Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Kongl. Maj:ts under den 28 November 1856 till Rikets Ständer aflåtna och i Bihanget till Riks-ståndens Protokoller under .M 35 införda Nådiga Skrifvelse, i anledning af särskilda framställningar om stats—bidrag för denna jemte 5:ne andra jernvägs-anläggningar, hade, till undanrödjande af det binder för både jordbrukets och jern-handteringens förkofran, som det nuvarande forslings-väsendet förorsakade, undersökningar genom enskilda personers försorg och på deras bekostnad blifvit anställda för beredande af en förbättrad kommunikation, medelst jernväg för ångkraft, mellan staden Köping och Uttersbergs bruk; hvarjemte fullständig plan äfvensom kostnads-förslag för en sådan banas anläggning blifvit upprättade af Löjtnanten i Vägoch Vatten-byggnads-korpsen G. Nerman. Delta kostnads-förslag upptog en summa af 1,200,000 R:dr R:mt för anläggningen af en jernväg, hvars längd skulle utgöra 3 mil 7,970 fot, äfvensom af en 4,630 fot lång bibana lill sjön Lillsvan; och hade det för omförmälda företag bildade bolag hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, alt, för utförande af den föreslagna jernvägs-anläggningen i öfverensstämmelse med åberopade plan, Nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om beviljande åt bolaget af ett lån utaf allmänna medel å 600,000 Rrdr, eller halfva beloppet af den beräknade anläggnings-kostnaden, mot enahanda vilkor, som under sednaste Riksdag bestämdes för det Gefle-Dala-jernvägs-bolaget beviljade låne-understöd; anhållande bolaget derjemte, att det måtte förklaras berättigadt expropriera jord för jernvägs-anläggningens behof, samt att detsamma för öfrigt måtte komma i åtnjutande af de fördelar och lättnader, som i likartade fall tillförene blifvit beviljade.
Jag tror att vid närmare studium af ämnet måste den värde motionären medgifva, att han har orätt, oell jag vet ieke, då ett sådant misstag är begånget och det är flera än en person, som gjort detsamma, hvartill det tjenar att lägga i en motståndares mun ord, hvilka han aldrig begagnat. Jag har icke tält om Statsrådets sqvalleraktighet, jag vet icke om detta ord är parlamentariskt i enlighet med sednare tidens bruk; jag har sagt att erfarenhet visat, att saker, sådane som dessa, icke kunna hållas hemliga. Nu är frågan: hvad beslut skall R. och Ad. fatta med afseende på detta förslag? Af en ledamot har blifvit yrkadt rent afslag, hvaruti äfven 2:ne andra ledamöter instämt. Jag tillstår att jag icke skulle hafva velat vara alldeles så sträng i ordalagen mot Const.Utsk., men efter denna förklaring har jag ingenting mot att förena mig med Frih. Paykull oell de båda andra ledamöter, hvilka yrkat att R. o. Ad. skulle såsom, gemensam tanke förklara att detta förslag hvarken är nyttigt eller nödigt. Gr. Lagerbjelke: Det redan förut upläste förslaget lyder så: »Konungen eger att sluta afhandlingar och förbund med främmande makter, sedan Flan, enl. föreg:de 8:de §, deröfver hört StatsRådets samtlige ledamöter.» 8:de g säger: »Ej må Konungen fatta något beslut i mål, hvaröfver StatsRådet höras bör, derest icke minst Tre af StatsRåden, utom vederb. Föredragande tillstädes äro. StatsRådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som efter dem förut meddelade föredragningslistor, i StatsRådet förekomma och Rikets allmänna styrelse röra.» Det är således tydligt, att i händelse den nya 12 §:n Liefve antagen, skulle Konungen, då han vill afsluta afhandlingar och förbund med främmande makter, nyttja samma ordning, som i 8:de § för vigtigare mål, d. v. s. frågor och förslag om nya allmänna författms vidtagande o: s. v. är föreskrifven.
