Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se vidare BankoUtskottets betänkande N:o 29. — 1 artikeln, om förändrade föreskrifter i. X. B. 463. A. 478. — 3 artikeln, om förändrade föreskrifter i. X. B. 463. A. 480. U. 586. A. 596. 4 artikeln, angående förändringar uti. X. B. 561. A. 573. — 5 artikeln, 1 afdeln., om förändringar i. I. 491. R. 603. V. B. 84. Se vidare BankoUtskottets betänkande N:o 29. X. B. 561. A. 573. 6 artikeln, 1 afdelningen, om ändringar i. X. B. 561, 578. A. 587. — 6 artikeln, 2, 3, 5 och 6 afdelningarne, om förändringar uti. X. B. 561. A. 564. — 6 artikeln, 4 afdelningen, om förändringar i. X. B. 561. A. 577. — 7 artikeln, om förändrade föreskrifter i. X. B. 463. A. 484. — 8 artikeln, om ändring af åtskilliga reglementariska stadganden i. X. B. 561. A. 573. — 110 §, om förtydligande och tillägg i. Bankosedlar å 16, 12 och 8 sk., om upphörande af deras tillverkning. BankoUtskottet, angående förslag till instruclion för, vid nästa Riksdag. Se Instruction. BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1. med begäran om notariearfvoden åt 2-.ne caneellister samt om tillökadt cancellibiträde. I. B. A. 67. ( 1» ) BankoUtskoltets Memorialer, Betänkanclen och Utlåtanden: — N:o 2. med öfverlemnande af Bankofullmäktiges till Utskottet afgifna berättelse. I. B. 591, 622. II, A. 296. — N:o 3. med återlemnande af Herr J.
IV. och Silfverstolpe, J. D., anmälte till Protocoliet deras Reservationer emot Ridderskapets och Adelns i Förmiddagslleno, röran-t de Beviilnings-grunderne, fattade beslut, Företogs till pröfning den återstående de^ len af Bevillningsutskottets Utlåtande, angående Beviilnings-grunderne , eller de i tredje puncten framställda tvänne Alternativer, antingen den föreslagna Öfverflöds-afgiiten borde utgå genom Taxering af vissa Ötverflöds-, articlar, och derest den erforderliga Summan icke kunde på sådant sätt erhållas', jemväl en Fyllnads - afgift skulle utgöras till ersättning för LandtTullarne; eller ock den föreslagna Consumtions • afgiften för Öfverflödsvaror och F'yllnads-afgift för Landttulls-ersättningen borde sammanlagdt utgöras med vissa Skillingar för hvarje Riksdaler, som efter andra Artikeln för Rörelse, m. m. utgå. Herr af Brinckman , Gustaf: Jag anser mig pligtig att vördsammeligen upplysa, huru förevarande fråga uppkommit. Dä BevillningS; Utskottet uti dess Förslag till Bevillnings grun* dcrne^hemställde, att en Beskattning på vitt Pni 24 Mardi , e. fy. 5a Öfverflödsvaror i en serskild artikel borde iflpefattas, och först i den händelse fulla b loppet pj kunde derigenom erhålj.is , den förutvarande Jfyllnads-artikeln bibehållas, gjordes detemof innom Väboflige BorgareStåndet oen Anmärkpina, att Taxstionen på Öfverflöd borde ingå i Fyllnads afgihen, Qrh densamma i förhållande dertill öbas 3 och då denna Anmärkning skulle b -sv^ras, uppstod innom ReyillningsUt* skottet den skiijagtighet , sorn föranledde de framställda Alternafiverna hvaraf, efter anställd omröstning, Ledamöterre af Högloflig? Ridjeisknpet och Adeln med Hedervärda Bondestånd *1 antpgo det första, men Högvördig? Preste Ståndet och Väl)ofl.
