Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men vid det kända förhållandet, att under ifrågavarande tio år, isynnerhet vid riksdagen 1856, 1857 och 1858, en fullt jemförlig tillökning i de på stat uppförda lönebeloppen, på tvifvelsutan goda grunder, egt rum inom förvaltningens alla grenar, och giltigt skäl väl icke förefunnits att i detta hänseende låta Tull-styrelsen blifva i mistning af den förmån, som kommit andra embetsverk till del, torde berörda omständighet häraf få en lika naturlig som nöjaktig förklaring. Vidkommande åter Revisorernes uppgift att General-tullstyrelsens embetsoch tjenstemän i allmänhet blifvit tillagda högre aflöningsförmåner, än som bestämts för deras vederlikar med stundom trägnare befattningar i andra embetsverk, så innefattar denna uppgift tvenne anmärkningar af beskaffenhet att här icke böra lemnäs ovidrörda, nemligen dels att bemälde embetsoch tjenstemän i allmänhet äro högre aflönade än deras vederlikar, dels att de i vissa fall hafva mindre trägen tjenstgöring än dessa. Undersöker man nu förhållandet i afseende på aflöningen, befinnes deraf, att nämnde embetsoch tjenstemän icke allenast icke i allmänhet åtnjuta högre sådan än deras vederlikar, utan att detta är fallet med blott ett ringa fätal af dem, nemligen Generaltulldirektören och de båda Departements-cheferna samt Sekreteraren och Krtmereraren i Kammar-kontoret, under det ingen af de öfrige tjenstemäunen vid General-tullstyrelsen uppbär högre lön, än sorn i flera eller färre fäll utgår till deras vederlikar inom åtskilliga andra jemförliga embetsverk, varande det oaktadt de fasta lönerna inom flera af dessa sednare bestämda med särskildt afseende på de mer eller mindre betydliga extra inkomster, som åtfölja befattningen, under det dylika inkomster, i hvad General-tullstyrelsens tjenstemän angår, med högsfå undantag, der de ifrågakomma, äro af det obetydliga belopp, att de vid en lönereglering knappast kunna anses ens böra tagas i betraktande.
Under tiden har ingen af de på Stat uppförde utgifter saknat nödiga tillgångar, eller något af de fastställde Stats-Anslagen blifvit ifrån dess egenteliga ändamål afvändt. Tvärtom hafva under bestridande af de vanliga utgifterna äfven andra, hittills okända, tillkommit och blifvit afhulpne. Uppå skulden till Banken har blifvit afbeä falt en summa af 494,420 Riksdaler, och Stats-' Verkets Skuld till Rilcsgälds-Contoiret, som vid 1811 års slut, utgjorde 348,291 Riksdaler, har under 1812 och 1813 blifvit minskad med 219,580 Riksdaler. Till betalning af krigs-skulderna, som ännu återstå sedan 1809 års krig, bar under samma tid blifvit utbetalt en summa af 180,973 Riksdaler. Det allmänt gagneliga Beslut, hvartill grunden lades vid sista Riksdagen i Stockholm, att utaf besparingarne och öfverskotten på de öfriga Stats-Inkomsterna, formera. Nionde Hufvud-Titeln, och att derutaf anslå 100,000 Riksdaler till Jordbrrrkets, Handelns och Näringarnes uppmunö tran och befordrande, har först med år 1813 kunnat visa sin välgörande verkan , då efter deri1 nya Epok, som med år 1810 börjas för Stats-' Verket, det först var under året 1812, sorn de veu Den 7 Nars, verkeliga besparingarne och behallningarne af iRio års inkomster kunde med säkerhet uppgifvas och beräknas; detta anslag hav sedermera, äfven för de följande åren, kunnat fortfara.
