Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Läkare göremälen inom en församling skulle ' wist icke upptaga mera tid än som nu ätgär wid jordbrukets stötande, hwaraf ändock sällan winnes den behällning som swarar emot beswär och kostnad i anseende lil tjenstefolks och allmänhetens orimliga fordran at pa Prestgärdar sinna hwad man kallar fullt upp och blifwa tracterade. Om jordbruket bortarrenLerades stolle winnås ledighet nog til Läkare gvro - Iv6o Den Augusti. göromälens bestridande som wiflerligen för hwar» je tänkande menniffo-wän ffulle wara en ädel och wärdig sytzeisättning, och sädant ffulle bäst förekomma de fel och förargelser som wanligen härröra deraf at under den ledighet Prest, ämbetet pä landet medgifwer, mindre stadgade lärare förfalla uti overksamhet och oduglighet. Socknebud och sjukbesök, som förrättas pä samma gäng, upptaga ingen särskild tid. Härigenom ffulle desiutom winnås en jeninore utkomst för Presterffapet pä landet. Ibland ingen Clast medborgare är den olikhet i wilker som mellan en Adjunct eller Comminister, hwilken i de flesta Pastorater har dälig utkomst, och Pastor; säsom läkare hade de förre tilfälle til nägon förtjenst, och är det utan twifwel at bemedlade Ständspersoncr dä ofta ffulle gifwa Presterne de ärs accorder som de nu betsla Läkare pä flera mils afständ, hwilkas biträde ofta icke nog tidigt stär at erhälla. De som nu betala särskildt för bwarje andelig förrättning, ffulle wäl icke underläta at bewisa en dylik wälwilja och erkänsla för hälsans wärdande. Nyttan af at i ungdomen hafwa studerat Läkare-Wetenffapen är ganska stor om man och sedermera walde et annat vitn xenug än at blifwa Läkare och Prest. En waragtig häl. sa winneö säkrast genom tidig kännedom af sin kropp och af hwad som för densamma är skadligt eller nyttigt, och liksom moraliska fel oftast
Be»vursoch Ekon.-Utsk. Ank. till Exp.-Utsk. d. 21 Judi 1851, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om beliöfligheten af sådan besigtning, som, enligt t % i Kongl, kunqörelsen den 4 Maj 1827, skall förrättas å boställen, belägna i skifteslag, der laga skifte skall verkställas. Riksdagsfullmäktige!) A. W. Svartling från Östergöthlands län har uti den af honom gjorda framställning, innehållande förslag till ändringar i Skiftesstadgan den 4 Maj 1827, hvarom i Utskottens under n:o 15 afgifna betänkande förmäles, anmärkt, hurusom af föreskriften i 3 § af 13 kap. berörde stadga, sådan nämnde § lyder i Kongl, kungörelsen den 0 Juni 1832, att vid uppskattning af den kostnad, sorn är med utflyttning förenad, de hus, hvilka komma att utflyttas, skola värderas med afseende å det tillstånd, hvari de befinnas, följde, att jemväl vid värdering af de hus, som tiflhöra något inom skifteslag beläget till utflyttning bestämdt boställe, de å dessa hus befintlige bristfälligheter böra tagas i beräkning; 1 anledning hvaraf motionären tillika hemställt, till hvad ändamål den besigtning ä boställen är behöflig, som påbjudes i ofvannämnde Kongl, kungörelse, hvilken angår beräkning och fördelning af den ersättning, boställsinnehafvare, i anledning af verkställde egoskiften, för husflyttning, ^ädling, hägnad, dikning, ståndskog och plantering, kunna erhålla eller få vidkännas.
