Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Förenämnde framställningar §rq gjorda uti fullkomlig öfverensstämmelse med Kongl, Majrts ofvanberörde Nådiga Proposition, uti hvilken CanalDiscontens skiljande från CanalBolaget är föreslagen, ”1 den händelse likväl, att Kongl. Maj:t och Riksens Ständer finna för gqdt att annorledes härom besluta, och åter upplifva Disconten , bör CanalBolaget förklara sin bereds villighet att jnedverka till allmän nytta med Den 17 Martil, t. ttf, 155 de Medel, som Riksens Ständer finna för godt dertill bevilja, och på sätt som erfarenheten nu mera ådagalagt, ensamt kunna förena dep allmänna Rörelsens kraf af en Låne-anstalt med C. nalBolagets fördel. Canaloch DiscontPirectionernes afgi r>e Eetänkanden, i anledning af Bolagets beslut, blifva här jemte äfvep vördsamt bifogade och åberopade.” Jag vigar trq , att då allt detta af oväl? dige Domare granskas , skal} man deruti finna ett ganska bestämdt och ovilkorligt svar , utan andra anspråk emot Staten, än blott, Jiv d äfven Utskotten, efter en mogen granskning, funnit oundgängligt nödvändigt , ej endast för Götha Cana), utan ock för att åter ppprätta hela Rikets Fenningeqch CreditVerk; ptt lemporairt Biträde. Öfvertygad , att det ej undfaller upply? Stare Granskare, förbigår jag gerna , att vidlyftigt vederlägga och besvara det jagstridiga Förslag, att, utan allt Fordringsägarnes hörande, afgöra, att, hvad dem bjudes, skola de vara skyldige anse som det bästa, sapit att med lika kprrta, mep hittills högst ovanliga rättsforjner, tillerkänna sig Bolagets lagligen tiller, kände Disconträtt till 1835! Endast de våldsammaste Revplutioner hafva föranledt åtgär. der, sorn här midt under ordning och lugn föreslås. Hvarje uppmärksam Läsare finner med byad nqggranhet Götha Canaloch Malmö .V i 5 6 Den ij Alart ii, e. m.
Det förstnämnda stycket, i hvilket hr Hjertstedt själf spelade den unge älskarens, studenten Hartwigs ' roll, har väckt mycken uppmärksamhet i sitt hemland, Tyskland. Det kännetecknas också af en ungdomlig käckhet o c h omedelbarhet af mindre vanligt slag. Realistiskt är det nog, i mångens tycke kanske alltför realistiskt, så som det tecknar den första uppflammande ungdomskärleken utan mått, ulan gränser, med solskensglädje samt häftiga tvister och misstro o m hvartaunat. Allt detta är dock, som man säger riktigt taget på kornet. Den gamla o c h dock ständigt nya historien utspelas i en landtlig prästgård. De båda älskandes roller utfördes af fru Rundberg och matinégifvaren. Den första ger en förträfflig bild af den unga 18-åriga flickan, som i den första naiva kärleksyran hänger sig åt sin älskade. Fru Rundberg har här en af sina allra bästa uppgifter. Alla de olika skiftningarna, från det barnsligt ystra och tillitsfulla, det varma och kärlekstrånande till det djupt förkrossade o c h ångerfulla, kommo här till full rätt. Den framåtgående skådespelerskan kan ock räkna lejonparten af bifallet sig till godo. Hr Hjertstedt visade i den unge älskarens roll flere prof på riktig uppfattning och god framställningskonst. Något mera natur skulle dock ej skadat. Kyrkoherdens roll hade i hr Bceckström fått en mycket god representant, ej obetydligt bättre än hr Törnqoist som kaplanen; denne borde hafva kunnat göra något mera af sin roll. I en obetydlig, men för styckets utgång ödes I DU N 1894 diger biroll lyckades eleven hr Klintberg riktigt bra; utan all öfverdrift framställde han den unge fånen, som till slut, drifven af sitt hat mot fostersysterns älskare, aflossar ett skott mot denne, men i stället dödligt träffar systern. Stycket skulle emellertid alldeles säkert vunnit på, o m slutet kunde hafva åstadkommits utan denna teatermässiga knalleffekt. — Bifallet var mycket lifligt. Till efterpjäs gafs s o m nämndt det roliga lustspelet » Tre hattar », i hvilket hr Fredlikson o c h fru Seelig-Lundberg på ett förträffligt sätt utförde hufvudrollerna.
