Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På sista raderna har han sagt, att han icke tror att den minskning i Hofrätternas göromål, hvilken genom ifrågavar. lagförändring skulle vinnas, vore så betydlig alt den för - Den 5 Mars e. m. 205 tjenade tagas i betraktande. Han liar likväl medgifvit att en förminskning i göromålen skulle upkomma, och detta vore således verkligen en fördel för Hofrätterna. Han har upgifvit att det vore omkring 80 mål om året, som förminskningen skulle utgöra; men om af dessa 80 mill endast 10 vore konkurser och om några af dem vore så vidlyftiga, som de till Hofrätten sednast inkomna, så lärer hvarje af dessa mål kunna upväga minst 100 andra och då visar det sig att minskningen i Hofrättens göromål icke blefve så obetydlig som reservanten antydt. Men ehvad nu denna minskning i göromålen blefve större eller mindre, så kau häraf ju omöjligen hämtas något skäl emot den föreslagna förändringen, så vida icke derjemte visas kan, att den skulle leda (ill göromålens förökning för Hofrätterne, ett påstående, som dock svårligen lärer af någon kunna framställas. Det är derföre icke heller detta skäl, sorn man så mycket fästat sig vid; det är blott i förbigående nämndt. De ”förträfflige skälen” inskränka sig således egentligen till ett enda, och detta består deruti, att då Ridd.-Direkt:n f. n. får underrättelse af Hofrätternas Advokat-fiskal direkt om de personer, som derstädes äro invecklade i sådane mål, hvarigenom de blifva beröfvade sin representationsrätt; så skulle deremot enl. LagUtsk:s förslag samtliga Underdomstolarne inskicka upgifter derpå till Hofrätternas Advokatfiskal, hvilka borde insända dessa upgifter till Ridd.-direkt:n. Jag kan icke se att någon olägenhet derigenom skulle upstå; men väl att det blefve en bestämd vinst; ty upgiflerne skulle hädanefter på det sättet säkerligen blifva fullständigare än hittills.
19 maia vi tillika reservation mot 75 §, enär genom den derutinnan åklagare tillagda rätt att åtala de i 14 och 39 §§ omtalade lindrigare förseelser mot skyldemän i rätt uppstigande led, åklagare lemnats en betänklig myndighet att intränga i enskilda familjeförhållanden. Vi anse derföre ett tillägg till 1 mom. 73 § nödigt, af följande innehåll: »Lag samma vare om sådan förbrytelse, som i 14 och 39 §§ sägs, der den skett emot skyldemän i rätt uppstigande led.» af Itiksdags-fuilmägtige Matts Pehrsson från Stockholms län och Olof Pehrsson från Gefleborgs län, hvilka i fråga om 57 § förenat sig med Herr Olivecrona och bestäffände 75 § åberopat Olof Pehrssons vid Utskottets förra Betänkande fogade reservation. Rättelse: I Lag-Utskottets Betänkande N:o 35, angående antagande af ny Konkurs-lag m. m., sid. 62, rad. 1 står: gör de sig urarfva:-— läs: gör en sig urarfva: Stockholm, tryckt hos Sam. Rumstedt, i sou. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 40. I N:o 40. Ank. till Exp.-Utsk. ilen 20 Juli 1800, kl. 2 e. ivt. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar emot Utskottets Betänkan de N:o 19, i fråga om antagande af ny lag angående skillnad i äktenskap. Genom nämnde Betänkande hade Utskottet gjort tvä särskilda framställningar, angående förändringar i lagstiftningen om äktenskapsskilnad. I förra delen af Betänkandet hade nemligen Utskottet föreslagit en förändring af Kongl. Förordningen den 27 April 1810, rörande rätt för Domstol att döma till skilnad i-iiktenskap jemväl i vissa af de läll, då, enligt nämnde Förordning, skilnad nu må sökas hos Konungen.
