Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 34. kap. 5 § Bvggninga-balken, alt af alla hemman i häradet brandstod skall gifvas efter hemmantalet, numera är gällande för så få hemman i hvarje härad, att samma stadgande icke vidare kan uppfylla det med detsamma afsedda ändamål att, utan någons oskäliga betungande, bereda ersättning åt den, som lidit brandskada. För den händelse nemligen, att de hemmansegare, som icke ingått uti serskildt brandstodsbolag, skola, såsom rätt och billigast synes vara samt af Herr grefve Snoilsky blifvit yrkadt, utgöra sina brandstodsbidrag efter egande hemmantal, i förhållande till hela häradets, kommer brandstoden att utgöra alltför ringa belopp för att ersätta den lidna brandskadan; hvaremot för det fall, att full godtgörelse för sådan skada skall af desse hemmansegare efter hemmantalet ntgifvas, bidragen blifva för dessa i hög grad betungande. Då således de, angående brandstods utgifvande efter hemmantal, meddelade föreskrifter, hvilka innefattas uti 4, 5 och 6 §§ Byggninga-balken och dermed sammanhängande författningar, befinnas icke vara under närvarande förhållanden lämplige, anse Utskotten desamma böra upphäfvas, dock att dervid tillräcklig tid bör lemnäs de hemmansegare, hvilka icke tillhöra serskildt brandstodsbolag eller inom härad eller socken ingången förening, att uti sådan inrättning ingå, innan lagens stadgande om brandstod upphör att vara gällande; men då de på nämnde föreskrifter grundade, serskilda häradseller socknevis ingångna, brandstodsföreningar icke äro af lagstiftaren inrättade, utan uppkommit genom emellan härads och socknars jordegare träffade öfverenskommelser, lära dessa föreningar ej heller kunna, på sätt David Andersson yrkat, af lagstiftaren upplösas, utan måste de förblifva bestående, till dess de, genom delegarnes utträdande derur, af sig sjelfve förfalla.
Att nu en svensk upplaga föreligger, eger man i främsta rummet att tillskrifva en önskan af den nyligen hädangångna prinsessan Eugenie, hvilken i ett bref till förf. bland annat säger: » Förf. har uppfattat min åldriga farmoder så rätt, och kan jag icke önska annat, än att denna så verkligt intressanta bok ej allenast ibland familjens medlemmar, utan ock bland Sveriges och Norges folk blefve spridd och allmänt känd .. - » V i tro, att den ädla furstinnans rekommendation inför svenska qvinnor skall gälla mycket. Jul 1889, utgiften af konstnärsklubben,. hr Jieinh. Hörneli, föranledd denna riktning. till någon ändring i Om pianoundervisningen i våra dagar, en hjelpreda för elever, föräldrar och unga lärare af Ferd. Bengzon. Den framstående musikern och instruktören framlägger i detta lilla verk frukterna af såväl egen omfattande erfarenhet under en mångårig, framgångsrik lärareverksamhet som af de bästa utländska källstudier, och intet tvifvel kan uppstå derom, att. hans arbete kommer att mottagas med tacksamhet och bifall af de otaliga, som i våra dagar taga eller gifva undervisning i pianospel. Till redaktionen ha ytterligare en mängd arbeten inlemnats, som vi ej nu hinna närmare omnämna: Spiritismen i dess rätta belysning; afEdelwciss. (Looström &amp; komp:s förlag.) Barnets fyra temperament; af Bernhard ITclhoig. Öfvers. af Vilna Meyer. (Nordin &amp; Josephson.) Vanan att andas genom munnen; af d-.r Clinton Wagner. Öfvers. af Gust. Bremberg. » Slut eder mun. och öppna vidt näsborrarne. » I dessa Shakspeares ord ligger innelyckt tendensen i d:r Wagners lilla broschyr, som väl kan fortjena läsas och begrundas. Mångahanda och svåra äro de åkommor, som orsakas af den allmänt utbredda, förvända metoden att andas genom munnen, och den svenske öfversättaren, som sjelf i den amerikanske läkarens hemland gjort sig förtrogen med fördelarne af att följa hans system, har äfven här hemma velat bereda det utbredning och efterföljd. Växtföda såsom läkemedel; af dir Alanus. W. Eklunds förlag; Helsingfors.) (G.
