Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I följd af hvad sålunda i det föregående är vordet yltradt , bär Utskottet i så måtto skolat förändra sin förra hemställan, att Utskottet tillstyrker Rikets Ständer Stats-Utskottets Utlåtande, N.o 3&4- att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla , det Kongl. Majit täcktes anbefalla Dess Befallningshafvande i de Län , der Statsverket eger utestående fordringar för undsättnings-spanmål , att låta uti lagligen utlyste Sockenstämmor, i närvaro af så väl Kronofogde, eller det ombud, Kongl. Majlis Befallningshafvande i hans ställe förordnar, som ock Länsman, anställa undersökning, till utrönande deraf, hvilka gäldenärer äro utfattige och sakna ali tillgång till sina skulders godtgörande, hvarefter för alla dem , i afseende å hvilka ett dylikt förhållande af soeknemännen enhälligt vitsordas, afskrifning, derest icke andra hinder möta, samt ulan afseende derå, om borgen för skulden blifvit ställd, må, utan vidare undersökning, i laga ordning ega rum; hvaremot för öfriga skuldposters indrifning af hufvudgäldenäi ne , eiler dem, sorn spanmålen emoltagit och äfvenledes utan anspråk mot borgesman eller dem , som betalningsansvar sig iklädt, alla nödiga åtgärder skyndsammast och, så vidt ske kan, innan nästa års slut, böra ega rum, hvarvid i a g ttages, att, på sätt genom Kongl.
T föreslagna författningen ej böra upplaga definition på stöld, såsom ett till begreppet allmänt kändt brott, har Utskottet ej eller funnit rådligt alt förändra de ord, hvarmed vår lag hittills betecknat brottet och genom hvilken beteckning det uppfattats. »Hvar som stjäl gods eller penningar öfver tio daler» heter det nemligen i 40 kapitlet Missgernings-Balken; och della ultrycks-sätt har Utskottet således bibehållit. Emedlertid har Utskottet vidtagit några jemkningar i redaktionen af ifrågavarande §, med hufvudsakligt afseende på den 2:dra. Skilnaden emellan stöld och snatteri ligger, jemnlikt hvad ofvan är yttrat, icke i handlingens inre beskaffenhet, utan i värdet af handlingens föremål. I ordet »stjäla» innefattas densammas alla kriterier; och derföre kan den sorn stjäl mindre än tio daler under vissa förhållanden äfven straffas för stöld. Om man nu i 2 <8 säger: »snattar någon tio daler eller mindre», så kunde tilläfventyrs den föreställningen hos någon uppstå att med snatteri förstås en annan handling, än dermed i sjelfva verket menas. Det är ock, med afseende å hvad härutinnan blifvit erinradt, som Utskottet föreslagit förändrad redaktion af omförmälde deri Utskottet likmätigt Bidderskapet och Adelns beslut samt inom öfriga Biks-Stånden förekomna anmärkningar, uttryckligen angifvit de §§, som stadga annat straff å snatteri än denna bestämmer. Emot straffbestämmelsen i 2 § har väl inom två af Riks-Stånden blifvit gjord anmärkning. Man har nemligen påyrkat, att det nuvarande straffet för snatteri mätte bibehållas eller åtminstone att ett bestämdt straff måtte utsättas; men då äfven denna förbrytelse kan vara mer eller mindre svår, utmärkas för större eller mindre ondska, har Utskottet ej ansett sig höra genom förändring af förslaget härutinnan sätta domaren ur stånd att så väl i detta, som i andra fall lämpa straffet efter förbrytelsens beskaffenhet.
