Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefven och Laf.dt-Märskälktn behagade öka med Ii Rdr i’ sk. till en sammanlagd stimma af 50 R:dr RiksgäldsSedlar, hvarefter, uppå af Hans Excellence framställd proposition, beslöts, det skulle berörde summa fördelas i tvenne lika delar, hvilka borde tillställas en fattig Adelsman, och en i torftiga omständigheter stadd Adelig Enka. justerades PleniProtöcollerne för den 8 dennes eftermiddagen, och den 13 dennes förmiddagen. Herr Påhlman, Otto Fredric: Sorn jag ej var tillstädes, då Ridderskapet och Adeln faU tade dess beslut om regleringen af Pensioris-Statert för Högstsalig Hennes Maj:t Enke-DröttBingens Hofstat, får jag nu reservera mig mot den förändring af Stats-Utsköttets förslag, hvarigenom de grunder, hvilka alltsedan år 1809 varit gällande, på en gång blifvit kull-; kastade, och hvarigenom ett högst olika förhållande uppkommit för dem, som utgjort Högstsalig Konungens HofStat, och dem som tillhört Hennes Majt EnkeDrottningetis. Vid samma tillfälle anhåller jag få anföra tnin reservation emot det behandlingssätt BondeStåndet lemnat åt denna fråga, dij det, enär Betänkandet första gången förevar, antog samma Betänkande med ett tillägg, rörande större förmon:r för den lägre Betjeningen. Då detta äfven Den 17 Juliu 321 afven utgjorde en hufvudanmärkning hos Ridderskapet och Adeln, samt StatsUtskottet deri-' genom föranleddes att något jemka dess första förslag, tror jag att förändringen bort stanna dervid, och anser mig hafva fullkomligt skäl yttra den tankan, att det är origtigt att fatta beslut, hvartill ej föregående anmärkningar gifva någon anledning. justerades PleniProtocollerne för der» i3 dennes eftermiddagen, samt den 15 dennesföroch eftermiddagen.
Jag kan ej finna annat än att hemman, som blifvit gifna till Kyrkan, verkligen äro Kyrkohemman, och att deras natur ej får ändras, antingen de genom arf, köp eller gåfva ombytt ägare. Ett Kronohemman kan ej blifva Frälse, och ett Frälsehemman ej Kronohemman. Af dessa skäl tillstyrkte jag i Beredningen det slut målet erhöll. Om Herr von Printzencreutz felat, så är felet lika stort hos StatsSecreteraren, som befallt honom föredraga målet, och genom egenhändig påskrift af den vanliga communications-resolutionen sanctionerat, att det hörde till EcclesiastikExpeditionen. Herr von Printzencreutz kunde och borde ej förändra hvad dess Förman i det formela af målets behandling föreskrifvit; det är likväl just detta, som nu ensamt blifvit klandradt; felet är då lika, om ej mer, hos StatsRådet, som behandlat ett mål, hvilket föredrogs af en origtig Föredragande. De fleste hemman, som voro i fråga, voro Frälsehemman; Kronan eller Kronoåboerne hade ej rätt dertill. Kyrkan var här possessor, och hennes rätt ville kränkas af Kronan eller dess rätts in - i4s Den 24 Ju lii f. m. nehafvare. Jag vet, att målet för närvarande är under utarbetning i Statsoch EkonomiUtskotten, och att meningarne derstädes varit mycket skiljaktiga. Den utväg, som Utskotten vidtagit, anser jag vara mycket rättvis, eller att genom en underdånig skrifvelse hös Kongl. Maj:t anhålla, att icke något sådant mål måtte afgöras, innan Domaren yttrat sig om eganderätten; härigenom undvikas för en framtid alla dubier ; men hitintills gifves mig veterligen ingen lag, som bestämmer, att frågor om Kyrkohemman i Halland skola upptagas i KammarExpeditionen.
