Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rosen står i vatten, dina verser hvila vid milt hjerta, och ändå är det ej nöjdt. Hvad vill det då? Det är 5 dagar sedan jag sist såg dig! Om du kunde öfvertala din Farbror att komma till oss på visit men jag vet ju att det är omöjligt, .. derföre tyst, tyst oros-ande! Axel till Anna. O att jag kunde åstadkomma en jordbäfning, som skulle flytta båda våningarne ihop! Att jag kunde stampa sönder golfvet och komma burdus ned dit, der mitt hufvuds tankar och mitt hjertas känslor ständigt äro! Detta, Anna, äro simpla möjligheter emot att få den envisa Gubben ur fläcken. Jag har nu stått en hel timma och argumenterat mot honom. Man bör lefva med verlden, medan man lefver i verlden. – „Nej!“ – Farbror ser litet illamående ut? – „Nej.“ – „Farbror behöfver litet distraction.“ – „Nej.“ – Språka litet politik med muntra grannar. – „Nej.“ – „Farbror blir en. Eremit.“ – „Nej.“ – Söta Farbror „Nej,“ – Bästa lilla Farbror. Nej och nej och nej! Sedan jag betraktat denna kedja af nej, oöfverstigligare än Alper och Pyreneer, har jag för mig sjelf framlagt några frågor. Vill jag ha tvinsot af längtan? „Nej.“ Eller gulsot af grämelse? – „Nej.“ – Vara min Farbrors lydiga brorson? – „Nej icke i detta fall.“ – Vill jag göra mig lycklig? – „Ja, se Anna?“ – „Ja.“ – Våga nu genast försöket? – „Ja, Hurra!“ Axel till Anna. Gick ej an. Stängda dörrar. Tante har snufva, tar ej emot. Men nu vill jag se dig och skall se dig. Jag vet hvad jag skall göra. Jag skall gå och ställa mig på gatan midt öfver ditt fönster. Och kommer du ej i fönstret, så står jag der till dess jag blir förstenad. Anna till Axel. Nu i regnet? Det förbjuder jag. Ser du ej att det hellregnar? Axel till Anna.
Att åter 1861 års utgifter öfvérstigit det föregående årets med 35,491 R:dr 70 öre, härrör förnämligast af den till utgående från och med den 1 April samma år beviljade förhöjning i Verkets aflöningsstat, uppgående för helt år till omkring 42,000 R:dr, hvarförutan de äldre telegrafliniernas tillsyn och underhåll år 1861 kostat nära 11,000 R:dr mera än år 1860. Med afseende å olikheterna mellan de här ofvan meddelade förhållanden med inkomster och utgifter under revisionsåret och de ur hufvudboken förut hemtade upp gifter rörande underhållsmedlen, har Telegraf-styrelsen i dess afgifna berättelse lemnat den förklaring, att afräkningen med Ryssland först i September månad år 1862 blifvit afslutad och alltså icke kunnat i hufvudboken upptagas, hvaremot den ansetts böra i ofvanaberopade berättelse tagas i betraktande. § 2. Sedan sistlidet års Revisorer fästat uppmärksamhet å det med billighet ej förenliga förhållande, att under det de flesta städer, der telegrafstationer funuos an brag t a, År 1860 » 1861 — 95 — antingen kostnadsfritt dertill upplåtit lokaler eller i hyreskostnader derför deltagit, några få, af Telegraf-verket lika gynnade, städer voro från dylikt bidrag befriade, hafva, enligt hvad Revisorerne inhemtat, tid efter annan samtlige rikets städer, i hvilka telegrafstationer äro inrättade, med undantag endast af Wenersborg, ingått på Kongl. Telegrafstyrelsens i detta ämne gjorda framställningar. I anledning häraf få Revisorerne hemställa, att framställning till denna stad ånyo måtte göras, att icke för framtiden undandraga sig ett åtagande, hvilket öfriga städer i riket ansett med billighet öfverensstämmande. § 3. Vid räkenskaperna har ingen anmärkning förekommit hos Revisorerne. Optiska Telegraf-inrättningen. Räkenskapen, som med anmärkning blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten, utvisar följande förhållande: Debet. Uppbörd: Anslag af Konvoy-kommissariatets medel 26,300:
