Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»Tant... hvart går tant?» kom det skälfvande och skyggt. »Är du rädd?» »Ja. Jag är rädd för att vara ensam.» »Jag kommer igen, ligg bara stilla och tyst.» »Tant kommer väl snart?» »Ja.» Han drog täcket öfver hufvudet, och hon försvann ljudlöst ur rummet. Man hade sagt att hon fick göra som hon ville. Naturligtvis endast ett sätt att lugna henne! I sista stund var hon nog bevakad ändå. Men kanske kunde hon smyga sig undan. I gångarne var det mörkt, så mörkt att det behöfdes hela hennes kännedom om den gamla byggnaden för att icke törna emot, men hon trefvade sig tyst framåt, slutande ögonen ibland, liksom hade hon då lättare för att leta sin väg. I trappan blef det ljusare, från det höga fönstret, men så kom den mörka midtgången der nere igen. Icke en menniska att höra i hela huset; allt var stendödt, som vandrade hon genom de tomma gemaken från en hänsofven tid. Så stod hon vid porten, kände sig för och fann låset. Hon var säker om att finna det tillåst, men hon vred om och det gaf efter, den tunga dörren vände sig tyst på sina gångjern, och hon var fri. Invid sjelfva tröskeln stannade hon, i det hon höll porten tillbaka med ena handen, så att den icke skulle slå igen bakom henne. De vid mörkret vanda ögonen vidgade sig för den hvitaktiga dager, som slog emot dem, och så höjde de sig instinktlikt mot den stilla natthimlen, der månen stod i fullvuxen rundning och lyste ned öfver jorden med sitt lånade sken, gifvande hvarje föremål ett mystiskt, okroppsligt utseende och en oformlig skugga. En högtidlig ro låg öfver allting, och himlen med sina matta stjernor gaf intrycket af en enda evig oändlighet. Det förekom henne som skulle hon ha legat djupt under jorden i många, många år, – under den mörka, tunga jorden, tills hon glömt att det ofvan densamma kunde finnas en sådan natt af ljus och skönhet. Hennes lungor drucko luften, som stod daggkyld och lugn, utan en kåre af vind, ljum efter dagens hetta, mättad af blommornas doft och af höets ångor.
Om man skulle på sätt en talare yrkat, genast indraga medlen, hvad skulle det blifva af de ynglingar, sorn nu befinna sig vid Academien, och hvarken hafva fullbordat sin lärocours, eller äga anuan tillgång dertill. För deras skuld instämmer jag således med StatsUtskottet, ehuru olagliga dessa förskott eljest må vara. Hvad å sidan 255 förekommer, att icke Kronans tillständiga rätt måtte bortgifvasj såsom det skedt i hänseende till Kongl. Räntmästaren Ouchterlony, tror jag så mycket mera förtjena Riksens Ständers 2o8 Den 5 Mars f. in. uppmärksamhet, som det icke är i detta fall allena, utan äfven i fråga om böter, man sett nåden sträcka sig så vida, att de blifvit vederbörande efterskänkta, äfven då tredje mans rätt, nemligen åklagarens andel, varit i fråga. Hvad angar den åt Öfverste Haliencreuts beviljade lönetillökning; så är det väl Styrelsens rätt att disponera besparingarne, men att gifva bort dem, tvert emot Rikets Ständers yttrade mening, tror jag ej vara riktigt, utan att äfven i ett sådant fall, den innehållning jag föreslagit vore ett riktigt correctif. I hänseende till anslaget på Civilstaterne eller Andra Hufvudtiteln af arfvoden åt Ledamöterne i KrigsIiofRätten; synes det vara så mycket obehörigare, som Ledamöterna varda till denna förrättning commenclerade. Att corn» menderas tillhör endast militairer, och några utgifter till commenderingar således icke kunna påföras CivilStaternas Hufvudtitel. Rörande det, sidan 261, uppgifna förhållande med utbetalningen af Ministerstatens aflöning, torde Rikets Ständer måhända böra vidtaga någon kraftigare åtgärd, än att blott förnya en framställning, hvarpå hittills ingen rättelse följt. Det är klart, att en del af detta anslags användande måste vara hemligt, och från allmän granskning undantaget, men lönerna till sändebuden, och deras biträden mätte ej vara af denna egenskap.
