Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig synes alt 1835 års bevilln.förordn. och de föregtde afhandlat ämnet för denna § från en vida rikligare sida, då der blifvit antaget och faslstäldt, att bevilln. af actie-bolag, med flera likartade inrättningar, borde utgöras med 5 proc. af den utdelning, som icke öfverstiger sex för hundrade och för hvad derutöfver utdelas med 10 proc. Man kan så mycket mindre invända, att denna beskattning varit obillig eller ändamålsvidrig, som de flesta dylika inrättningar i Riket tillkommit just under den lid, 1835 års förordning haft gällande kraft: och den kan följaktligen icke antagas blifva det hädanefter, sedan de nya hypoteksföreningarna och privatbankerna numera haft rådrum att utvidga och stadga deras rörelse. Verkan häraf är dessutom notorisk och synbart icke till delägarnes nackdel; och då många capitaler, undandragna låntagare i annan väg, emedlertid ingått till fond för sådana inrättningars rörelse, hvilkas allmänna nytta jag dock ej förnekar, lärer det vara och förblifva både rättvist, billigt och ändamålsenligt, att bevilln.foten, med afseende på ifrågavnr. inrättntr, oföiändrad bi be hålles, isynnerhet som flera af dem godtgöra sig räntan vid utlåningstillfället, oberäknadt andra väsendtliga fördelar, som till 7 H. 46 36i Den 39 Maj. skyndas dem i allmänhet, genom octrojen eller af Statsmakternas medgifvanden till deras uppkomst och verksamhet. Jag påyrkar fördenskull bibehållandet af förra bevilin.* afgiften. S 36. I bestämmelsen, att af fynd bevilin. skall erlägeas med 5 för hundrade af värdet, föreslår jag undantag för sådana fynd af gamla mynt, klenoder och andra ålderdoms minnesmärken, som inlösas af Kronan för Rikets antirjvitetssamlingar. Dessutom är nödigt, att någonting stadgas om sättet huruledes bevilin.afgiften skall debileras och uppbäras för värdet af andra fynd. Åberopande Gr.
Lindström anhållit, att de å tvänne af numera aflidne konsuln och handlanden Carl Söderström år 1839 upptagne lån, det ena i Banko-diskonten å 1,600 r:dr, emot borgen af Lindström, och det andra i Handelsoch Närings-diskonten å 4,000 r:dr, emot handlanden J. 0. Skogs af Lindström accepterade invisning, upplupna öfverräntor måtte eftergifvas , under vilkor , att återstående kapital-beloppen, utgörande å förstberörda lån 898 r:dr, samt å det sistnämnda 2,245 r:dr, eller tillhopa 3,143 r:dr, allt banko, på det sätt liqviderades, att hela kapital-återstoden å det förra, jemte 245 r:dr af det sednare, med tillsammans 1,143 r:dr banko kontant inbetaides fjorton dagar efter erhållen del af Rikets Ständers bifall till ansökningen, samt att af återstående 2.000 r:dr banko 500 r:dr nämnde mynt årligen erlades den 1 Februari, under hvartdera af åren 1855, 1856, 1857 och 1858; för fullgörandet af hvilka inbetalningar apothekaren C. F. Asker och fabrikören Erik Enberg i Norrköping skriftligen utfästat sig att utfärda deras förbindelse till Handelsoch Närings-diskonten. Genom ofvanberörde Utlåtande är vordet upplyst, att, sedan samtlige gäldenärerne för ifrågavarande två lån blifvit, före lånens förfallotid, i konkurs-tillstånd försatte, Söderströms och Lindströms konkursmassor såsom utdelningar lemnat de å lånen nu afförda belopp; men att deremot från Skogs massa någon utdelning icke tillfallit oprioriterade borgenärer, likasom att någon sådan ej eller skall vara att förvänta från nu mera aflidne Söderströms urarfvabo, samt Bih. till R. St.
