Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Edia hjertan, och derföre torde instämma med allas öfvertygelse, må blifva enda föremålet för våra handlingar; skänkom aktning åt andras meningar, för att derigenom kunna fordra och bereda aktning åt vär egen, och uppfyllom derigenom den första och heligaste af våra Riddersmanna pligter, att ägna våra lif, vår förmåga och vara bemödanden åt Konungen Fäderneslandet och Äran. Härtill yttrades ett allmänt bifall., 232 Den 8 December. Friherre Wirsén, Gustaf Fredric.- Jag borde troligen vid detta tillfälle icke störa intrychet hos Ridderskapet och Adeln af de vigtigare allmänna ämnen, som jag nu hört framställas, med min vördsamma anhållan om Dess benägna uppmärksamhet åt några till detaille inskränkte omständigheter; men jag föranlåtes dertill af skyldighet att närmare upplysa förhållandet, i anledning af Herr Grefve v. Schwerins yttrande om Riks - Hufvudboken , och att allmänna Medel blifvit i Götha Canal placerade. I förra afseendet anser jag mig böra anmärka, att ämnet skiljer sig i tvenne delar. Den första angår frågan om sjelfva Riks-HufvudBokslutet. Riksens Ständer begärde hos Kongl. Majit att ett sådant Bokslut skulle få författas , efter ett af Stats-Commissarien Widegren föreslagit och af Riksens Ständer gilladt Formuiaire, från och med år 1810 eller det år, då Stats-Förvaltningen vidtog efter förändrade grunder. Detta har Kongl. Maj:t i Nåder bifallit, och StatsCommissarien Widegren är uppdragen verkställigheten häraf, hvarmed han ock nu sysselsätter sig , och derföre äfven njuter tjenstledighet från StatsContoiref. I sammanhang med detta ämne var äfven fråga väckt om en förändring uti Krono-Räkenskaperne i allmänhet, som skulle sträcka sig ej mindre till LandsBöckerne än till hvar enda Uppbördsmans Special-Räkning, och tillika ingeck deruti ändring Deri 8 December.- 233 af Terminer m. fl. omständigheter, som afveko från hvad hittills varit uti detta magtpåliggande ämne stadgadt.
Brefvet den 5 September 1815 blifvit bruksegaren tillerkändt för af honom medgifven nedsättning i de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter, dels de 83 stafrum, som i samma Bref ansågos erforderliga till byggnadsoch laggvirke, dels ock det bränslevirke, som med nutidens förbättrade anstalter vore behöfligt för tillverkning af de 1561 skeppund svafvel, hvilka borde årligen till Kronan levereras, — så skulle, med antagande att, på sätt Skogs-styrelsen inhemtat, 65 kubikfot ved i medeltal erfordrades för åstadkommande af 1 skeppund svafvel, samt således 70! stafrum till 1561 skeppund, bruksegarens årliga afverkningsrätt, med inberäkning af nämnda 239 och 83 stafrum, kunna, utan hinder för tillverkningen af Kronans svafvel, inskränkas till 392' stafrum, deraf åter blefve en följd, att Kronans nettoinkomst af allmänningarne skulle uppgå: under åren 1864—1884 till 550 Riksdaler, under åren 1884—1904 till 2,500 Riksdaler och efter denna tid till 3,200 Riksdaler samt till ännu högre belopp, om, å ena sidan, virkesprisernas ständiga stegring samt någon inkomst af mulbete och löftägt äfven tages i beräkning, samt, å andra sidan, bland afkortningarna icke upptages någon del af revierförvaltarens lön, såsom i alla fall enligt stat utgående af dertill särskildt anslagna medel; och ansåg, på grund häraf, Skogs-styrelsen det kunna antagas, att årliga behållna afkastningen af ifrågavande skogar skulle komma att betydligt öfverstiga den inkomst, som Staten kunde af desamma påräkna, derest de såsom rekognitionsskogar skattesåldes.
