Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 24. i anledning af åtskilliga, utaf Rikets Ständer vid sist förflutna Riksmöte föreslagna, lagförändringar. I. A. 162. — N:o 25. med förslag till ändring af 7;de och 17:de §§:ne i 30:de kapitlet Rättegångsbalken. I. 163. — N:o 26. angående förhöjning af lån-procenten vid inhemsk ulls belåning i Ull-diskonl-fonden. I. 163. R. 212. IX. B. 493. X. A. 13. XI. E. 3. — N:o 27. angående beviljandet af ett lån för verkställande af tomt-regleringen i den afbrända gamla stadsdelen af Lidköping, mot ansvarighet af lomt-egarne i nämnde stadsdel. I. 163. R. 212. IX. E. 256. — N:o 28, angående anvisande af medel till godtgörande af från Stats-konloret, utaf under händer hafde medel, ulgifne förskott, dels lill understöd utan ålerbetalningsskyIdighet, och dels lill lån åt de genom eldsvåda hemsökte innevånarne i staden Gustavia å S;t Barthelemy. I. 163. R. 213. V. B. 184. A. 248. E. 327. — N:o 29. angående Decimal-systemets tillämpning på Rikets mynt. I. 163, 212. R. 213. III. B. 478. Propositioner och Skrifvelser, Konungens JNådiga. — N:o 30, angående inrättande af Tvångs-arbetshus i Stockholms stad och rikets samtliga län. I. 163, 302. IX. E. 126. — N:o 32. om val af ett hemligt Utskott. I. A. 209. E. 273. — N:o 33. angående verkstäld fördelning emellan särskilda embetsverk af den vid sislförflulna riksdag anslagna summa till gratifikationer och ljuspenningar åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbeljente.
N:o 403. näslförutgångne Februarii, samt åtnjutande af de löneförmåner, som framdeles komme att bestäm-» mas, och hvilka sedermera, enligt Nådiga Ordres, gifne Högqvarteret Strömstad den 1 Augusti sistberörde år, bestämdes i likhet med hvad en Officerare af samma grad vid Konungens Eget Värfvade Regemente innehade, att af Krigsfonden qvartaliter utgå; och som R. S., jemlikt deras underdåniga Skrifvelse af den 3o Novemb. nästlidet år, förklarat Öfverste-Lieutenanten de Mottoni berättigad att, för dess innehafde Förste Majors-beställning vid Regementet Royal Svedois, erhålla löne-ersättning, och med Majoren Friherre Koskull enahanda förhållande, som för de Mottoni anfördt blifvit, i så måtto eger rum, att den förstnämnde jemväl erhållit K. M:ts Fullmagt å den beställning, sora han, i anseende till upplösning af det Regemente, hvarvid lian. tjenstgjort, mäst, jemte innehafvande lön, frånträda; så, och då vanligt varit, att, då Corpser blifvit reducerade eller tjenster indragne, de, sorn, enligt Fullmagter, innehaft Beställningar med löner, fått samma löner intill afgång eller befordran behålla; hafva R. St. äfvenledes funnit Friherre Koskull böra tillgodokomma ersättning för den löneinkomst, lian vid merberörde Regemente innehaft och utan eget förvållande frånträdt, samt förthy, intilldess han erhåller motsvarande eller högre lön å Stat, uppföras å Allmänna Indragnings-Staten till åtnjutande årligen, af a5o Rdr jemte det expeetance-arfvode af 200 Rdr han derå redan innebar, hvilka sammanräknade 45o Rdr utgöra det belopp, som, Etcp. Vtth Förslag till tind. Skrifv. N:o 4°3. 277 enligt E. K. M:ts nu gällande Stat, Andre Majoren vid Konungens f. d. Eget Värfvade Regemente i lön bestås. Beträffande