Det är således nu mera öfverflödigt att här yttra sig öfver den materiella origtigheten, olämplighet?!! och skadligheten af en sådan, till tredj ■ mans förfång stiftad, Lex in casu, med icke blott framdeles gällande, utan äfven retroaktiv kraft; ehuru jag för egen del visserligen är öfvertygad, sä väl härom, som att med icke det minsta, eller kanske obetydligt större, uppoffring al Staten, laglighetens helgd kunnat fullkomligen räddas, och de, som nu skola linna det sätt, hvarpå de förlorat, nästan svårare än sjelfva lörlustarna, blifvit fullkomligen betagne all skäl till klagan; det är. och kan nu allenast vara fråga om att lormelt få denna lagförändring verkligen sä stadgad , att d n uppfyller det dermed åsyftade ändamål, att bereda möjlig och säker verkställighet af Riksens Ständers beslut, I sådant afseende återstår ännu ett bestämdt Och constitutionnelt yttrande af den andra delen, hvaraf Sveriges lagstiftande magt består.
Men i våra dagar, då till den innerligare religiösa öfverlygelsen allt närmare sluter sig medvetandet af menniskoandens frihet, då den öfverlygelsen alltmera banar sig väg, att varm religiositet och frihet slå i det närmaste samband å den ena sidan, och våld tillsammans med different isin och lättsinnig lek med det heligaste å den andra, börjar man något blygas att helt öppet anföra fanatismen såsom ledande princip. Fanatismen vågar icke mera uplräda utan mask, den kan icke fordra medeltidens konseqventa tillämpning af intoleransens princip. Den fordrar ännu, att olika troende skola bestraffas för sin religiösa öfvertygelse, medelst undanhållande af menskliga och medborgerliga rättigheter, men den söker på hvarjehanda säll bemantla dessa sina fordringar. Man söker alt ställa det s. k. religiösa skälet i bakgrunden och konstruerar en hel konstig väfnad af motiver, som skola ådagalägga, alt förtrampandet af samvetsfrihetens grundsatser är en akt af öfverlägsen statsklokhet. Män - *) Gibbon har beräknat, att alla de förföljelser som de christna ledo under christendomens första århundraden, icke kostat så mycket blod, son; det, hvilket af det Spanska bödelssvärdet utgjöts i Nederländerna endast för den religiösa trons skull. 5 H. 2 18 Den 19 Mars f. m. gen, som i theorien liyllar en liberalare upfatlning i allmänhet, och som derföre måste inse, att i religionsförtrycket såsom sådant ligger ett djupt misskännande af den religiösa sanningens och öfvertygelsens natur, omfattar derföre med begärlighet dessa politiska grunder, som i någon mån kunna lugna hans samvete för den inkonseqvens, hvartill lian gör sig skyldig. Källan, hvarifrån dessa statsklokhetens bud bernias, är besynnerlig nog, ty utom dem, som härledas ur sjelfva förtrycket såsom ett faktum, bernias de flesta öfriga från den råaste hopens inbillningar, fördomar, egoism och passioner.
Jag tror, att den föreslagna behandlingen af ärendet vore högst formvidrig. Antingen måste hela frågan återremitteras, hvilket jag icke skall sätta mig emot, eller ock bifallas. Hr Bildt: Motionären har egentligen framställt fyra olika anhållanden. Det ena var understöd lill kaj-byggnaden vid Arboga, det andra understöd till åns uprensning från Orebro till Grafudden, det tredje anslag för åns uprensning ifrån Grafudden till Kungsör, och del fjerde anslag till en fachin-arm. Uti UlSk:s Betänk, finnes fullständig utredning i frågan om de tre första pnnklerne, och jag kan således icke finna någon anledn. för R. o. Ad. att återremittera Utsk:s Utlåt, i dessa delar, derföre att den fjerde punkten icke blifvit af Utsk. besvarad. Mig synes formen i delta fall icke på något sätt vara af mig förbisedd. Jag får likväl bekänna, att i händelse R. o. Ad. vill återremittera frågan i sin helhet, så anhåller jag heldre om bifall på Utsk:s Betänk., sådant det nu är. Jag vilt nemi. ingalunda med en återremiss riskera, alt icke Arboga å skall blifva uprensad, ty%närkvärdigt nog var det inom Utsk. mycket svårare alt få anslag till Arboga å, än till Köpings å, hvilken likväl är vida mindre vigtig. Det var en benägenhet hos Utsk. för denna å, som varit serdeles undransvärd, om den icke varit ett lagligt bevis på vissa inflytelser. När jag betänker detta, och då ett Stånd redan bifallit StatsUtsk:s Utlåt., *elt annat Stånd upskjulit frågan, och ett tredje ännu icke afgjort densamma, så anser jag det vara vida bättre, att nu bifalla Utsk:s Betänk., än att återremittera detsamma i sin helhet, hvarigenom man möjligen kunde riskera, att icke få ån uprensad. Men om icke det ifrågavande anslaget till fachin-armen vid denna Riksdag beviljas, så kommer ån i det skick, att man vid nästa Riksdag nödgas gifva betydligt högre anslag, om man vill hafva segel-leden öpnad genom denna å.