Ad. har emedlertid gifvjt ett fördelaktigt intryck på allmänheten genom att så fort som möjligt skrida till verkställighet af sitt längesedan gifna löfte. Jag tillstyrker således bifall lill utlåt, i sin helhet. Gr. Frölich: Lika varmt som någon önskar jag, att den egertliga frågan om myntbestämningen måtte genom acclamalion bifallas, och jag ser icke heller hinder för, att ju icke så kan ske. För min del får jag förklara, att jag anser liden för utvexlingens början bland de små omständigheter, hvarvid jag icke vill fästa mig; men jag inser ej, hvarföre man skall blottställa liela frågan om redactionsförändringen att äfven afgöras genom acclamation, då denna redactionsförändring afser att lugna farhågorna; ty på hvad sätt lugnar man väl, om icke genom att laga så, att man finner sig belåten. Jag skulle tro, att någon vårdslöshet i redactionen icke bort äga ruin, och jag förklarar, att sedan fråga härom er* gång blifvit väckt, jag anser mig skyldig att drifva den lill slut och afgörande, och jag anhåller derföre om särskild propos. på första morn., spm jag önskade måtte genom acclamation bifallas, och särs kitlR på sednare morn., så förändradt, som jag haft äran föreslå. Frih. Cederström: Lika med Hr Lagerhjelm anser jag frågan vara af största vigt för Nationen; men just af det skälet hyser jag motsatt åsigt om formen för frågans afgörande. Jag anser nemi. hvarje stort och ingripande företag böra med lugn besinning afgöras och icke genom brådstörtande acclamation efter ögonblickets ingifvelse, under intryc - 2o D é ti ‘i3 Juli f. m. let af hänförande tal. Här är fråga om ett vigtigt beslut; men ett af de oeftergifligaste vilkoret) derför måste väl vara, att det skall kunna verkställas. Om man nu beslutar sjelfva saken, men förutsätter möjligheten eller nödvändigheten att behöfva jemnka sig efter andras önskningar, har man, långt ifrån att handla klokt, handladt lättsinnigt.
Sedan presterne sammansmält med det allmänna lifvet, hvilket i Amerika i ordets egentliga bemärkelse är — arbetet, så kunna väl sekternes föreståndare påfinna någon lisa för den fromma kyrklighetens lagiska nitälskan, men detta bl i Iver helt och hållet utan importance, dä denna ypperliga Statsförfattning icke lånar sitt öra deråt. Jag kan icke underlåta att i öfversättning återgifva Doktor Budelbachs ordagranna yttrande härom, hvilkens la k t iska upgifter jag redan ofta anfort, såsom högst sakrika och bevisande, ändock jag mäste reservera mig emot åtskilliga af hans enskilda tänkesätt, i hvad de röra »hans åskådning ifrån kyrkans synpunkt» (Danska Statseller National kyrkans), så instämmer jag så mycket iifligare i hans upfattning om äktenskapet från den rent borgerliga ståndpunkten, från religionsfrihetens synpunkt och deraf följande politiska förhållanden i allmänhet. Han säger nera!.: »Man hänvisar, när man dermed vill understödja sin föregifna fruktan för möjligt olyckliga följder af civiläktenskapets införande eller motverka påståendet om det oundgängliga af ett sådant steg i våra Europeiska stater, till NordAmerika såsom ett varnande exempel. Der, menar man, hvarest författningen likasom har bildat sig af alluvier, icke så mycket till en statskropp, som fastmer till statsfragmenter, der kunde måhända en sådan inrättning passa i brist på en bättre, fullkomligare, mera organisk. Man kunde i sanning aldrig hafva valt något sämre exempel. Ty utan alt tala om, huru det är beklagligt att från bildade män ständigt höra det ohistoriska påståendet förnyadt, som om Religionsfrihetens införande, till grund för den fria författningen, skulle vara anledningen till dessa staters oorganiska sammanförande, då det låter sig med historisk evidence bevisa, att man i synnerhet der hade genomgått så godt som alla kyrkoförfattningsformer, ända ifrån de äldsta presbyterianernes grundidée, så är under närv:de förhållande, hvad nemi. äktenskapets helgd angår, NordAmerika mycket mer ett exempel, som Europa kunde taga till sitt mönster.