Derföre måste man tillse, att man bygger på denna grund, och icke rifver ner hvad som på densamma är upfördt; och är det någon, som med orent hjerta byggt på denna grund, så, långt från att han skulle hafva rättighet att när som helst lösrycka .sig från den, så är det fastmer bättre att tillse, att han qvarhålles på denna grundval, att han bearbetas och förvandlas till en lefvande sten, som hvilar säkert på denna klippa, LagUtsk:t har vid behandlingen af denna fråga, efter min tanka, helt och hållet förbisett äktenskapets stora och heliga betydelse och ändamål. Det står till en början i Utskrts Utlåt., att när den ena maken beträdes med slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag, samt när en sådan stridighet i lynne och tänkesätt hos begge makarne sig yppar, som, under ständiga utbrott, slutligen öfvergår till uppenbart hat, må domstol ega att döma till skilnad i äktenskap. Man har förbisett, att dessa förhållanden skulle vara undantagsfall, och att man bör tillse, det de blifva så sällsynta, att de, snart sagdt, försvinna, i st. f. att genom lagstiftning upmuntra till skiljsmesson. En värd talare har visserligen sökt, att genom en slags, att jag så må säga, advokatyr visa, att Utsk:ts förslag i fråga är bättre derföre, att mellan de särskilda orden står ocå, men icke eller. Om den värde talaren hade jemfört detta förslag med den förut befintliga lagen, skulle han onekligen genast hafva funnit, att lagstiftarens mening icke varit sådan, som han förutsatt, utan meningen har varit att låta en af de tre kategorierne: slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag vara tillräcklig anledn. till äktenskapsskilnad. Kan väl slöseri anses såsom tillräcklig orsak till skiljsmessa ? Skall man stryka liksom ett tvärstreck öfver Skriftens ord, öfver den gudomliga lagstiftningen Den ena maken skulle sålunda kunna göra sig till slösare, för att derigenom framkalla en skiljsmessa, till skada icke allenast för den andra makan, utan äfven för barnen.
För alt ej, för ofta besvära Ståndet med Eleclorsval, hade jagtrott lämpligast vara, all antingen, såsom i de öfriga Stånden, genast välja Electorer för hela riksdagen och att låta dem utan förlust af denna egenskap kunna i Utsk. inträda; all Ståndet jemte de 25 Electorerna straxt valde så manga fyllnadsmän, att man lika sällan behöfde förnya sådana val, som man förnyar deni, hvilka göras till ledamöter i förstärkt SlalsUstk.; eller ock, om befattningen af Elector ansåges icke böra förenas med den af Utskrs-medlem, att man efter första Utsk:s-l)ildningen vid riksdagens början, icke blott fyllde de afgångne Eleclorernas rum, utan äfven valde så många fyllnadsmän, att Electorsvalen sällan återkomme. Men då dessa afsteg från hvad hittills ölligt varit, torde anses alltför stora, eller betänkliga, innan erfarenheten visat den nya inrättningens följder, i händelse hon skulle antagas, så har jag inskränkt min framställning, till frågans väckande i allmänhet, öfverlemnande hennes närmare utveckling och tillämpning lill Ridd.Ulsk:s bepröfvande. O Hr Akerman, Fredr.: Då den af Hr von Hartmansdorff nu väckte motion otvifvelaktig! lärer blifva remitterad lil! Ridd.- Utsk., hvars betänk, vi således i sinom lid hafva att förvänta; är det visserligen lid nog alt yttra sig om detta förslag kan vara nyttigt eller ej. Jag kan dock ej underlåta, alt nu genast yttra den förundran, som motionen i vissa fall väckt hos mig. Att den kommer från Hr von Hartmansdorff, att han, som åberopat en 25-årig erfarenhet, först nu funnit,' ali det hittills följda, och i Ridd.Ordn. stadgade valsättet ej är bia; det tyckes nog mycket erinra om del gamla ordspråket, som säger: när jag dröjer är det rätt.
