Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Omkring ett dukadt bord nu plats har tagit En samling män af mörklagd De söka än densamme, Davids-sonen, Den store Mästaren från Nazareth. judeätt, Och midt i kretsen af de tolf Han synes, Och liksom förr här bröd och vin nu skiftas, Den store Mästaren från Och underbara ljuda denna stund Nazareth. De orden: » Tag, ty det är min lekamen På kända dragen nu som alltid kvila Och detta i mitt blod ett nytt förbund. » Ett majestätiskt lugn, en stilla frid. Och spörjer mänskotanke, där den famlar, Med kärlek och med vemod blicken dröjer I allt för Vid dem Han lämnar i en farlig Ett bu7 ' nasinnc djupa innebörden tid. Men emot detta lug ?i af himmelskt urspnmg Helt sällsamt männens anlet bryta höga rymder ljus ej ser — Af denna Herrens handling anar mer .. af, Ty öfver dem gå drag af sorg och ångest Men dämpadt orgelspel i tempel ljuder, Som mörka skyar öfver upprördt haf. I stormigt sinne är det åter lugnt, Och sorg är lisad, balsam lagts på såren, De hört. att afskedsstunden ?m är ?iära, Och bördan trycker icke mer så tungt, Att de i striden snart allena stå. Ty hvarje hjärta känner, att Han nalkats. Vi Mästarns sida sorglöst ha de vandrat. Fast intet dödligt öga Honom sett, Nu stundar kamp, nu tränger ångest på. Att Han är nära, Han, den » Vi veta ej hvarthän Du går, Den store Mästaren från De klaga; ej vägen, » Herre, är det jag? » kärleksrik. Det är som själf på evighetens Han af dess förlåt tröskel, » Väl är det mycket jag er säga ville, Men I ej makten att det bära än. » Och stilla han sin blick mot höjden och vin kring lyfter bordets rund Och hviskar: Några ord i telefonistfrågan af Mathilda Roos. följa, Och sorgset så Han lyktar, deras vän: bröd Ett blad ur våra arbetande systrars lif. lyfta vill en flik. Men männen ej de höga tankar Och skiftar Vitis / dæa. följer: Men ord af himmelsk visdom till de sina Den sista gång Han talar kärleksrike, Nazareth.
Hvad angår Jöns Månssons från Malmöhus län och Per Bengtssons från Calmar län gjorda förslag om inskränkning af den åt kyrkoherde, genom 6 § 2 morn., lenmade rösträtt, får Utskottet, som på anförda skäl tillstyrkt bifall till nyssnämnda prostens Tranei motion, med hvilken dessa förslag stå i full strid, följaktligen hemställa , att Jöns Månssons och Per Bengtssons motioner måtte förfalla. Beträffande prosten Klintbergs och Ola Månssons från Malmöhus län yrkanden, att sökande till folkskolor icke böra få samtidigt ingifva sina ansökningar på flera ställen, så anser Utskottet, att ett sådant förbud skulle innebära en obiliig inskränkning i lärare-personalens frihet att om sig och sin verkningskrets disponera, hvadan, och då för öfrigt några tvingande skäl till utfärdande af ett dylikt förbud icke synas vara för handen, Utskottet vördsamt tillstyrker, att berörde yrkanden måtte förfalla. I afseende på de af prosten Klintberg, riksdagsfullmäktige Tobias Lind och Jöns Månsson gjorda yrkanden om bestämmande af laga afoch tillträdestid för folkskole-lärare, anser Utskottet, att det förr eiler sednare torde blifva nödvändigt, att en bestämd en gång om året inträffande laga afoch tillträdestid för folkskole lärare utsättes. Öfverallt är nemligen till lön åt folkskole-läraren anslagen någon, om än inskränktare jordrymd, hvaraf afkastningen för året icke utan svårighet skulle kunna delas mellan tvenne eller flera, under årets lopp afoch tillträdande lärare. Då folkskole-lärare, vid sin bortgång genom döden, efterlemnar hustru och barn, fordras äfven en kristlig omvårdnad om dessa i deras, efter hvad man på förhand kan antaga, mestadels obemedlade belägenhet, att de icke sättas i nödvändighet, att allt för brådstörtadt lemna den af mannen och fadren i lifstiden innehafda lägenheten. Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, A7:o 91. 9 ten. Pä dessa grunder och då 1
