Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att ej någre Ministericlla Handlingar eller Diplomatiska Personers enskildt» anteckningar, eller berättelser öfwer Ministeriel!» ärenden, hwilka höra till ett scdnare tidehwarf, än för minst är tillbaka, kunna utan Regeringens tillstånd, ej eller cnskillta bref, sa wida de ej till nägot Rätiegängsmäl nödwändigt höra, ej eller ät Publik ward anförtrodda dcpostta af skrifter 06) handlingar utan deras tillstånd, som'samma bref eller depostta anga eller tillhöra, kunna ut gifivas eller Utbekomma ; be» häremot bryter böke zo R:dr. Alt i hwad rättegångs mål som helst en Part wäl mä wara tillälic, att innan Dom eller Utslag fallit, efter egit wal, genom tryck kungöra inlagor, be swär och anklagelse; men akt ben Parl, som af en Femte Baud. kll.o 5. rät - 66 Den r December. rättegång, feda» Utslag eller Dom fallit, mera trycka later än dom eller Utslag, såsom e» af ParterneS pågående», förklaringar, wista vaka eller dylikt, äfwen ware ssylldiq. att tryckte bifoga WederpartenS motpästäenden, motförklaringar, samt de öfrige Leda, Möt.>r»es vota, af den Domstol, hwarwid mälet förewarit, således ali som för nödwändigt hällas bör till uplySnjng om sakens behandling och UtslagetS grunder. Likwäl mä ej någon anses skyldig att utlösa andra handlingar än till detta ändamål owillkorligen oumgän» gelige äro; och ma pröfningen derom bero af Domaren, hos hwilken mälet sörewarit, under laga answar om dermed annorlunda förfares, än med denna Lags tydeliga mening och stadgande öswerensstämmer. Deri häremot bryter böle so R:d.
Att en Adelsman genom antagande af Embete i Utrikes tjenst, förwarfwar insigter anmändbare i desi Fädernesland, bör sa wida han sig försedt med sin Ofwerhets tillstånd, icke stilja honom ifrän utöfning af Medborgelige rättigheter. Annat är om han, ehwad det stedt med Konungens tillständ eller ej, swurit annat Lands Ofwerhet tro och huldhet. Om han derigenom ej har större, mäste han dock hafwa nägot interesie, för ett annat Land Men enSwenst Representant, bör helt och hallit tillhöra sitt Fädernesland. Wid 15 §. Förklaring. Stadgandet spnes böra wara ej allenast för Hufwudman, utan allmänt för hwar och en utflyttad Adelsman. Wid 16 §. Förklaring. Sedan den gamle Ridderstapets och Adelns indelning i Clasier är upphäswen, torde det kun - Den 22 September. 235 kunna anses conseqvent, att äfwen skilja ifrän sig deras ännu enligt förra Riddarhus-Ordningen äterstäende lemningar. Man kan ej inse någon werkelig förmän deraf, att Grefwar och Friherrar owilkorligen ssola utgöra en tredjedel bland Electorer och Ulssotts-Ledamöter, eller deraf att den öfrige Adeln wore försäkrad derom, att ej flere till sädane Posters beklädande singe ibland de förstnämnde tagas. Men det ignes oemotsägeligt, att de wäljande äro närmast i tillfälle, attutöfwa deras uppdrag, enär de ej äro inskränkte inom någon särskilt afdelning och att upplysning, redlighet, utmärkta egenskaper och tillgifwenhet för Fäderneslandet icke förhälla sig i någon witz proportion hwarken emellan Medborgare eller inom Ridderskapet och Adeln. Wid 19 §- Förklaring. Säsom ej allenast Commendeurs och Adlig Att haswa samma nummer, utan äfwen flere Commendeurs-Ätter hafwa det, blifwer det gjorda tillägget nödigt. Wid 23 z. Förklaring.