Under anslaget Diverse behof har Kongl. Majit äfven ansett böra upptagas det belopp af 2,000 Ridr, som ytterligare erfordras till bestridande af kostnaderna för skeppsgosse-korpsens inkasernering, hvarigenom anslaget, nu bestämdt till 17,025 Rid r, blefve förhöjd t till 19,025 Ridr. Till denna nådiga framställning får Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall. 34:o. Anslaget till skrifmaterialier och expenser för Förvaltningen af Sjöärendena m. fl., 3,300 Ridr, har, enligt hvad Kongl. Majit tillkännagifvit och äfven Rikets Ständers sist församlade revisorer anmält, under en längre tid visat sig otillräckligt; och då en förhöjning deraf med 1,700 Ridr ansetts erforderlig, får Utskottet, som icke kunnat till bifall förorda revisorernes hemställan, att berörda anslag skulle erhålla egenskapen af förslags-anslag, tillstyrka, att ifrågavarande anslag varder, på sätt Kongl. Majit nu äskat, förhöjd t till 5,000 Ridr. 55:o. Under förutsättning att inkomsten af lotsoch låkmedlen fortfarande finge för lotsoch fy ringsväsendets behof användas, har Kongl. Majit, enär årliga inkomsten af berörda medel, som i gällande Riks-stat är uppförd till 142,500 Ridr, uti nu gjorda beräkning öfver Statsverkets inkomster antagits till 180,000 Ridr, begärt, att det å bulvud-titeln lör lotscrioch fyriugs-slatorna upptagna anslag måtte höjas med 37,500 Ridr, eller skillnaden emellan nyssberörde summor, hvarigenom anslaget skulle blifva 220,560 Ridr. Vid bestämmande af anslaget till lotserioch lyrings-staterna, har hittills så tillgått, att den vid hvarje riksdag beräknade inkomsten af båkoch lotsmedel samt s. k.
£jung på moen, trast t sfogen, Parg t uilöa ööemarfen, Barrig sfog octj isig pinter Sänöc meö mig allt sitt jubel, Cy öe fingo röst att tala, ^ingo oröets tjulöa gåfua, 2TTen på botten öjupt t påsen i) av jag tjpaö jag ej fan länv na, f) vab jag själf beljålla måste Jnttll sena lefnaösfpällen. Det är tacfsamtjetens blomma, Som jag ej fan lämna från mig, Cy öen rotat sig i Ijjärtat, ^roöas öär, se ' n femtonårig 3 en stilla frets uiö lampan Jag öen gamle ^ältsfäm tjöröe. t} parje bof par som en festöag, ^ull af ståt odj stora minnen. l} parje orö par sött som socfer, Som man pilte safta suga, Safta nänöa fring t munnen 2Xtt öess sötma längre njuta. ITten öet tjela nar en tjimmel, Cy tjur länge man öär öröjöe, ITtärfte man ej ttöens tunga, ®dj öå man öen måste lämna, Vav öet stacfars joröelifpel (Dutljäröligt för öen stolta, fjtnlfen smafat Ijimtens fröjöer. Selma SLagertöt Om någon är en de svenska hemmens älsklingsdiktare, är det väl Zacharias Topelius! Han är alla åldrars skald. Hans » Läsning för barn&gt; har tillfört oss våra första, skäraste och lifiigaste litterära intryck; » Fältskäms berättelser » ha utgjort vår ungmö- o c h ynglingaålders skummande ljufyä v i n; » Ljung » o c h » Vinterkvällar » i mognade år vår aftoncirkels läskedryck. Han — vår skald — fyller i dag åttio år. Att de svenska hemmens tidning då bringar hans bild, kräfver inga förklaringar. D e varma tacksamhetens ord, hvarmed en af våra främsta kvinnliga diktare här ofvan ledsagat porträttet, tala förvisso tillfylles.
