Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånden och remmiterande till vederbörligt Utskott. ‘ - N-o 4* Herr Gyllenram, Carl Antom Då Riksens Ständer nu äro församlade att rådgöra om rikets nytta, samt att utfinna medel till lättnad af alla classer medborgares bördor, och till afhjelpande af de hinder som sätta sig deremot; torde den framställning jag nu vördsamt går att föredraga, komma till behjertande, helst den rörer största delen af Svenske medborgare. Så väl af tillförotdnade Herr JustitiasCancellerns underdåniga berättelse öfver dess år 1820 företagne embetsresa, sorn genom erfarenheten, är besannadt, att det ändamål blifvit förfeladt, som en vis regering sökt vinna genom dess nådiga förordning af den 4 Julii 1817, hvilken å alla ställen der förtärings - Den 12 Februarii, varor försäljas, förbjuder gästning, utom vissa timmar om dagen. Denna förordning har åsyftat de personers väl hvilka äro hörande till arbefsciassen, men icke att rikta anklagare eller att onödigtvis besvära Domstolar. Ändamålet med densamma är, att betaga den mindre bildade, tillfället att genom missbruk af starka drycker förlora sin helsa; att icke onödigtvis bortkasta en med möda och omtanka förvärfvad penning, som nyttigare borde användas, och att afvärja för arbetaren och dess vederlike, att icke en dyrbar tid, egnad till arbete, måtte gå förlorad genom vistandet på näringstället. Detta ädelt uppfattade syftemål, som Kongl. Majit täckts i nåder besluta, till väckande af en allmänt högre sedlighetskänsla, erkännes i djupaste underdånighet; men beklagligen öfvertygas man vid närmare eftersinnande, att consumtionen af bränvin de senare åren, icke förminskats, utan deremot är i betydligt tilltagande, och att behofvet af denna vara nu är lika stort som förut.
För min del anser jag motionen rätt behandlad, ty motionärens önskan är uppenbarligen intet annat än att en bestämmelse måtte finnas för det fall att föreskrifne varningsgrader och ett års skilnad till säng och säte ej medfört någon verkan, hvilket bevisas icke allenast af ingressen till motionen, utan äfven deraf att han framställer två alternativa förslag, det ena öfverensstämmande med hvad som redan är stadgadt, och det andra utgående på äktenskapsskilnads-frågans öfverlemnande till domstolarne. Utsk:t upplyser att en bestämmelse redan finnes för det fall, som motionären ansett sakna alla föreskrifter, och att denna bestämmelse just är hvad motionären alternativt föreslagit, dermed på en gång anledningen till motionen försvunnit och motionärens önskan är uppfylld. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk. Gr. Hamilton: Jag vill icke vidlyftigt ingå i en granskning af de formella skäl, som sist framställdes, men vill dock i förbigående nämna, att Hr von Ehrenheim omvändt den ordning, i hvilken motionären framställt sitt yrkande, i det Hr von Ehrenheim sagt att motionären föreslagit alt frågan skulle öfverlemnas antingen lill K. M. eller också till domstol. Så är icke förhållandet, utan motionären sätter i forsta rummet det af de alternativa förslagen, enligt hvilket frågan skulle afgöras af domstol, och i andra rummet det om frågans öfverlemnande till K. M. Huru har nu Utsk:t gått till väga? Dea 14 Februari f. m. omtalar visserligen det ena af de förslag, motionären framställt, såsom redan i lag sanktioneradt, och antyder alltså genom att omtala »det ena förslaget», att ett annat förefinnes, men om detta andra får man i Utsk:ts Betänk, icke veta annat än att detsamma icke skulle förefinnas. Utsk:t yttrar nerol, på den plats der detta skulle anträffas, »att som motionen icke innefattar förslag att, med ändring af K. Förordn. den 27 April 1810, fråga om skilnad i äktenskap på grund af hat och bitterhet makar emellan skall af domaren handläggas och pröfvas, hemställer Utsk:t att motionen icke måtte till någon R.