Vigten 76 Stals-Utskottets Utlåtande N:o 148. och angelägenheten deraf att denna helsovårds-anstalt, med afseende å dess betydelse för samhället oell de välgerningar densamma sprider till en mängd vanlottade och lidande menniskor, genom understöd frän statens sida uppätthålles, inser äfven Utskottet och frågan kan således endast blifva, pä livad sätt delta lämpligast må kunna ske. Det förslag, motionären i sådant hänseende framställt, om medels anvisande för inköp af egen lokal för institutet, synes visserligen vara förtjent af någon uppmärksamhet, enär utan tvifvel genom en så beskaffad åtgärd liera olägenheter skulle kunna undvikas; men då förslaget, sådant detsamma nu bii IS it framiagdl, icke är fullständigt utredt, har Utskottet saknat skäl att detsamma understödja. Deremot och då upplyst är, att institutets föreståndare, efter ali balka blifvit uppsagd från de lokaler, som hittills mot någorlunda billiga hyresvilkor slått lil! hans förfogande, numera måst för ganska dryg hyra anskaffade för institutet erforderliga lägenheter, samt det med temlig visshet kan antagas, att de medel, institutet har att påräkna, under nuvarande förhållanden icke förslå att, jemte nuvarande statsbidrag, betacka de för institutet oundgängligen erforderliga utgifter för hyra m. m. och till afiönande af de \id institutet tjenstgörande biträden, hvilka, i likhet med andra '.löntagare, med skäl synas kunna ega billiga anspråk på för bättrade iöningsvilkor, anser . Utskottet sig ega gillig anledning förorda stats-anslagets ökande till det belopp, motionären begärt, och får alltså tillstyrka, att anslaget till Orthopediska Institutet må med 4,500 R.dr årligen förhöjas till 8,250 R:dr Riksmynt, mot förbindelse för föreståndaren att vid institutet emottaga och kostnadsfritt vårda minst 15 obemedlade patienter samt under de vilkor i öfrigt, sorn tor stats-anslagets åtnjutande förut äro bestämda, blott med den förändring af tiden för afgifvande af den ärs-rapport, som institutets Föreståndare nu är skyldig inom Januari månads slut hvarje ar aflemna til!
Den 3 Sept. inträdde visserligen en förändring till det bättre, isen begynte fördela sig en smula, men vidriga vindar hindrade fartyget att löpa ut, isen hopade sig på nytt kring det samma, det undergick ytterligare skador och blef redlöst liggande på ena sidan. Från denna stund sväfvade Barents och hans folk icke längre i ovisshet om det öde, som hotade dem. De lefde sig så småningom in i den föreställningen, att de måste tillbringa vintern här, och fattade derför det beslutet att föra i land ett gammalt segel, vapen, ammunition, proviant och timmer, samt att, för den händelse de möjligen kunde blifva fria, ställa i ordning och förbättra den redan på stranden befintliga båten. Den 7 Sept. företogo några af manskapet en utflygt längs stranden. De upptäckte en liten flod, vid hvars mynning hafvet uppkastat en stor mängd drifved, och sågo spår i snön, som de trodde härröra från renar och elgar. Det ogynsamma vädret, särskildt de häftiga nordostvindarne, som varade de två följande dagarne, var icke just egnadt att inge dem något hopp om en slutlig befrielse; och då vintern redan var i antågande, hade de följaktligen intet annat val än att förbereda sig på en öfvervintring. Det blef alltså beslutadt att bygga ett hus på land, och utan dröjsmål grep man verket an. I främsta rummet hade man att utvälja en passande bygnadsplats, och åtta man, väl beväpnade för att afvärja isbjörnarnes anfall, ginge åter ut för att uppsöka och hemföra den drifved, som påträffats redan förut. Enligt beräkning borde denna drifvedssamling vara tillräcklig icke allenast till bygnadsmaterial, utan äfven att elda med under den långa vintern. Vi kunna lätt tänka oss hvilken glädje detta fynd framkallade hos hela manskapet. I midten af Sept. togo de talrika, af holländarne städse mycket fruktade mötena med isbjörnar sin början. Det var redan så kallt, att hafsvattnet afsatte två tum tjock is. För vinterbostadens uppförande begyntes nu framforslingen af drifveden från den 6,000 steg aflägsna fyndorten, och för detta ändamål begagnades slädar, som drogos hvardera af 8 man.