Ett nederlag efter en sådan mer det i alla afseenden till sin fulla rätt. En lade fru Hartmann i en för henne ovanlig och seger skulle jag icke kunna bära! » dråpligare Falstaff torde ingen operascen kunna ny uppgift mångsidigheten af sin talang och de» Ah, för fröken ges det nog inte annat än uppvisa. Att hr L:s yttre alldeles särskildt lämlade välförtjänt publikens ymniga hyllning. Hr segrar här i världen,), sade en af de unga herSkånbcrgs Fernando förtjänar ock sitt erkännanpar sig för denne Falstaff, som » har magen till rarne med smäktande galanteri. sitt rike », torde vara öfverflödigt nämna, och de, liksom fröken ÅMander samt hrr Palme och » Att häradshöfdingen orkar säga artigheter i Bceckström i sina mindre framträdande roller. man förvånas därjämte öfver den jämförelsevis en sådan värme, det är mer än jag begriper! Minst lyckad föreföll oss hr Örtengren som den ovanliga lätthet, hvarmed hr L. rör sig på sceJag orkar inte ens att höra några, » sade hon nen. Det är dock ej endast i dessa rent yttre gamle vännen i huset. — Helt visst blir det med en liten förtretad min och reste sig upp. afseenden, som hr L. fyller sin uppgift. Sångnya programmet af de mera varaktiga. » Adjö med er! Nu få ni reda er bäst ni kunna partiet skötes med vårdnad och omsorg, och hela utan mig. » framställningen präglas af godt gemyt, saftig Södra teatern har träffat aftal med fru Emma » Om det bara är för att slippa höra artigheter, komik och en så riktig uppfattning, att vi ej Berg om ett gästspel, hvarmed början skedde i tissom fröken öfverger oss, så lofvar jag att vara tveka att framhålla denna uppgift som en af den dags i operetten » Förgät-mig-ej », hvari fru Berg så ohöflig, som min natur tillåter, » svarade hä- populäre sångarens bästa. ' Det hela vittnar oföröfvertagit fröken Nilssons roll, med anledning af radshöfdingen. tydbart om, att hr L. ägnat det varmaste inför den sistnämnda behöflig hvila. Naturligtvis » Tack, men icke ens ett så ädelmodigt anbud tresse åt densamma.
Bolagets derjemte hos Directionen gjorda begäran, på Bolagets vägnar, underdånigst anhållit, det Kgl. Majrt täcktes tili Rikets nu församlade Ständer aflåta Nådig Skrifvelse om rättighet för Bolaget, alt till Ångbogserings-fartygs anskaffande lyfta så stor del af den i Rikets Ständers Riksgälds-Contor nedsalta reparations-fond, som för ändamålet erfordras, emot det alt femtusen Riksdaler årligen återgäldas till denna fond, intilldess den uttagne summan blir till fullo åter insatt. Och vill Kongl. Majrt till Rikets Ständers Stats-Utskott härmed i Nåder öfverlemna förevarande underdåniga framställning för det afseende, hvartill omständigheterna kunna finnas föranleda. Kongl. Majrt förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. Bih, till R, St. Vrot, j834. 1 Sami. i A fdel. lide Häftet. C. D. Skogman. 1 Kongl. Majit t Nådiga Proposition N;o 45. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance-Ärenden, hilli let inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 1 Mars i834- Närvarande: Hans Excellence Justitiae Stats-Ministern Herr Grefve Rosenblad, Hans Excellence Stats-Ministern för Utrikes Ärendena Herr Grefve af Wetterstedt, Stats-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner , Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke, Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Åkerhjelm, Poppius, Stats-Secreteraren Skogman.
