Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 15. i anledning af Herr Justitie-Ombudsmannens förslag om förändrade föreskrifter i fråga om offentliga stadgars kungörande å tingen: B. VI. 56, 61, A. 61; E. VII. 3 — N:o 16, i anledning af Prosten Sondéns motion om qvarn industriens frigifvande: B. VI. 56, 61, A. 61. — N:o 17, i anledning af väckta motioner om upphäfvande af 2:dra—7:de kapitlen i Handeis-Balken och förändringar i dithörande författningar, samt om handels-rätt för utlänningar: B. VI. 56, 61, A. 61: E. VII. 3, 7, A. 8. — N:o 18, i anledning af väckt motion om ändring af Ode kapitlet 3:dje §:n Byggninga-Balken: B. VI. 56, 61, A. 61. — N:o 19, i anledning af väckta motioner om förändring af föreskrifterna angående uppläsande från predikstolarna af Kongl. Förordningar, Kungörelser, m. m.: B. VI. 186, 212, A. 212 — N:o 20, i anledning af återremiss af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 7, öfver väckta motioner om förändrade föreskrifter i fråga om vatten-verks anläggande, m. m.: B. VI. 186, 212, A. 212. — L — 121 Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer och Utlåtande: — N:o 21, i anledning af återremiss af Sammansatta Lag-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9, öfver väckt motion om upphäfvande af 12:te kapitlet 3:dje §:n Kyrko-Lagen: B. VI. 186, 212, A. 212. — N:o 22, i anledning af väckt motion örn förändrade föreskrifter i afseende på tiden, hvarifrån utfärdade allmänna författningar skola vara gällande: B. VI. 393, 441, A. 441; E. VII. 93. — N:o 23, i anledning af väckta motioner om förändring af föreskrifterna angående tjenstemanna-eder och läkares eds-förpligtelser: B. VI. 393, 441, A. 441; E. VII. 93. — N:o 24, i anledning af väckta motioner om ordnande af Iek manna-verksamheten inom kyrkan: B. VI. 393, 441, A. 441. — N:o 25, i anledning af väckta motioner om förändrad röst beräknings-grund vid prest-val samt tillsättande af klockare, orgelnister och folkskoie-lärare: B. VI. 393, 441, A. 441; U. VII. 164, 170, A. 170. — N:o 26, i anledning af väckt motion om rättighet för församlingen i konsistoriela pastorat och sacelianier att begära fjerde prof-predikant:
Vidare hafva Revisorerne anmärkt, att, då Stora Kopparbergs läns undsättningsredogörelse bestode af icke mindre än sex särskilda räkningar, innefattande redovisning för undsättningarne under olika missväxtår, utan något deröfver upprätladt sammandrag, hvarigenom en lättare öfversigt af förhållandet med undsältnings-medlen kunde vinnas, det vore nödigt att, lika med hvad inom de öfriga länen egde rum, en generalräkning öfver undsättnings-anstalterna i länet årligen upprättades och afgåfves ; och få, på grund af hvad sålunda blifvit anmärkt, Rikets Ständer, som dela Revisorernes åsigt om ändamålsenligheten af det ifrågaställa sammandraget, underdånigst anhålla, det E. K. M:t täcktes låta förständiga Dess Refallningshafvande i Stora Kopparbergs län, att framdeles årligen upprätta ett sammandrag öfver undsättnings-räkningarue för länet och berörda sammandrag jemte räkenskaperna till vederbörande embetsverk insända. Kongl. Krigs-Kollegium: Med förmälan, hurusom Volontär-vakansmedels-fondens inkomster, under hvardera af revisions-åreo, icke till sitt hela belopp behöft användas för de under samma år förefallande utgifter, och alt derigenom fondens kapital-behållning, som vid början af år 1850 utgjorde 27,049 R:dr 24 sk. 2 rst., vid 1851 års slut ökats till 37,962 R:dr 8 sk. 11 rst., hvilken behållning funnits liggande i kassan, hafva Revisorerne anmärkt, alt dessa medel bordt genom utlåning göras fruktbärande, hvarigenom en förökad tillgång kunnat fonden beredas. Uti det häröfver afgifna underdåniga utlåtandet bar väl Kongl. Krigs-kollegium, med erinran att volontär-vakans-fonden bekostat de i en del garnisons-orter in rättade korporal-skolors förseende med deras förnödenheter, skjuts och traktamente för det befäl, som kommenderats alt öfvervara examina vid dessa skolor, utgifterna för de år 1845 å
