Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bico årligen, att användas såsom ersättning lill den person uti Banken, som, uppå BancoSecreterarens hemställan, blifver af Bancofullmägtige förordnad att vid räkenskaps-göromålen inom Bancofullmägtiges Expedition Secreteraren biträda, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; FÖrstdrkta Banco-Viskottets Memorial, N\o 135. 3 vinner Nej, så kommer, i enlighet med Banco-Utskottets Betänkanden Nås 36 och 44, att vid Bancofullmägtiges Expedition anställas ett räkenskapshilräde, med åliggande att granska och med hvarandra jemföra alla till Fullmägtige inkomne uppgifter, rörande räkenskaps-förhållanden, samt, i händelse något dervid befmnes alt anmärka, sådant för Fullmägtige tillkännagifva; att upprätta de sammandrag, som kunna vara anbefalda; samt att tillhandagå ej mindre Fullmägtige än Banco-Secreteraren med alla erforderliga utredningar och uppgifter i räkenskapsväg; skolande till nämnde räkenskapsbiträde uti Bankens allönings-stat på supplementar-staten, under titel: ”serskiltda löner, anslag och arfvoden för personer, som icke tillhöra någondera af ofvanupptagne tjenstegrader”, uppföras ett arfvode af Boo R:dr B:co. Denna votering utföll med 82 Ja och 3^ Nej. Och sorn Ja sålunda vunnit, var beslutadt, att Bancofullmägtige berättigas att på Räkningen ”Obestämda Supplementar-staten” disponera ett arfvode af högst 000 R:dr B:co årligen, att användas såsom ersättning till den person uti Banken, som, uppå Banco-Secreterarens hemställan^ blifver af Bancofullmägtige förordnad att vid räkenskapsgöromålen inom Bancofullmägtiges Expedition Secreteraren biträda. Andra voteringen.
Ständer vid åtskilliga föregående tillfällen uttalade åsigt, att Staten måste anses ega befogenhet att, såvidt sådant vore erforderligt till afvärjande af vådorna af en allmännare skogsbrist i särskilda delar af riket, bestämma sådana inskränkningar i den enskildes dispositionsrätt öfver sin skog, hvarigenom dess framtida bestånd kunde betryggas, vill Utskottet dermed allenast hafva anmärkt, att i detta afseende redan hos den lagstiftande magten stadgat sig en strängare åsigt, än att dess tillämpning under förliandenvarande förhållanden bör ifrågakomma. Utskottet har ofvan uttryckt den mening, att man för närvarande måste gifva vika för den rådande och i många hänseenden väl berättigade ömtåligheten mot alla verkliga eller förmenta ingrepp i den enskildes rättigheter. Men då Utskottet, i fråga om åtgärderna för den enskilda skogshushållningen sålunda låtit bestämma sig af det rådande allmänna föreställningssättet i nyssnämnda hänseende, har Utskottet, med aktgifvande å detta allmänna föreställningssätt, icke ansett sig böra gå längre i undfallenhet än af detsamma påkal - Santman*. Siats-, Lagsamt Allm. Bcsv. och Ekon.-TJtsk. Betänkande N:o 50. 59 las; och i afseende härpå företer sig den omständigheten, att, sedan under sednare tider uppmärksamheten blifvit fastad på vigten för det allmänna af skogarnes bestånd, den verksamhet, hvilken för tillfällig vinning riktar sig på deras förstörande, blifvit, så att säga, ställd utom det allmänna omdömets skydd. Om också den tid ännu icke är kommen, då Staten måste begagna sin rätt att föreskrifva reglor äfven för hushållningen med enskildes skogar —- i afseende hvarpå likväl bör erinras derom, att förslag blifvit framställda om samfällda privatskogars ställande under allmän vård, om andra enskilda skogars indelning till trakthuggning, örn åläggande för enskilde såväl att plantera skog å mark, hvilken ej till annan odling är tjenlig, som ock att återplantera skog, der den blifvit fälld, samt att dessa förslag icke saknat understöd — så torde dock allmänna omdömet numera vara moget för åtgärder till förekommande af verklig skog sförödelse.
