Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Replikerna föllo i början enstaka, men efterhand som intresset blef lifligare, följde också orden raskare på hvarandra. Det var som om de båda velat skaka af sig den känslosamhet, den drömmande melankoli, som de försjunkit i under samtalet om den döda. De talade nu åter om lifvet, om lifvet därborta på Aspinge. »Ja,» sade doktorn, »muntert har där aldrig varit, men i sommar är det värre än någonsin. Eller hvad tycker du?» »Jag vet inte. Det är ju sex år sedan jag var där sist.» »Det är sant; allt eländet har kommit på de sista sex åren.» »Hvad menar du?» Alfred Johnson blickade bort emot det hörn, hvarifrån orden kommo, men han såg blott spetsen af Erics cigarr, som glödde till och falnade i dunklet, lik ett öga af en enögd dvärg, i hvars bröst lidelsen steg eller sjönk. »Hvad jag menar! Som om du inte märkt det! — Han är en fyllbult, hennes Casimir! Det är alltsammans!» Dvärgögat glödde till. »Nå, fyllbult är ett starkt ord. Han tar sitt glas ...» »Han dricker redan i smyg! Han har med sig brännvin, hvar gång han kommer från staden!» Det blef en stunds tystnad. Underrättelsen om Casimirs djupa förfall väckte Erics medkänsla, väckte hela hans oegennyttiga ömhet för Maria till lif. »Jag förstår inte, att man kan bli en drinkare — att man inte känner sig skyldig att bli en duktig karl — och en god människa — när man har den lyckan att äga hennes kärlek.» Han sade det i egendomligt dämpad ton. Alfred Johnson svarade buttert som alltid, när han ville dölja sin mänskliga känsla: »Det skulle inte ha hjälpt, om han blifvit gift med en af Guds egna änglar! Han skulle ha blifvit en gris i alla fall. Det finns ingen ryggrad i hans karakter.» Återigen blef det en lång paus. Och med en isande förnimmelse af tomhet tänkte Eric på, hur det kunde ha blifvit om hon gett sitt hjärta åt en annan man. Det var icke någon egoistisk tanke.
Cronstrands sam lingar rörande Egyptiska byggnadskonsten, motsvarar det i 85 § af i845 års reglemente införda stadgande, att, så vida Kongl. Maj:l funne, att det med della anslag åsyftade ändamål, eller nämnde samlingars bringande i så fullständigt skick, att de kunde utgifvas från trycket, skulle vinnas, och derest kapiten Cronstrand årligen redogjorde för arbetets fortgång, borde anslaget af Riksgäldskontoret, enligt Kongl. Majrts nådiga föreskrift, utbetalas med Ett tusen riksdaler under hvartdera af åren 1845, 1846 och 1847. Enligt hvad sednast församlade revisorer, i sin berättelse angående Riksgälds-konlorct sid. 68—69, upplyst, har Kongl. 6 Slals-Ulskottels Memorial, N:o 280. Maj:t, sedan bemälde kapiten föiklarat sig beredd atl i 11 för "Witter hetsHistorieoch Åntiqvitets-akademieQ årligen redovisa, huru arbetet fortgått, samt afgifvit stn försäkran att med yttersta ansträngning söka uppfylla de af Rikets Ständer för ansi iget bestämda vilkor, genom nådigt bref af den 3 Juni 1848, tillåtit honom att efter då uppgifven plan utföra ifrågavarande arbete samt anbefallt närande akademi att årligen till Kongl. Majit inkomma med uppgift om detsammas fortgång? hvarjemte Kongl. Majit i nåder förordnat, att af anslagssumman för år i845 iooo ridr borde genast utbetalas, Deremot har Kongl. Majit, uti Dess nådiga bref af den 8 December i846, förklarat, att, sorn kapiten Cronstrand icke lemnat några bestämda uppgifter, att merberörde arbete i väsendtligare mån fortgått, sedan föreskriften om anslagets användande meddelades, så kunde utanordnandet af andra tredjedelen af samma anslag, såsom stridande mot de vid anslagets beviljande fästade vilkor och derom meddelade beslut, för det dåvarande icke af Kongl. Majit bifallas.