Widare förmälke Herr Lanbt-Marstal en, atr i samma plenum nemligen förlidne gärdag, hade Kammarj unkaren ak forzelles uolästett yttrande angående »plågande wid denna Riksdag af frägan om bibehällande af RikfensStändersJustitiä Ombudsmans embe c. Denna morion afHsrr akkorselies hade blisivir gjord i sam. manhang med Herr Landt'- Marskalkens propvsiiion till wal afElectorer till utseende afen Riksens Sttnders Justiliä-Ombudsman, och hade dä blifwi'lagd pä bordel, emedan ven tid dä war inne dä Ridderstapet och Adeln borde begifwa sig i plenum pinorum. Zerr vännerstam, hostan, vpläste följande: Del är i anledning af der anförande, hwilket Herr ak torselles förleden gärdag »plast, son, jag har begärt ordet. Jag anser mig likwäl icke böra uptaga Högloft. Ridderstapet och Adelns tid med försök att utreda den äsyftade och möjeliga elier werkeliga nyttan af Riksens Ständers Iustitiä Om» AndrDel. s?. Ombudsmans ijensten samt betz inflytande pä beståndet af wart numarande regeringssätt. Jag sär äfwen erkänna, at ehuru jag, såsom ledamot as Lagutskottet wid denna Riksdagen, ägt tillfälle, att i åtskilliga delar gransta Justitiä - Ombudsmannens åtgärder/ tilltror jag mig dock icke att i nämnde afseende kunna gifwa ett bestämdt och säkert omdöme. Den wärde ledamoten, som yrkqt betta embetes uphäfwande wid denna Riksdagen, torde hasina warit sa länge fränwarande ur Swerige, att han icke noga kunnat märka alla omständigheter, hwilka inga uti en sadan pröfning, och han har ma hända ej hunnit Under sina besök i detta land uptäcka dem.
§ 12 Den som lejer sådan arbetskarl ansvarar för att han kommer till arbetet och därifrån, då arbetstiden är slut, han skall förse honom med föda och underhåll under arbetstiden. Han är hans husbonde efter lag. Rymmer arbetskarlen meddelas genast kommendanten och efterlysning sker. Visar det sig att den som uttagit karlen brustit i tillsyn eller rent av främjat hans flykt, svarar han för alla kostnader i samband med hans efterspaning och återskaffande. § 13 När arbetskarlen återlämnas till inrättningen, avges ett omdöme hur han förhållit sig. Dagspenningen överlämnas till kommendören, att utbetalas till karlen, då han blir fri, med avdrag för kläder. § 15 Kan arbetskarlen företa bevis, att någon vill anställa honom i tjänst, är han berättigad att bli fri. Kommendanten avger rapport till befallningshavande, som förordnar om karlens skyndsamma lösgivande och förpassning till behörig ort. § 16 Har arbetskarlen sedan han ankom till inrättningen fått genom arbete, arv, gåva eller testamente en summa av 33 riksdaler 16 skillingar, skall befallningshavande släppa honom fri, om han de 3 sista månaderna gjort sig känd för flit och gott uppförande. Han får ett avskedsbevis, där hans förhållande under arbetstiden redovisas. § 17 Kommendanten har skyldighet att till vem som helst lämna upplysningar om arbetskarlens förhållande den tid han varit på inrättningen. Han skall också på arbetskarlens begäran hjälpa honom till vidare utkomst. § 18 Den arbetskarl, som gjort sig känd som pålitlig, får för viss tid gå till annan ort för att söka arbete. Befallningshavande i den orten får meddelande att karlen är frisläppt, så att tillsyn över hans uppförande kan hållas. Får han tjänst meddelas detta till kommendanten, Får han inte tjänst är han skyldig att återvända till inrättningen. § 19 Då arbetskarlen blir frisläppt och lämnar inrättningen skall hans behållna arbetsförtjänst och allt annat han äger utlämnas till honom. § 20 Han har rätt att få en viss del av sin inkomst, om han har permission att söka nytt arbete. Även har han då tillgång till sina kläder. § 21 Rymmer karlen får den som tar fast honom och överlämnar honom 6 riksdaler 32 skillingar, vilket genast utbetalas av befallningshavande i länet där han greps.
Han kunde ej heller, i anseende lill den länge fortfarande ovissheten, huruvida räntehöet skulle levereras in natura eller betalas efter mgrkegångspris, vidtaga den för hvarje klok landtman nödvändiga åtgärden, att, efter råd och lägenhet, antingen i tid inköpa den emot räntehöet svarande qvantitet hö, som erfordrades för ladugårdens vidmagthållande under vintern, eller ock på marknaderne, sorn höstetiden höllos, afyttra de kreatur, till hvilkas framfödande fodertillgången, minskad genom räntehöets levererande in natura, vore otillräcklig, och, sorn ett sådant förhållande icke kunde annat än högst menligt inverka på landtmannens beräkningar, ville Motionairen, efter uppmaning af sine Comittenter, till afhjelpande af omförmälde olägenhet, föreslå, att uppsägningstiden för leverering af räntehö måtte förändras till den 29 September, hvilket så mycket mindre borde möta någon svårighet, som höskörden långt före den tiden vöre fullbordad, och rån le la ga ren då haft tillräckligt rådrum att, med afseende på resultaten af skörden för året, afgöra, huruvida han ansåge det med egen fördel öfverensstämmande att få räntehöet in natura a flemnadt, eller icke. Bih, till R. S. Prot. ib34 4 Sami. Q:dra Afd. f%f 7 tde Häftet. a Statssamt Alita., fiesv, och Oecon.-TJtslu Utlåtande N:o 32;.