Ingen fruktan, ingen själskamp stod alt läsa hos h o n o m. Endast en sakta suck, och han var öfver på den andra sidan, hade ingått i det andra lifvet. Så kom begrafningen med kransar o c h tal, med buller o c h bång, med djup, stum sorg o c h högIjudt lismeri, med Nordqvists sorgmarsch, spelad af X: s k a husarerna, och långa prålande nekrologer i tidningarna. Och de stackars otröstliga arfvingarna började rifva i hans gömmor med en ifver, s o m varit värd ett dyrbarare mål. Ty gamle öfversten var fattig, och större delen af hans pension hade gått till gamla kamrater, till uttjänte soldater, som annars ej skulle kunnat dra sig fram på sitt undantag, till unga skägg o c h sorglösa underlöjtnanter, som annars skulle haft katten så svårt att få debet o c h kredit att skyla hvarandra. — Malcolm Langenhjelm hörde ej till dem, för hvilka Zola skref 1 ' Argent. Langenhjelmar hade kommit långväga från alla världens hörn för att följa gamle öfversten till grafven o c h för att inventera hans bo. Giriga händer trefvade i hans tillhörigheter, snikna blickar spanade efter dolda skatter. Men där fanns intet. Omsider kom man till lönlådorna i chiffoniern. — » Några pikanta kärleksbref skall väl den gamle stoffilen ändå ha lämnat efter sig, » hoppades man. Men ack, där fanns ej annat än ett stackars dansprogram, gulnadt af ålder. Det var det enda af intresse, som fanns bland kvarlåtenskapen — af intresse, ty man grubblade skarpt, ehuru förgäfves, öfver orsaken till, att just den där gamla velinbiten blifvit så omsorgsfullt bevarad Man vände och vred den på alla håll i hopp att man härigenom skulle kunna uppdaga någon gyllene hemlighet. Man trodde, att den möjligen skulle vara någon slagruta, hvarigenom hans ägodelar skulle komma i dagen. Fåfängt! Endast några till hälften utplånade namn stodo att läsa därpå, några namn, hvars fagra ägarinnor slumrade i förgätenhetens lugna famn.
I sammanhang härmed har Utskottet förehaft en inom Preste-Slåndet väckt, till Utskottet remitterad motion N:o 110, deruti Biskop Björck, med hvilken Domprosten Sundberg, Doktor Wensioe och Prosten Raabe instämt, hufvudsakligen andragit, hurusom inom Garl Johans församling, som räknade mer än 10,000 innevånare och vore belägen på en fjerdedels mils afstånd från Göteborg, behofvet af det nya läroverkets utvidgning till 5—klassigt vore ganska kännbart, hvilket visat sig redan derigenom att, oaktadt den nya läroverksbyggnaden, hvilken på kommunens egen bekostnad uppfördes och lemnade godt utrymme för 5 klasser, ännu ej vore färdig, vid skolans öppnande sistlidne höst likväl inskrifvits 75 lärjungar, af hvilka öfver två tredjedelar upptagits i öfra klassen och således efter ett års vistande i skolan till stor del komme att derifrån afgå. I Göteborg, som med Carl Johans församling egde öfver 40,000 innevånare och vore i ständigt framåtskridande i alla rigtningar, funnes, förutom det ifrågavarande, endast ett elementarläroverk; och då sålunda med visshet kunde antagas alt skolan, derest den vunue behörig utvidgning, skulle blifva talrikt besökt, har motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte bevilja nödigt anslag för utvidgning af det i Carl Johans församling inrättade 2-klassiga elementarläroverk till 5-klassigt. Jemte det behofvet af ifrågavarande läroverks utvidgning, synes genom hvad ur Statsråds-protokollet samt af motionären är vordet anfördt, vara tillfyllest ådagalagdt, torde jemväl den omständigheten att det fullständiga högre elementarläroverket i Göteborg för närvarande har icke mindre än 550 lärjungar och sålunda är det talrikast besökta i riket, innebära likgiltiga skäl att, till förekommande af delta läroverks alltför starka lillvext, hvilken kunde på disciplinen och undervisningen derstädes hafva menligt inflytande, utvidga Carl Johans församlings skola lill 5-klassigt läroverk, hvarigenom det angelägnaste behofvet för denna skola vore fylldt.