I sammanhang härmed har Utskottet till pröfning förehaft en hos Ridderskapet och Adeln af Herr Munck af Rosenschöld, N. R., väckt motion: att Rikets Ständer mätte för hvartdera af de båda universiteten bevilja ett anslag af 300 r:dr, för inrättande af en adjunktur i archeologien , med skyldighet för dess innehafvare att hålla publika föreläsningar i denna vetenskap. På de skäl, som, i fråga om anslag för inrättandet af nya professioner vid universiteten, här ofvan blifvit af Utskottet uppgifna, hemställes att motionen må få förfalla. 17:o Enär Rikets Ständer vid sistförllutna riksmöte för tio professorer uti verldsliga fakulteterna vid Kongl, universitetet i Upsala beviljat en löneförhöjning af 300 r:dr för hvardera, med uteslutande af de professorer, som innehade prebenden, eller åtnjöte andra deras tjenst åtföljande löneförmåner, och billigheten fordrade, att enahanda förmån blefve universitetet i Lund be - lHh. till R. St. 4 Samt. 1 Afd. 34 Iläfl. 2 -10 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 124. redd, men för philosophiska fakulteten vid detta sednare vore å stat beräknade tvänne prebenden, har Kongl. Majit äskat en summa af 2,400 r:dr, att på samma vilkor, som för Upsala universitet blifvit bestämda, användas såsom lönetillökning, med 300 r.dr för hvardera, åt åtta professorer vid Lunds universitet. Då hel professors-lön vid universitetet i Lund med 75 tunnor spanmål öfverskjuter den i Upsala, har Utskottet, med fästadt afseende 'å de sista årens höga spanmålspriser i Skåne, samt statsverkets inskränkta tillgångar, funnit sig för närvarande icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att bifalla hvad den Kongl, propositionen i denna del innehåller. 18:o Kongl.
Hvad serskildt angår Rikets Allmänna Ärenders Beredning, så har hos Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit anfdrdt, att det icke utan olägenhet och hinder för göromålens oafbrutna gång kunde låta sig göra alt directe uti Stats-Rådet föredraga de besvärsmål, som skolat i Rikets Allmänna Ärenders Beredning behandlas, samt att således äfven om, hvad sedermera inträffat, det af Rikets Ständer antagna Grundlags-förslag, angående Stats-Rådets förändrade organisation, skulle vinna Kongl. Maj:ts Nådiga sanction, angelägenheten fordrar, att Beredningen ändock bibehålies, hvilket likväl Hans Exc. Herr Grefve Posse, A. ansett icke böra ega rum längre än, tilldess, i Grundlagsenlig ordning, deri förändring kan t i 11 väga bringas, att den pröfning af besvärsmål, som nu skall af Kongl. Majit uti Stats-Rådet verkställas, må, med undantag för befordrings-frågor, till Kongl. Maj:ts Högsta Domstol varda öfverflyttad ; och hafva för öfrigt åtskillige Talare ansett anslaget tills vidare af nöden, äfven af den orsak, att nuvarande Ledamöter af Rikets Allmänna Ärenders Beredning, skäligen borde vid innehafvande aflöning bibehållas. Då Kongl. Majit uti Nådig Proposition (öreslagit, att Rikets Allmänna Ärenders Beredning må fortfara, har Utskottet, som, deröfver afgifver serskildt yttrande, ansett sig, i anledning af hvad, vid åter remisscrne blifvit anfördt, endast böra nämnde yttranden härmed åberopa. 2:0. Kongl. Maj ts Nedre Justitia;-Revision. Utskottets förut afgifne yttrande, som Bonde-Ståndet bifallit, har, af de trenne Öfrige Riks-Stånden blifvit återremitteradt, med hufvudsakligen de anmärkningar: att vid betragtande af den stora mängd ärender, som tillhöra Justitiae-Revisionens handläggning och den tillväxt göromålen uti Justitia?