Protokollerne deröfver komma att utvisa, huru mycket som för kopparen komme att inflyta, och härigenom kunde ganska lätt k beräknas huru stor summa som StatsKont. för kopparens försälj ning kunde hafva att påräkna. Detta skulle medföra den påföljd, att Riksg:sKont. icke liehöfde hafva en större kassa, än den af Utsk. beräknade summa 264,837 R:dr 24 sk., under förutsättning att de af Utsk. upgifna medelprisen äro rigtiga. Icke heller tror jag, att man efter Utsk:s förslag skall erhålla mera för den gamla kopparen än efter mitt, lika litet som redskaps-aflemnarne derigenom skulle lida skada, ty beräknar man att redskaps-afleranarne erhålla 10 proc. utöfver kopparvärdet, måste de anses vara tillräckligt godtgjorde för den längre tid de efter mitt förslag måste vänta på penningarne. Det som jag nu vördsamt föreslagit måste i alla fall tillämpas i praktiken, enär det väl icke kan vara någons mening, att Riksg:sKont. icke skulle föri sälja kopparen under nästa år, utan dröja lill 1856, i förväntan att erhålla högre pris för kopparen, ty då blefve ju följden den, att Kont. måste genast uplåna penningar, hvilka blifva ganska dyra, emedan Kont. mäste taga dem på kort upsägningsti<j och betala högre ränta. Denna kostnad skulle upgå till minst 40,000 R:dr, utom kostnaden för magasinering: m. m. dylikt, hvilken kostnad säkert blefve ganska betydlig. Af dessa skäl anser jag StatsUtsk. hafva rigtigare förfarit, om det tillstyrkt de vilkor, jag i min reservation föreslagit. Jag vill icke trötta Ståndet med upläsning deraf. De återfinnas pag. 8 i Ulsk:s Retänk. På grund af alla dessa skäl, anhåller jag om åtterremiss å såväl denna punkt, som de efterföljande, hvilka alla ega sammanhang med hvarandra. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Uti Utsk:s förslag är icke upgifvit något sätt, hvarpå kostnaderna för bränvinspannors mottagning, magasinering och transportering samt försäljning skall bestridas.
Att förändrade politiska förhållanden de sednare åren i så väsentlig mon minskat ConvoyCommissariatets göromål, att dess Ledamöter åren i833 och 1834 sammanträdt blott 7 gånger årligen, att under berörde tid 2:ne af ConvoyCommissariatets Ledamöter bevistat endast g sammankomster, och att vid en af dem endast 2 Ledamöter varit tillstädes, att de handlagde ärenderne hvarken till omfattning eller vidd, varit af särdeles betydenhet, men att icke destomindre, ConvoyCommissariatets AflöningsStat jemte hushyra, ved, ljus, skrifmaterialer m. m. uppgå till en sammanräknad summa af emellan 6 å 7000 R:dr årligen, hvilken utgift åtminstone till större delen skulle kunna besparas, i händelse, enligt Rikets sist församlade Ständers underdåniga hemställan, ConvoyCommissariatets åligganden blifva på Kongl. CommerceCollegium öfverflyttade; hvarförutan Revisorerne slutligen anse sig böra yttra, att denna verkställda granskning af ConvoyCommissariatets förvaltning, i Revisorernes tanka, gifver ökad vigt åt Rikets Ständers ofvannämnde underdåniga hemställan.
Uppå erhållna pålitliga underrättelser vågar jag försäkra, att VäxelBanco skulden, eller Sedelstocken, vid 1812 ärt slut, var till sitt belopp den allrastörsta ifrån Bankens stiftelse, såsom uppstigen till 23,901,947 R:dr, och deremot RiksgäldsSedelstocken den mindsta sedan Contoirets tillkomst, eller 4,639,340 R:dr, och följaktligen hela circulerande penningestocken , vid bägge Riksens Ständers Verk , utgörande 26,994,840 R:dr beräknade i Banco. Om ock, vid detta års ingång, Bankens Sedelstock blifvit , genom den dryga Bevillningen, nedsatt till circa 20,8 1 5,500 R.dr, så har deremot RiksgäldsSedelstocken, till följe af ett nytt Kronotillit, uppstigit till 8,607,507 R.dr, eller förvandlade i Banco till 5,738,338 R'dr, och uppgår således ännu hela publika rörelsecapitalet utöfver 2h\ millioner R dr, och totala förminskningen sedan år 1812, blott utgör den obetydliga summan af 441,000 R:dr B:co. Huru långt äro vi icke komne ifrån 1668 års BancoOrdning, till följe hvaraf reda Den 13 April 269 penningar ofelbart commender3s kunde efter behag, och äfven ifrån förhållandet de goda åren, emellan 1777 och 1789, då Bancosedeln nästan hellre emottogs , än det besvärande tunga och mindre transportabla myntet. De för Statsverkets behof i Banken och RiksgäldsContoiret tillkomne och ännu circulerande Sedlar, om 12 millioner R:dr, äro icke Varueller Speciemynts Representanter 3 och de ifrån RiksDisconten utestående årsfordringar, om 6 till 6,500,000 R:dr, ehuru föf Speciemynt erkände, föreställa blott cnskildta personers skulder; oberäknade ännu FilialDisconternes stora förskott.
