Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, berörde nya Redaction gilla. §. 22. förra punkten. Fnllmagterne böra, för att vara gällande lyda'sålunda: __ efter föregånget or dentligt val N. N. för PråsteStåndet ifrån N. N. Stift eller Acadernie, (för EorgareStåndet ifrån N. N. Stad eller af Bruksägare och BergsManufarturifterf för BondeStåndet &c. Hvilken nya Redaction blifvit af Pråsteoch BondeStåndet antagen, men af BorgareStåndet ogillad. Och blef nu berörde nya Redaction , uppå Den 5 Maji f, m'. *9 gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. §. 22 i sednare punkten. Fullmagterne underskrifva*: PräfteStån dets, för Stijten och Universiteten, af veder▼ börande Consifiorier och för UetenJkapsAcademien af dess Proeses-, B or gare Ståndets ^ för Städerna, af Magifiraten och Åldfie, för Bruken och BergsManufacturerna af Bergscollegium, och för Fahlu Bergslag af GrufveRåtten och Bergslagets Deputerade, samt BondeStåndéts af valförråttaren; börandes tillika &e. Denna nya Redaction hade af Pråsteoch BondeStånden blifvit bifallen, men af BorgareStåndet afslagen, Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall af den föreslagna nya Redaction, hvilken proposition med Ja besvarades.
Besv. o. Ekon.-Utskottets Betänkande, M 57. ,’5:o. Angående nu gällande stadgande för beväringsmanskaps uttagande för kavalleriet, artilleriet och sappördepolerna. Härvid har hufvudsakligen blifvit anmärkt, alt dä, eidigt 19 § 2 mom. i Kongl, kungörelsen den 13 Februari 1849, synnerligt afseende bör fästas å ynglingarnes egen önskan, och val af tjenstgöring vid ettdera af dessa vapen, sädant likväl upphäfves genom mönsterherrens rätt att pröfva, om de dertill äro duglige.
Om denna sistnämnda hafva Utsk:n ej sagt annat, än att afdrag från tillgångarna skall ske för hvad särskildt blifvit upplånadt, hvilket skulle komma att leda lill högst besynnerliga resultater, såsom jag redan i min reservation ådagalagt efter en calcul, och nu anhåller att få visa jemväl efter en annan beräkning. Ponera, att en privatbank uppstår, som ej ämnar drifva någon upplåningsrörelse, utan blott sedelrörelse. Den får då, efter Utskrns förslag, utsläppa sedlar till 5o proc. utöfver grundfonden, hvaraf följden blir, att sedan detta skett, skall huru liten summa som helst, som presenteras till invexling, hafva den verkan, att banken måste med 5o proc. derutöfver reducera sin utlåningsrörelse; ty örn 100,000 r:dr 20 H. 42 33o Den ij Elars f. n;. invexlas i morgon, och revisionen inträffar i öfvermorgon, står banken med i5o,ooo r:dr större sedelstock, än lagen medgifver. Med ett ord, lagen hade tillåtit sedelrörelsens utsträckning så långt, som aldrig någon bank kan våga utan högsta äfventyr, och detta är följden af sammanblandning emellan föreskrifterna för sedelrörelsen och upplåningsrörelsen. Så vidt bestämda föreskrifter här kunna och böra lemnäs, har jag sökt rätta detta Utsktns misstag genom stadgandet i 8 $ af mitt förslag, att sedelrörelsen aldrig får öfverskrida beloppet af bankens cassa, i hypotheker och contanter tillsammantaget, hvarigenom den fördelen bland annat vinnes, att bankens ställning blir i enlighet med lagen icke blott först efter en månads slut, utan hela året om, så att hela sednare mom. i 6 § af Utsktns förslag blir öfverflödigt.
