Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock detta under förutsättning, att redovisning för de försträckta medlens ändamålsenliga användande blefve kommande Rikets Ständer officielt meddelade.” Af Riksdags-fullmägligen Heurlin, som ansett Utlåtandet hafva bordt erhålla följande lydelse: ”Då samtlige Riks-Stånden återremitterat Utskottets förra Utlåtande, N:o 427> åligger det Utskottet att med förnyadt inkomma. Vid en allmän öfversigt likväl af de med ålerremissen Utskottet tillhandakomne anmärkningar, befinnas åsigterna vara så väsendtligen sins emellan stridiga, att, under det åtskillige tillstyrkt bifall lill det slut, livan Utskottet stadnat, under ogillande blolt af motiven, andre deremot ansett Utskottet hafva bordt tillstyrka Rikets Ständer att bevilja det af Kongl. Maj:t äskade ytterligare anslag till Minisler-Cassan; och då en tiel velat finna de af Utskottet, i dess förra Utlåtande, lemnade upplysningar ofullständiga, i afseende på anledningen, uppkomsten och beskaffenheten af denna Cassas brist, hafva andre åter anmärkt Utskottets obehörighet att inlåta sig i granskning af handlingar och räkenskaper, hvilka icke till hela deras vidd blifvit för Rikets Ständer tillgängliga, hvarjemte en lill antalet öfvervägande del af anmärkningarne egentligen gått derpå ul, alt närmare utredning, äfvensom hvarjehanda speciella upplysningar, endast för så vidt ytterligare äskades, som det kunde ifrågasättas, om och huruvida den i Minister-Cassan uppgifne brist Grundlagsenligen borde anses för en, utan Rikets Ständers samtycke, uppkommen gäld, för hvilken Svenska Statsverket dock i ett eller annat afseende häftade; hvaremot en och annan trott, såväl Statens värdighet, som frågans grannlaga natur, förbjuda all vidare utredning, såsom både olämplig och onödig. Utskottet, som i första rummet ansett sig böra få afgjordt, huru - 20 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o -180. vida det var med Kongl. Maj:ts
2 LagUtskotts Bttankanden. afflyttning om han ej sitt Arrende utgör, och han derefter inför Konungens Befall, ningshafvande erkänner, att han häruti brus* tit, Konungens BefallningshafVandes Utslag öfver denna skuldfordran, som i följd af sfeuldenärs eget erkännande blifver klar och ostridig, lika lått och med samma skäl gå i verkställighet, helst erfarenheten visat, att det just är under besvärs tiden och den derpå följande Advocaturs-tid, som Arrendatorer ej allenast förstöra de Inventarier de emottagit, utan äfven, under vissheten att förr eller sednare blifva afhyste, vanhöfda jorden, som sedan behöfver många års noggran skötsel, för att åter repa sig; och har Herr von Frankea med ytterligare er. inran, att här endast är fråga om så klara och tydliga mål, att Konungens Befallningshafvande dömt på Skuldenärens eget erkännande, yttrat den önskan, att antingen motionen måtte tillstyrkas eller att Utskottet ville uppgifva något skål hvarpå afstyrkandet sig grundar, samt att Utskottet vid nästa öfverläggning härom blefve mera nog. räknadt än förut, då Utskottet, hvad Herr von Frankens motion angår, vill afstyrka afhysande af opålitlig Landtbonde, och på samma gång uti ett Betänkande öfver Herr Grefve Gyllenborgs motion om företrädes rätt till grödan yttrat: att jordegaren förut haft den utväg öppen atti ArrendeContractet förbehålla sådane vilkor sora vid denna händelse gifva honom rått till LandtBondes skiljande från Arrendet. Af Herr LagUtskotttts Betånhandtn, 5 Tham, Wolrath: att om Jordegare i Arrende Contract förbehållit sig, att i fall Arrendatorn brister i Contractets fullgörande, han utan fardag! tillgodonjutande genast bör från hemmanet afflytta, så måste det» ta vara ett förbehåll som bryter
