Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man skyndade genast till hennes räddning, men hur hastigt hjelpen än anlände, kunde man ej hindra att hon blef våt från hufvud till fot Som hon inte ville gå miste om tåget, lånade banvaktarens dotter henne sin söndagskostym ‘ och detta var skälet, hvarför hon var klädd efter senaste modet i Picquigny. Hvad händelserna under hemresan beträffar förbigick hon dem under tystnad. Under det att man i hotell de Lestrem roade sig åt berättelsen om detta äfventyr, hade Vicomte Hugues Barthélemy inträdt hos sig vid en gata i förstaden St. Honoré; efter att hafva ätit middag utan aptit rökte han, utsträckt på en divan, sina ryska cigaretter och tänkte på de märkvärdiga händelser, som gjort ett atbrott ihans ungkarlslif. Han klappade två gånger i händerna och vid denna kallelse inträdde Bobino, en lat och tjuf-aktig neger på sexton år. — Bobino, sade Vicomten med allvarlig röst, känner du några kammarjungfrur? — Åh ja, herre, svarade negern i det han med en dum min visade sina hvita tänder. — Nåväl, säg mig hur klär sig en kammarjungfru, som reser med sin matmor? Då markisinnan blef ensam, tänkte hon utan vrede på den vackre okände, som talat så ömt till henné i waggonen. Hon hade aldrig tålt en dylik förtrolighet af någon herre, men hon kunde ju icke vara ond på en ung elegant kavaljer, för det han så hastigt flammat upp för ett ressällskap, som han inte hade något skäl att respektera, emedan hon sjelf sagt sig endast vara en tjenare. Det vore till och med skada att icke återse honom, men hur skulle det tillgå? Det var ju inte troligt, att de än en gång skulle mötas och hon kunde ju ej låta honom presenteras för sig, då hon ej visste hvem han var. Ett sätt var att infinna sig på mötet bakom Invalidhotellet, men det var ju otänkbart, att markisinnan de Lestrem skulle, såsom kammarjungfru, gå på möte med en fremmande herre. Blotta tanken derpå kom henne att brista ut i skratt. Hon försökte att icke mer tänka derpå, men allt efter som tiden framskred, blef hon mer orolig.
Skopenningar för Vaktbetjeningen vid RiksgäldsContoiret, angående. Aug. p. na, 208, 333. Skrifvelser, Konungens Nådiga, Se Propositioner. Skuldfordringsmål, angående befrielse för sökande parter att med förklaranden communicera Konungens Befallningshafvandes Utslag deruti. Nov. 2 A. P. 610. Skuldförbindelser, om förändring i 9 Cap. 2 §. HandelsBalken, angående deras gäldande. 512 Skåne, om en utgrening af Bankens låne* anstalt för. Febr. P. 830. B. 1025. Skånska DragonRegementet, om lönetillökning för Subalterner vid. Mars P. g5. B. 445. Aug. Skånska GåfvoSpannemålen, rörande afskrifning derå i Umeå Magazins-räkenskaper. Skånske CavalleriRegementerne, angående utgörande i Spannemål af Rusthålls-afgifterne vid. Julii P. 1127. Aug. Slagsmål, om bestämdare ansvars-lag för, då det sker med. doldt tillhygge. Smiden, om likhet i rättigheten till anläggande af nya. Julii P8g5. Aug. Smidet, Stångjernsoch Ämnes-, om rättighet till utvidgande af. Julii P. 896. Aug. P16, iox. Oct. Oct. 2 A. P. i32, *77- , Smålands HussarRegemente, om HästVacanceafgiftens utgörande vid Östra Härads Sqvadron deraf. Nov. P33. Smålands InfanteriBataillon, om ökade löueauslag för. Mars P. 99. B. 461. P3t3, 349, Junii P299, 3o8, Små - 513 Småsedels-skrifning och korsning, i Banken, angående. Snoilsky, Fredrik, Grefve, yttrande. Mars P. 570. Snoilsky, Nils, Grefve, yttranden. Mars P. g5. B. 442. Maji P. 757.
