Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Flickan – Malvina hette hon – hade mist sin mor strax då hon kom till verlden, och fastern hade varit henne i mors ställe. För någon tid sedan hade emellertid Amor stuckit sin pil i den gamla möns hjerta; hon hade gått och förlofvat sig med en enkling, som var fader till ett halft tjog barn och som af nära liggande grunder icke önskade sig fler. Derför måste Malvina med tungt hjerta återvända till den faderliga härden. Hon hade tyvärr aldrig varit något mönster, och fastern hade alltid gjort hvad hon kunde för att skämma bort henne. Hennes uppfostran var ett slags mosaik, hon hade gått än i den ena skolan än i den andra, införande nya skälmstycken hvart hon kom och flitigt bemödande sig om att tillegna sig de gamla, som hon aldrig förr varit med om. På landet hade hon sällan varit. Sjelfva begreppet tog för hennes inbillning närmast formen af en obestämd frihetens hemort, der man borde kunna få göra hvad som helst utan att få bannor. Det var en söndagseftermiddag strax efter jul. Malvina hade varit ute och gått och kom hem köksvägen. Hon hörde röster inne i hvardagsrummet. »Hvem är der?» frågade hon hushållerskan, i det hon spärrade upp ögonen. »Ludde», ljöd det lakoniska svaret. »Ludde? Hvem är det?» »Kors. Känner hon inte honom.» »Nej.» »Ortens ende ungherre, vet jag. Honom får hon slå sig ut för», skämtade den gamla. Malvina slog knyck på nacken. »Hah! Slå mig ut» – sade hon föraktfullt i det hon vände sig om och drack vatten ur vattenskopan för att dölja, hur röd hon blef. Ortens ende ungherre! Det fans åtminstone en möjlighet att han kunde bli förälskad i henne. Och vid tanken på den möjligheten fick Malvina en förskräcklig hjertklappning, ty saken var den, att hon hade en ömtålig punkt, en hemlig skam att dölja: hon hade aldrig haft någon tillbedjare. Och hon var dock på vippen att bli sexton år! Hon hade alltid haft en sådan förskräcklig otur.
Finnes dervid annat innehåll, än stämpel och betygutmärka, ansvarc justeraren, som ofvan i §§ 15 och 21 sagdt är, och vare egaren saklös, så framt lian icke i underslefvet bevisligen deltagit. Tredje Artikeln. Om l»evlll«ing-s-afgil‘terue. § 28. Med bibehållande af de i § 28 af Kongl. Förordningen den 13 Oktober 1848 antagna grunder för beskattningen, kommer skatten för bränvinsbränningen att utgå efter nedanstående tariff, som bestämmer afgiften för hvarje serskild klass af bränvinsbrännings-redskap under sex månaders bränningstid. Bevil/n.-, Lagsamt Allvi. 5:te klassen. ■< med med med med med med 1 med med c. eld. eld. eld. anga. eld. anga eld. anga I\:r R:dr sk. R:dr sk. II: dr sk. R:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. H: dr sk. 52 BeviUn.-, Lag'- samt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Ulskottens Betänkande, N:o 1 fis B B 1 ista klassen. 2:dra klasse n. 3:dje klassen. 5:le klassen. rs med med med med med med i med med B elci. eld. eld. anga eld. anga eld. anga K:r R:dr sk. Il:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. 1530 3264 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. 53 a lista klassen. 2: dra klassen. 3:dje % klassen. 5:te klassen. med med med med med med med med eld. eld. eld. anga eld. anga. eld. anga. K:r Ridr sk. R: dr sk. Ridr sk. Ridr sk. R:dr sk. Ridr sk. 11: dr sk.