1840- 54 5 måtte förändras till likhet med deni, som äro fastställda lör Skånska DragonRegementet; och N:o 82, i anledning af väckt motion, att de till kyrkorna anslagna medel, i den mon de icke erfordras för kyrkornas underhåll och öfriga i och för desamma nödiga utgifter, må användas för undervisningens befrämjande. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Lag-Utskottets bordlagda Betänkanden och Utlåtanden: N:o 88, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter, angående sältet för stämnings delgifvande. N:o 89, i anledning af väckt motion om skyldighet för köpare af fast egendom på landet att, i händelse säljaren innehar förmynderskap, tillse, att derföre genast varder redovisadt. N:o 90, i anledning af väckt fråga om ändring af sista momentet i 5 §. af 23 Cap. Ärfda-Balken. N:o 91, i anledning af väckt motion oin tillägg till 12 Cap. ÄrfdaBalken. N:o 93, i anledning af väckt motion om förekommande af det missbruk, alt bristande Utslags-lösen till fängelse förvandlas. N:o 95, i anledning af väckt motion om ändring af 1 Cap. 2 §. Utsöknings-Balken. N:o 100, i anledning af väckta motioner, dels om utarbetande af en ny Utmätnings-författning och dels, att f. d. Lag-Comiteens förslag till Utsöknings-Balk må varda antaget, eller åtminstone 12 Cap. 1 §. deri, samt att i sistnämnde fall må utfärdas ej allenast förändrade föreskrifter, i afseende på tiden för utmätningars verkställande och afgifvande af Utmätningsmans slutredogörelse, utan ock det stadgande, att Öfver-Executorers utslag i utmätningsmål skola till de sökande utskrifvas, i den ordning, målen blifvit färdiga till afgörande och, när de sökande sig anmäla och erbjuda lösen, till dem genast utlemnas.
' Inackorderingen ', vanligen kallad ' marEn sådan sonhustru, hälft engel, hälft dämon, Det är vår pligt, och pligten åtföljes alltid förr morbilden ', sade ingenting, men upphörde ett hade fru Ternitz aldrig tänkt sig, och ej heller eller senare af en redogörelse, hvilket förhålögonblick att räkna stygnen på sitt broderi, trodde hon, att hennes djupt känslige och lande gifver en allvarlig betydelse åt det motto, ' evighetsblommor ' benämdt, emedan det alallvarligt anlagde son skulle blifva lycklig med en sådan qvinna. Doktorn deremot var hvarmed vi började. » Timmarna förgå och drig tycktes vilja blifva färdigt. läggas oss till last ». » Jag ber Stina gå ned på kontoret och hennes stora favorit, och innan ' den der lilla säga till, att vi vänta på honom, » sade den vackra hopptossan ' — som hon inom sig kallade hans syster — kommit dit och kolllifliga Maria och skyndade ut i köket. rat bort alla menniskor, hade den goda frun Efter några minuter återkom Stina med i sitt stilla sinne tyckt, att den moder vore det svar, att kamrern ' va inte inne '. bra lycklig, som finge en sådan hedersman » Var kontoret stängdt? » frågade Maria. » Nej, vars, å båga lampo ' sto ' å brann, till måg. Stina uppenbarade sig nu och frågade, om så han kommer fäll snart, » menade Stina. Inom den utsatta tiden ha 43 täflingsskrifter inFruntimren återtogo sitt arbete, och Maria man skulle vänta på kamrern — annars var kommit. Af dessa ha 4 rört sig inom den första lät knyppelpinnarne nästan blixtsnabbt flyga det nog ' dukdags ' och plättarne färdiga. ämnesgruppen, omfattande uppsatser från något qvinmellan fingrarne. Men efter en stund sköt » Ja, jag vet inte, » började fru Ternitz. ligt yrkesområde eller qvinlig verksamhet utom hemmet, » Jag undrar, om kamrern kan ha gått upp 7 inom den andra gruppen, » den bästa skildring ur hon bort arbetet och sprang upp. eller uppsats öfver societetsoch sällskapslif », samt ej » Nej, det här är odrägligt! » utbrast hon.