Antingen hade Jeanette, som satt henne närmast, icke hört, eller brytt sig om frågan, alldeles upptagen som hon var af de andras prat; men nu svarade hon: «Åh hon for bort redan i går, med sin söta mamsell! Den menniskan hade så förhexat henne, att hon ju hvarken såg eller brydde sig om någon annan.» «Du är bra otacksam Jeanette,» förebrådde henne Emma, «hade de båda ej varit så flitiga tillsammans, så hade du minsann ej fått svänga dig i din nya klädning.» Majorskan nickade henne ett vänligt bifall. Jeanette låtsade ej höra, men svarade på broderns anmärkning att: «Leonna var en förbannadt vacker flicka!» «Det är visst bra, om du ännu tycker så om några år; ty jag vet hvad jag vet!» yttrade Bata och klappade händerna. «Hvad betyder väl hennes vackerhet» anmärkte Wendla R. med en grimace, «när hon icke vet bättre välja sitt sällskap.» «Den mamselln kan ju vara ett hederligt fruntimmer nog — fastän hon icke har ett von i släpet,» sade majorskan litet retad, «och talanger hade hon också. Hon talade tyska med den resande herrn, och litet är det visst, som jag förstår af sång och spel, ehuru jag har hört något af hvarje, men efter mitt tycke gjorde hon båda delarna bättre än mången annan, jaha gjorde hon så! — Lagmannen berömde henne sjelf, och han förstår nog hvad som duger. Lagmanskan sade att fröken Nordenskans är en söt och god flicka, och det har jag hört af andra förut. Att hon är vacker sågo vi ju alla.» «Det må hon vara!» inföll Jeanette, med en knyck på näsan, «men både pappa och mamma sade också, att hon ännu behöfver bildas och lära «savoir vivre.»» «Hvad var det hon ännu behöfver lära?» frågade majorskan nyfiken, men erhöll intet svar. Hon vände sig med samma fråga till häradshöfdingen, som stod med ryggen mot närmaste trädstam, och hvilken äfven hört hvad Jeanette sagt. Antingen kunde han ej återgifva ordet på svenska, eller ville han göra sig qvick, nog af, han svarade fermt: «litet fransyska, min nådiga!»
Det förfärligaste var, att kvinnan ej gjorde något för att undgå sitt öde. Hon stod stilla, förlamad af vissheten, att hennes dom var beseglad och att ingenting kunde ändra den. Hon hvarken bad eller flydde. Hon kröp ihop som en hund inför en vred husbonde. De sicilianska kvinnorna veta hvad som väntar dem, då de sårat sin mans ära. Den enda, som sökte försvara henne, var donna Micaela. — Aldrig skulle hon bedt Marcia bekänna, sade hon till Piero, om hon vetat hurudan han var. Hon hade trott, att han var en ädel man. En ädel man skulle hafva sagt så här: Du har handlat illa, men detta, att du bekänner ditt brott inför alla och utsätter dig för min vrede för att rädda barnet, försonar allt. Det är nog straff. En ädel man skulle hafva tagit barnet på ena armen, lagt den andra om hustruns lif och gått glad till sitt hem. En signor skulle hafva handlat så. Men han var ingen signor, han var en blodhund Hon kunde tala bäst hon ville, mannen hörde henne ej, kvinnan hörde henne ej. Det var, som hade hennes ord kastats tillbaka af en ogenomtränglig mur. Barnet kom just då fram till fadern och sökte draga till sig hans hand. Han såg förgrymmad på pojken. Nu då denne var klädd i flickkläder och hade håret slätkammadt och tillbakastruket vid öronen, såg han genast likheten med Marcia, som han ej märkt förut. Han sparkade undan Marcias son. En hemsk stämning rådde på torget. Grannarna fortforo att stilla och långsamt draga sig undan. Många gingo ogärna och med tvekan, men de gingo dock. Mannen tycktes endast vänta på att den siste skulle gå. Donna Micaela upphörde att tala, i stället tog hon bilden och lade den i Marcias armar. »Tag honom, min syster Marcia, och må han skydda dig!» sade hon. Mannen såg detta, och det tycktes öka på hans vrede. Det var som skulle han ej mer kunna invänta den stund, då han blef ensam. Han drog samman kroppen. Han var som ett rofdjur före språnget. Men bilden hvilade ej förgäfves i kvinnans armar. Den utkastade bevekte henne till en handling af den största kärlek.