Genom de ifrågavarande traktaterna hade icke allenast differentialumgälderna för Svenska och Norska fartyg, som sysselsättas med varutransport från Sverige till Frankrike, således blifvit nedsatta till ett jemförelsevis ringa belopp, eller till endast en sjettedel af hvad de förut utgjorde, utan ock tullen å alla artiklar, som antagits kunna komma att utgöra föremål för export från Sverige till Frankrike, blifvit dels betydligen minskad och dels alldeles borttagen, på sätt en under Litt. A. vid handelstraktaten fogad tarif närmare utvisar, hvarförutan jemväl för alla öfriga i denna tarif icke särskildt upptagna artiklar samma tullbehandling komme att gälla, som åt den mest gynnade nation vore af Frankrike medgifven.
Cavalleri-Regemente är nog olyckligt redan genom en afsättning (att förtiga den skada som derigenom drabbat provincen) och synes det mig lika obilligt, att för det Regementet mist hästarna, till StatsCassan indraga nära nog halfva löne-anslaget för befälet, som det skulle vara löjligt, att aföfrige Statens tjenstemän indraga till Stats-Cassans förmon större eller mindre del af deras löneförmåner, sedan man först lyckats vid en Riksdag bevisa den stora nyttan Staten skulleskörda, om desse Herrar kunde förmås att någon del af året gå utan skoplagg. Då jag här egenteligen har väckt fråga om obilligheten och otillräckligheten af Vestgötha Regementes lönings-stat, kan jag ej neka mig den tillfredsställelsen att äfven fästa representationens uppmärksamhet på den indeldte Officerarens ställning i allmänhet. Man nekar ej att hvarje Embets och Tjenstemans mål, är och bör vara att i Statens tjenst genom sin duglighet uppbringa sig ej allenast till en allt högre post, utan äfven til] en dermed följande högre lön. Äran, ambition drifver naturligen menniskan till ernående af det förra, interesset till det sednaremen man måste tillstå att för - Den 26 Februarii. 855 enandet af bägge dessa utsigter är åtminstone i vårt stånd mörk. Staten har att fordra visserligen af alla medborgare i allmänhet, men synnerligen och först och främst af militaira Embetgmannen den ovilkorlig» skyldigheten att alltid vara beredd, att uppoffra sitt blod för dess bestånd ; men detta oller befallt af pligten, förtjenar det ej en utkomst som försäkrar existencen under tiden? Hederskänslan är det lif som gör mi. litairens pligter verksamme och gifva åt dess bemödanden den kraft och det mod som äro så nödvändige för räddningen i farans stund3 men kan den ock förändra behofven och förekomma att dess verkningar ej försvaga det hjerta, som trotsade ödets hot då det gälde pligter mot Konung och Fädernesland, men nu först måste göra bekantskap med fruktan vid åsynen af 6in utsigt för lifvet.
Jag ser icke egentligen hvarföre man skall söka framställa den så bevekande, eller hvarföre några bevekande skäl skola tala mer för räntegifvarne än för räuletagarne eller Kronan. Man ser ganska väl StatsUtsk:s mening. Den tyckes vara att icke någon öfverdrifven fordran skall på räntelagarnes sida göras emot räntegifvarne. En sådan öfverdrifven fordran anser jag att det vore om, då en allmän svår årsväxt har nedsatt vigten och beskaffenheten af säden, man icke dessmindre fordrade, ali räntegifvaren skulle lemna den lika god som under ett annat år. På andra sidan åter synes mig vara obilligt att påstå, såsom flere talare här gjort, alt icke räntegifvarne skulle vara skyldiga alt lemna annan vara än som växer på deras jord. Deruti måste ligga ett misstag, ty deraf skulle följa, alt om i samma by den ena räntegifvaren sköter sin jord väl, den andra deremot illa, så skulle den sednare, som till följd af jordens vanskötsel får en sämre säd, derigenom blifva befriad att lemna räntesäden så god, som han sjelf kunde hafva den, i händelse han med omsorg skötte sin jord. Nu innehåller ordalydelsen, att säden skall vara väl rensad och efter årsväxtens beskaffenhet strid, d. v. s. att den skall vara strid efter beskaffenheten i orten, i landet, i halfva Sverige. Detta är rikligt, men om ordalydelsen, sådan som den nu förefinnes i Utsk:s förslag, skulle komma alt ingå i författningen, så kan den åberopas af hvarje räntegifvare till hans fördel, och lian säger då: denna säd bar vuxit på min jord, jag har icke någon bättre. Den kan också vara väl rensad, men ganska underviglig. Den gamla författ - Den 20 Mars, 533 ningen säger ganska rätt, att bättre säd skall icke fordras än den sorn har vuxit på räntegifvarens åker, och jag vet icke eller att några misstag deraf hafva följt; men man bör icke utsätta räntelagarne för den svårighet, hvaruti delta kan inleda honom, om han har rätt att få en säd, som är jemngod med den, som i allmänhet växer i landet.