Förgäfves sökte hans broder Torsten trösta honom; och då intet annat halp, föreslog denne, att de tillsammans skulle göra en utlandsfärd, på det att broderns sinne måtte lättas. Så lämnade de Island. Skeppet var lastadt med skinnvaror, och de landade vid Trondhjem. Där kom en man till dem, som kallade sig Karlshöfde, och ville ha tjugofyra skinnpälsar för sin herres, bonden Getes, räkning. Dem fick han mot löfte, att de i stället skulle få mjöl. Karlshöfde gjorde ett bylte af skinnen, kastade det på ryggen och ilade bort. När bröderna sedermera ej hörde något af mjölet, beslöto de att söka upp Gete, gäldenären. De drogo upp längs alla dalar, frågade efter honom, hvart de kommo, men ingen kände något till honom. Slutligen funno de i en aflägsen dal en gammal man. När icke häller denne kunde lämna något besked om den eftersökte, sporde de honom, om han ej kände något ortnamn, hvari namnet Gete ingick, och de fingo då veta, att inne mellan bärgen reste sig några klippmurar, som kallades Getehamrarne. Dit foro de och funno en klipphåla, som de trädde in i. När de gått en stund i mörker, fingo de se en eld flamma långt inne i hålan, och vid elden satt en man, i hvilken de igenkände en gammal bekant — Karlshöfde, han, som sprungit sin kos med skinnen. Han for upp emot dem, bjöd dem välkomna och tog emot deras ytterkläder för att förvara dem. Så satte de sig ned vid eldskenet, och som de sågo sig omkring, förekom det dem, som om Grims försvunna tjur Brandkrosse stod där lifslefvande inne under bärgväggen. Då bad Karlshöfde dem stiga längre in — in i själfva hallen. Där sutto män på de väggfasta bänkarne, och de igenkände på dem sina skinnpälsar. I högsätet satt en man, klädd i röd päls. Han var stor och ståtlig att se. Vänligt hälsade han dem och bad dem stanna där, så länge de ville; hvarefter han anvisade dem plats vid sin sida. Det var kung Gete.
Bjöd kärlek frid der stolthet tände strid, Och jemnade den lifvets alla öden! Igenom den blir stafvakarlen kung Och utan den blir kungakronan tung, Och med den segrar man ännu i döden! Fjortonde scenen. DEN FÖRRE. KNUT. SIGRID. BJÖRN. SUNE. INGA. BOTVID (med manteln). RIDDARE. TÄRNOR. SVENNER. INGRID. KOL. (Flera svenner inkomma från venster med gyllene skrin och lådor fulla med prydnader och dyrbarheter, hvilka de placera på bordet till venster. Alla de öfriga inkomma undrande och nyfikna på hvad nu skall ske.) KNUT. Hvad är det, min måg, som nu står på? Hvad är det väl som skall hända? Det skolen J alla snart skåda få Förr'n dagen har gått till ända! BENGT. 82 Fort! tömmen ur skrinen nu rödaste gull! (till svennerna) (svennerna tömma skrinens innehåll på bordet och flytta det fram midt i salen, samt sätta fram stolarne deromkring) J tärnor! den manteln beskåden! Nu månden J sömma af perlor full Den gråa, yllene våden! KNUT (tager manteln af Botvid och håller den i höjden) Ja det kan jag lida! det råd var godt! Men hvartill månde det båta? Att visa det ädlaste brud jag fått! SIGRID. BENGT (omfamnar henne). SIGRID. (gladt). Men skall han dig nånsin förlåta? Sak samma! Nu sömmen, J tärnor små, Behöfs det, månden J vaka, Ty morgonens sol får ej lysa på BENGT. (medan tärnorna sätta sig att sömma, och Sigrid söker att förmå hans axel och säger gladt:) Den skymf som träffat min maka! Bengt att afstå från sitt beslut, lägger Knut sin hand gillande på KNUT. Så firar du stolt din brölloppsfest! Fort svenner, fyllen pokalen! Till ljusan dager i salen! BENGT.
11 stämd, utan för hvarje serskildt fall är beroende af bevisning om äldre ti ders förhållanden, och således, enligt dess natur, oftast mäste vära i mörker insvept och t vi f v el ag tig; och å den andra sidan åter, att det är af största vigt, både för slaten, kyrkan och den enskilde medborgaren, att denna egande-rält blifver bestämdt pröfvad och afgjord, emedan deraf beror icke allenast, huruvida Staten eller kyrkan må vara rätter egare till ett betydligt antal af de inom provincen Halland befintlige hemman, än äfven •om nuvarande åboer å dessa hemman hafva enahanda besittningsrätt, som å Kronojord i allmänhet, eller endast äro att anse såsom kyrkans arrendatorer, hvilket på dessa åboers bestånd och vilkor är af största inflytande. I sådant skick och med hänsigt jemväl till stadgandet i '77 §. RegeringsFormen, hafva Utskotten, ofvertygade, alt Kongl. Maj:t städse med välbehag upptager och lemnar bifall åt hvarje förslag af Rikets Ständer, som har för syftemål rättvisans befrämjande, i förening med allmänt och enskildt väl, ansett sig pligtige för Rikets Ständer framlägga deras öfvertygelse om de åtgärder, sorn för sådant ändamål kunde vara att vidtaga.