Eller hvem kan man val kalla brottslig, om ej en nior; som vet att hennes son blott uppbar 800 kronors årlig lön och dock rent af krafver, att han, för att tillfredsställa hennes hejdlösa.fafanga och njutriingslusta, använder tre &amp; fyra tusen kronor om året? Eller kan den. ' fastmö förtjena naiiinet af hederlig qvinna, som genoni koketteri och begär efter nöjen och lyx både hjelyer till att drifva en svag, fåfang yngling in på brottets väg och samtidigt dermed i hemlighet knyter en osedlig förbindelse nied en annan? Om de kände till hans forsiiillniiigar? Sådana varelser akta sig noga för att uttala den ringaste inisstanke, som kunde låta dem komma att deia ansvaret för brottet. Men fördelarne förstå de val att begagna. L %tom oss gå vidare! Der sitter en tjenstenian dömd till 13 års straffarbete för förskingring af allmänna medel och förstörda räkenskapsböcker, p8 det nuinera sorgligt vanliga sättet Han ar en medelålders man; hans ovanligt vackra hustru ar betydligt yngre. För att sopa igen spåren efter hennes fars försnillningar samt för att tillfredsställa den själlösa hustruns. alla nycker och fordringar, har den af kärlek förblindade mannen dragit olyckan öfver sig. - Den faller föga tungt öfver herzne, ty hon var -. Ben stackars oskyldig engel med ett par värnlösa barns; derför måste hon oinhuldas. - Hur ofta har jag ej sett denna uengela leende och koketterande promenera förbi fangelset i sailskap med sina manliga och qvinliga beundrare, medan hennes fingne man tryckte sitt ansigte intill fangelsegallret, girigt uppfhgande hvmje. skymt af henne, soni han afgudade! Och nar hon så någon gång under de första åren kom för att tala med mannen, huru pinade hon honom ej genom beskrifningar öfver sina &gt;oförskylda, lidanden, sina försakelser, sina bekymmer öfver att barnen skulle f8 se fadern i fangdragt och - s5 hade hon sjelf ingen fin kappa, ingen modern hatt, - o, så olycklig han gjort henne!
Prisen äro beräknade emot kontant Amontil / ado, torrt, very fine » i deIes fritt från betalning med fria buteljer. old superior » 2.0U » de ofta förekommande tillsatserna Vid beställningar från landsorten MFmo secco Sherry, ett mycket af starka spanska eller andra viner, torde likvid medsändas emedan eftertorrt, gammalt och utsökt J p, ^ j, ^ q qq, ^ q gg kraf å vin icke är tillåtet. vin med charmant arom, 2.90 |} ' (Schfumberger). 1&gt;5 Vin leverera vi fraktfritt och e m - l l I E a s t India Sherry, ljust golVöslauer Goldeck » » 2 75 ballagefritt vid alla järnvägsstationer den, fylligt mycket gam| i äro enda försäljareTöstra och och hamnar i Sverige, da beställnmmalt och oofvertraffligt till ommerade gen uppgår till minst 50 kronors sitt pris » d.20 Schlumberger i Wien. värde. Old Brown Sherry, mork golétia rödvin kan stå uppslaget några Slierry. den mycket gammalt och ^, ^ arom. Pr flaska. | ' &lt;S — - Chåteau d ' Estournel 1886, importerad Dinner Sherry, ett godt bordsV n r t v i n i buteljer Kr. i Figeac S:t Emilion 1877 3.75 &gt; » » » pr| » 0.55 Goorf p i a l Port » 1.001. fl. sorter. Golden Sherry, ett fylligt, | Rich fuli-flävoured Port » 1.501 smakligt vin » 1.25 | Superior Fruity London Port » 2.00 i, Fine London Sherry, halftorrt » 1.401 y Superior Old London Port » 2.501 * * • » a m o s. » » » torrt. » 1.50 / | | Detta vin är ren drufva, behagligt Manzanilla, ett torrt vin med | _ | med en svag muscatsmak.