Utsikter har vi åt alla håll, vart jag vänder mig, tycker jag. Men säg, är det här då inte en socken? I Västergötland har vi alltid socknar, så fort vi kommer utom staden. Och varje socken håller sin ämbetsmästare i skomakeri och skrädderi, som får ha pojkar, men inte gesäll. Men det gläder mig, ännu har socknarna inte kommit så långt, att de håller egen glasmästare, mig veterligt åtminstone inte socknarna vid Lidköping; ty det vet jag, att jag har många gånger skickat ut till Råda, Åsaka, Gröslunda, Sävared, Linderva, Hovby, Trassberg, ja ända till Skallmeja, och låtit sätta i åt dem. Sergeanten hade under tiden ställt sig framme vid hästarna och småtalade med dem, då det syntes honom omöjligt att bringa den vackra flickan till något förnuftigt samtal över landsbygdens behag. Torde likväl till hennes ursäkt böra anföras, att nejden emellan Arboga och Fellingsbro inte är överdrivet skön. Vad väg for du upp till Stockholm, Sara? frågade han efter en stund, sedan hon städat in sin hatt i en vederbörlig ask och i stället satt en ljusgrå, stor, blank och vacker silkesduk över huvudet. For upp? sade hon. Ja, Sara, for du inte samma väg upp till Stockholm, som vi nu reser? Jag tycker du är något liknöjd för vägen och föremålen här? Jag köpte mig en biljett på Thunberg, svarade hon, satte mig på den utanför Kållandsö, då den passerade från Vänersborg; och sedan seglade den och for med mig härs och tvärs, ända tills den kom till Stockholms Riddarholme. Men jag tyckte du i Arboga hade väl reda på gästgivargårdar och städer, som vi nu har att färdas förbi och igenom på denna väg? Det förstås, att jag skulle ha reda på dem, då jag ämnade ta den här vägen på återfarten, och det gjorde jag för att jag har uträttningar i Örebro och Hova. Jag skall sälja litet spegelgods där åt Selin, det kan betala resan. Och det är ingen konst att veta besked på gästgivargårdarna: se här skall du få se, Albert, jag har gjort en lista på alla ställena, med miltalen, som jag skrev upp i Warodells bod i Stockholm, efter en uppgift jag fick. Och den listan läste jag över utantill i går afton, innan jag somnade.
Iggeström anmälde i underdånighet: att, jemlikt protokollet öfver Jostitie-Departements-ärenden, hållet inför Kongl. Maj:t i Statsrådet den 10 i denna månad, Herr Justitie-Statsministern i underdånighet anmält, att då nu gällande lagstadganden i afseende å förlagsfordringars intecknande och betalningsrätt äro dels spridda i särskilda författningar, dels hvarken fullständiga eller nog tydliga och dels icke ställda i likstämmighet med förordningen om inteckningar i allmänhet; och då efter Hallrätternas indragning och de förändringar; som genom sist utkomna Fabriksoch Handtverkssamt Handelsordningarna blifvet införda, bestämdare och med allmänna inteckningslagen mera instämmande föreskrifter om sättet för förlagsinteckningars sökande och beviljande äro af nöden, Herr Justitie-Statsministern låtit upprätta ett förslag till förordning om inteckning för förlagslån; och hade Kongl. Majit, som, uppå Statsrådets tillstyrkande, funnit, att proposition om författning i ämnet borde, i den ordning 87 § Regerinsformen föreskrifver, till Riksens Ständer framställas, förordnat, att Högsta Domstolens utlåtande öfver berörde förslag skulle genom remiss infordras; varande berörde förslag, som upplästes, så lydande: Kongl, Maj.ts Nåd. Proposition, N:o lii. 31 ''Med upphäfvande af hvad om förlagslån och förlagsfordringars intecknande och betalningérätt nu är genom särskilda författningar stadgadt, samt med ändring af Handelsbalkens 17 kap. 7 § sista punkten, dels så vidt förlagsfordran derigenom tillerkännes förmonsrätt utan inteckning, dels ock hvad angår den fråga, uti hvilket gods förmonsrätten skall gälla, förordnas härmedelst som följer: § ,- Gifver någon förlag i penningar eller varor, att anlägga eller drifva bergsbruk, fabrik, verkstad eller annan inrättning till beredande eller förädling af råa ämnen, ege förlagsman låta förlaget intecknas, på landet hos Häradsrätt, och i stad hos Rådstufvurätt, inom hvars domvärjo bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen anlägges eller finnes; och njute sedan, i den ordning sista punkten af 7 § 17 kap.