Aurora uttalar vid återseendet de ord, hvilka innefatta bokens innersta tanke: — – passioned to exalt The artist’s nature in me at the cost Of putting down the woman’s, I forgot No perfect artist is developed here From any imperfect woman. Flower from root, Spiritual from natural grade by grade Is all our life Art symbolizes heaven, but love is God And makes heaven. I, Aurora, fell from mine. I would not be a woman like the rest: A simple woman, who believes in love And owns the right of love because she loves. Aurora är i sina själfanklagelser – som den stolte alltid blir, när han slutligen ödmjukar sig – villig att taga hela skulden på sig. Men äfven Romney Leigh har lärt sig inse hvad han felat i sin ensidighet, och båda kunna nu tillsammans, dubbelt starka genom kärleken, återtaga hvardera sin lifsuppgift, men på en bredare mänsklig grundval. Redan i alla Elisabeth Barrett Brownings tidigare kvinnotyper var hängifvenhet grundtonen. Antingen det är stolt eller ödmjukt, hennes kvinnor gifva sitt lif, alltid är det helt. Och hon ställde dem helst i förhållanden, där de offra skenet för väsendet och genombryta yttre eller inre hinder för att förverkliga sin kärlek. Som hos alla central-lyriska diktare ger hon åt sin fantasis skapelse sina egna drag. Och ehuru själfva utvecklingshistorien icke var hennes egen, har hon i Aurora Leigh ej allenast skildrat sin egen barndoms och ungdoms inre upplefvelser, utan äfven omedvetet gifvit en samlad bild af sin egnaste personlighet genom Aurora. Denna är så barnatroende på sin diktarkallelse, så sann, så skönhetskär, så förnäm och stolt, så viljestark och modig i sitt lidelsefulla själfständighetsbegär; så eldig och kysk, så impulsiv och trofast; så ovillig att erkänna sig besegrad, men så hel, så ärlig när hon ger sig. Mycket nog skulle Elisabeth Barrett Browning riktat litteraturen endast genom denna nutidskvinnotyp, med en skulptural karakter och en själ af musik!
“Hvar har min gunstig herre behagat vistas de sednaste dagarna?“ “På väg mellan Lindvik och staden.“ “Och hvad hade du i staden att bestyra, om man får fråga?“ “Jag ämnade taga tjenst“, svarade Halfdan, i det han frimodigt upplyfte hufvudet. “Taga tjenst! Jag måtte säga. I hvilken roman har du hemtat den heroiska idéen?“ “Min far har lärt mig“, svarade Halfdan med uppblossande kind, “att jag aldrig bör frivilligt underkasta mig ett för en fri varelse ovärdigt behandlingssätt. Jag kunde ej längre tåla det slafveriets ok jag här var underkastad, och derför beslöt jag att genom eget arbete söka skaffa mig en oberoende ställning.“ “Ha, ha, vackra fraser i sanning! Du börjar blifva vältalig, min käre gosse! “Du trodde således att du, såsom tjenare, skulle få en oberoende ställning?“ “Jag skulle då endast bero af mitt arbete och mitt goda uppförande, under det att nu ...“ “Under det att nu? Gå du på, min gosse, och var oförskräckt. Du har kommit in på en god väg, märker jag. Din förträfflige fars idéer börja bära frukt och visa välsignelserika verkningar.“ Halfdan vände sig bort, blossande af harm och ville lemna rummet, men generalen ställde sig lugnt i hans väg. “Du har ännu ej slutat din berättelse, min förhoppningsfulle dotterson. Hvad förmådde dig att afstå från dina vackra planer och återvända till slafveriet på Lindvik, der du helt beskedligt och som ett godt barn kröp till kojs i din bädd och såg så oskuldsfull och menlös ut i din sömn, att din mormors qvinnohjerta rördes, och hon kände sig böjd att utan dom och ransakning taga dig till nåder igen. Den första delen af din historia var så värdig en romanhjelte, att jag ej kan förstå, hvad som sedan förmådde dig till en så platt och prosaisk inkonseqvens.“ “Morfar!“ utropade Halfdan, utom sig.
