Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet först till pröfning de af Utskottet pag. 7 föreslagna allmänna vilkor för ifrågavarande extra stats-anslag, dervid Ståndet biföll Utskottets följande tillstyrkanden : l;o att, der ej annorlunda finnes serskildt föreskrifvet, de anvisade beloppen komma alt utgå under de tre nästföljande åren, med en tredjedel hvarje år, dock alt de medel, som ett år reserveras, må kunna ett följande år disponeras; 2:o alt medlen må endast reqvireras i moa af behof, hvarom Kongl. AJaj:t torde i Nåder meddela vederbörande auetoriteter nödiga föreskrifter; 3:o att de besparingar, som uppkomma ä anslagen för hvarje serskildt föremål, icke må, i annat fall, än der sådant uttryckligen är medgifvet, kunna disponeras till något annat behof, utan oafkortade reserveras till kommande Ständers disposition. 4:o att afbetalningar och räntor å de summor, hvilka såsom lån anvisas, komme att till Riksgälds-Contoiret ingå. 822 Prot. TJtdr. d. 28 Nov. 184.0 Litt. A. l:o Complettering af redskaps-, rid-, anspannsoch stall-persedlar för nja fält-ai tilleriet. Bifölls. 2:o Complettering af beklädnad och utredning för den dass af beväringen, som årligen skall exerceras. Återremitterades. S. D. Fortsattes handläggningen af Stats-Utskottets Utlåtande 354, angående anslag å extra stats-regleringen. Litt. A. 3:o Utgifter för gevärs-fabricationen. Återremitterades. 4:o Befästnings-arbeten å Waxholm och uti Stockholms skärgård. Återremitterades. 5:o Carlsborgs fästnings-byggnad. Carlstens fästning och Marstrands hamnförsvar samt befästnings-arbelen vid inloppen till Carlscrona. Å t er remittera des. 7:o
37.utan någon kännedom om hvad naturvetenskapen under det sista århundradet uträttat skulle kunna våga sig på en lifsåskådning. Då en biolog påträffar en missbildning, vänder han sig instinktlikt till studiet af utvecklingshistorien för att förstå dess uppkomst. Med lika stor tillforsigt kan en förnuftig förklaring af orsaken till hvarandra motsägande meningar sökas i historien. Det är lyckligtvis icke en ny företeelse, att engelsmän använda sin rikedom till att uppbygga och dotera inrättningar för uppfostringsändamål. Men för fem eller sex hundra år sedan uttryckte eller inneburo stiftelseurkunderna bestämmelser i det närmaste alldeles motsatta dem, hvilka Sir Josiah Mason ansett ändamålsenliga. Det vill säga, naturvetenskap var, praktiskt taget, okänd, hvaremot en viss literär dressyr anbefaldes såsom ett medel för förvärf-vandet af en kunskap, som väsentligen var teologisk. Det är lätt att upptäcka orsaken till denna besynnerliga olikhet i tillvägagående hos män, i lika hög grad besjälade af en varm och oegennyttig önskan att befordra medmenniskors välfärd. Om någon på den tiden eftersträfvade en kunskap, som gick utöfver den, hvilken kunde förvärfvas genom hans egen iakttagelse eller genom vanligt samtal, var det i sjelfva verket hans första behof att lära sig det latinska språket, eftersom allt Vesterlandets högre vetande var nedlagdt i verk, skrifna på detta språk. I följd häraf voro latinsk grammatika med logik och retorik, studerade på latin, uppfostringsmetodens grundpelare. Beträffande innehållet af det vetande, som meddelas på denna väg, ansågos de judiska och kristna heliga skrifterna, med den tolkning och de tillägg, som gjordes af den romerska kyrkan, innehålla ett fullständigt och ofelbart sant lärosystem. För den tidens tänkare voro teologiska satser, hvad Euklides ’ aXiomer och definitioner äro för vår tid. Medeltidens filosofers enda göromål var att, från de af teologerna Ur dagens Krönika. 2gifna data, deducera slutsatser, som voro i öfverensstäm-melse med kyrkans bud. De åtnjöto det höga privilegiet att genom logisk slutledning visa, huru och hvarför det, som kyrkan förklarade vara sant, måste vara sant.