'Ridderskåpet och Adeln. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet, Friherre IVrangels, Herming, Memorial, angående åtskillige föreslagne anstalter, i afseende å LandtbruksAcademiens Central-Verkstad , jemte ^yttrande af Herr von Schultzenheim, David, den äldre, rörande samma ämne. S. D. Remitterades Till Lag-Utskottet; Ett anförande af Herr Grönhagen„ Gustaf, innefattande yrkande, att Police-Kammaren härstädes måtte ställas under HofRättens granskning såsom Dess ÖfverDomstol, jemte yttranden uti samma ämne af Grefve Spens, Jacob Melcher, Friherrarne Mannerheim, Lerf August, och Boije, Ludvig, samt Herr Cederschöld, Pehr Gustaf. g24 ProtokoIlsUtdrag J. *4 Jan. 1S18. Från Högvördige FresteStåndet. S. D. Beslöt PresteStåndet att till Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott remiitera ej mindre Professoren Forssells och Lector Fellenu uti Ståndets Protocoll för den l8de nasti. December intagne anföranden, rörande skyndsam Verkställighet af den beslutne Löne-tillokningen, för åtskillige Skole-Lärare i Riket, än äfven Professoren Thyselii d. gode Decemb. sistl. år ingifna Memorial angående samma ämne. S. D. Instämde PresteStåndet uti Höglofl. Bidderskapet och Adelns den lode dennes beslutna Remiss till StatsUtskottet, af Herr Ad.- lecbeths, Jacob, Memorial, angående Anslag af Allmänna medel, till utgifvande af Isländska Handskrifter. Den 27 Januarii 1818- Frän Höglofl.
För den, som är något van att följa med det offentliga lifvets företeelser, &amp; r det ej svårt att se, när ett förslag faller framåt. Har är detta fallet i en ovanlig grad. Ingen hade viil tänkt sig någon möjlighet till frarnghg redan nu för ett förslag, till hela sin tankegång så nytt som det föreliggande. Nen man kande s&amp; v d den. ordknappa kärfiet, hvarmed ny modiga förslag inom höglofligii lagutskottet pläga affärdas, att den ovanliga hofsamhet, att ej säga undfallenhet, hvarmed afstyrkandet motiverats, knappast kan undgå att väcka te förvåning, på samma gång den dock iir värd det f ~ ~ l l a s erkännande. Den fruktansvärda ordförandeklnbban, under hvars drabbande tyngd så månget omoget motionsfoster gått in i den eviga hvilan, slår här till helt lent; och det bemötande, som kommer motionen till del, är i allo aktningsfullt. Beklagligen kunna vi dock knappast derom säga, att det äfven är insigtsfullt. Den specifikt juridiska insigten må vara högst aktningsviird i och för sig; men i en fråga af så omfattande natur som denna räcker den ej ensamt till. Med sin vana att. tänka sig in i invecklade rättsfall fördjupar den sig " så i de juridiska svårigheterna, att den alldeles underskattar de sociala, fysiska och etiska fördelar, ' som reformens genomförande skulle .föra med sig. Detta fall ar för öfrigt icke enastående. Under de förhandlingar om äktenskapslagarne, som p&amp; 1870-talet ägde rum i Tysldand, uppträdde i regeln liikare och naturforskare för en högre, men juristerna för en lägre äktenskapsålder. (Svens&amp;, Kvinnofrågan, sid. 61). Lagutskottet söker också stöd för sitt afstyrkande hos den gamla lagkomit6ns ärevördiga auktoritet.
