Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller nu att få öfvergå till min framställning örn verkan af Hr Lefréns förslag under frihandelssystemet. Jag måste antaga, att under ett frihandelssystem, eller under nuvule system, importen öfverstiger exporten. Antager jag äfven att importörerna, som nu är fället, fritt kunna röra sig med Bankens silfvervaluta, och derigenom alltid hafva tillgång på betalningsmedel, så ökas ej allenast importörernas antal, utan deras import kan vara oinskränkt. Jag antager att under årets lopp importen öfverstiger exporten med 2 mill. (Herrarne täcktes påminna sig, att jag från början antog rörelsekapitalet utgöra 50 mill. och silfvertillgången 20 mill.) D. 2 Jan. nästa ar köper Banken för den, till 2 mill. antagna Bankovinsten enahanda belopp vexlar; härigenom har importören förlorat en vexeltillgång på 2 mill., och dessutom stadnar importören i skuld för 2 mill., under det att Bankens silfvertillgång har ökats med två mill. Men nu qvarstår Bankens skyldighet att understödja näringarne. Banken anser sig kunna, så länge den lagen qvarstår att 30 mill. sedlar skall motsvaras af samma belopp i reel valuta, till näringarnes förkofran utgifva 2 mill. Då återstår rörelsekapitalet förminskadt till 48 mill. och silfvertillgången förökad med 2 mill. Men importören behöfver då 4 mill. för att godtgöra sina skuldförbindelser, hvilka 4 mill. Banken måste tillsläppa. Sålunda blir nästa år sedelstocken 48 mill. och silfvertillgången 18 mill. Samma förhållande inträffar året derpå. Sedelstocken förminskas till 4 6 mill. och silfvertillgången till 16. Sammaledes året derpå; den förre förminskas till 44 och den sednare till 18 mill. Den 2 Januari 1863 liro Rikets Ständer åter tillsammans; då börjar man först tänka på orsakerna till detta inträffade strypningsförhållande i penningeväsendet.
Räntmästaren J. F. Jims efterlemnade enkas anhållan om utbekommande af skillnaden emellan det af RiksgäldsContoret, såsom begrafningshjelp efter hennes man, utbetalda belopp, 254 R:dr 38 sk. och hvad i sådant afseende, jemlikt Kongl. Majrts och Rikets Ständers beslut, skulle henne tillkomma, eller 395 R:dr 24 sk. Med anledning häraf, anser sig Slats-Ulskotlet, till utredande af det i afseende på berörde begrafningshjelp inträffade och för Rikets Ständer redan, uti 1843 års Revisorers Berättelse angående Riksgäldsverket, sid. 44, 45 , anmälda förhållande, böra upplysa: att Rikets sednast församlade Ständer, genom bifallandet af dåvarande Stats-Utskotts utlåtande N:o 126, niedgåfvo, ”att sterbhusdelegarne efter aflidne Räntmästaren Jim, utan afseende derå, att fordringsanspråket icke blifvit i laga lid anmäldt, skulle ”undfå (leii begrafningshjelp, hvartill de i öfrigt kunde finnas berättigade , Samt ali dessa medel fingo af Riksgälds-Contoret utbetalas.” Detta Rikets Ständers sålunda fattade beslut blef också Fullmägtige i nyssnämnde Conior lill behörigt iagttagande meddeladt, genom ej mindre en skrifvelse från Stals-Ulskoltet, än 96 §:n i det för Riksgälds-Contoret utfärdade Reglemente, uti hvilka handlingar någon uppgift angående begrafningshjelpens belopp ej heller förefinnes. Deremot innehåller Rikets Ständers härom lill Kongl. Maj:t aflålna underdåniga skrifvelse af den 15 Juni 1841: ”att Rikets Ständer bifallit, att ifrågavarande begrafningshjelp, hvilken "bordt till sterbhusdelegarne utgå med 3g5 R:dr 24 met^ derunder be”räknade 37 tunnor spanmål, finge till dem från Riksgälds-Contoret utbetalas.