Fullm. C. A. Bruncrona. L. S. No 834. M. G. Stael v. Holstein» L. S. N:o 861. Carl Ad. Gegerfelt. L. S. N:o 944. Sigge Wathier de Besche. L. S. N.o 2120. A. C. H. Nauckhoff. L. S. N:o 2oq3. A. N. af Wetterstedt. L. S. No 1113. Treffenberg. Fullm. Gust. Fredr. v. Rosen. L. S. No iS4- Silfversvärd. Fullm. J. Rmanuel Roos. L. S. N;q 473. C. F. Coyet. L. S. N.o 5oi. Pihlman. Fullm. A. F. Rothlieb. L. S. N.o 523. C. F. Rothlieb. L. S. N:o 666. Carl Du Rietz» L. S. N;o 8ig. J. A. Réenstierna» L. S» N:o 844. Tigerklow. Fullm» Hans v. Fersen» L. S. N:o g3r» Carl Joh. Gripenberg. G» af Nordin. L. S. No 2167. A. Erik af Puke. L. S» No io55. P. R Bråkenhielm. L. S. N:o 1117 P. G. Cederschjöld L. 8» N:o 1120 L. W. Fabritius. L. S. N:o ii87. Alb. Haij. L. S. N:o 1191. D. G. Ankarloo. N:o i3i3. Hr. Elirenpreus. L. i> N:o i347- J* Stjernstolpe. L. S. N:o i5i5. U. Ehrenbill. L. S. N:o 1692. A. Lannerstjerna. L. S. N:o 1626.
Skäligen lärer icke kunna invändas, att den för Stockholm i fråga - ställde förändringenskulle, såsom afvikande från principen af classval, medföra rubbning af grunderna för nuvarande representationssätt; ty Borger* k apet blefve ändock icke berättigadt att välja utom stadens i allmänhet valbara personal af Borgare-Ståndet. Väl torde böra medgifvas, att Stockholms Borgerskap, under hänsigt till dess ansenligen större talrikhet och den betydliga skillnad i förmögenhetsvilkor, som mellan flere ledamöter så väl af haridelssom handtverksclasserna eger rum, företer ett olika förhållande vid jemförelse med borgerskapet i Rikets öfriga städer; men denna olikhet är dock ej af så väsendtlig beskaffenhet, att den må anses, i lagstiftningen om val af Riksdagsfullmäglige till bestämdt antal, erfordra andra skiljagtigheter, än bibehållandet för Stockholm af det ovilkorliga stadgandet om valens medelbara verkställande, äfvensom af viss census för både Valmän och Riksdagsfullmägtige af stadens borgerskap, hvilken census Utskottet likväl, då classkillnaderne vid valen af Riksdagsmän upphöra, tror, såsom en följd deraf, lämpligen kunna bestämmas till ett för hela Borgerskapet gemensamt belopp, motsvarande minimum af nu befintliga serskilda bestämnings-grader, eller Fem Riksdalers årliga utskylder till staden. Då Utskottet vid nu anförda förhållanden funnit sig ega skäl att den gjorda motionen till Riksens Ständers bifall hemställa, har Utskottet ansett tillfället äfven böra begagnas för afhjelpandet af den oegentlighet, som i redactionen af Riksdags-ordningens omförmäldta moment nu eger rum, då, för att blifva ”Riksdagsman för Stockholm”, fordras att hafva varit tremie är Borgare derstädes. — ett stadgande, som efter ordalydelsen kunde så tolkas, att icke heller Magistratspersoner i hufvudstaden utan ett sådant vilkor vore till Riksdagsmän valbare, — hvilken tydning likväl strider både mot den practiska tillämpningen och mot de bestämmanden, som 5 inom. af samma § för städerna i allmänhet innehåller.