I anledning åter af en annan värd talares begäran om votering, innan den frågan blifvit föredragen, hvarom voteringen skulle ske, vill jag ej yttra mig; men svårligen lärer Frih. Boye kunna emot 5o §:s i Riksd.Ordn. föreskrift förneka någon att yttra sig öfver det ämne, som af Hr Gr. o. Landtm, föredrages. Jag fortfar i min anhållan, att frågorna må förekomma i den ordning, jag föreslagit, helst tidsbesparing härmed synes vinnas, då både grundlags-§f. och remissfrågan på detta sätt torde kunna i dag hinna afgöras. Hr von Heijne, Georg: Jag är till en del af Grefvarna Cronhjelm och v. Fersen förekommen, i hvad jag ämnat yttra; jag vill derföre blott tillägga, att ehuru jag, lika Den u Mars f. m. io3 med Frih. Fredr. Boye tror, att hvar och en tagit sitt beslut och bestämt sig, huru han ämnar votera rör:de 72 § , anser jag det likväl böra vara af interesse för såväl R. o. Ad. som för allmänheten att höra de motiver, hvilka å ömse sidor ligga till grund för vår öfvertygelse i denna vigtiga fråga. Elter min tanka är det således riktigt, att discussion derom uppstår; men jag hoppas, att den ej må blifva alltför lång. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Inskränkande mig till ämnet, oell då jag var den, som begärde Gr. v. Forsens motion på bordet, får jag nu blott förklara, att jag, med instämmande i Gr. v. Fersens här framställda motiver, anhåller om Hr Gr. o. Landtm» proposition till bifalla motionen. Uppå derom af II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd proposition blef Gr. v. Fersens nu föredragna förslag af R. o. Ad. bifallet. Utur den uppgift på de från sista Riksdag till den nuvarande hänskjutna och livilande förslag till grundlagsändringar, hvilken åtföljt Constit.Utsk:s d. sisth Febr. på bordet lagda memorial A:o 1, föredrogs nu följande, af K.
Jag anhåller om Hr Frih. o. Landtm» förnyade framställning huruvida R. o. Ad. godkänner dtt första förslaget till voter:s-propos:r. Hr Printzensköld: Då anmärkmr gjorts emot det af Ridd. Sekret, uplästa förslag till voter:s-propos:r redan innan Hr Frih. o. Landtm, yttrat sig huru han upfattat svaret på frågan om dessa voter:s-propos:r godkändes af Ståndet, så anser jag Gr. Sparres hemställan icke vara lämplig att till besvarande uplägas. Jag får förklara, att jag anser den af Hr von Hartmansdorff sednast föreslagna propos. vara fullkomligt öfverensstämmande med grundlagarne och den enda riktiga; emedan R. o. Ad. icke bör pä rörhand förklara hvilkendera af de serskilda meningar, som linnas i kontra-propos., bör blifva den nästa proposm, utan helt enkelt, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, först besluta om R. o. Ad. vill antaga Frih. Stjernstedts förslag lill kontra-propos. eller icke antaga detsamma. Frih. Raab: Det har varit vanligt att man, för alt utröna hvilken af flera propos:r skall blifva kontra-propos., först derom voterar För att komma derhän, vågar jag vördsamt hemställa, om icke Hr Frih. o. Landtm, skulle behaga göra framställning lill R. o. Ad. om huruvida Hr von Hartmansdorff!; eller Hr Printzenskölds mening först må antagas till kontra-propos. emot Frih. Stjernstedts. Gr. af Ugglas: Ludv.: För att komma ifrån allt detta, så tycker jag att det är simplast att fästa sig vid, att Hr Printzensköld, som yrkade afslag, har afståtl ifrån denna propos. som kontra-propos. och förenat sig i Hr von Hartmansdorffs önskan, och således torde vi endast behöfva afgöra om proposm antingen bör upslällas i enlighet med det af Hr Frih. o. Landtm, föredragna förslag eller på sätt Ilr von Hartmansdorff yrkat. Gr. Sparre:
Jag skulle derföre önska, att det icke måtte föreskrifvas såsom ovilkorlig skyldighet att efter 10 års förlopp utlägga den inhägnade io:dedelen, emedan ett sådant vilkor skulle motverka ändamålet, utan att detsamma på något vis är behöfligt, enär det måste vara de till betes begagnande berättigade hemmansägarne eller åboerne likgiltigt, hvilkendera iotdelen som är inhägnad. I öfverensstämmelse med denna åsigt föreslår jag, att den mening: ”att en sådan lott ej må vara inhägnad längre än 10 år, efter hvilkas förlopp densamma bör utläggas”, må utgå, och utlåt, i öfrigt blifva oförändradt bifallet. Statso. Oecon.Utskms utlåt. N:o 55 blef af R. o. Ad. bifallet. Företogs till pröfning Bevilln.- och Oecon.Utsk:ns d. a dennes på bordet lagda utlåt. N:o 12 i anledn. af åtskilliga motioner, innefattande förslag till förekommande af lux och öfverflöd i lefnadssättet inom Riket. Gr, Horn, Claes Fredr.: Jag har helt kort reserverat mig mot delta utlåt., under åberopande af premisserna deruti. Jag bör äfven i korthet nämna för R. o. Ad., att utlåt, är uppsatt i motsatt anda med Oecon.Utsk:s åsigt, i enlighet hvarmed alla åtgärder i förevar, afseende borde afslås, och att det törst var genom Bevilln.- och LagUtsktus tillhjelp, som det lyckades att få utlåt, sådant, sorn det blif - Den 5 Mar» e. m. vit till Sta uden framstäldt. När man genomläser utlåt., finnér man, att Ulsk:n velat raisonnera sig till den öfvertygelse, att förslaget är ändamålslöst, och att man således icke haft för afsigt alt framkomma dermed, ehuru voteringen i sammansatta Utsktn ledde till motsatt resultat, nemi. att tillstyrka R. St. att till K. M. ingå med en und. skrifvelse om utfärdande af en författning, som skulle uppmuntra till hushållning.