45,563: 73. enatjanba förhöjning mib 2Senbc8 Slrtilteri* Regemente 13,005: 96. unbertjåflanbe af 23emäringg*manffapet3 Be* fläbnab, t anlcbning af utfträcft cperciötib . 567,000: — fortfättanbe af Stopografifla ÄorpfenS arbe* ten farnt tilt fartegraoeringen 150,000: — aflöning åt ben öfabe arbetöperfonal, font erforbraå för bet militära fartcmerfeté ffpnb* fantina utföranbe 9,600: — unbcrftöb åt officerare, forn inträba i atti o frigStjcnft t)oö någon i mänffaptigt förpåt* tanbe titt ©mcrigc ftåenbe matt 27,000: — foftnaber i fötjb af arreftftraffetö tillämpning mib Snbetta Slrntécn (fåfont "refer nations* anftag") 30,000: — uppföranbe af foffiuS faint malt* od) arreft* Bpggitaber mib Slnbra Sifgarbct famt förän* brab inrebning af ^Regementets fafcrner 108,940: 74. anffaffanbe af f. !. ffpbbötält 10,000: — erfättning för utarbetanbe af uppgifter öf* mer fantttiga foftnaberna för be färffilba fö* remål, font tillböra ålrig8*Jtottcgii förmatt* ning 1,500: — anffaffning af 2,000 refftabe infanteri Dräs fuitgögårböbjelp 1,450: 2,510,336: 36. ttttfcc* Editte j&ufnmfcXtteltt.
dom och död herska, verkar oftast den kärlekshonom gnissla för slägtledens skull. Men åren fulla medkänslan till välsignelse, ty » hjertat kan Men hoppet en tröst ån gaf oss: du ånnu gingo och det blef intet deraf; nu var han lägga läkedom uti ett enda ord ». kan blifva stor, gammal och bräckt, men mången ung tös hade Så långe blott en utaf oss på din upprätnog tagit honom ändock för egorna. Mången gång komma vi i beröring med pertelse tror. soner, som begått ett felsteg och i andligt afDe hade en dräng på gården vid namn Larsseende sjunkit djupt, men låt oss icke betrakta son; han var utsocknes ifrån, men det var en dessa med fariseens ögon, ty vi känna icke Ditt nybygda tempel skall tjusa med prakt, driftig karl, som skötte det hela väl, när husvidden oeh djupet af de frestelser, för hvilka som du fordom haft, bonden började bli gammal. Han var stor de fallit, eller de sjelfförebråelsernas qval, som, en jätte, envis och snar efter vreden, Och Davidspsalmerna brusa med domsbasusom kanske i åratal, förnekat dem dagens ro och men han hade ett godmodigt hvardagssinne, nernas kraft, nattens hvila. Om vi döma, så låt oss göra när ingen sade honom emot; och han bar ett Och folken ur tidens dvala, den dåsiga, vakna det med skonsamhet och icke undanhålla dem, friskt ansigte ofvan ett par breda skuldror, då, som farit vilse, den tröst, som äfven den bästa hvilket allt kunde godt täckas en qvinna. Och sanningen högt skall tala och troende af oss så väl behöfver, nämligen hoppet, att Maja var vuxen och hennes gula hår och åter få. — ångrens tårar icke falla förgäfves inför Honom, Till dess vi hjelp i vår nöd fått, vårt hufvud blå ögon voro all sträfvan värda, tyckte Larsaf hvilken son.
Vid 1840 års riksmöte hafva R. St., inseende det stora behofvet af en förbättrad fångvård och nödvändigheten deraf att nya ransakningsfängelset1 efter cell-systemet blefvo upförde för sådant ändamål till en början anvisat: 900,000 r:dr till nya länsfängelset 100,000 r:dr till nya liäradsfängelser samt 300,000 r:dr lill nya stadsfängelser eller tillsammans 1,300,000 r:dr hvaraf högst 170,000 r:dr fingo användas för Stockholms Stads fängelse;—och hafva R. St. i sammanhang med beviljandet af nämnde anslag, dels hvad länsfängelserne beträffade, tillkännagifvit sig hysa den åsigt att ifrägavar. förbättring sedermera borde utsträckas till samtlige länen och lillvägabringas efter ett för alla dessa häklen gemensamt antaget fullständigt system, dels och i afseende på häradsoch stadshäktena i lind. anhållit att efter vederbörandes hörande måtte upgöras en fullständig plan för dessa fängelsers ordnande inom hela riket, samt R. St. vid påföljde riksdag, meddelas fullständigt förslag till de anstalter, som kunde finnas lämplige att vidtaga. Sedan byggnadsarbetet derefter blifvit salt i gång och vidare 206 Den 28 December f. m. fortgått så att 3:ne cell-länsfängélser, nemi. uti Stockholm, Linköping och Christianstad i Dec. månad 1846, och 2:ne sådane uti Gefle och Carlstad i Juni månad 1847 till fångars emottagande uplålits, hafva R. St. vid sista riksdag, på det de för det nya fängelsesystemets införande påbegynta arbeten måtte kunna fortsättas, till detta ändamål anvisat ett ytterligare belopp af 300,000 r:dr att utgå med 100,000 r:dr under hvardtdera af åren 1849, 1850 och 1851.