Af mitt föregående yttrande torde finnas af huru många omvexlande omstänbigheter utgifterna för trafik och underhåll jemte deras fördelning på olika poster uero, hvarföre jag icke anser, att såsom allmän regel, med anspråk på tillförlitlighet, kan dppställas, att någon bestämd del af utgifterna är oberoende af spårvidd, rälsvigt, bruttovigt af tågen och tågens antal; och jag ar öfvertygad om, att man vid granskning af statistiska uppgifter från olika jernvägar endast skall finna få, om ens några, enstaka fall, der den af ofvannämnda omständigheter oberoende delen af utgifterna uppgår till 33,S procent deraf, såsom Major Adelsköld antagit. Att deremot den återstående delen af utgifterna för trafik och underhåll skulle stå i förhållande till medeltalet emellan bruttolasten och antalet tåg, såsom Major Adelsköld antagit, förutsätter, att den hruttovigt, som framgår öfver banan för en viss trafik, och det antal tåg, hvarmed denna trafik utföres, skulle hvar för sig hafva lika stort inflytande på dessa utgifter; men då bruttovigten nästan endast inverkar på slitning af rälerna och en del af arbetet för stoppning af grus under sliperna, men antalet tåg deremot inverkar på nästan alla utgifter för trafiken och på flera af dem, som tillhöra underhållet, och det i vida högre grad på utgifterna i sin helhet, än den framgående bruttovigten, finner jag, för min del, denna förutsättning väsendtligen ovigtig. Med stöd af hvad jag ofvan anfört, vågar jag bestrida, att de af Major Adelsköld gjorda beräkningar om blifvande ränteinkomster å det för de olika banorna behöfliga kapital kunna tillerkännas vitsord såsom sannolika eller af verkligheten komma att finna bekräftelse. Under diskussionen har jag deremot med glädje funnit att, oaktadt den skiljaktighet i åsigter angående vissa konstruktionsdetaljer och deraf härflytsnde kostnader, som ega rum mellan Major Adelsköld och mig, vi dock öfverensstämma i följande hufvudsakliga punkter: att starka 1 äler, djup ballast och bred banvall, inom de gränser, som vid Statens jernvägar användas, äro fördelaktiga ; att för
Esler skäliga grunder borde afglften jcmwäl erläggas as deni, hwilka innehafwa betpdcligare Löner, utan afseende pä Innehafwarncs större eller mindre förmögenhet, hwarcmot all annan förmögenhet, säsom Penuinoar, utläntc Lapitaler samt Actier, (BanquenZ och de ast pios ulu8 inrättade Werks fordringar och tilhörighetcr nndantagne) kunde fä ankomma pä den rcdeliga uppgift, som bör förmodas af Medborgare, som sätta wärde pä ära och tro; dock under sädane wilkor, wid spnbara afwikclser dcrifrän, som lämpeliga siäinas. Men frän serskildt uppskattning och beräkning undantages dek, som under Husgcräd och Inventarier manligen begripts. Hwarcmot Närings-Jdkarcs förlag och tillwerkningar samt de Handlandes warulagcr innebe, gripas linder den här ofwan i allmänhet nämnde förmögenhet, för hwilkcn afgiftcn erläggas bör, men utan att undergä särskild uppteckning och uppskattning. Och ankommer pä Riksens Ständers förordnande, om deras Dewillnings-Utffott mä, för tillämpningen af det beslut som häröfwer tagcs, närmare utstaka grunderne och procenten till afgiftens beräknande och uppbärande. I öfrigt, och dä denna afgift» som Banque» mäste undsä i silfwer, icke af alla in natura kan ästadr - 4803 Ten Zo October. stadkommas, eller i Swenfft Specie-mynt erläggas, lära Riksens Ständer sinna uddigt, att stadga pä hwad sätt den kan fä utgöras, sä att ändamälet winnes, och en hwar efter sina omständigheter, med ali möjelig beqwämlighet mä kunna afbörda den samina. Till den ändan, och jemte controlleradt Silfwer, som beräknas efter bech enligt myntfoten ägande wärde af 20 §.
Beklagligtvis har dock erfarenheten inom andra länder bevisat, alt få eller inga arbeten blifvit af Regeringen med sådant resultat utförde, och att de, 364 Den 21 December. som af Regeringen omedelbarligen utförts, gemenligen blifvit dyrare än de åt enskilde updragna arbeten. Att yttra — såsåsom Frih. Palmstjerna gjort —att det är endast viljan, hvarpå det beror, att Staten kan bygga för lika godt pris, som en enskild entreprenör, innebär en hård beskyllning mot alla de män, hvilka utfört arbeten för Statens räkning, utan att upnå ett sådant resultat. Jag har bevittnat många, som med den största ansträngning af sjalsoch kroppskrafter mäst beklaga att de saknat framgång i detta bemödande. Det har här icke varit god vilja, som fattats, men det ligger i sakens natur att, äfven med bästa vilja i verlden, arbetet alltid mäste blifva dyrare, när det på Statens bekostnad eller genom Statens omedelbara försorg, såsom det heter i den K. Propos:n, bedrifves. Detta är också klart, ty när den enskilda företagsamheten inlåter sig i något arbete, väger man snart sagdt på guldvigt utförandet af hvarje detalj. Men, det är deremot en ovedersäglig sanning, att allmänna arbetens utförande icke böra lemnäs åt entreprenörer utan stränga kontroller, och något motsatt har jag hvarken föreslagit eller med min motion åsyftat. I afseende på Frih. Palmstjernas och Hr von Troils framställningar eller anmärkmr ronde 7:de punkten i min motion i fråga om utfärdande af obligationer å en kurs, som vore al pari å Londons börs, så beklagar jag, att desse Hrr så helt och hållet origtigt upfattat min mening, vare sig att de icke gifvit sig tid att rigtigt intränga i andan af denna punkt, eller alt de icke velat det. Detta känner jag icke, men vill tro, att desse Hrr sökt en vigtig upfattning deraf. Emellertid är nu meningen, att obligationerne icke skola utgå successivt utan på engång för hela den väglängd, som blir bestämd och just af detta skäl skola de deponeras i taka händer.