Denna, som rar systerdotter till den afiillne Pastor Hildebrmd, hade flyttat till Göttiiigen, sedan hon nyligen förlorat sina bida föräldrar, och bodde nu hos sin morbror. I djup sorgdrägt och med ett uttryck, som om ock ej det vittiindc, att iifven hon fostrats i lidandets skola, kroppsliga - intriidde hon till Chrisrine Herinanii. Fran första ögonblicket slöts ett innerligt viinskapsh; rnd dem emellan. Ehum Christine ibland, sjelf förde pennan, rar det dock niest Auguste! son1 nedskref hrad hennes riin dikterade, s h l bref som dikter, samt gjorde afskrifter att niedtaga till indra s.iuka i grannskapet. aterkorniiien frin dessa vandringar till Christine, beriittade Auguste för denna, hvilken trijst och v %lsignelse hon dermed Sstadkoinmit. Hon bar sni5 kärleksg5fvor och helsningara, skrifver Christine. still de sjuka fr5n mig, och förde hjertliga helsningar tillbaka. P5 detta siitt bildades ett kärleksband mellan ile sjuka i Göttingen. O. nied Iivilket intresse lyssnade jag ej till Augustes berättelser och följde med p2 hennes kiirleksviigar! Jag deltog i hennes omsorger och - 238 böner för dc olika sjuka, och detta utgjorde ett starkt föreningshand oss emellan .. Mgon tid derefter hlef Christiues far 1~lötsligt kal: ad till unirersitetet i Heidelberg, en kallelse som han tyckte sig ej böra afsl5. Tanken pa att nödgas afst5 från sin verksamhet i Göttingen kostade Christine heta strider. Skilsmessan hlef ocks5 ganska svar; fru Hermann fick likväl före afresan den ljusa idén att bedja Auguste följa ined och under en tid haila Christine rallskap, för att derigenom underlätta för den sjuka öfverghgen till s5 förändrade förhällanden. Fröken \ \ ' alther var iifven beredd att 6fvergifva sin hem, för att följa vinnen. Hon har aldrig leninat henne sedan!
II af nu afslutade allmänna traktat blifvit in tagen en särskildt punkt, af innehåll att definitiv öfverenskommelse bör af Hans Maj:t Konungen af Danmark träffas med Svenska och Norrska Regeringarne i afseende på framtida underhållet af nämnde fyrar och håkar. Till följd häraf har, under förutsättning att en allmän traktat knmme att afslulas om alskaffande af alla afgifter å segelfarten genom Öresund och Balterna, eli provisoriskt aftal i ämnet blifvit Iräffadt mellan Kongl. Majits Fullmäktig i Köpenhamn och Kongl. Danska Regeringens ombud, samt af Kongl. Majit godkändt, enligt hvilket den årliga ersättningen af 10,000 R:dr Hamburger Banko, som Sverige nu uppbär af Danmark, bör kapilaliseras efter enahanda grunder, som blifvit följda vid bestämmandet af lösnings-summan för Sundska tullen. Eller behörigen granskad uträkning uppgår det Sverige sålunda tillkommande kapitalbelopp till 311,307 R:dr Danskt Riksmynt. Den simuna, som Sverige enligt den allmänna traktaten bör utbetala för af skaffaudet af Oresundska tullen, utgör, såsom ofvan är uämndl, Danskt Riksmynt 1,590,503: Om derifrån aldrages nyssnämnde Sverige tillkommande ersättning för fyrars och båkars underhäll med . 311,307: så bli Iver det belopp, som till Danmark bör utbetalas, Danskt Riksmynt . 1,279,196: motsvarande i jemnad summa 2,558,400 R:dr Svenskt Riksmynt. Beträffande sättet för betalningen af denna summa, så enär under nuvarande tidpunkt och då Rikets kredit torde komma ali på utländska orter anlitas i anledning af de betydliga allmänna -arbeten som förestå, det sannolik* icke läte sig göra att emot billigare vilkor än 4 procent ränta erhålla ett lån, för alt dermed betala lösningssumman på en gång, bar Kongl. Majit ansell lämpligast all i den speciela konvention, som, jemlikt den allmänna traktaten, bör i afseende ä liqvidations-sättet afslulas emellan 0 StatsUtskottets Utlåtande N:o 48.