I afseende på de anmärkntr, som blifvit gjorda i motsatt riktning, ber jag få förklara att de brödlöse icke hjelpas dermed att man låter dem kringstryka landet och bedrifva sina ofog. Sådant borde afhjelpas på annat än det sätt, som föranleder dertill, att de som äga något, mista det, hvarigenom således deras antal ökas, sorn icke äga något. Jemförelse!! emellan dalkarlarne och dalqvinnorna tror jag icke vara riktig. De hafva troligtvis alltid prestbevis med sig öfver behörigheten af deras vandring, och en prest måste väl vara skickligare att bedomina fröjden än en handtverkare i Eskilstuna, särdeles som presten icke utfärdar betyg för andra än dem, hvilka tillhöra hans församling, och som han fullkomligen känner. Att de passlöse icke kunna hindras att kringstryka, är ett misstag; ty otn dem tillätes att kringstryka, är det ett fel af deni, hvilka det åligger att vaka öfver passförfattningarnas hand hafvande. Gr. Anckarsvärd: Jag kan för ingen del antaga den af Hr von Hartmansdorff yrkade satsen, att öfver hufvud taget alla de, sorn till försäljning i landet kringföra Eskilstuna-varor, skulle vara landsslrykare, som derjemte skulle kunna beskyllas för att vanligtvis i påsen medföra något tjufgods. Fastän de äro fattige, äro de dock berättigade till samma undseende, som alla andra mennisko-classer, att icke förskottsvis belastas med sådana beskyllningar.
Jag begärde endast ordet i anledn. af Frih. Palmstjernas anmärkmr i afseende på summornas olikhet. Hvad först angår det, att den i tabellen uppförda summan 90,298 r:dr 6 sk. ej öfverensstämmer med det här i denna punkt äskade •anslaget af 90,000 r:dr; så kommer det deraf (hvilket ock synes pag. 25 af utlåt.) att det är djeknepenningar till ett belopp af 298 r:dr 6 sk., hvilka förut i annan form utgingo till rektor för skolan i Nora, men som nu enl. StatsUtsk:s förslag skulle ersättas, lika med hvad i afseende på djeknepenningar i allmänhet blifvit beslutadt redan vid 1834—35 årens riksdag, och således på statsanslaget uppföras. Hvad för öfrigt beträffar skillnaden alt i öfvergångsstaten summan af löneanslag, då alla lärare fått sin lönetillökning, skulle gå lill 330,877 r:dr 4 sk. 1 rst, och deremot att i tabellen öfver 8:de hufvudtiteln endast är uppförd en summa af 155,005 r:dr 1 sk, 4 r:st som tillsammans med indelningar och spanmål in natura 122,710 r:dr 20 sk. 8 r:st gör 277,715 r:dr 22 sk.; så kommer det deraf, att liela den förra summan ej kan vara uppförd på 8:de hufvudlitelns tabell, emedan den ej hel och hållen är en statsutgift. Flere af de på öfvergångsstaten uppförde lärare hafva nemi. löner, större eller mindre af enskilda donationer, eller med ett ord sådana inkomster som ej utgå från statsverket och icke äro i riksstaten upptagna. Jag kan ej bestämdt uppgifva deras belopp, men det är så uträknadt, att med det här tillökade anslaget af 90,298 r:dr 6 sk. Jönelillökningen blefve sådan som tabellen för öfvergångsstaten utvisar.