Som Utskottets första Betänkande redan blifvit den 4 sistledne November afRidderskapet och Adeln bifallit, samt Ridderskapet och Adeln nu ej fann skäl att PresteStåndets inbjudning antaga, alltså ansåg Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Hans ExceUence Herr Grefven och LancltMarskalken framställd proposition, Utskottets ifrågavarande Utlåtande endast böra läggas till liandlingarne. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 18 sistledne December under N:o 364 afgifne, 170 Deri 3 Februarii f. 111. och (leii 20 derpåföljde Januarii, e. m. pa bordet lagde, Utlåtande, i anledning af återrerniss å Utskottets under N:o a56 förut meddeldte Betänkande, angående jemkning i grunderne för RecoguitionsSkogars skattlåggning. Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarska/ken framställd proposition fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 4 sistlidne November af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. Å nyo föredrogs Hedervärda BondeStåndets den i r sistlidne December aflålne, och den i3 sistlidne Januarii f. m. på bordet lagde, ProtocollsUtdrag, hvaraf inhämtades att, vid föredragning af LagUtsköltets under N:o 137 afgifne Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 57 förut meddeldte Betänkande angående väckt fråga 0111 utfärdande af en Lag, som föreskrifver, huru afhandlingar om så kallade undantag eller fördel, samt om upplåtelse af nyttjanderätt till Jordadel skola Lagföljas, BondeStåndet beslutat, att hädanefter uti afhandlingar, hvarigenom ägande rätt till hemman afhändas med förbehåll om undantag eller andra fördelar af det upplåtne Hemmanet, specifik uppgift borde inlagas
Comp. i Hamburg jemte Nordtyska Banken derstädes om ett lån å 8,400,000 Thaler Preussiskt Courant, hvilket belopp, sammanlagdt med det, hvarmed Rikets Ständers Bank skulle uti samma lån deltaga, motsvarade den summa af 25,000,000 R:dr Runt, jemte de med upplåningen förenade kostnader, hvilken Fullmägtige fått sig uppdraget att för Statens jernvägsbyggnader nu upplåna; varande kontrakt om detta lån mellan Fullmägtige, å ena, samt bemälte Bankirhus och utländska Bank, å andra sidan, den 26:te i sistlidne April månad afslutadt; hvarefter Kongl. Majit nästpåföljde dag, eller den 27 i samma månad, täckts å sagde lån meddela sin nådiga garanti. Enligt det sålunda afslutade lånekontraktet, hvars särskilda bestämmelser och stadganden endast i vissa uppgifna fall finge offentliggöras föro början af nästkommande September månad, skulle, på sätt 4:de punkten af ofvanberörde nådiga Bih, till 11. St. Prat. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 A/d. 2 Band. 9 Häft. 2 Stats-Utskottets Memorial N:o lil. kungörelse innehölle, till liqviderande af den å obligationerna, hvilka komine att dateras den 1 Maj 1860, upplöpande ränta och ifrågavarande Iåns amortering anvisas ett särskildt årligt anslag, motsvarande den i samtlige obligationerna förskrifna 4i procents ränta jemte en procents kapital-afbetalning å hela det ursprungliga lånebeloppet, Tio Millioner Thaler Preussiskt Courant; — hvilket anslag borde utgå under en tid af omkring Tretioåtta och ett tredjedels år; och hafva Fullmägtige under åberopande af Rikets Ständers i detta hänseende redan fattade beslut anhållit, att Stats-Utskottet ville föreslå Rikets Ständer att bevilja och anvisa en mot nyssnämnde, till 550,000 Thaler bestämda annuitet svarande anslagssumma för verkställigheten af de i anledning af ifrågavarande lån förestående ränteliqvider och kapital-afbetalningar.
– Trotsa – bedöfva, till hvad pris som helst. Hvarför har jag så länge sökt förgylla honom i mina egna ögon? För att förgylla mitt eget handlingssätt, naturligtvis. För att inbilla mig att jag ansåg honom förtjena den kärlek jag icke kunde låta bli att ge. Men kommer det någonsin något godt af att ljuga för sitt bättre jag? Nej. Låt mig se det som det är, och låt det så komma hvad det vill. Om jag icke kan känna aktning för hans karaktär och ingen tilltro, då måste orsaken till det ligga hos honom. Jag önskar ju ingenting hellre än att kunna tänka högt om honom. Må han tvinga mig till att göra det, om han förtjenar det. En orsak till mitt sjelfbedrägeri har också varit att det fins stunder, då han genom att visa den mest tillvinnande själsfinhet kan komma mig att blygas öfver att ha skrifvit nedsättande och föraktfullt om honom. Men är det värre att skrifva det än att jag – alldeles mot min vilja – af hans egna ord och handlingar tvingas att tänka så? – Det har dessutom djupast i mitt sinne funnits en hemlig baktanke, att jag en gång i fullt förtroende kunde gifva honom mitt hela lifsinnehåll och äfven dessa blad, i hvilka jag då ville det skulle finnas så litet som möjligt, hvilket skulle kunna såra honom. Men ingen fruktan! Han kommer aldrig att så helt gifva sig åt mig, att jag skulle vara honom skyldig en så oerhörd ärlighet. Redan det, hvarför jag genom min oförsigtighet utsatt mig, berättigar mig till att behålla något för mig sjelf. Han riskerar ju ingenting, kan aldrig komma att lida för min skull, gör ingenting för mig. Allt hvad smärta och olycka, som kan växa upp ur detta, skall falla öfver mig ensam. För hans skull behöfver jag aldrig känna några samvetsskrupler. Jag är icke skyldig honom någonting. Intet! Han har icke rätt att fordra större förtroende än det han sjelf kan tillvinna sig, och ju mindre han får af mig, dess bättre, ty grannlagenhet mot qvinnor hör ej till hans starka sida, hur mycket han än berömmer sig deraf. Till ingen menniska vill jag säga ett förklenande ord om honom, men jag är icke blind för hans svagheter, och jag behöfver göra mig skadeslös genom att på dessa blad riktigt grundligt förtala honom.