Det är visserligen möjligt att samma förslag vid nästa Kiksdag ännu kan återkomma, men lyckligtvis lefva vi under en Statsförfattning der det Kongl, veto icke är blott suspensivt utan absolut. BondeSt., kändt för fasthet och sjelfständighet, lärer väl i alla händelser icke låta inverka på sig af sin Sekret., om han skulle försöka något sådant på annat sätt än genom utredning af förekommande frågor, — Om en fullkomlig likhet i afseende på tillsättande af Sekret, inom Stånden ansågs oundgänglig, skulle jag snarare finna mig uti att Konungen utnämnde till denna plats i alla Stånden, och jag kan ingalunda inse att någon våda derigenom skulle upstå för öfverläggningarnes sjelfständighet. — Jag afstyrker Utskottets förslag i denna punkt. Hr Ribbing, Arvid: Om den som förut varit för försla get, nu är emot detsamma, så bör det icke eller förundra R. o. Ad., att den som alltid varit mot detsamma, äfven nu fortfar att vara det. Vid 1850 års Riksdag då denna fråga förevar, yttrade jag vissa betänkligheter mot förslagets antagande, hvilka jag ännu hyser. Jag hade härutinnan understöd af en man, hvilken nu här saknas. Han yttrade: När man ser till grunden af denna fråga så visar sig förhållandet vara att BondeSt:s Sekret, bör anses såsom en half Talman. Med samma rätt som Konungen tillsätter Talmän inom Stånden bör han äfven äga tillsätta Sekret, i BondeSt. och att så förhåller sig är klart af följande stadgande i 24 § R.O.: »Åliggande Sekretm för BondeSt. särskildt att biträda Talmannen vid målens behandlande, och göra påminnelser om något emot grundlagarne stridande skulle försökas. Ytterligare står det i hans inom samma Den 13 December e. m. 657 samma § uptagne ed följande: Jag skall och ställa mig ovilkorlig! till efterrättelse Rikets öfrige gällande grundlagar, och ej till det Hederv. BondeSt-.s Prot. utan min uttryckliga anmärkning af reservation, föra eller föra låta, ännu mindre till expedierande befordra eller befordra låta något, som emot de gällande grundlagarne stridande är.
St. jemväl begärt förslag, måtte utbytas emot charta-sigillata-afgifter, Stats-kont:s yttrande deröfver infordrades, hvarjemte nämnde embetsverk erhöll föreskrift, att inkomma med utredning öfver de till indragning ifrågaslällde inkomsternes belopp under de sista 10 åren, för hvilka Riks-hnfvud-böcker voro afslutade. Häraf synes det mig vara uppenbart att, enl. hvad StatsUtsk:s pluralitet äfven insett, all den utredning, som ärendet fordrade, var behörigen åstadkommen. Den omständigheten, att slutliga handläggningen blifvit flera år fördröjd, lärer väl icke hafva bordt föranleda vederbör, embetsverks hörande ånyo, dä icke serskilda omständigheter det påkallade. En sådan åsigt är åtminstone ny och det torde då blifva kinkigt att bestämma, efter hvilken tids förtopp det må vara nödigt att, uti ett vidlyftigt mål, hvars behandling måst något länge upskjutas, ånyo höra vederbör, embetsverk i samma sak, hvarom de redan yttrat sig. Den enda omständighet, som påkallade en ny utredning, var inkomsternes belopp, för att kunna grunda beräkningarne pä en sednare period, och då Stats-kont. i detta afseende atleinnat effeiella, på Riks-hufvudboken gruiidade, upgifter, mäste väl dessa kunna anses tillfyllestgörande, helst nästan alla de ifrågavar. inkomsterne ingått till Statsverket och derifrån kommit vederbör, fonder till godo.
Allmänt stadgande af hvad vigt och öfrig beskaffenhet den Spannernål bör vara sorn. till Inrättningen försäljes. Detta stadgande lämpadt efter hvarje orts serskilta förhållande» Äfvensom föreskrift örn den större fördel som iLandtmannen har att påräkna vid försäljningen, af torr Säd, och i den händelse den aflemnade riade eller oriade Sädén befinries efter vissa utsatta proportioner öfverstiga vanliga Magazins-vigten. I motsatt förhållande, hvilken ned-* sättning äger rum för sådan Säd som väger min» dre än bestämdt blifvit, och ändteligen att Säd under en utsatt minimi-vigt ej får emottagas. 4 §. När och på hvad sätt kungörandet om Inrättningens Spannmåls - uppköp bör verkställas, samt hvad Landshöfdingen har att iakttaga till befrämjandet derafj att ailä. sker lika rätt och ingen manna-mån begås. 5 §. Utsedde Ombuds närvaro vid Magäzinen under Upphandlings * Terminen och de* ras åliggande. 6 §. På hVad sätt uppkommande tvister, Säljare och Uppbördsman emellan, skola be* handlas (se härom 1815 ars Författning om Räntegifvare och Räntetagare.) 7 §.‘ Under hvilka tider upphandlingar Vanligast böra af Magazins - Inrättningen verkställas och huru Landshöfdingarne böja sig förhålla när Inrättningens medverkande åtgärder icke behöfva vidare begagnas. 8 §. Landshöfdingarnes skyldighet att vä* ta öfver upphandlingarnes ändamåls-enliga Verkställande och fortgång, samt att Riifets Inne* 1566 Stats-Utskottets Betänkan/len. byggare genom fullständige underrättelser känna sä val sine rättigheter som skyldigheter. På hvad sätt inhemsk Spannmål skall upphandlas då inträffande undsättnings eller andre behof föranleda uppköpen. 1 §. Sådane upphandlingar verkställas endera pä Upphandlings-Auction efter förseglade anbud som brytas vid Auctions - tillfället eller ock under hand, sorn Magazins Direction pröfvar med KronJns rätt ocjh bästa mäst Öfverensstämmande.