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 28 November 1862. Pehr Ehrenheim. Af Friherre Cederström, Rudolf, angående pension åt framlidne Yice-konsuln Alexander Pettersens enka. Framlidne Vice-konsuln Alexander Pettersén i Egypten ådagalade emot de landsmän, som besökte nämnda Iand, en synnerlig hjelpsamhet och verkligen broderlig välvilja, som å en från fäderneslandet så långt aflägsen ort voro af oskattbart värde. Ingen af våra sjöfarande, som under de sednaste 20 åren anlupit Alexandrias hamn, har hemkommit utan att högt prisa det stöd och den tjenstvillighet, han erfarit af Pettersén; en förmån, så mycket mera värderik, som de båda Generalkonsuler, hvilka under denna långa tid haft vårt lands angelägenheter i Egypten om hand, icke egde kännedom om Svenska språket och ej heller nog kunskap om våra Svenska förhållanden, att kunna på ett fullt deras goda afsigter motsvarande sätt sköta, hvad af dem äskades. Att, vid sådant förhållande, bördan af den vigtiga Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 325 tjensten föll på Pettersén, inses lätt, Då icke destomindre, vid inträffad ledighet, Herr Testa’s i Konstantinopel ådagalagda förtjenster befunnos böra belönas med Generalkonsulatet i Egypten, blef Pettersén, som dock af Vice-konungen derstädes på det varmaste förordats till tjenstens erhållande, vid detta tillfälle förbigången, och, om han, seende sig utan hopp om befordran vid fortfarande täflan med meriterade utlänningar, nu tog afsked från den lönlösa Vice-konsuis-beställningen, sä undandrog han likväl ingalunda sina landsmän en fortfarande välvillig omvårdnad af deras angelägenheter, deri de ock alltjemt vände sig till honom om råd och bistånd. Detta vitsordades ock af det förtroende, Herr Testa jemväl honom egnade.
Landtm, framställer till R. o. Ad:s beslutande hvad af Hr Lagerhjelm blifvit föreslaget. Jag tror, alt 69 §:n Reg.Fm dertill ger fullkomlig anledning. Frih. Cederström, Jacob: f anledn. af den siste talarens yttrande, får jag hänvisa till 56 §:n Reg.Ftn, hvarigenom all fråga derom lärer böra förfalla. Ilr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Jag kan icke tro, att någorstädes i grundlagen kan vara Ståndet förment att mangrannt förena sig i hvad Hr Lagerhjelm anfört, nemi. i anhållan, att StatsUtsk. måtte inkomma till Ständerna med ett sådant förslag, som han uppgifvit. Jag tror icke, att detta innebär ett på förhand faltadt beslut, utan endast ett åliggande att inkomma med ett förslag. Jag kan åtminstone icke anse, att Hr Frih. o. Landtm, behöfver ens draga i betänkande att göra en sådan propos. till Ståndet, nemi. huruvida det förenar sig med Hr Lagerhjelm i den önskan, att StatsUtsk. måtte inkomma med ett sådant förslag, Hr von Hartmansdorff: Om mina tänkesätt i sjelfva saken torde jag icke behöfva något yttra, de hafva redan blifvit uttalade. Men om sättet att behandla frågan, anhåller jag att få säga några ord. I saken synas de fleste iedamöterne af detta Stånd hafva förenat sig med Hr Lagerhjelm, men Hr Frih. o. Landtm, lärer icke kunna göra någon framställning till Ståndet att förelägga StatsUtsk. att -i sak yttra sig på ett eller annat sätt; det är StatsUtsk:». ensak. Det enda föreläggande Ståndet kunde göra, vöre i Den i5 Maj e. m. 727 afseende på tiden, inom hvilken Utsk. borde yttra sig, ifall nemi. SlatsUtsk. hade försummat sig, men det är icke händelsen.