Han var visserligen icke något närmare invigd i faderns affärer, men han hade likväl på åtskilliga småsaker trott sig märka, att det för tillfället var ebb i dem. Tomas hade på sista tiden upptäckt begreppet pengar. Mortimer bodde nere i Klaratrakten. Tomas fann honom vid hans stora gamla skrifbord af mahogny sysselsatt med att rita gubbar att färglägga åt sin lilla sjuåriga gosse. Barnet hängde på armbågarne öfver bordet och såg på med stora, nyfikna ögon. Mortimer sökte förena det nyttiga med det angenäma genom att göra sina ritningar så lärorika som möjligt. Han hade nyss ritat en krokodil och höll nu på med en kines. Utom sitt geografiska och zoologiska intresse hade dessa djur till uppgift att klargöra de båda olika sätten för användandet af bokstafven K. Det kom in whisky och vatten, och Mortimer bjöd Tomas en mycket svart cigarr, som han tände med någon tvekan. Fru Mortimer gick kvittrande genom rummet; på armen hade hon en liten korg med strumpor, som skulle stoppas. Tomas framförde hälsningar hemifrån; det var af gammal vana, ty han hade icke sagt hemma, hvart han skulle gå. Man talade om sina sommarplaner. Tomas trodde, att hela familjen skulle stanna i staden öfver sommaren, utom Greta, som skulle resa ner till några släktingar i Skåne. Kanhända skulle också professorn göra någon kortare studieresa nedåt Tyskland. Mortimers skulle som vanligt bo ute vid Dalarö. Barnet granskade beundrande de färdiga ritningarna. »Pappa skall skrifva på en vers också,» förklarade han, »och där skall det stå hvad det skall vara för färger.» Mortimer skref dit en vers med stora, tydliga bokstäfver, och gossen läste upp den högt, med ett läraktigt barns rena och klara uttal: »En KROKODIL är grön som gräs; gör sen med färger fina en liten snedögd gul KINES ifrån det gula Kina.» »Kina är gult på kartan,» upplyste Mortimer. »Det har det alltid varit; det var det i min barndom också. – Gå in i barnkammaren nu och sätt dig och måla, Willy,» tillade han, vänd åt gossen. Willy gick. En röd solstrimma lekte i rökskyarna i rummet och bland bronssakerna på skrifbordet. Ute i salen satt Mortimers äldsta flicka, en liten åttaåring, och klinkade på en etyd.
Denna vig - 16 Den 4 Mars f. m. tiga finnnciela grundsats liar jag redan vid (lera föregående tillfällen sökt göra gällande, och när samma fråga snart 5 nyo torde förekomma, skall jag icke underlåta att åter förfäkta densamma. Men äfven med det band, som ännu i detta afseende hos oss existerar, äro likväl — enär, med högst sällsynta undantag, vår lagliga ränta är betydligt högre än räntan på penningemarknaden i allmänhet — enligt min åsigt, några konstlade medel till hinder för silfver-utvexlingen hvarken nödiga elier nyttiga. Jag skulle således för min del icke haft någon betänklighet vid att biträda motionärernas framställning — helst Hr Wallenbergs —; men då, enligt det af Utsk:t nu afgifna förslaget, fullmägtige skulle få fria händer i detta afseende, och då jag hoppas, alt fullmägtige hädanefter begagna denna frihet så, att ej onödig utmyntning och åternedsmältning af mynt ifrågakommer, samt framför allt så, att icke någon onaturlig kursstegring uppstår till vinst för några få, men till förlust för de öfriga och det allmänna; så anser jag mig äfven kunna bifalla det förevide Utlåtit. Frih. von Schwerin, Jules: Jag ber att få framkomma med en allmän sats: »silfret har ett dubbelt användande, dels såsom handelsvara, dels som mynt.» Hvilket som är det lörra eller det sednare, tyckes mig här ej vara svårt att urskilja, ty då den stämplade varan är betalningsmedel, måste den andra vara handelsvara. Hrr Lindströms och Wallenbergs förslag gå ut på att sätta ett bestämdt pris på denna vara, men för mig synes att, om man sätter bestämdt pris på plantsen eller den omyntade varan, är det detsamma som att sätta pris på vexeln. Frih. Gripenstedt har sagt, att man åsyftat, genom det sätt hvarpå man skött sillverutvexlingen, att lägga ett hinder i vägen för densamma. Jag får då göra Hr Frihm uppmärksam derpå, att fullmägtige tyckas ganska väl känna den sanningen »att det icke tjenar till något att lägga hinder i vägen för silfverutvexlingen.