Någre, efter stycketalet, invexlade fullvigtige, utländske myntsorter, hafva icke blifvit, under nu ifrågavarande tidrymd, från Banken utvexlade, på sätt 111 §. af Banco-Reglementet, i visst fall, medgifver, och ej eller äro några flere utländske mynt invexlade, än E tvexladt Ducater. 6,577 3,209 4,222 3,706 3,150 3,860 2,803 2,640 332 30,501 _83_ IOO JJ. Spanska Piastrar, motsvarande Silfv. R:dr 116: "j.n. och 20 Franska 5-francs-slycken . - „ 16: 3o. i. S:a Silfv. R:dr 132: 38. — för hvilka i betalning ufgått tillhopa Banco R:dr 354: 5. t[. «!'* ■v Vid bestämmande, den i5 Mars i838, af utoch invexlingspriserne å Ducater, har utvexlingspriset blifvit af Banco-Fullmägtige nedsatt till 2 R:dr 6 sk. g r. i Silfver eller 5 R:dr 34 sk. i Banco-Sedlar, per Ducat, hvilket utvexlingspris, innevarande år, oförändradt bibehållits; men invexlingspriset är, under bägge åren, faststäldt till hvad det förut varit, eller 5 R:dr 3a sk. B:co per Ducat. Revisorerne tro sig härvid böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att det, jemnlikt §. 111 i Banco-Reglementet af den 26 Maj i835, väl är Banco-Fullmägtige öppet lemnadt, att, om så nödigt pröfvas, äfven under årets lopp förhöja det utvexlingspris för Svenska och Holländska Ducater, som Fullmägtige, i den ordning, samma §. stadgar, för året fastställt, men icke, att, före årets utgång, samma pris nedsätta.
Snacket och skriket och snattret ljöd långt ut på den flacka glödande prärien. Här och där vajade tvätt, och plasket från tvättkaren eller bullret af gårdspumpar i oafbruten rörelse ackompagnerade tungornas ordsvall. På tröskeln till misses Ulla Envalls hus midt i östra längan af arbetarbostäder, satt Louise i kjol och kamkofta och stirrade ihärdigt på plankgrinden. Samhällets slynglar utanför roade sig med att kasta sten och mindre vedträn in på henne; två slungade projektiler lågo där redan tätt bredvid, men hon rörde sig icke – såg endast stinnt ut, hvit af harm. Ingen tycktes lägga märke till saken, och hennes egna böner hade blott ökat de förhoppningsfulla ynglingarnes nöje. Bakom kökets moskitodörr af ståltråd stod en storväxt gumma med skarpa ögon och halsduk på hufvudet och betraktade fru Hultman muntert ironisk. Nu gick hon närmare och sade ut genom myggnätet: – Gåk in Lovisa. Louise steg upp och gick tvärs igenom det lilla huset, stort som ett rymligt rum, ut på framsidans yttertrappa. Här brände solen; prärien och Blue Point framför försvunno i bara solrök. Ingen människa syntes till, och alla fönsterluckor voro förskrufvade, men hon slog sig trotsigt ned och skylde hjässan med koftskörten. Gumman hade långsamt traskat efter, och som Louise smällde igen dörren bakom sig, öppnade hon den och ropade ut, nu arg på allvar: – Åbäka sig inte, ho har väl ändå vettet behåll. Då rusade Louise upprörd in i köket. – Är det meningen att Strettons gatpojkar ska få slå ihjäl mig, utan att någon så mycket som muckar? Faster kunde väl be Höglund klaga hos förvaltarn, säger jag till Tore, slår han ihjäl dem. – Tror Lovisa jag skaffar Höglund in i elände, klagar han, så är han snart af med platsen, för förvaltarns pojkar ä di största rackarna. Det ä bara att låta bli å sitta där. Och reta inte Tores sinne, låt bli det, honom ska en ta med lämpa, med ondt får en honom ingen vart. Så’n va’ fadern med. – Åh Gud, ropade Louise utom sig – ett sådant lif! –
För öfrigt Isar Utskottet, i anledning af ändrings-förslaget i förevarande punkt, bordt erinra, att den Kongl. Propositionen medgifver, det vid Urtima Riksdag inom Riks-Stånden få väckas frågor, som blifva en omedelbar följd a£ dem, hvilka Konungen framställt, samt att det häraf skulle tyckas, sorn Riksens Ständer borde hafva rätt att äfven vid Urtima Riksdag granska Stats-Verket i de delar, sådant erfordras för att bedömma beliofvet af de ökade eller nya anslag, om hvilka Kongl. Maj:t tilläfventyrs gjort Proposition. För att förekomma all osäkerhet och tvist om lagens rätta mening, hade detta likväl bordt klart och bestämdt uttryckas. Jemnlikt den Kongl. Propositionen, skulle 105 §. Regerings-Fornren och 29 §. Riksdags-Ordningen förändras derhän, att icke blott den Riksens Ständers Constitutiolis-Utskott ålagda pligt att granska Stats-Rådets Protocoll inskränkes till de Lagtima Riksdagarne, utan Constitulions-Utskottet äfven betages rättighet att vid Urtima Riksdagar infordra berörde Protocoll. Beträffande rättigheten att granska dem, åberopar Utskottet dess yttrande, rörande pröfnings-rättcn af Stats-Verkets ställning; och tror Utskottet det åtminstone vara alldeles nödvändigt, att Riks-Ståndens Ledamöter bibehållas äfven under Urtima Riksdag vid rättigheten att i sina Ståndsplena väcka frågor om anmärkning emot Konungens Rådgifvare, och följagtligen att ett Constitutions-Utskott i sådant fall tillsättes, med rätt att infordra de Stats-Råds-protocoll, som innehålla de beslut eller åtgärder, från hvilka anledning till anmärkning blifvit hemtad. Genom det föreslagna insättandet i 32 §. Riksdags-Ordningen af ordet ”Lagtima” skulle tvekan kunna uppstå, i afseende på Riksens Ständers rätt att vid Urtima Riksdagar, der så nödigt pröfvas, meddela förordnande rörande Bankens styrelse och förvaltning. Slutligen saknas uti den Kongl.