fick lektioner i matematik under de tider d i fsiniljen. bodde i Petersburg. Men ' lla böner att få gii vidare sfslogos; n i l p flickor, hvillia skilda från hemmet idliacle studier, ansigos inom ryska a.ristokratien lieinfallna &amp; t aihilisineir. TTid clmna tid gjorde den femtonåriga Sonja bekautskiip med en ung student, Ko~a~levsky, som erbjöd ' sig att enlevera henne för att skaffa, henne friheten. Men fmniljeas liilcare, soiii f&amp;tt reda p&amp; de ungas glauer, sade dem, att detta kunde bli döden för Izeiiiies af en hjsirtålromizia lidande far. De u i q p beslöto då att iiigå ett sf dessa form-äktenskap, so111 i Ryk1an.d voro vanliga i andra kretsar, men okanda, inom de hCigre. De unge tu, hvillra båda til1svidm.e aixxigo iilzteilski~.pet, soin en institution, hvars uppgift var att slranffnl unga flickor stiidiefrihet D, reste strax å t hvar sitt h&amp;11, haii för att agim sig &amp; t naturvetenskapen, Iion åk inatematiken. Den egendoinli.ga f öreteelsen. gjordes emellertid till a ~ n e för en roman, dir, mannen bland smilat f ra.mställes sy sslaiide med samovarm, medan hustrun sitter försjuiikea i böckerna. År 1809, ännu ej 16 år gninmnl, blef den unge frun student vid Heidelberg universitet, och efter ett par års allvarligt arbete dar, begaf hoii sig till Berlin, hvars universitet visserligen icke är öppet för lcvinnor, nien hvmest den begåfvade ryskan väckte ett så lifligt intresse hos den store inatematikern Weierstrass, att han i fyra år &amp; h e i a e enslrilcl uiidervisning. Och han blef för henne ej blott en djupt .intresserad lärare utan.
Den som önskar^ begagna sig af Potates till Brännvinsbränning, får derom anmäla sig hos Magistraten att fa tillstånd, antingen till längre tid, eller till större pannerymd för aswerkningcn i förhållande emot desi mindre afkastning. Detta mitt anförande anhaller jag matte åtfölja Utssotretv Betänkande till de Resp. Stånden. Ilin. Och ssulle ofwanstaende anförande till de R? fipective Ständen inedfölja lltfkottets Betänkande, rörande wilkoren för Bränwinstillwerkuingen. Ur luxni. Lx protocollo, ^lex. l. »Z crZr en. Den 8 Junii. 491 Utdrag af protocollet, hållet inför Riksens Höglofl. Ständers Zlllmänna Befwärsoch Ekonomie-Utskott, wid Urtima Riksdagen i Orebro den 8 Junti 1812. S. D. Inlemnade Herr Handelsmannen G-Stabäck ett sa lydande Wördsamt Memorial! I anledning af del Betänkande för Branwins-tillwerkningsrätcigheten som det Hägloflige Iltfkottct behagat a nyo affatta, för att till Riksens Höglofl. Ständers Plena inga, utber jag mig fa anföra följande: För icke lang tid tillbaka beslutade det Höglofl. Iltikoltet ett Betänkande i detta ärende, som för mig lockts sa till sägande wara en ytterlighet, da deruti icke mindre at hwarje Swensk inföding utan äfwen at hwad Nation som hälst rättigheten att afwerka Bränwin lil! hwad qvantitet som hälst war öswerlaten endast emot det wilkor att derföre borde erläggas wista afgifter till Staten och hwilka afgiftcr icke wörö högre beräknade än att hwar och en, den endast hade Capikaler eller Credit kunde dermed sinna sin räkning enligt den harwid af mig bifogade Calcul lär. Och i hwukeldera af de 4 Stånden desta o:ne drifhjulcn namiCapital och Credit snarast borde wara att tillgå lär icke af mig behöfwa uppgifwas.
B:co, eller upplupne räntor å förfallne lån, hvilka, ehuru serskildt bokförde, icke upptagas bland tillgångarne, förr än i den mon de inflyta. lnkomsterne under året hafva utgjorts af: lnnehållne räntor af utlåning emot borgen med omsättningsrätt 245,509 4 Dito dito af utlåning mot Publika papper 8,829 34 — Öfver räntor för lån af båda slagen ... Dito å till cfipitalen förut betaldte lån . v 1,815 7 5 Dito å inom linien förde lån 2>998 • Publika pappers-belåningen 9,367: 26. 3. 300,759 11 10 hvilken vinst skulle komma att användas, på sätt här nedan finnes upptaget. Sammanräknade beloppet af de under revisions-året utgifnenya Lån har utgjort: Mot borgen med omsättnings-rätt 3,58o,85o: På Publika papper 38[,45o: upplysande bilagan N:o 1 ej mindre, huru det, mot borgen med omsättningsrätl utgifne låne-belopp blifvit fördeladt emellan Hufvudstaden och de inom Banco-Discontens Låne-District belägne 17 Län, än äfven till hvilka näringar och yrken de personer hört, som af nämnde belopp åtnjutit Lånebiträden, samt Bilagan N:o 2 beskaffenheten af de hypothek, mot hvilka lån från publika Pappersfonden utgått. Yäntningstiden på bifallne låns utassignerande från Allmänna fonden bar i allmänhet utgjort omkring 5 till 7 veckor, men mot slutet af året hafva beviljade lån kunnat utassigneras efter 3 ä 3 veckor. De från publika pappersfonden härstädes disponibla tillgångar hafva varit för sitt ändamål fullt tillräcklige, så att derifrån beviljade lån kunnat genast utassigneras. Banco Discontens på utsökning, concurser och andra rättegångar beroende fordringar, (de inom linien förde deribland icke inberäkande) utgöra: Allm. Disc.-fonden. Pubi. pap.-fonden.
