Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
KUNGEN. Betänker Du att Du skall bli kung en gång? PRINS E. Blir jag väl kung, så är allt gammalt slarf glömdt. KUNGEN. Där misstager Du dig igen; ty jag får än i dag gå och plocka upp gammalt slarf efter mig! Emellertid: vill Du icke som son lyda din far, så måste Du det som underordnad. PRINS E. Tronföljaren är icke undersåte! TREDJE AKTEN KUNGEN. Därför sade jag underordnad, och alla äro underordnade kungen. PRINS E. Skall man lyda blindt? KUNGEN. Ja så länge Du är blind så skall Du lyda blindt, när Du blir seende, så lyder Du seende; men lyda skall Du! Vänta en gång tills Du får att befalla så får Du se hur mycket svårare det är, och hur ansvarsfullt! PRINS E. spotskt. Åhå! KUNGEN vred. Vettvilling! Gå och bada smutsen af Dig och laga att Du blir kammad; skölj framför din trut så att Du icke går här och stinker ner mina rum. Gå! eller ska Du få sofva ruset af dig i tornet i åtta dagar, och räcker inte det, skall Du mista öronen så Du aldrig skall kunna bära krona mer! Är det språk som Du förstår? PRINS E. Successionsordningen... GUSTAV VASA KUNGEN. Jag gör så många succesioner jag vill! nu vet Du det! Slut! Ut! PRINS E. ut. EN HOFMAN in från höger. Herman Israel, rådsherre från Lübeck! KUNGEN. Må han komma! HERMAN I. in. KUNGEN. emot honom, tax hans hand; lägger sedan sin arm om hans hals och vandrar golfvet fram. God dag Herman, gamle vän, och välkommen till mig! Sitt ner, sitt ner! Sätter sig i tronstolen; Herman I. sätter sig midt emot. Alltså, Du kommer från Dalarne? HERMAN I. Jag kommer senast från Dalarne. KUNGEN. Jag var där också, som Du vet, och ordnade litet i den där sörjan efter Daltjufven och Klocke
Främmande fartyg må deremot ej heller till skeppsbeliof intaga sådana förnödenheter, utan erläggande af derför belöpande tullafgifter. § 19- På det skeppare och besättningar å svenska kravelfartyg, större eller mindre, må komma till säkert åtnjutande af den loring, som, uti Vårt år 1748 utfärdade reglemente, dem till uppmuntran blifvit tillagd, skola skeppare och besättning vid den tullkammare, der lossning sker, af den tull, som för fartygets medbragta last inflyter, mot behörigt qvitto erhålla dess, loring, utgörande, vid fart jr ån Östersjön, för en skeppare 1 riksdaler 16 sk., för en styrman 28 sk., och för de öfrige af besättningen, såväl som gossar, hvar - 57 livard era 21 sk.; från de vid Nordsjön, kanalen och Atlantiska hafvet belägna Europeiska orter, för en skeppare sju riksdaler 9 sk. lör en styrman tre riksdaler 28 sk., och för det öfriga skeppsfolket hvarje person två riksdaler 42 sk.; samt från Medelhafvet och Levanten, skepparen nio riksdaler, styrmanen fyra riksdaler 24 sk., och för hvardera al den öfriga besättningen tre riksdaler 28 sk., allt svenskt banko; men då tullbeloppet för medförda varor icke uppgår till minst 50 riksdaler banko, bestås skeppare och besättning ej någon loring, från hvilken förman äfven inhemska på klink bygdå samt utländska fartyg äro uteslutna. Skeppare, sorn komma från medelhafvet, men tillika intagit last uti Westersjöha umar, njute medellänsk forin g, när tullen för de från Medelhafvet i svenskt fartyg medbragta varor stiger till en fjerdedel af tullbcloppet för de varor, som annorstädes blifvit inlastade. Vid ett annat förhållande bestås endast den mindre föringen. § 20. För gods, som under transporten genom tillfällighet tagit skada, må ej någon minskning i tullen tillåtas, såvida godsägaren sjelf vill detsamma disponera.