I alla afs:den tror jag, att det af mig föreslagna antalet är det riktigaste, och fortfar jag på grund deraf i min anhållan om bifall Den S September e. fil. 91 å det af mig nyss afgifna förslag till förändrad redaktion af ifrågav:de §. Hr Mannerskantz: Enligt min upfatlning tror jag ej det går an, alt antaga något af de förslag, som här blifvit framställda, utan att dervid göra vissa modifikationer. Efter det beslut, som i afs:de å 5:te §:n fattades, vore det i högsta grad orättvist, att nu stadga sådane föreskrifter, hvarigenom det för en hypotbeksförening vore omöjlligt, att, i händelse af penninge-bebof, verkställa uplåning t. o. m. på det sätt statsmakten föreskrifver, ty inkommer en hypotbeksförening ensam med anhållan om penningelån, och någon annan ej dessutom sig anmält, så skulle banken icke ega rättighet att denna uplåning ombesörja. På samma sätt vore det äfven hårdt, att, om en förening behöfde 3 å 4 millioner, men ej derutöfver, och flera ej anmält sig, en sådan uplåning ej af banken finge verkställas blott och bart af det skälet att summan vore för ringa. Det vore i sanning alt allt för mjcket betrycka de nuv:de hypotheksföreningarne. Derföre skulle jag tro, att om något bestämmande i afsuie på siffran skall ske, man ej bör förhöja densamma till det af Hr Akerman föreslagna belopp, eller 10 millioner, utan att den borde inskränkas till 4 millioner, som man kan anse vara ett lämpligt medeltal för hvarje förenings enskilla behof. Med denna modifikation instämmer jag i Hr Åkermans föreslagna redaktion af ifrågavide g. Frih.
Mig synes till följd häraf åtminstone nödigt, att, innan motionen bifalles, en förändring uti 23 § Ridd.Ordn. först sker, så att på en gång valde suppleanter må kunna ingå bilde i händelse af beviljad ledighet och vid inträffande förfall. Vill man åter undvika den med en förändring af Ridd.- Ordn. åtföljande tidsutdrägt och med förbiseende af nyssomförmälde oformlighet nu genast företaga motionen lill afgörande, tillhör det visserligen mig att öfverlemna ät Ståndets mera erfarne ledamöter alt afgöra, huruvida förslaget innefattar ett sådant tillägg till Ridd.Ordn. att detsamma jemlikt 41 § mäste underställas K. M:s nåd. sanclion, men det torde likväl tillåtas mig att för egen del yttra några ord. Att förslaget icke innefattar ett till ordningsstadgan hörande mål, hvarom det tillkommer Ståndet jemlikt 40 § Ridd.Ordn. alt afgöra, lärer vara lika obestridligt, som alt det beslut R. o. Ad. uti ifrägakomne hänseende må fatta icke kan lända till efterrättelse vid en kommande riksdag. Förslaget skulle således endast afse förevar, riksmöte, oell redan häruti ligger ett missförhållande, i ihy alt pluraliteten nu skulle kunna förordna om suppleantens väljande, men deremot vid ett annat tillfälle, under måhända förändrade förhållanden, underlåta den föreslagna villkorliga complclteringen uti Utsk:n. Såsom stöd för förslagets formella del åberopas hufvudsakligen, att något stadgande uti Ridd.Ordn. icke förefinnes, som förbjuder eller tillåter suppleanters väljande i Utsk:n, och man vill härifrån komma lill den slutsats, att Ståndet skulle vara oförhindradt att vidtaga dea föreslagna åtgärden. Fullföljes detta påslående consecjvent, så följer deraf otvunget, att R. o. Ad. skulle äga besluta om alla ämnen, derom Ridd.Ordn. icke innehåller bestämda föreskrifter, endast med den inskränkning, att beslutet blott kommer att gälla för samma riksmöte.