Bolaget som öppet förklarat sig utur stånd att fullfölja Schaktsänkningen, hvilken förmedelst Statens vid sista Riksdag lemnade understöd blef påbörjad, men för inträffade omständigheter måst inställas, har redan förgäfves i flere år sökt utfinna medel till Schaktets fullbordan, såsom enda villkoret för Verkets fortfarande drift; men sådant oagladt vilja Utskotten föreställa sig M detsamma såsom redan färdigt, och under denna förutsättning tillstyrkas ökade premier. Den fordran af Staten, som enligt" mitt förslag, på Bolaget skulle öfvwlåtag, bestående uti 2:ne serskildte summor, till det hår ofvan intagne belopp , med 5 procents rånta årligen, ingår enligt hvad jag ofvan anfört, efter hand nied vissa procents afbetalning å Capitlet till ungefärligen samma belopp årligen, som hittills uti-premier blifvit utbetaldt. Den verkar således föga eller intet på Statens öfrige transactioner och blir vida mindre tryckande än de af Utskotten föreslagne premier. Antagom endast att Stenko! för året såldes till too.ooo tunnor, så uppgår premierne ä 8 sk. per tunna, till j 6,666 R;dr 62 sk. Banco. Denna utgift för Staten , som äfven kunde ökas i mon som rörelsen utvidgades, skulle då den genom afskrifningen indrogne räntebetalning af 10,000 R.'dr afdroges från premiernes belopp, och desse således endast anses utgå med 6666 R:dr 32 sk. dock på mindre än 5© år uppgå till samma summa, som jag till afskrifning föreslagit, eller som år det samma, att Staten på denna tid , igenom besparade premier hade återfått hela den afskrifne summan. Staten gör således ingen uppoffring, då deremot allt hvad som enligt Utskottens förslag, uti premier efter denna tid skulle utgå, vore och förbi ef en fortfarande förlust uti beständigt tilltagande, i samma molm som 1 örrisen utvidgades och drefs påen störr« skala. JXten 3 K* eimi ar f» ms. SI Vid sådant förhållande och då ostridig?
Hr Lefre'n har så fullkomligen uti sin motion utvecklat alla de skäl, som kunna tala till förmån för det nya myntsystemet, att han kunnat bespara sig den mödan att uppsöka ett ytterligare befordringseller insinualionsmedel uti texten af de nya btcosediarna. Han har nemi., såsom det synes mig, gjort Bancostyrelsen den förebråelsen att å dessa sedlar oriktigt hafva utfört det motsvarande silfvermyntets halt. Beslutet härom fattades före mitt inträde i Bancostyrelsen, och det är således ingen personlig åtgärd, jag har att försvara; men jag hyser den öfvertygelsen, att mina colleger i denna sak ingalunda gått oriktigt till väga, ty om man tager i betraktande den knappt märkbara skillnad, som genom det tillåtna remedium kan uppkomma, skall det befinnas innehålla den vigt fint silfver, som sedel texten i enlighet med myntordningen af år i83o utsätter. Jag är nu icke i tillfälle att närmare utveckla skälen för denna min öfvertygelse, ty min hesa röst tillåter mig ej att vara utförlig; men ytterligare nöjaktiga upplysningar skola, om de erfordras, isinom tid varda meddelade. Hvad sjelfva saken beträffar, vill jag icke bestrida det vetenskapliga värdet af Hr Lefre'ns förslag, hvilket ingalunda påkallar mitt omdöme; men jag bestrider, att det i närvar, tidpunkt är tillämpligt, emedan större delen af de kostnader, som blifvit nedlagda uti nya sedelmyntet, derigenom vore förspilda, hvarvid jemväl bör ihågkommas, att det nya sedelmyntet är sådant, att del omöjligen kan förfalskas och nära nog icke eftergöras. När härtill kominer, att förslaget skulle lända till förvillelse bland allmänheten, ser jag icke, hvarföre man ej kan ännu några år uppskjuta med dess antagande. Man har öfver 10 år talat och beslutat om åtgärder att få ett verkligt mynt i rörelsen, att låta Banken gora rätt för sig, och ännu ar man icke dermed färdig, ännu vacklar man, då fråga är att verkställa. Har man en gång fått saken, nog kan man få namn derpå.
