Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid de skjutsombyten, der icke någon postiljon medföljer, ansvare vederbörande postmästare och gästgifvare för postens befordran i föreskrifven tid. dast med undantag af det utföre Hallandsås och af ett annat, hvars hela längd icke utgör mer än § milj o. s. v. Slutligen må anmärkas, att, enligt Konung CarlXIIrs Postordning af 1718, ständige eller brefposten borde färdas minst i goda vägar 1 mil på | timmar, och i elaka vägar 1 mil på 1 timma, ryttare eller rännposterne ännu fortare. För det närvarande torde 12 högst 16 postiljoner vara tillräckliga, nemligen 3 för kurserne från Stockholm till Ystad och Carlscrona (d från Stockholm till Mjölby, 1 från Mjölby till Nåtebäck och vidare till Carlskrona, samt 1 från Nåtebäck lill Ystad); 3 för kurserne från Stockholm till Helsingborg och Götheborg, öfver Jönköping; 1 för posten emellan Den 21 J a n u a-r i i. Ystad och Götheborg ; 3 för postgången från Stockholm till Götheborg, vestra vägen, hvaraf den ena besörjer grenen åt Christiania; kanhända i för sommarposten åt Grisselhamn, som också jemte arne andra för vintern bestred den då vigtigare norra postgången, samt i i reserv. i3:o Hvarje post åtföljes af en tryckt timlistaj upptagande för hela kursen samtliga förekommande skjutsombyten, vid sidan af hvars namn och i särskilta kolumner uppföres till venster den faststälda tiden för postens ankomst och afgång, samt till höger lemnäs öppet rum att anteckna den verkliga, varandes dessutom arne kolumner för särskilta - Då timsedlarne skola utgöra kontrollen på postiljoner och postförare, har man trott sig böra gifva dem all nödig fullständighet, utan att införa ettskrifveri, som på en gång vore tidsödande och besvärligt för personer, som med all skicklighet för sitt kall sällan kunna förmodas besitta den att lätt och väl uttrycka sig i skrift. Man har trott sig finna - Den 21 J a n 11 a r i i. skilta anmärkningar af postmästare och gästgifvare samt förklaringar af postiljon eller postförare, allt efter faststäldt formulär.
Han lade brefvet till de andra, och hans hjerta krympte sig under brännande blygsel, icke derför att han ej kunde räknas bland talanger af rang – han hade ju aldrig syftat högre än att blifva en aktningsvärd förmåga – nej han blygdes vid tanken på hur osann, hur osjelfständig han varit. Han hade arbetat utan egen tro och menat sig kunna tigga en sådan af andra. Det var minnet af detta, som jagade rodnaden till hans kinder. Hvad ärelystnaden beträffar, så visste han knappt om han egde någon sådan, han kände blott att hellre än att i ståt och öfverflöd lefva skild från sina böcker och och literära intressen, skulle han vilja vara den ringaste tjenare i det andliga arbetets tjenst, obemärkt och förbisedd. Han lutade hufvudet i händerna och tänkte. Fadrens bondehat kom för honom. Hvad hade det varit? Ett ärfdt ståndshögmod, som gått från led till led, allt svagare ju längre det vandrat. Då det nådde till fadren, var det redan ingenting annat än ett tomt munväder, och det blef med åren en förklädd kärlek, som han icke ville kännas vid. Halfdan log – detta godmodiga, trygga leende, som han ärft efter sin far. – Han kände att han var ett med sin hembygd och dess befolkning; samma fel och samma egendomligheter gingo igen i hans eget sinne. Han tänkte på den glädje som en gång gripit honom vid hans gynnares ord om friheten. Denna glädje var blott en aning om individens rätt att vara sig sjelf, men han hade icke förstått det då, och det som han byggt på fantasien samt begäret att vara andra till lags, hade ramlat. Än sen? Det fans väl en fastare grund. Och så tänkte han på den snillrike författaren med de ömtåliga nerverna. Ännu beundrade han lika varmt denna formsköna lyrik, som på vågor af välljud vaggar läsaren bort från verkligheten, mot en hägring af drömmande skönhet, men han kände att landsbybarnet och mannen med de akademiska tendenserna icke kunde se med samma ögon, att det som gäller när man fått sin klassiska bildning så till sägandes till skänks, icke kan gälla för den som i smyg måst stjäla sig till några smulor. De måste gå skilda vägar.