109 med en framskridande odling andra näringar uppkommit, för hvilka en lätt och beqväm transport vore af lika mycken vigt som för jordbruket, äfven dessa borde deltaga uti en dylik underhålls-skvldigbet, helst det måste medgifvas, alt den, som hade behofvet och njöte lördelarne al en inrättning, jemväl borde vidkännas den kostnad och tunga, som dermed åtföljde. Af denna anledning, och då bruken och bergverken i Riket, för transporterande af ej mindre de för tillverkningarne erforderliga råämnen, än ock af sjelfva de tillverkade effekterna, på mångå orter begagnade oell nötte vägarne vida mera, än de hemman, hvilka underhållsskyldigheten lör närvarande åligger, samt delta förhållande i mer och mindre mån eger rum jemväl med sågoch mjölqvarnar, bonde dylika verk och inrättningar äfven åläggas en skälig andel uti ifrågavarande onus.
Jag anhåller om remiss af denna motion till Höglofliga Lag-Utskottet, med det tilllägg, att om sjelfva hufvudåsigten af Utskottet gillas, är jag långt ifrån att hafva något emot, om Utskottet skulle till syftemålets vinnande finna någon förändring i de föreslagna ordalagen behöflig. Stockholm den 29 November 1862. Hierta JV? 219 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Af Herr lidi (Hil li: Angående anslag till ny läroverksbyggnad \ Malmö. I Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständers Stats-IJtskott, angående Statsverkets tillstånd och behof, står ibland tillämnade nådiga framställningar om anslag till nya och utvidgade byggnader vid åtskilliga läroverk i riket äfven Malmö läroverk omnämndt. Då emellertid Kongl Maj:t ännu icke hunnit att i detta afseende närmare nådigt Utlåtande afgifva, tillåter jag mig, till tids vinnande, vördsamt anhålla, det täcktes Rikets Högloflige Ständer anslå en sumiba af 150,000 Riksdaler Riksmynt till ny läroverksbyggnad i Malmö, på sätt till Kongl. Maj:t ingifne handlingar, ritningar och kostnadsförslag närmare upplysa. Stockholm den 29 November 1862. Gabr. Hedman. JW 220. Af Herr Btlttf! Angående förändrad bestämmelse t afseende å stämpelpappersafgift för bouppteckningar. Till följd af Rikets Ständers beslut vid föregående riksdag bestämdes^ stämplade pappersafgiften för bouppteckningar efter en progressiv skala och tillika så högt, att denna afgift, om densamma skall fortfara, måste anses för en af de mest betungande. Sedan jemväl förändrade uppskattningsvärden å fast egendom, på grund af vid sednaste riksdag vidtagne bevillningsförordning, inträdt, så att en egendom, sorn förut kunnat i bouppteckning upptagas till ett belopp af t. ex. 10,000
I sammanhang med frågan om indelda lönernas indragning, hafva kommitterade ansett äfven böra till pröfning förekomma, huru borde tillgå, dels med boställenas räntor, dels med sådana boställen, hvilkas arrenden voro till indelda armeens lönereglering anvisade. Enligt hvad kommitterade upplyst (sid. 86), hade med boställsräntorna i allmänhet hittills så förfarits, att betydligaste delen deraf varit innehafvaren på lön anslagen och endast någon mindre del kronan behållen, hvaremot förhållandet vid indelda arméen nu mera vore så vida skiljaktigt, alt dylika räntor icke vidare serskildt upptoges i lönerna, sedan vid 1835 års reglering de blifvit i boställenas uppskattade afkastning inbegripne, samt, vid fråga om besparingar, viss andel af berörde afkastning ansåges motsvara boställsräntan. Alt äfven, om den af kommitterade tillstyrkta förändring med indelda räntorna för sig ginge, skulle således, efter kommitterades förmenande, de till regementerne anslagna boställsräntors framtida utgörande till staten icke kunna ifrågakomma, men för öfriga, eller den kronan behållna andelen af dessa räntor, äfvensom räntorna af boställena vid alla andra stater och korpser, blefve, derest icke annorledes förordnades, ett motsatt förhållande löljden af nämnde åtgärd. Detta var likväl, enligt kommitterades åsigt, alldeles olämpligt, såsom endast ledande till onödig omgång. Att åter i räkenskaperna debitera boställsräntorna samt afräkna dem ifrån de lönebelopp, som vid blifvande lönereglering bestämdes, trodde kommittéen äfven vara utan ändamål, emedan dylik ränta icke utgjorde någon tillförlitlig måttstock å den fördel, löntagaren åtnjöte genom dispositionen af boställe, hvadan nämnde räntors debiterande, för att under afkortnings-titel åter afföras, icke kornme att medföra någon nytta, utan blott en onödig vidlyftighet i räkenskaperna. Det syntes derföre kommitterade, att vid blifvande löne - Slals-Utshollcts Ullålande, AVo 242.