Dock torde det icke understiga det af bolagen fixerade, utan snarare öfverstiga detsamma på grund af billigare förvaltniDgsomkostnader samt understöd af allmänna medel. Den årliga utdelningen kan börja vid hvilken ålder som helst. Dock måste denna liksom också den tid, då kapitalbildning får lyftas, på förhand bestämmas, och få medlen dessförinnan icke uppsägas. Aflider den försäkrade före tiden för penningarnes utfående, återgå de insatta medlen till den dödes arfviDgar med undantag af räntan, som tillfaller de i anstalten kvarstående. Dessa kunna äfven i de flesta anstalter på särskilda vilkor blifva delaktiga äfven af den bortdöendes kapital. Den hastighet, med hvilken insatserna i lifränteanstalterna tillväxa, är genast i ögonen fallande. Mången, som icke är van vid den sammansatta ränteräkningen, måste häpna inför de resultat, siffrorna lägga i dagen. Om t. ex., som ibland händer, ränteanstalten kan betala 6 % jämte arfsvinst af de dödes räntor, så kan en årlig insats af 10 kronor under de 10 första lefnadsåren bereda: antingen en behållning af 354 kronor att lyftas vid 25 års ålder, 969 kronor att lyftas vid 40 års ålder, 3050 kronor att lyftas vid 55 års ålder; eller ock, om så önskas, en årlig utdelning intill lifvets slut, hvilken, om den begynner redan vid 26 års ålder, börjar med 24 kronor, samt därefter årligen stiger, — men om dess uttagande uppskjutes till 41 års ålder, börjar med 70 kronor — samt om den uppskjutes till 55 år, uppgår till 305 kr. för män och 274 kr. för kvinnor. Likaså kan genom insättning af 50 eller 100 kr. under de 10 första lefnadsåren beredas en behållning eller årsutdelning, som är fem eller tio gånger större än de här ofvan anförda o. s. v. Det skulle blifva för vidlyftigt att här återgifva flere exempel eller några fullständiga tabeller, men vi tillråda alla att taga ytterligare kännedom härom genom att rekvirera prospekt från någon lifränteanstalt. Många af de förmögna insätta gärna större eller mindre kapital för sig och de sina på någon af våra vanliga banker.
För min del kan jag alltså icke finna några olyckliga följder af dessa jernbanståg om söndagarne, och Herrarne torde lätteligen inse, att den åsigt, som här gjort sig gällande, nemi. att bantågen borde stanna sin fart under gudstjenst, kan gifva anledning till farliga tilldragelser genom tågens sammandrabbande o. s. v. Då dessutom ett tåg, som har lång väg att tillryggalägga, mäste hafva tiden för sin ankomst noga bestämd, och då det icke går an, att vid jernvägståg, der så många menniskolif äro i fara, välja än en tid, än en annan, så torde man utan svårighet finna, att den omnämnda åsigten är alldeles opraktisk i sitt utförande. Få grund af hvad jag nu haft äran anföra, och med anledning af de uplysniugar, som jag funnit mig upmanad att afgifva, anhåller jag att Ekon.Utsk.-ts Bet., som jag anser både välgruudadt och väl genomfördt, mätte bifallas. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik: Jag tror icke att man med skäl kan förebrå mig att allt för mycket misshushålla med E. o. Ad;s tid. Jag skulle på grund af denna föresats ganska gerna hafva afhållit mig från att yttra mig i denna fråga; men då såväl på f. m., som äfven nu på e. m., anfallen emot Utsk:ts Betänk, varit så kompakta och först nu genom den sista värde talarens anförande blifvit något hejdade, har jag funnit mig upmanad att 148 Deri 14 Mars e. nr. äfven uttala min öfvertygelse. Först oell främst tiar jag alltid velat följa den grundsats att lagstiftningen, icke utan på grund af en vunnen erfarenhet om bebofvet att träda emellan, bör göra det. Att från predikstolarna orda mot sedeförderfvct, lättsinnet och förströelserna, är visserligen i sin ordning; men att i en samling, sådan som denna, vilja påstå att ett bantåg på en söndag kan föras under rubriken af sedeslösa förströelser, det får Jag upriktigt bekänna att jag icke kan fatta.