Hela innehållet af Hålahults allmänning vore i protokollet öfver nämnde undersökning upptaget till ofvanberörde belopp 1,016 tunland 17 kappland, hvaraf 64 tunnland 17 kappland ansetts vara impedimenter, och upplystes, hvad Östra allmänningen anginge, alt densammas totala innehåll utgjorde 4,743 tunnland 14 kappland, hvaraf 299 tunnland 2 kappland mossar, 484 tunnland sjöar, 2,536 tunnland 12 kappland behållen skogsmark samt 1,424 tunnland hemmansoch (orp-egor: att torplägenheterne utgjorde 8, från hvilka 257 dagsverken jemte 9 lass hö utgjordes till Dylta herregård; samt att dessutom egorna till 3;ne andia torp till en del lågo inom allmänningen. Ehuru dessa allmänningar icke vore af alldeles samma egenskap, som rekognitions-skogar, likväl och då desamma under loppet af 200 år varit med Dylta bruk fortfarande förenade, arisåge Kollegierna dem, på sätt äfven Kommitterade tillstyrkt, böra med tillämpning af Kongl. Kungörelsen den 4 Februari 1811 skattläggas och af bruksegaren fä till skatte lösas. Hvad anginge sjelfva bruket, så och ifall med detta ord förstodes hvad dermed vanligen menades, nemligen egentligen byggnaderna med tillhörande jordområde, borde, enligt Kollegiernas tanka, tvifvel numera icke kunna ega runi derom, alt Kronan deraf ej mera kunde anses vara egare, hvaraf likväl ej följde, det Kronan icke med skäl kunde af bruksegaren, såsom innehafvare af Dylta bruksprivilegier, fordra redo för den egendom, förre privilegii-innehafvare såsom Kronans tillhörighet emotlagit, och till hvilken under deras förvaltning Kronans eganderält, utan Kronans vetskap, gått förlorad, emedan med arfvet af förmånerna äfven borde hafva följt arfvet af ansvarigheten för den mottagna egendomen. Någon talan i detta hänseende ansåge
Jag skall alltså ej misströsta, att ju barnens och ynglingarnas lidanden i detta, afseende och det högst beklagliga tillståndet af rättslöshet i vissa läro verk skola af Utskottet b ellje rias.” Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvilket denna motion remitterades, yttrade: "Vidkommande Herr Henschen» motion, åsyftande att bestraffning ej m:i tillämpas ä lärjunge, utan föregången ransakning och dervid erhållna, säkra bevis om felaktigt förhållande, sä linner Utskottet att den nya elemeniar-1 äroverksstadgan, i fråga om lärjunges kroppsliga bestraffande, är a (fattad med all den varsamhet, till missbruks förekommande, som med upprätthållande af ordning vid läroverket är förenlig, enär "lindrigare kroppsaga''’ först får användas, sedan andra lägre bestraffningsgrader visat sig overksamma, och efter det varning för påföljden, i händelse af ny förseelse, blifvit af Rektor lärjungen meddelad; på grund hvaraf, och dä motionären dessutom icke närmare utvecklat sitt förslag, samt tillämpligheten deraf således ej kan bedömas, Utskottet hemställer, att Herr Henschens ifrågavarande motion må lemnäs utan åtgärd.” I Borgare-Ståndet lades betänkandet i denna del till handlingarne. Och i den underdåniga skrifvelsen, .if. 200, som, enligt Ständernas beslut, grundadt pä reservationer mot betänkandet, den 27 Januari 1858 aflats, biel' icke något anfördt rörande kontroller vid eller minskning af ifrågavarande bestraffningar. En följd häraf torde hafva varit, att stadgandena om ”ordning och tukt” i §§ 51—56 uti Stadgan af den 29 Januari 1859 nästan ordagrannt äro de samma, sorn motsvarande §§ 53—57 uti stadgan af den 14 Augusti 1856. Också hafva piskningarne, åtminstone i vissa elementar-läroverk, fortfarit. Att dessa skadliga, straff begagnas flerstädes i folkskolorna, och det uti än högre mätt Bih. till JR. St. J\é' 100. är temligcn allmänt kändt.