Diskont-verken både förluster, hvilkas vidd ej kan på förhand beräknas, och kostnader, främmande för dessa Verks förvaltning, samt att, om äfven, utan hänseende till dessa förluster och kostnader, särskilda tjenstemän vid Diskont-verken anställdes för besörjande af enskilde personers löneförhandlingar derstädes, de lånsökande sjelfve af en dylik anstalt sannolikt komme att hafva mera skada än gagn, lår Utskottet, i öfverensstämmelse jemväl med hvad Ranko-fullmägtige hemställt, 21 :o afstyrka Rikets Ständers bifall äfven å Riksdags-fullmägtigen Johan Carlssons ifrågavarande förslag. För att emellertid bereda allmänheten all möjlig lättnad vid dess beröring med Diskont-verken, har Utskottet, uppå Fullmägtiges framställning, ansett sig böra besluta, att lånsökande, som personligen ombesörjer sina lånetransaktioner vid Diskontverken, skall vara befriad från skyldigheten att vid lånereversal med tillhörande handlingar och vid vexel, då diskontering deral sökes, foga s. k. anmälningssedel, hvars författande skall åligga Verkets tjenstemän, utan rättighet att derför beräkna eller ens emottaga någon godtgörelse; om hvilken al Utskottet beslutade åtgärd, som blifvit Fullmägtige till iakttagande meddelad, Utskottet härmedelst skolat hos Rikets Ständer göra anmälan. Med afseende ä de olägenheter, som för Diskont-verken uppslå i följd deraf, att låneansökningar i Allmänna Diskonl-londen löretagas till pröfning äfven när tillgång saknas att lånen genast utgifva, hvarigenom olta inträffar, att godkända lånedokumenter måste förnyas innan lånens ulassignering kan komma i fråga, har Direktionen öfver Låne-konlorel i Göteborg ansett någon inskränkning böra göras i föreskriften om dylika låneansökningars obegränsade emottagande vid Diskont-verken och i sådant afseende hemställt, det stadgas måtte alt, då beviljade men för bristande tillgäng hvilande låneansökningar i Allmänna
Denna förmodan tyckes väl nu hafva bortfallit, men jag vill dock ytterligare påpeka att delta stadgande varit gällande sedan 1823 och torde väl icke heller sä alldeles obetänkt influtit. R. o. Ad. granskar Direkt:s prol:r genom sitt Ridd.Utsk.; i desamma igenfinnas Ridd.Sekret:s yttranden öfver alla ämnen, hvilka yttranden borde utgöra bästa ledningen för bedömmandet af hans skicklighet i allmänhet; och del torde vara obestridligt alt man då gör sig bäst reda för ett ämne när man skall yttra en tanke, för hvilken man skall stå till svars, än om man blott skall föredraga detsamma. Jag tror således alt stadgandet bör qvarstå; men om R. o. Ad. vill försvaga de kontroller som hittills funnits — icke skall det vara mig emot. Frih. Cederström: Då Ulsk:s mern. ang:de Instruktion för Ridd.Direkt, förra gången förevar på detta rum, nödgades jag, af en under öfverläggningen påkommen opasslighet, att härifrån mig allägsna, så att jag ej fick tillfälle öfvervara diskussionen om ifråga var :de §. Jag skulle eljest icke hafva underlåtit att instämma i hvad Frih. Palmsljerna och Gr. Lagerbjelke vid berörde tillfälle framställde och utbeder mig få förklara det jag äfven nu vidhåller 160 Den 26 Maj. samma tänkesätt. Att Ridd.Sekret. skall, vid Direktms sammankomster, ovillkorligen yttra sig öfver alla förekommande ämnen, har Ulsk. velat försvara dermed, ali sälta honom i parité med föredraganderne inom rikets collegier. Disk. förgäter då helt och hållet den sista raden i samma mom. som säger ali Ridd.Sekret. icke eger att i beslutet deltaga; och della förbehåll sätter honom helt och hållet utom samma parité. Jag ville snarare jemföra honom med Utsk:s-Sekret;ne, hvilka ingalunda ega någon ovillkorlig rättighet alt sig öfver förekommande ärenden yttra, såvida den ej meddelats i följd af framställd förfrågan å Utsk:s-ledamölernes sida. Att på sätt Gr.