När åter genom skiften enstaka egendomar tillskapas af så små hemmansdelar, att blott en åbo på en sådan är besutten, och denne enstaka åbo erhåller endast fjerdedelen så stort utrymme för skog, som det här för fyra åboer beräknade; vill det svårligen låta sig göra att på detta lilla utrymme och med styrkan af ett så ringa jordbruk vidtaga de nödiga åtgärderna, hägnads upprättande och underhållande, indelningen till trakthuggning i 100 lotter; och denna svårighet ökar sig för ännu mindre hemmansdelar och mindre skogslillgång. Ett åttondedels mantal, såsom enstaka besuttenhet, skulle efter det framställda exemplet få 9-g tunneland skog alt freda, och 100:delen deraf eller 3 kappeland att årligen afbruka. I mån af tegens litenhet måste ock den årliga afkastningen o n t o . o blifva ojemn, då icke hvarje minsta fläck af marken kan vara lika tätt beväxt med lika stora träd. Utom det dryga besväret att hålla hägnad omkring den lilla skogsparken, måste således den enstaka åbon vidkännas olägenheten att stundom sakna en kanhända betydlig del af sitt årsbehof. Vöre deremot byelagens och hemmanens skogar oskiftade; så skulle i skogägande byar och hemman ingen hemmensdel finnas, som ej kunde ingå i den blifvande anstalten. Hvarje skogssamfällighet finge då en gemensam, efter dess tillgång och användningstiilfälle afpassad skogsmassa, der fällningar 104 och återplanteringar skedde samfäldt, och hvarje större eller mindre delägare ulbekomme sin andel i den årliga tillgången. Hägnadsbesväret omkring skogen, fördelt på alla, bletve lindrigt, och den årliga tillgången vore jemnare, i den man fällningen hvarje år öfverginge en större vidd. Nu åter måste en ganska stor mängd af utskiftade små hemmansdelar, såsom innehafvande alldeles för små skogslotter, att kunna efter methoden skötas, helt och hållet från anstalten uteslutas, och en ändamålsenlig skogshushållning på dem anses overkställbar. I stället att hafva kunnat draga nytta af sin lilla andel i den samfälda skogen, blifva de nu i sjelfva verket innan kort skoglösa.
Direktionen förbinder sig alt, efier fem års förlopp från slutet af det år, derunder första hälften af lånesumrnan blifvit Ivftad, lill Riksgälds-kontoret årligen erlägga åtta procent å hela lånebeloppet, hvari - Stals-Ulskoltets Memorial, N:o 280. 19 genom lånet hommer ritt anses så till kapital, som efter två för hundra beräknad ränta fullt inbetaldL; börande Direktion dessutom, intill dess inbetalningen af ett till liqvid förfallet belopp verkslälles, derför erlägga fem procents årlig ranta; 2:0 en af samma Direktion utfärdad serskild förskrifning, hvarigenom, till säkerhet lör ifrågavarande låns återbetalning i stadgad ordning, de under Direktionens disposition ställda inkomster pantförskrifvas; och 3:o merbemälde Direktions förbindelse att, efter den al Kongl. Maj:t i nåder fastställda plan och ulan alt framgent väcka anspråk å ytterligare bidrag härtill af statens medel, fullborda det arbetsföretag, för hvilket detta lån blifvit beviljadt. § 66. Sedan ett belopp af 1,000 rdr, jemlikt Kongl, brefvet den 3 Juni iS45, blifvit från Riksgälds-kontoret utanordnadl utaf det vid sistförflutne riksdag kapilenen Ballzar C r otis t ra ml beviljade lindet stöd för utarbetandet och ordnandet af bans Samlingar, angående den fordna Egyptiska Byggnadskonsten, så bör, derest bemälde kapiten inom i85o års slut fullgör de med ifrågavarande understöd förenade åligganden, detsammas återstående belopp, två tusen riksdaler, enligt Kongl. Majts nådiga föreskrift, af Riksgäldskontoret utbetalas; hvaremot lian i annat fall kommer alt anses hafva förlorat all lätt till detta understöds vidare åtnjutande. § 67. I öfverensstämmelse med Kongl.