I konungens parti hördes med nöje hr Seller-grens präktiga bas; nöjet i öfrigt var dock näppeligen oblan-dadt, åtminstone vid första representationen, ty operan gick i sin helhet ej så litet knaggligt, något som man också anmärkte vid iröken Almatis första uppträdande i » Carmen ». Yri antaga att detta kom sig af otillräckliga repetitioner, hvad » Aida » beträffar; hur det kom sig att » Carmen » nyssnämnda qväll gick så märkvärdigt lojt lemnas derhän. Otillräckliga repetitioner borde emellertid aldrig ta vara en komprometterande orsak till dåliga föreställningar vid ett konstinstitut af kgl. operans rang, som dermed förtar intrycket af de goda framställningar, den visat sig kunna lemna. Då det gäller att låta allmänheten i flera operor beundra en resande gäst, som har blott knapp tid att ge oss, kunna vi till en viss grad öfverse med hvad som då i den motiverade brådskan kan gå på sned. Men då fröken Almati ganska länge stannat i Stockholm, lär det väl ej kunna försvaras att på detta sätt forcera operans arbeten — till på köpet när sedan den prestation, för hvars skull denna ifver utvecklats, knappast visar sig värdig » tant de bruit ». Afven » Leowora » har upptagits &gt;ur tornets djup, fördold för verldens öga », upptagits för fröken Almatis skull, men den talangfulla artisten har, trots sina bemödanden, dock icke hunnit den konstnärshöjd, att hon kan försona oss med all den myckna — rent ut — fula musik, som derna opera innehåller. Utan tvifvel, » Leonora » är det verk, der det bäst lyckas Donizetti att bestiga den tragiska koturnen. » Lucie » är melodiskönare, men ej så dramatisk, » Anna Bolena » och * Lucrezia », » Polyenetes » och ^Sebastian » gifvet underlägsna, och Jl furioso dell ’ isola di San Domingo » — hu då! Men denna dramatiska intuition är mycket vacklande, faller ej sällan offer för frestande lyriska retelser och — dessutom — besitter en teknik af miserablaste slag.
Äldste ÖfverCommissarien vid nämde Verk, P. A. Heyderich, 8 Den 21 April f. m. hade inlemnat förslag till minskning i den använda Tjenstemanna-personalen, som till en del antogs, ehuru bland annat icke i afseende på ÖfverCommissariatets indragning såsom Collegium, och återställandet af en enda Chef, såsom under den tid Verket tillhörde ett enskilt Bolag, Genom ÖfverCommissarien Heyderichs den 6 dennes timade död är en ÖfverCommissarie-plats i GeneralAssistanceContoiret blifven ledig, och får jag vördsamt föreslå, att denna plats mätte tills vidare lemnäs obesattx och att x om under närvarande arbetsordning man skulle anse oundgängligtx att tillförordna någon, som förrättar tj ensten, endast skillnaden emellan den tjenst förrättandes innehafvande lön, och ÖfverCommissarie-lönen måtte honom såsom arfvode anvisas. Herr Rosenblad, Bernhardanförde vidare skriftligen: Bland medlen att framkalla och belöna skickligheten och förtjensten vid Riksens Ständers egna Verk , är tryggheten för Tjenstemännen att vara förvissade om efterlemnade enkors bärgning. I Riksens Ständers Bank har också, till en del med stora publika bidrag, blifvit bildad en rik fond, och en enka efter en af de äldre Commissarierne erhåller 5oo R:dr B:co i årlig pension. Det andra Rikets Ständers Verk är i detta afseende ej så vällottadt. Enka efter Den 21 April f. m. 9 en ÖfverCommissarie vid GeneralAssistanceContoiret erhåller af Verkets EnkeKassa endast 180 R:dr B:co. Äldste ÖfverComtnissarien P. A. Heyder i ch är nu nied döden afgången. Under längre tjenstetid utmärkte han sig genom särskilt nit och skicklighet. Han ordnade den vidlyftiga lånerörelsen på ett sätt, att den kunnat tjena till modell för Bankens lånerörelse på guld och silfver.