Domhafvandens gravationsbevis, som upplyste, att vid liqvidationstillfället existerade endast Bankens inteckning; ty den min hustru innehaft, dödades den i(j Mars eller dagen efter Banko-Auctionen; och Herr Kl ase, i öfverensstämmelse med den afsigt, i hvilken han gjort försträckningen, att spara Banken allt bekymmer och inblandning i liqviden af hans fordran, träffade med mig den Den r4 September f. m. 177 den öfverenskommelse, 1:0 att Reversen j som hä»rföre utgafs den 4 Mars 1824, blef ställd att ej inlösas förr än efter sex Månaders föregången uppsägning j hvaraf med ledning af allmänna lagens esprit jag ansåg solklart följa, att om än denna Revers blifvit uppsagd dagen efter, då han utgafs eller den 5:te Mars, han dock ej varit betalbar förr än den 5:le September, ehvad han varit försedd eller icke med Herr Klases påtecknade medgifvande, hvilket här var alldeles öfverflödigt, ty jag trodde mig efter lag berättigad, att njuta uppsägningen till godo, innan betalning kunde komma i fråga; 2:0 att ej till inteckning anmäla densamma, förr än Banko-Anctionen den 18 Mars för sig gått, hvilket äfven iakttogs; hvarförutan Herr Klase, att än mera aflägsna Bankens omsorg i denna omstän* dighet, förklarade inför Notarius Publicus på stället, alt han ej äskade liqvid för sin fordran, den han tillkännagaf skulle, såsom hans afsigt varit, i egendomen få innestå. Delta lillkännagifvande fortsatte Herr Klase än ytterligare, då han, i egenskap af mellankommande part under rättegången, uppträdde inför Svea HofRätt med företeende af Original-reversen. Härförutan inlemnades i Banken inom föreskrifven tid så väl ätkomsthandlingar, de der styrkte vår egon* deräit till Egendomen före Banko-Auctionen _, sorn ock behörigt qvitto för erlagd 4l H. 12 Den i/\ September f. m. full betalning till Nordbergska Concursmassans syssloman.
Kunna hönsen verkligen betala sig, då ingången reqvisition sändes årgången En dugtig, pålitlig och skicklig de lefva på så hög diet? mot efterkraf med tillagdt porto. kokerska eller köksa erhåller plats d.) Vill någon lemna en billigare matsedel till på ett bruk i Vestmanland instundande en könsmadam. Lön 100 kronor. Svar till P. S. För Öfrigt bör komet i matsedeln utbytas » S. », Bånghammar. [tio] mot något mer hafre, ty hafre är äggdrifvande och korn skalbildande, således bör man under äggläggningen gifva mer hafre än korn. Helsingborg i september 1888. [522] Tandläkaren Constance B Undervisning meddelas åt damer och barn i alla slags handarbeten af elev af Handarbetets vänner; Uplandsgatan 30, 1 tr. upp t. venst. i porten, 11 — 1. 2 H S I I Annonser. Annonspris: LED / GA PLATSER. synnerligen lämplig present p. • * * g. 3 S 1 Steuoerafiskt Institut Innehållsförteckning: N. P. Jensen. illiga l e k t i o n e r lemnas a f undertecknad i franska, tyska och engelska språkens så väl talande som skrifvande samt åt nybörjare äfven i latin. Referenser i Wallinska skolan. Jetta Westerlind, Floragatan 10, 3 tr. [HG] Träffas kl. ' M — 6 e. m. raden. » plantskoleartiklar är nu utkommen och tillsändes franko. Handarbete. DIVERSE. Hvardagar och fullt jemförliga med de bästa utländska fabrikat. Tillhandahållas hos Hrr specerihandlare. [123] Iduns redaktion. Nytt! — o rj Praktiskt! Elever emottagas tillskärningskurs af barnkläder; priset Se n:r 10 af denna A n n a Carlsson. född Forssell. [122] l Nytt fortfarande till min fruntimmersoch endast 15 leronor. tidning. a m e r LO f-#- r o r En ung, bildad man med ståtligt utseende och oberoende existens, vågar härmed rekommendera sig i eder åtanke. I förstån mig väl!