Jag anser den nu föreslagna beskattningen för hög; ty onekligt är, ätt producenten, d. v. s. jordbrukaren, fick deraf vidkännas största bördan, — ej blott derföre, att penningebehofvet nödgade honora att, oaktadt den högre skatten, producera en afsättlig vara, troligen till lika qvantitet, som förut, hvarigenom den lika stora tillgången skulle bibehålla bran vinet vid samma låga pris, som då skatten var mindre; — utan äfven derföre, att eonsumtion onekligen är störst vid jordbruket, hvars tunga arbete fordrar mycket arbetsfolk, som ej afstår ifrån sina vanliga supar, bränvinet må kosta hvad som helst. Och en irring skulle det vara, om någon på allvar tror, att bränvinets omåltliga bruk skall förekommas genom prisets möjliga förhöjning af 2 å 3 sk. per kanna. Jag anser beskattningen obilligt fördelad emellan större och mindre bränvinsredskap, hvilket torde med största korthet genom ett exempel kunna ådagaläggas: Enligt Afdelningens förslag, skulle skatten för en 90 k:s panna utgöra 135 R:dr ■— sk. D:o d:o för 2:ne 45 k:rs d:o å 25: i5 5o — 3o — Ett lika qvantum bränvin, produceradt med en 90 kans panna, skulle således i skatt kostat 85 R:dr mera, än om det blifvit produceradt med arne 45 kans pannor; men denna summa betäckes ungefär af vinsten i ved och arbete nemligen: vedbesparing circa 25 famnar å 1 R:dr 16 fa m nen, • • ■ • • • * • • . 33. 1 ö. arbetsbesparing, en dräng under 6 månaders tid 5o: — 83: 16. B evilla.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande IV.-o 5. ig Enligt Utskottens beskattningsförslag, uppkommer deremot följande calcul: Skatt för en 90 kans bränvinsredskap 270: —.
Fröt.-Utdrag den 2 November 1859. 15 2:o Tillfälle för de Riksdagsman, sorn icke äro i Utskott invalde, att under riksdagens stiltje genomläsa alla väckta motioner och således erhålla en klar öfversigt öfver alla frågor, som blifva föremål för riksdagens behandling. 5:o En stor och icke oväsentlig förenkling i arbetet hos Utskottens Kanslier. Då man redan i tryck egde tillgång på molionerne, hiel' det öfverflödigt att i Utskottens betänkanden införa vidlyftiga rubriker. En omförmälan af motionärens yrkanden, med hänvisning, i afseende på de af honom anlörde motiver, till motionens nummer i Bihanget, vore i dc liesta fall tillfyllestgörande. Den som icke närmare känner mekanismen vid rubrikers fabricerande, torde anse det för en mycket enkel sak. Så är likväl icke alltid förhållandet. Ofta kostar rubrikens författande vida mera besvär, än sjelfva beslutets; och detta i samma mån som hulvud-dokumentet är illa hopkommet. Ju sämre och ju mera ologisk en motion är, desto större möda för Sekreteraren att deraf förfärdiga en dräglig rubrik. En anledning till klagan, som nu icke sällau förefinnes, att motionären icke fått sina motiver fullständigt intagna i Utskotts-betänkandet, kunde då icke vidare ega rum. Hvar och en fick åter sina egna ord. 4:o Minskning i utskrifningsoch tryckningskostnaderne. Den kostnad, som motionernas tryckning i Bihanget skulle medföra, komme i det närmaste alt motsvaras af den besparing, som skedde derigenom att motio nerne uleslötos ur Ståndsprotokollen. Men deremot kunde en verklig besparing ske i afseende på Utskolls-belänkandens tryckning och utskrifning, enär dessa betänkanden, på sätt jag haft äran visa, kunde, genom en betydlig afknappning på rubrikerna, blifva mycket kortare, än de nu måste vara.