Det kan icke vara något annat, än denna trygghet för framtiden, som Ulsk. afser med omvårdnaden om Rikets oberoende och sjelfbestånd, och månne det då vore rätt — manne det då vore försvarligt att åsidosätta något, som befordrade en sådan trygghet? Månne den ej vore värd stora ansträngningar — ja till och med stora upoffringaV? Endast den lättsinnige kan, ulan iakttagande af nödiga försigtighetsmått, odla sin torfva vid brädden af en våldsam flod, som hotar att endera dagen, under en öfversvämning, sköfla frukten af hans flit och möda. Den omtänksamme vet, att med pålverk och dammar värna sig och egendom mot flodens våldkräktniugar. Och skulle för honom det oväntadt lyckliga förhållande inträffa, alt vänner och grannar, mäktigare och rikare än han, skulle finna sin uträkning vid att företaga ett arbete, större äii hans egna krafter möjligen kunna medgifva, alt nemi. tämja den våldsamma floden, erbjudande honom alt, för så vidt han dertill ville bidraga, gifva slrömfåran en från hans område så aflägsen riktning, att den ej mera kunde för honom vara vådlig, — månne han då borde lägga armarne i kors, och undanbedja sig della biträde? Villigt erkänner jag, att mannen i dalen bör vara försigtig — ej på fagra ord, ulan pä fast aftal, gripa verket an. Men för ingen del må han, om anbuden äro allvarliga, försumma ett tillfälle, som kanske aldrig mera återkommer hvarken i hans eller hans efterkommandes tid. Tillämpningen af denna enkla liknelse gör sig sjelf. Må den dock ej så förstås, som skulle jag icke veta alt värdera fredens välsignelser under den dag, som är; men jag vill icke köpa dem med upoffring af lugnet för den dag, som kommer. Och hvarifrån företrädesvis, om ej från Svenska Riddarhuset, eger Svenska folket anspråk, att förnimma det röster höja sig, som slå i samklang med deras ingalunda neutrala känslor och tänkesätt!
Folket, som stod och hörde det, sade: Det var en tordön. Somlige sade: En Ängel talade med honom. Svarade Jesus, och sade: Denna rösten kom icke för mina skull, utan för edra skull. Nu går domen öfver denna verldena; nu skall denna verldenes Förste utkastas. Och om jag varder upphöjd ifrå jordene, skall jag draga alla till mig. Men det sade han, till att beteckna med hvad död han dö skulle. Svarade honom folket: Vi hafva hört af lagen, att Christus blifver evinnerliga; huru säger då du, menniskones Son måste upphöjas? Ho är denne menniskones Son? Då sade Jesus till dem: Än är Ljuset med eder till en kort tid; vandrer medan I hafven Ljuset, att mörkret begriper eder icke. Hvilken som vandrar i mörkret, han vet icke hvart han går. Medan I hafven Ljuset, tror på Ljuset, att I mågen blifva Ljusens barn. Detta sade Jesus; och gick bort, och dolde sig för dem. Och ändock han gjorde så mång tecken för dem, likväl trodde de intet på honom; Att det talet skulle fullkomnas, som Esaias Propheten sagt hade: Herre, ho tror vår predikan; och hvem är Herrans arm uppenbarad? Derföre kunde de icke tro; ty Esaias hafver åter sagt: Han hafver förblindat deras ögon, och förhärdat deras hjerta; att de icke skola se med ögonen, och icke förstå med hjertat, och omvända sig, att jag måtte hela dem. Detta sade Esaias, när han såg hans härlighet, och talade om honom. Dock likväl trodde ock månge af de öfversta på honom; men de bekände det icke, för de Phariseers skull, att de icke skulle utkastas af Synagogon. Ty de höllo mer af menniskors pris, än af Guds pris. Då ropade Jesus, och sade: Den som tror på mig, han tror icke på mig, utan på honom som mig sändt hafver. Och den mig ser, han ser honom som mig sändt hafver. Jag är kommen i verldena för ett Ljus, att hvar och en, som tror på mig, skall icke blifva i mörkret.