N:o 62 förfallit, kan jag icke förstå, hvarföre R. St:r skola i för stärkt Utsk. votera om medel till en statsbana, hvarom framstäldt förslag redan förfallit. Jag yrkar således, att Irsta punkten i Utsk:s Betänk. N:o 97 måtte afslås, och att discussionen måtte uteslutande föras om denne punkt. Hr Bildt, Didrik Gillis: Den förste talaren har tillstyrkt R. o. Ad, att förena sig om PresteSt:s beslut i fråga om voter:s propos:n N:o 3, hufvudsakligen af det skäl, att emellan PresteStrs och R. o. Ad:s beslut icke finnes någon skiljaktighet. Skiljaktigheterna äro visserligen obetydliga och måhända tillkomna af en tillfällighet; men det tillkommer Ständerne sjelfva och ej Utsk. att borttaga dem. Sådana skiIjaktigheter äro 2:ne först i uttrycket: för och lill fortsättning etc, och sedan deri att R. o. Ad. efter summan, som beviljats, icke utsatt myntsorten. Vi hafva likväl många slag af Rdr såsom Specie, Bko och Rmt. Hvilken af dessa myntsorter R. o. Ad. menat är väl tämligen påtagligt, destoheldre sorn, då kontrapropos:n var utsatt, en ledamot af R. o. Ad. ville, att i Ståndets förevrde beslut skulle införas ordet: Rmt. Dessa skiljaktigheter äro derföre Den t Angnst! f. m. 7 mera formela, och jag finner derföre icke något hinder för R. o i Ad. att förena sig med PresteSt. i dess beslut. En annan skiljaktighet förekommer dessutom, hvilken Frih. Tersmeden förbisett. Då frågan om anslag till banan emellan Örebro och Hallsberg förevar, afslog nemi. R. o. Ad. densamma, men PresteSt. gjorde det icke, utan förklarade, att anslaget till denna bana skulle innefattas i anslaget till banan emellan Götheborg och Örebro. PresteSt. ansåg således, att anslaget till sistnämnde bana kunde användas jemväl till banan Örebro-Ilailsbergr
Statsråds-protokollet gifver jemväl vid handen att sex prebende-pastorater, hvilka varit i elementarläroverkens tillgångar upptagna till en behållen inkomst af tillsammans 6,157 Ridr 67 öre, numera blifvit indragna, så att den årliga räuteafkastriingen af de till elementarläroverken donerade medel med flera särskilda inkomster, hvilka vid förra riksdagen uppskattades till Ridr 52,258: 65. för nästa statsregleringsperiod bör minskas med tillhopa „ 7,103: 68. och kommer sålunda att utgöra „ 45,154: 95; Sammanlagda beloppet af de anslag Utskottet bär ofvan för elementarläroverken tillstyrkt uppgår lill Ridr d,455,242: 67. och då härifrån afdrages dels Riks-statens nuvarande anslag 1,152,509: 80. dels nyssberörda årliga afkastning af donationer m. m 45,154: 95. M 1,177,664: 75. utgör den erforderliga tillökningen i anslaget R:dr 275,577: 92. och tillstyrker Utskottet alltså, att, jemte det elementarläroverkens ofvannämnda särskilda inkomster af donationsmedel m. m. fortfarande påräknas till bidrag vid aflöningen, Riks-statens anslag för dessa läroverk må bestämmas till en summa al 1,408,087 R:dr 72 öre. 65:o. Vid den sistlidne riksdag verkställda reglering af elementarläroverkens anslag upplystes, att under då innevarande statsregleringsperiod å åttonde HufvudBih. till B. St.
