Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Häfderna omtala, att vi redan i vår Stats barndom hafva egt kommunalinstitutioner, och derom öfvertygas vi af våra gamla landskapslagar. I Carl X:s tid egde vi ännu provincialmöten. Det gamla samhället hade många beröringspunkter i konstitutionel anda, som vi sakna. Med desamma föll den gamla folkfriheten, och absolutismen sopade så bort dem alla, att vi i våra dagar sakna hvad våra fäder hafva egt. För att fylla dessa för det konstitutionella lifvets framgång högst nödiga organisationer, så får jag vördsamt föreslå följande organisation till kommunalinstitutioner för vårt land, nemi.: Förslag tili Stadga för Läns-Nämnder. Artikeln 1. 1 §:n. a) I hvarje län skall bildas en LänsNämnd. LänsNämnd består af vissa deputerade från hvarje stad och härad inom länet. Dessa deputerades antal bestämmes efter hvarje stads och härads folkmängd. b) Härad eller stad, som eger 5,000 innevånare och derunder, sänder till LänsNämnd representant 1. Härad eller stad med 5000 innevånare och deröfver till och med 10,000 sänder representanter 2.
Årligen införas lefvande kreatur, dock mest till slagt, från Öland och Småland, äfvensom viktualier i icke obe_ tydlig qvantitet årligen införskrifvas. Betesmarkerne äro af god beskaffenhet, men under torra somrar, magra för de större kreaturen. Stallfodring hela året örn brukas af ingen, tvärtom ser man redan i början af Maj mängden bland allmogen utdrifva kreaturen på bete. Någon allmän håg till kreaturs-racernes förbättrande märkes icke, ej eller finnas några allmänna anstalter dertill, ehuru några få landtbrukare förskaffat sig kreatur af bättre slag. Hästarne aro härdige, men särdeles i Södra delen af Ön, små och svaga. Den ringa fodertillgangen derstädes är förmodligen orsaken dertill, äfvensom att bonden, ehuru god tillgång på säd lian än kan äga, aldrig består bafra åt sina hästar. Täflan bland Allmogen, såsom i andra orter, i att hafva vackra hästar förmärkes föga. Hågen för det allmänt idkade, men ofta föga lönande fisket, gör båten lika kär som åkdonet oall föranleder troligen till mindre kärlek för hästen. De förut på Roma kungsgård underhållna hingstar hafva dock bidragit att till flera enskifta sprida bättre race; föröfrigt inkomma nästan årligen från Öland hästar af god beskaffenhet och från Meklenburg samt andra tyska orter, vagnshästar åt förmögnare personer. I några få socknar på landet finnas ännu såkallade Skogshäslar, hvilka hela året igenom gå ute och vanligen endast vid stark köld infinna sig vid gårdarna; de fasltagas ej förr än de skola säljas eller tämjas. Dessa hästar äro små, men ganska härdiga. Emedlertid som inhägnandet afntmarken fortgår i tilltagande, så blir Skogshästarnes antal mer och mer inskränkt. Gottländska Får-racen är af ypperlig beskaffenhet till slagt, synnerligast de får, hvilka hela året igenom söka sin föda ute; man påstår att köttet deraf erhåller någon smak af vildt.
Jag har fullgjort min pligt. Öppet och redligt har jag ådagalagt mina tänkesätt och de grunder, på hvilka jag, med fast oell innerlig öfvertygelse om deras sanning, tillstyrker bifall till motionen Afgörandet må nu utfalla huru som hälst, i enlighet med min lifliga önskan, eller stridandet deremot; tror jag dock med tillförsigt, att de som med inig hysa olika mening, i tankarnes vida verld funnit andra grunder, än mina; och är fullkomligt öfvertygad, att Sveriges Ridderskap och Adel uti intet fall styres al en ensidig Ståndsanda, utan alltid beslutar såsom det odelade Svenska Folkets representanter. Ropen om proposition förnyades. Herr Mannerstarn, Johan; För att icke uppehålla en redan lång discussion, får jag endast äran åberopa hvad iag tillförene i detta ämne inför Högloflige Ridderskapet och Adeln yttrat, och tillstyrker, att frågan må blifva behandlad på sätt Grefve von Platen och Friherre Åkerhjelm föreslagit. Pierr Rosenblad: I anledning af Friherre Boijes oblida omdöme om Riddarhus-Utskotfets Betänkande, får jag endast vördsamt nämna , att Utskottet vid detta Betänkandes uppsättande, sökt efter måttet af sin förmåga motsvara Högloflige Ridderskapets och Adelns dem visa - 5e2 Den 17 Martii. de förtroende, och att det härvid ej uraktlåtit något af hvad som efter dess öfvertygelse varit öfverensstämmande med sanning och rått. Undertecknad Riddarhus-Secr eter are anmälte, att Grefve Hård, Carl Gustaf, inlemnat ett Memorial uti ifrågavarande ämne; men som Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Grefve Hård, efter anmälan hos Herr LandtMarskalken och med dess tillstånd från Staden afrest, för att någon tid vistas i Westergöthland och således nu icke vore vid Riksdagen närvarande, ansåg Ridderskapet och Adeln, uppå af Herr Grefven och Landt-Marskalken framställd proposition, att, i följd af 55 §.