Talrika afbildningar förhöja värdet af arbelet, som ulgifves i omkring 12 häften ä 50 öre, och som bör äga betingelser att blifva välkommet för alla kvinnor, som ha omtanke om sin egen och sin familjs välfärd. Svenska och finska porträtt, förteckning öfver en porträttsamling tillhörig B. Föreliggande arbete är det första försök som gjorts till utgifvande af en svensk porträttkatalog. Det är den framstående samlaren och kännaren på detta område, pastor Bernhard Wadström i Stockholm, som gått till verket — och att han gjort det med nästan enastående kompelens, framgår redan af de mycket intressanta tvänne häften, som hittills utkommit, innehållande — förutom själfva förteckningen — dessutom talrika och charmanta reproduktioner af på ett eller annat vis märkliga » blad ». Ehuru åtskilliga porträtt tillsvidare saknas i denna svenska porträttkatalog, kan förf. dock redan utlofva, att antalet felande gravyer och litografier ej skall uppgå till mer än högst 50 ä 60 på mer ä n — tjugufyra tusen. Det för amatörer på detta område högst värdefulla arbetet utgifves i kommision från E. T. Bergegrens bokhandel i Stockholm. Upplagans storlek är endast 225 ex. å vanligt papper, k 5 kr. häflet, sarnt 25 numrerade ex. å gult perfektionspapper å 8 kr. pr ex. Maria Collins väfböcker äro välkända och mycket omtyckta af alla utöfvarinnor af textil slöjd, hvarpå bästa beviset torde vara att af hennes » Konstväfnad i allmogestil » nu en andra npplaga måst utgifvas, med talrika alldeles nya mönster i färgtryck och fullständig beskrifning öfver rosengång, skälbladsoch snårväfnader, rödlakan och flossa. Vi kunna ännu engång åt våra läsarinnor lifligt rekommendera den erfarna väfverskans handböcker, som till moderata pris finnas att tillgå i hvarje bokhandel. och innerlighet, hvarmed han utförde den stackars försmådde, kroppsligt vanlottade, men till själen så rikt utrustade Filippos roll. Hr Hamrin gaf med god komik den gamle » suputen » Ferrari, och fröken Janson som hans fagra dotter passade väl i ramen.
Svensén från Calmar län. om vpphåfvande af stadgandena i 4 och 5 §§ 20 Iiap. Bgggninga-Balken angående vilkoren för qvarnare och vattenverks anläggande samt utfärdande i stället af ny Förordning i ämnet. Jordbrukets och dess binäringars, likasom industriens i allmänhet, utveckling måste ©tvifvelaktigt vara ämnen, hvaråt lagsliltaren har alt egna den omsorgsfullaste uppmärksamhet; och då den enskilde representanten erinrar om qvarstående oegentligheter i förut gällande lagar, sker det under den förutsättningen, att hans förslag egnas den granskning, som är nödvändig för frågans rättsenliga utredning. Det är ock under sådan förutsättning, jag har velat erinra om vissa oegcnlligheter, som förefinnas i gällande sladganden om vattenoch väderqvarnars byggande. Derförinnan torde höra erinras, att ifråga om ångqvarnar finnes ingenting positivt stadgadt. På sätt 20 Kapitlet Byggninga-Balken och en mängd Författningar stadga,'skall Häradshöfding med Nämnden skåda lägenheten, gifva utlåtande och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande derom förordna, innan qvarnverket får byggas. Den frågan påtränger sig ovilkorligen: Hvari ligger nödvändigheten att ”skåda” väderqvarnens eller ångqvarnens belägenhet? Svaret torde de föråldrade lagarnes ifriga anhängare lia svårt att nöjaktigt afgifva, ty någon sådan nödvändighet förefinnes icke, och likväl praktiseras stadgandet fortfarande, enär vederbörande anse sig icke kunna förbigå detsamma. Hvar finnes väl ock någon nödvändighet för ett dylikt ”beskådande” af en vattenqvarns belägenhet, der qvarnen bygges vid dam, som af ålder qvarstått, samt har urminnes häfd eller legala handlingar för sig? Svaret måste sökas, om ens något motsägande svar kan afgifvas.
Prisbelönade bland de insända bidragen till » Iduns julklappsbasar ». (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) Vackra glödritningsarbetert. För den s o m är be gâfvad med artistiska anlag o c h därjämte är i lycklig besittning af en glödritningsapparat, ges det o t o l i g t många vackra och originella arbeten att utföra, passande till julklappar. Se här t. ex. en fotografilåda af skinn. Man utväljer bland sina gamla pappaskar en fyrkantig sådan med tillhörande lock o c h af lämplig storlek t. ex.: längd 25 c m, bredd 19 c m. o c h höjd 7 cm., d. v. s. så stor, att tvänne kabinettkort ledigt få plats bredvid hvarandra. Asken tages helt och hållet i sär och de olika bitarne — botten, sidor o c h lock — beklädas med ljust lammeller sämskskinn, eller o c k glacéskinn. Helt tunt mjölklister användes härtill o c h de olika delarne läggas under torkningen i j ä m n stark press, så att ej pappet må böja sig. Det iakttages att skinnet bör stå några linier utanför pappkanten. Har man ingen passande ask att tillgå, kan man själf tillskära bitarne i papp efter ofvannämnda proportioner, men detta är tydligtvis mera arbetsamt. Lock och sidor dekoreras nu med glödstiftet, med pensel o c h färger (akvarell eller oljefärg), eller ock med bådadera i förening. Konturerna brännas då först o c h sedan vidtager målningen. Naturligtvis måste mönstret öfverlämnas åt hvars och ens smak, men till ledning kan j u sägas, att man dels kan hålla det i rococostil med ljusa, fina färgnyanser, dels välja b l o m m o r i naturstil, t. ex. göra sig penséer i flere färger, utmärkt på hvit glacébotten. Målningen öfverpenslas med spritfernissa. Nu slås kring kanterna på passande afstånd från hvarandra små runda hål med pikérjärn. Med smala skinnremmar snöras lådans olika bitar åter stadigt tillsammans genom dessa hål.