§. till fol/anbe lybelfe, nemligen: 2:bra Capitler riffa §. borgenårer, forn tillftåbeS fommit efter be fallelfer af Slåtten eller ©omfjafmanben, font i t. €ap. 1., 2. ocf) 3. §• §. tfgeS, fiola genaft in# får Slåtten utfe, eller ocf fig emellan »ål/a ocl> för Slätten namna erne eller flere ©obe S)iån, jjelfl bofafle ocf) bein forn fjelfme fafegare åro, att ben aftråbba egenbomen till formaltning emottaga. Sfr boet af ringa bejFaffen&ef, ocf> milia borgenärer formalfningen bera/ åt en ©ob S)lan anförtro, mare bet tillåtet, ber Slåtten profmar att bet fle ma. borgenårer ege ocf att mebbela ©obe SDlån foreffrift om förvaltningen iber fåbant nobigt anfe& govorbnanbe för ©obe SJlån flall af Slåtten utfarEjafc a:bta £ap. 2<j:tc §. SffFa ©obe tDfån ellet ©teoman belöning, bå (Fola 33orgenårerne ar mode ambern utfatta, antingen till mifjt af hundrade elletefter annan grund; boel: må ti ©pfffomånd arfmobe efter tib räfnäs 5(rfmobe, forn för fajt egenbom belöper, få ocF Foffttaben^ för bef? mård ocb forfåljning, ffola af egen* bomend afgålb od> fopeffiding utgå; ocb njuten feban intecfningdbafmare betal* ning, l)wat i fm ordning. turnia ©obe SOJdn eller ©floman ej meb SBcr* genårerne om arfmobe famjad, prdfme Stätten ^mat> be ffåligen förtjent bafma. €j må ©obe
Sedan Borgareoch Bonde-Stånden afslagit Ridderskapets och Adelns inbjudning alt instämma uti dess och Preste-Ståndets beslut om beloppet af den personella ersättning, som Professor Cederschiöld å Allmänna Indragnings-Staten bör åtnjuta, och den för votering uti berörde fråga, uti i5:de punkten af Siats-Utskottets Memorial N:o 3oi, föreslagne voteringsproposition, blifvit af alla Riks-Slånden gillad, samt den uti bardra punkten af nämnde memorial upptagne voteringsproposition, angående huru stor andel af Menufactur-Discontens vinstmedel, som Lill Hiksgälds-Contoiret bör levereras, jemväl numera blifvit af samtlige Riks-Stånden godkänd, har Förstärkta Stats-Utskottet denna dag öfver berörde propositoner anställt votering i följande ordning: Första Voteringen. Den, som, med gillande af Siats-Utskottets Utlåtande, bifaller, att för Professor P. G. Cederschiöld personelt måtte å Allmänna Indragningsstaten anvisas 600 R:dr årligen, under vilkor och förutsättning, att derigenom försvinna ej mindre de 566 R:dr 3a sk., han förut från extra utgiftsfonden uppburit, än ock de roo R:dr, som till honom utgått af Carolinska Institutets stat, och finnas inbegripne i de för Institutets reglering nu beräknade tillgångar; dock att, om Professor Cederschiöld skulle, ulan lönens bibehållande, ifrån innehafvande Professors-beställning vid berörde Institut afgå, den personella ersättningen å Indragnings-staten då må lörliöjas till det belopp af 1000 R:dr B:co, som Kongl. Maj: t i Nåder föreslagit, voterar Ja; den det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer, i enlighet med Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, att för nämnde Professor personelt å Allmänna Indragningsstaten anvisas Jlih. till R. St.
Hvad denna sista omständighet beträffar, vill jag blott erinra, hvad säkerligen många personer inom och utom detta hus kunna intyga, att i närheten af sjelfva liufvudstadeu, på skogarna i de densamma omgifvande trakter, tusentals famnar ved af begagneligä vindfällen årligen bortrutna emedan den dryga upphuggningsoch transportkostnaden, i förening med det ständiga öfverflödet af Finsk ved i hamnarna, icke lemnar utsigten öppen för någon förmånlig afsättning af denna vara. Fördenskull, och då nu fråga blifvit väckt om utarbetandet af en ny Tulltaxa, får jag vördsammast hemställa, 0111 icke uti densamma borde införas högre tullafgifter för den Finska importen, än som nu äga rum. — Om remiss häraf till vederbörligt Utsk. anhålles. Lades på bordet. Vidare uppläste Hr af Robsahm ett memorial, angrde tillägg i grundlagarna i afseende på Riksdagsmanna-arfvodena för de 3:ne öfriga RiksSt:s Ledamöter; menli. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att denna motion, tili följd af 81 §. Reg.-F., icke här kunde upptagas, utan ägde Hr af Robsahm att, om han det åstundade, dermed vända sig directe till Constit.-Utskottet. Gr. Löwenhjelm, Gust.: Betraktande, huru långt det redan lidit på sista motionsdagen, anser jag mig gå R. Den i Mars c. m. o. Ad:s önskan till mötes, då jag nu blott i korthet uppgifver innehållet af följande mina motioner, under förbehåll att vid remissen få utveckla moliverna för desamma. Hvarefter Gr. Löwenhjelm uppläste följande fyra motioner: 1:0 Jag föreslår, att lön på stat måtte samtliga Landsfiscaler anslås till ett, efter orternas respectiva dyrhet graderadt belopp af fr. o. m. i5o t. o. m. 4°° Rtdr B:co. För det fall att ett sådant anslag icke skulle blifva beviljadt, föreslår jag, att R.