Snarare än hvad angår lärare vid undervisningsverken, synes mig detta medgifvande böra hafva omfattat just läkare samt andra vetenskapliga befattningar, såsom konstnärer o. s. v. (Musikaliska och Mälare-academierna t. ex.), eller rent praktiska yrken. Förutan det, att jag anser denna utsträckning af grundlagsstadgaudet uti 28 § 2 mom. af Reg.F. vara behöflig, nyttig och Den 18 April e. m. 535 helsosam, har jag tagit mig friheten vid detta tillfälle yttra mig, på det att icke mitt stillatigande skulle kunna gifva dementi åt en stroph uti mitt anförande d. 13 sisth Mars e. m., deruti jag omnämnt förhållandet i afseende på ifrågavar. grundlagsförändring, sådant detsamma var vid det af mig ofvan åberopade tillfället, eller vid Const.Utsk:s sammanträde d. 6 förutgångne. Då härefter Hr von Hartmansdorff, Aug., anhöll att få veta huru detta mål blifvit behandladt af de öfrige RiksShn, lillkännagaf underh Ridd. secret., att från Högv. PresteSt. prohutdrag i ämnet ännu icke ankommit, men att Vällofl. BorgareSt. godkänt Utsk:s förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, samt Hederv. BondeSi. återremitterat detsamma, med förklarande af Ståndets gemensamma tanke, att den föreslagna grundlagsförändringen icke är af behofvet påkallad. Hr von Hartmansdorff: Enligt mig lemnad enskild underrättelse, har PresteSt. godkänt delta förslag till grundlagsenlig behandling. Jag befarar alltså, alt, om jag skulle yrka antagande i sin helhet af den reservation, hvilken jag bifogat betänk., och om densamma skulle af R. o. Ad. gillas, den dock icke hade någon utsigt för sig, alt inom de öfriga Stånden och Utsk. vinna framgång. Jag inskränker mig derföre till hvad jag anser vara högst nödigt, oell möjligen blifva af de öfriga Stånden antaget.
Dito dito samma Utskotts Utlåtande N:o 79, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 37, om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare i Sverige tillerkända, beslöt Ståndet alt, med vidblifvande af sitt förut i samma ämne fattade beslut, lägga Utlåtandet till handlingarne. S. 1). Efter ånyo skedd föredragning bifölls Banko-Utskottets Memorial N:o 32, innefattande föreskrifter till undvikande af penninge-remisser med Posterne emellan Stockholm och de orter, der Bikets Ständers Bank har Låne-kontor m. m. S. D. Föredrogos följande Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 26,_ i anledning af väckta motioner om en fullständig revision eller förklaring af 15 kap., Ärfda-Balken, i anseende till dess för vissa fall nu saknade bestämmelser, eller om utfärdande af en särskild författning i ämnet, som återremitterades och N:o 17, Dito dito angående rättighet för qvinna att vid viss ålder Blifva myndig, hvilket bifölls. Den 24 April. Från Högloft.
Sådana är männen, de glömmer oftast sin hustru, som de har för ögonen hvar dag, men de k o m m e r stadigt i håg hvar enda flickslinka de möter, om det också är bara för en minut. Bland nu befintliga Cacaosorter intages säkert förnämsta platsen af Men jag kände mig allt för lycklig för att hänga upp mig på småsaker! Han har varit repslagare, har samlat bra m e d pangar, går som om hade spiraler i knäna, och ser märkvärdigt ung ut för sina år. Jag känner till honom bara par rennommé förut — men det är nog. Han är lika treflig att ha m e d sig som en hoppgubbe i en a s k: man vet aldrig när han ämnar hoppa fram eller hvad han ämnar ta sig till. Just den egenheten tog eller retade lifvet ur hans hustru, jag vet inte hvilket, och kommer nog att ta eller reta lifvet af mig med, Ruffen må säga hvad han vill, ty naturligtvis säger Ruffen, att Johan är en utmärkt hygglig karl, redbar som guld oeh from som ett lam. Åtminstone måste det i så fall vara ett ovanligt f tillväxt lam —! Nå j a, .jag får väl se. Inte värdt att oroa sig i förväg. Hvilka minnenas ström, som störtade öfver mig, när jag till sist vid Gustafs sida rullade in på centralperrongen, låter inte ens beskrifva sig! » Månn tro redaktören är nere! » hviskade jag. Bland människorna stod en riktigt Söt herre i ljus rock, håret framkammadt i krokar och tjock bambukäpp med guldknapp, som han höll mot munnen. » Det är bestämdt han! » sa j a g. Mycket riktigt. Herrn nalkades, lyfte hatten två tum rakt upp i vädret och sa: » Förlåt, men det är väl inte herrskapet P. » » Jo, det är det visst det, » af bröt jag strå- lande och neg, fast ett kupéfönster just inte är någon lämplig plats för artighetsbetygelser. » Iduns redaktör är förkyld — han har skickat mig i sitt ställe. Mitt namn är Lyeko. » » Per? » frågade jag oskyldigt. Herrn såg litet förvirrad ut, men så log han, och så skakade vi hand, de bästa vänner i världen.