Skalden är ej inkonseqvent i sin politiska åskådning. Så länge Pio IX förmådde motsätta sig Italiens enhet, hade han för honom endast hatets och hämndens ord; men så snart den gamle gjorts oskadlig och det ideal, hvarom skalden och hans folk drömt, var nådt, är hvarje vredes-yttring öfverflödig. Fosterlandet står der som ett marmorblock: mole sm stat * * Bland de skaldestycken, som tillhöra Carduccis andra diktslag böra de ihågkommas, som bära titlarne ” Versaglia ” och ” Per ilTill Pio nono skrifver skalden då dessa gripande rader: O, säg mig gubbe, säg om i ditt sinne, der nu du stapplar, bruten, mot din graf, ej stundom vaknar bleknadt barndomsminne af Siniga glias kust vid soligt haf *? Slå upp på gafvel Vatikanens bommar! och jag vill leda dig ur unken sal Se ut, medborgare! kring vår som blommar, och töm för friheten en fyld pokal. Efter den förfärliga katastrofen i det fransk-tyska kriget förändrade det politiska lifvet i Italien med ens gestalt. Rom tillhör Italien, Napoleon III försvinner från verldsscenen, påfven är fånge i Vatikanen och-säljer ej längre åt de troende såsom förut aflat, utan i stället den halm, hvarpå han i sitt usla fångelse hvilar; Italien är befriadt från det franska oket och dess folk arbetar allvarligt och medvetet om sin egen kraft på den ekonomiska pånyttfödelsen, sedan det vunnit den politiska. Då fosterlandet ej längre behöfver vår skalds kraftiga understöd, hängifver han sig åter åt de ideal, om hvilka han såsom yngling drömt och från hvilka politiken slitit honom. I sitt tredje och sista stadium visar sig skalden såsom en grekisk poet, “ en grekernas lärjunge “. Han lefver och känner i vårt sekel på samma sätt, som de grekiske klassikerna skulle lefva och känna. Det ser ut, som om vår författare redan från barndomen inandats Greklands rena luft. Men hans hellenism öfverströminar af känsla; han är innerligt förtrogen med antikens form, men LXXVIII anniversario della proclamazione della Republica francese ”.