Då nu, å ena sidan, ej allenast emot aflösningssumman i dess helhet någon anmärkning med afseende å hvad i fråga derom, på sätt ofvan förmäles, blifvit upplyst, skäligen icke kunde göras, utan äfven Belgien, utöfver dess rätta andel, åtagit sig så stort belopp, att öfriga Staters anparter derigenom undergått väsendtlig minskning, och sjelfva grunden för fördelningen emellan dessa Stater af återstoden utaf aflösningskapitalet jemväl var att såsom billig och rättvis anse, samt å andra sidan, på sätt Kommers-kollegium yttrat, de förmåner Sverige, genom erläggande af det äskade bidraget till Scheldetullens aflösning, hade att påräkna, fullt motsvarade och till ocfi med öfvervägde denna uppoffring, fann Kongl. Maj.t efter de förändringar denna aflösningsfråga sålunda på sednare tider undergått, och ehuru, hvad sjelfva rättsfrågan angår, Kongl. Belgiska Regeringens framställning icke, i afseende å Sverige, kunde såsom välgrundad anses, det vara af Sveriges välförstådda intresse, likasom af dess värdighet, föreskrifvet att icke genom ett afslag å den gjorda inbjudningen blottställa sig för de menliga följderna af ett isoleringstillstånd, utan fastheldre att, i likhet med öfriga större handlande och sjöfartsidkande Stater, biträda det förslag 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 123. härutinnan, som af Kongl. Belgiska Regeringen blifvit väckt; och uppdrog Kongl. Majit alltså åt Statsministern för Utrikes Ärendena att träda i underhandling om och afsluta den handelsoch sjöfarts-traktat, som, i utbyte emot deltagandet i Scheldetullens aflösning, borde med Belgien uppgöras, hvarjemte Kongl. Majit anbefallde Sin Minister-resident i Briissel att, såsom Sveriges Fullmägtig. deltaga i de konferenser derstädes, hvarvid Scheldelullen komme att af de respektive Magterna förklaras för alltid upphäfd.
N:o i\oo. 40 r. 271 satte tiden icke bevakas, må varda afskrifvet, helst dessa skulder skola vida öfverstiga 10 års ålder, utan att någon anmält sig till betalnings erhållande. Rikets Ständer framhärda etc. N:o 4ou Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 26 Febr. i83o. Preste-Slårcdet d. 1 Mars — Borgare-Ståndet d. 1 Bonde-Ståndet d. 1 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsei anledning af verkställd revision af Krigsfondsredogörelsenj frun den 1 Nov. 182a till October månads slut år 1827. S. A. K. I anledning af de granskningar öfver KrigsFondens förvaltning, ifrån den 1 Novemi). 1822 intill October månads slut år 1827, som del3 af R. St:s år 1825 församlade Revisorer, samt dels af R. S:ts Stats-Utskott nu blifvit förrättade, få hos E. K. M. R. St. i underdånighet anmäla följande dervid förekomna omständigheter jemte R. St:s derutinnan fattade beslut: 1:0 För försålda Magazins-Elfecter, som öfverblifvit efter sista krig, linnes Fonden ega betydliga fordringar i Norrige; och som R, St., i afseende på dessa nog länge utestående fordringar, trott verksamma åtgärder böra vidta - 272 Exp. Utsi:. Förslag till und.- Skrifv. N:o 4°r. gas till befordrande af deras indrifvande, hafva R.
Sluteligen, och sedan jag nu afgifvit yttrande i hufvudfrågan, anhåller jag att dervid få foga en reflexion, som dermed står i sammanhang, att nemligen då man vill leda sig till slutsatser om möjligheten och tryggheten af en företagande realisation, blir i alla fall jemförelsen af ziffror till ziffror, i fråga om proportion emellan silfverfond och sedelstock nu emot år i8o3, alltid, såsom bevisning, haltande och ofullständig, då det olika förhållande sig företer, att inlösen af Bankens sedlar med silfver, ifrån 1777, oafbrutit fortgått i många årutan någon upmärksamhet eller farhåga, men deremot, att Bankens nu utevarande sedlar skola otvifvelaktigt komma att mera gravera dess nu befinteliga silfvertillgång, efter det att inlösningen varit 10 å 11 år inhiberad, samt nyheten i förening med far - I Den 19 Februarii e. m. bågan och speculationen mäste nu nödvändigt verka en starkare påkänning, då inlösningen med silfver på en gång begynte* och om således proportionen