Öfver dessa motioner, hvilka blifvit dels till Lag-, dels till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterade, får, jemlikt 43 § Riksdags-ordningen, Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, som, jemte motionerna, erhållit del af den hos Högvördiga Preste-Ståndet i anledning af Doktor Säves motion förda diskussion, härmed afgifva yttrande. Rörande sättet för allmänna författningars samt kungörelsers publicerande stadgas i 2 Kap. 5 § Kyrkolagen, att, sedan, efter predikans slut, bönerna blifvit förrättade, skall från predikstolen afkunnas hvad Kongl. Maj! och Dess Befallningshafvande, å Kongl. Maj!s vägnar, hafva att bjuda och tillkännagifva, men att aila andra verldsliga saker skola på kyrkovallen eller i socknestugan afkunnas, med undantag endast för lysningar efter hvad tappadt elier stulet är och som tjenligen kan nämnas af predikstolen, när sådant i tid och förut hos presten angifves. Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 9 December 1766 gör häruti den ändring, att äfven embelsmäns och enskilda personers kungörelser skola å predikstolarne i stället för på kyrkovallen eller i socknestugan uppläsas; och ändtligen är genom Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849 föreskrifvet, att, med undantag af böndagsplakat, hvilka, såsom varande af religiös egenskap, efter predikan och näst efter Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 9. 3 bönen “Fader vår“ mö uppläsas, alla andra Kongl. Förordningar samt auklorileters och enskilda personers kungörelser skola omedelbart efter gudstjenstens slut från predikstolen af presten uppläsas i den ordning, som ditintills funnes stadgad. Äfven vid sistlidna riksdag blefvo åtskilliga förslag väckta i hufvudsakligen enahanda syftning, som de af Doktor Säve och Herr Blomhet'g nu framställda, men dessa förslag vunno icke Rikets Ständers bifall.
N:o 14, rörsde liden för riksdags fortfarande. j Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade antaga Const.Utskrs i detta mein. framställda förslag ' till förändring i 10g §:n Reg.Fm och 80 §:n Riksd.Ordn., 1 att hvila till grundlagsenlig behandling vid nasta riksdag. Bifölls. Ånyo föredrogs Const.Utskts den 2 och g dennes på hordet lagda meni. N:o 3i, ang:de erhållen återremiss af Utsk:s mein. I Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag är också af den tanke, som Hr Frih. o. Landtm, nyss framställt; men ber att få göra en liten anmärkn. till protocollet. Ilar säges, alt då ”H. Ex. Statsministern för utrikes ärendena, Frih. Stjernelds afskedsansökning är af K. M. bifallen, samt i betraktande af de emot Stats-* råden, Frih. J. Lagerbjelke, Ihre och Törne bladh framställ1 da anmärkningars antal och beskaffenhet, finnér Cnnst.Utsk. för sin del någon und. anmälan, enl Reg.F;ns § 107, numera icke af omständigheterna påkallad.” 107 §:n Reg.Fm ålägger Coust.Ulsk. att att vid sina anmärko:rs afgifvande taga i betraktande 0111 Rikets sannskyldiga nytta kräfver en anmälan. Jag är ej af den tanke, alt dessa anmarkn:r bort vara gjorda, men vill anmärka besynnerligheten deraf, att Const.Utsk. nu sålunda erkänner, att dess anmärkn:r ej förtjena något afseende. Jag instämmer tili Const.Utsk:s nu yttrade tanke, men hade önskat för landets värdighets skull, att Ulsk. betänkt detta, innan det gjorde anmärkningarna. Gr, Anckarsvärd, Carl Henr.:
Blefwe detta - Den 9 Mars. 469 ta stadgande gilladt, sa hade äfwen förslaget om CarsÄeri. - afgift med lika stal bordt godkännas. Grefwe körner förklarade sig ej anse sm motion frångå principen om förmögenhet: twärrvm lage en olika förmögenhet til grund för den afgift en gift eller ogift komme at betala; och erindrade, at han jemnfört twänne personer af lika förmögenhet, af hwilka den ena säsom ogift, mäste hafwa et mindre antal oundgängliga utgifter at widkännas, an den andra såsom gift; men yttrade sig gerna assia ifrän sin motion, efter han funne Högloft. Ridderstapet och Adeln icke sinnade at deruti ingä, och tiden kunde med angelägnare saker uptagas. ALid 4 §. 8 Momentet angäende undantag för Östersunds Stads Jnnewänare, sä widt de idka Borgerlig Näring och Rörelse, yttrade sig Grefwe De la 6ar6ie, det han ansäge, enligt Präste-Ständers förslag orden: och derstädes bosatte stro, böra tilläggas, och at stäter dertil, hwilker Herr Grefwen nyfigen fält höra, wore at mänge, under namn af Östersunds Borgare, plägade fara kring Landet och idka handel, utan at werkeligen i denna Stad wara bosatte. Pä Herr Grefwens och Landtmarskalkens proposition bifölls, at defte ord skulle i Momentet tilsättas. Härefter fortsattes granstniinen til och med stutet af första ^rticeln, uran at nägon widare förändring i Urstottets projekt gjordes. Den 9 Mars. e. m. Klockan ^ 2 aftagade Högloft. Ridderskapet och Adeln, anförde af Herr Grefwen och Landcmarskacken, til klelium ?lL»orum a Rikssalen, hwarest tilkännagafs Hans Maj:ts Nådiga 8-mHion a den af Rikfens Stander antagna Tryckfrihets-Lag, hwarefter Ridderssapet och Adeln kemnade Riks? salen klockan 2. In liclem krotocolli 6.