I händelse, såsom jag förmodar, Hr Gr. o. Landtm, skulle tillåta, att vi nu få yttra oss öfver 4 cap. i Utskrns förslag, efter det motsvarar en del af 17 § i reservationen, så får jag tillkännagifva, att jag visserligen anser detta 4 cap. kunna utgå och dess bestämmelser kun-, na intagas under 1 cap., emedan 4 caPäfven innefattar allm. föreskrifter; men jag kan icke instämma med reservanten deruti, att det enda correctiv, som Regeringen skulle äga att använda mot en bank, som afveke från vare sig denna lag eller bolagsreglementet, skulle vara privilegiernas återtagande. Jag finner uti 4 caP* af Utskrns förslag ett stadgande i aldra punkten af detta innehåll: ”Har banken i annat afseende afvikit från de föreskrifter, som uti denna Jag gifna äro, ankomme på K. M. att, uppå derom skeende anmälan, genom föreläggande af vite i penningar eller, uti svårare fall, äfventyr af privilegii förlust, tillhålla banksty-. reisen att det felaktiga rätta.” Jag tror, att det är nödigt, att Regeringen äger vissa mindre stränga correctiv än det radicala att låta inrättningen upphöra, och tillstyrker der-, före, att en i öfverensstämmelse dermed afvägd redaction måtte införas i slutet af 17 §, i fall R. o. Ad. skulle finna, att 4 caP’ han utgå. Hr Stuart: Jag liar för min del väl ingenting emot, att, på sätt Hr v. Troil föreslagit, ett nytt mom. tillägges till 17 5, motsvarande 3 mom. uti 3o § af Utskrns förslag, enligt hvilket det skulle ankomma på K. M. att, uppå derom skeende anmälan, genom föreläggande af vite i penningar eller, uti svårare fall, äfventyr af privilegii förlust, till-, hålla bankstyrelsen att det felaktiga rätta; men jag kan icke inse nödvändigheten deraf, att detta stadgande införes uti sjelfva banklagen, enär detsamma i allt fall med lika bindande kraft kan intagas uti det privilegium, som af K. M. för bolaget utfärdas i sammanhang med sanctionen af de reglementariska föreskrifterna.
Det torde kanske vara en nyhet för många bland er, att denna » fruntimmersvecka » icke är något uteslutande » privilegium » för Kungliga Vetenskapsakademien, utan att den förekommer äfven i Finland. Där ha vi vår egen fruntimmersvecka oförändrad, endast med det undantag att vår Emma fått maka ät sig för den ryska Olga. Fransmännen äro, skam till sågandes, oartigare. D e ha gjort eftergifter endast för Magdalena — Madeleine — Kristina och Anna, hvilken råder öfver samma datum som vår Marta. Värst äro ryssarne. Bland manliga namn, sådana som de älskliga Prokopius, Pankratius och Procleus, framskymtar endast ett kvinligt — Euphemia. Jag vet inte, hur länge fruntimmersveckan varit ett föremål för » skapelsens herrars » ironiska utfall. Men jag tycker — och det skulle jag tycka äfven i andra spalter än Iduns — att dessa angrepp äro obefogade. Och jag hoppas, att åtminstone den » kvicka » idéassociationen mellan fruntimmersvecka och regnväder i år måtte komma belackarne på skam, i synnerhet som karlveckorna redan utmärkt sig så bedröfligt som helst i ofvannämnda riktning. De flesta af fruntimmersveckans namn stå icke i synnerligen hög kurs i vår svenska dopmarknad. Och likväl äro de nästan alla, hvart på sitt sätt, märkliga namn. Allra först möta vi Margareta, i den ursprungliga, grekiska formen margarita, som betyder perla. Detta namn lyser ofta i nordens häfder. Alla minnas vi väl den Margareta Friåkulla, hvilken år 1101 i egenskap af fredspant skänktes den norske konungen Magnus Barfot till gemål. En af de mest framstående kvinliga typer, historien företer, är väl unionsdrottningen Margareta, som erhöll tillnamnet Nordens Semiramis. Och Gustaf Vasas andra och högst älskade gemål, Margareta Leijonhufvud är den tredje perlan i detta radband. Europas skönaste och älskvärdaste drottning lär vara Margherita af Italien.