Tersmeden påstod det vara en större beqvämlighet för allmänheten, att icke behöfva gå med sina expeditioner på mera än ett ställe. Men Frih:n har icke kommit ihog, alt det ställe, hvarest allmänheten skulle erhålla både expeditioner och penningar, är beläget 2 trappor upp. Som allmänheten icke vill eller kan der förblifva, utan måste för att komma hem, gå 2 trappor ned genom bottenvåningen, der kassorna finnas: så har ju allmänheten ingen olägenhet deraf, att Fullm:ges förslag bifalles. Frih:n har äfven sagt, alt, med antagandet af Utslcs förslag, —skulle ett större antal tjenstemänkunna indragas, än om Fullm:ges hemställan godkändes. Ja! det. är sant; men jag tror, att indragningen af tjenster är efter Ulsk:s förslag allt för stor. Om det bifalles, torde R. St. nödgas, för tjenstemännens befarade otillräcklighet, antingen bevilja ett serskildt anslag, eller också bemyndiga Fullm:ge att utbetala arfvoden ät de extraordinarie^ som måste tillförordnas. Hvad har man då vunnit? Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr von Hartmansdorff yrkat delning af förevande punkt, propos. komme alt först framställas å den 246 Den 14 Oktober e. m. föreg:de delen deraf, hvarå Hr von Hartmansdorff yrkat afslag och som innehöll: ”att gemensam lokal för kassaoch deposilionsafdelningarne må, i öfverensstämmelse med upgjorde ritningar och kostnadsförslag, få beredas genom ombyggnad af den lokal, som depositions-afdelningen för närvar:de begagnar 2 trappor tipp i Bankohuset.” Efter sedermera först till bifall och derefter till afslag å denna del af Utsk:s ifrågavar:de tillstyrkande framställde propos.-r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till afslag derå framställd och besvarad med starka Ja, jemte mänga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Hr Printzensköld begärde votering.
Hvad Utskotten yttrat örn den vanvård, i hvilken Adelsö Kronopark befunnits, och hvarom den hällne synen vittnar, får jag vördsamt upplysa, att denna syneförrättning an befall tes af mig, i anseende till ett skogvaktare-boställe derstädes, hvilket genom dödsfall var blifvet ledigt, hvarjemte Den 7 September f. m. 169 jag anmodade Herr HofJägmästaren Ström alt indela parken till trakthuggning, samt lemna mig upplysning om dess möjliga afkastning med iakttagande af skogens bestånd. Nuvarande .ägaren af Tofta hemman Herr Amiral af Klint syntes äfven kort före Riksdagens början villig, att på arrende öfvei> taga Adelsö Park, efter de af Herr HofJägmästaren Ström uppgifne grunder; mendet synes, som hade man gjort sig en förhoppning, att af Rikets Ständer framlocka en åtgärd, hvilken kunde på lindrigare vilkor försätta i besittningen af oftanämnde Skogspark. Så länge Adelsö Kronopark fortfarande lyder under Drottningholms Lustslott och dess Styrelse, kan jag ej föreställa mig, att vården af Kungsgårdens lägenheter kan blifva föremål för Rikets Ständers ornpröfning. Slutligen får jag nämna, att enär ägaren af Tofta hemman vill ingå i det föresjagne billiga arrendet af Adelsö Park, hvilken visserligen af honom kan bättre vårdas och skötas, än af Kungsgårdens mera aflägsnade Styrelse, skall sådant säkert beviljas. —- Jag anhåller vördsamt om proposition till afslag å Utskottens Utlåtande. lians Excellence Herr Grefven och EandtMar skalk en gjorde proposition till bifall af Statsoch EkonomiUtskottens före<? Varande Utlåtande. Ropades Nej. 170 Den 7 September f. m. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande. Ropades starka Ja, jemte några Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.