Likaledes bifölls, vid förnyad föredragning, StatsUtskts den ig dennes på bordet lagda utlåt. N:o 524, ' anledn. af ej mindre F. von Zvveigbergks motion om afsältande af tillgångar för de i Reg.Fms 63 § föreskrifna crediliv, än flera andra dermed gemenskap ägande förslag. Till pröfning företogs StatsUtskis den 5 och 8 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 5i6, i anledn. af anmärkntr vid Utsk:s mern. N:o 454) ang:de de i Reg.F:n föreskrifna creditivsummor. Hr von Hartmansdorff, Aug., begärde få veta hvad beslut de öfriga Stånden i denna fråga fattat. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att PresteSt., som ogillat hvad Utsk. föreslagit i utlåt. N:o 5i6, vidblifvit sitt till mern. N:o 454 lemnade bifall, men likväl dervid fästat den uttryckliga förklaring, att, för den händelse det s. k. mindre creditivet komme att af R. St. bestämmas endast till 5oo,ooo r:dr, Ståndet ingalunda bifaller någon fördelning af den - D e n 22 M a j f. ni. *19 denna summa emellan de föremål, för hvilka det, enligt 63 §:ti Reg.Ftn, tinnes afsedl; BorgareSt. hade godkänt i och 4 punkterna samt slutmeningen af mein. Wto 45-ti uppskjutit pröfningen af i punkten, samt bestämt det i 3 punkten omförmälda mindre creditiv till 5oo,ooo r:dr enligt utlåt. JN':o 5i6, men beslutat att någon fördelning af samma creditiv icke k o m me att fastställas; BondeSt. hade bifallit Utskts tillstyrkande i N:o 5i6, samt i och 4 punkterna af N:o 454. Hr von Hartmansdorff: Då R. o. Ad. likasom PresteSt. bifallit Utskts första betänk.
I 4'de momentet skola orden: "efter v.ne års tjenstgöring,” utbytas emot orden: "efter 2-.ne sistförflutna årens tjenstgöring antagen. antagen. antagen. afslagen. Preste-Ståndets beslut. anlagen. antagen, med följande tillägg i början af§:n: "Pä landet skall för hvarje fattigvärds”samhälle å Socknestämma utses en Fattig”värds-styrelse, i hvilken Pastor är Ord”förande, för att besörja förvaltningen ”af alla fattig värds-angelägenheter; och ”eger denna Styrelse pröfva” m. m. skall lyda så: ’’Anhörige i rätt uppoch nedstigande "led samt syskon skola ömsesidigt vara för5 bundne att bidraga till hvarandras försörjning, i mon af behof å den ena och för’’måga å den andra sidan.’' antagen, med följande förändringar: i:o att de å i:sta raden förekommande orden: ”hemmansbrukare_, arrendatorer utgå ; Borgare-Ståndets beslut. Bonde-Ståndets beslut. antagen. antagen. antagen, antagen. antagen, antagen. antagen. antagen, med den ändring, att sista perioden af §:n: ”dock med rättighet vidkännas3’ alldeles utgår. Såsom Bil. till Lagsaint Allm. Bes v.- och Ekon.-Vtskotlens Betänkande, N:o 7 5. Hgaa^Baa—mmwma Y Ridderskapets och Adelas beslut. En ny §. skall införas» så lydande: "Då någon medlem af ett fattigvårds’’samhälle sysselsätter ett större antal ar"bets folk eller i allmänhet utöfvar sin Håäng pä ett sådant sätt, att derigenom ’’fattigvården är hetungad i en högre nion än som må kunna anses motsvaras af de "bidrag, som af honom erläggas, må en 'särskild fattigvårds-afgift kunna honom ’’af Fattigvårdsstyrelsen åläggas, icke öf'verstigande hälften af hans andel i de "allmänna fattig värdsbidragen.’'
