Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gifves ett skäl, och delta erkänner jag, som kanske i sig sjelf skulle visa att den ifrågavarande åtgärden vore olämplig, och det är, att de kommuner, som redan blifvit lyckliggjorda med en bana, icke hafva behölt lemna några dylika 180 Den 9 Maj e. m. bidraga Till följe häraf befinner jag mig i den ställning, att jag hvarken kan eller bör bestämdt yrka bifall till Utskits hemställan. Man har bär påstått att förslaget icke skulle låta verkställa sig och man har klandrat litskit derför, att det framlagt ett förslag utan att uppgifva några bestämda grunder, enligt hvilka det skulle genomföras. För min del tror jag att Utsk:t i detta hänseende handlat både klokt och rätt, ty jag anser att kommunernas deltagande i jernvägsanläggningen hvarken kan eller bör formuleras efter en gifven regel. Detta kan nemligen, i min tanka, verkställas på många sätt, och jag tror att man gjort orätt, om man blott uppgifvit ett. Det sätt, sorn passar lör en ort, passar kanske icke för en annan. Bland de många sätt, på hvilka jag föreställer mig att den ifrågavarande saken kunde åvägabringas, ber jag att jag får föreslå ett. Jag skulle då anse att af den summa, som jernvägsstyrelsen förslagsvis uppgifvit till expropriationskostnadernas betäckande, skulle innevånarne i de kommuner, som af jernvägen draga någon direkt nytta, betala hälften och landstingen den andra hälften. Jag tager för alldeles afgjordt, att landshöfdingen, med den kännedom af länet, som han bör ega, måste kunna uppgöra en tablå, utvisande hvilka socknar, som af jernvägen hafva mesta nyttan. Sedan en sådan tablå blifvit uppgjord, skulle jag vilja att i densamma äfven upptogs taxeringsvärdet å jordegendomarne inom dessa socknar. När man har socknarne så klassificerade och äfven uppgift på egendomarnes taxeringsvärde, så bör det falla sig ganska enkelt att uträkna huru mycket af expropriationssumman som belöper sig på 1000 rdrs taxeringsvärde.
Med öfverlemnande af ett transumt af Rikets Ständers Revisorers år 184-7 afgifna Berättelse, i hvad densamma angick nämnde år verkställd granskning af Konvoj-Kommissariatets räkenskaper för åren 1844 och 1845, har Eders Kongl. Majrt, genom remiss af den 28:de sistlidne månad, i nåder anbefalle Konvoj-Kommissariatet att öfver de vid berörde räkenskaper gjorda anmärkningar till Eders Kongl. Majrt afgifva underdånigt utlåtande så tidigt, att detsamma, efter föregången underdånig anmälan inför Eders Kongl. Majrt, mätte kunna, inom den i 7 §. 3 inom. af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer bestämda tid, till Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret öfverlemnas, för att tillika med Revisions-berättelsen till trycket befordras. Konvoj-Kommissariatet får i anledning häraf och i den ordning, ämnena i Revisions-berättelsen förekomma, underdånigst anförar Efter tilikännagifvande, det räkenskaperna för de båda revisionsåren blifvit granskade i Kammar-Rätten, och af sifferförhållandet i redovisningen för inkomster och utgifter, följerr 1 §•
Det ar samnia historia de berätta on1 våren, då snön smälter och vårbäckarna porlande störta ned i grufvan; då klipporna äro slippriga, och då det vore en säker död att gå på grufkanten. Densamma berätta de on1 sommaren, d % ängen breder ut sitt gröna blomsterprydda täcke, och då vågorna le i solens varma glans, och d % smultronen mogna i klipprenmorna, då hallonbusken hänger sina refvor fulla af glödande bar utöfver de mörka bergbranterna, och d % inången liten mjuk, naken barnfot smyger sig fram mellan buskarne och söker faste p % de smalaste kanter, medan små giriga händer begärligt strackas efter baren, och den lilla spänstiga kroppen hänger sig vågsamt allt Iangre och langre ut öfver afgrunden. De vaga sig allt Iangre och längre, tills deras mor förfarad kommer utspringaiide ur sin stuga, som ligger några famnar längre bort, och ropar ined en röst hvars klara metallklang ger eko mellan bergväggarna: - Barn, barn, barn, akta er! Kom ihåg gossen i Storgrufvan, som drunknade för femtio år sedan! Kom ihåg, kom ihåg! han lekte på grzIfkanten. Den brusande forsen störtar mellan nästan lodräta stenväggar ned mot sjön. Ett långt stycke g i r den hvitskummig, yrande kring stenarna. I den smala rännan mellan bergväggarna dansa on1 våren under fiottningstiden timmerstockarna likt tandstickor. Här nere i vattenbrynet finnas många jättegrytor danade af vattnet under loppet af hundratals år. Marken stupar brant ned från backen of \ vanför; ljung och linnea, sinultronstånd och små björkar hänga ut öfver branten. Ofvanför ar marken svart af kolstybb, och längre bort ligger ett stort vedupplag, bestående af gamla sönderklufna stubbar som begagnas till bränsle i martinsugneA. Den arbetare som fraktar dem ned till ugnen har den originela titeln sstiibbskjutare~. Nedanför ligger mekaniska verkstaden och gjuteriet. Vägen från hyttorna, martinsverket, verkstaden och gjuteriet in. m. går deruppe på kanten af den höga forsbranten fram till en bro af väldigt, groft timmer.