Förhållanderne i afseende på inkomster och utgifter hafva på sätt äfven RiksHulvudböckeine utvisat, varit följande: B al ance frän ur 1826. Hos Collecieuverne innestående 890: 5. 1. Uppbörd år 1827. Nummer-Lotteri-Medel: Utgifter är 1827: Utfallne Vinster Ordinarie Aflöning Collecteurernes Provision Postporto — Diverse utgifter, bestående i Extra aflöning, Castellette-Kamererarens provision, Provision å indrifne balancer, missräknings-penningar, TryckeriGesällers veckolön och hushyra, ljuspenningar m. m . 10,778: 38. g ^ Lefvereringar: Till Kongl. PiänteKammaren och Landt Ränterierne, Nummer-Lotteri-Medel 60,617: 37. 8. Till Rikets Ständers Riksgälds-Contor, Bevillning af Vinster 5,076: \2. ii. „ Wadstena KrigsmanshusCassa, Centonal 96: 38. 5. Balance den 3i December 1827. Hos Collecteurerne innestående, men inom April 1828 lefvererade Medel 5,574: 36. g. Deremot Credit: Utgifter är 1828. Collecteurers Provision 16,941: 34- n. Postporto 7,004* io* 6* Brudgafvor ■*•*••••«• 2,8o5: 16. ■ Ersättning till Lazaretts-Directionen . 800. — —- Diverse Utgifter, Extra Aflöning, Ca stellettKamererarens Provision m. m. 14,421: 39. Q-qqq Q90- 46 6 Lefvereringar: lill Kongl. RänteKammaren och Landt Ränterierne, Nummer-Lotteri-Medel 88,042: 34- 3* „ R. S. Vinster 161,250: 13.— samt Nummer-Lotteriets
Ankom ilen lä Nor. i823- Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, om den nya Evan• geliibokens antagande, på derom af Ilögv. FresteStåndet gjord under dånig framställning. Under den 18 sistlidne Sept. har Kongl. Maj:t behagat till Riksens Höglofl. Ständer i Nåder aflåta en så lydande Skrifvelse: (Se ira Sami. 2:a Band.) Denna Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse hafva Höglofl. Ridderskapet och Adeln, under den 5 October, Högv. PresteStåndet och Vällofl. BorgareStåndet, under den 30 Sept., samt Hederv. BondeStåndet, under den 9 Oct., jemte flere vid samma tillfälle gjorde anföranden, till Utskottet remitterat. Då det icke lärer tillhöra Utskottet att in^å i pröfning eller 6ig utlåta öfver sjelfva planen och innehållet af detta, försvenska kyrkan vigtiga, förslag till en förbättrad Evangeliibok med dertill hörande stycken; så anser Utskottet, till beredande af Rikets Höglofl. Ständers underd. Utlåtande: huru vida dess antagande till bruk vid den of - 1/J72 Be sv. och Ekon. Ut sk. Betänkanäen> fcntliga guds tj ensten ännu önskas, sig böra först erindra, om det sätt och den ordning, hvaruti detta arbete tillkommit och fortgått. Redan länge bade Svenska allmänheten önskat den förbättring i kyrkans Ritual, Psalmer och Religionsböcker, som tidens odling och ett värdigars sätt, att i så upphöjda ämnen uttrycka sina tankar syntes fordra, då vid Jubelfesten i Upsala, år 1793* styrande magten mötte den allmänna rösten , med en ecclesiastique comitéss förordnande för dessa ärenders beredning. En ny handbok, en förbättrad katheches och en utvaldt samling kyrkosånger äro de frugter, hvilka Svenska församlingen fått sedermera skörda af denna välgörande anstalt och påföljande tiders lika lyckligt fortsatta bemödanden.