Det är i sådant hänseende, som Kongl. RJaj:t alltså vill föreslå Rikets Ständer, att, på lika sätt, som Civil-.Statens. nya Pensions-Gassa-Inrättning fått sig tillerkänd rättigheten, att i vacancer efter afskedade Civile Tjenstemän uppbära den löne-jnnehållning, sorn under namn af Begrafningshjelp förut till SXats-Yerket, vid tillträde af Embete och Tjenst på Rikets stat, i allmänhet ingått, Armeens Pensions-Gassa, äfven måtte få på sig öfverlåten rättigheten, att, emot lika förbindelser sorn Stats-Yerket nu åligga, uppbära den Begrafnings-hjelp, hvilken innehålles vid tillträde till sådana Embeten och Tjenste!-, hvarmed delaktighet i. 8 Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. N.-o 4°- Armeens Pensions-C;issa åtföljer; men då Kongl. Maj:t, som låtit utreda beloppet af de för afsked och dödsfall inom Armeen under fem år till Siats-Verket influtna besparingar, deraf inhemtat, att sådan inkomst lör dessa fem år tillsammans utgjort Etthundralvå Tusen, Sjuhundratvå Riksdaler 46 sk. 6 rist., och de för lika lid sammanräknade utgifterna Tjugufyra Tusen Etthundra Sextiosex Riksdaler a3 sk. 10 -rist., så att behållningen på det hela uppgått till .Sjuttioåtta Tusen Femhundra Trettiosex Riksdaler 22 sk. 8 rist., eller i medeltal beräknad till Femton Tusen Sju hundra Sju Riksdaler i4 sk. 1 rist. för hvarje år, hvaraf följer , att äfven med Begrafnings-hjelpens öfverflyttande till Armeens Pensions-Cassa , ett belopp af ungefär Fyra Tusen Tre hundra Riksdaler ändock årligen brister i det behöfliga bidraget af Tjugu Tusen Riksdaler, så anser Kongl. Majit, till fyllande af denna brist, lämpligast vara, att densamma eller nyssnämnde Fyra Tusen Tre hundra Riksdaler anvisas att af Tredje Hufvud-titelns besparingar årligen utgå. Viljandes Kongl.
2:o denna förklaring: “dels att Giftermåls-Balkens 1 Kap. 3 och 4 §§ samt 6 Kap. 3 § komma att upphäfvas och ur lagen utgå*; och “dels att igenom ofvanborörda förslag till ändring och upphäfvande af nämnda §§ i Giiiermåls-Balken ej sker någon ändring i hvad lagen uti samma Balks 2 Kap. 10 §, 3 Kap. 10 § samt 6 Kap. 1 och 2 §§ stadgar. “ Hvilket Rikets Ständer härmed få i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 3 Decomber 1863. STOCKHOLM, tryckt, hos ISAAC MALCUS, 1864. Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd. Uppläst och godändt hos Kidd. och Adeln den 5 Dec. 1863. Presle-Ståndet den S Borgare-Ståndet den 5 Bnnde-Slåndet den 6 Rikets Ständer a underdåniga Skrifvelse, i anledning af dels Kongl. Majlis Nådiga Proposition angående antagande af en författning om nya strafflagens införande och hvad i afseende dera iakttagas skall, dels ock särskilda framställningar i dermed sammanhang egande ämnen. (Lag-Utskottets Betänkande N:o 36 och Utlåtande N:o 56.) S. A. K. Sedan E. K. Maj:t vid början al' innevarande riksdag till Rikets Ständer aflåtil Nådig Proposition om antagande at ny strafflag, har uti Nådig Proposition den 17 Mars detta år E. K. Maj:t behagat till Rikets Ständers antagande framställa följande Förslag till Författning om nya strafflagens införande och hrad i afseende derå iakttagas skall. 1 §. Den strafflag, sorn nu gillad och antagen är, så ock hvad här nedan stadgas, skall lill efterlefnad gälla från och med den 1 Juli 1864. 2 §. Genom nya lagen upphälvas, med de i 16 och 17 §§ gjorda undantag, Missgerningsoch Straffbalkarna i den å 1734 års riksdag antagna lag, tillika med alla Bih. till R. St.