Utdrag af Protokollet öfver Civil-är enden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den u Jpril i85u Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Statsministern Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stierneld. Stats-Råden: Fåhraeus, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, Gripenstedt och Grefve von Platen. Eib. till R. St. Skrifvelse, N:o 62. Departements-Chefcn, Stats-Rådet Fåhreeus föredrog i underdånighet, samfäldt med tillförordnade Chefen för Finans-departementet, Stats-Rådet Gripenstedt: De utaf Fabriksoch Handtverks-föreningar, Bildnings-cirklar och Arbetare-föreningar samt ett betydligt antal slöjdidkare i hufvudstaden och åtskillige af rikets öfrige städer ingifna flprfaldiga skrifter, alla innefattande underdånig anhållan, att som, i anseende till de Svenska arbetarnes knappa vilkor, dot icke utan statens mellankomst blefve för dem möjligt att besöka den exposition af industriens från hela den civiliserade verlden sammanbragte alster, som den 1 instundande Maj liontine att i London öppnas, Kongl. Majit måtte i nåder vidtaga lämpliga åtgärder för att sätta kunnige och skicklige Svenske industri—idkare, handtverkare och arbetare i tillfälle att, genom personlig närvaro: vid nämnde exposition, till fördel för den inhemska, näringsfliten, taga kännedom om hvad som inom de industriella yrkena blifvit bragt till största fullkomlighet. I sammanhang härmed anmältes en af General-poststyrelsen, på nådig befallning, den 28 sistlidne Mars afgifven kalkyl å den ungefärliga kostnad, hvarf 1, Postångfartyget Nordsljernans utrustning samt en expedition med nämnde fartyg till London på en månads tid, kunde komma att uppgå, äfvensom en af sakkunnige män uppgjord beräkning å kostnads-beloppet för nödigt bidrag till underhållet under resan och fjorton dagars vistande i London af det passagerare antal, som vid en sådan exposition kunde medtagas.
Så borde äfven Statsverket årligen kunna förskaffa sig betydliga inkomster från sina skogar med iakttagande af en klok beräkning och alltid med afseende fästadt på deras framtida bestånd. Men för att bereda sig en sådan 8 Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862. N:s 5, inkomst är det en hufvudsak, att först veta livad man eger och sedan dragande fördelar man kan och bör, utan att gå efterkommandes rätt för nära. Under den förhoppning att Rikets nu församlade Ständer, i likhet med mig, gerna skulle önska att hafva en tillförlitlig uppgift på arealen och beskaffenheten af de Staten tillhöriga skogar, öfver hvilka Statsverket har att disponera, vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Majit med underdånig anhållan om nedsättandet af en Kommitté, hvilken fick sig ålagdt, att, så fort sig göra låter, till Rikets Ständer framlägga en för hvarje län särskildt upprättad tillförlitlig uppgift öfver arealen och beskaffenheten af alla Staten tillhöriga skogar, hvaröfver Statsverket har att disponera samt till dessa arbetens bestridande lemna ett årligt anslag. Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 25 Oktober 1862. Claes M Leioenhaupt, N:o 5. Af Grefve Hamilton* Jacob Essen* angående anvisande af medel förskottsvis till fullbordande af Statens jernbana emellan Falköping och Jönköping. Vid sistlidne riksmötes statsreglering för åren 1861, 1862 och 1863, beviljade icke Rikets Höglofl.