Men sedan de stora krigen voro slutade, föreningen med Norrige fulländad och våra diplomatiska förhållanden blifvit ordnade efter Rikenas nya ställning, så lemnades, ehuru Norriges bidrag började med 1815, följande årliga tillskott, som på extra utgiftsmedlen alfördes efler 48 sk:s kurs, men i sjelfva verket utgingo, likasom det ordinarie anslaget, i Hamb. b:co, nemi.: för år 1817 25,ooo. 181 181 182 182 182 >8^ 57,900. 247-900- Fördelad på 7 år, lemnar denna summa ett årligt medeltal af 35,4oo r:dr Hamb. b:co. När dessa läggas till det ordinarie anslaget 90,000 r:dr, så upphommer en årlig tillgång, utom Norriges bidrag, af i25,4oo r:dr Hamb. b:co, som, efter 128 sk:s kurs, utgöra 334,4°° r;dr Sv. b:co. De 307,666^ r:dr, som cabinettscassan nu i medeltal för de 5 sista åren uppburit, gifva således omkring 27,000 r:dr mindre årlig tillgång än cassan hade före 1823. Också äskade K. M. då alt 5o,ooo r:dr Harab. b:co måtte anslås till extra och hemliga ministeriella utgifter, hvaremot extra utgiftsfonden kunde minskas till 5o,ooo r:dr Sv. b:co. R. St. vägrade, men liöjde ministerstatens ordinarie anslag på förenämnda sätt och hänvisade i underd. K. M. att af fonden för alla extra utgifter äfven taga de diplomatiska, för hvilka Konungen ansett årligen behöfvas 33,333-y r:dr mera än hela berörde fond utgjorde. Huru det då kommer sig, alt cabinettscassan, som före 1823 gjort skuld med större tillgångar, sedermera ådragit sig en ännu betydligare, är lika förklarligt, sorn det för vederbör, måste synas otroligt, alt R.
Om man så vill, kan man sönderdela Rossis spel ej blott i Othello, utan i alla de roller, i hvilka han här uppträd t, i många smärre enskildheter, och man skall finna, att hvar och en är en utmärkt fin, sannolikt länge fortsatt och riktigt genomarbetad studie efter naturen; men dessa studier af enskildheter förena sig till ett så verksamt helt, att åskådaren, äfven om han är van att genom sönderdelning söka förklara resultaten, icke finner annat än en sammanhängande kedja af hvad man skulle tro vara ren natur från början till slut Detta gäller fullt upp hans Othello, Kung Lear och Shy-lock, men onekligen i mindre grad Rossis Hamlet Hvaije enskildhet är också där en utomordentligt fin och otvifrel-aktigt högst riktig studie efter naturen, utarbetad i samband med konstnärens väl öfvertänkta uppfattning af författarens af-sigt, men däraf uppstår icke en så helgjuten verkan, som i de andra rollerna. I Rossis Hamlet ser man för mycket af studierna, ty dessa lyaa igenom vid framställningen. Alt är regelrätt, väl öfVertänkt, förträffligt i enskildhet, men det beräknade kan icke döljas.Man intages af det sätt, hvarpå skådespelaren i denna roll, liksom i alla andra, säger hvad han har att framföra, en oöfver-trafflig » diktion », jag skulle vilja säga oupphinnelig, om jag icke ännu för ett par år sedan hört Ristori framsäga ett stycke ur Dantes » Inferno »; man förvånas öfver hans alltid ovanligt uttrycksfulla ansigtspel; man beundrar den furstliga hållningen, hvilken han aldrig glömmer bort hos prins Hamlet; man känner sig rörd af hans spel med Ofelia i tredje akten, där hans » gå i kloster », olikt många andra Hamlet-framställares sätt att säga det, är af så stor verkan, samt med modera i samma akt, kanske en af Bossis allra bästa scener; och likväl är det hela alt för afvägdt, för omständligt och så att säga understruket för att kunna göra det omedelbarhetens intryck, som ensamt är i stånd att skänka » illusion ».