I anledning hvaraf, och sedan de från de öfrige Stånden, angående Remissefne af dessa Berättelser ankomne Proto* colls-Utdrag af den 2, 4, ? , 6 och 8 dennes, bifvit uppläste, Ridderskapet och Adeln, up* på serskildte af Herr Grefven och LandtMarskalken framställde Propositioner, beslöt att till Stats • Utskottet remittera Riksens Ständers Revisorers Berättelser: l:o Angående Riksgälds - Contpiret och det derunder lydande General-Assistance-Contoir. Den 10 December. 247 4:o Angående de under Kongl. CommerceCollegii Förvaltning stående Fonder och Medel. 3:0 Angående Allmänna Magazins-lnrättningens Styrelse och Förvaltning åren 1813. 1814, 1815 och 1816. 4:0 Angående Stats ■ Verkets Förvaltning pcb Räkenskaper 5 samt f:0 Riksens Ständers anmälan, angående bvad sorn förekommit i afseende på granskninningen af de under Kongl, SeraphimerOrdensGiliets Öfver-styrelse ställde Hospitalers och Lazarettet Räkenskaper. Hvarjemte till Banco-Utskottet Remitterades Riksens Ständers Revisorers Berättelse angående Banco-Verket. Upplästes trennefrån de öfrige Stånden ankomne Protocol Is ■ Utdrag; af den 4, 5 och 6 dennes innehållande dels, att Preste - Ståndet, i betragtande deraf att en fullständig kännedom af Riksens Ständers Revisorers afgifne ofvannämnde Sex Berättelser icke allenast vöre oumbärlig för Riks - Ståndens ledamöter , hvilka deröfver borde dömma och besluta, utan ock skulle blifva upplysande och tillfredsställande för hela Svenska Allmänheten, pröfvat skäligt föreslå, att alla dessa till Riksens Ständer afgifne Berättelser, så fort de hunnit bland Riks-Stånden circulera, genast måtte på Stats-Verkets bekostnad tryckas och vissa Exemplar deraf till Riks-Stån - 248 Den 10 December.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., Utlåt:n och Betänk., nemi. från StatsUtskoltel: N:o 263, med förslag till stadganden i Kiksg:sKont:s Reglemente, ang:de detta verks skulder och fordringar, N:o 264, med förslag till stadganden i Riksg:sKont:s nya Reglemente, ang:de åtskilliga vid föreg:de Riksdagar beviljade, men ännu icke verkställde utbetalningar; Sammansatta Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.Utskollel: N:o 54, i anledn. af väckt motion om ersättning till öfverroterade hemman i Kronobergs län; N:o 55, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring i roteringen vid WestgöthaDals Regemente samt anslag af allmänna medel till hjelp för svaga rotar; Sammansatta Bankooch Lagutskottet: N:o 5, i anledn. af väckt motion om räntans frigifvande i Banker; samt N:o 6, i anledn. af gjorde anmärkningar mot vissa delar af Utsk:s Betänk. N:o 4, i fråga om lagstiftning för serskilda Banker. 334 Den 20 Februari. Föredrogs Hr Sljcrnsvärds, Gustaf Mauritg, den 17 dennes på bordet lagda anförande med hemställan att StatsUtsk. måtte föreläggas att inom 8 dagar till RiksSt:n inkomma med Betänk, öfver den af honom väckta motion om anslag till H. K. H. Kronprinsen i och för det Honom gifna updrag att föra Rikets Styrelse. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Jag anhåller att det väckte för slaget måtte upläsas. Gr. Löwenhjelm, Carl Gust.:
» Jag, » hon ryckte till, och den lilla handskbeklädda handen ordnade nervöst de täta spetsgarneringarne på den blomsterprydda baldräkten. » Herr baron, ni är inte särdeles artig; en dam är aldrig tankspridd, hon är på sin höjd indisponerad, distraherad kanske rättare. » Och åter ilade blicken förbi honom för att slutligen hvila på ett ungt, dansande par. Den stackars baronen visste, att han borde säga något, men fröken Stjärne var i afton så bitande sarkastisk, att han knappt kom sig för att svarfva ihop några af sina utsökt innehållslösa fraser. Ändtligen vågade han sig på nytt fram med en anmärkning: » Vår värd har en magnifik våning. » &gt;Så elegant och ändå så älskligt naturlig, » sade fröken Stjärne sakta. » Ja, det märks, att en fin smak anordnat det hela. » Vilma stirrade förundrad på honom och brast till sist i skratt — ett skärande, nervöst skratt. » V i ha visst missförstått hvarandra. Om baron behagar, dansa vi ett hvarf; det torde vara det enklaste sättet att hugga af den gordiska knuten! » Hon reste sig, och lättad bjöd han henne armen. Hon höll allt på att bli gammal och kapriciös, fröken Stjärne! » Tack. » Hon gled mjukt ifrån honom och lutade sig med en behagfull rörelse mot den lilla hörnsoffans mörkröda sammetsdynor. Baronen bugade sig artigt och försvann. Hon slöt ögonen, och ett bittert drag kom de första rynkorna kring mun och ögon att framträda skarpare. Det var tredje gången i afton de båda danaade med hvarandra! Hennes lilla, obetydliga kusin, som hon tagit upp från landet af ren barmhärtighet! Det var således henne, den lyckan förunnades att smälta doktor Egers ishjärta! Och allt det andra var bara illusioner, tomma gäckerier! De långa själfulla samtalen, de varma intresserade blickarne! De voro blott ett tidsfördrif. Hur naiv hon varit! Hvarför presenterade hon någonsin Nina? Han bad ju därom! Och sedan — ja, sedan var hon glömd! Hans starka, klangfulla röst blandade sig med Ninas fågelkvitter. Och så de skrattade! Det låg harmoni i det skrattet.
Men hvad som från litterär synpunkt verkar otillfredställande är, att dessa gamla traditionella motiv ständigt göras till den drifvande kraften inom dramat, hvarinom för öfrigt ett delvis så sant skildradt lif rörer sig. Skulle det verkligen vara nödvändigt att på detta sätt alltid inpressa det nya innehållet inom de stereotypa formerna? Skulle verkligen de gamla skolreg-&gt; lorna för dramats byggnad vara heligare än reglorna för hvad som genom dramat får meddelas? Nog erbjuder väl lifvet icke blott dramatiska situationer utan äfven dramatiska motiv med utveck-lingsmöjlighet, så att man icke ständigt behöfVer upprepa vanans nötta lexa med afoeende på de senaie, när mau frigjort sig med afdeende på de förra. Gärna m&amp; emellertid medgifvas både att en dylik brist, som den nu påpekade, verkar väsentligen mindre störande i dramat äo i novellen och att risken är större och utrymmet mindre för ett experimenterande af teaterförfattaren än af novellisten. » Hårda sinnen » har af både publik och kritik i Stockholm mottagits synnerligen välvilligt och kan helt säkert påräkna ett långt lif å scenen. Till framgången bidrog naturligen det goda utförande, som på vår främsta scen kom dramat till del, men det är ju en ofta gjord iakttagelse, att äfven scener med ringare krafter ofta i dylika folklifsbilder lycka9 förvånande väl. Skådespel-arne hafva här uppgifter, de där lämna tillfällen till användande af gjorda iakttagelser och skärpande af själfkontrollen i vida högre grad än vid återgifvande af figurerna i de vanliga importvarorna. Moln, komedi i tre akter af K. Michaelson, uppförd första gången å Dramatiska teatern den 27 oktober 1890. Efter fjorton dagar hade Dramatiska teatern redan sin andra större nyhet fferdig. Den utgör i både ämne och behandlingssätt en motsats till herr Hedbergs drama. Författaren har bildat sig efter de franska dramaturger, som än i dag beherska äfven de nordiska scenerna, och hans konst bär denna franska prägel — till godo och till ondo. Ën spirituell konversation är däri hufvud-saken, karaktärsteckningen kommer i andra rummet, medan själfva handlingen nästan ter sig som en bisak, hvilken är till för att — gifva samtalsämnen.