Förordning, lösgifven, med Konungens Befallningshafvandes pass, alt söka tjenst eller laga försvar, hvaraf måste anses följa, att hon ej bordt i bäcktet qvarhållas blott för denna orsaks skull, utan, med enahanda villkor, lagligen kunnat ställas på fri fot redan i Februari månad i834, så vida bestraffningen kommit till verkställighet i den ordning, 3 Kap. 6 § StraflBalken föreskrifver, sedan derförinnan, med tillbörligt begagnande af laga medel och utvägar, vården om hennes späda barn blifvit annorledes ombesörjd; ansåg jag mig pligtig att, med uppmärksamhet å ett förhållande, hvarigenom Helena Petersson nära ett års tid i häckte qvarsetat, ehuru lagligt skäl dertill saknats, pakalla den vidare behandling af frågan, som ,var nödig, ej mindre för att bereda ersättning åt den enskilda för dess lidande genom ett långvarigt häckte, och åt Staten för kostnaden lill den häcktades underhall, än ock pa det att hädanefter måtte iakttagas, hvad Lag och Författningar i detta ämne stadgade; hvarföre, genom skrifvelse den 26 Juni i835, AdvocatFiscalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt anmodades, att derstädes emot Konungens Befallningshafvande, fördess anmärkta förfarande, anställa den talan, hvartill lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda.
Den lyder sålunda: »Då den utelöpande sedelstocken är stor och penningetillgången är ymnigare, än den nyttiga och gagneliga industrien för tillfället behöfver, är det utan tvifvel i sin ordning att minska lånerörelsen och äfven för en tid göra indragning på lånefonderna. 1) fr ii 20 J 11 n i f. m. Sådan var ställningen vid 2:ne nästföreg:de riksdagar, hvadan också då äfven denna allmänna diskontfond efter 1853 och 1854 årens riksdag förminskades ifrån 12,000,000 rdr r-mt, sorn den lange hade varit, till 11.100,000 rdr, och sedermera ifrån sista riksdag blifvit ytterligare förminskad, så att den vid 1860 årsslut kommer att utgöra 10,200,000 rdr. Men enär förhållandet nu är helt och hållet föräudradt och lånebeliofvet större än någonsin, så att denna fond, sorn utgör en tillflykt i behofvets stund för alla samhällsklasser, är för närv:de så otillräcklig, att lånesökande med godkända dokumenter få vänta i 5 å 6 veckor innan lånen utfalla, så synes sannerligen icke vara skäl att nu tillstyrka en ytterligare förminskning.
Redan Carl XI tillät besutenhet på l/10:dels mantal, och bifölls derefter, i enlighet med Rikets Ständers hemställan vid 1725 års Riksdag, att 8 ä 10 och högst tolf åboer kunde få bebo ett helt hemman, enär denna provins gränsade till Norrige och behöfde vara bebodd af en myckenhet folk, som ”kunna brukas vid påkommande krigstider till motvärn i landet.” 1754 års allmänna lag innehåller i afseende å hemmansklyfning icke annat stadgande, än det, som innefattas i 12 kapitlet 7 § Ärfda-Balken, att, i händelse vid arfskifte llere erhålla det i sätesgård eller annan jord, som icke väl kan klyfvas eller delas, häfver den, som större delen eger, rättighet att efter laga värdering lösa den andra ut, antingen med penningar eller jemngod ränta. Sedermera, och hufvudsakligast för att derigenom befordra folktillökningen, enär landet på åtskilliga ställen led brist på nödigt arbetsfolk för åkerbrukets bringande i behörigt stånd, är genom Kongl. Förordningen den 15 Juni -1747, Kongl. Förklaringen den 24 Januari 1751 och Kongl. Brefvet den 26 November 1765 vordet stadgadt: att skattehemman i allmänhet få klyfvas till 6, 8 eller mindre delar, allt efter det sådant, enligt befintliga kartors föranledande och föregången undersökning, pröfvades kunna ske med hemmanens bestånd i framtiden; att då Härads-rätts beslut i fråga om hemmansklyfning blifvit draget under Lagmans-rätts pröfning, borde vid dess dom blifva beroende, samt att klyfning af skatte-rusthåll emellan köpare, säljare och arfvingar, kunde ske i fjerdedelar, utan särskild pröfning eller tillstånd af Landshöfding och Regements-Chef, hvilket deremot erfordrades för klyfning i mindre delar; och hafva genom Kongl. Kungörelsen den 8 Mars 1770 och Kongl. Förklaringen af samma dag ytterligare föreskrifter angående hemmansklyfningen i allmänhet blifvit meddelade.