Nådiga pröfning öfYerlemnat följande stadganden: KO, 65 i:o Allmänna Magazins-Inrättningens befattning med Kronans Ordinarie Spannmåls-Intrader och deras användande för Arméens samt Flottans och Staternes behof skall upphöra; och komma dessa Spannmåls-intrader för innevarande år och framgent, likasom före år 1793, att emottagas och utdelas i Läns-Magazinen af Kro-} nans tillförordnade Uppbördsman, under tillsyn och vanlig controll af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, och disposition af Kongl. Mapts och Rikets Stats-Contoir, 2:0 För Statens räkning må ej någon Spannmålshandel hädanefter bedrifvas, utan bör denna handelsgren oberoende öfyerlemnas åt den enskilda speculationens omsorger. 3:o Till afvärjande af brist och nöd, i fall missväxt eller andra olyckshändelser skulle inträffa, kommer anläggandet af District-Magazim i Orterne, särdeles i de Norra, att för en eller flere Socknar, ett eller flere Härad af hvarje Län, allt efter Innevånarnes önskan och fria val, pa det kraftigaste uppmuntras och understödjas. För att lätta verkställigheten af sådane Magazins anläggning, skall af Allmänna Magazins-, Inrättningens egande behållningar, då Verket ställes under indragning, äfsättas ett i förhållande till Länens folkmängd och läge lämpadt Låne-anslag för GefleborgsWester-NorrlandsJemtlandsWesterbottensoch Norrbottenstillika med Stora Kopparbergsoch VermelandsLän, af sammanlagde 60,000 Tunnor, antingen Råg, Korn eller Ilafra, allt efter Länens proportion af olika sädesslag. 5 66 %:o Ett Creditiv af En Million Riksdaler Banco anslås till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, för att bereda utvägar till anskaffande a£
Under sådana omständigheter torde Eders Majit finna lämpligast, att denna formfråga tills vidare förfaller, helst den, med hänsigt till Stats-utgiften, är af föga vigt, då tjenstepersonalen ändock kan inskränkas till ungefärligen det antal, som äfven i annat fall vore erforderligt. I det förslag till Aflönings-stat för Bergs-kollegium, som jag nu till Eders Majits Nådiga fastställelse framlägger, äro alltså upptagne 1 President, 2 Bergs-råd och 1 Sekreterare, samt derutöfver endast 1 Aktuarie, som tillika är Registrator, 2 Kanslister, af hvilka den ena tillika skulle hafva vården om Kollegii bibliothek och samlingar, samt 2lne Vaktbetjenter. Aflöningarne för de liesta af dessa befattningar föreslås något lägre, än som förunnats vederlikar i andra nyorganiserade embetsverk, hvilket kunde anses icke öfverensstämma med den regel, jag i allmänhet hyllar, och tror vara med statens sannskyldiga intresse fullt instämmande, att dess tjenstemän icke böra vara svagt aflönade. Men skäligen bör här afses, att Bergs-kollegii göromål till mängd och beskaffenhet icke tåla jemförelse med öfriga Riks-kollegiers, och ehuru Rikets sednast församlade Ständer å Bergs-kollegii Aflönings-stat indrogo 3,504 Rldr, finner jag önskligt, att löneregleringen för bemälda Kollegium jemte Bergslags-staterne må kunna försiggå utan öfverskridande af det totalbelopp, som Allönings-anslagen nu utgöra.