Anmältes och infördes pä manligt sätt en deputation frän Hcderwärda Bondeståndet, anfördas Riksdagsmannen lläk»n k>ers8on frän Jönköpings Län, hwilken npläste och aflemnade ekt prokvcolls. utdrag af denne dag, innehållande att Bondeständer bifastil Lagsamt Allmänna Beswärsoch Oeconomiä-Utskottens gemensamma betänkande angäende landrmäns och jordbrukares handelsfrihet, samt tillika beslutat, att genom en deputation utbedja sig de öfrige respeclive Eländens wälwilliga afseende pä de kraftiga skäl som till enahanda bifall synas föranleda. Pepulationen asträdde. äerr Den 9 Jullinz Zerr Landt-Marskalken yttrade fig, att se. dan nu mera Oeconomiä-Utffottets betänkande angående Tullverket inkominit, och Ridderffapet och Adeln beftutik, art under en wist iynpunctderöswer höra Bewillnings-Uiffotket, more nu tiden inne att företaga Oeconomiä-Utffottets betänkande om husbehofsbränningen, hwilket äfwen i afseende pä BewillniZs-Nlffottcts arbete wore as nöden. Konungens Nädiga Proposition rörande bränwins-bränningen i Riket upläjies a nyo. Herr Landt - Marskalken erindrade att den. Ne Nådiga Proposition blifwit kill Oeconomiä-Utskottet remitterad, hwilket inkommit med ett betan, kande, som, ester gjorde anmärkningar blifwit akerremitteradt. Detta betänkande byggdt pä andra grunder an Utskottet uti sikt sivar pä äierrcmisien framställt, förmodade Herr Landt - Marskalken icke widare behöfwa upläfas. Ridderffapet och Adeln instämde häruti, och blef alitsa Oeconomiä-Utffottets sednare, den 9 Ja. nii pä bordet lagda betänkande upläst.
Är acceptanten icke bosatt å diskonterings-orten, skall i accepten uppgifvas namnet på en derstädes boende person, hos hvilken betalningen vid förfallotiden tillhandahålles. I sådant fall erfordras jemväl att sista öfverlåtaren (endossenten) har sitt hemvist å diskonterings-orten. Diskontering å kortare lid, än Tretio dagar, är icke medgifven. Vexel å lägre belopp än 166 R:dr 32 sk. Banko antages ej till diskontering. 64 Banko-Utskoltels Belänkande, N:o 34. Den från 208 §. 3 Mom. verkställda uteslutning har,(i enlighet med Direktionens öfver Diskont-verket förslag, skett (ör att lemna vederbörande friare bänder vid pröfningen af inkommande låne-ansökningar. Nuvarande föreskrift lärer hafva föranledt, alt nämnde Direktion understundom nödgats afslå dylika ansökningar, grundade på verkliga affärer. Jenif. §. »För erhållande af lån erfordras, jemte lånsökandens förbindelse, hypolhek, som bör motsvara hela den reverserade låne-summan och utgöras af enskildes, samtidigt med lånet eller några dagar före eller efter detsamma, förfallande, löpande lorskrifningar och accepterade invisningar. » Jemf. § 208. Mom. 2. »Lånen meddelas på sex eller mindre antal månader och utan omsättning». Jemf. §• 208. »Mindre lån än å 1000 R:dr Banko få ej utgifvas.» Jemf. §. 207. Morn. 4 litt. f. »Högsta tillåtna skuldsältnings-beloppet under alla de förhållanden, uti hvilka någon, vare sig i egenskap af låntagare, vexeleller hypotheks-utgifvare, acceptant, endossent eller löftesman, kan blifva hos Diskont-verket häftande, deruti ej inbegripet hvad han må vara skyldig till Banko-diskontverket samt i och för kreditiv, får icke öfverstiga 50,000 R:dr B:ko.» samt §. 208. I afseende på högsta tillåtna skuldsättnings-beloppet gäller till efterrättelse hvad derom i nästföregående §. Mom. litt.