Kedd ... den gamle bandhunden ... som då ... vid den tiden af sin lefnad var ... var .. var endast och allenast en ... en ... en valp ... och det var egentligen ... för att tala fullt korrekt ... just han och ingen annan ... jag menar hunden ... som på detta sumpiga och vattensjuka ... man kunde säga kärraktiga och ganska gyttjiga ställe ... hittade någonting. — Hvad? Hvad min bästa squire? — utropade Wehler, som med ett beundransvärdt tålamod släpat sig fram med gubbens uttänjda och nästan obegripliga tal och nu med sin ifver och sitt lifliga interesse sökte påskynda hans tröga tankegång. Det var imellertid en fullkomligt misslyckad beräkning, ty genom hans häftiga afbrott blef den gamla squiren alldeles bragt ur fattningen, och med öppen mun och uppspärrade ögon betraktade han juristen, som om han nu först fått riktig syn på hans person. — Ursäkta, att jag afbröt er, min bäste squire Merton! Men hvarje den obetydligaste omständighet, som står i förbindelse med den gamla paviljongen, kan vara af interesse,... hvad var det således, som ni hittade der? Var så god och fortsätt! — Hm, hm, — hostade squire Emanuel, som det tycktes alldeles förvirrad och glömsk af det ämne, som nyss sysselsatt honom. — Det var under en promenad, ni fann någonting, ni ansåg det kanske icke af något värde? — Jaha, jaha. — Det var er hund? — Aha, jaså, ja det var Kedd, hunden, så var det, mycket riktigt, han är annars icke alls jagthund eller spårhund eller har hvad man kan kalla fin nos, men det var en ren tillfällighet, en händelse; jag har sällan, kanske aldrig, nej verkligen aldrig blifvit mera förvånad, och jag må väl säga förskräckt, jag trodde icke mina ögon; i denna vattendränkta mossa ... och ... och detta gytjiga vatten, man skulle aldrig kunnat tro det ... Också gömde jag sorgfälligt ...
Denna förutsättning måste i dessa tider läggas till grund äfven för den unga flickans uppfostran. Här kommer naturligtvis den gängse invändningen, att de förmögnare icke behöfva arbeta för sin utkomst, och att det rent af vore orätt af dem att gå de obemedlade i vägen. Härpå kan svaras, att de tvärtom just behöfva arbeta, om ej deras egen personlighet skall gå under, att det ges många lifsbanor, där de med sitt öfverskott kunna utöfva en välsignelsebringande verksamhet, och att de på otroligt många sätt kunna använda den extra inkomsten till den allmänna nödens afhjälpande. Dessutom, hur många af de s. k. burgna eller af ämbetsmannafamiljerna äro så verkligt förmögna, att döttrarna icke mer eller mindre ligga föräldrarne till last? Är det icke snarare ett visst falskt högmod, en ängslig fruktan för det mäktiga: » hvad skall man säga? » som håller dem tillbaka? Må det förlåtas dem, de hafva j u vuxit upp i den förvända föreställningen, att kvinnan skapats att vara lifvets dyrbaraste lyxartikel. Låt föräldrarne i stället för de lösa förhoppningarna arbeta på att från hennes tidigaste år bibringa den unga dottern en fast öfvertygelse, icke blott om arbetets nödvändighet, utan äfven om arbetets heder. Det tillkommer dem i sanning att lika uppmärksamt studera sina flickors som sina gossars olika anlag och att, hvarhelst ögonskenlig begåfning är för handen, på allt sätt understödja och uppmuntra densamma. Hafva de så hjälpt den unga flickan att utvälja det kall eller rent praktiska yrke, åt hvilket hennes håg och fallenhet peka, böra de äfven gifva henne tillfälle till den mest grundliga, ihärdiga utbildning i hennes fack, på det hon måtte förvärfva största möjliga duglighet däri. Detta utesluter j u icke — ty ingen är mångsidig som kvinnan — att hon såsom förströelse efter de trägna studierna eller efter arbetet vid fack skolan får i hemmet taga kännedom om de husmoderliga sysslorna och plikterna. Hon skall härunder säkert af sig själf lära sig fatta äktenskapets stora betydelse och blicka med aktning på makans heliga kall såsom det största hon någonsin kan ägna sig åt, ty trots hennes ändamålsenliga utbildning i ett visst syfte, behöfver. man dock aldrig befara, att det » evigt kvinnliga * någonsin skall förneka sig.