Visserligen inskränktes tillämpligheten deraf i samma mån, som den borgerliga straffmakten i omfattning tilltog; men, på sätt det uti ifrågaställde kapitel heter, måste kyrkan »såsom det i den första kristliga kyrkan häfver varit brukligt», ega ett medel emot den åhörare hvilken i »en uppenbar och allom vetterlig synd sig förhärdar, som förtörnar Gud och uppväcker förargelse», utan att derigenom vara hemfallen under verldslig dom; och härmed är betydelsen af kyrkotukten och följaktligen af den grundsats, hvarpå oftanämnde kapitel hvilar, angifven. Men häraf följer åter att den lika litet är oförenlig med den lutherska kyrkan, som den strider emot samvetsfriheten, enär dermed ej kan förstås friheten att trotsa hvad sedlighet och religion bjuder. Nu emedan man ej lärer vilja förneka kyrkans rätt och pligt att uppträda till sedlighetens och religionens försvar, kan man ej eller beröfva henne alla medel alt lör ändamålet verka. Ett sådant medel är nu kyrkotukten; och om än det befinnes att det sätt för utöfvande deraf, som kyrkolagens 10 kapitel medelst bannlysningen anvisar, under nuvarande, förhållanden är mindre lämpligt, bör likväl sådant ej leda till sjelfva grundsatsens upphäfvande. Derhän syftar emellertid ifrågavarande motion, enär den afser borttagande af just de stadganden, hvarigenom kyrkan har blifvit ålagdt alt handhafva kyrkotukt; och af sådan anledning tillstyrkes vördsamt ali Nils Anderssons förslag må lemnäs ulan afseende. 6 Lag-Utskottets Betänkande JYl 74. Men än mindre kan Utskottet understödja hvad Herr Kontraktsprosten Landgren föreslagit. Bannlysningen eller den af vår kyrko-lagstiftning medgifna yttersta utvägen för kyrkotuktens upprätthållande har ej varit använd på mer än halftannat sekel; och om ett upplifvande deraf kan ej blifva fråga, äfven om sättet för dess användande varder förmildradt.
Betänkande, N:o 30. tida återväxt, skulle ohejdadt fortfara, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, all Kongl. Maj:t täcktes låta undersöka, hvilka åtgärder må kunna, dels genom inrättande af undervisningsanstalter och spridande af allmännare kännedom i skogshushållningen, dels och genom en mera ändamålsenlig lagstiftning i ämnet, vidtagas för införande af en lämpligare och för samhället mera tryggande skogshushållning, hvarigenom med de enskildes bibehållande vid rättigheten all nyttja sina skogar, de befarade vådorna af denna rättighets missbrukande kunna afvärjas; och all Kongl. Maj. t malte uti nådig proposition förslag till stadganden i dessa ämnen lill Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemna. Stockholm den 20 Augusti 1851. Reservationer: *f Herr Prosten Arrhenius: “Jag reserverar mig i afseende på det beslut, till hvilket de sammansatta Utsketten i denna vigtiga fråga kommit, så vida, att jag anser, att den föreslagna underdåniga skrifvelsen äfven borde innehålla en Rikets Ständers anhållan derem, att Kongl. Maj:t täcktes, utan att afvakta utgången af den begärda undersökningen, låta vidtaga de åtgärder, som kunna pröfvas nödiga, i afseende på en bättre vård af och bas-. re hushållning med Kronans skogar, i synnerhet boställsskogarne. En vigtig åtgärd i det hänseendet vore utan tvifvel, att alla boställsskogar, åtminstone de betydligare, ofördröjligen (ty saken tål sannerligen icke något uppskof) blefvo indelta till trakthuggning. En föreskrift i det hänseendet är visserligen gifven i afseende på militieboställenas skogar (i huru vidsträckt mån denna föreskrift kommit till verkställighet, känner jag icke); men angående de eklesiastika boställenas skogar är i detta hänseende ännu ingenting stadgadt.6 *[