Stolta qvinna, jag skall böja dig. (Högt.) Min fru, den jag beundrar ... älskar jag. Jag koketterar icke med min tillgifvenhet. Mitt valspråk är: allt eller intet. Allt eller intet är sannerligen en veritabel grosshandlar-maxim, herr Grefve, som höjer grosshandlarne betydligt ... notabene i deras egna ögon. Ni vill ej förstå mig, min fru. Jag vill då vara helt upprigtig. Det är er, jag egnar min hyllning, min kärlek. För all del kom ihåg att vi nu ej stå på theatern. Stodo vi der, och jag föreställde t. ex. en enfaldig, beskedlig bondflicka, som, förlägen, plockade med fingrarne på klädningen, skulle jag blygsamt niga för nådig Grefven och tacka aldra ödmjukast för den oförtjenta hyllningen; vore jag återigen en förnäm dame, eu qvinna af verld, er jemlike, skulle jag le så förtrollande, att ni blefve ännu mera förtjust än ni redan är; vore jag deremot en liten engel, herr Grefve, jag skulle då med en mild stämma hviska till er: mitt rike är icke af denna verlden. Och hvad svar ger ni mig, såsom fru Augusti? Om ni verkligen beundrar mig, är jag i edra ögon aldraminst ... hvad skall jag säga ... aldraminst en engel. Nåväl, då vet ni också mitt svar: vårt rike, herr Grefve, är icke af samma verld. Ni kan på sätt och vis hafva rätt ... men i alla fall. Hvad menar ni? AUGUSTI. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. A. LÖFVENSTRÅLE (afsides). LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. Qvinnan är en svag, rädd, blottstäld dufva. Och mannen, menar ni, är en dristigt flygande falk, en djerf slaghök, en modig, stolt örn, en...
Generalitetet, sorn innehafva penninge-Iönerär uppfort 14,500 Bd. äfvensom 3,500 Bd. till fyllande af en brist i Bif-Bevärings Begementets Stat einot hvad f. d. Bif-Drabant Corpsens Stats - anslag dertill lemnar. Dessa utgifter hafva hittills utgått af Hufvud-Titelns besparingar och enär dessa besparingar, enligt hvad de förflutne årens Bäkenskaper utvisa, lemnat betydlig tillgång , hvilket med säkerhet bör inträffa äfven hädanefter, anser Utskottet berörde utgifter fortfarande kunna bestridas af Besparingarne och det antydde behofvet sålunda minskas med dessa begge Summor sammanlagde, utgörande 18,000 Sedan Utskottet anser sig härigenom hafva ådagalagt möjligheten, att i den betrycka ställning, hvaruti Statsverket sig befinner, minska de betäknade utgifterne med 85,363 : 30. 8* desto häldre sorn, uti den be. 476 StatsUs 1c ttets B e tänk an den. räknade kostnaden för de å Kungsholms fästning vid Carlskrona tillkomne Arbets-fangsr, uppkommer en minskning af 4113 Bd. 45 sk. som utgör underhålls beloppet för desse fångar och hvilket utgår af de för fångars kostnad i allmänhet under 8: le Hufvud-Titeln uppförde medel derå tillökning vid denna Biksdag skett samt för den skull till Biksens Höglofl. Ständer hemställer att den underdåniga anhållan må göras det Kongl. Maj:t täcktes i de delar inskränka och låta bestrida utgifterne inom de Summor, som hittills erfordrats; återstår för Utskottet att utfinna tillgång till de derutöfver äskade 64,736 : 17. 4.