emellan silfver och sedlar äfven skulle kunna i ziffran framställas såsom bättre nu än i8o3, som likväl icke sig så förhåller, så kunde den ändock, i betragtande af allt detta, i verkligheten finnas sämre; och befinnes den äfven till ziffran svagare, som nu är fallet, än då, så är den det än mera i verkligheten* Jag anhåller att detta anförande må till Statsoch BancoUtskotten remitteras, samt med respective RiksStånden communiceras* Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMar skalken hemställde, att Grefve Gyllenborgs ifrågavarande Anförande, innefattande svar å de anmärkningar* som blifvit gjorde emot bemälte Grefves den i5 sistlidne Januarii till Statsoch BancoUtskotten remitterade Memorial, i anledning af Kongl. Maj:ts
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Ulslcs förslag till 71 §, blef denna propos. medja besvarad. 83 §. Frih. Ridderstolpe: I § 83 förekommer samma sak angående den dubbla uppgiften. Efter orden: ”der personen är mantalsskrifven” önskade jag tillägga: och der han bör sin uppgift in duplo afgifva, men jag fruktar att R. o. Ad. vill bibehålla det såsom det är. Den i December e. ra. 127 Gr. Cronhielm: Jag har på denna anmärkn. intet annat att svara, än hvad jag nämnt vid en föreg:de § och dervid R. o. Ad. lät förblifva. 42 § innehåller det stadgande Frih. Ridderstolpe önskar, och jag anser det öfverflödigt att här upprepa det. II. lis. llr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagada bifalla den af (Jtsk. föreslagna 83 §. Ropades ja. lili §• Gr. Posse, Fredr. Salomon: I § 116 är prescriptionstiden, inom hvilken man äger anföra besvär hos pröfningscomiteen, utsatt till kl. 12 samma dag, då comiléen sammanträder. Vanligen är landskamererare!! vid comiteeu närvar, och skall göra de påståenden emot en felaktig beskattning, hvartill anledn. [innes. Ilan bör således äga någon tid på sig att pröfva de besvär, som skola inlcmnas, och derföre skulle jag vilja föreslå, att besvären skola inlemnas innan kl. 12 dagen före comitéens sammanträde. Såsom nu förhållandet är, sammanträder comiteen ofta före klockan 12, och landskamereraren får då emottaga nya besvär, sedan han redan är upptagen med föredragning af andra, och kan således icke få någon stund att taga kännedom af de sednaste. Deremot ser jag icke något skäl, som skulle kunna hindra IL o. Ad. att besluta, att besvären skulle inlemnas en dag förut. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
RegeringsFormen stadgade behandling, får till Riksens Ständer härmedelst vördsamligen öfverlemna följande förslag till ett nytt eller 7:de Moment i 14 Jf. «f Riksdagsordningen: 7:0 ”Utom Fahlu Bergslag, ege dock de öfrige Bergsbruken, hvarunder innebegripas alla af Styrelsen öfver Bergverken priviligierade Inrättningar till förädling af MineralRikets producter, att inom sig till BorgareStåndet utse Sju Fullmägtige, som ej till annat Riksstånd höra, och ej någon beställning i Rikets tjenst innehafva, och hvarvid, med förbehåll af den i 18 §.: alla Christna Trosförvandter tillerkände valrätt, i öfrigt ingen må välja, om han ej valbar är. Med valen förhålles sålunda, att Styrelsen öfver Bergverken bör, när Riksdag inträffar, uppgöra grunderna för denna Representationsrätt, efter värdet af förra årets tillverkning, beräknadt, för Jerntillverkningen, efter det för Hammarskatte-Jernet årliga bestämda pris, och för annan tillverkning, efter det medelpris, hvartill Kongl. Maj:t och Kronan försäljer den deraf in natura utgående tionde eller skatt, samt, i fall någon af dessa förädlingar icke akalla 204 Constitutioiis-TJtskoktets Betänkanclen. kunna hänföras till någotdera värdet, efter det i Hufvudstadén allmänt gångbara pris. Sedan summan af alla tillverkningarnes sammanräknade värden härigenom blifvit utrönt, samt huru stort värde, i följd deraf, svarar mot en Fullmägtig, fördelen Bergsbruken i Sju WalDistrict afpassade efter Orternas läger, och så att i det närmaste ett, på tillverkningsvärdet grnndadt, mot en Fullmägtig svarande röstetal må inom hvarje WalDistrict linnas. Walen skola ske inför den Magistrat inom WalDistrictet, som Styrelsen öfver Bergverken, genom KonungensBefallningshafvande i Länet, derom anmodar, och å den dag, som för hvarje WalDistrict af samma Styrelse härtill utsattes, och genom dess försorg inom Districten allmänligen kungöres; Börande