Emellertid hotade upptäckten af detta förhållande att störa Baruks resplaner och blandade sig obehagligt med hans hänförelse för Jerusalem och tempelbyggnaden. Skulle han våga att resa och lemna Rakel ensam under det opålitliga uppseendet af den sjukliga Ester? Det var under dessa funderingar, morgonen efter Karmides’ besök, han öfverraskades af att se Petros, den kristianske biskopen, träda öfver sin tröskel. Baruk hade vid flera tillfällen stått inför dennes domstol, och med ytterlig ödmjuhet i ord och åthäfvor talat för sin rätt gentemot krångliga kristianska gäldenärer, som i hopp om ett gynnsammare utslag vädjat från den verldsliga domstolen till sin själaherde. Petros hade vid dessa tillfällen iakttagit en rättvisa, för hvilken Baruk kände sig desto tacksammare, som den vid de kristne biskoparnes domstol icke hörde till regeln, när fordringsegaren var Jude. Nu var ödmjukheten försvunnen både i ord och åthäfvor, och Baruk stod höflig, men ganska rak, inför den kristne presten, hvars domsrätt var upphäfd, hvars magt var bruten. Biskopen önskade ett hemligt samtal. Mäklaren beviljade det. Petros började tala om Karmides. Baruk visste, att Petros hyste intresse för dennes person och ekonomi; hvarför det kände han icke och hade aldrig brytt sig med att grubbla deröfver. Emellertid blef han icke förvånad, när han hörde, att ändamålet med Petros’ besök stod i sammanhang med denne. – Jag vet, sade Petros, – att du står i beredskap att vidtaga stränga åtgärder, för att indrifva dina fordringar af den lättsinnige ynglingen ... – Alldeles. – Jag undrar icke häröfver. Det är din rätt, och de fleste skulle i din ställning göra detsamma. Medgifvas måste äfven, att Karmides är den, som minst af alla förtjenar undseende, ifall undseende öfverhufvud står i en fordringsegares ordbok. – Det står icke i min åtminstone, svarade Baruk. – Ordet barmhertighet står der väl, men jag drifver aldrig affärer såsom barmhertighetsverk och aldrig barmhertighetsverk som affärer. – Riktigt. Jag inser, att köpmännen måste skilja emellan så olika saker.