Uti en i Bonde-Ståndet väckt motion (Jfä 496) har Liss Lars Olsson från Kopparbergs län yrkat, att förbudet alt i öppen salubod för handel med andra varor än bränvin, utan betalning, utdela bränvin måtte utsträckas till hela den gård, der handel idkas, äfvensom att idkare af fabriksoch handtverksrörelse, som gratis utdelar bränvin, må vara underkastad samma ansvar, som handlande. Då det icke kan vara lämpligt att förbjuda en näringsidkare, som är boende i samma gård, der han har sin salubod, att med spirituös dryck undfägna honom i hans hem besökande personer, hvilket skulle blifva följden af bifall till förra delen af motionärens förslag, samt, beträffande den sednare delen, förekommer, att denna §, hvars ordalydelse är följande: »I öppen salubod för handel med andra varor än bränvin, vare bränvinsutdelning, äfven utan betalning, förbjuden», jemväl är tillämplig på idkare af fabriksoch handtverksrörelse, hemställer Utskottet, att motionen ej må till någon åtgärd föranleda. §§ 35 och 37. Uti en i Bonde-Ståndet väckt motion (*\i 147), uti hvilken Liss Lars Olsson från Kopparbergs län instämt, har Augnst Pellersson från Jönköpings län yrkat, att utskänkning af vin måtte underkastas samma vilkor och kontroll, som för närva rande äro föreskrifna angående utskänkning af spirituosa, dock skulle handlande ega att sälja minst 2 kannor vin. Till stöd för detta yrkande har blifvit anfördt, att på landet skulle inrotat sig det missbruk, att å gästgifvaregårdar och andra ställen, der större folksamlingar egde rum, såldes, under benämningen vin, en likörblandning, som till största delen be stode af bränvin och andra för helsan skadliga ämnen. 16 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.-Utsk. Betänkande M 4.
Enär, med undantag af några få boställens skogsmarker, hvilka likväl icke äro till arealen uppmätta, sådana skogar, allmänningar eller planteringar, soin äro föremål för den tabell, hvartill formulär under N:o 4 blifvit af Statistiska Central-Byrån meddeladt, icke inom detta län finnas, kan en dylik tabell för länet icke upprättas. De enskilda skogarne äro i detta län, såsom i de flesta öfriga, ytterst vanvårdade. Det är redan i föregående femårsberättelser antydt, att denna del af riket tillförene varit skogrik; men, för att icke tala om de härjningar af fiendehand, som skäligen antagas i forntiden hafva blottat detta läns kuster och skär från skog, har tillgången derå synbarligen medtagits under sistförflutne och innevarande århundraden, dels till byggnad af salteriverk i skärgården och till trankokning under sillfisketiden, dels i följd af de tidtals gynnande konjunkturerna för trädvaru-utskeppningen och deraf härledda prisstegring, dels ock till fyllande af det alltjemt ökade behofvet af bränsle. Af skogsbygd kunna för närvarande icke andra delar af länet få namn, än en del af Wette och Tanums härader, Bullaren och Sörbygden samt det inre af Inland. I allmänhet svarar tillgången å byggnadstimmer och bränsle numera icke mot länets behof. Furuoch granskogar äro de vanligaste. Löfskog förekommer nästan endast å inegorna och består mest af björk och al, sällsyntare af ek, ask, lind och bok. Vissa delar af länet äro alldeles skoglösa, och äfven i trakter, der skog finnes, äro många hemman blottade derpå. Det är under sådana förhållanden en lycklig omständighet, att bränntorf ännu temligen allmänt finnes att tillgå. Under ifrågavarande femårsperiod har Hushållnings-sällskapet för skogshushållningens befrämjande i allmänhet samt särskildt till premier för skogsplanteringar och för uppköp af trädfrön att tillhandahållas länets jordegare, anvisat vissa årliga anslag, utgörande tillsammans 5,870 R:dr. Derjemte har en f. d. delegare i James Dickson & C:is handelsbolag, Herr P.