Men detta inträffade på våren och jag hade således ej då varit närvarande vid den storartade supén på Skälltorp. Jag märkte att mamsell Bremer hyste mycket vänskap och sympati för kusin-författarinnans person, men föga, hvad redan blifvit antydt, för hennes arbeten. »Vår verksamhet går åt så olika rigtningar», förklarade min gäst, och värdigades med detsamma känna sig litet före om hennes och mina rigtningar hade några beröringspunkter. Och som jag ej kan finna ett lämpligare tillfälle än detta, att med min skildring stanna vid denna vårt lands första litterära notabilitet på det qvinliga området, så begagnar jag det och vill derefter nämna några ord om En supé hos Fredrika Bremer. Vårt samtal blef långvarigt och gick på djupet af tvenne qvinnors inre väsende. Hvad mig beträffade, var jag dock långt mera åhörarinnan än den delgifvande talarinnan. Jag kan mycket väl beröra vissa af mina yttre förhållanden. Alla menniskors yttre förhållanden ligger i öfrigt snart sagdt som uppslagna böcker i en boklåda, tillgängliga för hvilken som behagar bläddra i dem, hittande ett kapitel här, ett annat der, att bifoga och jemföra med de muntliga notiserna. Och detta blir oundvikligt till följe af att ingen lefver fullkomligt ensam, undantagande i sin inre lilla verld, den enda vrå menniskan har för sig sjelf och som hela hennes natur och sjelfaktning förbjuder henne att göra till föremål för förtroenden och bekännelser. När jag således känner en menniskas yttre lif, ja, till och med nära på från perm till perm, känner jag dock en oändligt liten del af henne, ty jag vet ju ingenting om huru dessa detaljer verkat. En åskådlig verkan se vi visserligen, men den icke åskådliga se vi ej, och framför undersökningen af den, befinna vi oss lyckligtvis framför en vägg utan dörr. Hvad nu särskildt Fredrika Bremer beträffade, hade hon alldeles motsatta känslor, hvilka kunde ligga så väl i hennes omfattande begär att öfverflytta hela själslifvet på en religiös-filosofisk och socialistisk grund.
Friherre Boije: 1 propositionen borde kan fiända det Lagrum upptagas, efter hvilket man yilj, att Grefve Flaten skall döm3S, För Do, Uiaren vöre det instrnctift, och för Allmänheten ändå rätt artigt, att veta. Jag tar mig den frihet: p härom erinra de Herrar, sorn visserligen äga rätt, att uppställa voterings-pro-i positionep. Grefve von Lantingshausen, Albrecht; Utom deL att jag till alla delar instämmer i hvad Grefve Mognér och Herr Cederschjöld anfort Den i6 Junii e. m. till försvar för Götha Canal DiscontDirection, hvilken jag i mitt sinne fullkomligt ursägtar, får jag tillika yttra det skäl, hvarpå jag tillstyrker, att all fråga om lagligt ansvar må förfalla. Jag bygger nemligen mitt Omdöme icke på följderne af oförutsedde händelser, utan på Directionens intension, som verkligen varit god. Och jag anhålier om Hans Excellenees Herr Grefvens och Landt - Marskalkens proposition, att saken må alldeles förfalla. Hans Excellence Hurr Grefven och LandtMarskalken frågade om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad, Ropades Ja, Hans Excellence tillkännagaf derefter, att Utskottens Betänkande innefattade tvänne alternativer, det ena, att Götha Canal DiscontJJirections ifrågavarande förhållande borde öfverlämnäs till laglig undersökning , samt det andra , att någon laglig undersökning icke mätte anses böra äga rum; och som Hans Excellence tyckt sig under öfverläggningen finna, att de fleste Herrar Ledamöter tillstyrkt, det frågan om undersökning måtte förfalla, 3insåg Hans Excellences sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade bifalla det af Utskotten föreslagne andrs altera nauf. Ropades Ja och Nep 122 Den 16 Junit e. ml Herr Berghman, Ambrosius Magnus; Det lärer vara mera öfverensstämmande med ordningen, att första alternativet först framstäiles till bifall eller afslag.
»Godt,» sade han, »kom då hit nästa måndag, vid tiotiden på dagen, så skall jag efterhöra, om du känner till de heliga böckerna. Och då skall du äfven hafva med dig en skrifbok, i hvilken du får uppteckna, hvad jag önskar, att du särskildt bör lägga på minnet.» På måndagsmorgonen infann jag mig i mycket god tid, redan klockan 9 f. m., i prestgården och klockan precis 10 steg jag in till kyrkoherden och fick taga plats vid yttre ändan på bordet i hans studerkammare. Jag medförde min faders gamla bibel samt Schartaus lilla katekes, som min moder sjelf köpt i Falkenberg, äfvensom en väl inbunden skrifbok. Kyrkoherdens första fråga gällde namnen på böckerna i det Nya Testamentet. Dessa uppräknade jag nu i ordningsföljd, hvilket mycket behagade kyrkoherden. Men så hade jag också flitigt läst öfver dem hemma och på förhand beredt mig; jag hade till och med skrifvit upp dem gång på gång och hängt upp listan på väggen för att ständigt kunna hafva henne för ögonen. Kyrkoherden frågade mig nu, hvilka som voro de heliga författarne till de olika böckerna, hvilket jag ock visste. Såsom författare till Ebreerbrefvet uppgaf jag då apostelen Paulus, hvilket han villigt godkände, ehuru jag ju sedermera hört uppgifvas, att meningarna härom äro skiljaktiga, i det att somliga anse Paulus, andra Lukas och andra slutligen en omvänd jude vid namn Philo såsom författare. Att evangelisten Lukas skrifvit Apostlagerningar visste jag bestämdt, hvilket också behagade honom. Dermed ansåg han det vara nog för första gången och gaf mig nu lexor såväl i bibelkunskapen som i Schartaus mindre katekes. På detta sätt fick jag så småningom genomgå ej blott de heliga böckernas namn och författare i det nya och det gamla testamentet till och med de apokryfiska, utan ock böckernas innehåll, hvarvid jag flitigt gjorde anteckningar efter kyrkoherdens diktamen. Särskildt fick jag lära mig utantill konungalängderna i Juda och Israel efter rikets delning.