Ansökning om eftergift af en honom ådömd Bytesoch Efterräkningsskuld hos Kronan. Uti en till K. M:t den 11 Maji innevarande år ingifven och till Utskottet i Nåder öfverlemriad underdånig Ansökning, har bemälde Major, med framställning, hurusom han genom Jönköpings Stads KämnärsBälts Dom den 1 Julii sisth är, blifvit ålagd att, ä Betänkanden, N:o 220. 4^9 sin hustrus, Grefvinnan Maria Charlotta Helena Creutz’* vägnar, med 82 R:dr 32 sk. 7 r:st. FrälseRänta oell 133 R:dr 23 sk. 9 r:st Efterräkningsskuld, deltaga uti gäldandet af en utaf frami.
Regerings-Formen samt då frågan utgör en del af de stadgar och Reglementen, hvilka Rikets Ständer åligga att för Bankens rörelse och förvaltning uppgöra och bestämma, anmodades Utskottet, att i enlighet med de af Riks-Stånden fattade beslut, voterings-propositioner uppsätta och med dem till Stånden inkomma, på det frågan må varda genom Förstärkt Banco-Utskott afgjord.’ N:o 150 i anledning af väckt fråga om förstärkning af fonden för belåning af fast egendom i Rikets Ständers Bank. Bifölls. Från Y ä 11 o f 1. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ej mindre Expeditions-Utskottets Memorial N:o 37, med öfverlemnande af förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 253, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren 1835,"1837 och 1839 af - if>8 Prot. Utdr. d. 6 Mart, l84>- gifne Berättelser om samma år verkställd granskning af Stats-Verkets samt andra af allmänna medel beslående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1832, 1833, 1834, 1835, 1836 och 1837, än äfven omförmäldte Skrifvt[se-förslag, som blifvit, i afseende på de«s nittonde punkt, återremitteradt af Höglofl. Ridderskapt t och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet; och, efter lagen kännedom af de skäl, som Ridderskapet och Adeln anfört för den beslutade återremissen, enligt hvad af meddeladt utdrag af nämnde RiksStånds
Af hvad Förvaltningen af Sjö-Ärenderne sålunda haft Nåden anföra, täcktes Eder Kongl. Maj:t i Nåder finna ådagalagdt, att de uti Allmänna Magazins-fondens räkenskaper Förvaltningen påförde skulder ingalunda bort uti Förvaltningens Hufvudbok ingå, och ej eller uti Eders Kongl. Maj:ts Flottas Stationers Hufvudböcker kunnat intagas, samt att någon så beskaffad felagtighet i förevarande afseende, som Rikets Ständers Revisorer velat lägga Förvaltningen till last, ingalunda ( 27 ) egt rum; vid hvilket förhållande, sorn, derest tillbörlig uppmärksamhet blifvit egnad åt gränsorne af Förvaltningens samt Flottans Stationers åligganden i de anmärkte omständiglieterne, hort ligga i öppen dag, det ej annat kunnat än förefalla oväntadt, att, sådant oagtadt, icke allenast berörde anmärkning blifvit framställd, utan ock slutsattser deraf velat hämtas, om Bokslutets mindre tillförlitlighet, som skäligen synes hafva hort kunna på verkliga grunder ådagaläggas, innan ett sådant omdöme derom till Rikets Ständer framställdes. Förvaltningen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Maj:ts undcrdånigste, tropligtigste tjenare och undcrsäter CLAES CRONSTEDT. P. J. Warberg. J. H. Kreuger. Eggert Elers. Stockholm den 7 Mars 1831. C. M. af Lehnberg. Till Kongl. Majit underdånigst, i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse, om förrättad granskning utaf Förvaltningens af Sjö-Ärenderne samt Flottans räkenskaper för åren 1827 och 1828. ( 38 ) Ailm. Garnizons-Sjuldms-Directions underd. Utlåt, till K. M:t, i anledning af R. Sits Revisorers Berättelse år i83o. Storma k ti g st e All er nådig ste Ii o n n n g!