K. M. har föreslagit och StatsUtsk. tillstyrkt: ”att skattemannarätt icke allenast till kronorusthåll, säterier och bergsmanshemman, utan ock till andra sådane Den 7 September f. m. 15 under åborätt upplåtne kronohemman och lägenheter, hvilkas åboer af K. M:s befh:de antagas, och som, enl. hittills gällande stadganden, emot till Staten ingående afgift, kunnat till skatte köpas, hädanefter malte, utan föregången värdering eller annan omgång än erläggande af den efter grundräntans kronovärde uträknade och bestämda köpeskillingen, erhållas af den person, som ä hemmanet innehar lagligen befästad besittningsrätt eller pröfvas dertill vara berättigad.” K. M:s nådiga propos. åsyftar således i främsta rummet, alt de värderingar, som nu kunna ega rum och som det, enl. 1793 års kungörelse, åligger K. beflude att låta anställa, dä en eller annan lägenhet anses vara mera värd än 10 års grundränta, skola upphöra, att kronohemmansåboen för framtiden sjelf må kunna uträkna hvad han såsom skattelösen skall erlägga, samt att de prejerier må förekommas, som nu icke sällan, efter hvad allmänt berättas, skola ega rum då dessa hemmansåboer hos vederbör:de sig anmäla för skattemannarätts erhållande. Vidare får jag erinra, att här icke är fråga om någon fårändring i de författningar som handla om besittningsrätten till kronohemman. Hvad Frih. Cederström yttrat i afseende på lotsverket och förlusten af dess nu egande räll att få åt sig upplåtna till lotsboställen tjeuliga lägenheter, är icke tillämpligt i fråga om förevar:de stadgandes ändamålsenlighet och antaglighet, emedan, enl. hittills gällande författningar, sådana kronohemman, som innehafvas under lagligen befästad åborätt icke kunna, innan de blifva äbolediga, anslås till lotshemman. Om ett hemman då finnes vara dertill tjenligt, kan det lika lätt efter, som före det nya stadgandets utfärdande, till lotshemman anslås, emedan skatteköp naturligtvis aldrig kan ifrågakomma under åboledighet.
Vanligen har väl vederbörande Konungens Refallningshafvandes utlåtande blifvit öfver ansökningen infordradt, men en och annan gång har detta blifvit åsidosatt, och ansökningarne hafva icke blifvit, så - Konslitutions-Utskottets Memorial N:o H. 7 sorn 10 § Regerings-formen bjuder, genom nödiga upplysningars inhemlande från vederbörande embetsverk af Föredraganden beredde. Huruvida det nu anförda vittnar derom, att Föredraganden vid ifrågavarande ärendens handläggning iakttagit Rikets sannskyldiga nytta och med nit och skicklighet sitt förtroendeembete utöfvat, har Konslitutions-Utskotlet ansett sig böra Rikets Ständers pröfning underställa. 3. Angående upplåtande aj en del af en Kronopark till utvidgning af en mötesplats. Af Protokollet öfver Landtförsvais-ärenden för den 24 Oktober 1855 liar Konstitutions Utskottet inhemta!, hurusom Stats-Rådet i underdånighet tillstyrkt Kongl. Majit att, utan llikets Sländers hörande, förordna, att en jordrymd af tillsammans 8 tunnland 13,] kappland finge från en Kronopark tills vidare upplåtas till disposition för en angränsande, otillräcklig mötesplats, med vilkor att den å samma jordrymd växande skog förut blefve genom Skogsbetjeningens försorg fälld och till förmån för skogsplanterings-kassan använd och redovisadOaktadt Krigsoch Kammar kollegierna, som i målet blifvit hörde, förutsattaflåtandeafNådigPropositioniämneltill Rikets Ständer, samlpåmint om en kort förut från samma Kronopark äfven för ett allmänt behof beviljad jordafsöndring, rörande hvilken Rikets Ständers samtycke och föreskrifter inhemtats, sä bar dock Stats-Rådet förklarat, alt Stats-Rådet, såsom orden i ofvannämnda protokoll lyda, “i denna fråga, der ändamålet kunde vinnas utan jordens afhändande, ansåge Proposition till Rikets Ständer icke påkallas41.