2:0 Att Sågc/varnsägare, hvilkas verk, genom de i sednare tider inträffade händelser, förlorat påräknade skogstillgångar, eller på annat sätt, utan ägarens förvållande, blifvit till värde förminskade, äga laglig rätt att, i den ordning Författningarne medgifva, uti den älagde grundräntan söka och vinna minskning eller förmedling. — Denna operation är ganska kostsam, och minskningen eller förmedlingen är svår 134 Den 11 November f. alt vinna, särdeles som grunderna äro obestämda och underkastade arbitrage. Huru svårt det är och hvad kostnader det medför att vinna förmedling i en ständig ränta, torde hvar och en veta. Sällan begagnar sig ock någon deraf. 3:o Att det icke vore billigt, att skattläggningar å alla Sugqvarnar skulle mot deras ägares vilja och bifall rubbas, för att tillf redsställa de klagomål, några få anfört. — Då vid hvarje af de sednare Riksdagarne klagomål af hela BondeStåndet i ämnet blifvit forde, och dessa klagomål, vid sakens undersökande, finnas äga grund , hvad bevisar då detta skal, om Sågqvarns-ägare nemligen icke genom åtgärden tillfogas lidande eller sker orätt, hvilket i nästa punkt torde ådagaläggas? 4:o Att skattläggningar, hvilka i laga ordning tillkommit och vunnit laga kraft, måste tillskynda ägaren af den skattlagda egendomen lika säkerhet i besittning och orubblighet i ålagde grundskatter, sorn hvarje annan laglig köpenfhandling meddelar säkerhet enskilde medborgare emellan. — Detta lärer få anses såsom bufvudskälet mot saken. — Utskottens mening måtte väl ej härmed vara, att en grundskatt å fast egendom aldrig får af Konung och Ständer afskaffas, eller förändras, särdeles då den icke förhöjes. Visserligen bör största varsamhet Den ii November f. rn. 135 vid en sådan rubbning iakttagas, ocb jag kan icke finna, att den vid detta tillfälle varit förbisedd. Utskotten lära fruktat, att en förhöjning i Sågräntan skulle genom den föreslagne åtgärden kunna ske; och är väl detta rätta anledningen till afstyrkandet. Sådan har aldrig varit Kongl. Maj:ts mening, hvilket tydligen uttryckes i de orden i den Kongl.
Härigenom uppstod det skiljaktiga förhållande, som intill närvarande tid eger rum* icke allenast i Halland, utan i alla de fordna och nuvarande Danska provinserna, att kyrkorna ega en ganska betydlig jordegendom, hvaremot kyrkorna i Svenska provinserna blifvit sina egendomar beröfvade. Hvilka de egendomar voro, som tillhörde kyrkorna i Halland, då detta landskap införlifvades med Sverige och hvilkas besittning då genom fredstraktater blef dem försäkrad, inhemtas af den på konung Fredrik II:s befallning, redan nära 80 år förut upprättade jordebok öfver kyrkans gårdar och egendomar, den så kallade Lunds Landabok af år 1569, hvars gällande kraft är obestridlig och numera af alla auktoriteter erkänd. Den af motionären åberopade undersökningen, verkställd af ”utmärkt skicklig man", har, enligt hvad kändt är, ådagalagt, att äldre handlingar bestyrka kyrkornas eganderätt till ett betydligt antal af kyrkohemmanen; och motionären har rätteligen anmärkt, att undersökningen ej kunnat vara, sedan flere århundraden förflutit efter Landabokens upprättande, ”i alla enskilda fall” grundad på sådane handlingar, som kunna anses bevisa ”för eller emot laga åtkomst”. Genom de domar, som åren 1669 och 1670 äro afkunnade af Kongl, kommil terade, enligt hvilka städselrättigheten till kyrkohemmanen är kyrkorna tillerkänd, på grund af Danska lagens stadgande, lära dock kyrkorna tillräckligt vara tryggade i deras egandeoch dispositionsrätt; och sedan en flera hundraårig häfd tillkommit, lärer icke eller enligt svensk lag besittningsrätten kunna dem bestridas, så framt icke laga bevisning om bättre rätt förmår undanrödja kraften af bemälde domar. Slalt-VItkotlels Utlåtande, IS.o 327. Utskottet kan, af nu anförde skäl, icke godkänna den grund, på hvilken motionären stödjer sitt yrkande, att kyrkohemmanen skulle vara att betrakta såsom kronohemman och att deras åboer derföre skulle hafva rättmätiga anspråk att förvärfva eganderätt till desamma.