Ligen har ingen skyldighet att upprätthålla Bankens soliditet, endast att gifva allmänheten tillfälle bedöma soliditetens förändring •—. hvarföre ock årlig publiealion af delegares namn är anbefalld i 27 §., samt att, i den mon, genom dödande af några lotter, Bankens fonder skulle minskas — inskränka sin creditsedelrörelse —- (Se altein, förslaget §.7.) Eu Lag, som har den egenskp alt vilja stänga in rikt folk i BankBolag — ett Bolag på 20 års tid — bagger hinder i vägen för deras inträdande. I synnerhet då man ställt så till, som Utskotten i föregående 24 §•> alt dessa skulle, utan regress till rmddelegare, annorlunda än genom inbördes öfverenskommelse!- — hvilka ingen excutiv myndighet bar att befatta sig med — blifva städse i första rummet blottställda, sedan Directionens lösa egendom blifvit medtagen. 3:o ”sitt Lagens imperativa bud om minimum af 5o Ledamöter skulle rubbas i fall en och annan egde tvinga Bolaget inlösa lottbref , elei han ville afträda.” svar: En hvar torde finna, att delta skäl hvilar på förutsättning, att Bolagets personal icke öfversteg minimum. Nå väl! må då Bolaget vid dess stiftelse tillse, att den får några flere Ledamöter än Lagen såsom minimum föreskrifver. — Skälets rigtighet är märkvärdig i sitt slag. Månne det är sifFertale t 5o, som innebär någon talismanna-kraft för Bolagets sammanhållning? Man synes tro detta, gerom tillsatsen af 26 §. Jag hade trott att det var endast ett begrepp om ett större antal, som i Lagen borde uttryckas och hvilket begrepp, i anseende till dess relativitet, behöfde en siffra för att bli åskådligt — men alldeles icke en absolut qvantitet. 4to ”Att, om flere Lottegare eller nya innehafvare på en gäng skulle fordra inlösen, kunde Bolaget derpå komma till korta.” svar:
Hvad Herr Rosenblads anmärkning beträffar, så får jag erinra, att då jag nämnde det TullFörfattningarne år 1820 blifvit skärpta, påstod jag ej att de tillåtna varorne blifvit färre. Men ytterligheten af stränghet i straff, leder ungefär til] samma verkan, eljer motsatsen af hvad man åsyftat, det är strafflöshet, emedan menskligheten bjuder emot att utkräfva det öfverdrifna. De tysta, eller icke åtalade öfverträdelserna blifva då desto flera, och samhället förlorar derpå i alla afseenden. På samma sätt förhåller det sig med den omtalade förlusten på confiskeradt gods. Ofverdriftens påföljd att leda till motsatta resultater är sfi ofelbar, att sjelfva confiscationerne sorn borde medföra den största vinst, leda till förlust. Den upplysning Herr Rosenblad derom meddelat är således ganska lärorik. Han har yttrat, att man borde iakttaga måtta vid öfvergården från ett system till ett annat, och deri instämmer jag fullkomligt; men för att roed nytta omvända sig, måsteman först inse det oriktiga, i den belägenhet hvaruti man sig befinner, och att i någon mån göra det åskådligt, har varit ändamålet med min vördsamma framställning. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag har vågat begära ordet i detta vördade särnlund, och jag känner mig verkligen brydd, då jag till detta mitt första yttrande valt ett ämne, som det må hån^a icke tillhör mig att bedöma. Jag årnur 4g4 Den i5 Februarii. nemligen försöka att tala emot den ytterlighet af liberalitet i afseende på näringar och synnerligen handel, sorn nu så ofta yrkas» Jag har haft tillfälle höra både här och utom detta hus, huru nian sammanfördt idéerna om den utrikes och den inländska handeln. På samma tid, som man med råtta ifrar derför, att den Svenska Medborgaren må äga frihet att tillverka hvad vara som hälst inom landet, på samma tid vill man äfven genom införandets af ett illimiteradt handelssystem, stånga all utväg för honom att vinna afsättning å hvad han producerar.