Åt Dig min sång jag helga bör, Jag, som ej drar en suck, den icke Dig tillhör och fortsättande: Hvem var det, om ej Du, när våren marken prydde, Som spridde känslor, då jag skref? Du kom, så öm och glad – Din blick mitt hjerta lydde, Och Älskare och Skald jag blef. Minns, ömma Vän! när jag, gömd under höga lindar, Med lyran uti hand sönk i Naturens sköt: Det var ej fältens prakt, det var ej vestans vindar, Nej! endast, endast Du, som fröjd i själen göt. Engång, när Lidner är ej mer, Den Lidner, som du nu din ömhet värdig finner; När uppå dessa blad du ser: Ack, att du dig förflutna dar påminner, Och glömmer ej det hjerta jag dig gaf! Min vålnad öfver Dig vid månens blick skall strimma, När till min lagerkrönta graf Du stum och tårögd går en helig midnatts-timma. Sådant språk kan blott den äkta känslan tala. Finnland hade mellertid erbjudit Lidners sångmö nya föremål. De gåfvos henne ej blott i det enskilda lifvet, der hon strödde cypresser på en och annan graf; såsom t. ex. i det vackra stycket ”Elisabeths Skugga till Bergsrådet Hisinger”. Hon fann sig snart omhvärfd af andra och fosterländskt offentliga, då, omedelbart i hans personliga närhet, vitterhetens blomsterdal förvandlades till ett stormfält, der ryska örnen och de götiska lejonen ånyo börjat kämpa mot hvarandra. På den förutnämnda landtgården skref han icke blott en mängd ömma småverser till sin Älskade; icke blott (enligt hennes berättelse) det mesta af ”Yttersta Domen”, – hvilken således, kort derefter tryckt i Åbo, här blef af honom fullbordad. Vid solskenet af hennes kärlek och uppmuntran, vaknade ock lusten att bli en Svensk Tyrtäus; och hans ”Ode till Finske Soldaten”, ingifven just af det utbrustna krigets inledande händelser, var det första uttrycket af denna hans nya känslostämning.
Ändamälet war at det nägot stulle lätta den förestäende srvära Bewillningen; eller Den i5 Augusti. rooZ eller om veste Län cj kunde ske utan Interesse, det ätminstone mäste bli vet minsta möjliga. Bancockttskottet har nu uti dest ingifne Betänkande föreslagit 6 Procent afbetalning om äret til Banqueil, pä det sätt, at 4 Procent afgär pä Capitalet, och 2 Procent til Jnteresset. Om Länet nu inalles skulle blifwa 6 million-er, och förenämde betalning continuera hwart är, blir hela skulden betalt pä 25 är, och Jnteresset, som under den tiden tilfaller Banquen, 1 million 56o,ooo R:dr Härwid wägar jag ödmjukast underställa, om icke betalningen med 6 Procent oförändrat ärligen kunde fte pä det sätt, at 6 Procent afgär pä Capitalet, och i Procent til Jnteresset, dä fulla betalningen är gjord pä 20 är, och Interesse för Banquen blir 6Zo,ooo R:dr; en winst, som jag hoppas är tilräcklig, men gör den skilnad, at skulden blir betald 5 är förr, följaktligen indragningen starkare af den utelöpande Sedelstocken, och at differencen emellan Intressena gör 9Zo,ooo R:dr, hwilka dä tilfalla Bewillningen. Jag hemställer detta Herr Grefwe» och Landtmarskalken och Högloft. Ridderskapet och Adelns pröfning och godtfinnande, samt anhäller ödmjukast at detta Memorial mätte bli communteradt med de öfrige Respective Ständen. Stockholm den Julii 1809. L. lVlLlmskMä. Remitterades til BancoUtffottet. Företogs ä nyo Statsutskottets den 8 Augusti upläste och pä bordet lagda Protocolls Utdrag af den 7 dennes, rörande redorvisningen för allmänna medlen. Under 1vo4 Den i5 Augusts.
Majit, vid det af Rikets Ständer anmärkta förhållande, att församlingarne i allmänhet torde dertill vara mindre benägna, icke vidare föreslå, att någon skyldighet i detta afseende, vare sig församlingarne eller skol-distrikten, ålägges. Någon förbindelse för skollärarne att genom årliga afgifter lemna bidrag till ifrågavarande ändamål, bör icke heller komma i fråga. Kongl. Maj.ts Md. Skrifvelse, A;o 60; 21 i& den billigtvis icke kan förenas med de knappa lönevilkor, dessa läraie för närvarande åtnjta. Den af Rikets Ständer yttrade åsigt, att folkskolelärare-befattningen vöre att anse som ett kommunalbestyr, eger utan tvifvel sin riktighet, och bör i lagstiftningen för folkskolan, framgent såsom hittills, ega sin tillämpning; men denna grundsatts, sorn icke ansetts utgöra hinder för Rikets Ständers åtgärd att genom statsanslag underlätta menrgheternas bemödanden för folkundervisningens tillvägabringande, torde icke heller i förevarande fall blifva frånträdd genom lemnadl understöd för ett ändamål, som hufvudsakligen afser undervisningens fördel, då det i lärarens förbättrade vilkor och församlingens minskade tunga vill finna en borgen för den eues fortfarande kärlek och nitälskan för sitt kall, och för den andres benägenhet och välvilja för en läroinrättniug, som genom nämnde understöd sättes i tillfälle, att framgent och oafbrutet fortsätta sin gagnande verksamhet, utan att från menigheternas sida fordra nya eller ökade uppoffringar. Att förenämnde besparingars anvisning till ifrågavarande ändamål i sjelfva verket vore detsamma, som att dertill bevilja nytt statsanslag, måste visserligen medgifvas, ehuru något afseende dervid torde kunna fästas på den omständigheten, att frågan egentligen blott angår en i viss mån förändrad disposition af ett redan förut beviljadt anslag, lör så vidt det ännu qvarstår odisponeradt.