Det noga tnfeenDe, att ©ebetffcDlarne af De jfattjfplDige-i rätter tiD funna ut» tagaö. 3 0tocfl)olm od) ©ödeborg fommer att fjärmeD få förljållaé, forn ferjfilDt förorDnaDt är, eller frantDeleö fatt marDa ffaDgaDt, 78 §. 133. Sif 6froer<0tåtfjålfaren odf) SanDélföfbtngarne beror, att till ^rotocollé» föranDe antaga ten, De Dertill anfe ificflig; fotumanbe SlrfoDet för jottom att af allmänna meDel utgå, efter f>voaD neDanföre fiaDgaé; $apering&längben inom fywarje ©taD förcé af Den perfon, font Det antingen tillhörer, eller Söta* giflraten Dertill utfer. 0m m 2lllmån Pråfntneje^Comnutte i fm>arje £ån. §. 134. $ör att granda ©tpertngarne å bäring, 9vörelfe ocl) Sönennfomft, od) att betämma CgenDomaré wärDen i ett rättwiji förbållanDe båDe till ©tatenö fraf od) SÖfcDborgareö anfpråf på jemlif befattning, fall i tharje
Det är utan tvifvel alt de medel, som ingå i Riksg:s-Kont., kunna blifva väl vårdade och äfven räntebärande, men de hafva varit ett halft år och mera räntelösa innan de komma .till Riksg:s-Kont. Det är väl icke heller alltid sagdt, att Riksg:s-Kont. genast är i tillfälle att använda dem. De kunna äfven der få ligga någon tid räntelösa, och när de slutligen lånas ut, så sker det mot en lägre ränta. Om den enskildte skulle hushålla så, skulle han komma i den ställning af bankrutt, som Hr von Hartmansdorff antydt. Derföre motsätter jag mig alt en sådan hushållning skall iakttagas, emedan jag tror att den skulle blifva skadlig för Staten. Hr von Hartmansdorff har vidare anfört ett skäl till, hvarföre man icke bör bifalla denna beräkning, som är det, att den indeldta spanmålen skulle då äfven på utgiftssidan uptagas till 6 R:dr 32 sk. b:ko, derigenom man finge en större budget, som väl vore mera öfverensstämmande med verkliga förhållandet, men som visade större ziffror, utan att derföre hvarken Statens eller löntagares fördelar ökades. Jag tror icke att man här bör sätta ifråga att vika ifrån en riktig grundsats derföre att man befarar möjligheten af att t. ex. några tidningar skulle yttra att skatterna blifvit förökade. Hvem kan hindra dem att meddela hvilka upgifter de behaga, och visst har man sett mångfaldiga gånger att vrängda upgifter blifvit af dem meddelade och omsagda, utan att man med de mest bevisande skäl kunnat förmå dem erkänna att de blifvit vederlagda. Men om tidningarne kunna vilseleda det enfaldiga folket, så böra de likväl icke vilseleda R. St:r, på hvilka det alltid ytterst beror att bevilja skatterna. Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. i detta ämne, utan åberopar i öfrigt de skäl, som blifvit anförda af en föreg:de talare, hvilken yrkat samma sats, som jag söker att försvara, och slutar med anhållan om bifall till Utsk:s förslag. Frih. Palmstjerna: Här åberopas facfa.
Finner deremot den värde talaren å sin sida häruti en tillfredsställelse, så unnar jag honom gerna densamma. Jag är af en motsatt tanka, såsom jag nyss haft äran nämna, och ämnar icke vidare ingå i någon bevisning deraf; men det sätt, på hvilket den ädle Gr:n talat, ger mig anledn. tro, att han icke särdeles mycket läst profeten Jeremias, lika litet som någon annan profet. Om han det gjort, skulle han säkert komma till ett annat och bättre sätt all upfatta frågan, än hittills. Skriften, som han åberopat, talar om en sekt, till hvars bruk det hörde att tala från taken. Ehuru jag förmodar att Grms lifliga målningar icke blifva inskränkta inom detta hus, beklagar jag likväl, att våra byggnader i allmänhet icke äro så konstruerade, att deras tak äro lämpliga talarestolar. 4* Den 7 Juni f. m. Gr. Posse: Jag loir blott begärt ordet för alt fråga R. o. Ad., om mitt yttrande bar kunnat gifva anledn. till den förmodan, att jag skulle finna förlustelse i riksrätten. Jag får säga min värde granne, som framkommit med en sådan insinuation, alt han icke talat från takel, såsom lian påstått mig böra göra, utan snarare tipp ål väggarne. Gr. Wrangel: Jag anhåller blott att i anledn. af Gr. Liljencrants1 anförande få näroua, att väl fråga varit, ali förvandla alla räntepersedlar till penningar: men denna fråga har aldi ig vunnit R. St;s bifall, ulan tverlom hafva Konung och Ständer beslutat bibehållande af persedlarne och delta innan någon ränteförenkling trädf i verkställighet. Det är just denna omständighet, som saknar sammanhang med frågan om räntornas förenkling. 1 afseende på samme talares yttrande, att han icke menat de nuvande räntetagarne, hvilkas rätt han anser hetryggad, utan dem, som för framtiden komma all innehafva indelta löner, ber jag blott att få erinra, det, genom K. M:s och R.