Och brudgummen Helge försäkrade, att det silfver, som gafs åt Stenfinn, kom i goda händer. Sedan han tagit emot silfret, yttrade han, att mången toge skada af sin enfald, och vore de samt och synnerligen något klena i förståndet, när de ej kunde begripa, hvad det blifvit af bruden. Och nu berättade han, att den trollkunniga Isgärd kommit och svept sitt fotskinn kring huskarlens hufvud. »Och däraf kom mörkret och stormvinden, som föste henne ned till båtskjulet.» Vidare omtalade han, att kvinnoröfvaren Vemund och hans följe hållit sig gömda där. »Och de togo Tora», slöt han, »och redo sin väg med henne. Men nu skall jag försinka den ridten.» Därefter steg brudgummen Helge med nitton man till häst, och vid bonden Gunnstens gård upphunno de Vemund. Strax blef det strid där i backen, och tre män stupade af Vemunds följe, två af Helges. En af gårdens huskarlar, som befann sig ej långt från kampplatsen, sprang skyndsamt hem och förtalde sin husbonde striden. Denne begaf sig genast ut för att skilja de kämpande åt. Och sedan han förklarat, att han skulle bringa rivalen Vemund hjälp, om ej Helge ögonblickligen förfogade sig dädan med sin fästekvinna, tog denne henne till sig, red hem och höll sitt bröllop med henne, hvarefter förlikning åvägabragtes mellan honom och Vemund. Åtskilliga andra berättelser gifva oss tillfälle att iakttaga, hurusom de trolldomsöfvande ansågos kunna främja sina konster genom att »gå motsols» eller genom att intaga de mäst besynnerliga kroppsställningar. Rörelsen emot solen grundar sig utan allt tvifvel på tillbedjan af denna himlakropp. Nästan alla folk, som bevarat sina vidskepliga föreställningar, anse en rörelse »motsols» som olycklig eller olycksbådande. På Orkenöarna t. ex. skulle mången sjöman än i dag tro, att det varslade om stora faror, ifall han, i det att han stack ut med sin båt, händelsevis kom att vrida den i ifrågavarande riktning.
Maj:t ej föreslår andre ti 11- ’’ökte eller nyare utgifter, än dem, som nödvän*dighelen påkallat och hvad, för en fullständig Bil. t, Bevilln.-Utskottets Betänkande N:o 7. 53' ”reglering af de ärliga Stats-Utgifterne pröfvas ”nödigt, kan utgå, utan förhöjning af nuvarande beskattnings-sumnra;” och då Kongl. Maj:t i samma Nådiga Proposition, efter beräknandet af de årliga utgifterne, i jemförelse med beloppet af Stats-Verkets ordinarie och extra ordi•'»narie Inkomster, har ådagalagt, att en Statsbrist uppkommer af 1,708,2 30 Rtdr, som genom serskild Allmän Bevillning bör fyllas, förklarar Kongl. Majit slutligen, att, sedan det vid sista Riksdag bestämda Bevillnings-anslaget af 1,653,500 Rjdr derifrån afdrages, blott ett större bidrag af Allmän Bevillning fordras af 54,730 R:dr. Det kommer visserligen an på Rikets Höglofl. Ständers beslut om beräknandet af denna Statsregle.' ring; för min del kan jag likväl icke instämma, att en beskattning af nya utgifter, emot den Kongl. Propositionen, skall, i första ruinmetj drabba Statens så många svagt lönte Tjenstemän, hvilka förut varit frie, men nu, från 50 till 200 Rldrs lön, skola deraf erlägga Bevillning.
Ja — 24. Nej — 21. Fortsättningen af förevar:de ärendes pröfning upskjöts -lill eftermiddagens plenum, och H. R. Ad. åtskiljdes kl. 4 e. m. Iö fidem protocolli, Alberl Munck. Tliorsdagen den 4 Maj 1854. Plenum kl. 6 e. m. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: På föredragms-listan finnes f. n. ibland andra mål upfördt StatsUtsk:s Utlåt. M 92, ang:de de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, och som detta ärendes snara afgörande är af mycken vigt i och för den nya organisationens verkställande, anhåller jag att R. o. Ad. måtte besluta, att detta Utlåt, sättes främst på föredragms-listan näst efter Bevilln:s-Utsk:s Betänk. JVsi 3. R, o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. Den 4 Maj e. m. 59 Uplästes ett af Hr Adlercreutz, Axel, inlemnadt så lydande Mern.: Till följd af trägna embetsgöromål nödgas jag, att, medförbehållande af min Riksdagsmanna-rätt, afsäga mig den befattning af ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk., som blifvit mig updragen. Efter härtill af R. o. Ad. lemnadt bifall, blefvo Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade att utse en ledamot i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk., i st. f. Hr Adlercreutz. Fortsattes pröfningen af Bivilln:s-Utsk:s Betänk. J\s 3, ang:de Tull-bevillningen; och förekommo härvid nedannämnde artiklar: Färger och Färgnings-ämncn.