Sedan, på grund af desse med öfrige företedde handlingar, lånet blifvit beviljadt och, den 5 Mars 1835, från Banken utgått, samt Enkan Lidbäck derefter till sine Borgenärers förnöjande sin egendom afträdt, blef, den 1 Juli i836, lånets dåvarande Capital-återstod, 3,282 R:dr 3g sk. 5 rst., jemte ränta, bevakad uti hennes Concurs och, genom Kongl. Svea IIof-Rätts Dom af den 28 Februari 1838, till betalning fastställd. Emedlertid voro de pantförskrifne fastigheterne, den 1 Juli 183*7, genom Sysslomannens uti Enkan Lidbäcks Concursinassa försorg, utbjudne 34 - å offentlig auction och dervid inropade utaf Bataillons-Ådjutanten A. IL von Björnberg. Men redan vid auctionstillfället anmälde Kronofogden i orten protest mot försäljningen af Cathrineberg, hvilket äfven benämnes Hästerås, under förmälan, att detta hemman vöre af pur krono natur; och uti stämning till Kinds Härads-Rätt å såväl säljaren, som köparen, framstäldes sedermera, å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar, påstående, att ej mindre det af samma Härads-Rätt, för Grosshandlaren Lidbäcks Arfvingar, den i5 Juni 1829, å hemmanet utfärdade fastebref, än ock omförmälde köp måtte ogillas samt med egande och dipositions-rätteu till Cathrineberg förfaras i enlighet med hvad författningarne * angående Krono-Rusthåll föreskrifva.
I sammanhang med beslutet om utfärdande af Förordningen angående upphäfvande af skyldigheten för resande att vara med pass försedda, förklarade Kongl. Maj:t den 21 September 1860 att der, till följd af nämnda Förordning, märklig minskning i påräknad inkomst af lösen för pass skulle inträffa för de Öfverståthållare-embetet eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvande underlydande, af Statsverket aflönade, tjenstemän, som innehaft sina befattningar före Förordningens utfärdande, Kongl. Majit ville tillse, huruvida någon ersättning för sålunda förlorad inkomst kunde af tillgängliga medel dem beredas. I berörda hänseende förständigades Ofverståthållare-embetet och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att efter hvarje års slut till Kongl. Majit inkomma med uppgift å de belopp, hvarmed under året passlösen för sådane tjenstemän understigit medelbeloppet af samma lösen under åren 1855—1859; och hafva, efter hvad här nedan närmare varder förmäldt, ersättningar för åren 1861 och 1862 till vederbörande tjenstemän utgått från besparingarne å andra Hufvudtiteln, hvilka besparingar dock, efter hvad anmäldt blifvit, icke anses kunna till de ersättningar hvarom nu är fråga lemna ytterligare tillgång. Under loppet af år 1864 hafva dylika uppgifter jemte ersättningsanspråk för år 1863 inkommit från följande embetsmyndigheter, nemligen: Öfverståthållare-embetet, der de tjenstemän, hvilka inkomsten af passlösen då tillkommo, voro dels numera aflidne Sekreteraren vid Ofverståthållare-embetets Bih. till R. St. Proposition N:o 22. Kansli Carl Telander, dels Sekreteraren vid Öfverståthållare-embetet för Polisärenden m. m. O. B. Hult, som till denna befattning utnämndes år 1841. Mellan dessa båda tjenstemän hade, enligt Öfverståthållare-embetets, på grund af Kongl. Brefvet den 15 Januari 1831, under den 27