Revisorernes afgifne berättelser och med anledning af de deri förekommande anmärkningar hafva vidtagit de åtgärder, som med stöd af Riksdags-Ordningens 2g § ålegat Stals-Utskottet, samt i öfrigt lill Rikets Ständers vidare ompröfning hafva framlagt de erinringar, som vid hvarje punkt uti Revisions-berättelserne sig förete, har Utskottet likväl trott, att denne, från framfarne Piiksdagars praxis hemtade ordning för behandlingen af Stats-Revisioner, icke uppfyller sitt ändamål, då den blott framställer en styckad bild af Statsförvaltningens gång, hvarigenom Rikets Ständer icke eller blifva i tillfälle att uti ett sammanhang öfverskåda denna förvaltning, hvilken från en mängd, hvarför sig, mindre betydliga tilldragelser, lånar en caracter, som endast af de spridda delarnes sammanföring blifver rätt åskådlig. Då Utskottet rörande de af Revisorerne anmärkte förhållanden, hvilka icke blifvit lill Constitutions-Utskotlels handläggning öfverlemnade, för hvarje serskild fråga funnit föga att tillägga eller föreslå, kan likväl Utskottet icke uragtlåta att till Rikets Ständers uppmärksamma ompröfvande af Statsmedlens förvaltning framställa följande öfversigt deraf.
Hon såg ett ögonblick framför sig, som om hon öfversåg alla de år hon hade stått och väntat. »Men nu är jag trött. Hvarför skulle jag hålla tillbaka en menniska, som helst vill vara fri från mig? — Jag förtjenar också att lefva!» Hennes stämma blef starkare, och hon såg på honom. »Det är hvarken rätt mot Gud eller mot mig sjelf att förspilla min kraft på detta sätt, och nu vill jag lefva! — Icke för min egen lycka. Du har varit lyckan för mig, — men hvem säger, att jag skall vara lycklig, när så många andra millioner menniskor inte äro det? — Men jag vill lefva för någon, för något; jag kan hjelpa de olyckliga, — jag vet så väl, hur det är att vara olycklig. — Man kan inte lefva utan att älska, Henrik, — det förstår du ju? Och jag vill också ha någon att älska och uppoffra mig för.» »Du finner kanske också någon, som då gör dig lycklig», sade Tofte. »Ingenting skulle glädja mig mer.» Han sade det sakta och stammande. Det föreföll honom, som om hans egen röst ljöd så onaturlig, som om det icke var någon mening i hvad han sade; det hade nästan en komisk klang. Hon såg heller icke ut att lägga märke dertill. Han kunde icke förklara för sig, hvarför hon med ens hade fått något så mäktigt öfver sig och han sjelf hade blifvit så liten och löjlig. — Om han bara väl vore ute härifrån. »Jag har blott älskat en», sade Nina, »och det var dig. När nu den kärleken är död, fins det intet mer af det slaget på jorden för mig. — Men det fins annat att lefva för, och när min räkenskap en gång skall uppgöras, vill jag icke blott kunna svara, att jag har förslösat mitt lif med att stå och vänta på dig —.» Hon hade rest sig upp, och lade nu ihop sitt arbete. »Det har ringt till qvällen! Skall du inte gå upp och äta?» sade hon. »Du sjelf då, Nina?» frågade han. »Jag tar mig en promenad; jag har suttit för mycket i dag», svarade hon. Hon tog på sig sin hatt, kastade sjalen öfver axlarna och gick mot dörren.
