilostund. Jag vet icke, om eleverna i de högre klasserna bestodos med sådana uppmuntrande förströelser. » D e stora », som vi kallade alla i de högre klasserna, hade många olika lärare oeh lärarinnor. Jag, som hörde till » de små », hade den lyckan, att i de flesta ämnen undervisas af vår egen » Susette », det var hennes förnamn, och detta namn kunde ha fått oss till att göra hvilka uppoffringar som helst, tror jag. Hon var aldrig häftig, aldrig misstänksam, aldrig otålig. Hon hade en alldeles egen förmåga att kunna taga våra flesta fel från den humoristiska sidan, så att vi själfva kunde skratta åt dem och finna dem löjliga. Blott i ett par fall var hon obevekligt sträng. Hon fordrade en absolut sanning af oss alla. Det minsta försök att vilja undskylla sig eller försöka » komma undan », afvisade hon med afgörande bestämdhet, men mot den, som uppriktigt och genast erkände sin förseelse, var hon endast god. En annan sak, som hon absolut förbjöd, var, att barnen hviskade sinsemellan. Allt hemlighetsmakeri var henne på det högsta emot, och hon såg däri farliga möjligheter af alla slag.
Stat belöpande aflöning till Stadens Magislrats-personer och öfriga Tjenstemän, utan äfven för Ljuspenningar och Skrifmaterialier, Dombokspenningar, . Postporto, Ved till Embetsrummen, samt diverse-andra utgifter; men fråga bär nu mera uppstått örn behörigheten af denna Magistratens åtgärd , i sammanhang hvarmed äfven ingår fråga, om en Pensibns-inrättning för Stadens Handlandes och; Magistrats-personers Enkor, och, Barn, hvilket allt för närvarande beror på Eders Kongl. Maj:ts Nådiga, pröfning.. Mudder-Cassany som uppkommit och bibehålies genom afgifter af alla Fartyg som besöka Stadens hamnar, fastställda uti Kongl.. Maj:ts Nådiga Hämn-Reglemente för Carlskrona Stad af dea5 23 Augusti 1773, förvaltas af Magistraten och Borgerskapets äldsta, under Konungens Befallhingshafvandes inseende. Dess ändamål är ej annat, änalt genom muddring underhålla Stadens, Coopvardiediamn;: men sorn; dess tillgångar stigit tillen större fond, som genom utlåning förräntas, har ock någon del deraf blifvit använd, dels vid anläggningen af den; inom, Staden; befintliga Höglands-Park. dels ock till planering af Stadens liaran-gator.. JFcittigvdrds-Cassan förvaltasaf Fattigvårds-Directiönen; ochuppkommer genom no ett årligt Statsanslag; 2:0 ett årligt bidrag af AmiralitetsKrigsmans-hus-Cassan; 3:o genom; Räntor å Téstaments-medel; 4:o Stérbhusoch Sjömanshus-afgifter och Collecter m. m.; 5:o> genom årliga afgifter, afl Stadens Innevånare, beräknade till i| procent af taxerad, inkomst..
Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalkeJi framställd Proposition, blefvo så väl Friherre Stael von Ilolsleins ofvannämnde Memorial, som de i anledning deraf afgifne Yttranden till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeeonomieUtskolten remitterade. Föredrogs till remitterande Herr af Stenbo fs, Christian, Memorial, angående en förändrad Organisation af Tullverket Den g Januarii. 539 , > - ^ Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard s hade inlemnat följande, som upplästes: Herr Lagman af Stenhof har föreslagit, att Riksens Ständer, genom en Deputation hos Konungen, måtte anhålla om en ny Organisation af Tullverket. Jag för min del får bestrida detta Förslag, af den grund att det icke blott är, enligt min tanka, stridande mot Grundlagarna, utan ufven mot en af Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag den 27 Julii i8i5, i anledning af Friherre Stael von Holsteins Motion, och på min Proposition, enhälligt gjord Förklaring, att rättigheten att i det Reglementariska af Tullverket göra några föreskrifter och derom förordna, tillhörde Riksens Ständer sjelfva. Herr Lagman Stenhof tyeks vid detta tillfälle för mycket haft i hågen 1789 års och för litet 1809 års RegcringsForm. I anseende till Hufvud frågan får jag erindra, att nti denne värda Ledamots annars fullständiga Memorial saknas en beräkning, huruvida Tullverkets Inkomster de senare åren ökats eller minskats: en omständighet, som onekeligen bör komma i betraktande vid frågan, om ett Uppbörds verk bör helt och hållit omskapas, eller icke. För öfrigt torde, innan denna fråga till afgörande företages, nödigt vara, att inhämta hvad den för uppgörande af Förslag till TullFörfattningarnes förbättrande redan för länge sedan nedsalta Comit* hunnit uträtta. Friherre af Wetterstedt, Gustaf:
Komitdns förstnämnda afdelning afgaf den 8 juni 1839 bet&amp;nkiyrde med förslag dels till stadga angiende fattigvården i riket utom Stockholms stad, i hvilken föreslogs, att i hvarje kommun skulle finnas en fattigvårdsstyrelse., dels ock till en kommunallag, innefattande föreskrifter bland annat om sockenstäinma samt sockennamnd (motsvarande nuvarande kommunalnämnd) och stadsnamnd. Enligt detta förslag skulle rösträtt i kommunens angeliigenheter tillkom~iia endast sa&amp;hällsmedlemmar, som erlade M i g. bevillning, i vissa fall af minst tvii riksdaler banko, samt fattigvårdsstyrelser~~a och niimnderiia tillsattas genom val af dessa röstberättigade. Xen valbar till fattig~årdsstyrelse skulle vara: » lvayje medlem af satid~ället som lir dur sknttsk~fven oeh boende samt vdl~fi ' djdad ock sjdi ' fhqjndig: ~. Här föreslogs salunda tydligen, a t t äfven icke röstberättigade kunde inviiljus, hrilket väl fhr antagas hafva skett med afsikt, ehuru motiven ej innehalla något härom. I motiven förklaras att fattigvirdsstyrelserna roro afsedda endast för den händelse förslaget om ko inniunnl-institutioner icke antoges, livaremot i annat fall de särskilda fattigrårdsstyrelsernas bestyr skulle öfvertagas af nämnderna. O m valbarhet till näninderiia iiineliöll förslaget ingen ' uttrycklig f öreskrift. Riksdagen åren 1840 och 1841 antog för sin del ett af lagiitskottet samt allinanna besvärsoch ekonomiutskottet med ledning af ntiinnda koinitdbetänkande uppgjoidt förslag dels till stadga om fattigvården dels tilllag om socknestämmor i riket, utom Stockholui~ stad samt sockennämnder för landet. Enligt dessa förslag var pk landet sockennämnden äfven fattigvårdsstyrelse, samt valbar till ledamot i nauinden hrarje välfrajdad medlem i samhället, D som i sockeiistämmau iiger rösträtt:).
Redan vid 1853—1854 årens riksdag anhöllo i underdånig skrifvelse Rikets Ständer, det Kongl. Majit täcktes låta undersöka, enligt hvilka grunder och på hvad sätt bruk och bergverksanläggningar, skattlagda mjöloch sågqvarnar samt andra fabrik sinättningar på landet kunde åläggas att till vägarnes byggande och underhållande bidraga, samt, efter vederbörandes hörande, nådig Proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta; men sedan Kongl. Majit häröfver hört Kammar-kollegium och samtlige Kongl. Majlis Befallningshafvande, förklarade E. K. Majit att förenämnda underdåniga skrifvelse icke borde till någon åtgärd föranleda, helst grunden för och verkställigheten af väghållningsbesvärets inom kommunerna fördelning på andra skattdragande, än dem, hvilka det hittils ålegat, måste, — ehvad denna fördelning skedde i det inskränktare omfång, Rikets Ständer föreslagit, eller utsträcktes till de skattskyldige i allmänhet, — stå i sammanhang med och i viss mån bero på de till behandling då väckta frågorna om ändring i bevillningsgrunderna och om inrättande af kommunalstyrelser. Härmed har E. K. Majit, enligt Rikets Ständers tanke, gifvit en otvetydig hänvisning, huruledes denna angelägenhet rätteligen bör ordnas; och dä det hinder, E. K. Majit nämnda tid fann möta' för nådigt bifall till omförmälda hemställan, nu mera. sedan såväl förändrad bevillningstaxering, som kommunalstyrelser, kommit till stånd, icke ligger i vägen för frågans lösning, hafva Rikets Ständer ansett tiden vara inne att vidtaga den länge åsyftade förändringen. Enligt de åsigter, Rikets Ständer här ofvan uttalat, torde skyldigheten att deltaga i väghållningsbesväret böra utsträckas icke blott till fastigheter af alla slag, utan till en hvar, lill deltagande i kommunalutskylder förpligtad person, och utgöras efter samma grund, som nämnda utskylder.