R:dr skålpundet, förbud bör stadgas mot införsel af den senare rubriken, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, kommer contraproposilionen alt utgöras af Borgare-Ståndets beslut, alt redactionen och tullbestämmelserna böra blifva dessa: Shawlar, Shawletter, Halsdukar och Näsdukar: af gaze eller annan florsväfnad, genom tryckning faponerade, med derå bestämd gemensam införseltull af 7 R:dr skålpundet samt alla andra slag, ej mindre släta och enfärgade, an, genom väfnadssättet eller olika färgadt silke, faponerade , med samma införsel-tull, 10 R:dr 32 sk. skålpundet, sam Utskottet föreslagit å dess lika lydande andra rubrik. 324:o. b) Den, som, gillar Utskottets af Ridderskapet och Adeln godkända förslag, så väl till redaction sorn införsel-tull å artikeln Väfnader: Helsiden-, Shawlar Shawletter &c. nemligen, redactionen Shawlar Forts, af Bevillning.?-Utskottets Memorial, N.-o 4(. 5? Shawlar, Shawletter och andra dukar: af gaze eller annan gles väfnad, af så kalladt hourre de soie, samt genom tryckning eller prässning faponerade. jilia andra slag, ej mindre släta och enfärgade, än, genom väfnadssättet eller olika färgadt silke fa troile rade och införsel-tullen, 7 R:di' å den förra och 10 R:dr 32 sk. skålpundet å den senare rubriken, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, (Ira alternativet) antages Presteoch Bonde-Ståndens beslut; (2:a alternativet) antages Borgare-Ståndets beslut.
Lrislen lör l, vrn^e är ri 5ooo I>:elr 8eräkn38 loiLlggLviL lill ^>79^ - 8uminlt 5.ooo: Lr/r. n/t /r. Ä, /äol. ,L9/o ocL / ^am/. ^/ä. 3/.2ta /fa/t. 4 26 ^ LiKeliälles vict tjensten r /o,-c/ t/// cs tunn!., liersknss till . /jH: 23. Zn ^?rg, sl stsclen IVlalmö lemnscl Zsnäskölclingen till löcla lör 2,-ne lisstgr, omkring 8 1/2 tunn!., ksn icke i lönelreloji^et lieräknss. /l-c?rgsg«,'c/^ 1 mil llän stsclen, mecl cl en clsitii! korsnäs Igelsjö uljorcl ii tunni. 9 kpl., enligt Long!.
Då emellertid staden svårligen kunde ega förbindelse, åtminstone icke att ensam bekosta denna muddring, enär farleden vore gemensam för flere orter, och de stora utgifter, som voro förenade med en sådan åtgärd, dessutom svårligen kunde bestridas af detta mindre samhälle, har blifvit föreslaget, att Rikets Ständer måtte anvisa de medel, som erfordrades för verkställande af Arbögaåns uppmuddring och försättande i segelbart skick, enligt det derföre uppgjorda förslag. Hvad sålunda förekommit, hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och då Rikets Ständer anse det vara af vigt, att de hinder undanrödjas, som nu orsaka uppehåll och afbrott i seglationen pä denna farled, hvarest en högst betydlig och för flere provinser gagnelig varutrafik eger rum; hafva Rikets Ständer, för uppmuddring af Arboga å från staden intill Hjelmare-kanals utlopp vid Grafudden, anvisat en summa af 20,000 R:dr, deraf 10,000 R:dr såsom anslag och 10,000 R:dr såsom lån, samt för årännans upprensning från nämnda utlopp till Mälaren 15,000 R:dr att, utan återbetalnings-skyldighet, från Riksgälds-kontoret utgå, allt under iakttagande af de allmänna vilkor och föreskrifter, som för Statsbidrag lili 'dylika arbeten af Rikets nu församlade Ständer äro fastställde. 8:o. Vidare har hos Rikets Ständer blifvit anfördt, hurusom Köpings å, hvars längd från staden till Mälaren utgjorde omkring mil, vore krokig och trång, med en medelbredd i vattenytan af omkring 50 ä 60 fot vid vanlig vattenhöjd, och ett djup af 8 å 10 fot vid lägsta vattenståndet.