redan beslutat, att det till Riksg:s-kont. anvisade kreditiv icke får, såsom hittills, innestå på Riksg:s-kont:s depositions-räkning i Banken, dit det alltid tillförene varit levereradt, och i stället föreskrifvit, det en splitter ny räkning skall öpnas i Banken under namn af Riksg:s-kont:s krediliv-räkning på Banken. Hvartill detta skall gagna, vet jag icke; men hvad jag vet, det är, att föreskriften kommer att medföra mycket besvär och mycken olägenhet för Riksg:s-kont. vid kreditivets begagnande, och kan möjligen också leda derhän, alt Riksg:s-kont. ser sig nödsakadt att, första dagen, då kreditiv-rättens begagnande inträder, genast lyfta hela kreditiv-beloppet och insätta det på Riksg:s-kont:s depositions-räkning. Jag förenar mig med Frih. Palmstjerna och Hr Lefrén i att tillstyrka bifall på betänk. Propos. till bifall å Utsk:s tillstyrkande i 23 punkten blef härefter framsläld och besvarad med ja. 24, 25 och 26 punkterne. Biföllos. 27:de punkten. Hr Rosenblad: Jag anhåller vördsamt alt R. o. Ad. behagade upskjuta sitt beslut öfver denna punkt, till dess 31 :a punkten blifvit afgjord, hvilken afser inrättandet af en ny Diskont på Gottland. Den 12 April e. m. 373 Ilr Åk erman: Jag anhåller att R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, oberoende af hvad som kan komma att beslutas i en påföljande, hvarom den siste värde talaren väckt fråga, och det af det skäl, att det är all anledn. att dessa 300,000 r:dr behöfvas, oaktadt en del deraf, eller det som var afsedt för Stockholms stads kontor, icke behöfver anlitas och det af det skäl, att Koppar-tillverkningen i Fahlun är i jemt stigande.
Domaren måste således, i uppenbar strid mot nämnde förordning, handla i enlighet med allmän lag. Det vore nogsamt bekant, att de flesta gårdar sönderfalla genom arf. Antager man nu t. ex. alt en bonde vid sin död efterlemnar 1/4 mantal och fyra söner, så ärlver en livar af dessa, enligt lag, 1/16 mantal; och ingen författning om hemmansklyfning kunde hindra arftagarne att träda i besittning af sina arfslolter. Om sedan dessa arftagare sälja hvar sitt 1/16 mantal, kunde domaren lika litet vägra köparen lagfart derå, som det kunde förmenas egaren af 1/4 mantal att, sedan han undansålt 3/16 mantal, bibehålla den återstående sexlondedelen. Dessutom vore det högst olämpligt att bestämma besutenhet efter ett visst mantal, under hvilket hemman ej finge klyfvas utan föregången undersökning och tillåtelse, och äfven bestämma detta mantal lika för hela riket, då hemman äfven af lika mantal vore så högst olika att, emot hvad med förordningen åsyftades, många hemmansdelar af 1/8 mantal och deröfver icke innefattade besutenhet. I afseende å jord-afsöndringar stadgades i 1853 års författning: att sådaue jord-afsöndringar under full eganderätt icke finge ske med mindre, än att de medförde full besutenhet såsom för hemmansklyfning vore stadgadt; alt enahanda undersökning, som vid hemmansklyfning, skulle vid både dylika och på viss tid gjorda afsöndringar föregå, till utrönande alt de voro lagligen verkställda, innan lagfartsoch intecknings-åtgärder finge ega rum. Häraf blefve den gifna följden: att afsöndringar af Sammansatta Lagsami Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Bet. 41 af jord för alltid under full eganderätt icke mer kunde göras, då, enligt 1827 års i denna del gällande författning, odal-åker och äng icke dertill får användas samt lägenheten bör bestå af en enda från hemmanet afskiljd lott. Ty dessa stadganden afsågo befrämjandet af uppodling af hemmanens aflägse belägna mark.