Så tillgick det i denna del förr än bemälda nådiga Förordning blef gällande, utan att mig veterligen derigenom förlust för någon tillskyndades. Alltså anser jag att 1 § i berörda nådiga Förordning må bibehållas oförändrad; men får härmed föreslå att 2 och 3 §§ måtte erhålla följande förändrade lydelse: 2 §. Ar någon sterbhusdeiegares vistande okändt, eller så fjerran boende, att säkert bud ej kan inom bouppteckningstiden till och ifrån ho nom komma, då eger annan sterbhusdelegare, som boet i vård häfver, låta förrätta bouppteckning, och då ombesörja att vederhäftig och dertill skicklig person vid bouppteckningsförrättningen är närvarande och bevakar den frånvarandes rätt, ocb skall det hos Rätten anmälas; och nämne Rätten, der sådan anmälan sker, god man att vårda den frånvarandes rätt, till han sjelf kommer eller annorlunda förordnar. 3 §• I Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Nu kan så hända, att, å tid då rättegångsdag ej inträffar å landet, föreskrift tarfvas, huru bo vårdas skall; då ege domaren derom tills vidare förordna; anmäle dock förhållandet å nästa rättegångsdag; och meddele Rätten derefter beslut i ämnet. Då dödsfall sker, och sterbhusdelegare boet i vård häfver, ege de låta förrätta bouppteckning, då vederhäftig och dertill skicklig person är närvarande och bevakar de omyndigas frånvarandes och deras rätt, som sjelfva dertill äro urståndsätta; och meddele det sedan Rätten, som god man eller förmyndare förordnar. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 4 November 18(55. J. Jonasson, från Kronobergs län. 11:0 13. Af Per Nilsson från Christianstads län, om underdånig framställning om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 26 April 1861 angående en allmän Hypoteksbank för riket. Genom Kongl. Förordningen den 26 April 1861 angående en allmän Hypoteksbank för riket har ett alldeles nytt stadium inträdt för svenska jordbruket, detta stadium var till sina följder troligen icke beräknadt eller insedt på förhand.
Barthelemy, hvaröfver ingen dispositions-ratt Riksens Ständer tillhörer, tilldela Theatren nödigt anslag, nu trott sig icke eller kunna till antagande föreslå den projecterade Bevillnings afgiften å Rikets Invånare i allmänhet för bruk och nytijände af öfverflödsartiklar: Deremot Utskottet, i anledning af de hos Riks-Stånden gjorde förslag, finner, det en serskild afgift inom Hufvudstaden Och utaf dem, som egenteligen begagna Spectaclerne, billigen torde öga rum och troligen -må kunna uppfylla behofvet. Riksens Ständer agft. väl icke, efter StatsUtskottets tanka, att påbjuda eller fastställa någon sådan afgift, utan ankommer frågan derom på Kongl. Majus Nådiga pröfning i Men, om Riksens Ständer, såsom StatsUtskottet sig föreställer , icke finna något hinder för afgiftens bestämmande, utan fast häldre, i brist af andre tillgångar, anse detta vara en tjenlig utväg att inbringa det belopp, som .Theatrens underhållande kräfver, torde Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla förslaget att komma under Nådigt öfvervägande, samt, om bifall dertill lemnäs, genom Kongl. Majus Nådiga åtgärd i Verkställighet sättas, Det af någre Ledamöter projecteradé sätt att genom förhöjning i priset på Entrée-Billetterne söka bereda Theatren tillräcklig inkomst, har Stats-Utskottet trott icke till fyllest sva - Stais-Vtskottet! Bettinhanderil 1839 rande mot behofvet, samt, enär sädant i alla fall ankommer på Theatre-Directionens egen åtgärd, nogsamt komma i beräkning så vidt denne utväg kan begagnas.