På lämpliga ställen uti dessa §<§ hafva af Utskottet blifvit inrymde ansvarsbestämmelser för distillerings—idkare, som företager distillering utan att hafva erlagt i § 49 stadgad afgift; för Apothekare, som använder dislillerings-panna med rektifikations-apparat; samt för hränvins-tillverkare, hvilken verkställer mäskning för sådan tillverkning förr, än enligt § 2 medgifvet är, eller underlåter att vid uppmätning af bränvin i större bränneri tillhandahålla behöflig handräckning, nödige målkärl eller annan erforderlig redskap; och torde hvad Utskottet sålunda föreslagit af Rikets Ständer godkännas. § 81. Till följd deraf, att hvarken uti denna g eller på annat ställe i Förordningen finnes stadgadt ansvar för tillsyningsman vid distillerings-verk, som beträdes med någon af de i denna § omförmälda förbrytelser eller visar försumlighet i sina åligganden, men sådan tillsyningsman onekligen bör härutinnan ställas i jemnbredd med kontrollör vid större bränneri, har Utskottet i sådant hänseende vidtagit en förändrad redaktion af paragrafen, hvilken förändring torde af Rikets Ständer godkännas. Bih. lill R. St. Ut sk. Bet. M ö. § 86. 1 denna § föreskrifves väl, att af ådömde böter m. m. två tredjedelar tillfalla åklagaren, och således kan denne sistnämnde ulan tvifvel någon gång blifva ganska rikligt belönad för sin möda att efterspana förbrytelser emot författningen. Men som det icke sällan inträffar att, då beslag göres vid olollig bränvios-tillverkniug, redskapen antingen är undanskaffad eller ulan värde och den verkliga lönbrännaren merendels står bakom en medellös person, samt tillgång till böter i sådana fall saknas, har Utskottet ansett någon ytterligare åtgärd, för alt uppmuntra till efterspaning af lönbränning, böra vidtagas; och hemställer Utskottet derföre, alt § 86 måtte erhålla det tillägg, som bilagde förslag utvisar. § 90.
Eör ordning, afrest från förrättningsstället utan att aflemna nödiga exemplar af Rättens Protokoll 40 och Utslag till Parterne, hvilka, såsom det uppgifvits, oaktadt erinringar derom skett, fått vänta under ett helt års tid, innan nämnda handlingar dem tillställdes; hvarförutan, med förbigående af klagandens uti anklagelseskriften jemväl framställda begäran orri upphäfvande af Agodelnings-Rättens åtgärder i deras helhet, hvilket icke tillhörde min Embetsåtgärd, åt Ådvokatfiskals-Embetet uppdrogs att, för hvad i öfrigt mot tillförordnade Domhafvanden förekommit, anställa och utföra den talan, hvartill, efter föregången behörig utredning, lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda. Sedan detta åtal blifvit utfördt, har Kongl. Hof-Rätten den 3 Februari 1860 meddelat Utslag af hufvudsakligt innehåll, att, emedan tillförordnade Domhafvanden uti afgifven förklaring medgifvit, samt det i öfrigt blifvit utredt, att han icke inom laga tid till behandling vid Agodelnings-Rätten företagit omförmälda Skiftesmål, oaktadt detsamma funnits i Dagboken för Agodelnings-Rätts-ärender inom Ångermanlands Södra Domsaga upptaget såsom hvilande från föregående år, och tillika förekommit, att tillförordnade Domhafvanden icke, på sätt i 18 Kap. 14 § Kongl.