Riksdags-Ordningen, angående behandlingen af frågor om ändring i Grundlagarne; i 69 § Regerings-Formen, angående behandlingen af Stats-l)tskollets betänkande!! i vissa frågor; i 11 och 14 §§ Riksdagsordningen, angående städernas representalions-rält; i 11 och 15 §§ Riksdags-Ordningen, angående förrättande af Riksdagsmanna-val för Bonde-Ståndet, och i 68 § Riksdags-Ordningen, angående liden för Revisionerna af Stats-verkels, Bankens och Riksgälds-Kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, samt tillägg i 98 § Regerings-Formen och 63 § 4 mom. Riksdags-Ordningen, angående Suppleant för Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, och vid 46 § Riksdags-Ordningen, angående sammanträde af Riks-Stånden för gemensamma öfverläggningar, äfvensom, i sammanhang dermed, ändring i 110 § Regerings-Formen samt 48 och 78 §§ Riksdags-Ordningen; genom hvilka förändringar omförmälde Grundlags §§ och mom. komme att erhålla följande lydelse, nemligen: 4 Exp e ili lions-U Is kol tets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 3.
Trädgårdssäogarnes längdriktning — i synnerhet för ärter och bönor — bör alltid vara i norr och söder; är riktningen i öster och vester, händer det, att hela den sida, som vetter åt norr, lämnar en obetydlig skörd, hvaremot den, på hvilken södersolen verkat för starkt och länge, blir öfvermognad. — Sniglar afhållas från jordgubbsoch andra sängar genom ett lager af aska, gips eller sågspån på ytan: i utlagda fällor, bestående af urhålkade rötter eller rofvor så- som lockbete, brukar man kunna fånga många så- dana. — Skulle sparrisplantorna hemsökas af den s. k. sparrisflugan, som lägger sina ägg mellan hufvudets fjäll, hvarefter de gulaktiga larverna genomborra stjälken för att förpuppa sig vid dess bas, så hjälper ingenting annat än att afskära och uppbränna de sjuka stjälkarne. För den som är nödsakad uppsätta nytt staket kring sin trädgård, kan följande bepröfvade förfarande att hindra stolparne från förruttnelse vara den af k. sekter O. Renholm särdeles förtjänstfullt redigerade veckotidningen, har nödgats upphöra. Tidningens abonnenter erhålla i stället tidningen Idun under motsvarande prenumerationstid. På samma gång vi härmed tillkännagifva detta, hafva vi nöjet meddela, att vi med k. sekter Benholm träffat den öfverenskommelsen, att han i Idun skall fortsätta sina synnerligen omtyckta och spirituella krönikor. Början göres i nästa nummer, hvarefter meningen är, att en krönika skall inflyta en till två gånger i månaden. Då hr Benholm som bekant äger en af de allra bästa pennorna inom vår publicitet, äro vi förvissade om, att nyssnämnda arrangemang skall hälsas med tillfredsställelse af alla våra läsarinnor. Red. af Idun. — Q288D — En läsarinna har sändt oss följande varmhjärtade poetiska vädjan till förmån för " Iduns skollofskoloni '. Nu jorden sig i vårskrud klädt Och blommor små i dagen trädt, Så älskliga och späda. Sin vintersömn de sofvo nyss, Men vaknade vid solens kyss Till lif att alla glädja. En sinnebild naturen är Af mänskans lif, ty den oss lär Alt älska, tro och hoppas.
Sedan återstår blott, att bestämma correctiven. Herr Gr ef vett och Landt t Marskalken yttrade, att sedan Herr Hjerta och Friherre Den 7 November e. m. Cederström numera förenat sig uti en och samma mening, hoppades Herr Landt-Marskalken, det saken snart torde nå ett önskadt slut. Herr von Hohenhausen: Då jag visserligen icke söker göra min enskilta mening gällande, utan endast söker handla efter öfvertygelse om det allmännas nytta, och flere tycktes instämma i min mening, har jag hegart votering, men då jag nu hör från alla håll, att jag är ensam, och att man anser den föreslagna contra-propositionen kunna uppfylla ändamålet, så vill jag ej vidare yrka min mening, om ej andra göra det, utan anhåller, att Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes till Ridderskapets och Adelns Rifall framställa berörde contra-proposition. Herr Grefven och LandiMarskalken frågade, om Herr von Hohenhausen önskade, att den af honom hegärde votering skulle företagas, i hvilket fall någon annan åtgärd för Herr Landt-Marskalkcn icke återstod, än att framställa voterings-proposition. Om Ater Herr von Hohenhausen behagade från sin begäran om votering afstå , ville Herr LandtMarskalken, sedan sådant skett, gerna gå Herr von Hohenhausens yttrade önskan till mötes, samt å Friherre CederstrÖms sist anmälte Förslag göra proposition. Hei’r von Hohenhausen: Jag afsade mitt anspråk på votering, så vida Ridder - a/fo Den 7 November e. ni. skåpet och Adeln hifaller Friherre Ceder» ströms sista Förslag till proposition utan att någon annan yrkar votering.