Jag har visserligen icke i mitt minne, såsom närvar, ordförtn i Exped.- TJtsk., alla de termer, som blifvit iakttagna i våra skrifvelser till Konungen; men jag skulle tro, att detta är deu form, som vanligen af R. St. begagnats, då något beslut i bnnco-ärenden, deri de ensamme äga beslutande rätt, blifvit hos Konungen anmäldt för att i officiel väg komma till allmänhetens efterrättelse. Detta torde icke vara formen för ifrågävar. skrifvelse. Men om också någon tvetydighet om huru en sådan skrifvelse bör vara affatlad skulle uppstå; så bör denna tvetydighet försvinna, då man af reservationerna finner, att StatsUtsk:s mening, i kraft af ett föregtde beslut, varit, att Ständerne kunna borttaga ordinarie statsinkomster. Det är också naturligt, alt Utsk. önskat alt Ständerne uti skrifvelsen skulle bestämdt uttrycka sin tanke, så att icke osäkerhet derom hos Konungen måtte äga rum. Då jag således förutsätter, att StatsUlskts mening, i öfverensstämmelse med det praeliminära beslutet, har varit att Ständerne kunde allena besluta i en fråga, sådan som denna, anser jag formen vara af vigt. Men dervid får jag bekänna, att jag såsom enskild representant icke kan anse mig så inskränkt, som den ledamot, hvilken yttrat, att det endast skulle tillhöra de representanter, livilka hafva plats i Konungens Conselj att försvara Konungens praerogativ. Jag tror, att då detta praerogativ är Konungen gifvet, icke endast för Konungamaktens skull, utan äfven för hela folkets bästa, är det hvarje representants skyldighet att respectera och försvara detsamma, och en skyldighet, som är decrelernd i våra grundlagar och andra lagbud. Jag skall icke heller dela den värde ledamots tanke, som ansåg, alt man icke borde besvära Konungen med sådana bagateller, som sanction af denna sak, hvarigenom den tid skulle borttagas, sorn er - Den 8 April f. m. fordrades för vigtignre Ärenden.
SCHWARTS-HANSEN. Att han i alla fall kan lita på mig. Men jag hade föredragit, att han hade varit mera moderat. Jag hade föredragit att ... han hade varit mera moderat ... Inte precis höger – naturligtvis inte – man får aldrig gå till ytterligheter – åtminstone inte på en gång ... Men ... Hvad var det jag skulle säga ... Gud, kungen och folket – märk: och folket – men inte mer. Jag hade föredragit, att han hade varit mera moderat ... (Leonora följer herr och fru Schwarts-Hansen ut.) Sjunde scenen. MAX. KATRINE. EMILIE. Strax efter LEONORA. KATRINE. Han är inte pålitlig – den där. Honom måste man hålla ögonen på! LEONORA (kommer in efter att ha följt dem ut. Härmar herr Schwarts-Hansen). »Jag hade föredragit, att han hade varit mera moderat» ... Du gode Gud, snart annonsera de efter en riksdagsman, som efter en betjänt! Hör Max – eller Katrine – eller någon, som vet det: hade icke de gamle en slags tortyr, som bestod i att tillyxa en människa efter en säng? Kom en arm utanför – vips, högg man af den! Var benet för kort – nå, så drog man i det tills det förlängde sig. Den där tillyxningsprocessen har jag nu sett användas på Hans i ett par månader – snart måtte han väl passa Utterslevarnes säng! Och så – när de allesamman ha sträckt och tänjt det som var för kort och knipsat bort det som var för långt, så kommer där på allra sista slutet en pretentiös herre och vill förändra själfva den innersta Hans i sängen: han »föredrar att han hade varit moderat!» KATRINE (lugnande). Nå, nå – Leonora, tag det nu icke så hett. LEONORA. Jo, jag tar det hett – ni skall få se allesamman, att jag tar det hett. Aldrig skall han få sätta sin fot här och inte den målade frun heller – när bara valet väl är förbi! EMILIE (förskräckt). Sminkar hon sig? MAX (mystiskt). Ingenting att tala om – en liten smula under floret. EMILIE. Nej ... MAX.