I följd af hvad Hans Excellence Herr Grefve Fleming anfört, får jag blott yttra, det jag icke vet, huruvida det ifrågavarande Betänkandet kan hinna komma under Ständernas pröfning vid denna Riksdag, hvarföre jag ansett mig böra i alla fall göra denna Motion, för att ej välla ett uppehåll, som skulle blifva för densak jag yrkar högst menlig, och får jag således å nyo anhålla om communication och Remiss till Utskott. Hans Excellence Herr Grefve Fleming: Jag skulle anse det högst olyckligt, om icke frågan rörande Uppfostringsverken skulle under denna Riksdag blifva handlagd, då 6 å 7 andra år å nyo skulle komma att förflyta, innan någonting verksamt kunde tillgöras härvid. Lades på bordet. Den i5 December f. ra. i5 Anmäldes och emoltogs HofCancelleren m. m. Herr David von Schulzenheim 3 livi 1 - lien å Kongl. Maj:ts Höga vägnar aflemna* rle Kongl. Maj:ts den looch t3 dennes till Rikets Ständer aflåtne dels Nådige Propositioner: i:o Angående ytterligare anslag af Allmänna medel till Götha Canal-hyggnads fullbordande; 2:0 Angående Låne-understöd af Allmänna medel till TrollhätteCanaloch Slussverks Bolag, för fullbordandet afen Canalanläggning vid Ströms Säteri i BohusLän. 3:o Angående bidrag af StalsYerket till Armeens PensionsCassa och Amiralitets KrigsmansCassan; Dels Nådige Skrifvelser: 1:0 Angående Rikets Mått, Mål och Vigt; 2:0 Angående Låne-understöd för Staden Norrköping; 3:o Angående DykeriVerket. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herr HofCancelleren, att till Kongl. Majit framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrifvelser skulle med 16 Den i5 December f. m. första varda till handläggning företagne.
Fäkmätnings-Csrpsen har wid början af ett krig sblifwik organiserad, och sevan altjämt under detsamma fortsatt dest practistka ösningar, sä alt af ' dess Den 12 December. 755 betz arbeten, blott de Befälhafvare torde kunna dem bedöma, under hwars befäl Corpsens Offerera re warit commenderave, och hwilka agr tillfälle att nyttja dem. Som ej näM af Kongl. Mchks Nädiga Bref rörande Kongl. Fälrmämings - Corpsens organisation, sä oek för den i näver utfärdade Jnstruction, genom trycket allmänt kunnigt blifwit, har jag ansett mm ffyldighcl wara, ark hafwa äran Högwalborne Herr Grefwen och Landt Marskalken samt Högloft. Ridder» ibapet och Adeln meddela alla de r, plyon in gar, som äro nödige att känna, rörande ändamalet af-denna Corps'S inrättning, fä ock skiljaktigheten jfrän Kongl. Fortificarions-Skakens göromål, bware ter till Högwälborne Herr Grefwcn och Landt - Marskalkens samt Högloft. Riddcrffapet och Adelns rättwifa pröfning, jag sär äran heckställa, huruwrda i anledning as Veste Kongl. Fälkmäknings-Corpsens wid sträck ia kunskapers söremäk och yrken den kan anses nödig eller ejsamt förtjena der bedömande Srars. lskjkottcr behagat fälla. Tillika får hos Höawäldorne Herr Gceswen och LandtMarftalken samt Högloft. Ridderskap,! och Adeln jag wördsamt anhälla, att detta M-morr K mätte'kill de öfrige respective RikS-Siandenfa jork möjligen är blisrva mevdeladt. Stockholm Len 28 Nowemöcr 1809. li 6. -i -Vielin. Herr Grefwe» och Land k -
Men alla tiders erfarenhet har lärt, at Freds-dlegociatioDLi gä fortast och ärorikare fred lättare winnes, när 'man är färdig at fortsätta kriget. Det är således högst angelägit, at Rikets Förswarswerk sättes skyndsammast i bästa möjliga ständ. Detta kan ej ske utan penningar. AL Stats-Werkct är rttblottadt, är beklagcligen nogsamt känt, således kan ingen hjelp deraf wäntas, annan mäste pätänkas, och männe nog hastig finnes utom i Lanken? Jag fruktar at den ej gifwes, anser derföre nödwändigt, at Lanken, i hwad författning - Den 18 Maj. 165 ning den också mä wara, mätte för momenten biträda med en summa, som kan fylla Slatswerkcts mest skyndande behofwer. Jag wägar derföre til Högloft. Riddcrskapets och Adelns närmare granskning hemställa, om det icke more bäst til en dyrbar tids' minnande, at tilen början foreskrifwa en wist summa den liängen mäste försträcka; jag förestär 2 millioner Riksdaler. Denna Summa ar wifterligen obetydlig för Staten, och bör äfmen wara det för ts!>nk.cm. Kan biträdet, som jag hoppas, utwidgas framdeles, sä är det wäl, men jag fruktar likwäl at n-rn hjelp ej blir tilräcklig för alt hwad som erfordras, bwarföre jag anser det waraangelägit, at påtänka annan utwäq til penningars erhållande, hälst en framdeles blifvande Bewillniug kommer noa sent, och torde desiutom i det olyckliga tilstand de fleste Rikets Jnnewänare nu befinnas, äfwcn blifwa otilräcklig. Jag skulle tro, at om Riksens Ständer updroge til Stats Lonioiret at uptaga Län, emot 6 procone och Ständers g-n-IntiS, för sä wäl ärliga räntan som Lasiitalets framdeles betalning, med den heliga försäkran tillika, at om än Riksens