Ja, i skam, hör hon. Se'n dess har jag Stackars madam Rask! Åh inte behöfver en så'n som mamsell beklaga mig. Jag bad er komma ut för att säga er, att ni måste flytta. Er bror är ju förmögen och... RASK. THORA. Flytta, jag! Och hvarför ska' jag flytta? Derför att jag har barn. THORA. RASK. men... Visst kan det kännas tungt för en hederlig hustru, THORA. vara god gå, så snart ni lyckats få rum. RASK. Vår överenskommelse var ju bara tillfällig. Ni får Gud bevars, hva' jag ska' gå jag ska' gå genast. försmädligt. Ska' jag nu ut igen, när jag har dä' så bra! Men, Blir nog fler, som kommer att gå tänker jag. Skrattar Thora öppnar dörren till höger, skjuter lugnt men bestämdt ut Rask. Slår sedan upp venstra fönstret, drar med, vällust några djupa andedrag. Sätter sig. Till höger höres buller som af framsläpade saker. Fjerde scenen. THORA. ALLAN. ALLAN knackar, stiger in, gör en En qvart för sent. Ovärdigt både för en militär militärisk helsning. och en fästman, men får rapportera, att kusken var gatan. full och förnekade tillvaron af ett gult trähus här på THORA stiger upp. Välkommen, herr löjtnant. Hoppas att ni är återstäld från ert illamående? Fullkomligt. THORA. ALLAN. ALLAN. säga ännu! Men hvar är Yngva, fröken Yngva skulle jag väl THORA. min af att skynda ut. Vill ni inte skänka mig ett par minuter först? ALLAN. Hon vill ta' emot er der. Allan gör Yngva. Kysser Thoras hand. Gerna. Ni har ju skänkt mig Yngva. Tack för THORA. vertygad, att er känsla för Yngva är kärlek och inte ALLAN. Det är bara en fråga, jag vill göra er. Är ni öf bara ett uppflammande tycke utan djupare betydelse? Ja, det är jag säker på. Jag har varit förtjust många gånger, men det här är någonting helt och hållet annat.
Till följd af svårigheten att, i fråga, om lärare vid afdelningen för döfstumma, på förhand bedöma vederbörandes lämplighet eller bestämma lärarnes antal, hvilket sistnämnda till stor del måste blifva beroende af vexlande förhållanden, anser Direktionen endast 7 lärare med fixa löner böra vid nämnda afdelning anställas och en viss summa, föreslagen till 7,000 R‘dr, ställas till Direktionens disposition, att i olika belopp från 500 till 1,200 R:dr, efter förekommande omständigheter, fördelas till löner eller arvoden åt det antal lärare och lärarinnor, som för de döfstummas undervisning ytterligare kan erfordras; varande till utgående af samma summa afsedda arvoden jemväl åt Gymnastikoch Ritlärare, äfvensom åt sådana lärare-elever, som efter någon tids vistelse vid Institutet Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. 79 förvärfvat tillräcklig skicklighet, för att med gagn för detsamma kunna vid undervisningen biträda. — För de blinda elevernas undervisning påräknas till stor del biträde af somliga bland de vid afdelningen för döfstumma anställda lärare, hvadan det synas Direktionen tillräckligt, om vid afdelningen för de förstnämnda anställdes 2 lärare och 2 lärarinnor, tillika med en lärare i sång och en i instrumentalmusik, med uteslutande tjenstgöringsskyldighet å denna afdelning. Särdeles vigt fäster Direktionen vid elevernas undervisning i och vänjande vid handarbeten, såsom i allmänhet enda medlet för dem att vid afgången från Institutet, der de inhemtat de nödvändigaste allmänna begrepp och kunskaper, kunna återinträda i allmänna lifvet såsom nyttiga medlemmar af samhället och kommunen, dermed undgående den förödmjukande olyckan att för dessa blifva blott en börda. Elevernas olika anlag och fallenheter hafva hittills gjort till en nödvändighet att vid Institutet hafva anställda 6 särskilda handtverksmästare, hvilka ock i det förslag, som af Direktionen framlägges, blifvit bibehållna, dock med ökade löner till följd deraf, att hitintills, då elevernas beklädnad och mathållning varit upplåtna på entreprenad, handtverksmästarne till en del åtnjutit särskilda fördelar på grund af entreprenadkontraktet.