Silfversparre gifvet uppdrag, att afresa till Norra Länen, i ändamål, att undersöka Näringens tillstånd, äfvensom huruledes, oaktadt i Wermland år i832 endast 6 Lispund 9 skålp. 20 lodj Salpeter blifvit inlöste samt ingen sådan år 1833 derstädes lefvererades, likväl till Styresman och UnderStyresman samt 3:ne Verkmästare i samma Län utgått löner med tillsammans 910 R:dr, jemte transportkostnaden för nämnde qvantum Salpeter, 12 R:dr 42 sk. eller tillhopa 922 R:dr 4a sk., för ett productvärde af 48 R:dr 29 sk. 3 rist.: tilläggande dock Revisorerne, att bemälde tjenster i Wermland, såsom ock UnderStyresmanns-befaltningen i Malmöhus Län, för hvilken i arfvode uppbäres 3oo R:dr, blifvit genom Kongl. Brefvet af den 22 October 1828 ställe till indragning. Öfver dessa framställningar får Comitedi, i anseende till deras nära sammanhang med hvad i nästföljande punkt förekommer, här nedan afgifva dess underdåniga utlåtande samt alltså först upptaga hvad Revisorerne slutligen andragit uti ioide punkten, hvilken innefattar en uppställnig af qvantiteterne Salpeter som åren i832 och 1833 blifvit tillverkade uti 22 Län, till ådagaläggande af olikheten i productions-beloppet uti serskildta Län, och hvaraf Revisorerne dragit den slutsats, att Salpeter-tillverkningen i de Län, der den utgör en betydlig industrigren, bör fortfarande uppmuntras och understödjas, likväl med iakttagande af all möjlig inskränkning i nuvarande dryga uppbördsoch transport-kostnader, men åter i de öfrige Länen helt och hållet öfverlemnas åt den enskildte omtankan, och att uti sistnämnde
Utdrag af Commissionens protocoller, som i Kongl. Riks-Archivet förvaras, biläggas härjemte i afskrifler, vidimerade af Kongl. Archivets tjenstemän (Litt. G. 11. L K. L. M.). Dessa handlingar sammanstämma i följande resultat: 1. Svenska Regeringen hade sig väl bekant (1669), att landskyrkor och prestebohl i Skåne, Halland och Blekinge egde underhö/ige hemman, giitehns, ängar, skogar, utjordar, m. rn. Den intygar del sjelf i Kongl. Commissionens Instruction (Litt. F.). Det behöfver ej erinras, att denna kyrkornas egendom ej kunde vara lörvärfvad i Halland, efter 1645, — ty Drottning Christina väl bortgaf och sålde kyrkornas hemman, men skänkte inga åt dem <— eller i Skåne och Blekinge efter 1660. Af Lunds lan - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 185. 47 debok och Hallands jordebok 1G46 veta vi, hvilka dessa kyrkornas underhöriga hemman voro i Halland. 2. Kyrkornas rättighet af dessa hemman och jordar var icke allenast landgille, utan äfven städsmed. Alla Gommissionens domar sammanstämma deruti, att städsmålen hura följa landgillet (Litt. IL K. m. 11.) och hafva i. de Danskes tider följt landgillet efter (Litt. L. m. 11.). Den Kongl. Commissionens vittnesbörd kan icke jufvas. 3. Christian IV:s Recess af 1643 var vid Hallands afträdande lill Sverige, Lag för Hallands kyrkoförhållanden. Efter dess stadganden skulle prest tillförordnas (Litt I.), skulle städsmålen ingå till kyrkan, ehuru hemmanen, (såsom likaledes var i denna Recess stadgadt), bortstaddes af kyrkans försvar och Kronans Befallningsman (Litt. L.). Kyrkorna skulle genom General-gouverneuren och Landshöfdingarne handhafvas vid det, sorn dem efter Recessen tillhörer (Litt. D.). 4.
Antogs, enligt Kommilterades förslag, med den af Utskottet tillstyrkta förändring. 8 6. Antogs, enligt Kommilterades förslag. 8 7. Mom. 4. Första perioden eiler bestämmelsen antogs, enligt Utskottets förslag, och andra perioden eller bestämmelsen erhöll denna lydelse: ”Till beslut i thy fall erfordras mera, än två tredjedelar af de närvarandes röstetal efter röstvärdet, och skall beslutet hos Konungens Befallningshafvande ofördröjligen anmälas. Gillades, enligt Utskottets förslag. §§ 8 och 9, enligt Kommitterades förslag. Lemnades utan anmärkning. 8 10. Mom. 4 antogs af denna lydelse: ”En hvar myndig Svensk undersåte, som, enligt § 5, är medlem af Stads-kommun och icke är på restlängd öfver oguldna stadsulskvlder uppförd, eger, i enlighet med föreskrifterna i denna Förordning, vid allmän Rådstuga deltaga i öfverläggningar och beslut i alla de staden rörande angelägenheter, hvilka icke, enligt Rikets Grundlagar, äro vissa delar af stadens medlemmar särskildt förbehållna. Mom. 2 antogs, enligt Utskottets förslag, med uteslutande af orden: ”tillverkning eller 7 76 Prot.-Utdrag den 1, 2 och 3 Oktober 1860. % H. Mom. i antogs af (ienna lydelse: ’Den, sorn vid allmän Rådstuga röstberättigad är, ege en röst lör hvarje honom påförd hel Riksdaler i bidrag lill Staden och dess allmänna Inrättningar, motsvarande hvad Kommunal-skalt benämnes. En hvar röstegande tillkomme likväl alltid minst en röst.” Mom. 2 godkändes, enligt Kommitterades förslag. § 12. Ett första moment borde införas, så lydande: ”För fastighet, som innehafves af arrendator, röste innehalvaren.” At sista momentet gais denna lydelse: ”För näring eller rörelse, som under borgenärs förvaltning står, äfvensom, i enahanda fall, för egendom, om den ej af arrendator innehafves, må ej röstas.” I öfrigt godkändes § 12, enligt Utskottets förslag. § 13.