Arsenalsbyggnaden till begagnande under vissa i nåder stadgade vilkor; hvilket Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers kännedom anmäla. § 35. Slals-Ulskntlels Utlåtande, M 30. 28 S 33. (Rev.-Rer. pag. 158. Förkl. pag. 268.) Revisorerne hafva anmält, att under revisionsåren, likasom under föregående år utbetalningar från Allmänna lndragnings-Staten egt rum af 1000 R:dr årligen lill hyra för de af Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli begagnade Embetsrum uti den s. k. Westinska egendomen, ehuru Rikets Ständer vid 1844 och 1845 årens Riksdag i underdånighet anhållit, att, till besparing af nämnde hyresmedel, tjenlig lokal måtte uti någon af kronans i hufvudstaden varande byggnader upplåtas till begagnande såsom embetsrum för Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli. Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Öfver-Ståthållare-Embetet anfört, det någon annan upplysning härutinnan icke vore erforderlig, än att sådan lägenhet för Kansliets inrymmande vore under byggnad; hvarjemte Utskottet inhemtat, att Kongl. Majit under den 4 September 1845, efter det Öfver-Intendents-Embetet infordradt underdånigt utlåtande afgifvit, i nåder funnit någon åtgärd till beredande af hyresfri embetslokal åt Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli för det då närvarande icke kunna vidtagas. Som med den af Öfver-Ståthållare-Embetet omförmälda, under byggnad varande lägenhet för Kansliets inrymmande, lärer afses ett Staden tillhörigt, vid Myn tgatan beläget hus, hvarest embetslokal för så väl Polis-Kammaren som ÖfverStåthållare-Embetets Kansli skall vara under inredning, men Utskottet icke har sig bekant, huruvida den af Rikets Ständer afsedda besparing af hyresutgift derigenom kommer att ega rum, får Utskottet vid sådant förhållande tillstyrka Rikets
I af nyssnämnda förordning omlörmälas, finnas hos Sveriges Bank innestående. i Il Till ytterligare ledning för den här förut bestämda uppgörelse och ordnandet af de begge Bankernas inbördes förhållanden, fogas härvid särskilda tabeller, litt. A.. B., C. och I).,—, upprättade hufvudsakligen på grund af Riksbankens ställning 24 Banko-Utskottets Betänkande J\$ 32. vid slutet af är 1861, samt under förutsättning af de förfoganden i öfrigt, som i det föregående örn förmälas. Som, genom bestämmandet af Rikets Ständers Banks grundfond till Tio mil lioner Riksdaler, förändring erfordras af 4 § i Lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, sådan denna § lyder i Kongl. Kungörelsen af den 19 Augusti 1845. har Utskottet skolat vidare föreslå Rikets Ständer att, för sin del besluta, 3:o. det Rikets Ständers Banks kapitalöfverskott eller grundfond skall, utan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, utgöra en summa af Tio millioner Riksdaler Riksmynt, hvadan möjligen inträffande kapitalförminskning under året skall af vinsten ersättas: kommande, i händelse af bifall härtill, Bankooch Lag-Utskotten att afgifva förslag till ändring i öfverensstämmelse dermed af ofvan berörda stadgande i Lagen för Rikets Ständers Bank. Och då, dels enligt t; 7 i nämnde Lag densamma ej annorlunda må ändras, än pä sätt Regeringsformens 87 ^ stadgar, dels ock Utskottets förslag förutsätter Kongl. Maj:ts nådiga stadfästelse ä Förordningen angående Sveriges Bank, hemställer Utskottet, 4:o. att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Dess nådiga fastställelse, ej mindre af den utaf Rikets Ständer beslutade ändring i 4 § af Lagen för Rikets Ständers Bank den 1 Mars 1830, sadan densamma lyder i Kongl. Kungörelsen af den 19 Augusti 1845, än äfven af Förordningen angående Sveriges Bank.
Juni månad på Riksgälds-Kontorets egentliga inkomstoch utgifts-räkning derstädes öfverflyttad —, under i:sta hälften af innevarande år utgjort ett sammanräknadt belopp af 2,23i,4ii R:dr 27 sk. 5 rst., hvaremot Kontorets alla utgifter under samma tid uppgått till en summa af endast 1,653,988 R:dr 25 sk. 3 rst. Allmänna Då allmänna bevillningen utgör den vigtigaste inkomstkällan för BeYiiiningen. Riksgälds-Kontoret och densammas belopp naturligtvis är beroende af de bevillningsgrunder, som utaf Rikets Ständer vid hvarje Riksdag stad - — 13 — gas, hafva Revisorerne ansett sig böra fortsätta de uti 184* och 1843 års Revisionsberättelser förekommande utredningar af alla till RiksgäldsKontoret för hvart och ett af de sednare åren influtna bevillningsmedel, på det att derigenom må ådagaläggas det verkliga resultatet af Rikets Ständers vid 1840 och i8/fi års Riksdag beslutade nedsättningar uti dittills föreskrifna bevillningsafgifter, äfvensom det genom ifrågavarande beskattning uppkomna, för Rikets Ständer disponibla, öfverskott. Enligt sednast församlade Revisorers Berättelse, sid. i4, hade, med undantag af den särskilt redovisade centonalafgiften och efter afdrag af de utaf Riksgälds-Kontoret godtgjorda taxeringskostnader inom Stockholms stad samt utbetalda restitutionssummor, såsom allmän bevillning för är 1841, till detta Verk influtit eller vid förfallna ränte liqvider derstädes innehållits R:dr 2,517,570: 12. —i Efter den tid, eller slutet af 3:dje qvartalet år i843, hvartill den af bemälte Revisorer meddelade uppgift sträcker sig, hafva utaf 1841 års bevillningsmedel blifvit lill Riksgälds-Kontoret ytterligare levererade: under de 3:ne sista månaderna af år i843 44.9: 29- 5. och under år 1844 4>°°3: 36. 1 häruti inberäknade restantierna för de äldre åren.