Hvad nu först angar Ridderskapet och Adelns återremiss af de uppställda voterings-propositionerna i den fråga, hvarom 5:te punkten handlar; sä enär Ridderskapet och Adelns i denna fråga förut fattade beslut, om uppförande pä ordinarie stat af den Bankens em betsoch tjenstemän samt vaktbetjente vid sednaste riksdag beviljade tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjning, i allo öfverensstäinmer med Preste-Ståndets, samt Borgare-Ståndet, genom antagande af den till detta Kiks-Stånd aflåtna inbjudning, jemväl i samma beslut sig förenat, bar Utskottet, då omförmälda fråga således är genom tre Riks-Ständs sammanstämmande mening afgjord, ansett de af Utskottet föreslagna voterings-propositioner hafva förfallit och Ridderskapet och Adelns återremiss följaktligen icke till vidare åtgärd föranleda. Under iakttagande af icke allenast nyssbemälda tre Riks-Stånds sammanstämmande beslut rörande den nu utgående tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjningens förvandling till fast lön, utan äfven den, enligt hvad Memorialet N:o 36 innehåller, af Rikets Ständer redan medgifna förhöjning från 450 R:dr till 700 R:dr i de åt en hvar af Bankens sex Kassörer anslagna missräknings-penningar, liar Utskottet uppgjort det förslag till regiements-föreskrift, motsvarande § 30 i nu gällande Banko-reglemente, som Utskottet, jemlikt dess vid 7:de punkten i Memorialet N:o 32 gjorda förbehåll, härmed får till Rikets Ständers pröfning och godkännande öfverlemna, så lydande: Löneförmånerna äro: Hanko-Utskollels memorial Kto 4/. 3 å Löne-stat. Förslå tjenstegraden: För öi* 7 äldste Kommissarierne och Banko-sekreteraren, lön å 4,400 H:dr 35,200.
Revisorerne hafva vidare anmält, dels att Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 20 Januari i832, med afseende å förekommande ömande omständigheter, beviljat Capitainen vid Konungens f. d. Eget Värfvade Regemente Majoren J. A. Hjelmstjerna en gratification af i5o R:dr utaf anslaget till oförutsedde militaire behof, dels att, i följd af Kongl. Brefvet den 23 Mars i833, Majoren J. A. Luthman samt Capitainerne F. Virgin och E. af Klercker, vid erhållne transporter lill andre Regementen, utaf nyssberörde anslag fått sig tillagd flyttningshjelp, nemligen Majoren Luthman 200 R:dr, Capitainen Virgin 3oo R:dr och Capitainen af Klercker 5i R:dr. Revisorerne hafva härvid yttrat den öfvertygelse, att dispositioner af före - 6 SlalS-Utskotteti Utlåtande, N:o j6. nämnde beskaffenhet icke syntes utgöra föremål för de på 3:djc Hufvudtiteln, till oförutsedde militaire utgifter anvisade medel, hvilka otvifvelagtigt varit ämnade alt afhjelpa sådane tillfällige behof, i och för militaireväsendet, som vid de årliga Staternes uppgörande icke, kunna med säkerhet förutses och beräknas, hvadan, i Revisorernes tanka, det bemälde Officerare förunnade understöd rätteligen bordt utgå af det å 8:de Hufvudtiteln uppförda Extra anslag; och får Utskottet, i öfverensstämmelse härmed, tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att de af Revisorerne yttrade åsigter måtte följas, i afseende å utgifters bestridande af det till oförutsedde militaire behof bestämde anslag, § i3. (Pag. 24. Förkl. 168.) Revisorernes anmärkning i fråga om det arvode, stort 5oo R:dr, som, jemlikt Kongl.