7 2ldra punkten , , , 3;o ändring af 14 Cap, §. 1; 6C Makar, Giftorätt och Arfsrätt; om förändring i vissa delar af nuvarande lagsUdganden derom ,,,,, Svar pa återremiss , , , , , , , , , , , , Godlund, Oeconomie-Directcur 5 se Indraguings-Staten. ^ cn cr r~ N:o g fc 3 ~ I o O TT1 « 2. n u 3 cj E3 O — pCl N:o 231 3o 179 aöS 59 n5 398 18 i36 1-17 5, ti Riks-Standens Beslut Ridd. o. PresteBorgareBonde Adeln. Ståndet. Ståndet. Prest-rättigheterne och Pastoraten' derstädes ; se Presträttigheternc. dervarande hemmansegare 5 se Ränteljära. se Tullbetjening; Båtsmansrotar. Gottlands National-Beväring; se Anslag 38; HufvudTitel, 3,*dje. Granskning; se Sedlar.
Ginge vägen rakt öfver fältet, kunde den vara hälften genare och fullkomligt plan; nu har det deremot fordom af en händelse blifvit vanan att vandra i backarna bredvid slätten, och då går också vägen der. Med slätten bredvid sig reser man öfver de kullar, hvaraf han begränsas, oupphörligt nedför och uppför till höger och venster i tusentals bugter. På ett verkligt slättland ser man landsvägen äfven slingra sig som en orm och utgöra dubbelt längre sträcka, än den skulle utgöra, om den vore anlagdi rak linea. Med ett ord: öfverallt nästan är landsvägen så anlagd, att den icke kan vara det sämre, om man ock med flit skulle hafva sökt att göra den så lång som möjligt och så backig som möjligt. Jag yrkar visst icke, att den bör i hast omläggas, som den kunde och borde vara; men något borde man dock vänta att se gjordt af en nation, som kunnat anlägga Götha canal och andra storverk. I England ser man dagligen väg, som är krokig eller backig, omläggas och göras beqväm. En n8 Den 4 Mars e. m. oell annan gång har man ufven sett enskilde personer i Sverige göra något i denna väg; men dels äro de enskildes bemödanden icke tillräckliga att uträtta något i stort, dels uppslår icke derigenom något combineradt och helt systeme. Enski Idte vägstyckens förbättring är visserligen redan en välgerning, men kan dock mångengång göra en högst obetydlig nytta, emot hvad den skulle göra, om den varit combinerad med ett för en större landsträcka uppgjordt helt systeme. Innan jag går att framställa mitt egentliga förslag om hvad jag anser böra i det liela och för framtiden göras, vill jag nämna, hvad jag för närvar, och till en början anser kunna ske. Jag föreslår, det II. St. måtte hos K. M. anhålla, alt en undersökning företogs, som jag vill närmare detaljera. Årligen äro många af Rikets geni-officerare spridda olver landet för mätningars anställande och kartritning. Utan betydlig kostnad kunde de anställa de nödiga mätningarna oell afvägningarna.