Och barnen vanda dB alltid tillbaka till henne, vissa om det ommaste deltagande pB samma gBng som ldarsynta rBd. och kraftig hjalp. SB. t. ex. dii Lucien, den tredje sonen, den nast Napoleon rikast begtifvade, Bdrager sig dennos missnoje genom sitt g i f t e r d l med en vacker bankiranka. Det blir slutligen oppen brytning melInn broderna, d&amp; Lucien vagrar att lBta upplosa sitt.aktenskap. M: me mbre staller sig dB obetingadt p&amp; Luciens sida, och nar hnn .nodgas lamna Frankrike, foljer modern med honom och s l h sig for en tid ned i Rom. D&amp; Napoleon haftigt forebrgdde Madame hennes s&amp; tydligt markerade forkarlek for Lucien, gaf hon sin. hetlefrade son detta adla, sant moderliga svar: den af mina soner och dottrar. jag dskar mest, Sire, det vet ni allt for v d, det ar den, som lider mest.,. Hon fick i en ganska snar fraintid tyvarr allt for rikligt tillfalle att visa Napoleon, att hnn i sin ordning var den son, hvilken p % sin lott fick lejonparten af den moderliga ombeten. Ty olyckans dagar kommo hastigt nog. M: me mbre ser ined vaxande oro, huru sonen stihdigt kastar sig ut i nya foretag, nya svhigheter, huru han tyckes trotsa b&amp;de Gud och manniskor. Han befinner sig annu p % hojden af sin makt i borjan af fir 1812. Men bans mor hor med bafvan, huru det talas om ett nytt krig, denna; g&amp;ng rned Ryssland, och hon uttrycker sina farhggor till arkehertig Karl Ludvig af Oster-. rike, som dB vistades i Frankrike, med orden: rBara det hiir mBtte vwa., - Det kom ej heller ntt vara sB mycket liingre. Samma %r foretages det olyckliga fiilttiiget till Ryssland - biirjan till slntet!
Tillsammans 218,525: 8. återstår ett belopp af . ... 107,474:40. hvarmed Handelsoch Sjöfarts-fondens till Riks-Staten öfverflyttade inkomster öfverskjuta de, i följd deraf, anvisade utgifterne, samt således bereda minskning uti Statsbrist-summan. Stockholm den 25 September 1840. Ank. till Esp. Utsk. den 26 Sept., kl. 2 c. ra. Ullålande, i anledning af vackt fråga om utbetalning till Bredaryds Församling af ett räntan å hemmanet Rannäs Holstagården motsvarande capital. (R:(js Afd.) Sedan Högloft. Ridderskapet oell Adeln bifallit Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158, deri Utskottet afstyrkt en af Riksdagsfullmägtigen från Jönköpings Län Pehr Mårtensson, efter uppdrag af Bredaryds församling, väckt motion, angående eftergift af räntan å förra Capellansbostället Rannäs Holstagård, hvilken ränta församlingen ansåg på sig öfverflyttad, i följd af berörde boställes utbytande emot det härtill inköpta rå- ochj rörshemmanet Hafrida Ågården, har hos bemälde Riks-Stånd Herr C. Danckwardt föreslagit, att Rikets Ständer måtte, till utbetalning åt församlingen eller dess rätts innehafvare anvisa å Riksgäldskontoret ett mot den nya ränta, som efter skatteköpet blifvit påförd Rannäs Holstagården, svarande capital, uträknadt efter räntepersedlarnes medelvärde för tre eller flere skatteår. Stals-Utskottets Utlåtande3 N'.o 338. 23 I anledning af härå meddelad remiss, får Utskottet anföra, alt, då Rikets nu församlade Ständer, genom bifallandet af ofvanåberopade Utlåtande, medgifvit, att den för meranämnde hemman erlagda skatte-köpeskilling må utaf Riksgälds-Contoiret återbetalas, men deremot afslagit den gjorda anhållan om