Hr Lagerhjelm, hufvudsakligen byggde sin tillstyrkan af anslaget på den blifvande fördelen deraf för allmogen i orten. Detta har jag vågat bestrida. Jag har sagt, att ett sådant intresse kunnat möjligen uppstå, innan Uddeholms-bolaget tillegnat sig nära nog hela trakten; men att det numera svårligen kan uppslå, är min öfvertygelse. En värd ledamot, som säger sig hafva för längre tider tillbaka marscherat genom dessa trakter, har talat om Westerdalarnes intresse uti L »2 H. 5a Den 27 Mars f. in. företaget. Westerdalarnes intresse lärer icke annorhinda kunna beräknas i canalöppningen, än alt innevåname skulle vintertiden (lenita erforderlig spanmål vid Munkfors i stället för Carlstad, såsom det nu sker. Blifva slussarne öppnade vid Forshaga och Dejefors, så blir Munckforsen, sorn nu äges af Uddeholms bolag, troligtvis en nederlagsplals, nh. för ingen annan än Uddeholms bolag, af större spanmålspartier, hvarmed handel kan drifvas med Westerdalarne. Hvem sorn kommer att draga fördel af denna handel, lemnar jag åt en hvar att sjelf förstå, då jag sagt att Munckforsen äges af Uddeholm. Det är således sannolikt, att Westerdalarnes intresse blir ganska obetydligt, då det icke gerna låter tänka sig, att Uddeholms-bolaget, såsom spanmålsförsäljare vid Munckforsen, skall underlåta att s.ig tillgodo beräkna fraktkostnaden för spanmålens transport från Carlstad lill Munckforsen. Försåldes spanmålen vid Munckforsen lill samina pris, som i Carlstad, så vore det åtminstone en besynnerlig afvikelse från den inverkan af eget intresse, som vid dylika tillfällen vanligtvis äger rum. Frih.
Nu kan jag och alla de som äro delägare i privatbanken, försäkra Hr Hjerta, att då privatbankerne först inrättades och den minsta valeur, som då var medgifven, nemi. 2 r:dr b:co, begagnades, samt sedermera valeuren ökades till 3 r:dr 10 sk, och sedan till 10 r:dr, sä visa tabellerne, alt ju högre valeuren blef, desto färre personer gingo in i privatbankerne. Sedan ansågo de sin förtjenst ändock kunna bära en högre sedelvaleur och beslöto då, efter mycken öfverläggning, att utfärda sedlar å 50 r:dr. Detta skedde för att tjena allmänheten vid penningeremisser, hvartill de mindre valeurerne alltid äro obeqvämare, synerligen då det var fråga om att uppgifva nummer och datum på sedlarne i händelse af olycka. När dessa 50 ridrssedlar ulgåfvos, så hade det den följden, att de inom 8 till 14 dagar åter iugingo till privatbanken eller deras ombud. Följden deraf blef naturligtvis, alt privatbankerne mäste hålla mycket större cassör än förut, och man fann, att ju större valeurerne voro, desto förr kommo sedlarne in, under det att de små valeurerne voro utelöpande i åratal. Det var egentligen på de mindre valeurerne, som privatbanken vann. Skulle Hr Hjerta tvifla på denna uppgift, så kan lian, om lian så vill, göra mig den äran hemma hos mig, då jag kan få tillfälle att meddela vidare upplysningar i detta afseende. Man har ganska länge här ansett för en nödvändighet alt äga en så kallad privatbankslag. Afven jag instämmer deruti, ehuru jag anser, att uti de af K. M. utgilna octrojerua för vära privatbanker, en sådan lag redan är stiftad; men densamma liar icke utgått ifrån 11. St. och bar således icke all den visshet, som våra öfriga lagar; och på sådan grund skulle jag vara färdig att genast antaga den nu föreslagna lagen från början till slut, så framt det vore R. o. Adis eller R. Sl:s mening, att icke mera någon privatbank mätte kunna linnas.
Den femte i laget, den allra viktigaste personen — fast det ville förstås ingen af de andra erkänna — var Lisa. För resten hette hon inte bara Lisa, ty hvar och en af pojkarna hade sitt namn på henne. Knut kallade henne Lisabetta; Kalle kallade henne vanligen Lisa, men skulle det vara riktigt rart. så blef det Lissla. Tutte hade från början kallat henne Lisinka. Men naturligtvis tog då Pelle precis detsamma, och efter att Tutte klått opp honom för det, fick Pelle behålla det. Själf kallade han henne Lisatinka. Lisa var det mjukaste, raraste lilla ting i världen, alltid traskande efter pojkarne och beundrande dem. Hon hade ljust hår, som låg som ett » krusifix » omkring ansiktet, som Pelle uttryckte sig. Så hade hon stora grå ögon, en grop i hvardera kinden och en mun som alltid var glad • — sjöng och skrattade jämt. Det är någonting märkvärdigt med ett sådant där mjukt litet kvinnobarn. Det är så lätt och så rart och så fint, det dansar omkring, och egentligen är det inte alls roligt, o m det inte finns nånstans inte allt för långt borta. » En flicka — ph! — just som man brydde sig om henne. Men hon kan j u vara med, eftersom hon inte har nån ann ' att leka med. » » Javisst! » Första dagen hade allesammans hvar sin segelbåt och satte ut i hafvet. Lisa hade också en, en gul en med rödkantade segel. Och så seglade hela flottiljen långt, långt bort. Pelle och Knut och Tutte seglade till Batavia. A, hvad det var härligt att få lägga ut från land och sträcka ut på det vida, vida hafvet. Först var det lugnt och stillt — men så kommo storm och oväder — men hvad gjorde det — där stod man man sä- ker och bredbent på däcket och kommenderade. Ett segel! Ah, hvad är det! Man kikar efter flaggan! Ja, minsann, sjöröfvarflagg — skott — vapen som blixtra — svarta ansikten grina m e d hvita tänder — blod, som strömmar öfver däcket seger — naturligtvis! Så löper man in i hamnen och äter apelsiner. Det är Pelle, som spenderar på en half apelsin, som de förtära liggande på magen på klipporna.