Fullmäktig icke låta höra af sig inom frenne veckor efter upphörandet af hans erhållna tjenstledighet, anmärkes detta förhållande i Fullmäktiges protokoll; och skulle samme Fullmäktig, utan anmäldt laga förfall, uteblifva längre än Två månader, att räkna från den dag, tjenstledigheten tilländagålt, bör anmälan, enligt § 242, härom göras hos vederbörande Riks-ständs Kansli-direktion. § 255. Är Fullmäktig, som icke, på sätt näst ofvanstående § föreskrifver, till erhållande af ledighet sig anmält, genom opasslighet eller enskilde angelägenheter, hindrad all sammankomst bivista, bör han sitt förfall hvarje gång tillkännagifva. § 256. Då vid sammankomst samtlige Fullmäktige för någotdera af Riks-stånden saknas, må, derest uppskof kan ega rum, icke något ärende till afgörande företagas eller beslut fattas. Frågor angående tjänsters tillsättande eller pensioners meddelande samt ärenden af synnerlig vigt för verket, såsom: låns upptagande eller de i Regerings-fprmen omförmälda kreditivers utbetalning m. m., få icke afgöras, så vida ej minst Alta Fullmäktige äro tillstädes. § 257. Yppas under Fullmäktiges öfverläggningar skiljaktighet imeningarne, böra samtlige närvarande Fullmäktige till protokollet afgifva sina röster, hvilka per capita beräknas. Derest flera skiljaktiga meningar yttras, böra de sins emellan närmast öfverensstämmande, så vidt möjligt är, sammanjemkas. Då ett lika antal röster utfaller för hvardera meningen, är Ordförandens röst afgörande. — Den vid sammankomst närvarande Fullmäktig, som sin röst ej särskildt afgifvit eller, efter börjad öfverläggning om ett föredraget ämne, sig aflägsna!, anses hafva det då fattade beslutet biträdl. Sluten omröstning må endast företagas vid val till sådana befattningar, dertill någon bland Fullmäktige kan utses. § 258.
Uti det andra, af här åsyftade fall var förhållandet sådant, att ägaren af J:dels mantal kronoskatterusthåll hade til! två personer försålt inägorna och torfjorden till hemmanet, med godtyckligen åsatt 5%:dels mantal, och till en tredje person öfverlåtit utmarken, hvilken dervid blifvit ansedd såsom ^g:dels mantal. Köparne till inägorna begärde härefter laga skifte å hela -J:dels mantalet och vid denna förrättning uppstod tvist, huruvida det vid saluafhandlingarne bestämda mantalet borde såsom gällande anses eller icke. 1 anledning häraf instämde köparen af utmarken öfrige delägare i hemmanet till Häradsrätten, med påstående, att nämnde mantal måtte förändras och domstolen bestämma grunden för hemmantalsuträkningen. Häröfver utlät sig Häradsrätten, att parterne borde hvardera bibehållas vid den jordrymd de lagligen sig förvärfvat och hemmantalet, såsom af säljaren godtyckligt åsatt, rättas efter vidden och beskaffenheten af hvarderas innehafvande jord, i förhållande till hela åttondedels mantalet, dervid redan verkställd taxering af jorden borde, läggas till grund, helst ny taxering endast skulle skada den som förbättrat sin jord, i följd hvaraf parterne, sedan utslaget vunnit \ - 71 — laga kraft, borde anmäla sig hos Landtmätaren för att få den började förrättningen afslutad. Detta , utslag gillades såväl af Lagmansrätten, som af Hofrätten. Agarne till inägorna fullföljde hos Kongl. Maj:t sin talan dock endast med yrkande, att för bestämmande af mantalet jorden måtte ånyo taxeras. Nedre Revisionen hemställde i sitt yttrande, att då fråga vore om grunden för bestämmande af mantal å hvardera ägolotten, men sådana frågor, såsom rörande skattläggning, icke tillhörde domstols pröfning, domstolarnes öfverklagade beslut måtte undanrödjas; Och genom Kongl. Maj:ts nådiga Dom den 9 April 1851, förklarades, att enär det icke tillhörde Domaren att bestämma de grunder, efter hvilka mantal å jord sättas borde, hvad i Domstolarnes öfverklagade beslut härom blifvit yttradt undanröjdes.