Sveriges jordbrukare i allmänhet sakna hithörande kännedom och industri, samt att den inrikes handeln icke befattar sig med sådane artiklar, emedan utländningen förer dylika varor direcle i consumenternes händer; att den största consumtion eger rum i Rjkets större Städer, hvartill utländningen har beqvämare transport, än många inhemska producenter; att till industriens väckelse och till i gång bringandet af en inrikes handel med dessa varor, er - 4oo Den 19 Junii e. m. fordras i förstone en betydlig vinst; att en sådan vinst endast kan åstadkommas medelst tull eller praemier; att jag, lika med Utskottet, anser lull tjenligare än praemier; att en sådan tull borde småningom stiga; samt efter viss tid och sedan industrien blifvit väckt, samt inrikes handeln lifvats, småningom nedsättas för att i framtiden återgå till hvad Utskottet 1111 förelagit. Då jag anser Landtmanneas yrke vara på en gång det bekymmersammaste och det med Statskroppen närmast förenade af aila, kan jag ej annat än anse Herr von Hartmansdorff^ ifrågavarande Motion, för en bland de vigtigaste, som äro föremål för Rikets Ständers pröfning. Måtte Utskottet behjerta de vigtiga omständigheter, som tala för en ändring i detta hänseende, på det Tulllaxau måtte i verkligheten blifva hvad Utskottet velat göra den till, förmedelst den princip, som jag här ofvan åberopat! Slutligen kan jag ej undgå att göra några detaljanmärkningar. Om fri utförsel af Malmoch Tackjern skulle medgifvas, måste man betänka: att en del Svenska Malmer och Tackjernssorter äro högst tjenliga för stålberedningen; att denna förädling inom Sverige är uti sin linda; att ståljern bär vida högre tull, än annat jern; att Svenskt Tackjern blott i och för dess utsmältning med trädkol, är vida mera värdt för Den ig Ju n i i e. m. för mångå behof, (ehuru icke för Gjutningar) än utländskt, med stenkol verkadt Tackjern; att så kalladt trädkolsjern i England betalats med ände till \ £-pr
St. i det fallet önskat; ty Konungens rätt att utfärda skolordning, kunna R. St. Honom icke betaga. Hr Tersmeden, Nils: Jag ber att få instämma i det hufvudsakliga af hvad Frih. Palmstjerna anfört. StalsUtsk. har, efter hvad mig synes, gått något för långt, då det ulan andra skäl, än dem, som i detta utlåt, förefinnas, har tillstyrkt R. St. att anslå denna förökning af 90,000 r:dr b-.co, det tredubbla beloppet af hvad K. M. begärt. I likhet med hvad jag i f. m. yttrade, hade jag önskat, att detta utlåt, blifvit i sin helhet föredraget; men då nu motsatsen är beslutad, så är jag verkligen tveksam huruvida jag vill bevilja dessa 90,000 r:dr eller icke. Jag har med särdeles tacksamhet sett det nit och det intresse för den allmänna uppfostran, som lifvat StalsUtsk., då det föreslagit ett så stort anslag till skolornas förbättrande; men jag tror alt StalsUtsk. i denna sak tillstyrkt en summa, hvilken på samma gång är verkligen å ena sidan mycket för liten, och å den andra mycket för stor. Den är för liten i så fall, alt StatsUtsk. dermed afsell en fullständig reglering af Svenska skolverket, i sammanhang med ökade löner för lärare i allmänhet. Jag tror icke, lika med Hr von Hartmansdorff, att meningen varit att utvidga rikets skolor, åtminstone ej till antalet; ty jag finner tvertom, då jag jemför den nuvar. slaten med del förslag lill en ny, som är framstäldt i den K. proposm om statsverkets tillstånd och behof, att den nuvar. staten har 4 skolor mera än den nya. Jag får dervid tillägga, att den nya staten har ökat lärares antal, då den i de mindre apologistskolorna förhöjt lärares antal från 3 till 4; då deremot får medgifvas att en större mängd af apologistskolor, som nu hafva 3 till 4 lärare, hädanefter skulle fä blott 2:ne.