Huru aktningsvärdt det nit må synas vara, som ligger till grund härföre, så torde vådorna häraf vara större, om förhål landet ohejdadt får framgå utan alla restriktioner. Hvad i första hand kolportörerna angår, har icke sällan händt, att de knapt nog kunnat läsa de skrifter, som de försälja, ännu mindre kunnat bedomina deras innehåll. Detta har ingalunda hindrat, att hos dem förefunnits en öfverraskande svada och lätthet att tala, som de icke sällan kallat »den Heliga Andas omedelbara ingifvelse». Skall genom kolportörsväsendet ett verkligt godt åstadkommas, så måste i första rummet kolportören vara en verkligt uplyst, ej fanatiserad man, I andra rummet måste han ega förmåga att urskilja hvad böcker han sprider. Allt ord, som menniskor kalla Guds, är icke Guds. För att icke påstå att kolportörerna med sina skrifter tjena främ mande Gudar, tjena de likväl icke sällan, ofta emot sitt bättre vetande, främmande kyrkor. Så hafva vi funnit kolportörer mot eller med sin vilja tjena Romerskt-Katholska, Methodistoch Baptist-Samfunden. Till ordningen för dagen höra sådana skrifter, som upjaga passionerna, undergräfva allt förtroende till kyrkans presterskap, ja till hela den både kyrkliga och borgerliga ordningen. Hvad åter de inre missionärerna angår, så kunna vi omöjligen hafva mindre anspråk på dem än på kolportörerna. Den minsta fordran man af dem kan hafva, är, att de äro verkligt uplyste och sannt tillgifne kyrkans lära. Här får icke inrymmas någon förment omedelbar ingifvelse af den Heliga Anda. Den andra fordran, till hvilken man har en icke mindre rätt, är, att den inre missionären icke får ställa sig i fientlig riktning emot den kyrka, inom hvilken han upträder med sin verksamhet. Om vi betrakta förhållandet, sådant det nu företer sig, så iakttages, i allmänhet taladt, ingendera af dessa fordringar. Missionärer utsändas, de der förkunna Omvändelse och Nyfödelse, utan att veta hvad de äro.
Ständer sig för detta särskilda fall böra undantagsvis frånträda den vid flera tillfällen yttrade åsigt derom att bolag, som erhållit understöd af Statens medel, icke må komma i åtnjutande af några förmåner utöfver dem, som vid understödens beviljande bestämdes; Och hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse härmed, dels i ytterligare afräkning å det för Lida-åns sänkning och upprensning vid sistlidna riksdag beviljade låneunderstöd, till utgående under år 1867, anvisat det af Eders Kongl. Maj:t föreslagna belopp Trettiotusen R:dr, dels äfven medgifvit, att ränte-inbetalningen oeh kapital-amorteringen för ifrågavarande lån må taga sin början först efter tre års förlopp från slutet af det år, hvarunder hela lånet från Riksgälds-kontoret utbekommits. 15:o. Vidare har Eders Kongl. Maj:t i högstberörda nådiga Proposition till rensningar för flodvattnets afledande i en del af Umeå eif äskat ett anslag af 11,000 R:dr, deraf 5,000 R:dr skulle utgå under år 1867; hvarjemte uti en hos Rikets Ständer särskildt gjord framställning vidare blifvit omförmäldt behofvet af statsbidrag för ifrågavarande ändamål. 22 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 83. Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader upplyser i sitt afgifna generalförslag, att kostnaden för detta arbete, som afsåg att genom bortsprängning af berguddar å elfvens stränder vid den s. k.
Föredrogs följande: Utdrag af Protokollet hållit Uti Riksens Högloft. Ständers Jämknings Utstött den 27 S. D. Sedan Utstottek lätit sig föredragas de Den 28 December. 1^69 de i följd af Högloft. Nidde>-skapet och Adelns tvid den as Conftttutions - Utffkotket föreflagne Jnftrncrion för Riksens Skänders Justiti-e-OmbudSman gjorde anmärkningar utaf de irenne öfrige Respectivs NiksSrändcn meddelade remisser af berörde Jnstruction, fann Utskottet wid öswerwägande deraf; alt som de sistnämnde irenne Riks-Ständen icke tillkännagifwit, huruwida nagra anmärkningar, emot omförmälde Jnstruckion förekommit, och hwari de samma bestätt, eller ock hwad afseende bliswit fästadt ä de af Högloft. Ridderfkaper och Adeln tvid ostanämnde instruetion gjorde criudringar, kunde Utskottet dessförinnan icke inga i någon åtgärd till den härutinnan af Respeckive RikmStänden äskade jämkning; hrvilket genom Utdrag as Prokocollet skulle Iiiksens Högloft. Ständer wärdsami och manligen tillkännagifwas. Oc Lujorr. Efter Befallnings kelrr kesori 8tröm. HerrGrefwen och L a ndt«Mars?a!ken. Da delta Prorscolls-Ukdrag uplyfer bwav som inställt Jämknings Utskottets ätqard wid JustitiX-OmvudSmans Jnstructionen, torde Högloft. Ridderjlkapet och Adela bifalla, att genom Peotocolls-Utdrgg de öfrige Siändens mening med de gjorde remissecne matte inhämtas. Bifölls. Justerades Pleni Prskvcollel för den L2 De< cembcr förmiddagen. ^ Uppå r-7<? Den 25 December.