Jag lemnar derhän hvad värde ett sådant skäl kan äga, då man betänker, äfven om jag blott håller mig till den enklaste arilhmetiska beräkning, att nu har BorgareSt. best ridt hvad tvenne riksdagars BorgareSt. icke hestrid!, och att den und. anhållan om denna sak först utgick ifrån Sländerne. Sisth riksdag åtnöjde man sig att hänvisa pä den undersökning af ämnet, som af Konungen var vidtagen, och man har således de facto godkänt en sådan reglering, mot hvilken ett Ständ nu vill sätta sig. Jag tror alltså, alt della motstånd icke bör betyda mycket. Man har sagt, alt förändringen vore ett hinder för städerne att utföra betydligare arbeten. Del är visserligen möjligt, ehuru alldeles icke säkert alt sä är. Dä fråga icke är om annat än reglerande, icke om upphörande af en skatt, tror jag det vara vida bättre vid utförande af eli arbete, alt äga en bestämd summa alt dertill påräkna, än ett ständigt varierande belopp. Det är viii sant, alt denna summa icke längre är bestämd än ifrån riksdag till .t^ksdag, men den vore dock bestämd consecutivt för 3:ne år, j(rrTi således mera stabilitet än med nuvarande förhållande. Bl tfn har frågat hvad i allmänhet vore alt vänta af en sådan reglering. Jag anser, alt i densamma ligger en bestämd nytta, och det har icke blifvit bestrid t, att denna utgift, till följd af den föreslagna förändringen, skulle drabba med mera rättvisa dem, sorn borde densamma betala. Ar det fråga om att utföra något större arbete i en stad, sä antingen skall del utföras med hvad som verkligen är stadens egna tillgångar, eller ock med 412 Den 23 Januari. hvad jag kallar statsanslag, ty tolag är ett sådant. Denna är en beskattning |>å medlemmar af Staten till bestridande af utgifter för släderne, och då måste också Ständerne äga rätt att yttra sig huruvida de vilja fortfara med ett sådant anslag eller ej. Man har velat häntyda på, att delta vore en privilegii-fräga. Det är möjligt att så förhåller sig hvad en eller annan stad särskildt belrälfar, men ej alla.
Hvad behöfver du lägga så stor vigt vid om han tycker det är bra om du talar eller tiger? Du saknar samtalsämne. Hvarför talar du inte om era gemensamma bekanta eller frågar efter hans? Hvarför talar du inte enkelt och allvarligt som du skulle kunna? Men framför allt: arbeta! I arbetet ligger glömska. Tänk icke på dig sjelf. I egoismen har ju alltid legat din olycka. Jag talade om för gumman hur dumma de äro, att de tro att hon brukar bli förargad på Axel och att Axel icke håller af henne. ”Så är det åtminstone min innerligaste öfvertygelse att han inte håller så mycket af någon menniska som af mig,” svarade hon. Hvad jag lider under det våldsamma begäret att finna uttryck för hvad jag känner! – att finna ord för den verld af skönhet, som min blick kan nå, men som verkar lik en förbannelse, emedan jag är dömd att behålla den för mig ensam, emedan jag icke förmår skänka något deraf åt andra. ”Usch, hvad det blir tomt när ni reser?” ”Hvad tror ni då det blir för mig?” ”Det är stor skilnad.” ”Hur så?” ”Ni känner min omgifning och vet hur det skall plåga mig att umgås med alla dessa menniskor, med hvilka jag knappt eger ett enda gemensamt intresse.” Tystnad. ”Jag är för resten så egoistiskt anlagd, att jag öfver hufvud taget sällan känner saknad efter någon.”71 Anna Rasmusson sade om A. L. ”Aa, han er saa væmmelig, jeg skulle aldrig kunne taale den tanke att han ville röra vid min kropp!” Anna R. bad honom skrifva i sin födelsedagsbok. ”Jag har för princip att aldrig skrifva i födelsedagsböcker,” svarade han i vårdslös ton och med sin vanliga spefulla grimace. Uno hörde det. Vi talade derom vid middagsbordet. ”Det var ett kräk till karl,” sade han, ”jag skulle haft lust att ge honom i skallen. Och som han sade nej sedan! Drog det ut till en lång suck och med en sådan öfverlägsenhet! Han blir värre ju längre man ser på honom.” Hilma Hagelbäck var här idag.72 ”Lär mig att vara så artig som du,” sade jag skrattande.