Pris 3 kr. Detta lilla mästerstycke, som förra året utkom i bokhandeln och som redan vunnit ett välförtjänt pris vid Chicagontstallningen, har i %r an mer stigit i värde genom de sm % natta rim, hvarmed den.mångsidiga konstnärinnan] %ter de sm % blomsterbilderna själfva likasom tolka sin betydelse. Exempelvis vilja vi citera liljekonvaljens rim: Ut jag slepp och verdt s&amp; gled. TrAngt var mellan gröna blad. Iblniid iingens bloininor smA, Fritt jag nu kan leka, 9. 3 ordiska sa.gor af Hedda Andersolz. Pris 2 kr. Detta lilla arbete innehåller ett urval af skildringar ur den nordiska mytologien och Ynglingasagan samt några andra sagor, s %- som Orvar Odds, Rtarkods, Ragnar Lodbroks saga m. fl. Författarinnan har bland det vidlyftiga materialet med saker takt valt just det, som är tilltalande och begripligt för barn. Hon ä r också mästare i konsten att berätta. Händelserna äro framställda enkelt och åskådligt, utan förklaringar, utan tillämpningar, alldeles soin sagans natur kräfver, och som barn älska att höra en tilldragelse berättad. Ord eller bilder, som barn ej kunna förstå, förekomma har lika litet; som den konstlade barnslighet i uttryck, hvilken man stimdom finner i arbeten för barn och ungdom. På samma gång som språket a r enkelt och naturligt, är det afven prydligt och välljiidande; särskild uppmarksamliet förtjänar i detta hänseende de kvgden~, som förekomma här och dar i sagorna. Det flärdlösa och kärnfriska lifvet i forntiden måste ovillkorligen tilltala hvarje sundt barnasinne och gifva det mångahanda goda intryck och väckelser. Vi önska därför, att detta arbete. som genom sitt val valda innehkll och sin förträffliga stil utan tvifvel ar ett af de basta vår julmarknad har att bjuda p %, måtte vinna inträde i ratt. många hem. Som det särdeles väl passar till läsebok, hoppas vi, att det äfven skall blifva välkommet för skolorna, från hvilka klagan öfver bristen på lämpliga läseböcker länge har försports. Passar för barn från 9 år. Lasse och Lisa och andra beriittelser af E. A.
Anckarsvärds anmärkningar vid Riksens Ständers Revisorers år 1822 afgifne berättelse, rörande då verkställd granskning af Allmänna Magazins-Inrättningens förvaltning under de sednare åren; än äfven de af Fri. herre C. J. af Nordin och Herr C. D. af Uhr öfver berörde anmärkningar meddeldte yttranden. Af den 8 dennes: N:o 461. Öfver gjorde motioner angående hemmansräntornes utgörande efter en förenklad beräkning, eller sammanslående af Jordebokspersedlarne. N:o 46a. Öfver väckt motion rörande de för Örlogsflottans behof disponerade Statsmedel. Af den 3 dennes: N;o 465 I anledning af Riksens Ständers Revisorers åren 1820 och 1822 aftjifne Berättelser angående de under Kongl. Majus och Rikets CommerceCollegium ställde fonder och medel. Af den 4 dennes : N:o 466. Om anstånd för Fabriksidkaren Frisk med inbetalning af ett lån i Manufac Ju rDiscont Fonden. Den 25 September e. hi. 343 N;o 467. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i afseende pä det af 2822 års Riksens Ständers Revisorer klandrade inköp för Allmänna Magazinslnrättningens räkning, af den så kallade Eldqvarnen här i Hufvudstadem Ut Supra. S D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens den 5 dennes under N-*o 178 afgifne, och. den 16 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, i anledning af Kongl. Maj Ut Supra. S. D.
Utsk:t har utgått från den åsigt, att som det är nödvändigt, att de mellan enskilda bolag och kronan upprättade kontrakter hållas i helgd, så bör icke heller någon eftergift i detta fall ega rum. Det liar här i landet varit en gammal olycklig sed, att kasta sig in uti arbeten, under förhoppning att sedermera på ett eller annat sätt kunna återfå hvad man förbundit sig att betala till kronan. Särdeles i denna tid anser jag det dock vara af den allrastörsta viet, att R. Sl:r vidhålla den åsigt, att några dylika eftergifter icke må ega ruin, såvida icke några synnerligen ömmande förhållanden äro för handen. — Uppå denna grundsats har Utsk:t byggt sitt beslut i detta Utlåt.; och jag har all anledning att antaga, det Utsk:t fortfarande under denna riksdag skall söka följa densamma. 1 sammanhang härmed tillåter jag mig erinra derom, att det är endast några veckor sedan R. o. Ad. biföll ett Betänk., deruti Utsk:t alstyrkt en eftergift för hamnanläggning vid Cimbritshamn. — Vid den frågan förefunnos dock några ömmande omständigheter, ty hamnen hade genom storm erhållit svår skada; — och man skulle alltså kunnat hafva något skäl, att uti sistnämnde fall medgifva en sådan eftergift; men R. o. Ad. biföll dock Utsk:ts afstyrkande. För min del kan jag icke finna, att i afseende 3 Norbergs jernvägsbolag några särskilda ömmande omständigheter förefinrias. Det är visserligen sannt, att det ursprungliga kostnadsförslaget utgjorde 234,736 rdr, samt att kostnaden sedermera uppgick til! 552,821 rdr; men vid det nuv:de bolagets bildande var för detsamma redan bekant, att kostnaden då redan uppgått till 402,736 rdr. Således är skillnaden mellan hvad detta bolag trott skola blifva dess skuld och hvad som sedermera utgjort denna skulds verkliga belopp ingalunda så stor, som Frih. Tersmeden här velat förespegla. Slutligen får jag lästa uppmärksamheten deruppå, att defens af dessa lån åtnjutits mot 2 proc. ränta och 1 proc. amortering.