Jag anhåller alt här få uppläsa det förslag till beslut, sorn jag vill vördsamt underställa Ståndet; ’’H. R. o. Ad. förklarade, att Ståndet anser bankens grundfond 5,000,000 r:dr b:co för närvar, icke behöfva förstärkas med någon del af bankens sedan sista riksmöte besparade räntevinst; hvarefter R. o. Ad. beslöt 1:0 alL den räntevinst, banken utöfver förenämnda grundfond äger, skall användas till allmänt nyttiga arbeten i orterna och andra allmänna behof; Den 21 November f. ra. 2:0 alt bancovinstens utbetalning till sådana föremål skall göras med -|:delar under år 1841 oell med -J:del under hvardera af åren 1842, i843 och '844; 3:o alt R. o. Ad. vill närmare besluta olver dessa medels användande, fördelning oell förvaltning, samt controllerna derå , efter inhemtadt utlåtande deröfver från vederbör. U Isbo It.” Detta är den propos., som jag anhåller måtte framställas, när tiden dertill kommer. Hr Lagerheim: Det är i anledn. af Hr Stuarts yttrande jag begärt ordet, för att åter upprepa, att sjelfva resultatet af mitt yttrande ej varit annat, än att motsätta mig bildandet för närvar, af en reservfond till bankens grundfonds förstärkning, hvilken reservfond af Utsk. blifvit föreslagen till 1 million r:dr, hvilket jag icke anser vara ändamålsenligt, utan skadligt, om den användes till fastighetslån, samt onödigt, till betryggande af bankens soliditet för närvarv; och alt således, i följd häraf, bankens liela nuvar. räntevinst till allmänt nyttiga företag måtte blifva använd. Hvad angår den fördelning Hr von Hartmansdorff föreslår, att §:delar första året skulle utgå oell sedermera -Jtdel till och med år 1844, så får jag mig deruti förena. Alla öfriga omständigheter, rör:de fördelningen och förvaltningen samt närmare bestäm mandén, anser jag icke tillhöra denna dags öfverläggning, utan framdeles blifva föremål för en annan fråga.
Att härom besluta föreställningar och önskningar alt till Konungen frambäras, öfverensstämmer så mycket mindre med den åberopade Grundlagens föreskrifter, som, enligt 89 §. Regerings-Formen, föremålen för sådane beslut äro inskränkta till frågor om förändring, förklaring och upphäfvande af Lagar och Författningar, som Rikets allmänna hushållning röra, om sådane nya Lagars stiftande, samt om grunderne för allmänna inrättningar af alla slag. Om Konungens StatsRåd, och egenskaperne hos de män, som dertill måga kallas, äro bestämmelser £i/i. till R. St. Regerings-Fornien och del är genom i o5, i 06 och i oj stadgadt, huru Rikets Ständer måga tillse efierléfnaden deraf. I öfverensstämmelse härmed, har också Rikets Ständers Constilutions-Utskolt, med afseende å det förhållande, som utgör föremål för nu ifrågavarande motion , genom memorial N:o 33, hos Rikets Ständer gjort anmälan, utan att Rikets Ständer funnit den föranleda till någon åtgärd, äfvensom bernälde Utskott, genom memorial N:o 5o, i samma ämne gjort ytterligare framställning, som för närvarande utgör föremål för Rikets Ständers pröfning. Till följd häraf anser sig Utskottet böra tillstyrka, att Herr Ribbings ifrågavarande motion må förfalla. Stockholm den 12 November 1840. Ant. till Exp.-Utslc. den 21 November, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af åter remissen af Betänkandet N:o 83, angående Kongl. Theaterns indragning och utarrendering till enskilde, samt om rättighet för enskilde alt anlägga Theatrar i Hufvudstaden, m. m. Af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet ar detta Betänkande återremilteradt, hvaremot detsamma blifvit af Presteoch Borgare-Stånden bifallet.