Det är nemi. antingen brist eller öfverflöd på dokumenter, som besvärar forskaren. Det förra förhållandet eger rum för äldre och det sednare för nyaste tiden. Skrifveriet har under innev:de sekel i sfi fruktansvärd grad utvecklat sig, att, i händelse derför icke sättes någon damm, har man att befara en öfversvämning af papper. Jag afstyrker det begärda anslaget, och tror det åsyftade målet kunna vida lättare ernås, om man lät renovera endast sådana handlingar, som vore af mera betydenhet och intresse. Härigenom vunnes ock något ganska väsendtligt. Man finge nemligen i det renoverade registraturet en prejudikat-samling. För hvar och en, som ville initiera sig uti något visst Departits administration, ägde der ett slags florilegium, hvarur han med lätthet kunde erhålla en historik öfver förvaltningens gång och utveckling. En sådan samling skulle särdeles för Regeringen och blifvande Depart:tsChefer, blifva en stor lättnad. Hvar och en, som sökt efter prejudikater, för att erhålla kännedom huru Regeringen förr beslutat, känner allt för väl af hvilka svårigheter, man dervid mötes. Massan af obetydliga mål gör att man lätt förbiser de vigtiga. Det hr rikedomen, öfverflöd det, som här besvärar. Och för att i denna massa af slagg hitta ett guldkorn, spilles ofta en dyrbar tid, som vida bättre kunde användas. Men invänder man, hvem skall bestämma hvilka expeditioner, som äro af den vigt, att de böra renoveras? Härpå svarar jag: Den, som om ärendet äger den närmaste och fullständigaste kännedomen — föredraganden. Enl. min upfattning, skulle Depart:tsChefen eller vederbörande föredragande, när han fann en expedition af en eller annan anledn. vara af någon vigt för framtiden, låta tillsäga vederbörande att å konceptet tecknades ordet renoveras. På sådant sätt kunde man utan särdeles kostnad och besvär erhålla en samling, som icke saknade intresse hvarken för den historiske forskaren, eller för Regeringen sjelf. I afsule på vigten och nödvändigheten att bevara alla från K.
Skulle man i Betänkandet om Rikshufvudboken blott hafva talat om nyttan af reda, utan att vilja tillvägabringa den, så hade man så gerna kunnat underlåta allt ordande derom. Samma Ledamot har yttrat, att sedan jag blifvit Ledamot i RiksgäldsContoiret borde jag afhjelpa den förvirring, jag funnit ega rurn emellan RiksgäldsContoiret och Stafs Contoiret. Må hända var fÖrvirring icke det rätta ordet; något annat hade kanske bort nyttjas, svarade emot det Tyska wirrwarr. Jag mente dermed ett onödigt öfverlemnande af medlen åter och fram. De Ledamöter, som med mig deltagit i SärskildtaUtskottets arbeten, känna, att man der sökt ådagalägga origtigheten att så behandla Uppbörden och att söndra den. Om den värde Talaren, som mot mig gjort anmärkningen, i afseende på RiksgäldsContoirets indiagning, be - 42 fira 17 Osloker J, tit. hagat taga kännedom af r-tt Htet sammandrag af mitt arbete, om Statsförvaltningen, sorn i början af Riksdagen utkom, skulle han funnit, att jag redan då föreslagit upphörandet af RiksgäldsContoirets befattning. Han har anmärkt mot 64 §. BegeringsFormen, att Tullmedien vore Bevillning, och således ej kunde anses höra till anslagen åt Statsverket. Men jag frågar, hvart TuIIbevillningen så väl som den öfriga går, om ej till Statsverket, sedan Riksskulden nästan försvunnit? Man har trott, att nu, då det är så långt emellan Riksdagarne, vore en centralisation af Uppbördsverket ett ondt, emedan den skulle göra Statsrevisionen svårare. Ffter mitt begrepp skulle det göra den lättare, om man kunde öfverskåda allt på ett ställe och i ett sammanhang, utan att behöfva jemnföra så många serskildta Verks böcker och räkenskaper. Den värde Talären har ock gjort skillnad mellan Medborgare och Embetsman. Jag deremot skulle anse den, som ej ville till det allmännas bästa begagna den erfarenhet och de kunskaper, han, såsom Embetsman, varit i tillfälle förvärfva, för en icke god Medborgare, och för en ganska slät Riksdagsman.