Det är väl icke alla, som lika lätt komma i erfarenhet häraf, men för Lärare yppas de snarast, och torde i sådant fall dessas önskningar mötas af benägit biträde och deras vitsord vinna det afseende, som sakens vigt fordrar. Må man härvid icke tro, ätt jag å Ståndets eller egne vägnar talar emot en nyttig upplysning. Det vore lika mycket emot egen öfvertygelse, som det vore att misskänna det Ståndets afsigter, hvars högst vigtiga pligt är att till ett så stort ändamål nitiskt bidraga. Men icke lärer det böra kallas upplysning, som kan förvilla och missleda begreppen hos den minst odlade del af Nationen, desse som icke kunna bedömma det sanna eller osanna i framställningen, men också lättare vilseföres, alltid till sin egen skada och ofta till Samhällets fördärf, i samma mån, som villfarelsen sprides och kan vara af farlig inflytelse på sedligheten. Och det är just detta, som kunde förvilla och missleda, hvilket jag önskade icke skulle genom desse smärre Skrifter utströs bland vårt christeliga, vår dyra Religion tillgifna folk. Då vi i detta afseende hafva lugn och frid, hvarföre skola vi sjelfve öppna fältet för stormarne och striderna? Det är väl sant, att det förslag, jag gifvit mig friheten uppgifva, kan illuderas, men hvad är väl fritt från illusion? Den kan icke i allo förekommas. Skulle man i farhåga för den icke vidtaga, hvad vidtagas kan och hvarigenom likväl mycket godt kan beredas, skulle våra Bilaga D till Msm. N:o 7. 85 meste bemödanden förfalla. Jag tror äfven i detta fall vara nödigt att icke låta allt ankomma på en slump. Visserligen skyddar Gud sin kyrka och församling — men det sker genom medel. Dess omedelbara verkningar äro icke vår tids, men vår tids skyldighet är, åtminstone i min tanka, att nyttja de medel, som Han lagt i vår frihet att efter bästa vett och uppsåt välja och använda. Slutligen bör jag ock nämna, att jag trott mig så mycket mer föranledd till desse anmärkningar, som man redan i följd af tryckfriheten har i Svensk öfversättning en Theologisk afhandling, som är stäld emot hufvudsanningarna af vår christeliga Lära.
Hvad åter angår Grefve Spens’s Förslag om det ytterligare tillägg till 22 §., att Electorerne, efter Motionstidens slut, skulle i Utskott utse Suppleanter lill en tredjedel af de Ordinarie Ledamöternes antal, att i sin ordning intaga dessas ställen, då de erhållit ledighet eller äro af laga förfall hindrade att tillslädeskomma, har Utskottet, ehuru erkännande nyttan af en sådan åtgärd, likväl, så länge Grundlagen icke medgifver val till flera Utskotts Ledamöter, än der finnas uppräknade, ansett något derutöfver sträckt stadgande, ej böra i RiddarhusOrdningen inflyta. Då Electorerna icke, i sådan egenskap, utan endast såsom StåndsLedamöter deltaga i Yal till Förstärkt Utskott eller Nämnd har man uti 23 §. låtit inflyta, alt de af sistnämnde befattning icke hindras att vara Electorer. c JI ) a5 §. om Ordförandeskap i Utskott, motsvarande den 21 §:n i r8a3 års Riddarhusordning, har endast erhållit en tydligare redaclion. Uti dea nu varande a5 §. om UtskottsLedamöters rätt till afsägelse O och ledighet, som i Utskottets förslag är den 26, finnes för den nyvalde UtskottsLedamolens rätt att afsäga sig förtroendet föreskrifven en p.raescriptionslid eller ”innan Utskottet sammanträdt efter utväljandet.” Ledamotens frånvaro i det Plenum , der vallistan öppnas, hvarigenom han erhåller underrättelse om sin befattning, skulle således kunna beröfva honom rättigheten till afsägelse. Sådant har ansetts olämpligt, och Utskottet har således föreslagit, att denna rättighet utsträckes till nästföljande Plenum.
Följden skulle således blifva, hvad dessa embetsverk angår, att tjenstemännen, i stället för att nyttja stämpladt papper, komme att begagna sig af annat papper, som skulle uppköpas för expens-medlen, och i detta fall skulle naturligtvis ej ringaste besparing för statsverket kunna uppstå, såvida ej det inköpta skrifpapperet skulle råka att fås för billigare pris, än hvartill papperet till skrifkartorne kan tillverkas, hvilket knappast är troligt, om härvid förutsättes att båda slagen af papper skola vara af lika god beskaffenhet. Domrarne på landet och i landsortsstäderna samt tjenstemännen vid landshöfdinge-embetena förses deremot ej med papper på det allmännas bekostnad. De, på hvilka staten komme att förtjena, skulle således vara dessa sistnämnda. Man säger, att dessa embetsmän nyligen genom den förnyade expeditions-taxan fått så stor förhöjning i sina inkomster, att de gerna kunna vidkännas en, såsom man förmenar, så obetjrdlig utgift, som den, att sjelfva bekosta papperet för sina expeditioner. Men den åt bemälde tjenstemän nu bestådda expeditionslösen var beräknad efter hittills varande förhållanden. Alägger man dem nu en mångdubbelt större utgift, än som f. n. drabbar dem, så kommer sannolikt samma omständighet att åter inträffa, som förut egt rum, eller att expeditionslösen befinnes ej motsvara dessa tjenstemäns kostnader och besvär. Om man då blifver nödsakad att ytterligare höja expeditionstaxan, hvem kommer då denna utgift att drabba i sista hand, om ej allmänheten? Således i ena fallet är det statens egna medel, som skola utgå för att fylla den genom, den åsyftade besparin VI B . - ‘29 Den 25 Maj. gen uppkomna bristen, och i andra fallet blir det dem, som nödgas anlita de ifrågavide embetsmyndigheterna, hvilka kostnaden kommer att drabba. Jag vill nu vidare betrakta frågan nr allmänhetens intresse. Eör närv:de får allmänheten sina mera angelägna och dyrbara handlingar skrifna på stämpladt papper, hvilket vi måste erkänna är af en ganska god beskaffenhet. Man behöfver således ej frukta att handlingen hastigt af ålder eller andra omständigheter förstöres eller försättes i obrukbart skick.