En vänlig blick, ett godt ord, ett leende och ett uppmärksamt öra — huru ofta slå ej dessa vapen de störste vedersakarne afund och stolthet ur brädet och segra öfver de mest snillrika och talangfulla egenskaper! Derigenom hade hon, såsom hon ofta försäkrade, känt sig lycklig hela sitt lif, och hon förblef det ända till sin död. D å man någon gång på skämt frågade henne, huru hon så kunde förtrolla alla, svarade hon leende: » Å h, det är väl derför, att jag älskar alla lika mycket! » J a deri ligger konsten — detta är älskvärdhet! Vårt sällskapslif. Men då, hvad tror man väl då de andra skulle tycka och tänka. Å h nej, hon föredrager att lemna honom åt sitt öde. Och sedan klaga damerna öfver ungherrarnes oartighet att slå sig ned vid spelborden eller i de angränsande rummen, i st. f. att vara uppmärksamma kavaljerer. Först efter supén har man någorlunda hunnit bryta isen, och det är allmänt erkändt, att då först börjar också det roliga. Hvarför i all verlden har det icke kunnat ske förr! Der har nu en hel afton förflutit, under det man granskat hvar andras toaletter, tittat igenom en mängd album, sagt tvungna sarkasmer öfver de frånvarande vännerna och räknat timmarnes gång. Felet är naturligtvis bägge parternas, både den qvinliga och den manliga ungdomens. Ty hade de gått hvar andra litet mera till m ö t e 3; hade damerna ej fäst sig vid den der gamla slentrianmessiga konvenansen, som förnekar en ung flicka att först tilltala en herre; eller hade de åtminstone mod att svara mera än ja och nej på de första försöken till konversation • — kunde allt gått mycket lättare. tt vårt sällskapslif ingalunda är sådant — det borde vara — derom torde ej mer än en mening vara rådande. D e t kan icke fortfarande få bli vid det gamla, och vi kunna ej längre nöja oss med dessa tomma tidsfördrif, som alltjemt erbjudas. Man må fråga hvem som helst af sina bekanta, så äro de alla eniga om, att någonting måste göras för att lifva upp den söfvande sällskapston vi tvingas att underkasta oss. D e n icke endast hinMen der finnes ännu en annan orsak.
Kommers-kollegium har, i anledning häraf, uti nu afgifvet underdånigt Utlåtande anfört, att Kollegium, af hvad Revisorerne i förevarande fråga yttrat, icke funnit sig föranlåtet att frånträda sin uti förstberörde underdåniga Utlåtande framställda åsigt, att det borde på Navigations-skole-direklionerne få ankomma att, efter godtfinnande, antingen i eget förvar behålla eller annorstädes deponera ifrågavarande medel; hvaremot och då Revisorerne förmält sig anse del för Navigations-skolorna gällande reglemente icke innefatta någon bestämd föreskrift derom, att Direktionerna äro för kassabehållningarne ansvarige, Kollegium i underdånighet hemställt, huruvida icke, till förebyggande af tvetydighet i nämnda hänseende, Direktionerna för hvar och en af de på Statens bekostnad här i riket inrättade Navigations-skolorna måtte, genom särskildt nådigt förklarande, få sig ålagd ansvarsskyldighet för de allmänna medel, som af Direktionen för skolans räkning uppbäras; och få, i enlighet härmed, Rikets Ständer, som ansett Revisorernas förevarande framställning i öfrigt icke böra till någon åtgärd föranleda, underdånigst anhålla, att ett förklarande af omförmälda innehåll måtte utaf Ii. K. Maj :t i nåder meddelas. Flyinge och Dahlby kungsgårdar samt Stuteri-inrättning. Uti den räkenskapen för nämnde inrättning bilagda förteckning öfver balanserna vid 1857 års slut förekomme, enligt hvad Revisorerna omförmält, en post under benämning ”hos Kongl. Stuteri-öfverstyrelsen år 1856 deponerade 10,000 R:dr.” Men då denna summa icke funnes i Öfverstyrelsens räkning såsom skuld upptagen, utan redan ingått i dess kapitaltillgång, syntes det Revisorerne mindre lämpligt, alt Flyinge Stuteri fortfarande hvarje år balanserade nämnde belopp såsom sin hos Stuteri-öfverstyrelsen egande fordran. 1 anledning häraf har Chefen för Flyinge Stuteri, uti en till Stuteri-öfverstyrelsen afgifven förklaring, andragit, alt, då berörda medel såsom besparade vid Flyinge Stuteri, endast blifvit öfverlemnade till