I den händelse Ekon.Utsk. skulle sälta sig i beröring med andra Utsk. för att besvara denna motion; så anser jag, att det hufvudsakligast och förnämligast bär blifva StatsUlsk., ty utan penningar kan en rådgifvarepersonal, aldrig såväl utrustad med kunskaper och med constitutionella föreskrifter, dock icke någonting åstadkomma. Utan penningar varda de gode herrarne i sina företag dock bakbundne, och då StatsUtsk. ej vill lossa på pungen, äro alla önskningar fåfänga. Hr Ribbing: Jag får förena mig i den begäran, som Gr. Horn har framställt. För öfrigt får jag, i afseende på hvad den siste talaren yttrat, nämna, att jag hoppas, att hvar sak skall blifva behandlad för sig. Att framställa nödvändigheten af en förening med StatsUtsk. på de grunder han anfört, tror jag varit mindre hans allvarliga mening, än ett försök att ridiculisera. Hr Ribbings motion remitterades till Allm. Besvärsoch Ekon.Utskottet. Företogs till pröfning Const.Utsk:s den 12 dennes på bordet lagda mern. N:o 3g, i anledn. af ålerremiss på mern. Uppå derefter framställda särskilda propostr beslöt R. o. Ad. att godkänna förslaget, att ordet ”före” må i stället för ordet ”under” införas emellan orden ”Sveriges Konung” och orden ”de sed naste fem åren;” att antaga den till Pi. o. Ad. ställda inbjudningen att låta förfalla sin anmärkn., att utländning, under de uppgifna villkoren, må njuta Svensk-manna-rutt, endast i fråga om tjensters tillsättande; att godkänna den af Utsk., med afseende å sammanförande på ett ställe af allt som rörer undantagen för utländsk man från §:ns allmänna stadganden, föreslagna redactiotisförändring; och att godkänna de voter:s-propos:r, som ej genom förestående beslut förfallit. 55a Den 19 September e. m - Vidare föredrogs Const.Utsk:s den 12 dennes på bordet lagda mern.
Käll <!a lulli,ordade oell at' Kongl. lVIaj:t, för Dess del, gillade il)a Oialiilarie 8oldat-roteringen, intill-iess roteringen öfver liela diket bunne försiggå, ined anmälan i öfrigt, att dikets 8tänder underdänigst förväntade att i detta ämne i belt vicl jaäföljande diksdag fa emottaga Kongl. Naj:ts Kädiga KlOj>os>t!on; 8a Ilar Kongl. Naj:t, för verkställands af cleima dikets 8tälicler8 begäran, miller den 20 8e^tember förrberöide är, anbefallt Krigsoell Kammal-Ooll» gierne att, i allt Irvacl ^a clem anil ömme, till86 oell Ilalia band deröfver, att cle för dalmar, Oötbeborgs, Oelleborgs, ^Vermlands, Örebro oell 8karaborgs Kän dä ämm ieke till slutlig bebaildling befordrade n^a doterings-längderne ofördröjligen blefvo eom^letteracle oell, 8eclan lien Oollegierne äliggancle granskning lörutgätt, till Kongl. Naj:ts Kudiga ^röfniilg oell fa8t8tällel8e i underdailigllet anmälde.