Hr Hjertås, Lars, d. 22 dennes på bordet lagda motion, att fruntimmer företrädesvis måtte komma i åtanka till bestridande af undervisningen i folkskolor. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr: Då denna motion, efter min öfvertygelse, i fall den vinner behjertande hos E. St:r, kommer att på ett högst vigtigt sätt inverka på samhället, önskar jag, för min del, att få beledsaga densamma med många hjertliga välönskningar, och vågar hoppas, att E. St:r komma att egna denna motion sitt varma deltagande. Det förefaller mig alldeles gifvet, att då R. St:r vid 1840—41 årens Eiksdag omfattade frågan om inrättande af folkskolor med så mycken värma, förbisågs likväl, som ofta tyvärr är fallet, att hvad man kallar bildning och upfostran äro 2:ne himinelsvidt åtskilda saker. Man sätter så ofta det ena i st. f. det andra, men de äro, efter min öfvertygelse, helt olika. Bildningen är visserligen en god sak, synnerligen i det yttre lifvet. Det är derföre bra att man undervisar hvarje samhällsmedlem i att läsa och skrifva, såsom ett sätt att förvärfva bildning; men äfven den högsta bildning innebär icke något betryggande för den blifvande samhällsmedlemmens upförande i samhället. Bildningen är således någonting helt annat än upfostran. Denna sednares ändamål bör vara, att utrota den i menniskans hjerta boende benägenheten för det onda och väcka böjelse till det goda och rätta, det är upfostrans ändamål. Man ser derföre icke så sällan, att personer, som icke hafva någon bildning, genom sina rena seder, sitt hjerta, sin mildhet i umgänge, sin välvilja äro högst angenäma och älskliga personer, då man deremot möter s. k. snillen, som äro cyniska i sina seder, sin upfattning, sitt lefverne. Det är derföre uppenbart, att bildningen icke innebär något betryggande för samhället och att upfostran är hvad som hufvudsakligast bör sättas jemte bildning. Bildningen är ett medel, upfostran är hufvudsak.
Kungörelsen kommer att läsas från predikstolen och han har att anmäla sig inom ett år, annars förlorar han sin underhållsrätt. Stockholm den 2 december 1822 G W af TIBELL, O SCHRÖDERSTJERNA Reglemente för det i huvudstaden inrättade Carolinska-Medico-Chirurgiska Institut. Stockholm den 11 december 1822. Det egentliga föremålet med det här i huvudstaden år 1815 inrättade Karolinska Medico Kirurgiska Institutet har varit att genom undervisning i läkekonsten dana skickliga läkare för armén och flottan och att ett sådant ändamål blivit uppfyllt. Inrättningens fortgång har visat att Institutet i förening med Sjukhusinrättningar må erhålla en sådan organisation att pålitliga och vana praktiserande läkare för alla grenar i medicinalverket till statens tjänst skall kunna danas. Med anledning av vad Vårt Sundhets Kollegium yttrat och föreslagit och på grund av Institutets utvidgning utfärdar Vi ett förnyat Reglemente och upphäver samtidigt det från 6 december 1815. Då Stats-Utskottets förslag rörande antingen Statens reglerande eller Bewillningens derefter lämpade hela belopp, eller hwad till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-Contorets styrelse och förwaltning, till pröfning hos Riksdagen förehafwes, gälle hwad angående behandlingen af Utskottets afgifna förslag uti Riksdags-Ordningen stadgas. Riksdagen representerar Swenska Folket. De rättigheter och åligganden, som gällande lag tillägger Rikets Ständer, tillkomma hädanefter Riksdagen. Den fördelas i twå Kamrar, hwilkas Ledamöter wäljas, på sätt Riksdagsordningen stadgar. Kamrarne äga i alla frågor lika behörighet och myndighet; skolande Riksdagen i kraft af denna Grundlag sammankomma till lagtima möte hwarje år den 15 Januari, eller, om helgdag då inträffar, dagen derefter; Konungen dock obetaget att, emellan Lagtima Riksdagar, Urtima Riksdag sammankalla. Vill Konungen utrikes resa, meddele Han statsrådet in pleno denna Sin föresats och inhämte dess tankar däröver, på sätt 9 § omtalar.