Vill nu Hr Printzensköld sammanlägga dessa summor, så lärer den värde ledamoten finna alt Fahlu kungsgärdshjelp utgöres af omkring 1,200 dalkarls-mantal och af 544 gärde-mantal. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr G r« o. Landtm, att, i afseende på förevande punkt, hvarå ingen begärt bifall, men Hrr von Hartmansdorff och Printzensköld yrkat 166 Den 8 September e. m. afslag, Frih. Palmstjerna framställt ett förslag af följande lydelse: ”Den vissa socknar i Stora Kopparbergs län ålagda s. k. Fahlu kungsgårdshjelpen skall, samtidigt med hittills deremot raedgifna lindring uti personela bevillningen, försvinna, så snart sådant för närvande hoställshafvares rätt kan ske. Denna hjelp motsvar:de statsanslag efter medelberäkning för åren 182S—1847 beviljas i fulla riksdalertal lill de ändamål, hvilka med kungsgårdshjelpen varit afsedde, efter deröfver gjord fullständig utredning, och uppföres beloppet vid derefter nästinträffande riksdag å rikets stat; hvaremedlertid riksg:skonl. vid ärsliqviden med statskont. ersätter de förskott, som derifrån kunna i nyssnämnde ändamål vara utbetalade. ” Derjemte hade Hr Rosenblad vid detta Frih. Palmstjernas förslag yrkat ett tillägg, som dock Hr Rosenblad, efter att nu ytterligare hafva hört Frih. Palmsljernas förslag uppläsas, torde finna icke innefatta annat än hvad detta förslag redan innehåller. Hr Rosenblad förklarade sig vilja afstå från sitt yrkande, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. först till afslag å nu ifrågavar:de punkt samt sedan till bifall å Frih. Palmstjernas förslag, och efter dessa propos:rs besvarande med blandade ja och nej, ånyo hemställde 0411 R. o. Ad. afsloge denna punkt af Uisk:s utlåtande, hvarvid åter ropades ja och nej. Hr von Hartmansdorff:
Men ni har skulle ni veta, hvad det vill säga. Kanske. Jag nekar inte till, att jag har gjort varit drottningen, och om ni förstod er litet på män, LEONORA (efter en paus. Sakta). jag ville önska, att ni icke hade sagt detta ... fullt så allvarligt. MAX. Jag försöker inte att säga emot er, Max men rätten att säga det. Jag tycker jag har tjänat länge nog för den fattiga LEONORA (halft i tankar). länge nog för att vara i er goda rätt att drifva saken Och så en vacker dag, så tycker ni, ni har tjänat till sin spets. Ni kommer att tvinga mig till ett val... 59 MAX (lågt). Är det möjligt, att ni kunde frukta det LEONORA (raskt. Vänder sig emot honom). tillbaka till det, vi talade om: jag har alltid önskat detta parti. MAX. Ja men inte som ni menar. För att komma Jag önskar det nu mera än någonsin. klickar, men jag vore er förbunden, om ni för en gångs skull ville låta mig se edra kort. LEONORA Jag vet inte, om det är min intelligens, som igen (breder ut händerna framför honom). bägges eder lycka. Jag tror fullt och fast, att Emilie Var så god! För det första önskar jag det för är en hustru för er: representativ, förmögen, förträffliga förbindelser. En hustru, som en sjöofficer lugnt kan lämna bakom sig... MAX. mycket lugnt. En hustru, som han i det hela kan lämna LEONORA. För det andra önskar jag det för min egen lycka. MAX (nära henne, lågt). farlig för er lycka, Leonora. Törs jag uppfatta det så, som om jag kunde vara LEONORA (skakar på hufvudet, drager sig tillbaka. Långsamt). mig inte, det låter så underligt, när jag säger det, Nej, tvärtom Max. Jag ber er, missuppfatta 60 men det är den renaste egoism. Ibland tycker jag, ni är nästan nödvändig för mig. Jag saknar er så förfärligt, när ni är borta. MAX (obehärskadt. Griper hennes händer). Då älskar ni mig ju! Men Leonora käraste Leonora. Så måste ju... LEONORA (skakar på hufvudet).