Yi hafva nemligen på bordet liggande ett af ConstitutionsUtskottet den 26 sistlidne November afgifvit Utlåtande, hvari Utskottet redan uttalat sin tanka om saken, då i början deraf säges: ”Enligt både Regeringsformen och Riksdagsordningen skola Rikets Ständer, i kraft af förstnämnde Grund - Den io Februarii f. m. 189 ”lag, livart femte år sammankomma; Det”ta Grundlagsbud, efter ordalydelsen tol”kadt, förutsätter, alt tiden bör räknas från ”sammanträde till sammanträde, elier ungefär från den öfverståndna Riksdagens ”början till den påföljandes.” Det skulle således, i min tanka, vara ohöfligt mot ConstitutionsUtskottet att, genom remiss af denna fråga, förutsätta, alt Utskottet nu skulle frånträda dess för några månader sedan yttrade mening. En Ledamot bar föreslagit, att ExpeditionsUtskottets Memorial måtte läggas till handlingarne, på den grund, att Tre Stånd redan bifallit detsamma. Af hvad jag redan yttrat följer, att jag ej kan gilla detta förslug. Om Tre Stånd bifallit Memorialet i strid mot Grundlagen, så böra vi derföre ej afstå vår rätt att besluta på annat sätt. Förmodeligen hafva de, såsom ofta nog bänder äfven bland Ridderskapet och Adeln, afgjort frågan utan öfverläggning och eftertanka; och vi böra göra dem uppmärksamma på vigten af att noga iakttaga Grundlagens föreskrifter. I denna afsigt anhåller jag om proposition, att ExpeditionsUtskottets Memorial må, såsom olagligt, läggas till handlingarne, och vi derefter få skrida till bestämmande af dagen för nästa Riksdags början. Herr von Hartmansdorff, August: Jag begärde ordet i afsigt att föreslå Memoria-* i4o Den 10 Felt rua r i i 1. m. lois läggande lill handlingarne; men då flere Ledamöter redan föreslagit detsamma, , afstår jag från att vidare yttra mig i saken. Friherre Boye, Fredrik: Mig synes denna sak vara ganska enkel. ExpeditionsUtskottet har inkommit med en förfrågan, och bör hafva svar derpå.
Stats-Contorets ofvanberörde förteckning uppförde poster af tillsammans 2,402 Rdr 23 sk. 8 rst., nu skolat hemställa, att Stats-Utskoltets UtlåtandeN:o 108. 9 att jemväl öfriga uti Kongl. Maj:ts Lill Utskottet aflåtne Nådiga Skrifvelse omnämde förskotter af tillhopa 2,ii5R:dr 43 sk. må, genom beloppets afförande å öfverskotten af StatsVerkets Inkomster, Kongl. Stats-Conloret ersättas. Stockholm den 13 December 1844* Häremot afgaf Herr Norin en så lydande reservation: ”Enär redo visningen för dessa utgifter icke varit föremål för Rikets Ständers Revisorers granskning, och en partiel revision af Siats-Utskottet icke kan anses instämmande med Grundlagens mening, finner jag, för pnejudicatets skull, afskrifningen ännu icke hafva bordt tillstyrkas.” N:o 1 08. Ank. till Exp. Utsk. (t. i5 Dec. kl. 11 f. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss ä f d. Krono-Fogden C. West lin gers och f. d. Hiirads-skrifvarén G. Lindfors's anderd, ansökning om eftergift af ådömdt ersättnings-ansvar i följd af uraktlåten debitering och uppbörd. (L, A.) Kongl. Majrt, som vid föredragning af en utaf f. d. Kronofogden Carl Westlinger oell f. d. Häradsskrifvaren, numera Kronofogden Gustaf Lindfors i underdånighet gjord ansökning, att af nåd varda befriade från ådömdt ersätlnings-ansvar, i följd af deras uraktlåtenhet alt debitera och uppbära de åtskilliga finntorp uti Nås och Floda Socknar af Stora Kopparbergs
Hr von Hartmansdorff har redan uttryckt detta, och jag får således blott förena mig med honom. — Här har vidare blifvit yttrad t, att då delta mål till afgörande förekommer, skall deröfver ej få debatteras, utan endast röstas med ja och nej. Emot en sådan tolkning af 56 §:n Reg.Formen får jag, för min del, reservera mig. Der står:— ”hvaröfver först vid nästa riksdag, och då endast med ja eller nej, skall kunna beslutas.” Deraf kan jag ej draga annan slutsats, än att beslutet skall blifva med ja eller nej; men emot en inskränkning i riksdagsmannens rätt att öfverlägga och meddela sina kamrater i Ståndet sina tankar samt reservera sig, måste jag protestera. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag anmälte mig, innan Hr Bråkenhjelm yttrade sig, och är af honom förekommen, hvarföre jag nu afstår från den anmärkning jag ämnat göra. Frih. Hamilton: Jag måtte hafva uttryckt mig, alltför otydligt, då min mening kunnat blifva så uppfattad, som Iir Bråkenhjelms anmärkning visar. Mig liar det aldrig kunnat falla in att begära ett beslut, som skulle verka till åsidosättande af någon § i grundlagen, och således trodde jag, att någon närmare utveckling af frågan ej erfordrades. Jag är nu förekommen af Hr von Hartmansdorff, och det länder mig till någon tröst, att åtminstone han förstått hvad min mening var, ehuru han i ett annat afseende missfötstålt mig, Den i5 Februari f. m. då Iian trolt mig hafva begärt, det R. o. Ad. skulle uppdraga sin Landtm, att påskynda de öfriga Ståndens beslut. Äfven i detta afseende mäste jag uttryckt mig otydligt, eller också ligger misstaget bos Hr von Hartmansdorff; ty jag har blott velat begära, alt R o. Ad. skulle förena sig i en anhållan hos Hr Frih. o. Landtm., att han måtte tillkännagifva Talmännen i de öfriga Stånden, att frågan här i nästa plenum skall förekomma, med anhållan, att den hos MedSttn måtte företagas på samma dag.