Utsk. föreslår nemi.: 1:0 myntenheten, kallad krona, till 1 r:dr riksgrs eller 3a sk. b:co; 2:0 dernäst en s. k. penning, svarande emot jgtdel af kronan, således 4 sk. g|. rist. riksg:s, samt 3:o en s, k. slant, svarande emot j5:del af penningen, således 5§f r:st. riksgrs. Att dessa ojemna och i bråk gående valörer ostridigt skola åstadkomma oreda i Iiqvider, lärer ej kunna betviflas. I fall decimalsystemets antagande anses nödvändigt och nyttigt, hvilken öfvertygelse jag dock ej till alla delar äger, skulle jag anse lämpligare, att myntenheten bestämdes till 5o sk. riksgrs; underafdelningarna blefve då 5 sk. och £ sk. riksgrs. De flesta Iiqvider ske vanligen antingen på större summor eller ock för smärre dagliga utgifter under 1 rrdr riksgrs; sällan inträffar, att just denna valör behöfver begagnas. Således skulle jag våga tro, att, med en sådan förändring, systemets införande komme att medföra mindre olägenheter. I fall af återremiss af betänk, anhåller jag vördsamt, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja till BancoUtsk. BancoUtskrs betänk. Nro 7 återremitterades. Gr. Cronhjelm: Sedan betänk, nu är återremitteradt, och ordföranden bland Bancofullmägtige hit uppkommit, anhåller jag att directe till de Hrr Fullmägtige, jag ser närvarande, få ställa några ord i detta ämne. Om en fortsatt sedelfabrication kommer att äga rum, blifver öfvergången till ett nytt myntsystem med hvarje dag allt svårare och svårare. När jag dertill lägger, att Bancofullmägtige, enligt sednaste Ständers beslut, äro förpligtade att i första han 6 H. 4< 3 22 D en 7
En af dessa rådgifvare har visserligen förklarat, att han för sin del aldrig kan tillstyrka något annat förslag, än just detta, men han är i denna sin lörklaring ensam; de öfriga hafva, så vidt jag rätt uppfattat deras yttranden, ansett, att man under nuv:de omständigheter icke kan frångå ett förslag, som biträdts af en så öfvervägande majoritet inom tvenne Stånd, Deu 7 December. 385 Stånd, och att derföre K. M. ej vill framlägga till R. St:r ett nytt förslag, innefattande modifikationer af det nu hvilande. Detta har blifvit oss klart och är väl också möjligt, men med allt detta är dock icke bevisadt, att icke möjligen ett förslag, innehållande modifikationer, som kunde tillfredsställa olika tänkande, skulle, om det från ett annat håll inkomme, vinna K. M:S Nåd. sanktion. Ar det så, finner jag mig, åtminstone af regeringens ställning till lrågan, alldeles oförhindrad att förfäkta den mening jag hyser, och hvilken jag icke i någon måtto har öfvergifvit. Hvad följderna i öfrigt vidkommer, så har jag, så vidt jag kunnat, beräknat dem, men jag får dock erkänna, att dessa beräkningar kunna i någon mån slå felt, och i det fallet har man ingenting annat att göra, än att öfverlemna följderna i en mild Försyns hand. Då man har ställt till oss denna varning, ber jag alt få besvara den med en annan. En talare yttrade här i går, att statsklokheten hviskat i hans öra, att han borde rösta ja. Jag varnar för sådana rådgifvare, som hviska sina råd. Också jag har en rådgifvare, efter hvilken jag rättar min öfvertygelse, mitt samvete; men det hviskar icke, det ropar högt: lägg nej, och jag skall ej tveka att följa dess maning.