Borgare-ståndet åter har ogillat Utskottens yttrande i Usta punkten samt fattat beslut i enlighet med Herr von Troils reservation, med den förändring likväl, att de rote-vakans-medel, som skulle af de Halländska utsockne frälsehemmanen utgöras, borde till statsverket ingå, samt ansett, att, till följd af detta beslut, andra och tredje punkterna af utlåtandet borde förfalla, hvaremot Ståndet gillat 4:de punkten. Hederv. Bonde-ståndet har vidhållit sitt förut i ämnet fattade beslut. Då således 3:ne stånd, nemligen: Högloft. Ridderskapet och Adeln, Högv. Preste-ståndet samt Vällofl. Borgare-ståndet ansett, att ordinarie rote - Statssamt Mm. Besv.- och Ekon. Utsk. Memorial, N:o 77. 3 ring bör åligga de utsockne frälsehemmanen i Halland; men i afseende å grunden för en sådan rotering samt sättet för dess utgörande förekommer, att Ridderskapet och Adeln ansett densamma böra utgöras på det sätt, som det utaf Kongl. Maj:t fastställda roteringsverk för den tillökade ordinarie roteringen i Hallands län bestämmer, men deremot Presteoch Borgare-stånden beslutat, att roteringen bör af de ifrågavarande hemmanen utgöras så, som Kongl. Maj:ts uti den nådiga propositionen föreslagit, så anse Utskotten sig böra inbjuda Ridderskapet och Adeln att antaga Presteoch Borgareståndens beslut uti omförmälda fråga. För den händelse, att Ridderskapet och Adeln antager denna inbjudning, har berörde fråga blifvit genom 3:ne Riks-stånds beslut afgjord, hvaremot för det fall, att Ridderskapet och Adeln afslår inbjudningen, Utskotten föreslå följande voterings-proposition:
Jag hade den äran redan i förmiddags uttrycka den tanken, alt jag ej godkänner den åsigten, att den öfre kammaren skall utses af samma valmän, som den nedre; än mindre kan jag ingå på, att den öfre skall utses på ett så minutiöst sätt, att den skall organiseras efter de 125 olika valdistrict, som enligt Hr von HartmansdorfFs förslag skola komma alt bestämmas. Jag anser det vara af den största vigt, om man nemi. allvarligen vill hafva ett tvåkammar-sysleme, att detta tvåkammar-systeme är så inrättadt, att det verkligen innebär en garanti derföre, alt de dugligaste, de mest edarne och mest upplyste representanter må der insättas, och jag hemställer till eder, mine herrar! huruvida sådant må vara möjligt genom en sönderdelning af landet i I2Ö valdistrikt, och då man skall välja en representant från hvarje af dessa valdistrikt, utan afseende derpå, alt i andra distrikt kunna finnas flere dugligare, mera erfarne och mera upplyste män; jag hemställer, huruvida det på sådant sätt blir möjligt att bilda en öfre kammare, som i någon mån kan motsvara de anspråk nationen har på densamma. Jag afstyrker således belt och hållet bifall till Hr von HartmansdorfFs förslag; jag kan åtminstone aldrig medgifva, alt förslaget, sådant det nu är, vinner R. o. Adis bifall, utan om det vore möjligt att bifalla det, borde det åtminstone sönderdelas på det sätt, att ingen riksdagsman till den yngre kammaren, eller den som väljes för hvarje riksdag, må utses utom valkretsen. Äfven till detta sednare svarar jag för min del nej, men möjligen kunna de af R. o. Ad:s ledamöter, som förut voterat emot Frih. Hamiltons förslag, anse sig af det svaret bundne och derföre svara ja till detta; hvad åter angår den generella frågan, att alla riksdagsmän skola utses inom det dislrict till hvilket de höra, så är den en fullkomligt öppen fråga, och man kan i detta afseende alldeles icke anse sig bunden af någon föregående votering. Gr. Spens, Carl Gust.: Jag tror, för min del, alt man i sanning icke egentligen är bunden i någondera frågan.