N:o 15, med förslag till ändring i 28 § Begerings-formen, att lill vissa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena Evangeliska; N:o 16, med förslag till den ändring i 18 § Biksdags-ordningen, att Mo saiske trosbekännare må erhålla rättighet att deltaga i riksdagsmannaval; N:o 17, med förslag till den ändring i 5 § 3 momentet Tryckfrihets-förordningen, alt hinder icke må vara för Mosaiske trosbekännare att kunna till Jurymän utses; N:o 18, med förslag till ändring uti 90 § Begerings-formen. Förslagen, enligt Memorialen N:ris 15, 16, 17 och 18, antogos att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. och N:o 19 med lörslag till den äudring i 53 § Biksdags-ordningen, att beslut icke må i något Stånd fattas, derest icke minst trettio Ledamöter tillstädes åro. Ståndet beslöt, att till Konstitutions-Utskoltet, såsom Ståndets gemensamma tanke, hänvisa det förklarande, all ej må af något Stånd beslut fattas, derest icke Bih. lill B. St. Maj 1860. minst en tredjedel af ett Riks-Stånds vid riksdagen närvarande Ledamöter tillstädes äro. S. I). Föredrogs ånyo San.mansatla Stafs-, Lagsamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 7, i anledning af dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående förnyad författning om utskrifningssättet och inrättningen af allmänna bevärings-manskapet, dels ock enskilda motioner i samma ämne. Härvid förekommo lill pröfning nedannämnde §§ af det författningsförslag, hvilket Utskottet i ämnet afgifvit, nemligen: § \- Bifölls, dock, hvad det sednare momentet angick, med förbehåll af öppen rätt lör Ståndet att särskildt pröfva §§ 2, 4 och 18 i förlättningsförslaget, då de föredrogos. §§ 2 och 3. Biföllos. § 4. Återremitterades. § 5. B fälls. § 6.
Len, som anser att vid 3:dje mom. af 6Irsta § i BankoRegIem. bör införas ett så lydande tillägg: »Vill någon tjensteman, som, i stöd af 79:de § Riksd:sOrdn:n, är berättigad till säte och stämma såsom Riksdagsman, tjenstledighet begagna, bestrides tjenstgöringen hälften å Bankens och hälften å dens bekostnad, som tjenstledighet åtnjuter», röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås förslaget om ett sådant tilläggs införande vid nämnde §. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sorn följer: Ja — 23. Nej — 16. I fråga om den härefter förekommande 10:de punkten yttrade: Hr Ehrenhoff: Om jag denna gång kommer att något längre än vanligt uptaga R. o. Ad:s tid, hoppas jag att derför vinna Ståndets öfverseende, och anhåller derjemte att någon upmärksamhet måtte skänkas åt hvad jag har att andraga. Talaren upläste härefter följande anförande: Tålamod och fördragsamhet äro under vanliga förhållanden, så väl i det enskilda som allmänna lifvet, tvänne hufvuddygder; men dessa kunna stundom sträckas så långt, att de urarta till brottslighet mot det samhälle hvari vi lefva. Förtryck och orättvisor taga vanligast dessa dygder i anspråk; men då förtrycket antager form af personliga förföljelser, och orättvisa blifver högsta rätt, då vanpryda de så väl mannen som medborgaren. Till denna gräns hafva händelserna före och under denna Riksdag men isynnerhet BankoUtsk:s nu föredragna Betänk, fört mig. Tillräckligt verldserfaren för att ej hysa så stora förhoppningar att jag på en gång skulle hinna det mål hvaråt jag sträfvar, kunde jag icke heller ega nog förmätenhet att vilja tilltro mig hvarken förmåga eller inflytande att på en dag tillintetgöra den byråkratiska rättsskipning, som åratal stadfästat inom R. St:rs Bank.