De 3ne som genom val beredas, skola altid bestå af landets mäst värdige och uplvste män; det som genom födseln har rättighet och kallas til riksmöten, bör väl också vara organiserat så at det kan hädanefter såsom hittils hedra national representationen, och såsom det främsta icke stå efter i seder, uplysning och förfarenhet ; men huru osäker skall icke den nya Classen af Adel efter et Seculum och mera blifva, då en enda för hvar nummer är at tilgå, hvars beskaffenhet altid blir oviss och slumpen af gör hvarifrån han kommer ? då all Glassens ungdom är utestängd under fädernes lifstid? sent kommer den til säte, ovan vid former och allmänna ärenders behandling, med en trolig afvighet mot den andra classen, hvad nytta är at vänta af dessas biträde och rådslag? Skall väl denna Classen, tilskapad under osäkra utsigter, åt andra yrken riktad bildning, med blandade lynnen och seder, föra et värdigt språk, åberopa sig fädernes ära och bedrifter, eldas af samma ande och mod? Adelns kall utom detta at vid Riksmöten föreställa landet, är at försvara det. Sådant har varit dess uprinnelse, dertil har den ansedd1 sig född och bestämd genom en i generationer bibehållen opinion ogh vane. Riksens Ständer hafva nu beslutat en national beväring. Det är hvarje ynglings skyldighet at vid 20 års ålder stiga i ledet. Men han har rätt at vid 25 gå derur. Glad återtager bondens son plogen: mellanståndens söner deras fäders fredliga yrken. Hvilken qvarstadnar och hvar är det lockande som 1 Felskrivning för ansett. 262 Bilaga till protokollet den 4 Juli 1812 qvarhåller? Icke är det utsigten af en lönande bana, det är äran at tjena fosterlandet, det smikrande af et befäl. Men dertil fordras en förut skedd beredning och föräldrars samtycke.
Så fort vi ha ätit, kan jag tro. BERGENHJELM. »Frihet vill jag lofva Är den bästa gåfva»... HANNA. Tyst! BERGENHJELM (hviskar). Hyss...! hvarann och gå in i salen.) (Båda lägga ett finger på munnen, se leende på _________ Det har du rätt i. Men jag får försöka ANDRA AKTEN. Samma rum som i föregående akt. knyter banden i sin teatermössa. Ada. likaledes ytterklädd, kommer från de inre rummen. Fru Hermens i ytterkläder står framför trymåen och FRU HERMENS. Hur var det med Hanna? ADA. på några villkor, att jungfrurna skulle vara hemma för hennes skull. FRU HERMENS. att lämna henne alldeles ensam. ADA. gud vet, om den inte ä' konstgjord, för att slippa gå. FRU HERMESS. nog inte släppas så lätt. Ja, ja, om jag vore hennes mor, skulle hon Ah, det ä' ju bara litet hufvudvärk, och Men jag vet inte, om vi stå till svars för Åhjo, hon kände sig bättre och ville inte ­ 53 ­ ADA. till Walter, eftersom vi ändå går förbi banken. (Walter kommer från sitt rum.) Nej, ä' du kvar ännu! Du tog ju afsked, så fort vi slutat äta. WALTER. Jag blef uppehållen af ett besök. ADA. Här ä' ett bref från Hanna. WALTER (tar brefvet). värk! Då får jag lof att gå in till henne. ADA. sofva. Det ä' inte värdt. Hon har lagt sig att WALTER (fortsätter att läsa). natt! God natt! Hm, hm... (Vänder bladet och fortsätter att låsa högt.) Men om... HERMENS (från salen). läser i aftontidningarna, att Åmans söner nu WALTER (intresserad). Hvad säger du... HERMENS. Du får lof att gå igenom deras ställning till oss i eftermiddag. Det går aldrig väl med sådana svindelaffärer. Kan du tänka dig, Walter, jag sitter och Ja, hon säger god natt... (Läser högt.) God Hvarför skrifver hon?