Riksförcständarens utkörande till Konung, 6ol. — om ätcrrcmisi ä BancoUtffottets Betänkande rörande försträckningar af Banqucn titt förswarswcrkct, 614. — om understödjande af Institutet för Döfstumme och Blinde, 65g rörande frägan om Instruction för Stars - Utskottet, 659. — körande Åtskilligpunctcr af ConstitutionsUtffottets Regcrlngö-formen ätföljande Betänkande» 676.— om National - armering och Conscription, 726. — om upvdrag ät Riddarhus-Utskottet att utarbeta förslag till en ny Riddarhus - Ordning, 727. — om uppdrag ät Constitutjons - Ut,kottet att^afgifs ma förslag till en Instruktion för Riksens Ständers Justitie-Ombudsman, 790. — om remitterande af Herr Grefwe älärners, Öar! Stellan, Memorial om Bytes - Contoirets upphäfwande, till Allmänna Besmärsoch Oeconomie - Ut,kottet, 790. — rörande Bonde-Ständets yrkande om en jemnare fördelning af bcffattning pä jord, 796. — om uppskof med frägan om Rä och Rörs samt Insockne hemmans deltagande i Krono-skjutSningar under krigstider, till desi Regerings - Formen bliiwit behörigen under,krif. wen, 873. — om uppdrag ät StatS-Utskottet att föresiä utwägar till understödjande af Institutet för Döfstumma och blinda, 894. wr Register.
Jag täger mig friheten anhålla, att Hr Gr. Mörner täcktes genomläsa, såväl den 10:de som I6:de §:n, då Hr Gr:n ot vifve läkt i gt skall komma till det resultatet, att den 10:de §:n handlar om »uplåning» och den 16:de §:n om »utlåning», och i så fall skall den värde Gr:n inse befogenheten af mitt nyss framställda försvar. Gr. Mörner: Den 9:de §:n afhandlar de lån, hvilka skola uptagas på viss årlig afbetalning eller mot obligationer, lydande på så beskaffade lån. Jag medger visserligen att i den följande §:n äfven talas om uplåning mot obligationer, som på inlösen efter upsägning lyda; men deraf bör man väl ej draga den slutsatsen, att man företrädesvis skall skaffa sig sådana lån. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade 11. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å den förev:de 10:de §n, yrkats dels bifall till densamma, dels afslag derå, dels af Hr Åkerman, att Härvid anmälte sig och yttrade Hr Åke rman: Som man i allmänhet tyckes önska att §:n måtte återremitteras, så vill jag ej längre vidblifva mitt yrkande om afslag, utan instämmer i den begärda återremissen. Hr Hjärne: Jag instämmer äfven med dem, som yrkat å terremiss å ifrågav:de g. Gr. Mörner: Jag för min del har ifrån början velat biträda Hr Åkermans förslag, men, som äfven han öfvergått på deras sida, som yrkat återremiss, ser jag mig nödsakad att äfven häruti instämma med honom. Hr Mannerskantz: Som både vänner och fiender nu tyc kas vilja förena sig i yrkandet om återremiss, kan jag ej längre vidblifva min anhållan om §:ns antagande, utan ser jag mig nödsakad att äfven instämma i den begärda återremissen. Efter det H.