St. äro för mäktiga för ali man med dem må kunna gå till rät - 230 Den 29 Janna ri. ta, bör äfven, särdeles då summan icke är betydligare, icke blott afhålla dem ifrån karghet, utan snarare föranleda dem att ej på en sådan småsak göra afseende. Jag vill således nu vördsamt tillstyrka, att II. o. Ad. måtte återremittera delta betänk., enär det ifrägavar. ombudet har för sig K. M:s förord i Dess nåd. skrifvelse, vier det säges att ”K. M. ansåge billigheten fordra, det de personer, hvilka af vederb. länsstyrelser förordnades att, i egenskap af Kronoombud, kortstämplingen i orlerne öfvervara, för detta besvär erhölle lämplig ersättning,” öfverlemnande K. M:t till Rikets nu församlade Ständer, ”ej allenast att så beskaffad ersättning bestämma samt nödiga medel dertill anvisa, utan ock att äfven för den förflutna tiden åt magazinsförvaltaren Röding bevilja skälig godtgörelse.” Ett tillförlitligare vitsord lärer väl Röding icke kunna få och jag tror således att R. o. Ad. har fullt skäl att återremittera betänk. Hr von Troil, Samuel Gust.: StatsUtsk. har åt det ifrågavar. ämnet, ehuru visserligen i sig sjelf obetydligt, likväl egnat all den uppmärksamhet, som åt detsamma kunnat skänkas; och jag ber, för att bemöta de anmärkmr som Hr von Hartmansdorff nu framställt, att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att K. M:s nåd. förordn. af d. 23 Februari 1842 rör:de stämpling af spelkort innehåller, att K. bef:de skola i de län, der kortfabriker finnas, utse ett ombud, som skall öfvervara hvitstämplingen; men skilnad är emellan att öfvervara denna hvilstämpling och att sjelf med egen hand verkställa densamma. Sådana ombud, som blott skola öfvervara hvitstämplingen utses af K. befule och dertill förordnas vanligen någon magistratsperson i den stad der fabriken är belägen.
så ock idka bageri-, bryggerieller slagterihandtering; 4:o att rättighet att i stad eller å landet, med biträde af andra än hemmavarande barn, till afsalu tillverka fabriks-och handtverksarbeten eller med enahanda biträde utöfva bageri-, bryggerioch slagterihandtering må tillkomma hvarje Svensk medborgare, man eller qvinna, som eger god frejd samt råder öfver sig och sin egendom; 5:o att gift qvinna må kunna vinna enahanda rättighet, sorn i 4:de punkten omförmäles, så framt mannen för hennes förbindelser ansvarar; 6:o att jemväl omyndig må, med förmyndares samtycke och ansvarighet, utöfva sådan rörelse, som uti 4:de punkten omförmäles ; 7:o att den, som blifvit straffad för brott, som medför vanfrejd, må kunna, efter derom gjord ansökning, vinna tillstånd att, med biträde af andra än hemmavarande barn, tillverka fabriksoch handtverksarbeten till afsalu, så länge en slik rättighet ärligen begagnas; 8:o att den, som vunnit rättighet att med biträde af andra än hemmavarande barn tillverka fabriksoch handtverksarbeten eller utöfva bageri-, bryggerieller slagterihandtering, derest han dömes till ansvar för brott, som medför vanfrejd, skall, när beslutet vunnit laga kraft, anses sådan rättighet förlustig; dock att honom må vara öppet att, på sätt i 7:de punkten sägs, söka rättigheten återvinna; 9:o att genom antagna arbetare eller annorledes alla slags arbeten och varor må för Kronans behof förfärdigas; och att sådana för Statens eller kommunens räkning stiftade inrättningar, hvilka afse fattigeller fängelsevård, äfvensom uppfostringsoch vårdsanstalter af alla slag bibehållas vid dem hittills medgifven rätt att så väl för inrättningarnes behof, som till afsalu, tillverka fabriksoch handtverksarbeten; 10:o att tillverkning af sådana fabriksoch handtverksarbeten, för åstadkommande hvaraf erfordras kemisk behandling, dervid felaktighet kan medföra eldfara eller våda för lif eller helsa, icke Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 17 icke må utöfvas af annan än elen, som antingen styrker sig sjelf ega erforderlig skicklighet eller visar sig hafva antagit annan person med intygad skicklighet att handteringen förestå; och att för öfrigt i afseende på tillverkning af fabriksoch handtverksarbeten till efterrättelse skola vara gällande de föreskrifter, sorn för helsovården eller till förekommande af skada och olägenhet för grannar antingen i allmänhet eller för vissa fall äro eller framdeles varda meddelade;