Det torde således nu i detta hänseende vara tillräckligt att vördsamt åberopa samma grunder, såsom jemväl under den sedermera förflutna tiden följda. 4 jR. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. Utom den allmänna tillsyn öfver Lagars efterlefnad af Domare och Em» hetsman, som, enligt Regeringsformen och Rikets Högloft. Ständers Instruktion, är Justitieombudsmannen ålagd, och hvars utöfvande beror af hans egen urskiljning och pröfning, linnes i nämnda Grundlags 106 § beskrifvet det särskilda och vigtiga fall, då han, enligt derom meddeladt förordnande, är pligtig att såsom åklagare emot offentlig myndighet uppträda. Äfven under sistförlidna Riksdag har detta fall, såsom bekant är, inträffat, i det att Rikets Högloft. Ständers Konstitutionsutskott, som granskat de inför Hans Maj:t Konungen i Dess Statsråd och uti den af Kongl. Maj:t, vid Dess frånvaro, förordnade Regering hållna protokoll för tiden ifrån och med början af nästförutgångna Riksdagen till början af den dåvarande, funnit skäl att, likmätigt sist åberopade Grundlags stadgande, ställa under tilltal inför Riksrätt de Herrar Ledamöter af Statsrådet, hvilka vid åtskilliga tillfällen deltagit antingen derstädes i rådgifvande åtgärder eller uti Kongl. Regeringen i fattade beslut, de der blifvit såsom olagliga anmärkta; i följd hvaraf Utskottet, genom tretio särskilda skrifvelser, som jag emottagit dels den 16 Juni och dels den 4 Augusti 1840, uppdragit åt mig att rörande hvarje sålunda anmärkt mål talan emot vederbörande i laga ordning utföra. Sedan, uppå derom hos RiksRättens Herr Ordförande gjord anmälan, denna Domstol sammanträdt och bifallit den af mig äskade kallelse å de Herrar Ledamöter af Konungens Statsråd, emot hvilka åtal skulle äga rum, har, under fortsättning af rättegången, min embetstalan i hvarje mål blifvit fullföljd och slutligen utförd samt å vederdelosidan med svar bemött; varande RiksRättens Dom i saken den 2 Juli 1842 offentligen afkunnad.
För personer, hvilkas mantalsskrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af K. M. och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess någon församling kan dertill förpligtns.” Dessa 3 mom. af den i4 §:n börja roed det stadgande, att mantalsskrifningsorten skall vara hvad som bestämmer skyldigheten alt lemna understöd. Men, mine herrar! nu passar det sig ofta så, att en person från den ort, der han sednast varit mantalsskrifven, vill, efter nu gällande författningar, hvilka i detta afseende stå i fullkomlig conformitet med den nu föreslagna, flytta till annan ort och der blir vägrad mantalsskrifning, men likväl qvarslannar flera år med sitt hushåll. Jag har mänga gånger i collini handlagt frågor, hvari det förekommit, att en person vistats 8 ä g år i en socken, der han icke varit mantalsskrifven. Uppstår sedan fråga om hvem sora skall försörja honom eller hans familj, så yrkar den socken, der han vistats denna långa tid, att fattigförsörjning skall utgå af den socken, der han sednast varit mantalsskrifven. Jag frågar då, om det finnes någon rättseller billighetsgrund derför, eiler något förnuft deruti, att en socken, derföre att den begagnat en sådan persons arbetsförmåga, utan att han varit der mantalskrifven, och då socknen sålunda heröfvat Staten de mantalspenningar, som af honom bort erläggas, skall kunna undandraga sig fattigförsörjningen. Om den oriktiga grundsats skall blifva gällande, att socknarne aga rätt att vägra inflyttning; så följer också deraf, att socknen, som vägrar inflyttning, skall fullfölja detta yrkande hos Konungens Bef:h:de, och att den person, som ej får inflytta, förvises ifrån socknen till den ort åter, der han Den 9 September f. m. 2,7 han är mantalsskrifven; ty att mottaga personen, men vägra hans mantalsskrifning, är rent af oförnuftigt. — Elvad om minderåriga barn här finnes stadgadt, och att barnens underhåll efter modrens död skall bekostas af det samhälle modren tillhört vid barnets födsel, synes ej heller vara bättre betänkt.