Från denna basis ledde man sedan verificationen af rymdrnålet, på det sätt, att en Gallon fasställdes att rymma 277.3 cubik tum och vigten bestämdes genom vägning af en cub. tum vatten af + 620 Fa.hrenheit och i vacuum, som befanns utgöra 2 5 2.7 2 parliamentary grains, hvaraf 7000 utgöra ett pound averdupoise. Härigenom väger en Gal - a8o Betänkande om Mätt, Mai och Vigt. lon vatten 10 pounds. Commissionen har en< dast bestämt dessa punkter, samt föreslagit afskaffandet af alla andra rymdmäi än Ale-Gallon, som hädanefter skall heta Imperial Gallon oc*h af Troyvigten, hvarvid Averdupoisevigten, af 7000 grains per pound, hädanefter blir statsvigt, För öfrigt äro alla rnultipler och submultipler af enheterna bibehållna sorn förut. Oredan af mångfaidigheten i Sveriges Mål och Vigt har sedan lång tid tillbaka varit tillräckligt erkänd, för att fordra en förbättring, Efter flere dertill uppgjorde förslag öfverlemna-* de Gustaf IILdje år 1788 åt en särskildt Comxnission, att taga detta ämne i Öfvervägande, Ledamöierne af denne Commission voro Hans; Esc. Grefve Ruuth, Commerce-Rådet G. von Körning, Presidenter} Friherre Eaf Wetterstedt, Bergs-Rådet Friherre Hermelin, Borgerskapets Secreterare E. J. Runeberg samt Inspectoren för Mått, Mål och Vigt Z. Flantin. I Maji 1789 aflemnade denna Commission till Konungen ett Betänkande hvars hufvudresultat kan uppfattas i följande moment i 1. I Riket bör ej finnas mer än ett Mått, ett Mål och en Vigt. a. Cuhikmålet för torra varor bör vara struket; men i stället att serskildt tillägga, för rågen, 7 kannor på tunnan, bör euben af målkärlen så utvidgas, att denna råge deri inbegripes, och att tunnan räknas vill 63 kannor.
201 gar; hvilka, efter Stats-Contoirets underdåniga tanka, till ingen nytta för det Allmänna , från alltför inånga särskilda publika Cassör redan förut verkställas. På sådana grunder och då för öfrigt anslaget under 8:de Hufvudtiteln för publike byggnaderne i Landsorterne hvarken år beråknadt för Ecclesiastique-Statens' Åmbetshus eller lemnar någon tillgång öfrig för andra behof, ån som dermed skola bestridas; kan Stats-Contoiret i underdånighet icke understödja Revisorernes hemställan, att förenämnde försträckning af ArbetshusFonden skulle af berörde Stats-anslag ersättas. Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss återstålles härjemte och Stats-Contoiret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Starmågtigste Allernådigste Konung, Eder Kongl. Maj:ts IJnderdånigste, tropligtigstc tjenare ocii undersiter G. F. WIRSÉN. M. Haak. Georg D. Wahlberg. N. Frodelius. A. Soderholm. C. Tunelius. L. S. LG. af Sillén G. Öyér. 202 Riksens Ständers 3. Berättelse, om Förhållandet med Allmänna Magazins-Inrättningen sedan år 18*2 och angående Inrättningens Förvaltning år 1820. Stormägtigste AHernådigste Konung! efter afslutandet af Allmänna Magazins-Inråttningens Hufvudbok för år 1820, någon del af den Förlust blifvit till ziffran bestämd, hvarmed Inrättningens Förvaltning under de sednaste åren varit förenad, och den tidpunct nu synes förhanden, då Eders Kongl. Maj:t af det
Motionären har såsom skäl för sitt förslag anfört, att dess antagande skulle för Banken medföra fördel, enär, vid det förhållande att silfverplantsar, enligt nuvarande stadgande icke få försäljas till lägre pris än det i myntbestämnings-lagen för hvarje Riksdaler i silfver stadgade, af 128 skillingar Banko eller 4 Riksdaler Riksmynt, med tillägg af slagskatten J procent, men hittills alltid hållits i det ån högre priset 37 Riksdaler Runt för hvarje mark finsilfver, Kölnisk vigt, desamma sålunda vore dyrare än myntet, och i följd deraf den, hvilken behöfde silfver, föranleddes att uttaga detsamma i den för honom billigare formen af mynt, men hvilken form deremot vore för Banken dyrare, till följd deraf att Banken för myntet måst betala slagskatten, som således för Banken utgjorde en förlust; och har motionären, för att gifva en föreställning om beloppet af denna förlust, anfört en från uppgifter om kostnaden för silfverin försel till Banken heintad beräkning, enligt hvilken Banken, på ett belopp af 100,000 Mark Hamburger Banko, gör en förlust af 1,008 Riksdaler Riksmynt, när förstnämnde belopp uttages i mynt i stället för i plantsar. Så obestridligt det än må vara, att slagskatten är en utgift, för hvilken Banken, då silfret afletnnas till utmyntning, icke erhåller någon godtgörelse, så tvifvelaktigt torde det likväl vara att denna utgift är en förlust, hvilken Banken skulle bespara sig, om den, i stället för mynt, utlemnade omyntadt silfver. Detta skulle visserligen vara förhållandet, om det kunde antagas, att silfver aldrig skulle Banko-Utskottets Utlåtande Jfå. 26. 7 från Banken uttagas till försändning utomlands i annat ändamål, än för att fullgöra liqvid^af sådana skulder till utländningen, hvilka, till följd af en ofördelaktig handelsställning, icke kunde med utförsel af landets produkter betäckas.