1 ~ » Det vm goclt a, skrifver Fredrika tio ar senare - ' seii den tunga tiden ar långt förbi, Enner jag att det var godt - att förtrycket varade s&amp; lange tills bitterheten försmalt i smärta, det var godt att trycka försoningens kyss på den döendes kalla haiicl och panna. » Ännu lhg likviil lange den gamla tyngden kvar öfver hemmet och isyiinerhet öfver Fredrikas sinne. Val gaf henne den fridfulla sommaren på Årsta nigon ro, och ej utan tillfredsstallelse smmaiiskref hon 11.p teckriingar ur hvmdagslifvet sedan. den anonynia f örfattarinnaii blifvit af pressen valvilligt uppiniintrad. Men då inflyttuingen till Stockholm narmade sig, greps ho11 på nytt af sin gamla skräck för det tomma iiiiiehå,llslösa lif, som där viiiitade henne. Men här mötte i stallet den i författarinnans hemlighet i.n.vigcle Franzén och gaf henize de första .varma lofosden för hennes FGLuldjen H.; och honom följde skaror af uppriktiga beundrare, bland andra den fine lcoiistdoniaren och litteratören v. Brinkman. Alla eruottogo ined den största välvilja den okända författariniian och gkfvo fart. å t hennes gryende rykte. » Alla visa mig godhet a, skrifver Fredrika, » mamma a r vänlig och glad. Det kan väl äniiu möjligtvis bli trefligt hemma. B Vintern blef lysande, Presseii hade endast loford för de 11ya teckningarile. Frainstående personer läto presentera ' S sig i familjen, Svenska akademien lat öfverlämna till forfattarinnan af Y ' ec7aingar w H~a~dagsZIjCcet sin mindre medalj i guld » såsom ett vedermäle af dess aktning och bifall)), och förläggaren begarde att få bereda en ny upplaga. Ehuru rädd för smicker kunde Fredrika ej undgai a t t känna sig road och uppmuntrad.
Men anlagom, att något mera kunde uträttas med en sådan framställning, så vill jag äfven för detta fall närmare skärskåda halten af den varde ledamotens yttrande, och visa, hvad afseende det förtjena!*. För den, sorn önskar ombyte, är det icke nog att veta, det man skulle slippa de nuvar. rådgifvarne, utan man måste äfven veta hvilka roan skulle få i stället. Den värde ledamoten hade således äfven bort uppgifva hvilken rådgifvarepersonal han såsom vilkor för anslagens beviljande ville hafva anställd. Svenska folket kunde eljest icke veta, om bytet vore mellangiften värd. Det kunde visserligen hända, alt R. St. ville åtaga sig högre bevillning, om de finge se andra rådgifvare omgifva Konungen; och en sådan utgång skulle gifva både honom och dem att tänka på. Men troligen är, att Ständerna ej lägga så stor vigt på rådgifvarepersonalen, och att de, efter inhemtad kännedom om den nuvarandes efterträdare, icke Den 26 Maj e. m. ville gifva ett öre emellan. I sådant fall Liefve det förmodligen inga andra, som röstade för de högre anslagen, ån de embetsman, som derigenom skulle vinna högre löner, och de som vore candidater till rådgifvareplatserna. Men som de förra och de sednare tillsammans icke utgöra pluraliteten bland B.. St., skulle de blott genom egna bidrag kunna åstadkomma förändringen. Den löneförhöjning dé förra vunne, skulle de genom bidragen åter förlora, om icke de nya rådgifvarne skulle genom samma bidrags förökande nödgas tjena antingeu för intet eller för ganska nedsatt lön, hvarigenom dessa ansvarsfulla embeten torde förlora större delen af deras begärlighet. R. o. Ad. torde häraf finna, huru lös den grund är, hvarpå ifrågavar. framställning hvilan, och huru litet den syftar till något allmänt gagn. Om den syftar till något annat, lemnar jag åt hvar och en med rättsinnigt omdöme att afgöra.