Nio 8j. skulle vara slutad klockan sju eftermiddagen, utan afseende på de StcvstStende gövomålens mängd och beskaffenhet, samt änskönt håde parter och Domstol möjligen funné sig mera belåtne med sammanträdets fortsättande. Domstolen har magt att, genom upprop af parterne och medelst de frånvarandes pliktfällande, tillhålla dem att infinna sig i rätter tid; och erfarenheten har visat, att dettn medel, der det begagnats, varit i allmänhet tillräckligen verksamt för ändamålet. På grund häraf, och då äfven i sådane mål, dec för talans bevakande viss timma måste iakttagas, densamma synes böra lämpas efter den allmänna rättegångstiden, och, hvad serskildt concursinål beträffar, för hvilka tillbakaflyttning af den nuvarande fatalie-timman, klockan sju om aftonen, till klockan tolf på dagen, blifvit af Rikets senast församlade Ständer tillstyrkt, men af Kongl. Majrt afslagen, emedan Kongl. Maj:t ansett berörde undantag i dessa mål kunna leda till förvillelse och lill mången borgenärs förlust af dess rättmätiga fordran, något verkligt behof af en sådan förändring, efter Utskottets tanka, destomindre eger rum, som Härads-Rätten är oförhindrad, att, på sätt vid Rådstufvu-Rätter och Hof-Rälter oftatillgår, uppropa och företaga målet före fatalie-timmans utgång, under medgifven rätt för de borgenärer, sorn tillslädeskomma efter uppropet; att likafullt, inom fatalie-lidens slut, sina fordringar hos Domstolen anmäla och bevaka, hemställer Utskottet, att ofvanberörde motion icke mätte bifallas. Ett af Motionairen, såsom ledamot i Utskottet, afgifvet serskildt yttrande; hvari jemväl en annan Utskottets ledamot af Bonde-Ståndet instämt, bifogas härjemte. Stockholm den 3 Julii 1834* Reservation af Lars Hansson ifrån Götheborgs och Bohus Län; ”Då Höglofl.
En så mild, så ljuf, så genomälskvärd varelse, som denna sexåriga flicka, hade Doktoren aldrig träffat på – icke ens gjort sig föreställning om ett så fogligt, nycklöst, qvinligt väsende, – men så mycken vilja, så många, om än ej alltid de allraförståndigaste önskningar (kapriser), att man måste kunna lefva, tyckte Doktorn likväl icke skada, och allt dylikt saknade han hos sin lilla patient. Ödmjuk, lydig mot alla, tacksam öfver sin ålder för hvarje sig bevisad ringa tjenst, tog Elin mot ingen med barndomens sorglösa oberoende leende, som gör en så godt att se ... höra henne glädtigt skratta var aldrig att tänka på Doktorn blef brydd, och med hvar dag så mycket mer, som han började märka att Elin, trots all viljelöshet och foglighet, ändock ville – längtade efter någonting, ja lefde egentligen endast och allenast i denna längtan. Men hvarefter? Hvad eller hvem väntade hon oaflåtligt att få se inträda genom den dörr på hvilken hon, så snart hon fick vara i fred, fästade sina oskuldsfulla ögon? Modern var det icke Ehuru Doktorn aldrig nog kunde prisa Grefvinnan under den kritiska tiden, hade han sett nog af hennes förändrade uppförande sedan, för att veta det Elin icke kunde längta efter henne. Fadren var det icke Elin hade synbarligen mindre räddhåga för honom, men hennes kind var än hvitare, pulsen än mattare efter den oroliga Faderns apparitioner i hennes rum Fru Wahl icke heller ... fastän vid hennes åsyn en svag glädjerodnad färgade Elins hulda anlete, men ögonen förblefvo häftade vid dörren, för hvarje dag med mera längtansfullt, smäktande uttryck Doktorn, en femtiårs ungkarl blef otålig. Åtskilliga vreda tankar begynte spöka i hans hjerna om qvinfolkens skapelse blott till karlarnas plåga, hvilket allrabäst bevisas nu, då till och med en flicka utan något af sitt köns vanliga lyten, utan ens något af hvad man kallar hufvud nog, för att troligen nånsin komma att begripa, huru det går till att förställa sig, ändå kunde vara sådan, att icke sjelfva f–n förmådde taga reda på henne.