Ehuru otillbörligt det kan vara att ingå i egna förhållanden , nödgas jag här förklara (på det mitt anförande icke må tydas härröra af egna bevekelsegrunder), att jag, ehuru innehafvare af indelt lön i snart i5 år, aldrig begärt mer af mina räntegifvare än markegängspriset och aldrig nekat dem att leverera efter detta pris sin räntesäd samt öfriga persedlar; att jag icke uppträdt här för att försvara de missbruk, som i detta afseende kunna äga rum; att jag anser Regeringen böra öfvervaka och afhjelpa dem; att jag anser detta kunna ske utan att öfverändakasta grundprincipen för de ömsesidiga rättigheterna, och att, om jag försvarar bruket af denna rättighet, jag icke derföre försvarar missbruket deraf, såsom att tvinga sina räntegifvare att lemna korn i provinser, der korn ej sås m. m., hvilka äro enstaka facta, men alldeles icke allm. förhållanden. Af hvad jag ofvan haft äran anföra torde finnas, alt, i fall man vill tillvägabringa det nyttiga föremål, som StatsUtsk. åsyftat i sitt betänk., nemi.: att medelst fastställandet af en 10-årig medel markegång för dela grundskattens börda jemnare åren emellan, och åstadkomma denna nytta med bibehållen rättvisa, såväl mot räntetagaren som räntegifvaren, så måste: 1:0 uppsägningsrätten upphöra å ömse sidor, likasom den nu existerar å ömse sidor; 2:0 raarkegångssättningen ske vid en årstid, då prisen äro mera verkliga, än de kunna vara i Nov. månad, samt ske af en-nämnd, hvars sammansättning bör bestämmas vara hälften af räntegifvare och hälften af räntetagare. Med dessa vilkor anser jag förslaget vara nyttigt och rättvist mot alla; förutan dem skulle det i hög grad vara förfördelande mot samtliga indelta löningstagare i Riket, såväl af militiaesom läro-, länsoch bergsstaterna, äfvensom mot de inrättningar ad pios usus, såsom Wadstena krigsmanshus, lazarettet-, barnhus m. fl., hvilka åtnjuta sin inkomst dels i tionden och dels i hemmansräntor.
Bouppteckningar förses med stämpel lill en fjerdedels procent af behållningen i boet: dock må befrielse från stämpel ega rum, der behållningen ej uppgår lill 1,000 R:dr, äfvensom för efterlefvande makes giftorätt, hvilken, ehvad den utgör mer eller mindre, beräknas till hälften af behållningen. Bouppteckningar förses med stämpel, enligt den författning, som gäller då de till domstol ingifvas. Har afliden person på flere orter efterlemna! egendom, hvaröfver särskilda bouppteckningar blifvit upprättade, må hvar och en af dem, utan att vara med stämpel försedd, ingifvas till den Rätt, der egendomen är belägen, men skola sedermera samtliga injemnas till den Rätt, inom hvars domvärjo den aflidne vid dödsfallet varit mantalsskrifven, hvarvid sammanräknade behållningen, enligt samtliga bouppteckningarne, skall tagas lill grund för beräkningen af stämpelbeloppet. Certepartier eller fraktslut om fartyg, ehvad de upprättas inom eller utom landet, skola, då de vid domstol eller hos exsekutor företes, förses med stämpel till 30 öre för hvarje fulla 100 R:dr af den fraklsumma, hvarför betalning sökes. Fastebref för hvarje fulla 100 R:dr — 15. Folkpass eiler Sjömansrulla för skeppare och besättning pä resor till utrikes ort — 75. Fraktslut; se Certepartier. Fribref för fartyg och båtar — 40. derom ulgifna förbindelser — 20. Fördelsoch Undantag s-kontrakt, då de hos Domaren uppvisas — 40. Förnyelsebevis; se FörsäkringsbreJ. Förpantningsbref; lika med Skuldebref.