Endast derigenom kunde han Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 20. 5 vänta en djupare och mångsidigare pröfning samt derföre jemväl hysa större förtroende till densamma. Utskottet förutser väl härvid den invändning att förtroendet icke bör grundas på flertalet, utan på vissheten om högre insigter; men äfven härvid skulle detta antagande leda till ofvanomtalade följd I allt fall är dock ostridigt alt det beslut, som utgått från flere för insigter och rättskaffenhet kända domare, förtjenar och äfven eger större förtroende, än om det blifvit meddeladt af blott få bland dem; och ett dylikt förtroende till Hofrätterne bör icke allenast bibehållas, utan ock stärkas, sedan desse domstolar numera i alla mål blifvit andra instantien. Ofver densamma finnes blott den högsta; och dess anlitande i alla mål, som genom vad komina till Hofrätt, har af nödvändigheten blifvit förknippadt med sådane svårigheter, att det endast synes böra komma i fråga i det fall att man anser sig ega fullt skäl att klaga. Den princip Utskottet i förevarande hänseende hyllar, har emellertid icke ensamt, af Sveriges lagstiftare blifvit erkänd. Den har gjort sig gällande i Europas mest upplysta länder; och på sätt Utskottet redan i betänkandet anmärkt, lag den äfven till grund tor det af f. d. Lag-Kommittéen uppgjorda förslag i ämnet. Att den blifvit frånträdd vid den revision af Kommiltéens arbeten, som Lagberedningen på Kongl. Maj:ts nådiga befallning verkställt, förbisågs dock ej af Utskottet. Meri Utskottet fann destomindre nödigt att härom i betänkandet lemna ’’någon notis,” som beredningens åsigt hvarken delades af Kongl. Majit eller Utskottet. Beredningen har emellertid jemväl fästat sig vid den högre insigten och ansett nödigt att inskränka Hofrätts-ledamölernas antal, pä dcL att de mätte kunna beredas en i ekonomiskt hänseende oberoende ställning, under åberopande deraf att i Norrige hafva Öfverrättcrne i mer än 50 år bestått af blott tre ledamöter.
Jag hemställer således huruvida det kan vara nödigt att göra en påminnelse till Utskotten, då tiden ännu icke tycks vara inne att något arbete ifrån Utskotten, i detta afse - Dea l5 Mardi. 669 ende, kan vara att förvänta. För öfrigt får jag erinra, att Utskotten icke torde behöfva någon påminnelse om hvad vid förra Riksdagen skett, och att ett sådant Protocolls-Utdrag som Friherre Boije föreslagit, således de facto , lärer blifva öfverflödigt. Herr Hjerta, Gustaf: Frågan afgöres lättast om man med sig sjelf afgör, huruvida man af de förenade Utskotten, som skola åt Riksens Ständer utreda och framlägga förslag, tili reglerande af Rikets penningeverk, vill hafva an. tingen'utredda, eller outredda grunder. Skulle man verkeligen vilja hafva dem framställda, såsom jag mig det föreställer, utredda och motiverade, och skulle man vilja hafva alla de grun* der motiverade och utredda, som Friherre Björnstjerna så fullständigt föreslagit, då låra dessa grunder komma att innefatta hela det Betänkande, de förenade Utskotten gå att afgifva; åtminstone låra få detailler, elier rättare, endast detailler, som fordra obetydlig tid utt bestämma, då återstå. I thy falt torde således ej påminnelser behöfvas. Vill man åter nöja sig med att få grunderna hit, till preliminairt afgörande, utan att de behöfva vara motiverade och utredda, då vågar jag underställa Herr Grefven och LandtMarskalken huruvida detta ej år en fråga, som måste i behörig ordning af alla Stånden åtgöras; ty, de andra RiksStånden nöja sig kanske icke med dylika grunder. Jag erkänner likväl, att jag icke har något emot att Finance-regleringen påskyndas; men hvad jag vågar synnerligast lägga på Ridderskapets och Adelns.samvete år, att ej Den 25 Martti, utan närmare pröfning gilla förslaget, att Riksens Stånders Statsutskott skall dröja med uppgörande af aila de Stats-regleringen tillhörande delar, intilldess man får se hvad medel Finance-regleringett medgifver. Mine Herrar!