Stycket speltes i allmänhet väl, utom af De Besche och Stackelberg, om hvilka konungen yttrade, «att den förre var styf, som gub«ben Grundel i lifstiden förmodligen varit, och att «den sednare arbetade som en vagnshäst.« Mot midnatten uppfördes ett litet stycke, af Armfelt, utan namn: en gallimathias af krystade ordlekar, platta kärleksförklaringar, dåligt skämt och öfverdrifvet smicker. Armfelts kamrat, baron Bonde, hviskade honom också i örat, efter skådespelets slut, detsamma som Leo X yttrade till författaren af Orlando Furioso: «Signor Ludovico, dove diavolo avete pigliato tante coglionerie? Armfelt blef stött, men hade för mycken takt att visa sig misslynt vid ett tillfälle sådant som detta. Aftonmåltiden intogs i orangeriet, och Gustaf drog sig ej tillbaka förr, än klockan 3 följande morgonen 94. Den 27 September 1783 klockan 12 på natten satte konungen sig i en slup, utan föregående afskedstagning, och roddes till trakten kring Fittja gästgifvaregård, der vagnarna voro honom till mötes. Härifrån fortsattes resan landvägen till Ystad, der Gustaf med sitt sällskap gick om bord och lemnade sitt rike, för att på utländsk botten söka förströelser och midt under dessa frejda sitt namn, sitt land och sina Svenskar. Innan vi kasta ögonen på ett par omständigheter under denna Gustafs utländska resa – ty att följa honom i spåren dag efter dag, månad efter månad, eller land efter land, skulle förvandla våra svenska tidsbilder till tyska, franska, eller italienska – bör anmärkas, att hofvet här hemma ingalunda klädde sig i säck och aska medan konungen jagade efter förströelser i främmande stater. De kungliga personernas högtidsdagar firades på vanligt sätt; drottningen och hertiginnan gåfvo cirklar, courer och baler på Stockholms slott, och prinsessan på Fredrikshof. Det gick merendels rätt muntert till, och lilla kronprinsen var rätt ofta tillstädes vid dessa samqväm.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående förändrad disposition af kronosäleriet Ollestad. (I. A.) Uti en inom Borgare-ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion, liar Herr JVahlström, J., anfört, hurusom Kongl. Majit den 20 Oktober 1756, uppå Rikets Ständers derom gjorda underdåniga anhållan, till Öfverjägmästaren Anders Gyllensvärd och hans efterkommande under perpetuel arrende-rättighet upplåtit Ollestads kronosäteri med underliggande hemman och lägenheter uti Hofs och Hudene socknar af Gäseneds härad och Elfsborgs län, med vilkor att de skulle ärligen utgöra den ränta, sorn af egendomen efter jordeboken borde, utgå; hvaruti sedermera, äfven på Rikets Ständers underdåniga hemställan, den lindring blilvit, genom Kongl. Brefvet den 7 September 1762, Öfverjägmästaren Gyllensvärd förunnad, att alla ränte-persedlarne skulle få betalas efter 1735 års ständiga markegång, utom afraden, 15 tunnor 4 fjerdingar J:dels kappe, som borde in natura utgöras. Sedermera hade innehafvaren af Ollestad anhållit att, emot räntans utgörande efter jordebok och förvandling på grund af årlig markegång samt särskildt erläggande såsom skatte-köpeskilling af 10 års sammanslagna grundräntor efter kronovärde, få, på sätt författningarne om skatteköp i allmänhet stadgade, Ollestads säteri under skattemanna-rätt åt sig upplåtet. Kongl.