S. D. Föredrogs å nyo Högvördige Preste-Ståndets, den 15 sisth Februarii, aflåina oell, den 17 i samma månad e. m., på bordet lagda Protncolls-Utdrag, hvaraf inhemtades, att, vid föredragning af Statsoch Bevillnings-Utskottens, under K:o 125, afgifna Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens, under Nto 87, förut meddelade Betänkande om Curhus-afgiften m, m., Preste-Ståndet, med frånträdande af sitt till 2:a och 3;e punkteme uti Betänkandet N:o 87 lemnade bifall, antagit den redaction, Ut* skotten uti Utlåtandet N:o 125 föreslagit för 3!dje punkten, samt den redaction af 2:dra punkten, hvilken uti Herr af BiJlberghs samma Utlåtande bifogade reserva* tion innehålles; uti hvilket sistnämnda beslut de öfrige Riks-Stånden blifvit inbjuclne att sig med Preste-Ståndet förena; men som Ridderskapet och Adeln redan den 15 sisth Februarii f, m. gillat Utskottens Utlåtande, N:o 125, endast under iakttagande deraf, att öfverskotten, i stället alt användas serdeles vid uppkommande farsoter, borde ProtrUtdrag den 8 Ålars 1830. 63 användas serdeles till förekommande af farsoters uppkomst; alltså fann Ridderskapet och Adeln nu ej eller skal, att uti Preste-Ståndets nyssnämnda beslut instämma. S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions-Utskottets, den 19 sistl.
Stars.Weckel har omädersägcliga behof af wäxlar för Utrikes Minisier-Corpsen m. m. äfwensom Riksgälds-Contoircl till betalande af räntor och capi« lal asbelalningar; men detza behof ffola i alla fall till Dm 2i December. iZrr till största delen gcnoin »växlars upköp fyllaS och blir rväxeltillgängen hwarken större eller mindre, derigenom att exportenren betalar tnllcn med »växlar dä defle min-^ stat en tillgäng som eljest emot penningar kunnat erhallas, och som tullen är beräknad pä den utgående waran sä hög den anses kunna ulga, hrr Skaten derigenom stil! ersättning för den högre cours de" tvid wäxlars upköp understundom kan nödgas erläaga, hwaremot tvid starkare inträffad steppuing cch deraf äswen som igenom kloka finance operationer orosukad fall i coursen, en förtjenst för Staten upkommer. Jag förwäntar wig härwid det inkasta att penninge winglarne och warel rykkarnc stola juft här, igenom sä ett större utrymme, atc efter godtycke stegra coursen, dä alla NiketS behofwsr af Utländskt mynt stola upköpas; delta synes wid sörsta påseendet äga mycken wigt och jag mihlror till och med mm sörmäga att säga något gällande deremot; emedlertid med erkännande af mina fä insigter, wagar jag här» uti yttra min tanka: — utom Stockholm, Götheborg och Gefle finnes, sä midt mig är bekant, ej någon BeurS här j
Fyra mil ifrän den trakt som utan framgäng ifrän 1740-talet till 1762-talet bearbetades af framleiöne Hans Exccllence Herr Grefwe hockenström samt Landshöfdingen lilas och Commerce-Rädct ^istsöwmer, och sedan mera än 12,020 R:dr Banco där blifwit af mig bekostade, träffade jag 1794 ändteligen ett mera lönande Kol-Lager 4 Luggude Härad och Wäsby Sockn, nära Höganäs Fiske-Läge, hwilkct äger medelst utgäcndc Stenref i Hafwet en för medelmättiga Fartyg tjenlig hamn, som Igenom nägon kostnad kan göras säker och god, hwartill ock en bctydelig början är gjord. Här tog jag det beslut, att sedan behöriga undersökningar med Jordbäret än widare förcgätt, anlägga Erufworna. Men som jag igenom redan erhälien 10 ärs erfarenhet funnit, att en grof kostnad med ett sädant företagande war förknippad, ansäg jag rädeligast att associera mig Personer, som kunde participera i kostnaderna. Företaget sattes utr Aktier, och bibehöll jag för egen räkning 78 stycken af 120. En Engelsman, som war kunnog om Stenkols» - Den Zo September. 106Z kols-grufwors »plågande och drift, antogs och företog sitt äliggandc. Belägenheten af dessa Kol-Lager nära hafwet, hwarigcnom Transporten frän Grufworna till Fartyget och sä widare till deras destination lättas, är en sörmon af den wigt, att nian ej kunde uturagkläta att begagna densamma, dä apparanccr om mera ketpdcligt mägtiga Kol-Lager i orten icke borde sättas i twifwelsMäl.