Men som naturligt är, sträfvar människan efter det, som är bättre än det förhanden varande tillståndet, och då hon märker, att det tidehvarf, hvari hon befinner sig, äger vissa lyten, är det hennes själffallna önskan och uppgift att söka motarbeta dessa fel. 1 Allt efter som tiderna vexla skick, skiftar äfven denna människans förbättrande, filantropiska sträfran gestalt. Den är olika hos olika folk och under olika förhållanden. Ofullkomlig, som människan är, måste hon ju finna sig i att gä vilse och söka koncentrera sig på att med uppmärksamhet följa med sin samtids rö- relser och, där ett missförhållande visar sig, gripa in. Vi för vår del hafva att se till, hvad som hos oss kräfver rättelse. Finnes det för närvarande några oroande symptom, af hvilka man kan sluta sig till någon gängse tidssjukdom? I sådant fall är det viktigt att i tid söka hämma denna, så att den ej verkar nedbrytande för framtiden. F ö r oss ligger det j u all vikt på, att Sveriges, vårt fosterlands, framtid varder så lyckosam som möjligt. Och fä- ster man uppmärksamheten på framtiden, då ligger det nära till hands att tänka på ungdomen, det släkte, som skall taga i arf nutidens kvarlåtenskap. Inger då nutidens ungdom bekymmer i nå- got afseende? Det torde ej råda tvifvel om, att så är förhållandet. Ungdomen är benägen att lefva öfver tillgångarna, att slösa få i ett som a n n a t; den är slapp och dådlös och i högsta grad njutningslysten. Gång efter annan hafva mörka taflor blottats, hvilka visat fram nödvändigheten af en snabb förändring härutiDuan, om de unga en gång skola kunna varda dugliga samhällsmedlemmar. Man känner, att » there is something rotten ». Med oro måste man under slika omständigheter göra sig den frågan: h u r u varder Sveriges framtid? Men icke duger det att öfverlämna den frå- gans besvarande ät andra och själf lägga händerna i kors. Man måste själf i sin m å s gripa verket a n: Sveriges framtid måste skapas af 3 v e n s k a r n e.
helylle » » 7, — &gt; 4,20 » fin-fint klädningst. » o, 80 » 0, 6 3 » halfylle diagonal (det starkaste byxt3 ' g som finnes) i endast moderna mönster » 0,95 st. Stanleys-Skjortor (dessa äro de finaste och mest praktiska sommaren 1 8 9 0 kommer att bjuda på i skjortväg) .- » 2, — dussin näsdukar » 1,50 par Kronkorderoj-byxor » 2,75 meter Kronkorderoj &gt; 0,90 st. hemstickade Tricotklader 3 — 6 år (ny sort) 2,50 » Imit. i:a hellinne Téservetter med röd bård och frans 2,30 » Hemväfda ext. i:a fållade BoråsNäsdukar coul 2,25 1, 7 0 0 st. Extra fina hemstickade FlickKlädningar 3 — 6 år 3,50 Profver endast då 20 öre bifogas. 200 A. Villiamsson, Stockholm. I Bergklintska skolan i det natursköna och för sitt sunda läge välkända Engelholm emottagas tvänne helpensionärer till nästa hösttermin, som tager sin början d. 27 aug., då skolan fortsätter sin verksamhet i en rymligare och ändamålsenligt inredd lokal vid Stora torget. Priset 450 kr. Anmälningar gö- ras hos föreståndarinnorna fröknarna Bergklint. Beferenser på platsen: kontraktsprosten Frans Kock och rektor A. Th. Oséen; i Kristianstad: landskamrer E. Andersson; i Halmstad: bankdirektör H. J, Krumlinde. (G. 18613) » ext. » koftor, hemst. i:a Mansrockar hemstickade » » ro, — » 5, 5 ° 600 » Gcrmania d:o hemstickade » » 6, — » 3, 7 5 1,200 » Extra i:a damvästar, hemst.