Redan innan 1809 års riksdag gått till ända, föreslog dåvarande Konstitutionsutskott, i ett den 24 Mars 1810 afgifvet Memorial, hufvudgrunderna för en förändrad national-representation. Det omdöme, som dervid fälldes om ståndsinrättningen, är af så mycket större intresse, som det uttalades af samma Utskott, från hvilket förslagen till nuvarande Regeringsform och Riksdags-ordning utgått. Det erkände hos denna institution de väsendtliga förtjensterne att hafva uppvuxit på nationel grund, att i sina talrikaste afdelningar representera de båda mest omfattande samhällsintressena: jordbruksoch handels-industrien; att derjemte uti tvänne af sina afdelningar erbjuda den förening af kunskaper och det deltagande för bibehållandet af sakernas varande ordning, som för samhällets lugn, för regeringens lagliga åtgärder och för allmänna ärendenas ordentliga gång äro ett oundgängligt behof uti hvarje väl organiseradt samhälle, samt att tillika redan genom sin tillvaro ega fördelen af att, då erfarenheten upptäckt olägenheterne, den äfven till en stor del visat botemedlen. Oaktadt allt detta kom likväl Utskottet till det resultat, att den lagstiftande magtens fördelning i fyra Stånd, med särskilda korporationsrättigheter och deruppå grundade anspråk, då den i många fall förorsakade brist på tillräcklig upplysning vid ärendenas afgörande och egentligen syntes vara tillkommen för bevakandet och bibehållandet af särskilda intressen, således måste aflägsna den förening till gemensamt nyttiga ändamål, som borde vara afsigten med all god lagstiftning. Denna theori hade också blifvit af erfarenheten bekräftad, då »uti ståndsfördelningen legat största delen af anledningarne till det missförstånd, det uppehåll och den oordning i ärendenas gång, ändtligen till de ståndstvister, som så ofta söndrat nationen, skakat samhällsordningens grundvalar och kullstörtat statsförfattningen.»
Den, som vill, att 2 momentet i 7 § af förslaget till lag för enskilda Ränker skall hafva denna lydelse: »Såsom säkerhet för den del af teckning s-summan eller grund-fonden, som ej uti reda penningar tillskjutet, må begagnas icke allenast guld och silfver, utan äfven sådana fastighets-inteckningar, allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer, samt aktier, som för ändamålet af bolaget godkännas, efter pröfning, den Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar, bör öfvervara, med rättighet och förbindelse att dervid göra anmärkning, om skäl förefinnes», röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; Vinner Nej, kommer det ifrågavarande momentet, att, i öfverensstämmelse med Presteoch Bonde-Ståndens beslut, lyda sålunda: »Såsom säkerhet' för den öfriga delen af grund-fonden må begagnas Rikets gällande mynt, kontrolleradt guld och silfver, fastighets-inteckningar samt allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer; dock att inteckning ej antages tilt säkerhet för högre belopp, än den intecknade fastighetens taxeringsvärde för det i Bankens bolags-reglor bestämda år, ej heller räntebärande obligation för högre belopp än det, hvartill den, utan särskild ställd borgen, i Rikets Ständers Bank, enligt gällande Banko-reglemente, belånas. Säkerheten godkännes af dclegarne, efter pröfning, den Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar, bör öfvervara, med rättighet och förbindelse att dervid göra anmärkning, om skäl förefinnes.» Voteringen har, sedan en sedel blifvit kasserad, utfallit med 54 ja och 64 nej; Och enär Nej således vtinnit, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med A7e/-propositionen. 5:te Voteringen: Den, som vill, att vid den slutliga voteringen, angående lydelsen af 11 § i förslaget till lag för enskilda Banker, till kontra-proposition uppställes Borgareståndets förslag, så lydande: »Ej må enskild Bank utgifva sådana tryckta eller graverade kredit-sedlar, som i § 9 mom.
Af Olof Lindström från Westerbottens län, om åtgärders vidtagande för hämmande af tiggeri. Tillåtelsen att utan pass få begifva sig hvarthän inom Riket man behagar, har möjligen för mången medfört befrielse från obehag och hinder på deras resor, men har ock å andra sidan åstadkommit olägenheter, som till god del motväga fördelarne. Tiggare och s. k. Tartarer, förut svåra nog att undslippa, öfversvämma nu alla orter och fara under passfrihetens skydd, samt ofta i stora flockar, land och rike omkring, än under ödmjukt betlande, än under sturska hotelser begärande allmosor, dem man af medlidande eller fruktan för följden af ett afslag sällan vägrar lemna. Många bland dem äro unga och fullt arbetsföra, men hafva dock under flera års tid fört ett lättjefullt och kringstrykande lefnadssätt samt föregifva, på fråga om orsaken dertill, att de ej kunnat, ehuru träget de ock sökt arbetsförtjenst, sådan erhålla. Dä de ej äro pligtige uppvisa eller ens medföra pass, har man svårt att veta, hvad slags folk de kunna vara och man är derföre städse i oro för familj och egendom, en oro, sorn mången gång visat sig vara fullt grundad. Dessa vandringar borde, enligt min tanke, ej få ulan giltiga skäl företagas eller åtminstone endast såframt den vandrande medför tillräckliga medel att, ulan andras anlitande, kunna under vägen uppehålla sig. Fattigvårds-förordningen den 15 Juli 1855 stadgar väl, att den som med betlande beträdes, må såsom försvarslös behandlas; men detta stadgande, sorn väl kan vara godt och lämpligt för en tätbebvgd ort, der den ena grannen lätt kan få biträde af den andre för tiggarens gripande och forslande till kronobetjent, är deremot i mera glest befolkade provinser, med dess betydliga afstånd åt alla båll, mindre ändamålsenligt. Der betänker man sig först och länge, innan man fasttager och aftorslar den ensam kommande tiggaren och än mera då dessa anländt flera i sällskap, synnerligen som i sednare fallet ett sådant försök lätt nog skulle kunna vara olycksbringande för den, som vågar detsamma företaga.