Domaren icke kan vederbörligen pröfva hvad rätt .och företräde de framför hvarannan äga till erhållande af betalning utaf de tillgångar Gäldenären har .att till dem afstå; men att Borgenären , då han fullgjort hvad Dagen äskat i afseende å bevakningen, tillika skall dervid behöfva bestrida den Cessionsförmon Gäldenänen sökt, och att, om den förre med stillatigande sådant förbigår, detta skall medföra den verkan, att han bör anses hafva såmedelst medgifvit Gäldenärens påstående, anser Utskottet destomindre vara med en rigtig Lagprincip förenligt, som å ena sidan Domaren, ehvad. bestridande deraf som skett, är oförhindrad att pröfva de skäl Gäldenären, till befrielse från framtida ansvar för gälden eller någon del deraf, anfört, och att densamma, om dessa finnas grundade, honom tillägga, samt å den andra åter följden af en Cessions ansökning icke rimligen bör blifva sådan, att Gäldenären derigenom må kunna förskaffa sig en förmon på Borgenärens b® 448 Dera s 9 Maj. bekostnad, som till sin grund icke är rättvisj hvilket sistnämnde likväl inträffar, om Borgenären, blott för det han vid bevakandet af sin fordran eller under Concours-Bättegångens lopp icke anmäler sig bestrida hvad Gäldénären ej lagligen kan vinna, skall anses hafva frqnträdt den rätt han emot Gäldenären agde och den Bor. genären aldrig förklarat sig vilja eftergifva. På dessa skäl tillstyrker Utskottet, att sed. fiäre perioden af ofvannämride Moment och §. äf Concours-Stadgan må förändras och erhålla så. dan lydelses ”Beti Borgenär, Sorn tinder Skriftvexlingéii ”ej uttryckligen medgifver Gäldenärs ansökan j ”varde ansedd såsom hade han den bestridt.” Med antagande af denna' princip , anser Utskottet det blifva en ostridig följd, att, om nyss omförmälte förändring godkännes, ett lika stadgande skall äga rum Uti frågor om af endera Makan sökt boskillnad, och att i sådant fall IC^l.
I föranledande af wäckte anmärkningar, får Ukstotret wäl tilstyrka, at afskriften bor ei^rcerrl8, dock ej högre än 4 tz. arket, och ej i annat fall an der behållningen öfwerftiger 2; R d. Men angående stampladr papper til Bonpteckuingar, finnes ater det böra skäligen förminskas i sä matto, at hwardera exemplaret af Boupteckning ma förfes med Lbarta til 2^.dels procent af 8umm» InventLiii, eller at deraf inalles til berörde afgift för bada exemplaren utgör ^öidelS procent. 21. §. Sedan det blifwituplyst, atHögwördige Praste-Standets pluralits antagit Utskottets projekt om ckartL Ligiilata a Lysnings-fedlar, finner Utskottet icke nödigt at inga i något närmare utlåtande af de i detta ämne ömsom framställde och motsagde an - Den 17 Mars. 8fr anmärkningar, uran tror sig blott böra i denna §. göra tilläggning derom, at Pastor af de i afstrifrcn honom tstställdc Lonrrib^ions-sedlar mä insända inom förelagd tid ti! wcderborligt stal* le, sirrkt bewis öfwer beloppet af LäftemansBewillning enrot llecepvss a den ingifwande VouMelw-förteckningen, och til sin säkerhet belie a de>: ->SL honom uptedde afskrift afhwarje Vedek -söel L zme ar; hwarefter någon anmärkning för pastors befattning i afseende xä Lystung -"sedlars ebartergn^e icke äger rum. Hwarreime Utstottet icke eller ser något deremot wara ar påminna, «r Lysningen ma fa skrifwas a sä små vburtN-bormat som blifwa at lilga. Likaledes gillar Utffottet den af Wällofl.
Maj:t täcktes hvad Stats-Rådet sålunda underdånigst hemställt i nåder bifalla; Och behagade Kongl. Maj:t derjemte förordna, att utdrag af detta protokoll skulle till Finans-Departementet öfverlemnas för att tjena till ledning vid författandet af Kongl. Mnj:ts nådiga proposition till Rikets nu sammanträdando Ständer, angående Statsverkets tillstånd och behof, i hvad densamma kommer att röra Åttonde och Nionde Hufvud-Titlarna; äfvensom att handlingarna, angående de ärenden, hvarom framställning till Rikets Ständer blifvit beslutad, framdeles skulle till vederbörande Utskott öfverlemnas. Ex protocollo A. J Olde. Bih. till R. St. Kungl. Maj.ts Nåd. Ani. till Exp.-Utsk. den 10 Nov. 1862, kl. 10 f. m. Kongl. Majis Nådiga Proposition till Rikets Ständer, om tillägg uti 51 § af Kongl. Kungörelsen den 15 November 1860, angående den allmänna Beväringen: Gifven Stockholms Slott den 2 i Oktober 1862. Under de tvänne sednare åren hafva flerestädes inom riket uppstått föreningar, åsyftande medlemmarnes öfning i exercis, skjutkonst och fälttjenst, samt med ändamål att, vid fiendligt anfall, deltaga i fäderneslandets försvar. De begge Statsmakterna, på samma gång de med tillfredsställelse måste erfara denna nationens upplifvade fosterlandskärlek och detta uttryck af gammalt Svenskmannamod, böra äfven, i hvad på dem beror, tillse, att så ädla krafter icke förspillas.