Enl. denna beräkning skulle efter en tid af 200 år, fördelad i 75 serier eller perioder, under hvilka det skulle åligga kanal-direkt, att ombesörja utlåningen af medlen för att vid hvarje periods slut med ett på förhand beräknadt belopp lill Riksg:ds-Kont. öfverlemnas, fonden genom räntornas ständiga hopande hafva växt till en summa af 2,000,000 R:dr, såvida medlen under hela tiden kunde utlånas emot 5 proc. Vid tiden för sistmde Riksdag var räntefoten i allmänhet 6 proc., men, som de vilkor, hvarunder direkt., enl. af K. M. fastställdt reglemente finge utlåna de under dess vård varande medel, voro vida strängare än det i allmänhet brukades, beräknades den blifvande räntan å bolagets medel endast till 5 proc. Ständerna gillade den framlagda planen och kanal-direkt:n har äfven under de år, som sedermera förflutit, å uti planen bestämda^ ter - Den 4 Mars. 77 miner lill Riksg:ds-Kont. inbetalt hvad den skola inbetala. En af dessa terminer .inträffar vid innevar:de års slut och tidpunkten är således inne att göra en förändring, icke i sjelfva planen, men väl i bestämmandet af räntan, om det sednare skulle finnas vara af nöden. Att R. St:r vid 1840 och 1841 årens Riksdag förutsågo, att en sådan förändring af ränte-beräkningen skulle kunna blifva af behofvet påkallad, ådagalägges deraf, att räntefoten för de medel, hvilka skulle för kanalens underhåll afsättas och göras fruktbärande, endast tills vidare bestämdes till 5 proc. I de 2:ne motioner, hvilka af StatsUtsk. genom förevar:de Utlåt, besvaras, hafva motionärerne omförmält, hurusom kanaldirekt. -n bar att bekämpa betydliga svårigheter för att kunna under hand förskaff sig 5 proc. å de medel, hvilkas förräntande å direktm ankommer, enär de i reglementet stadgade lånevillkor äro serdeles stränga.
(Allm. Besv.» och Ekon.-Utsk:s Bet., N:o 46). S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga förekommit derom, huruvida Technologiska Institutet må kunna anses uppfylla det med dess inrättande afsedda ändamål, helst åtskilligt skulle vara alt anmärka emot Styrelsen och förvaltningen af nämnde Inrättning; och då Rikets Ständer, som icke äro i tillfälle att ingå i erforderlig noggrann pröfning af hithörande förhållanden, fästat synnerlig vigt dervid, att ämnet må blifva till fullo utredt, enär ifrågavarande med ett betydligt Stats-anslag försedda Institut har till föremål att i väsendtlig mån bidraga till den inhemska industriens utveckling och förkofran; alltså ta, Rikets Ständer hos E. K.. M. i underdånighet anhålla, det en Comité af sakkunnige män måtte nedsättas, för att utröna tillståndet inom den Technologiska undervisnings-anstalten, samt, i fall skäl till anmärkningar förefinnas, jemväl utreda, huruvida det felaktiga må vara föranledt af Institutets stadgar, eller ock ega sin grund uti en försummad efterlefnad af hvad i dessa blifvit föreskrifvet. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 20 November 1844. H Expeditions-Utskottels Förslag till und. Skrifvelse, N.o Sz. N:o 32. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Nov. 1844 Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 3o Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående upplåtande af en j or drj md, till byggnadsplats för nya Observatorium i Upsala. (Stats-Utsk:s Ull., N:o 44.) S. A. K. Sedan H. K. TI.