Att hindra rörelse-capitalets minskning genom silfverexport, later svårligen göra sig pä annan väg än genom en ändamålsenligare tulltaxa och lifligare export» som, jemte väl ordnade credillagar, icke endast kan hindra en ytterligare minskning, utan ock genom öfvervigt i handeln öka de circulerande capitalerna, pä den enda naturliga väg, som i längden äger bestånd, nemi. import af silfver och guld. Dä emedlertid detta icke är eli ögonblicks göra, ulan fordrar längre tid, så återstår endast att se till hvad som ulan fara för bankens vexling kan åtgöras, för alt icke ytterligare minska sedelstocken. Jag föreslår för sådant ändamål, och för att i möjligaste måtto afhjelpa en stigande financiel förlägenhet, att bancodisconlfonden successivt ökes med 4 millioner, på sådant sätt, att discontfoudens årliga ränlevinster i första rummet dertill användas, och i öfrigt att banken till detta ändamål upplager län af allmänheten, emot obligationer, löpande med högst 4^ proc. ränta, och lill ett belopp af 544 Den 25 Augusti. högst 2 millioner. Dessa obligationer surrogerade då mynt i alla större liqvider oell vöre af ingen inverkan på bankens vexlingsrörelsc; upplåningen hade derjemte den fördelen, att framkalla oell göra fruktbara sådana capitaler, som hvila i allmänna och enskilda cassör. Man må i öfrigt icke tro, att banken är främmande för sådane låne-operationer; bela den s. k. bandelsdiscoulen har genom en sådan upplåning tillkommit. Bancodiscontens behållna vinstmedel eller ränlevinster uppgå ärligen lill öfver ^ million, och skulle således inom kortare lid af några få år fylla det föreslagna ökningsbeloppet.
Ett anförande af Hr von Schinkel i Johan Fredr., som, under påstående af ”det nu existerande Bolagets både oduglighet och prejeri-system,” samt detsammas, sorn följd deraf, påkallade upplösning, föreslår : att Dykerioch Bergnings-anstalternä må för Statens räkning öfvertaga^ ; att desamma ställas under direct vård och handhafvande af Lotsoch Tull-Staterne, dock med biträde af Läne-Styrelsen i de Län, sorn gränsa till kusterna ; att, i följd häraf, reglementariska föreskrifter böra utfärdas till bestämmande af dessa serskilda autoriteters inbördes förhållanden} att biträde vid bergnings-ar beten bilt sökas hos den sjövanda Allmogen kring kuBterne, emot erbjudande af viss dagspenning; alt Öfverinseendet af denna anstalt mitte uppdragas åt Förvaltningen af SjöÄrendena 3 att fond, ej mindre till aflöning för den vid Inrättningen oumbärliga personal, än till inventariers anskaffande, en obetydlig afgift må åläggas alla lartyg per lästetal, lik»} 4 Stats samt Allm.Besv.o.Oec.Utsk.Utl.N:0 5j. sorn den nu varande Convoj-afgiften utgöres ; samt att den ur sjönöd bergade må för skepp och gods erlägga en billig afgift i och för sjelfva bergningen, samt dessutom betala de dervid begagnade dagsverken och öfrige omkostnader efter fastställd Taxa. Från Vällojl. Borgare-Ståndet. 3:0. Ett yttrande af Hr Donner, G. N., som, under åberopande af 60 Regeringsformen, ”anser ett enskildt privilegierade Bo”lag, som Dykeri-Bolag, icke lagligen kunna ”ega rum.” Från Hedervärda Bonde-Ståndet. 4:0.