Nu kommer en senator i Frankrike och gör ett dylikt, endast ännu mer rigoröst, förslag för att skydda hrr domares och jurymäns rättskänsla, hvilken icke tyckes vara af allra starkaste slaget där nere i världens hufvudstad. Medgifvas måste ändå, att Simon, trots all sin kvinnofiendtlighet i sak, icke upphör att i form vara den ridderlige och galante fransmannen. Eller kan man insockra ett förnekande af kvinnans anspråk på likställighet med mannen på ett aptitligare sätt än hvad han gör i följande fras: » Det är kvinnornas olycka och misstag detta, att de begära likställighet. Man svarar dem ofta: » Huru kunnen I begära likden moderata summan af 37 öre. Det hela ser ställighet, I, som ären så svaga? » Men det så särdeles aptitligt ut och smakar förträffligt. Teet är af prima kvalitet — » the Ladies ' Own vore åtminstone lika riktigt att spörja dem: Blend » (blandning). » Huru kunnen I begära det, I, som ären så I rummet utmed sker blandning, packning, bokföring och försäljning af de olika tesorterna, vackra? » s o m äfven innefatta blandningar af kinesiska teFör öfrigt finnes det ett sätt att ordna saslag. Här har man att välja på te från 1, 2 5 till ken, som den gode Simon kanske aldrig tänkt högre priser, o c h för 22 öre kan man få te ti 1Jsig, ett sätt att fullständigt utesluta den möjredt af hvilken sort s o m hälst för afprofning om ligheten, att en fager och bedårande kvinnlig man så önskar. Nu är frågan, skulle ej något sådant som detta sakförare skulle kunna draga domstolens och kunna etableras i Stockholm? Vore det ej möjligt juryns rättfärdighetskänsla och opartiskhet på att där tänka sig en » damernas egen teförsäljsned. Och det är att sätta kvinnor i domning »? Skulle det ej kunna låta sig göra, att det ohälsosamma bakelseätandet o c h chokladdricstolen och juryn också. kandet finge gifva något vika för en kopp oförfalEtt lika enkelt som ofelbart medel — eller skadt. väl tillagadt te med tunna smörgåsar eller hur, mina damer? tekaka — efter engelskt mönster?
Ehuru, i anseende till min lilliga önskan, att riksdagen snart må afslutas, jag ej vill yrka återremiss å detta betänk., anser jag mig dock böra till prot. anföra, det jag icke kan godkänna det sätt, på hvilket Utsk. behandlat den af mig gjorda motion, samt att jag tror det hafva varit Utskrs pligt att icke vägra representanten de upplysningar, han begärt och dem han ej är i tillfälle att sjelf med samma tillförlitlighet förskaffa sig. För min del förmår jag icke inse, att Utsk. genom meddelande af upplysning, hvarifrån den så högst betydliga statsbristen för i832 sig härledt, vidtagit en åtgärd, som i ringaste mån ingripit uti blifvande revisorers pröfningsrätt. Att, i detta hänseende, hänvisa till rikshufvudbokscapitalräkningen synes vara något alltför mycket knapphändigt. Tvärtom skulle jag föreställa mig, att denna oförmodade statsbrist af 36i,ooo rtdr bort leda Utskrs uppmärksamhet på nödvändigheten att, medan R. St. ännu äro tillsammans, strängeligen undersöka, icke blott riktigheten af räkenskapen, utan äfven sjelfva beskaffenheten af det hushållningssystem, som kunnat föranleda till statsbrist, oaktadt betydliga öfverskott å de beräknande statsinkomsterna under samma tid funnits, och oaktadt Regeringen haft tillgång att å s. k. besparingar anvisa betydliga löneförhöjningar och andra af R. St. afslagna utgifter. Med denna reservation vill jag ej bestrida, att betänk, nu inå läggas till handlrna. Hr Stuart, Carl Gust., förenade sig med Hr Dalman. StatsUtskts mentor. N:o 44° Indes till handlrna. Likaledes lades till handlrna StatsUtskts d. i3 dennes på bordet lagda memor. JNT;o 44’: angtde K. M:s nåd. skrif - Dea 21 April f. in. velse med uppgifter å clerecisamt skolstaternas anslag oell löneinkomster. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. i3 dennes på bordet lagda raeraor.