Vilkoren voro: fast öfvertagande af en tredjedel till ett pris af 89, måhända 90 procent, att amorteras halfårsvis under 38 | år med en annuitet af 5 ^ procent af nominalsiffran, samt i afseende å ränteliqviderna enahanda vilkor, som vid de äldre jerhvägsbyggnadslånen, och utvisar detta att, om rabatten utgjorde li procent, den verkliga halfårsräntan skulle uppgå till 2,711 eller till 5,422 för två halfår, och att om rabatten utgjorde 10 procent, verkliga halfårsräntan skulle uppgå till 2,668 procent, eller till 5,336 procent för två halfår; hvilket jemfördt med ofvaninförda öfversigt af både de äldre och det nya engelska lånet, alitsa lemnar till resultat, att det Smittska låneanbudet innefattade drygare vilkor, än det genom Herr Heinemann sednast gjorda och slutligen antagna låneaubud. Fullmäktige öfvergå nu till besvarande af Revisorernes anmärkning derom, att en del af hvad Herr Friherre Gripenstedt yttrade vid konferensen den 13 Februari, i hvilken han, i egenskap af Konungens Ombud tog del, icke i protokollet intogs. Det har nyss ofvan blifvit sagdt, att Fullmäktige med denna konferens åsyftade att vinna åtskilliga upplysningar, för att med större säkerhet kunna bedöma, huruvida det var oundvikligt att, de för handen varande mycket ogynnsamma förhållandena oaktadt, så snart som ske kunde, afsluta lånet (protokoll den 28 Januari). I sammanhang dermed beslöts, (protokoll den 4 Februari) att en förslagsberäkning skulle uppgöras öfver Riksgälds-kontorets inkomster och utgifter under första hälften af år 1864, varande denna beräkning införd i protokollet för den i i Februari, och uppsattes derjemte under sammanträdet sistnämnda dag de frågor och ämnen, som under sammankomsten med Konungens Ombud skulle utgöra föremål för öfverläggningen. Att på förhand och skriftligen uppsätta dessa frågor, ansågs så mycket mera höra till god ordning, som omfånget af öfverläggningen derigenom äfven begränsades.
Majit då ägde att till beslutets verkställande vägra sitt nådiga samtycke, men att uppenbart vöre, det sådant förhållande här icke varit i fråga, då beslutet, tillkommet genom hufvudsakligt bifall till ett af Kongl. Majit i nåder väckt förslag, vunnit Kongl. Majits nådiga godkännande, samt att häraf blefve den gifna följd, att beslutet OYägerligen bordt till verkställighet befordras. På dessa grunder, fullständigt här upptagna, är det, som Konstitutions-utskoltet funnit Statsrådets vid ärendets behandling tillstädesvarande Ledamöter, Föredraganden Herr Statsrådet, m. m. Joh. Äng. Gripenstedt, H. E. Herr Justitie-Staisministern m. m. Grefve G. A. Sparre, H. E. Herr Statsministern för utrikes ärenden m. m. Friherre G. N. A. A. Stjerneld, Herrar Statsråden, m. in. J. F. Fåhraeus och N. F. Wallensteen samt då varande Statsråden m. rn. C. L. von Hohenhausen, numera Biskopen m. in. P. Genberg och Grefve B. von Platen, hafva i förberörde den 10 Oktober 1851 förefallna rådslag angående Rikets Ständers beslut om ändradt sätt för indelta hemmansräntors och kronotiondes utgörande tillstyrkt öfverträdelse af Rikets grundlag; hvarföre Utskottet, med åberopande af 106 § Regeringsformen, pröfvat skäligt ställa samma Konungens Rådgifvare under tilltal inför Riksrätt, hvilket mig uppdrogs att enligt lag och sakens beskaffenhet utföra. Då jag af grunderna för detta åtal ingenting förstod, och hvarken fann någon handling uppgifven, som innefattade brott emot de omförmälta §§ i Regeringsform och Riksdagsord - ning, eller något ställe i Grundlagarna åberopadt, emot hvilket den såsom grundlagsvidrig klandrade föredragningen skulle strida; kunde mitt anmärkningsmemorial till Riksrätten ej komma att innehålla annat, än att jag åberopade remissen med anhållan, att deröfver måtte inhämtas vederbörandes förklaring.