Hofrätten funnit förekomma, dels alt ehuru Enkan Anderssons föregifvande, det hon för sin vandring från Stockholm till Jönköpings län haft pass af Öfverståthållareembetet, befunnits sanningslöst, och hennes uppgift, att samma pass i trakten af Ekesjö blifvit henne frånröfvadt, således varit diktad, dels att hon, som vid sin ankomst till Jönköping i December månad 1845 icke styrkt sin föregifna behörighet att å sin Systers Emilie Pålssons vägnar afhämta dennas sexåriga son Olof Anton Pålsson från fosterföräldrame i Båraryd socken, då kunnat af Konungens Befallningshafvande i Jönköpings län, hvilken endast baft kännedom om något af Enkan Anderssons förra lefnadsöden i Skåne, behandlas såsom passlös och icke tillförlitligen känd person, och dels att sedan Konungens bemälte Befallningshafvande, med förtroende till Enkan Anderssons uppgifter, den 22 i samma månad och år lemnat henne pass för resan till Båraryd och åter till Stockholm, Enkan Andersson under sin vandring med gossen Pålsson ifrån Båraryd lill Linköping tillbragt längre tid, än som bevisligen erfordrats och, enligt Borgmästaren Abelins afgifne tjensteintygande, hvilket måste anses gällande, ut i staden Linköping besvärat allmänheten med bettlande och derföre blifvit gripen samt till Konungens Befallningshafvande derstädes insänd, i följd hvaraf Konungens sistnämnde Befallningshafvande kunnat hafva anledning att, efter det om Enkan Andersson, som gjort sig misstänkt, blifvit infordrade nödiga ansedda upplysningar, i vederbörlig ordning besluta om hennes och den af henne medförda gossen Pålssons affärdande till den ort Stockholm, dit de hörde och varit af Konungens Befallningshafvande i Jönköpings län förpassade; likväl som det läge Konungens Befallningshafvande i Östergötland till last, att innan Enkan Andersson der blifvit hörd samt utan stöd af lag och endast i förmodan, att upplysning om benne i Jönköping vore att tillgå, hafva henne och gossen Pålsson med fångskjuts till Konungens Befallnings - 160 B. St. Just. Ombudsm.
Kvinnorna tiiflade, kladda i latt driikt-, med hvarandra i kroppsliga idrotter och detta i irianiiens åsyn, hvilket på andra li&amp;11 i Grekland ansags mycket apas, sande. Huru man fattade iiktenskapets uppgift i Sparta, framgår bland annat daraf, a t t en spartansk liustru kunde med sin egentlige mans t i l l s t h d (eller ratta.re måste, om han önskade det) hafva afven en annan man, om sidant ansågs ' lämpligt för a t t f2 en kraftigare afkomma. Men utöfver de af lag och sed utstakade gränserna skall den spartanska kvinnan nästan aldrig h a h a gått, och hon åtnjöt allmdant anseende i Grekland för dygd och trohet. Om hennes modiga och fosterlandsalskande sinnelag finuas inåiiga berättelser från forntiden, såsom den bekanta om en moder, som vid underrättelsen om en af spartanerna utkainpnd strid först frhgade, om spartanerna segrat, och darefter om hennes söner lefde, samt, då hon erfor a t t de alla stupat, fröjdade sig öfver a t t de fått dö för sitt fosterland. Den spartanska kvinnan aiisåg för sin förnamsta uppgift a t t föda söner, som kunde strida och falla för Sparta. Det vantas måhända, att iiii skall följa ett bedömande af Iivilka följder kvinnans ställning i Grekland under omförmälda tid haft på det grekiska folkets senare utveckling och öden. D e flesta, som sysselsatt sig med detta ämne, liafva i den grekiska och sar,skildt den atheniensiska uppfattningen, af kvinnans kallelse sett en bidragande orsak till det grekiska. ocli särskildt det a,thenierisiska, folkets snara och djupa fall från den höga st,åndpunkt, som intogs under det femte århundradet. Onekligen h a h a &amp; tskilliga goda skäl anförts. för en sådan åsikt. Men om ' det a r. svårt att fullständigt iltreda verkningarna af sociala företeelser i nutidens lif, måste detta vara i ännu högre grad vanskligt i fråga om en tid, som vi så ofullkomligt känna soin deii ifrågavararande.