Deri af de fleste i Holland år 3815 befinf ige Svenska Statens Creditorer, under den j 3 Mars samma ar, förTE. G. van de Poll utfärdade Fullmakt, att med Svenska Regeringen underhandla och afsluta om Capital - Sk uldens betalande. a:o Ofvanaberopade, emellan Kongl. Majits Commissarier och Holländske Creditorernes nyssnämnde Fullmägtig den 31 December 1815, angående Svenska Stats-Skulden i Holland afslutarfe Convention', med thy tillhörande Eilagor, samt ett till Riksgälds-Co ntoiret redan alkmnat qvittence af den 25 Junii 1816, hvilket bevisar, att den Contanta Conventions-Summan dess förinnan blifvit till fullo betald. 3:0 Den, genom Conventionen, och i följd deraf uti Amsterdam tillförordnade Liqvidat ionsCommittées Kungörelser och Annoncer tili Allmänheten; ibland hvilka befinnes en Kungörelse af den jy Februarii 1816, sorn bevisar, att >9 3 2 Stats-TJtskottens Betänianden. StutS'Ulskatteti Bctdnkanden.
I den upplästa punkten al Ulsk:s betänk, har Ulsk. icke påkallat något frånträdande af det beslut R. o. Ad. fattat lill följd af Ulsk:s förra betänk., hvilket Ulsk. nu vidblifvit. För den händelse, alt någon af Husets ledamöter skulle hafva mindre reda på del förhållande, hvarom här är (råga, torde jag få upplysa derom. I 10 § stod nemi. förut uppfördt ett regemente, efter hvars löner afgifterna skulle beräknas i afseende pä denna §, och i 5 § stod ett annat, och förmodligen hade händelsen gjort, att just till det i 10 § uppförda normalregemente blifvit antaget det som hade de största lönerna. Nu har Utsk. ansett, att ett regementes officerare icke borde betala afgifler för större lön än de verkligen erhålla, och detta är orsaken till Ulsk:s förslag i denna punkt. Ex Hr Gr o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att ifrågavar. punkt lades till handlingarne. Ropades ja. 12:te punkten, ang:de gjord anmärka, derom, att doctorsbref borde lika med cammendeursbrcf charteras; och 13:de punkten, ang:de förändrad lydelse af stadgandet rör:de charlering af stadsf scalers fullmakter. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 14:de punkten, an gide chartwafgiften för Svensk mans af Konungens lief. hide eller magistrat utfärdade pass till utrikes resa, och utlandsk resandes af Statsministern för utrikes ärenderne utfärdade pass att i Riket inkomma. Hr Printzenskjöld, Carl: Jag vågar för min del vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. skulle finna lämpligast alt utan något yttrande lägga denna punkt till handlingarne, ty, på sätt jag i min reservation ådagalagt, äro verkligen pass utfärdade af Statsministern för utrikes ärenderne belagde med högre charta än 3 r;dr.