En sådan förkofran, om den verkligen ägt rum, kunde icke ensamt härflyta från förbättrade brukningsmethoder, utan skulle, då den afser äfven utsädets belopp, nödvändigt hafva sin hufvudsakliga grund i nya odlingsföretag; men fastän jag med tillfredsställelse förnummit, att länets jordbrukare i allmänhet under de sednare åren ådagalagt vackra bemödanden att, dels genom stenbrytning och rödjning, samt dels medelst mossars och sanka trakters utdikning, till mera och mindre bördiga åkerfält förvandla ägor, som i deras förra skick nästan saknat allt värde, vågar jag likväl icke antaga, att de sålunda under en tidrymd af endast sex år tillkomna nyodlingar varit af den sammanräknade stora vidd och betydenhet, att desamma kunnat bereda ett ökadt årligt utsäde af icke mindre än 5,75o tunnor säd och 8,414 tunnor potates. I denna alltför stora olikhet emellan de upp - 11 gifter, som legat till grund för bägge de ifrågavarande underdåniga Femårsberättelserna, måste jag se ett ytterligare bevis på sådana uppgifters mindre tillförlitliga beskaffenhet; och då jag i sednaste underdåniga berättelsen, genom en beräkning dels af länets invånares eget behof af spannmål och potates till föda, samt dels af de kända omständigheter, att en stor del af dessa produkter användes till bränvinsbränning, kreaturs utfodring och försäljning til! andra orter, kommit till den slutföljd, att både utsäde och skörd måste hafva varit större, än i besagde underdåniga berättelse upptages, så vill det, vid betraktande af samma omständigheter, synas mig, som om de nu för handen varande uppgifter närmare uttryckte det verkliga förhållandet, ehuru äfven dessa uppgifter torde vara något för knappt tilltagna. Bland större odlingsföretag, som under nu afsedda tiderymd blifvit verkställda eller åtminstone påbörjade, torde jag underdånigst få omnämna följande: l:o Utdikning af kärrtrakten Fänet inom Wissefjerda, Thorsås och Arby socknar af Södra Möre härad. Denna trakt, omfattande en vidd af nära 3,000 tunnland, bestod i dess ursprungliga skick af så vattensjuk dyjord, att den var nästan till allt begagnande oduglig.
Dessa priser äro i allmänhet något högre än tillförene, ehuru tillfälliga förhållanden föranledt kolprisets fall under de sista tre åren, hvarefter det numera åter höjt sig; varande ett stafrum ved beräknadt till 3 alnars höjd och 3 alnars längd samt vedens längd till 5 qvarter, och en stig kol till lOf tunnor, hvaraf dock måttet torde finnas knappt. Det stegrade kolpriset har föranledt försök att minska användandet af trädkol, genom bruk af från England införskrifne coaks, som lära med fördel kunna brukas då trädkolspriset uppgår till 4 R:dr Rmt per stig; hvaremot begagnandet af bränntorf icke blifvit i någon väsendtligare mån försökt. Tab. N:is 5 o. 6. öfver dödade rofdjur och af desse dödade husdjur bifogas tabellerne Niis 5 och 6, upptagande den sistnämnde endast förhållandet under åren 1859 och 1860, enär derförinnan några upplysningar icke äro i berörde afseende att tillgå. Sedan Kongl. Maj:t den 23 December 1832, med allmogens befriande från skallgång och jagttygs hållande inom de flesta socknar i länet, fastställt 'premier för rofdjurs dödande utom skall, förekomma sådane ganska sällan. Dessa premier, som i vissa socknar utgå med 100 R:dr för björn, 50 R:dr för varg och 25 R:dr för vargunge och lodjur, äro i andra socknar alltför låga för att kraftigt verka till det afsedda ändamålet. Den ringa vana vid skallgångarnes behöriga utförande, som råder hos allmogen, har vållat att desamma oftast misslyckas, då sådana någon gång, efter derom träffade öfverenskommelser, företagas, och då de derå använde dagsverken, äfven vid den lyckligaste utgång borde anses gälla oändligt mycket mera, än hvad i höga premier skulle komma att utgifvas, vore det önskligt, att betydligt höga belöningar kunde blifva bestämde för utom skallgång dödade rofdjur. Tab. N:o 7. Om antalet af grufvor, bergverk, bruk, fabriker och manufakturinrättningar samt handtverkerier lemnar ta bellen N:o 7 uppgift.