I slutet af albumet fanns en särskild afdelning för hennes elever. Med tillgifna ord talade hon om dem alla, men med förkärlek dröjde hon vid bilden af en ung man; det var den skicklige harpisten C. O. Lundin, som sedan han under ett par år fyllt sin gamla lärarinnas plats i vårt hofkapell, nu brutit sig en vacker och det svenska namnet hedrande bana i Paris, där han för närvarande har ett utmärkt engagement vid Opera comique. På en hedersplats i salongen stod den gamla artistens trognaste vän — harpan. Och ännu ljuda hvarje dag dess strängar under hennes händer. Den föryngrande makt, som säges bo i musiken, har också sannerligen tryckt sin stämpel på denna dess trogna utöfvarinna, som vid sitt åttioårs-jubileum med så barnaklara ögon kan se på lifvet, med så varmt hjärta älska det och med så friska toner förIjufva det. Lycklig den, för hvilken det så kvällas! Johan Nord / ing. H e m m e t s jEtt hem! Som Jivar m a k t finnen väl är så dyrt och jtivad Mer finns S m å ett ord, kärt? uppå den vida jord eftersträfvansvärdt ^ln hemmets solbelysta ^Dit världens väder icke Men vrå, nå. är dig rätt dess sällhct ^tlar du väl tänkt kär, uppå, ^Hur mycket ansvar hemmet Jiur långt dess makt Jiur samtid och hur ' Sin daning få jy hemmet lär, kan nå, eftervärld invid dess härd? är en liten värld, ^Dct är den storas frö. " öm altarflamman vid dess härd 3&lt;år slockna ut och do, fDå 3 blir det äfven vida världen och kallt öfvcrällt. Som vattnet för 3 mörkt stora ringar en kastad sten går, Så hemmets anda, ond som ren, XiH når. vida kretsar Zfrån hemmet flödar ~i) ch framtid ondt skördar, och goclt, hvad det Zf ' rån hemmet gå de unga " Och ge åt tiden svunnen framtids " Och denna släkte dess trogen är.
Kan du det icke, då är du passlös och då förnekar jag din sändning och en den Helige Andes utomordentliga gåfva åt dig, utan anser dig för en simpel lösdrifvare inom kyrkans område, och vill icke höra dig. Henna profvare ligger nära till hands äfven för den enfaldige. Om kristna kyrkan någon tid kunnat vara nöjd och belåten med det allmänna prestadömet och undvara ett särskildt prestcmbete, hade det väl varit nu, då både kunskap och tro meddelades omedelbart af den Helige Ande. Men Apostlarne sågo att alla lcmmarnes deltagande i församlingens uppbyggelse lätt kundo urarta i godtycke, oordningar och låta luckor uppstå i kyrkans förvaltning, predikan och själavården, om icke ett embete tillsattes att vaka öfver allt detta, upprätthålla ren lära och kristlig tukt. Straxt de hade stiftat en församling, tillsatte de derför, efter noga pröfning, prester, hvilka invigdes med bön och händers påläggning, för att under Apostlarnes frånvaro förestå henne. Dom till biträde inrättades Diakonatet, i böljan ett embete för sjukoch fattigvård, men hvars verksamhet snart utsträcktes till ordets predikan och själavård. Men då äfven Diakonerne invigdes efter föregången pröfning, med bön och händers påläggning, samt dem anvistes en bestämd verkningskrets, så voro dessa icke längre lekmän, utan räknades till klerus. Yår tids lekmän, som opröfvade och okallade tränga sig in i läroembetet och för hvilket oskick väre lärdaste, frommaste och anderikaste män, en Luther, Spener och Schartau m. fl. varna, sakna föregångare i första församlingen. Jag har nu sökt visa att vi fjermat oss från den fasta apostoliska kyrkoordning, hvilken Guds Ande stiftat och välsignat, genom hvilken han vunnit segren öfver verlden; jag har visat att närvarande tids oordning är vådlig, icke för kyrkan sjelf — hon står nog fast; men för många dess medlemmar, som, stundeligen utsatta för förförelse, slutligen förföras och taga skada till sin själ.