Kunskapslära, Naturlära, Läkarekonst, – ingenting var prålande skole-lärdom, allting var välgörande vishet; ingen förkonstlade sanningen, för att få henne att passa in med en viss fördom; man skulle till och med gerna uppoffrat sina fäders tro, för att smaka ljufligheten af ett än renare ljus. Då voro äfven Sedelära och Religions-kunskap, i stället för outgrundliga motsägelser eller stumma hemligheter, en lätt och enfaldig konst att älska menniskor och vara lycklig. Kom! sälla, oskuldsfulla tid; Kom! med din enfald och din frid, Att än engång vår jord försköna; Att sluta alla Lärdas strid, Och Snillets rena eld belöna! Naturens ljufva Vishet, kom! Ingjut ett tyst och fridsamt nöje; Der ifvern rasar, sprid der löje; Der man ej har din kännedom, I höglärdt mörker famlar om, Men vill ändå af solsken skryta, – Låt der din ljusa dag frambryta! Ja, Mine Herrar! en kall och onyttig lärdom gör vår ålders vackraste dagar skumma. Den afleder oss från Naturens leende sanningar. Skall den kunna återbringas till en enkel urskillning? en lätt erfarenhet? en enfaldig känsla af hvad som i allt är Nödvändigt, Nyttigt och Ordningsfullt? – Ja! men icke utom den eviga grunden för alla ändliga varelsers kunskap och dygd: Friheten. Hon – här friheten i granskning och val, friheten att tänka – är i Vetenskaperna det andra ädla och sköna. Mine Herrar! Ingenting är mera öppet och solklart, än att i hela Naturen icke gifves annat, än jemförelser och förhållanden. Hvarje sak är så –: icke nödvändigt och för sig sjelf; utan i sitt vissa och bestämda sammanhang. Stenen är ett hårdt och fast ämne; säga Vi. Nej! den är ett mjukt och löst! skulle en af vår fornålders jättar svara. Se denna liljan, ropa Vi; skön och blygsam står hon, som kyskheten, som oskulden! Äthiopen ser henne – och kallar liljan ful, emedan hon är hvit. Samma sol, hvilken Lappländaren besjunger såsom allt-upplifvande, förbannar Afrikanen såsom sitt lifs plåga.
Men lilla Olle vill anlägga mustascher, det är hans vilkor. Annars vill han visst inte göra sig till ett spektakel och » kurtisera syster min » — » äsch — om det vore t. ex. Lundströms lilla pi — » » I Jesse namn, hvad säger nu lilla Olle? » En bekymrad mamma afbrytes af den fiffige svågern, som lofvar Olle att » pubach skall flyta » mellan kulisserna och 6yster Anna lofvar att — inte pussa honom. » För det ser så fånigt ut, när det ändå bara ä ’ syster min, och kamraterna sir på och grinar — så mycket du vet, Annicka, försök inte sta och pussas, för då tar jag och lägger dig på käftament » » Fy, lilla Olle, tyst, lilla Olle », och lilla Olle blidkas med heligt bedyrande och tillåtelse att med en kolbit få göra några små, små utkast, der naturen hittills visat en sårande nonchalance. Gamle spirituele postmästar Lindmark är sjelfskrifven för den seriöse pappans rol. Postmästarn har nu varit med i 40 år i alla societetsspektakel i den lilla staden, spelat hjelte och bof, prest och röfvare, Hedin och Almlöf och Dablqvist och Seveliu om hvarandra, alltid lika excellent, alltid lika beundrad. Hans lifs dröm var att spela Hamlet, men då det på 50-talet var å bane, visade sig att alla stadens mamseller och dess fröken ville bli Ophelia men att ingen — hvarken karl eller qvinna, gift eller ogift, ung eller gammal — ville bli drottningen. Icke ens gamla sekter Finlund, som ansågs så passande, tack vare diverse stora käringtriumfer, såsom fru Griponia, fru Hammerström o. 8. v. Stadens första altsångerska, stödjepelaren för » Sångsällskapet » både i körer och soli, tullförvalterskan Paulsson hade åtagit sig Hedvigs rol, men sannt konstnärlig som honvar harmades hon på konstens vägnar öfver den lilla löjtr nantskans gröna atlas och skulle visa att hon satte konsten öfver kjolen, hvadan hon — lånat af sin husa.