Jag tror, att stadgandet är nyttigt, ty annars kunde ofta orättvisa ske, så länge lagen bestämmer, att vissa varor äro beslag underkastade, om de ej i bestämd slags emballage inkomma, oaktadt qvantiteten är uppgifven så till mål som vigt. Hvad i öfrigt angar frågan om blist på controll af Statens medel, så tviflar jag, att något land finnes, Den 19 Mars e. m. der controllen är noggrannare, än i Sverige, och om det skulle hända, att Konungens Rådgifvare underläto att tillvägabringa denna controll, så finnes det ju ännu en controll genom Ständernes Revisorer. Det vore ett bestämdt brott af dem, om de ej anmärkte felaktigheter; och der de fullgöra sine skyldigheter att anmärka verkliga felaktigheter, måste laga ansvar följa. Att åter tillåta enskilte missnöjde parter, att instämma Domare för förment orätt dom, skulle så intrassla alla förhållanden, att man svårligen skulle komma ifrån hvarandra. Om man är missnöjd med den dom man erhållit, får man först söka ändring deruti, såsom författningarne stadga, och sedan vända sig till Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman, hvilken, om han finner klagan riktig, är pligtig att tilltala Embetsmännen. I öfrigt får jag tillägga, att största delen af de ämnen, som här blifvit anförde, ej tillhöra det förevarande målet. Här är fråga endast och allenast om KammarRättens granskningsrätt’, och icke om granskning af Embetsmäns förhållande i allmänhet. För min enskilta del tillstyrker jag likväl återremiss, på det Utskotten må komma i tillfälle att alfvarligen besvara de gjorde anmärkningarne. Herr Rosenblad, Bernhard: Ridderskapet och Adeln lärer ej neka mig den rättvisan, att jag, utan afseende på möjliga dagens opinioner, sökt, såvida min förmåga Den 19 Mars e. m. det tillåtit, hämma alla egenmäktiga försök att godtyckligt tolka lagar och beslut till utvidgning af Ständernes magt. Jag tror det då äfven vara min pligt, att med lika nit försvara de controller, som kunna påkallas af vårt samhällsskick.
Också hafva Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse, som föranledt nu förevarande lagstiftningsarbete, med anledning af detta förhållande, bland annat, yttrat, ”att den reform af städernas municipalväsende, som vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter.” De Kommitterade hafva dock i denna del icke följt den af Rikets Ständer lemnade antydning, utan ansett sig förhindrade att i de burskapsegande stadsmedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning, hufvudsakligen derföre att desamma till en del stödde sig på stadganden i grundlagen. Men äfven om giltigheten af detta skäl erkännes, såvidt detsamma har tillämplighet, så torde detsamma dock icke kunna åberopas såsom stöd derför, att de icke burskapsegande stadsmedlemmarne fortfarande icke skulle ega att deltaga L sådana särskilda kommunala rättigheter och skyldigheter, som icke omförmälas i grundlagen; och Rikets Ständer anse derföre för sin del förevarande § böra lyda sålunda: I såväl de kommunala rättigheter, hvilka hittills uteslutande tillkommit burskapsegande borgare, som de särskilda skyldigheter af nämnda art, hvilka sådana borgare ålegat, ega jemväl de. hvilka jemlikt § 3 äro medlemmar af stadskommunen, taga del, såvida icke samma rättigheter och skyldigheter äro genom Rikets Grundlagar vissa klasser af stadens medlemmar särskildt förbehållna.” Sedan Rikets Ständer på ett så otvetydigt sätt, som här skett, uttalat sig hysa den åsigt, att reformen af städernas municipalväsende borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter, mäste det väl få anses hafva berott endast på någon tillfällighet, att Rikets Ständer, uti förberörda underdåniga skrifvelse, lemnat utan anmärkning § 71 uti Kommitterades ofvan omförmälda förslag, hvilken § var af följande lydelse: Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 290.