Tid förspilles genom en dubbel pröfning, och thy åtföljande ökad skrifning af flere betänkanden, protokolls-utdrag, återremisser, o. s. v. Någon brådska var dessutom onödig, enär iS/fi års revisionsberättelse, med tillhörande förklaringar från em hetsverken, ovillkorligen måste vara färdig redan i Februari månad, och då man har en, nästan till visshet gränsande, sannolikhet, att riksdagen åtminstone kommer att räcka till omkring midsommar; och denna brådska var, enligt min tanka, så mycket mera onödig, som allt hvad detta utlåtande innehåller, är jemförelsevis endast af mindre vigt, och således ganska väl kunde hafva h vi ta t, tills det öfriga hinner förekomma. Hela resultatet af denna, såsom mig synes, förhastade åtgärd, blifver derföre troligen endast en återremiss från Stånden.” Häruti instämde Friherre Tersmeden, Herrar von Troil; S. G., Ehrenstam, IVtern och Norin. Af Herr Schartau: ”Uti det förslag lill utlåtande, rörande fS4- års Statsrevisions berättelse, sorn ifrån Stats-utskottets Inkomst-afdelniug afgifvits, fanns den lanke uttryckt, att sådana af Revisorerne anmärkte, mer eller mindre nöjaktigt förklarade, åtgärder, som baft stöd af Kongl, bref eller beslut, hvilka redan blifvit af föregångne Riksdags Konstilutions-utskolt granskade, och hvarför decharge af Rikets Ständer på denna grund meddelats, icke kunde i anmärkningsväg Rikets Ständers pröfning underställas. Denna mening, härledande sig från en, efter mitt omdöme, oriktig tydning af 76 §. R. O., hvaruti stadgas:
Så snart Ilr von Troil kan lemna den ringaste utsigt för att Örebro skall blifva ett Frankfurt och Hult ett Maintz, kan jag försäkra Hr von Troil, att jag skall med all ifver understödja den nu ifrågavaride jern vägsanläggningen, ehuru flerdubbelt längre, än den emellan de begge nämnda Tyska städerna. Jag bestrider visserligen icke eller nyttan af en jernväg emellan Örebro och Hult, t. ex. för i granskapet vande bergslager, men jag bestrider denna nytta vara nog stor för att rättfärdiga, isynnerhet i närvande ögonblick, de betänkliga uppoffringar från Statens sida, som här åro föreslagne, uppoffringar så väl i pekuniert afseende, som af moralisk ansvarighet, på sätt jag på f. m. sökt utreda. Det hade varit önskligt att Hr von Troil behagat sträcka sina studier till det yttrande i ämnet, hvilket den embetsman afgifvit, som är af K. M. tillsatt för att i dylika frågor sie yttra, ja? r °nar öfver-direktiiren öfv r vägoch valten - Den 29 Juli e. m. 335 byggnader i riket. Chefen för detta embetsverk, denne oväldiga embetsman, oväldig derföre att han icke har något personligt intresse i saken, och som är ansvarig inför lag i sina uppgifter och inför allmänna omdömet för sina slutsatser, denne man har på grundliga skäl förklarat sig i allmänhet inse jernvägsanläggningar ännu i vårt land föga lönande. Det hade, såsom jag förut yttrat, varit mycket öuskligt att Hr von Troil under sina studier äfven tagit kännedom om berörde utlåt, och jag måste högligen ogilla, att StatsUtsk. icke infordrat det. Då jag kom upp i e. m. och innan jag fick höra Hr von Troils anförande, trodde jag mig hafva i förmiddags begått ett misstag, dä jag förebrådde StatsUtsk. att hafva förbigått de vilkor, som K.