Friherre Anckar swärd ^ Carl Henrik: .lag skulle tro, att ali discussion om sjelfva RiddarhnsOrdningen skulle leda oss trän ämnet, utan föremal af sak. Jag förenar mig med Grefve Horn om återremiss på de skäl han anfört. Jag utber mig tillika, att få anmärka ett af Herr Grefve De la Gardie yttradt misstag, då han sagt, att Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag begärt af HofCancelleren den Riddarhusordning, som blifvit utfärdad. Jag är öfvertygad, att Herr Grefven menat, att RiddarhusDirectionen begärt den af HofCancelleren. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie; Jag är Friherre Anckarswärd for• bunden, som upplyst det misstag han tror mig hafva begått, men jag ber om förlåtelse, om jag ej tror, att jag sagt, det han påstår mig hafva yttrat. Har jag sagt det, så är det ett misstag, men jag upprepar det ännu en gång, jag tror mig ej hafva sagt det. Protocollet torde bäst kunna upplysa förhållandet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg RiddarhusUtskottets Memorial böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. Herr Den la Januari!. 3o5 Hefr Riben} Carl Wilhelm: Jag underställer Herr Grefven och LandtMarskalken, samt Ridderskapet och Adeln, huruvida återremiss kan äga rum. En Ledamot af RiddarliusUtskottet har redan upplyst det förhållande jag ytterligare kan bekräfta, det nemligen att Grefve Horns Motion och Grefve De la Gardies dervid afgifne yttrande ej blifvit till Riddarhusutskott et remitterade.
M:t täckts föreslå, att de för Runna qvarndam, Kungsladan vid Rankhyttan och Ornäs loftbyggnad anvisade anslag af indelta räntor lill kronovärdi af 13 R:dr 37 sk. med markegångsvärde af 90 R:dr 19 sk. samt anslaget till Kungsladan vid Isala af 30 kappar kronotionde, beräknade till ett värde af 5 R:dr 30 sk., måtte försvinna, emot det att af anslaget til! underhåll af kronans hus och byggnader i landsorten till Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N:o 172. 429 vederbörande kontant utbetaias de derför belöpande ersättningar; börande för sådant ändamål nyssnämnde anslag ökas i kontant med 90 R:dr 32 sk. Enligt nämnde af E. K. M:t ifrågasatte förändringar, skulle anslagen till byggnader och reparationer komma att utgöra: för Stockholm 32,000 och för landsorterna 40,233: 16. hvaremot de båda anslagen för magazinsbyggnader, äfvensom de å anslaget till byggnader i landsorterne nu uppförda indelta räntor af spannmål, i värde beräknade till 430 fl:dr 10 sk., borde uteslutas. Hvad E. h’. M:t sålunda i nåder föreslagit hafva Rikets Ständer bifallit, utom hvad beträ Här den ifrågaställa öfverflyttningen till Riksstatens andra Hufvudtitel af de 4,000 R:dr, som från anslaget för hus och byggnader i landsorterne utgått till fängeisebyggnaders underhåll, hvilken öfverflyttning, enligt hvad i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 5:te innevarande månad, angående regleringen af sistnämnde Hufvudtitel, är vordet anmäldt, icke blifvit af Rikets Ständer bifallen. Anslaget lill remisslage. 9:o. I följd af hvad, i sammanhang med frågan om Stats-kontorets organisation E. K M:t hemställt, angående upptagande å nämnde embetsverks stat af ersättning för Kongl.