4 Sunil. 1 Afd*. o3 Haft. 3 22 Slats-Ulskottets~Ut‘lat«nde, Nio Cl. fcighet, utan att derföre betaga möjligheten, om så nödigt och nyttigt pröfvas, att öfverlemnas åt enskild vård. Den jemförelsevis mindre betydliga kostnad, som härpå behöfde användas, skulle säkerligen bära ymnigare {rukter, än mången annan, och vida större. Om Rikets Ständer skulle nu bifalla sjelfva hufvudsaken, kunde man varaöfvertygad, att, genom Styrelsens och de nitiska embets-myndigheternas åtgärd, få vid nästa Rikets Ständers sammanträde se detta nyttiga verk färdigt att framträda i full verksamhet’’. Härmed instämde J. Andersson från Upsala Län. Vid 8:de punkten, i fråga om Manufaelur-Discontens behåline räntemedels levererande till Riksgälds-Contoret. Af Herr af Harmens: ’’I afseende på Ståts-Utskottets beslut, att vinst-medlen å Manufactur-Disconten skola tillRiksgälds-Contoret årligen öfverlemnas, reserverar jag mig på det skäl att, såvida icke Rikets Ständer bevilja Manufactur-Disconten Creditiv-rätt på Banken eller Riksgälds-Contoret till betydligt högre belopp, än hittills, måste nämnde beslut inverka högst men ligt på Fabrikanternes belånings-procent, hvilken årligen blir nedsatt, om productionen tilltager, utan att Utlånings-Fonden i samma mon okas’’. Af Herr Biskop Hedrén: "Då Manufactur-Disconten ifrån första tider synes hafva, varit ställd under Kongl. Maj:ts disposition och dess vinstmedel på grund deraf blifvit, enligt Kongl. Maj:ts pröfning och beslut, använda till Manufacturernas och flerehanda statsmanna-näringars fördel* så anser jag åtminstone en undersökning om rätta förhållandet härutinnan böra förutgå, innan Rikets Ständer tillstyrkas att tillegna sig dessa medel; hvarföre jag intilldess afstyrker en så beskaffad åtgärd, som den af Utskottet här föreslagna”.
modeplansch och en förträfflig handarbetstidning. Den billigare upplagan utan dessa båda bilagor kostar blott 3 kronor. I innehåll och pris, jämförda med hvarandra, står denna modetidning absolut oupphunnen. 18ÅRIG FLICKA MED GODT OCH G L A D T L Y N N E, musikalisk och som genomgått sjuklassigt elementarläroverk, söker plats som sällskapsdam hos äldre herrskap vid bruk eller på gods helst i södra eller mellersta Sverige. För vidare underrättelser utbedes benäget svar till » Tacksam&gt; Hudiksvallspostens kontor, Hudiksvall. (S. T. A. Idun Stockholm. Prenumerationspris pr år: Idun ensam Iduns Modet-, fjorton dagsuppl. Iduns Modet., manadsuppl. Barn^arderoben Redaktör och B y r å: kr. 16, 1 tr. utgifvare: HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Öppen kl. 10 — 5. Rikstelpf. Redaktionssekr. : J. Nordling. Iduns Kungl. Hofboktr. llrte årg. Annonspris; 35 öre pr oottpareillerad. hvarje fredag. För » Platssökande » o. • » Lediga p l a t s e n 25 Öre för hvarje patörjadt tiotal stafv. Lösnumnierpris 15 öre (lösnrr endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Utgifningstld: B o l e t t e Gjör. Författarinnan » Margrethe » I vårt broderland Norge ha under de senare decennierna af vårt århundrade mäktiga krafter rört sig på många områden. Så äfven på det kyrkliga och religiösa, hvarest många af Norges män och kvinnor gjort beaktansvärda insatser af tro och kärlek. Vi behöfva blott påpeka den stora missionsverksamhet, som, ofta med mycken personlig uppoffring, bedrifvits. Missionen på Madagaskar, i Zululandet och Santalistan har ock att uppvisa ett ovanligt framgångsrikt arbete med män, sådana som Borcligrevink, Schreuder, Skrefsrud och Börresen i spetsen.