Detta allt hafva Riksens Ständer under öfvervägande tagit ; och hvad nu först angår den fråga, om hvad vid anläggandet af nya vattenverk hädanefter bör iakttagas, l\afva Riksens Ständer funnit att, enär hädanefter någon anmäler sig att bygga nytt vattenverk, icke allenast lagenheten dertill bör, såsom hittills, af Do mstolen i orten synas, utan ock, der uppdämningarne kunna verka på längre afstånd, en fullkomlig, efter Vetenskapliga grunder och med tjenliga Instrumenter anstäld afvägning , till utrönande af vattnets höjd, företagas, tillika med undersökning angående inoch utloppet af de sjöar och strömmar sorn ofvan och nedan vattenverket belägne äro; hvarförutan Riksens Ständer ansett det förordnande böra utfärdas, att de inom - Den 11 Juli. 1*31 om Krono-Hemmans eller Krono-Afradsland* områden belägna strömfall må af åboerna fa en* dast tills vidare begagnas, men icke genom Skatteköp Kronan afhändas, hvilken vid dispositionsrätten deraf bör bibehållas, på det icke större anläggningar och en allmännare nytta för Riket i framtiden måtte hindras och vid de tillfällen, då strömfallet för sådana ändamål behöfves, någon större ersättning än för nödiga byggnader kunna komma i fråga; i hvilket afseende ett utmål, närmast intill strömstället af ett, två å tre Tunnland, efter strömfallets och den sistnärnde markens beskaffenhet, borde utsättas. Beträffande åter strömmarnes och åarnes rensning och öppna hållande, så hafva Riksens Ständer trott, att i fall den i detta afseende, under den ao Febr. 1764 utfärdade Kongl. Förordning noga handhafves och efterlefves, de olägenheter, som nu genom uppdämningar och underlåtna strömrensningar tillskyndas Jordbruket, skola till någon del kunna förekommas; och få Riksens Ständer derföre hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att nyssnämnde 1764 års Förordning måtte varda upplifvad och ett noggrant iakttagande deraf allvarligen påbudet.
Redaktionen vill till upplysning i detta afseende här meddela några ganska betecknande handlingar, hvilka icke blifvit af akademien uppmärksammade. Möjligen kan redaktionen framdeles blifva i tillfälle att offentliggöra vidare fynd i denna fråga. För närvarande hänvisas till nedanstående. Den 25 December 1854 skrifver Bernhard v. Beskow, akademiens dåvarande ständige sekreterare, och, så att säga, ledande man, till utgifvaren af Codex argenteus, A. Uppström sålunda: » Då Akademien för fyra år sedan, med sin skådepenning i gnid uppmuntrade första början till det nu så ärofullt afslutade arbete, yttrade Ordföranden i hennes namn, att » Hon * skulle med nöje se om Tit. sysselsättningar på linguistikens ffclt allt närmare fördes inom den fosterländska språkforskningens område. » Hon eger nu förnyad anledning att upprepa samma önskan. Och i sjelfva verket, hvad kan mera öfverensstämma med syftningen af det förväntade anslaget utaf allmänna medel till språkforskningars fortsättande, än att dessa vändas till källorna af modersmålet, på det att vår literatur må kunna småningom hålla jemna steg med andra länders, i en så maktpåliggande national - angelägenhet ?Är det icke sorgligt, att under det forskningen riktas åt alla språk, både äldre och nyare, vårt herrliga modersmål Bkall vara det sista, soip ifrågakommer? Hvad skola Stjernhjelms, Svedbergs och Ihres skuggor säga derom? Är det icke ännu såsom Schibboleths författare för halftannat århundrade sedan, klagade: » Hvad som utrikes och främmande är, si thet är med stor begivighet sökt, thet är elskadt, thet är högt acktadt; therpå hafve vi ingen tid, möda och kostnad ospard; och then som thet kan, han går fram, när en med sitt Svenska mål står tillbaka. » Om än det kunde synas, såsom låge i denna framställning förborgad någon egennytta af Svenska Akademien, så är det dock icke Hon utan sjelfva språket och vetenskapen, som eger deraf den Btörsta vinning, liksom det ingalunda är för Akademiens egen utan för det allmännas skuld Hon sjelf underkastar sig det mödosamma Ordboksarbetet.