Enär, i afseende å det i Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800 medelade stadgande, att uppbud skall tagas, i staden inom tre månader, och å landet sist vid det Ting, som infaller efter sex månader sedan köpet slutadt blef, nödig control saknades öfver efterlefnaden, har Tuf ve Månsson, till afhjelpande af denna förmenta brist föreslagit: dels att Häradskrifvarne^ i Riket måtte förpligtas att, inom viss tid efter det skattskrifningarne 6 Lag-Vtskottets Betänkande Nrt lil. för hvarje år äro förrättade, aflemna förteckning, ej mindre till Domaren, , än till Kronof ogden i orten, på de fastigheter, hvarå innehafvarne sökt införsel eller inskrifning uti Kronans handlingar, såsom egare, och hvarefter det borde tillkomma Kr onofogdarne, att sjelfve, eller genom underlydande Länsmän, tillse, att lagfart å de inköpta fastigheterna inom stadgad tid sökes, och åtala de förbrytelser emot stadgandena i berörde Kongl. Förordning, som kunna ega rum; dels ock den ändring i samma Förordning, att böterne för försummad lagfart, som nu äro de fattiges ensak, böra tväskiftas emellan åklagaren och de fattige i den socken, inom hvilken den inköpta fastigheten är belägen. Då, på sätt Utskottet här ofvan erinrat, det egentligen är för egaren sjelf angeläget, att icke försumma att inom rätter tid söka lagfart, samt domarens skyldigheter i afseende på controlen öfver åtkomsthandlingars behöriga charterande, och i ändamål att påbjudna afgifter må utgå, när lagfart sökt är, redan finnas stadgade genom serskilda Författningar, och bestämmandet af Häradsskrifvares och Kronofogdars åligganden i detta hänseende är ett ämne, som icke synes tillhöra allmänna Civil-Lagen, anser Utskottet förra delen af Motionairens förslag icke böra till någon åtgärd föranleda; men, enär antagande af motionens senare del, eller yrkandet, att de i 1800 års
Lönnmord är afwett NlSrh, och ofta det brottsligaste, ty det är åslid öfweriagdk, och alsid fegt. Wäre förfäder dömde missa brottslingar "att wara hwar mans niding'* och en sadan dom borde utan umswep gfkynnas öfwer hwar och en, som försälligt, bakslugt, och genom asyftningar, söker mörda menniskor lis ära och ryckte. Huru misthagligt är det da ej, att altid höra domare smara? kunne ej domina denne smädare til straff efter tydlig lag, ty han har ej tydligt Utsatt de» smädades namn, 0° s. w.? Wäl se wi, som hela allmänheten, akt hen angripne är pä det skändligaste skymfad; wäl se wi, akt pä delta sätt gjfs för den fredlige medborgaren föga säkerhet mer. Meg hwad kunne wi göra? Ser nj cj, att der star en mening af dubbel tydning? der star ett om, der star ett skulle? och under e» giden af en dubbelhet, en allustos', ett skulle och ett om, angriper ni Thron och Folk, corpser och ensksile, sä ar för syn t ni behaqgp; genom dem kan, inför domstolen» efter nu warande lag, deg grofsta skändning wridas til ingen ting." Deste domare säga sanning; erfarenheten har del nog bernitt. Men den har jemwäl da tillika wisat nödwändigheren af en förbätkring i lagen. Jag tror, arr, i dömning af gil tryckt skrift, och i synnerhet i fraga om allustoner, mäste domaren berättigas stt dömma, (sä, som allmänheten dömmer) ej efter bsk - Den 26 Iumi' 76» bokstammen, men efter andanNär Domstolen, eller e» Jury, kan Uttala en författare, ej blott efter hans bokstaf (oslast siyddad af en advocatkonst i sirissättek)