Såsom bevis på de höga bråkdelarne kan jag nämna, att mellan nedanstående gästgifvaregårdar afstånden äro som följer: mellan Ersnäs och Rosvik l 31/ 1 ras mil » Roswik » Öyeby 1 23/ 1 /2* » » Piteå » Ja fre ^7/4S » Innervik Bureå i9/32 » » Bureå » Daglösten 1*732 * » » Grimsmark 1) Gumboda 1/24 » » Gumboda » Rikleå l23/48 » » Afva » Önska lXVl2 » Af resande torde icke flertalet kunna i hast säga huru 3l/96 mil skall betalas efter 80 öre för milen, och huruledes, i händelse öresmynt icke finnes, liqviden skall upgöras efter bankoeller rgsräkning. Onekligen är detta en ej ringa olägenhet, hvilken det synes vara skäl att afhjelpa. Medlet dertill kan ook, så framt man vill saken, vara ganska enkelt. Om den nu varande milen indelas i 10 delar, så blir det mycket lätt att liqvidera skjutsen för hvarje sådan tiondedel med 8 öre eller 4 sk. rgs efter landskjuts, 10 öre eller 5 sk. rgs efter entreprenad och 12 öre eller 6 sk. rgs efter stadsskjuts. Skillnaden mellan öreoch rgs-räkningen är i dessa småtal utan all betydelse. Derjemte och då gästgifvaregårdarnes läge på ganska många ställen lika litet skulle inträffa jemnt med tiodeluingen som förut med Ijerdingsvägen, skulle det enligt min tanka bereda lättnad och enkelhet i liqviderne, om allt, hvad skjutshållet understege hälften af Vio »dl, bortfölle ur räkningen, men deremot, när våglängden öfverstege denna hälft, liq viden upgjordes såsom för full tiondedel. Ingen, som befarit våra landsvägar i serskilda delar af Riket, har kunnat undgå att bemärka mycken ojemnhet i upmätningen af desamma, utvisande mindre noggrannhet dervid i förra tider.
Summa tillfälliga anslag Runt R:dr 100,000: — hvarförutan Kongl. Majit till Rikets Ständer hemställer, att det redan vid förra riksdagen å Riksgäldskontoret anvisade bidrag, 7,500 R:dr, för tillbyggnad af Lomma församlings kyrka måtte få bibehållas; Transport R:mt R:dr 205,854: 99. Kongl. Maj-.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Transport R:mt R:dr såsom årliga ordinarie anslag: 1) Förhöjning af det till Ultuna landtbruksinstitut utgående årsanslag med R:dr 2) Förhöjning af det till Alnarps landtbruksinstitut utgående årsanslag med , hvaruti jemväl komme att ingå det belopp, som svarar emot de vid förra riksdagen å extra stat beviljade 6,000 R:dr om året. 3) Såsom bidrag till underhåll af två lägre landtbruksskolor på de orter och enligt de grunder, Kongl. Majit kan finna skäligt bestämma 4) Löneförhöjning åt agronomen Alfred Nathorst såsom resande undervisare i boskapsskötseln och mejerihushållningen 5) Arvode jemte resepenningar åt en ytterligare undervisare i boskapsskötseln och mejerihushållningen hvarförutan Kongl. Majit äskar Rikets Ständers medgifvande dertill, att resande undervisare i dessa ämnen tillförsäkras samma rätt till gradvis skeende förbättring i löne O O förmånerna, som kan varda af Kongl. Maj.-t för landtbruksingeniörerna bestämd C) Agronomer och deras elever. Under denna rubrik hvilken med afseende å numera gällande benämningar bör utbytas emot Landtbruksingeniör er och deras biträden, föreslår Kongl. Majit, att Rikets Ständer — med godkännande i afseende å landtbruksingeniörernas aflöning att, jemte det den första aflöningen fortfarande bibehålies vid 1,500 R:dr, densamma sedermera efter tio års verksamhet och berömvärd tjenstgöring må höjas med 1,000