Mantalsoch skattskrifvare åligge det alt, inom Januari månads utgång, enligt mantalsoch skattskrifnings-handlingarne, socknevis upprätta förteckningar på alla dem, som sig till bränvins-bränning anmält; börande å dessa förteckningar utsättas, hvilka månader bränvins-bränning af hvar och en utöfvas, äfvensom panne-rymden Och den dass, till hvilken redskapen hänföres, samt huruvida den är inrättad att drifvas med eld eller ånga. Desse förteckningar insändas till Kongl. Maj:ls Befallningshafvande, som ega att deraf lemna vederbörande del, för controll och eftersyn. Mantalsoch skattskrifvare äro dessutom skyldige att, inom ofvan föreskri ftie tid, tillställa vederbörande Krono-betjente samt de personer, åt hvilka Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppdragit försegling af bränvins-brännings-redskap, enahanda förteckningar å alla dem, som inom socknen sig till bränvins-bränning anmält, och böra sistnämnde förteckningar i församlingens sockenstuga eller å annat lämpligt ställe anslås. §. ii. Den, som, berättigad till bränvins-bränning, sig dertill vid mantalsskrifningen antingen icke angifvit eller ock anmält sig till mindre pannerymd, än hvartill han egt rätt, må, om han sedermera åslundar bränvinsbränning, för en del eller liela värdet utöfva, antingen under hela den Bevillnirigssamt yJLlni. Besv.- och Elon.-Utslottens Utlåtande, N:o 5. 1 5 tillåtna tiden, eller under någon af de i 8 §. omförmälda terminer, anmäla sig derom hos Kongl. Majlis Befallningshafvande, som eger att det sökta tillståndet meddela, såvida sökanden styrker sig hafva behörigen till Kror.o-Uppbördsmannen erlagt belöpande panne-rymds-afgift, beräknad i förhållande efter ofvannämnde tid. Andra Artikeln. Örn B rein vinsbrännings-reds bäjren. §. 12.
Fastighetsägarnes belägenhet i närvarande ögonblick framställer sig bekymmersam, i följd af det missförhållande, som en längre tid ägt rum och ännu fortfar, emellan de låga värdena på jordens produeter och de dryga utgifter, jordbrukets drift medtager — ett förhållande, hvilket, i förening med en i flere fall ännu ojemn beskattning och skyldigheten att fullgöra andre skuldförbindelser, utan utväg för jordbrukaren, såsom för andre Näringsidkare, att i produeterne af sin Näring äga ett hypotheksmedel till penninge-understöds erhållande, otvifvelaktigt skall blifva ännu mera kännbart under öfvergången från ett Myntförhållande till ett annat. Behofvet, att nu komma jordägaren till hjeljj, synes således icke böra ifrågaställas, — det ådagalägges annu närmare dels af det allmännare anlitande af Diseonterne, som denne MedborgareClass, och deribland jemväl innehafvare af mindre Hemmansdelar, i senare tider måst begagna, oaktadt att kostnaderne för desse lån, genom extra utgifter, öfverstiga den lagliga räntan, dels ock af den ofta befunna svårigheten, att annorstädes än uti visse Allm. Cassör, och äfven der under mångfalldiga omgångar och kostnader, erhålla lån emot fast pant. Utskottet har derföre, äfven med erkännande af den anförda sattsen, att Staten borj så litet som möjligt, inblandas i enskilde förhållanden, trott att Statens Betan k anden, N:o 38a. 385 mellankomst^ till beredande af nödig lättnad ocb mildring i en del fastighetsägares förlägenhet, af omständigheterne påkallas och bör begagnas, så vida Staten, ulan våda för sig, i detta hänseende kan lemna något biträde, och detsamma äfven kan meddelas, utan tyngd hvarken för nu varande eller kommande tiders skattdragande. Under andre vilkor anser dock Utskottet Staten icke böra inlåta sig i ett lånsysteme, och Utskottet liar, under förutsättning, att denna grundsatis af It.