D etina skillnad ar visserligen i sjelfva verket ganska betydelig, och det kan icke vara för Staten likgiltigt, om de räntor, som på skulder betalas, inom Landet förtäras, eller om de skola, utur Landet utgå; tnen, då det I verkställigheten är omöjligt att controllera , huruvida ett tecknadt Lånebiträde verkeligen meddelas af inländsk eller utländsk man ; då för ett sådant Lån till Inländske män utfärdade skuldförbindelser alltid skulle på utländske öfverlåtas, om inom Riket ej funnes personer med tillräcklige fonder för att fortfara att vara Långifvare till Staten; hafva Utskotten ansedt det vara omöjligt, att grunda ett förslag i detta ämne derå, att ett Lån uti myntbara metaller skulle inom Landet kunnaupptagas. Utskotten tro sig deremot ega de mest grundade anledningar för sin öfvertygelse , att inom Riket saknas i allmänhet tillgång på samlad penningeförmögenhet, och jemväl på myntbara meuller 3 Banco' ZJlskottets Eetänkanden. för att nu lunna jemna Staten ett Lå nebiträde till hela det belopp, som skulle erfordras, för att genast, i trots af det nu befinteliga misstroendet till Banquen, öppna densamma till allrnäu silfverutvexling. Ett misslyckad! försök i denna viig skulle medföra högst vådelig* följder. Utskotten hafva således såsom fast antagit, art om realisationen genast skulle verkställas, det blefve oundgängeligt att 5 Utrikes Ort upptaga ett Stats. Eån till betydligt belopp, Qni fortgången och beståndet af en realisation icke berodde af annat, än ett visst förhållande emellan Banquens reella fond och numerairen af dess utelöpande sedlar, skulle Utskotten sätta i fråga, om icke fördelarne af ett stadgadt mynt kunde uppväga de stora uppoffringar för närvarande och kommande tider, som Statens skuldsättning till utländske män alltid medförer 5 men Utskotten hafva icke kunnat antaga den mening att realisationens egenteliga framgång beror af ett sådant Arithmetiskt förhållande.
Ankom till Exp. Utsk, den 8 April kl. 7 e. m. Utlåtande j i anledning af väckt fråga om Stapelstads-rätt för Staden Falkenberg. Uti ett till Wällöf]. Borgare-Ståndet ingifvet samt af Ståndet till detta Utskotts handläggning remitteradt memorial, har Herr Ståhl yrkat, att Rikets Höglofl. Ständer måtte hos Kongl. Majrt i underdånighet tillstyrka, att Staden Falkenberg må blifva med Stapelstads-privilegier försedd. Såsom skäl för denna framställning är af Hr Ståhl förnämligast andraget: att Falkenberg skall ega ett gynnsamt läge för handel, med omkring 30 angränsande socknar inom Hallands Län, äfvensom åtskillige trakter af Småland och Westergöthland; att inom Staden blifvit byggde däckade fartyg, hvarmed till utrikes ort utförts spanmål, linfrö och ben, hvilka slags Allin, Besv.- och Oec.-Xftsk. Uti.