Jag vill blott hafva underställt, hulu kraftigt straffdomar, lalida i December 183g, kunnat verka till återställande af späkt och lagom bland militären på sommaren t838. Föi blifvande vid mitt förslag, med det tillägg blott, alt ståndrättsdomar i fredstid icke verkställas innan anmälan skett till Konungen, begär jag återremiss af Utskins betänkande. Gr. Mörner, Carl Göran: Då jag begärde ordet, var det för att göra ett tillägg eller meddela en upplysning i afseende på den bristfälliga motiveringen i Ulsk:ns förslag, och hvad jag sedan hört gifver mig ytterligare anledn. att afgifva densamma. Genom K. circuläret af 1812 är stadgadt, att ståndrätt kan i fredstid användas, då myteri eller uppror inom trupp utbrister, och alt, då det dömmes till straff, domen, innan den sättes i verkställighet, skall underställas Konungen. Då denna upplysning lägges till de skäl, i6o Den 3 April e. m. som Utsktns betänk, innehåller, torde R. o. Ad. inse, alt det stadgande, sorn redan befiunes, är tillräckligt. Frih. von Döbeln, Napoleon: Jag inser nyttan af [1. Ex. Hr Gr. Lövvenhjelms motion. Det är nödvändigt för disciplinens skull, att rättvisan hastigt kan skipas för alt förebygga återfall i samma brott. H. Ex. Hr G r. L öwenhjelm: Med anledn. af den ytterligare motivering, som Gr. Mörner afgifvit, får jag yttra, att 1812 års circulär icke är mig okändt, samt att denna författning är ganska vis och visserligen utgör en förbättring i vår krigslagstiftning. Men det gifves många brott, som ej kunna hänföras under cathegorien af rent myteri och som dock fordra det hastigare afdömmande, som, medelst ett genast statueradt exempel, oftast förekommer den brottslighet, hvilken annars kostar många lif. Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Ulsktns betänk. N:o 49 kW af Ii. o. Ad. bifallet. Likaledes biföll R. o. Ad. Lagsamt Allm. Besvärsoch'Ekon.
Ständer hemställt, församlingarne, utan hinder af hvad Kyrkolagen och serskilde författningar i detta ämne föreskrifva, må ega med deras Kyrkoherdar öfverenskomma om den tid för Gudstjenstens början, sorn för hvarje ort kan finnas mest lämplig, dervid likväl borde iakttagas, att sådane öfverenskommelse!’ icke förr än de af vederbörande Consistorier blifvit pröfvade och fastställde, må till efterrättelse gälla; äfvensom att i händelse stridigheter inom församlingarne uti dylike frågor sig yppa, desamma då till Consistoriernes afgörande skola öfverlemna®; hvarjemte Kongl. Majrts Nådiga Resol. den 4 Julii 168g tillåter att aftynsångarne i Norrländska Städerne, den tid af året då korta dagar äro, må börjas kl. r. Vidare finnes stadgadt uti Kongl. Resol. på allmogens besvär den 17 September 1723, att Biskopar och Consistoriel’ böra hålla noga hand deröfver, att Gudsljensten å landet i rätter tid begynnes, och uti Kongl. Brefvet den 2g Maji 1752 att der Presterne hafva flere Gudstjenster samma dag att förrätta, bör Consistorium tillse att intet missbruk förelöper genom allt för sen Gudstjenst. Dessa stadganden synas således, jemte deras syftemål af ett noggrant iakttagande af den redan påbjudné tift, innefatta ali den frihet för fö-rsa mlingarne, att efter omständigheterne och olika locala förhållanden, om tiden för Gudstjenslernes början besluta, som kan önskas, hvadan Utskottet anser något vidare stadgande i detta afseende icke erfordras, helst i händelEih. till R. St. Dcsv. och Octon, Utsk. Utlåtande N:o 75» se någon förändring af Gudstjensttiden inom församlingarne i Hufvudstaden eller Rikets större Släder skulle åstundas eiler linnas af behofvet påkallad, sådant i redan föreskrifven ordning kan tillvägabringas, utan att blifva föremål för Rikets Höglofl.
Det af Herr Hjerta anförde skäl, att myntväsendets vacklande skulle hafva inflytande på slantarne, tror jag ej vara riktigt. Det är tydligt att om myntvärdet försämras, stiga lika så väl slantarne, som ali annan koppar, och då det är fråga om samma metall myntad eller omyntad, så måsta Verkliga värdet stå i samma förhållande. Örn således Ridderskapet och Adeln skulle finna , att förbudet emot utförsel af slantar bör upphafvas, så, då den finare kopparn är satt tilt 2 procents utförseltull, hemställer jag, om icke slantarne kunde få utföras emot 1 procents utförseltull. I afseende på möjligheten, att kopparpriset skulle stiga så högt, att slantar med fördel kunde utföras, finnes det correcfif, att Konungen äger rätt förbjuda dem till utförsel. 752 Den 20 Augusti f. m Grefve Cronhjelm : Til! hvad Friherre Cederström yttrat får jag tillägga! i anledning af hvad en värd talare nämnt . att i fall kopparprisen uppsteg? till 166 R;dr, Staten skulla tå mynta för intet, att jag ej tror det ut länningen heldre köper slantar, än annan koppar. Herr Grefven och Landt Mar (lälken gjorde proposition till bifall af d?n å Kopparslantar iös reslagne Inkommande Tullprocent. Bifölls. Hvarefter Herr Grejven och Landt Marskallen frågade, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Kopparslantar tingo utföras. Ropades Ja Herr Grefven och Landt-Marskalken före slog i anledning deraf, att Utgående Tullen å Kopparslantar kunde till 1 procent bestämmas. Herr Hjerta: En procent är alldeles för litet , då utförseln förut varit förbuden. Jag förstår ej , huru det kan vara obekant, att det är beständiga förändringar med kopparprisen. Kopparn har varit myntad till 50, 100, 120 och 166 R:dr, och hvar är den girantien, som en ledamot omtalt, att om kopparprisen stiga, Den 20 Augusti j. nt; 7 53 stig*» utlänningen icke heldre tiger den myntade kopparn.