Och torde det tillåtas mig. att framdeles få till vederbörligt Utskott inlemna de handlingar, sorn bestyrka nu uppgifna förhållanden. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles ödmjukligen. Stockholm den 29 November 1862. ii Carlén. Af Herr HhlllcilK'* Om anslag till anders/tid för ett af Mamsell Jeanette Berglind i hafrudstaden inrättadt barnhem med skola för döf stumma. Den fria undervisning, som i allt större utsträckning erbjudes vårt land, står väl äfven i viss mån öppen för de af naturen mest vanlottade bland våra landsmän -— för blinda och döfstumma, — men, hvad de sistnämnda beträffar, blott för ett inskränkt antal. (I hela riket funnos vid 1855 års slut, enligt Statistiska Centralbyråns berättelse, 2,678 döfstumma, deraf 608 voro under 15 år.) Oaktadt nya frikostiga anslag och deraf följande utvidgningar af institutet vid Manilla, måste Styrelsen dock årligen bortvisa många olyckliga, som der söka inträde och hvilka sålunda förblifva helt och hållet beröfvade ali slags bildning och undervisning, utkastade i verlden utan medel till sjelfförsörjning och beröfvade möjligheten att ens göra sig förstådde af sina niodmenniskor. Otillräckligheten af denna läroanstalt, samt de sorgliga följderna deraf insågos redan för 20 år sedan af en ung flicka, Jeanette Berglind, som också redan då uppgjorde planen till framtida grundläggande af en egen liten skola fö : döfstumma. Under ett mångårigt vistande på Manilla i dåvarande föreståndarens och sedermera i en af lärarnes familj, och under den dagliga beröringen med de olyeki iga, mognade planen till verkställighet. Hon hade dels genom hopsparade iöner, dels ge lorn arf samlat 400 R:dr Runt och började, vid 42 år, med denna ringa gruudpenning sitt menniskovänliga företag.
Vitterhetshistorieoch räkenskaper c „ 188—189. Vägoch vattenbyggnader, allmänna, „ 13S—141. Väg anläggning ar och förbättringar „ 139—140. Värfvade regementenas räkenskaper „ 110. Växter, Svenska, afteckning af „ 186. Ystads garnisons stalloch magasinsbyggnader „ 86—S7. Ziffer-uppgifterna, ansvarigheten derför , 231. Öfverinteihdents-embetets räkenskaper „ 68—69. Öfverkommendants-expeditionens dito „ 115. Öfverskott, statsverkets, 1 v „ 15. Bilagorna litt. A. oell B. vid „ 11. — anordningar å öfverskottena „ 15,35—36. — Hqvider om dito „ 15. Öfverstgrelsens för stutevima räkenskaper - „ 156—157. Öfverstäthällare-embrlets Kanslis depositions -räkningar „ 167. — räkenskaper för anslagna medel i anledning af 1848 års oroligheter „ 168. — räkning för Kronans hus i Stockholm „ 166—167. itlätandeN» 300—301 300-301 253—256 312—313 Rikets Högloft. Ständers RE VIS O KERS BERÄTTELSE angående den år 1851 förrättade granskning af de under KONGL. MAJrTS och RIKETS KOMMERS KOLLEGIUM ställda fonder och medel; jemte KONGL. KOMMERS-KOLLEGII, i anledning af denna Berättelse, alsiiha underdåniga ITL1TAHDE. STOCKHOLM. 1852. Tryckt hos A. Cedergren, Mwnkbrogatan Af 8. Wedan undertecknade, i egenskap af Rikets Ständers till Stats-, Bankooch Riksgäldsverkens öfverseende valde Revisorer, jemväl granskat räkenskaperna för och förvaltningen af de under Kongl.