Memorial om medel att underhälla det till Konungens disposition i underdänighkt öfwerlemnade Haga Lust-Slott och Park rc., 425. —rörande Stats-Utffottets utlätande öfwer Riksdagsmannen VVcssings förslag, att äbocrne a de under Johannisbergs Kungsgård lydande Hemman Kurön, Nidön och Westeräng, mätte säsom Äboer ä Kronohemman, ffyddao wid sin bcsittnings-rätt, 425. — rörande Stats-Utffottcts Memorial, innehällande redogörelse öfwer famteligc Riks-Ständcns beflut i anledning af frägan om inlösande för Statens bakning af BcrgsRädet Friherre Ilerroolins Charte-samling, 42.6. — om Stats-Utffottets ytterligare Betänkande, rörande Strömsholms och Kungsöhrs Kungsgärdar och Stuteri-inrättning, 426. — rörande Stats -Utffottets utlätande om inlösande af de i Halland till '1',-ff)^isllo arfwingarne i Holland förpantade gods, 427. — rörande Lag-Utffottets Betänkande i anledning af Kongl. Majus Nädiga Proposition, angäcnde stadgande af någon Lag i afseende pä tiden, inom hwilken häcktade personer böra ställas för Rätta, 427. — angående Lag-Utffottets Betänkande i anledning af Kongl. Majus Nädiga Proposition om Afgärda Bys rätt att söka och erhälla skifte i ffog och utmark, 427. — rörande Allmänna Beswärsoch Occonomie-Utffottets
Det är just under samma förutsättning, som Friherre Gederström yttrat, nemligen att det förstärkta ConslitutionsUlskottet skulle fatta något annat beslut, än Ridderskapet och Adeln gjort, som jag icke kan neka att instämma i Herr Hjertås förslag, att, ehuru båda frågorna nödvändigt skulle förfalla, i anledning af Adelns beslut, detta likväl kommer att utgöra ett serskildt öfverläggningsämne, i fall ett annat resultat skulle uppkomma vid förstärkta Utskottets votering. Jag inser således icke någon våda uti att låta den hvila. Det exempel Grefve Frölich åberopat, tror jag icke, tillämpadt på den närvarande frågan, håller streck, ty jag hemställer till Herr Grefven om man icke kunde låta bli att besluta något om stegen, fastän man hade förkastadt att hålla sina deliberationer på taket, isynnerhet oin de öfriga Stånden beslutat att Öfverlägga på något annat ställe. Herr Hjerta: Jäg kan icke förklara den belägenhet Ridd, och Adeln befinner sig uti annorlunda, än som det säkraste bevis på orimligheten af det sätt, hvarpå ConstitutionsUtskotlet behandlat hela denna fråga. Grundlagens stiftare hafva troligen icke tänkt sig ett sådant påfund, att ett Utskott skickar på RiksStånden förslag till en helt ny Grundlag. De hafva icke tänkt sig annat, än att någon eller några bristfälliga Den 27 Januarii e. ni. io5 delar deraf skulle komma i fråga att förbättras. Om nu Ridd. och Adeln återsänder de två punkterne med anmärkning, och sjelfva principen af vårt heslut sedan kullkastas, vill jag väl fråga, hvad slags öfverläggning skall kunna blifva örn de öfriga punkterna. Friherre Åkerhjelmj Gustaf Fredrik: Det synes mig angeläget, att man nu deciderar, huruvida Ståndet anser någon anmärkning böra göras mot de följande punkterne af ConstitutionsUtskottets förslag. Sedan tre Stånd numera förklarat sig emot Utskottets förslag i hufvudprincipen, men det fjerde Ståndet instämt med Utskottet, blifver den naturliga följden, att Utskottet söker sammanjemka meningarne genom en inbjudning till det fjerde