Detta förslag, framstäldt till Ständerna så väl nu som 1734 och 1733 blef af dem förkastadt, emedan utskrifningspenningarne voro påräknade i Riksstaten. Då Amiralitets-Kollegium väl med förnyande af yrkandet på utsockne frälsets rotering, 1751 hade föreslagit att, om Halländska Adeln ej skulle stå att beqvämas dertill, utskrifningspenningarne måtte få användas till ett projekteradt fyrverkare-kompani, blef icke eller detla bifallet. Under hela denna tid fran 1718 hade Konung och Ständer till Halländska Adeln hemställt alt för utsockne frälset medgifva den förändring af utskrifningsförpligtelsen till rotering, som nästan i hela landet blifvit bruklig. Adeln satte deremot ett ihärdigt motstånd, och påstod att utskrifningspligten hade upphört med den vidtagna författningen om utskrifningens utgörande med penningar. Då Konung och Ständer, under hänvisning på det verkliga förhållandet med utskrifningspligtens utgörande i olika tider, icke godkände denna tolkning af öfverenskommelse!) om utskrifningspenningars erläggande, synes uppenbart rätten varit på deras sida.- Men för roterings verkställande fordrades Adelns frivilliga medgifvande. Då detta medgifvande icke genom föreställningar om billighetens och den gemensamma förs.varspligtens fordringar kunnat utverkas, hade man ej vidare något kunnat åtgöra. Detta erkändes i Konungens nådiga Bref af den 16 December 1731, men derigenom medgafs icke alt statens billiga anspråk saknade skäl. För att nedslå den länge ventilerade frågan, var det angeläget att Halländska Adelns tolkning af författningen om utskrifningspenningarne skulle legaliseras. Det skedde vid riksdagen 1756. Amiralitets-Kollegium hade då åter väckt frågan om Halländska utsockne frälsets rotering. I defensions-deputationens sammanträde den 12 December 1755, då ärendet förekom, beslöts att Landshöfdingen i Halland, Hummelhjelm, skulle uppkallas, för att afgifva upplysningar. Den 20 Januari 1756 afgaf Landshöfdingen personligen sitt yttrande.
Hr von Holst, Hans Gram: Hr Törnebladh, Carl Ottomar, och — 2078.C. Hr Toll, Carl Florus. Banko-Utskottet: efter N:o 1675. FIr Adlerbjelke, fullm. Hr Bogeman, Joli. Ludv.: N:o 2010. Hr af Geijerstam, Johan Henrik. Riddar hus-Utskottet: efter N:o 929. Hr Grönhagen, fullm. FIr Mörner, Hampus Gabriel: N:o 1508. Hr Tham, Carl Wilhelm August. Vidare öppnades Hrr Electorers listor vid val af ledamöter att, i permitterades ställe, inträda i Stats-, Lag-och Ridd.Utsk.-n; och hade dertill blifvit utsedde i Stats-Utskottet: onder ordinarie ledamöterne N:o 678. Hr Bildt, Didrik Gillis, och Den 17 Juli. 127 N:o 2147. Hr af Christiernin, fullm. Frih. Åkerhjelm, Carl Axel, beviljade 3:ne veckors ledighet, den förre från d. 7 och den sed nare från d. 18 dennes: N:o 2258. Hr af Georgii, Carl Ewert, och — 1428. Hr Ridderborg, Jakob Fredrik. Lag-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 1563. Hr Cederstråhle, Johan Casimir, beviljad 3:ne veckors ledighet från d. 7 dennes: N:o 1765. A. Hr Adlerstråle, Fredrik Ernst Lebrecht. Riddar hus-Utskottet: under ordinarie ledamoten N:o 117. Gr. von Stedingk, Ludvig Ernst, beviljade 3:ne veckors ledighet från denna dag räknadt: N:o 84. Gr. Löwen, Axel. Öppnades jemväl Hrr Electorers lista vid val af en suppleant i Coust.Utsk. efter N:o 1675. Hr Adlerbjelke, fullm.