Ständer föreslå de Grundlagsförändringar, som detsamma anser nödige eller nyitige, och Banco-Utskottet, vid sådant förhållande, icke synes vara hvarken förpligtadt eller berältigadt, att biträda vid utarbetandet af något Förslag tili förändradt Grundlags-stadgande i berörde hänseende, samt Utskottet ej heller, för sin de], kan inse, det någon sådan förändring erfordras, för att sätta Rikets Ständer i. tillfälle att pröfva det Förslag, rörande Bankens reorganisation, hvarom frå - 6 Banco-Ucskottets Utlåtande Nio 73. ga nu är, liar Utskottet funnit berörde yrkande ej kunna till någon åtgärd från Utskottets sida föranleda. Hrad deremot angår den af flere Ledamöter framställda åsigt, att endast hufvudgrunderne för den nya Organisationen af Banco-Verket bort för det närvarande göras till föremål för Rikets Ständers Ständers pröfning; så, i betraktande deraf, att, sedan Rikets sist församlade Ständer, hvilka funnit det icke vara möjligt för dem eller deras Banco-Utskotl, att, före verkställigheten af Siifver-utvexlingen och de då beslutade förändringarne med Bankens sedelrörelse uppgöra en fullständig organisation af Bankens förvaltning, eller definitivt reglera den för nämnde förvaltning erforderlige Tjenstemannapersonal, uppdragit åt Banco-Fullmägtige, att låta utarbeta och till Rikets näst derefter sammanträdande Ständers pröfning framlägga ett fullständigt Förslag i afseende på Banco-Verkets organisation i det hela, sådane omständigheter inträffat, alt Banco-Fullmägtige varit förhindrade, att vid innevarande Riksmöte framlägga något utarbetadt fullständigt Orgauisationsförslag; att den vid sistlidne
I afseende på de serskildta yrkanden, som uti omförmälda förslag äro framställda, eller att presterskapets löneinkomster måtte utgå i kontanta penningar och icke, såsom nu eger rum, i natura-prestationer; att uppbörden af dessa löner må verkställas af häradsskrifvare och kronofogde samt lönen ingå först till staten, men sedan derifrån utgifvas till presterskapet, — anhåller utskottet, som instämmer uti de åsigter, hvilka af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet vid nästlidne riksdag härutinnan uttalades, att få erinra, hurusom det ©tvifvelaktigt måste vara lättare och vigare för löngifvare© alt, såsom nu eger rum, aflemna sina utskylder in natura, i sådana ortens produkter eller persedlar, som för honom äro lättast tillgängliga och hvilka jemväl äro desamma, som, antingen genom de allmänna förordningarna, eller till följd af flera enskilda öfverenskommelser, blifvit föreskrifna, att, såsom aflöning till presterskapet, utgöras; hvaremot och derest den löningsskyldige ovilkorligen iörpligtades att i reda penningar utskylderna till presterskapet afbörda, detta utan tvifvel måste för honom blifva vida svårare och med mera omgång förknippadt, enär sådant, åtminstone hvad allmogen i allmänhet beträffar, icke lärer i de flesta händelser kunna åstadkommas, under annat vilkor, än att vederbörande förut nödgas förvandla nämnde natura-prestationer i penningar. l:o I ändamål att afhjelpa de olägenheter, som till följd af det obestämda aflöningssättet inträffat, hafva emellertid rikets samteliga församlingar genom serskilda Ivongl. förordningar och cirkulärbref af den 3 April 1816, den 12 Nov. 1819, d. 3 Juli 1829, d. 28 Maj 1830 och den 25 Nov. 1836, flera gånger, till deras egen fromma, blifvit erinrade och uppmanade att, till vinnande af enighet och en inbördes god efterrättelse, med sine själasörjare uppgöra så kallade löne-konventioner, deruti alla afgifterna till presterskapet borde uppföras och bestämmas.