Andra deremot försvagas, då under Riksdagens lopp många lemna hufvudstaden. Härigenom inträffar det förhållandet, att då på 400 I>e r, 21 Dee«mb<tr. eila banken endast två eller tre ledamöter kunna finnas, under det att på en annan bänk man kan räkna några och 20, hvilka dock vid Bänkmansval — och sålunda äfven indirekta vid Elektorers och Utsk.Ledamöters tillsättande — af nyssnämnde få Ledamöter på annan bänk fullkomligen upvägas. Det finnes visserligen, jag nekar ej derför, många skäl både för och mot förslagets antagande. Jag vill nu endast påpeka de motiver, som, efter temligen långt betänkande, föranledt mig att rösta för förslaget. Man föreställer sig, att Bänkmansindelningen är till stor nytta för dem, som sjelfve, oberoende af de framlagda listorna, vilja utöfva sin rösträttighet, att de nemi. derigenom skulle komma i tillfälle att närmare göra sig bekante med åtminstone några personer inom afdelningen, och sålunda kunna skänka sina röster åt dem, till Jivilka de hysa största förtroendet. Först och främst kan häremot invändas, att det icke är otänkbart, att den nyligen, för första gången upkomne Riksdagsmannen ej på sin Bänkmansafdelning har en enda bekant. Men, förutsatt äfven, att han så hade, och att han sjelfständigt — d. ä. oberoende af andras omdöme och af öfverenskommelse — afgåfve sitt votum. Hvad betyder väl sålunda afgifna röster? Utan sammanhållning med andras äro de bortkastade, så framt icke — hvad ännu sämre är — en splittring genom dem beredes, hvilken vid de sednare valen kan medföra en utgång, som den ensamt för sig röstande ingalunda afsett eller önskat. Så vida icke Utskis-tillsättningen åt en slump skall öfverlämnäs, måste listor för de förberedande valen upgöras, till hvilka, allt efter det. slutresultat, hvar och en afser, den ene eller andre kan sluta sig.
Föredrogs följande af RiddarehuS-Utflottet ingisne, Hörsamste Memorial! Genom Remist af den s? inncwarande har Högloft. Ridderstapet och Adeln behagat infordra Riddarhus-Utstllttetö utlätande öfwer en till Ridderstapet och Adeln af Herrar Lvsnle O^llerirpstL, k-le ^xel Lure, 0. Leiler» stolpe och Oerl Ountsk Oxll^nrum ingifwen ansökning att endast för denna gäng, och utan minsta prejubicat för framtiden, erhälla understöd utur Riddarhus-Castan till lindring i de genom Riksdagens längwarighet och deras wisttande derwid, dem äkomne behof. Till afgi^wande af styldigt swar härä, fär Utstottet den äran anföra, att enligt de uplpsningar som af äldre Riksdagshandlingar blifwit inhämtade, understöd af Riddar, vrn 3o April. 1o43 darhus-Cassan till de wid Riksdagarne sig uppehällande behöfwande Ledamöter af Ständet, wäl ätffillige gänger tillförene blifwit sökte mcn att Högloft. Ridderffapet och Adrin icke nägonsin ansett billigt att dem bewilja; hwilket ytterligare bestyrkes af Ridderffapets och Adelns afflag § en dylik ansökning wid Riksdagen är 1778. af Assessoren r Kongl. Swea Hofrätt dl. Lvclenshern» , som likwäl förut under en längre tid, och till Högloft. Ridderffapets och Adelns fulla nöje hade såsom Riddarhus-Fiscal warit tjenstgörande wid Riddarhuset. Och dä Utskottet harwid fär tillägga , att Riddarhus - Hassan genom de undan denna Riksdag af Högloft. Ridderffapet och Adeln fä »val redan beflutne och gjorde betydeligare utgifter, som ock nf beflutne dispositioner till utgifter af ännu obestämde