Utskottet kan af dessa skäl ej godkänna motionärens förslag, utan hemställer vördsamligen, att detsamma må af Rikets Ständer af slås. Hvad Sammansatta Lag samt Allm. Bcsv - och Elton.-Vlslcls Betänkande N:o 7 3 Hvad slutligen angår Per Perssons yrkande oin ändring i stadgandet rörande rätt att till vägbyggnad taga sand, sten och ris, får Utskottet upplysa, att de föreskrifter, sorn härom äro gällande, innefattas uti Kongl. Brefvet den 25 November 1802, kungjordt genom Kammar-kollegii Cirkulär don 5 April 1803, samma Kollegii Cirkulär den 4 Mars 1825 och Kongl. Brefvet den 16 Februari 1838, kungjordt genom Kammar-kollegii Kungörelse den 12 April sistnämnde är, enligt hvilka författningar väglagningsämnen af sand och grus få efter utsyning, ulan ersättning, tagas af närbelägen utmark, då det sker i den ordning och på ett sätt, att sandgropar ej på flere ställen öppnas, så länge den redan öppnade lemnar nödig sandtillgång och icke finnes för nära vägen inrättad, att olyckor deraf kunna uppkomma; men när dylika lagningsämnen icke å skog eller utmark finnas pä lämpligt afstånd för väglottsegare att tillgå, få desamma tagas ä hagar och inegor, dock emot ersättning till jordegaren, i den händelse sådant icke utan verklig skada för honom kan ske, hvilken ersättning, såväl som lämpligaste stället för grustägten, vid uppkommande frågor derom, bestämmes af Häradsrätten.
Avgiften för pass till utländska orter har tidigare varit anslagen Amiralitetets inkvarteringskassa, men skall hädanefter tillfalla Amiralitetets krigsmanskassa. Personer, som söker pass till utrikes orter skall erlägga för mansperson 16 skillingar och för kvinnsperson 8 skillingar. Gesäller, betjänter, allmoge och dess vederlikar samt deras hustrur och barn betalar hälften. De undantages, som på grund av fattigdom får sina pass gratis, barn under 12 år och de som i Kungl Maj: ts och Kronans tjänst har ärenden utrikes. Passageraravgiften införes i en ordentlig journal, med den resandes namn och resmål och avgiften. Vi vill på detta sätt säkra inkomsten för Krigskassan och få nödvändig kontroll på passageraravgiften. Denna befattning som tidigare legat på Sjö- och Landtullarna och Gränsorterna upphör nu. Stockholms slott den 17 juni 1801. GUSTAF ADOLPH. Kungörelse angående ordförande och ledamöter i Accis-Rätterna utom Stockholm och Göteborg, Stockholm den 22 juni 1801. Borgerskapet har framlagt besvär vid 1786 års Riksdag angående kontrollanterna vid tullarna. Man anser att det är rådmännen i städerna som skall få bibehålla denna rätt. Stockholm den 22 juni 1801. J LILJENCRANTS Kungörelse angående Rikets Ständers bank och Riksgäldskontorets utsedda revisionssammanträde, Drottningholms slott den 7 juli 1801. Vid sista Riksdagen beslöts att revision skall äga rum av Riksens Ständers Bank och Riksgäldskontoret. Därför befalls utsedda revisorer att den 1 september infinna sig i huvudstaden för förrättningen. Drottningholms slott den 7 juli 1801 GUSTAF ADOLPH Kungörelse angående förklaring till förekommande av lurendrejeri och tullförsnillning, Stockholm den 27 juli 1801. De lagliga varor som inkommer i landet om de blivit upptecknade i märkrullan eller inte skall anses fria från konfiskation. De fel som skepparen gjort får stanna på hans ansvar. Vi har inte funnit anledning att bifalla den ansökan som blivit gjort angående lurendrejeri och tullförsnillning. Den gamla förordningen skall gälla. Stockholm den 27 juli 1801. J LILJECRANTS.