Jag hemställer derföre, om icke utlåt, bör återremitteras. 36 Den 4 December f. m. Hr Oxehufvud, J&öran Adolph: Dä Ilr v. Hartmansdorff hyst betänkligheter dervid, att man skulle anticipera på kommande Ständers beslut, får jag bedja Hr v. Hartmansdorff uppgifva något förslag, huru man bör förhålla sig; ty jag kan icke finna annat, än att man bör anvisa på sådana inkomster, sorn möjligen kunna beredas, och jag vet icke, hvem som kan bereda dem, om icke Ständerna, som för detta ändamål blifyit sammankallade. Jag tror ej, att man har anticiperat på deras rättighet, om man säger, alt extraordinarie skatterna, som af Ständerna blifvit bestämda, dertill skola användas, ty hvad man än må säga, så lärer man icke kunna betaga dessa Ständer att bestämma, huru medlen skola utgå; men hvad dessa Ständer kunna göra, är att hänvisa på sådana medel, som de kunna bereda, Hr Stuart, Carl Gust.: Äfven jag tager mig friheten framställa den anmärkn. vid detta utlåt., att de deruti begagnade orden: ”till inlösen med de extra ordinarie skatter, som i och för krigets utförande blifva beslutade,” icke äro lämpliga. Jag får derföre hemställa, om icke denna mening bör lyda sålunda: med inlösen af de medel, som af R. St. varda dertill anvisade. Det måste nemi. vara Ständerna obetaget att för ifrågavar. ändamål använda ordinarie eller extra ordinarie skatter, eller ock för detsamma upptaga nya lån, allt efter som omständigheter och förhållanden föranleda. Jag anhåller således om återremiss af SfatsUtsk:s förevar, betänkande. Hr von Hartmansdorff: Hr Stuart bar uti sin an-. märkn. besvarat den fråga, som Hr Oxehufvud ställde till mig. Jag är nöjd med svaret och vill antaga det såsom mitt eget. Frih. Boye, Ludv.:
Friherre I-iljencrsmr, )obsn VVilkelm, sörklarade sig fä mycket häldre mstämma i Herr Lilverliolpss tanka, som det kunde dröja länge nog innan Jnstructivnen lör RlksgäldsCoittouets Fullmäktige b>efwe färdig. Hatt hade sief , Etaks« Utskottet, af en Dest Ledamot hort yrkas, att Jnstruclionen ej kunde göras färdig» innu Fmonceplaen af Bewillnmgen worc Ukarbttad och laststäld, i hwilket fa» det troligen dirfwe allt för längt att till betz uppstjttta med walet. Herr 8iIverstolpe, Lullsk ^drsliLm, anhöll att till siri förra vttrande lä tillägga, att sä länge Riksens Ständer äro samlade kunde beslut fattas och blifwa beflut werkeligen fattad?, of d^n natur, att de uti Instruktion,n borde upptagas, fA att denna Instruktion t sig sjelf wore att anse säsom Utffokteis sista arbete; om betz lärdiagörande dä ffulle a-w sttos innan walet anstäldes kunde möst lrglwls Riksdagen flutas förr än bet kund. förrättas. Grefwe klörner, 6örgn: Ej när warande när dlscutzionen rörande decharge för Herrar Fullmäktige uti RiksgäldsContviret börjades, och beslutet deröstver kvgS, är det endast genom berät tel - Den 27 Januaris.' telse jag känner att Ridderstapet och Adeln stad» godt sitt desiut t iiköel nied BorgareSiändet. Z töle deraf iära R-ksgäldsConroirets Futjmägkige wara enbtledigade »tran sia detaktnlng.
(I. A.) Från Ridderskapel och Adelli äro följande motioner i ofvau uppgifna ämne till Stats-Utskottets handläggning öfverlemnade, nemligen: l:o af Friherre J. fV. Sprengtporten, som, beklagande den långsamhet, hvarmed Rikets fästningsbyggnader i anseeude till de ringa anslagen framskridit, uttalat den önskan, att en förändring mätte vidtagas uti det hitintills i detta afseende följda system, hvars fara vore så mycket större i en lid, hvilken företedde så föga stadga i förhållandena staterna emellan, sorn den närvarande, hvarefter motionären vidare yttrar sig sålunda: “Att vid ett lands försvar befästningar utöfva ett stort och afgörande inflytande, som på intet annat sätt kan ersättas, torde icke en gång af den i krigskonsten “oinvigde betviflas, allraminst om han med sin uppmärksamhet följt de sednaste årens “krigshändelser vid Donau samt Svarta hafvets och Östersjöns kuster, hvilkas utgång, “å båda sidor, väsentligen varit beroende af det fasta försvarets uthållighet och för* “måga att uppehålla och förhindra en fiendes framträngande. Icke heller behöfves det “en stor skarpsinnighet för att inse, att det land icke gjort allt hvad det bordt till be Bih. tilt R. St. 4 Samt. 1 Afd. 4 Band. 12 Haft. 1 2 Stats-Utskottels Utlåtande A!:o 236. “varande af sin frid och värnande af sitt oberoende såväl under rådslag med främjande makter, som sedan svärdet blifvit blottad!, hvars hufvudstad, i sin fulla blomstring, med allt hvad den innehåller dyrbart för folket och oumbärligt för försvaret till “lands och vatten, kan, i händelse af ett hastigt utbrytande krig, äfventyra en öfver“rumpiing, eller blifva ett utsedt mål för det första hugg, sora (emligen strafflöst skulle “kunna rigtas mot landets hjerta.