Också hafva de flesta an~ märkningarne varit föranledda af fruktan att, genom den föreslagna förändringen, omyndiga, hvilka äro oförmögne att sjelfve vårda sina angelägenheter, skulle alltför ofta komma att vidkännas förluster, deremot ifrågaställde förmons - Lag-Utskottet/ Betänkande, N:o iS. 2 rätt förmenats utgöra ett säkert värn. Den fråga kan härvid göras, om någon verklig och betryggande säkerhet nu finnes uti den af lagen för barnagods bestämda förmonsrätt. För besvarande af denna fråga torde böra ihågkom mas, hurusom lagen hvarken fordrar, såsom villkor för behörighet att vara förmyndare, egandet af fastighet, eller hindrar den, som vid förmynderskans emottagande eger dylik, att densamma sig afhända. Genom sistberörde åtgärd försvinner emedlertid den säkerhet, förmonsratten skulle medföra, sä vidt denna rätt afser förmyndarens fasta gods. Men försäljningen kan ofta hafva varit föranledd just af ett penningebehof, för hvars afhjelpande genom stående låu förmynderskapet utgjort ett hinder, derest förmyndaren icke velat begagna en annan, enligt hvad erfarenheten visat, ofta anlitad utväg att gäcka ligen.s bud, nemligen den att, efter öfverenskommelse med tredje person, åt honom afträda förmyndare-befattningen för att densamma efter kort tid återtaga se dan egendomen blrfvit till annans säkerhet, under liden, intecknad i hvilken händelse myndlingens förmonsrätt ej åter vidtager, förr än ifrån len dag då förmynderskapet ånyo anförtroddes åt förre förmyndaren. Den säkerhet, som så helt och hållet kan till sitt bestånd eller upphörande vara beroende pa ensidiga åtgärder af den, hos hvilken denna säkerhet förutsattes, lemnar i verkligheten föga trygghet emot vårdslöshet och oredlighet hos förmyndare.. Men utom det skäl, som af berörde osäkerhet kan hemtas emot bibehållande af omyndiges ifrågaställde företrädesrätt, bör äfven uppmärksamheten fästas vid den i Kongl.
Jag kan icke begripa annat, än att det är det öppna, ärliga handlingssättet statsrnakterne emellan, som är det enda lämpliga sättet att behandla constitutionella frågor, och återföra förtroendet, om det någon gång skulle saknas. Det är på denna grund jag anser denna åtgärd , icke allenast lindrig, utan också lämplig, och jag fortfar att tro, att den är af behofvet påkallad, äfvensom att Const.Utsk., såvida det velat uppfylla sin pligt, aldrig hade kunnat underlåta alt göra denna framställning. Här har af samma värda talare blifvit yttradt, att han önskade det vårt constitutionella systeme blefve en sanning, efter som han uppfattar systemet, och han har i sådant afseende sagt, att lian hoppades alt 4 ocb 16 §§:na Reg.Ftn måtte blifva en sanning. Jag bekänner, att han i detta afseende i sitt tvifvel om behörigheten af nuvar. förhållande gått mycket längre un jag vågat göra, ty jag har aldrig tviflat på sanningen af 4 och 16 §§:nas innehåll. Jag tvertom tror, att dessa §§ icke behöfva några bevis på att de innebära en sanning, och det vore alltför beklagligt, örn förhållandet vore sådant, alt man, som den värde talaren nyss antydt, ej kunde vara säker derom, utan blott hoppas alt de må blifva en sanning. Samme talare har yttrat, att detta Const.Utskis mern. skulle innefatta en ny utväg att imponera på konungamakten. Jag måtte icke hafva förstått hans uttryck. Jag han icke begripa, att en framställning från Ii. St., en begäran af Pr. St., iogifven till K. M. om grundlagens iakttagande, skulle in - Den 18 No v em ter f. m. i31 heba ra en imposition eller uttrycka ett begär alt vilja inmänga sig i regeringsärenden. Jag kan försäkra, att afsigten inom Coust.Ulsk. ingalunda har varit sådan.