Utsökning*- Hålken, helst 87. och 88- §§:ne Regerings-Formen utstakade den ordning uti hvilken Lag skall förändras; och lika litet behöft afvakta Riksens Ständers förordnande för att lagligen låta bevaka Bankens rätt, men att deremot frågan om olägenheterne af DiscoRt-Verkens Konkurs-tillstånd, syntes böra tillkomma den sammansatte Fördelningen af Statsoch Banko-Utskotten, att i sammanhang med Kongl. Maj:ts aflåtne Nådiga Proposition om Penninge-väsendet och myntvärdets upprätthållande, till pröfning upptaga. f,:o (Herr Lagerhjelm P). Att, om Utskottet ej sjelf velat eller kunnat bedöma hvad som rörde Bankens säkerhet, Utskotteis åliggande varit att deröfves infordra Banko Fullmägtiges tankar, och dem till Riksens Ständer framföra; i stället att låta verkställigheten bero af Fullmägtiges omdöme i denne del. 6:0 {H:r Friherre Cederström J.) Att, ehuru fullmägtiges åtgärd; att förbjuda liqvider i Disconterne med deras egne sedlar, blifvit af Utskottet ogillad, hemställan till Riksens Ständer likväl göres att besluta, det endast de som vilja helt betala sina Lån, finge desamme med Discont-Sedlar liqvidera, men att till ränta och afbetalning vid Omsättningar, de ej skulle emottagas; hvilken fråga, om skillnad i rättigheten att med gäld afbetala eller fullt betala gäld, syntes vara af den grannlaga beskaffenhet, att den bordt antingen uppskjutas, eller i annan väg, nemligen såsom en förändring i Allmänna Lagen väckas. 7:0 3o BankoUt slottets Betänkandeti. 7:0 [Högt. Ridd. och Addri: H.-r Grefve Vl Platen Ii.) {Vallöf.. Borgare Ståndet Herr Leffer).
Siats-Kontorets förvaltning ställda Sönder och kassor: Noréns/ca Tealaments-fonden, f. d. Kansli-styrelsens handkassa, uppkomna besparingar å anslaget till pensioner för blesserade officerare och underofficerare, anslaget lill Lappmarks ektesiastik-verk samt skogsplantering åkasson, hafva Revisoren.e, som, i saknad af fullständiga redogörelser för nämnda kassor och fonder, icke kunnat, utan vidlyftiga omslut, om deras ställning i sin helhet erhålla kännedom, af sådan anledning hemställt, att, till vinnande af lätt öfversigt af förhållandet med dessa kassor, särskilda hufvudräkningar för dem borde årligen uppgöras. I afseende härå har Utskottet inhemta!, dels, hvad angår förstnämnde fyra kassor och fonder, att desamma uti den för år 1854 efter nytt formulär afslulade rikshufvudboken blifvit uti särskilda, med ali erforderlig fullständighet uppgjorda räkningar redovisade, och dels, beträffande skogsplanteringskassan, att Kongl. Sta t sKontoret, jemlikt 3 § 8 mom. af Kongl. Majlis för delta Embetsverk under den 16 Maj innevarande år utfärdade nådiga instruktion, lått sig åläg dt att, jemte annan Kongl. Stats-Konloret tillkommande redovisning, Öfver sistnämnda kassa upprätta särskild hufvudbok; — och torde vid nu upplysta förhållanden och dä rättelse i de anmärkta omständigheterna redan är vidtagen, Rikets Ständer finna ofvanberöide Revisorernes framställning icke föranleda til! vidare åtgärd. § 8. (Rev.-ber. pag. 47. Förkl. pag. 246.) Uti f. d. Allmänna Magasins-fondens räkenskaper har, enligt livad Revisorerne omförmäit, under många år fortfarande bainncerats en skuld till Rikets Ständers Bank, under revisionsåren til! belopp af 880,000 R:dr, utgörande den ännu oguldna återstoden af medel, som för längre lid tillbaka f. d. Allmänna Magasins-Direktionen genom begagnande af erhållen krediti vrätt i Ranken lyftal i och för undsättningar ål behöfvande i missväxtår.