Diseontsedlar skola inlösas med contant, undsättas icke Gäidenärerne, Sedelmassan ökas hastigt; men indragning följer straxt derpå: och då har man gjort ingenting annat än just jemt andra Aden af samma mesurer, som man klandrar, och säger hafva boredt det närvarande tillståndet. Mitt vördsamma förslag blir derföre, att antaga Utskottens hemställan i denna punct, med vilkor af den jemkning, som kan blifva en följd af FihalDiscontliqvidationen, och sålunda med 7.‘de samt 8 Herr Munck af Rofenjkold: jag förenar mig icke allenast med Friherre Hjerta uti dess framställning, utan ock med Friherre af Klinteberg uti hvad han yttrat, i afseende å Skånes belägenhet. Jag skulle tro, att då den sednare är Kongl. Maj:ts Befallningshafvande på stället, dess uppgifter icke böra af Ridderskapet och Adeln betviflas, helst när de icke äro angenäma. Om tillfälle nu är att öfverväga det förslag Friherre Hjerta framställt, så utber jag mig, att derutöfver ytterligare få föreslå* att utom den redan den 5i December 394 Den g Junii j. m. 1817 af BancoDisconten utlånte summa 6 millioner 724,000 R:dr, vid utredningen af FilialDisconterne en summa af 2 millioner 100,000 R;dr må i Diseontröreken qvarblifva, för att, i den moa den verkeligen ingått , åter utgå, och hvars fördelning til} särskilta orter bl ifver ett föremål för dät reglementarisk». Om ännu någon tvekan kunde uppstå om nyttan af ett låne-system®, i synnerhet för den Provins, der det redan blifvit börjadt , och som fournera! lifsförnödenheter, så må åtminstone denna tvekan vika för handelsförhållanden, oundvikeligen beroende af införseln. Jag tror nemligen för min del, att Cursen lika mycket höjes genom införskrifning af utländsk Spanpiål, som genom inhämske, Låneförsträcknin * gar.
Dessutom kunde, min lif och själ, en hustru, om hon hade något till utseende och något till krut i sig – en annan kommer aldrig i fråga – få den ingifvelsen att vilja vara med vid styret, och då bure det lyckt in i hecklefjäll i stället för till himmelriket. Jag vill ha en qvinna, som hvarken dimper i golfvet för ett kärft ord eller retar mig med qvinnotungs-qvickhet, om jag råkar slå ett slag i bordet. Känner far någon sådan, som dertill duger att med kraft förestå ett hushåll och icke kastar sidoblickar på andra män, när jag är från dörrarne?” ”Nej, son, om du har så stora förväntningar, torde det ej bli lätt att hitta någon.” ”Sak samma, far! Jag har i alla fall nu, sedan rederiet sålde fartyget, sålt bort allting, som jag sjelf egde, och gjort mig klar för resan. Om åtta dagar eller så ger jag mig af. Jag är säker om plats, när jag kommer – jag har goda gynnare i England.” Faderns ögon skymdes af ett moln. Så hjertegod sonen än var och i botten ärlig, mild och vek i själens hemligaste vrår, var dock ingen mer ömtålig om sin vilja, mer rädd att handla efter andras intryck. Sinnets snabbhet drog ofta ett täckelse öfver de gedigna egenskaperna, hvilka likt klara goda guldet lågo under det yttre slagget, och det var just fruktan för denna sinnets retlighet och vådliga makt som, då samtalet hunnit till denna punkt, förseglade den gamles läppar. ”Far är icke bitter i tankarna, hoppas jag? Allt i vänlighet ... men hvar man för sig.” ”Godt, son! Jag är icke bitter och kan dö på en sophög, blott jag har mina konsumenter i ordning för resan ... Hvar man för sig – bara käringpjoller att blodet är tjockare än vattnet.” ”Såså, farsgubben skall både lefva och dö som en fader, hvilken eger en rättskaffens son. Skam för den, som vore annorlunda och kunde glömma pligten! Tro mig – blodet springer allt som en varm ärendsven emellan föräldrar och barn, då sakerna äro som de skola vara.”