Den 25 J a n u a r i i e. m. må återremitteras, för att omarbetas, så att en granskning deraf för Ståndet blifver möjlig. Jag åberopar till stöd för denna begäran icke Grundlagen, utan endast vanligt menniskoförstånd. Friherre Cederström: Herrar von Hartmansdorff och Hjerta hafva sammanstämt deri, att jemkningsförslaget från Utskottet skulle öppna ytterligare tillfälle för Ståndet alt besluta öfver detaljerna; och Herr Hjerta har tillagt, att Utskottet icke kan föreslå någon jemkning i detaljerna förr än alla fyra RiksStånden deröfver beslutat. Jag utbeder mig i anledning häraf att få uppläsa en korrt stropli ur 56 § RegeringsFormen: Göras i Riksens Ständers plena icke några anmärkningar emot ConstitutionsUtskottets yttrandej hvite detsamma såsom ett Riksens Ständers utlåtande s hvaröfver först vid Tiästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nejskall kunna beslutas. När nu ett Riksstånd till grundlagsenlig behandling godkänt hela Memorialet, men de öfrige dervid gjort anmärkningar, återstår ej annat för Utskottet, än att i de delar, der en gemensam tanka blifvit till Utskottet remitterad, uppgöra jemkningsförslag, det vill säga, med hänseende till BondeStåndets beslut, föreslå en sådan voteringsproposition, som Herr Lefren ganska riktigt uppgifvit, ty någon annan kan icke uppställas, samt 59 H. 8 n6 Den 27 Januari e. tn. derjemte de voteringspropositioner, rörande detaljerna, som kunna blifva en följd af skiljaklighelerne i de öfrige tre Ståndens beslut sinsemellan.
Medan landtmannen, hufvudsakligen vändande ryggen åt jordbruket, användt sin, sina tjenares och hästars tid och krafter på skogens förödande, — har den s. k. småskogen hinderlöst inkräktat och inskränkt hans ängar, kanske stun dom åkrar, och följaktligen årligen minskat hans ladugård och dess afkastning och lika naturligt äfven afkastningen af hans alltmer utmagrade och vanskötta åkerfält. Och som den till afverkning och försäljning dugliga skogen årligen i samma mån dels medtagits och dels endast på mera aflägsna trakter kunnat finnas, -— så hafva ock de s. k. »skogsförtjensterna” städse förminskats. Emellertid hafva de en gång jemförelsevis mera rika och lättvunna förtjenster, som från början bländade och missledde den kortsynte landtmannen, inledt honom i kostsamma, ofta för kropp och själ förderfligt lefnadsvanor; och vinsten af det hela har blifvit: sedernas förfall, ökad flärd och fattigdom För enhvar, som tager detta lika bevisliga, som sorgliga, af alla i Norrland kända och af alla der varande redliga fosterlandsvänner erkända förhållandet i öfvervägande, lärer det ligga för öppen dag, — att inbyggarne, synnerligast i de tvänne nordligaste länen redan starkt hotas att råka i det största elände; ty skulle nu, hvilket Gud nådeligen förbjude, en serie af så hårda år, som från och med år 1831 till och med år 1838, inträda — och auspicierna båda icke godt, ty nyss hafva fyra hårda år följt på hvarannan — så blefve följden ovilkorligen antingen hungersnöd eller folkets fullkomliga utarmande. Och således måste ock vara lika uppenbart, att, om räddning ännu möjligen skall kunna gifvas, — en gräns måste skyndsamt sättas för åtminstone den späda och omogna skogens nedhuggande. På grund af och i öfverensstämmelse med det 6 Motioner i Preste-Ståndel 1865.