Ulsk. föreslår: ”att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap må föras i två kolumner, ”R:dr Riksmynt” och ”Öre”; med undvikande af alla brutna tal, sä ali hvad sorn understiger ett halft Öre uteslutcs, men da del stiger till ett halft eller deröfver, ulföres för eli Öre.” Jag för min del anser det vara mera rättvist och konseqvent, att man kastar bort allt hvad som understiger eller endast upgår till j Öre och för ett helt Öre utförer allt hvad som öfverstiger 4, i öfverensstämmelse med det i K. M. Propos. ang:de räntcpcrscdlarnes omsättning förekommande stadgande, att Den 22 Februari e. m. 221 livad som i penningeräntan af runstycken öfverstiger | sk. anses för hel och hvad som understiger eller icke utgör mera än | sk. uleslutes, dervid man utgått från den riktiga åsigten, att då 6 är hälften af 12, bör äfven, då fråga är om runstyckenas uteslutande ur räkenskaperna, halfva antalet kastas bort men allt hvad som öfverstiger detta antal anses för en hel skilling. För att bereda denna rättelse anser jag derföre att punkten bör åtleremitteras. Frih. Palmstjerna: Med Frih. Tersmeden delar jag den mening, att sednare delen af Utsk:s förslag bör återremitteras, till vinnande af hvad nämnde ledamot åsyftat, eller att, vid offentlig räkenskapsföring, alla brutna öretal till och med ^ borde uteslutas och hvad som öfverstege detta belopp till helt Öre utfö ras. Men den första delen af förslaget, som afser, ”att, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap må föras i 2 kolumner ”R:dr Riksmynt” och ”Öre”, bör i min tanke bifallas, såsom icke stående i något oskiljaktigt sammanhang med den följande meningen. Jag får derföre hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att lian behagade framställa 2:ne särskilda propos:r nemi. å bifall till första ocb ålerremiss af andra delen af Utsk:s tillstyrkande.
Beträffande det förra, att med allmän omröstning afgöra valsättet till ledamöter, synes sådant endast i det fallet vara principenligt, då, inom Ridderskap och Adel samt PresteSt., det för Taxerts-comiteen erforderliga antal ledamöter inom statlen icke är att tillgå. Härom är utförligare afhandladt uti § 126. Rör:de §§ 123,124, Bevilln:s-förordn. Se Art. X, § 124. § 125. Hufvudsakligen intagen uti § 127, Art. X. § 126. Utan väsendtlig ändring utförd på Art. X/^om böter) § § '27. Denna § har ingått uti behandlingen af§ 121 Bevillntsforordn. och igenfinnes alltså dess hufvudsakliga beståndsdelar uti § 12g, Art. X. § 128. Intagen på Art. IX, § 55, mom. 3, utan annan förändring, än att tiden till förteckningarnas insändande blifvit bestämd, hvilket synes nödigt, då fullgörandet är vid ansvar ålagdt. 11G Den i Februari. § 12g. Ifrågavarande §, hvilken, så till sågandes, utgör Taxertscomitéernas speciella instruetion, har erfordrat en ny redaction. Taxerts-männen påminnas här, likasom på flera andra ställen uti Bevillnts-förordn. af 1815, om deras ed, att med oväld och samvetsgrann! deras uppdrag fullgöra. Edsformuläret är särskildt utfördt, hvilket, såsom föreskrift betraktadt, bör vara tillfyllest, hvadan påminnelsen i förevar. § är utesluten. Föreskriften i sista punkten, rörtde afdrag för gäld, är intagen uti § 53, Art. Den nya redaction af § 129 ]3evilln:s-förordn, igenfinnes på Art. X, § i33. § 1 >0.