Ända till 1820 var det förbjudet för bruksägare att köpa, äfvensom för tackjernsägare alt sälja tackjern utom bestämda district; men då bief denna föreskrift upphäfven och frihet lemnad en hvar att få köpa tackjern, så vidt hans privilegier honom dertill berättigade. Nu har Oecon.Utsk. föreslagit, att det band skulle häfvas, sorn hittills inskränkt vissa bruksägares frihet i detta fall. Deruti instämmer jag; men att derjemte på samma gång gifva tillfälle till utförsel af tackjern anser jag skola ofördelaktigt inverka på jernhandtcringen. Jag vill icke bestrida, alt den tid kan komma, då en sådan utförsel utan våda kan äga rum; men att den tiden ännu icke är inne, derom är jag förvissad, och under dessa synpunkter tillstyrker jag bifall till hvad Utsk. föreslagit. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag har föga att tillägga till livad de personer yttrat, som tänka lika med Oecon.- 44 D c ii 4 December f. m. Utsfc. Jag sluille likväl önskat, att de talare, som yttrat sig mot öecon,Utsk:s åsigt, behagat taga mera kännedom om de motiver, sorn Utsk. lagt till grund för sitt tillstyrkande, öfvertygad, att dessa motiver skulle undanröjt alla deras betänkligheter. Man har sett både vid denna och föregående riksdag, huru talare endast hafva kännedom om resultaterna, hvartill Utsk:n kommit, men förbigått motiverna derför, hvilket förhållande föranledt till sådana stridiga åsigter inom Stånden, sora skulle uteblifvit, om man behagat taga kännedom om de skal och grunder, hvarifrån Utsk:n härledt sina beslut. Jag vågar derföre uppmana de talare, som uppträda mot detta eller andra betänktu, att på förhand taga mera kännedom om grunderna derför. Gr. von Fersen, Hans: Nyss uppkommen, har jag dock af diseusstonen kunnat inhemta, att frågan lärer vara, huruvida tackjern skall vara till utförsel tillåtet eller icke.
Då således vår beväringsynglings bristande kroppsutveckling är ett faktum, erkändt af besigtningsläkare, af Sundhetskollegium, af landshöfdingar och regementschefer, erkändt slutligen af rikets ständer och af K* M., och då det för ett folk bör vara af hög angelägenhet att dess barn icke kallas till vapen vid en ålder då de icke kunna uthärda krigets mödor, utan måtte öka sjuklägrets offer, föreslå kommitterade att beväring såldern framflyttas till fyllda 22 år. Men den nuvarande beväringsåldern är icke blott för tidig, den är äfven af för kort varaktighet. Beväringsinrättningen, stiftad 1812, har under nära 50 år genom beväringens ringa öfning, felande samband med stammen och hela författningens bristfällighet mera varit en form, än en verklighet. Det är först under de senare åren som några större brister blifvit häfna, men många återstå. En väsendtlig bland dem är beväringsårens ringa antal. Då beväringsinrättningen blifvit, och med skäl, kallad grunden för vårt försvar, är det tid att denna grund intager den bredd, som fordras för att deruppå uppföra en stor och stadig byggnad; det är tid att saken ställer sig inför folket i sin allvarliga betydelse, i sina stora drag, som först då kan tillvinna sig medborgerligt deltagande och slå den fästa, djupa rot i natio nens sinne, som en fast värnförfattning måste göra. En sådan författning fordrar storartade mått, endast i och för vinnande af moralisk inflytelse, äfven om sifferbehofvet icke vore bevisligt. Icke kan det, exempelvis, vara sannolikt, att Preussen skulle behöfva en nittonårig vapenpligt i arméen, eller Frankrike, utom de sju vapenpligtige åren i arméen, behöfva en tjenstepligt, som äfven är krigspligt i åtta år i det >mobila» nationalgardet. Behofvet kan icke fordra en så stor kraftutveckling, men man anser det vara ett stort folk värdigt att visa, att lagen förmår framkalla en snart sagdt outtömlig tillgång på försvarare och långt utöfver behofvet. Hos oss deremot påkallar sjelfva behofvet oafvisligen en utsträckning af beväringsåldern.