Skrifvelse, N:o SI. 189 ”Fabriksoch Handtverksidkare vare likaledes oförhindrade att sine tillverkningar i hvad myckenhet sorn helst å landet afyttra”; hvarjemte Fabriksoch Handtverks-ordningen af nyssnämnde dag, den 22 December 1846, i 2 § lyder sålunda: ”Landtman vare ock, med bibehållande af den hittills dem medgifna arbets-och slöjdfrihet, utan särskild tillåtelse, oförhindrade alt, med biträde af sina hemmavarande barn och lagstadda tjenstehjon, till afsalu förfärdiga de fabriks-och handtverks-arbelen, hvilka, såsom föremål för husflit, kunna af dem åstadkommas.” Genom dessa och flera andra författningar är sålunda Rikets allmoge i allmänhet medgifvet att, hvar helst köpare finnes, försälja ortens afvel och afrad, och 5 § Handels-ordningen samt 2 § af Fabriksoch Handtverks-ordningen innehålla endast en bekräftelse af den landtman förut beviljade frihet till försäljning af landets produkter, hvartill, enligt hvad författningarna utmärka, äfven höra räknas husslöjdens alster. Den särskilda lagstiftning, sorn, lill förmån för ofvannämnde två släder och sju härader, innefattas i Kongl. Kungörelsen den 5 Juni 1822, utgör således endast undantag från stadgandena i 6 Kap. Handels-Balken, all ingen må å landet uppköpa och å nederlag hålla landtvaror samt dem å landet eller i köpstad försälja. Fördelen, som genom denna undantags-lagstiftning kan anses vara dessa orter beredd, synes sålunda blott tillgodokomma gårdfarihandlande borgare i städerna Borås och Ulricehamn, derigenom att de, på grund af 23 och 26 §§ i förenämnde Kongl. Kungörelse, ega alt af allmogen i orten uppköpa varor i parti samt desamma sedermera kringsända till försäljning i minut i öfriga delar af riket. Jemte förberörde undantags-beslämmelser innehåller Kongl. Kungörelsen den 5 Juni 1822 för öfrigt hufvudsakligen kontrollföreskrifter beträffande den meranämnde sju härader och två städer beviljade särskilda handelsfrihet.
No inträflär ganska ofia, i synnerhet med iildre storskifleskarlor, att de icke äro med alla formaliteter fastställda, och ehuru jag icke allenast innehar en viss egorymd, utan detta iunehaf står i fullkomlig öfverensstämmelse med storsk iftesk art an, kan jag dock, till följd deraf att icke alla formaliteter med afseende å densamma blifvit iakttagna, frånhändas en del af min jord. Det är detta man genom nu framlagda förslag velat förekomma. Jag har inom Ulsk:t tillstyrkt förslaget, och jag anhåller att det af R. o. Ad. måtte antagas. Frih. Raab: Jag kan icke förneka, att de af Gr. Mörner gjorda anmärkningar, att den nya §:n skulle komma i strid med allmänna lagen, och alt U. Sl:r genom den und. skrifvelsen skulle afsäga sig rättigheten att besluta i en lagstiftningsfråga, — äro al beskafienhet, att jag icke vill bifalla §:n sådan som den är. Men då det å andra sidan icke kan bestridas, att ju egoinnehafvet är deri rättvisaste delningsgrund, samt det följaktligen vore önskvärdt, om förändringen klefve beslutad, anhåller jag om Hr Gr:s oell Landtnäs propos. på återremiss. Hr von Koch: Gr. Mörner har rätt deruti, att denna fråga är af civillaes-natur, och denna åsigt omfattades af lagberedningen vid behandlingen af dess förslag till 4:de kap. ByggningaBalken. Skilnaden mellan civillag och ekonomisk lag är emellertid svår att uppdraga. Detta bör ske efter ämnets beskaffenhet, icke på grund deraf att ämnet vidriirts eller icke uti 1784 års lag. Det kan således icke förnekas, att Gr. Mörners anmärkning förtjenar afseende, och för att hjelpa sig ur förlägenheten, finnes väl ingen annan utväg än att begagna sig af ett något varsammare uttryck, så t. ex. att man icke gjorde någon aund. Maj. 409 anhållan». — Så vidt ja" vet, liar icke skiftesstadgan undergått någon förändring, med mindre R. St:r blifvit hörda, och R.