Den i September f. m. att Kongl. Maj:t velat anbefalla Commilterade, att för framtiden bilägga kostnadsförslag och speci (icalion , såsom veriticalioner, de redovisningar, som till Kammar* Rätten skulle ingå; af hvilket, allt det synes mig, att, sedan Kongl. Maj:t redan i Nåder i detta ämne beslutat, utan alt förebrå Commitlerade någon begången uraktlåtenhet, SlatsUtskotlet saknat anledning, att upptaga berättelsen om livad sålunda sig tilldragit, i ändamål alt dermed visa, att den fullständighet i redovisningen, som vid förvaltningen af Statens medel bör äga rum, icke alltid blifvit iakttagen; och får jag, i afseende på Committerades redogörelser tillägga, hvad jag förut baft äran anföra, alt Kongl. Kammar-Rättens RevisionsContoir, med undantag af mindre anmärkningar, som blifvit förklarade, äfvensom Rikets Ständers Herrar Revisorer, ej funnit något att anmärka vid redogörelserne efter år :Ö24> äfvensom jag ej upptäckt någon anmärkning, uti Utskottets nu under öfverläggning varande Utlåtande, vid den lill Utskottets granskning inlemnade redogörelsen för år 1828. Vidkommande slutanmärkningen, att hufvudböckernes afslutande blifvit fördröjdt, mer eller mindre, utöfver den lid, af Februarii månads utgång det påföljande året, som Rikets Ständer föreslagit, får jag endast nämna, att Kongl. Maj:t i detta afse - Den i September f. «i. 87 ende ej täckts Committerade något föreskrifva, men att hufvudböckerne alltid varit afslutade i så god lid, att revisionen deraf kunnat i rättan tid för sig gå, hvilket också deraf torde kunna inhämtas, att nuvarande StalsUlskott redan länge sedan haft 1828 års hufvudbok för sin granskning alt tillgå.
Således äro dessa rörelser endast narangifna, ulan atl det dermed på något sätt är sagdt, huru de skola bedrifvas. Man kan då mycket väl tänka sig, att ett bankbolag, som ville eludera delta stadgande, bestämmer, alt depositionsrörelsen sä inrättas, att någon ränta för de deponerade penningarne ej betalas, hvilket naturligtvis har till följd, att allmänheten ej begagnar sig af depositions-rätten, utan stadgandet endast blifver en död bokstaf. Det är således i sjelfva verket ulan all vigt, om rörelsegrenarne äro i lagen namngifna, eller icke, ty den verkliga garantien ligger i den §, som gifver K. M. rättighet att pröfva bolagsreglorna, och, om de icke befinnas tjenliga, vägra sin sanktion för bolaget. Pä grund häraf tror jag det vara i saken fullkomligt likgiltigt, ora de gamla eller nya bestämmelserna af R. o. Ad. antagas; men då de öfriga Stånden troligtvis bifalla Utskms förslag, skulle ett olika beslut af detta Stånd endast onödigtvis splittra meningarne och fördröja afgörande!, hvarföre jag för min del anser det vara bäst att bifalla mom. 26 Den 16 September, f. m. Frih. Palmstjerna: Man kan gerna bifalla förslaget, såvida man vill låta allt gå vind för våg och anser det vara likgiltigt, huruvida ett bättre eller sänne beslut fattas i en så vigtig fråga som denDa. Att möjligen de öfriga RiksSt:n icke aktgifva på den betänklighet, som möter ett bifall till denna §, kan jag för min del icke anse utgöra ett skäl för R. o. Ad. att göra sig skyldig till samma förbiseende och vid beslutets fattande åsidosätta nödig försiktighet.