Med uteslutande af ej mindre kroppsoch skamstraffen eller spö och ris, afbön inför rätta, brottslings utställande vid påle att skämmas samt kyrkoplikt, än ock landsförvisning och konfiskation af förbrytarens egendom, hafva såsom allmänna straffarter i förslaget blott blifvit bibehållna: dödsstraff, frihetsstraff och böter, af hvilka, enär dödsstraffet blifvit till högst få fall inskränkt och böter vida sparsammare än hittills användts, frihetsstraffet skulle komma att erhålla en utsträckt tillämpning. Antagande Statens rättighet att straffa såsom gifven och erkänd, har man vidare trott den positiva lagstiftningen kunna med säkerhet antaga den i förnuftet djupt grundade föreställning, att lagen hotar förbrytare med straff i det hufvudsakliga ändamål, att genom sådan varning förekomma brott; hvaraf ansetts följa att straffen borde hafva egenskapen att afskräcka från brott. Men då lagstiftnin gen emellertid icke kunde påräkna att, genom sjelfva straffhotet, tillvägabringa allmän laglydnad och utrota hvarje brott, så att strafflagarne af sig sjelfva förföllo, måste den tillika, vid valet af straff, afse brottslingens förbättring, och det är i öfverensstämmelse med dessa åsigter, som man ansett förenämnda ur lagförslaget uteslutna straffarter ej böra i ny lag upptagas.
Samma middag var hettan så tryckande som på en riktig sommardag och vid stationen vimlade det af menniskor, som skulle i väg åt alla håll. Tåget söderut skulle gå först, och Hedvig kunde således få säga farväl till Ebba, som kom i sin mors och sina bröders sällskap, omgifven af betjenter och tjenstflickor, koffertar och paket i det oändliga. Ebba var så glad, att hon knappast kunde stå stilla, och då hon och alla de andra lyckligt och väl hade kommit in i den första klassens kupé, hvari de skulle åka, gick hon fram till fönstret och förblef stående der för att räcka Hedvig handen. Hennes ögon och tänder lyste. Hon såg ut som idel solsken och lycka. Hedvig deremot var allvarlig, och hennes ögonbryn sammandrogo sig smärtsamt. »Bara du kunde vara glad», sade Ebba och böjde sig ned emot henne. »Jag sjelf är så lycklig i dag, och jag ville så gerna, att du och alla andra också skulle vara det.» Hedvig stod och stack med sitt parasoll i golfspringorna på perrongen och såg ned. »Jag har ingenting att vara glad öfver», sade hon och såg upp på Ebba. All den frigörelse hon hade känt vid skolans afslutning var redan bortdunstad. Hon skulle ju hem till Gefle, till sin gamle gnatige far. Det var det första, som väntade henne. »Det kan hända så mycket, som du inte vet nu!» sade Ebba och nickade uppmuntrande. Hedvig svarade icke, men så sade hon: »När månn tro vi träffas igen? Det kan dröja länge.» »Ja, hvem vet», svarade Ebba och såg tankfull ut. Hedvig hade ibland nästan väntat, att Ebba skulle bjuda henne hem till sig på landet, eller yttra något om, att de nog snart skulle träffas, men något sådant kom icke. Ebba gick så helt och hållet upp i sin familj och sin stora slägt. Hon ville gerna vara vänlig mot Hedvig, men hon behöfde henne icke, — och Hedvig behöfde henne så väl, men det förstod hon icke. »Ja, lef väl», sade Hedvig och räckte upp handen. Hon höll Ebbas hand länge och såg innerligt på henne. Hon sade ingenting, men hennes ögon önskade den tillbedda väninnan all lifvets lycka.