Uti särskilda motioner hafva hos Preste-Ståndet Doktor Söderberg (motion Nio 83), hos Borgare-Ståndet Herr G. J. Bergman (motion N:o 50) och inom BondeStåndet (i motion N:o 180) Riksdagsfullmägtigen Per Larsson från Gotlands län, med hvilken Riksdagsfullmägtigen Ludvig Norrby från samma län sig förenat, sammanstämmande anhållit, att folkskolelärare-seminarium i Wisby, som våren 1864 räknat 24 elever, måtte tillsvidare få fortfara i sin verksamhet samt förblifva i åtnjutande af det anslag och de stipendiiförmåner, som det hittills innehaft. Såsom skäl för dessa framställningar hafva motionärerne hufvudsakligen anfört dels den allmänna och varma nitälskan, hvarmed Gotlands befolkning omfattat folkundervisningen och hvaiugenom denna provins, i afseende på sitt folkskoleväsende, icke endast kunde mäta sig med, utan i ett eller annat hänseende stöde framför de landskaper, der nämnda fosterländska angelägenhet visat den mest lofvande utveckling; dels öns aflägsna läge, de kostsamma sjö- och landtregorna till det seminarium på fastlandet, som skulle af elever från Gotland besökas, samt svårighet för dessa elever att uppehålla sig på en från hemmet så långt afskild ort, der alla små, men relativt mycket vigtiga förbindelser med hemmet i hänsyn till seminaristers hushållning alltid blefve dyra och vissa tider af året kanske omöjliga; dels ock slutligen den omständigheten, att på Gotlands landsbygd ännu bland allmogen iortlefde en mycket egendomlig, för fastlandsbon länge obegriplig provinciel munart, likasom ock 44 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. många i lynne och folksed starkt utpreglade egendomligheter, hvarigenom ömsesidig svårbegriplighet skulle uppstå, om trän någon provins på fastlandet en son af folket, med sin provins’ starkare eller svagare språkbrytning, skulle uppträda såsom barnalärare bland en befolkning med en för honom ny dialekt, nya folkseder och mångartade egendomliga förhållanden, dem han icke förstode och kanske aldrig skulle lära sig att rätt uppfatta.
I sin nåd. propos., om Statsverkets tillstånd och behof, af d. 15 sistl. Nov., har Konungen, sid. 16, yttrat: ”med afseende å detta lyckliga förhållande, har ock K. M. velat lill R. St. öfverlemna, huruvida icke R. St. skulle finna lämpeligt förklara, att från och med nästkommande år, debitering af den serskilda bevillning, som vid sista riksdagen fastställdes, till godtgörande af krigsrustningskostnader, icke vidare skall ega rum, och således denna afgift, efter upbärandet af hvad för innevar. år belöper, uphöra.” Konungen har följaktligen ingenting annat gjort, än lian lagligen kunde göra, nemi. öfverlemna till R. St. huruvida de ville låta skatten uphöra, eller på annat sätt fylla rikets behof. Denna propos. är konlrasignerad af Ilr Sandströmer. Hvilket är nu bättre, antingen att låta den ifrågavar. beskattningen fortfara såsom hon blifvit beviljad eller alt först efterskänka henne, och, när penningar sedan brista, åtaga sig en annan. Frih. Raab har vidare talat om min motion, såsom vore den framställd pä fleras vägnar än mina egna. Jag talar aldrig pä andras vägnar än mina egna, och vet knapt om jag pä förhand meddelat denna min motion åt flera af Ståndets ledamöter. Har jag på förhand talat derom, så har det måhända varit med någon af Konungens rådgifvare. Om det vid åtskilliga tillfällen inträffar, att detta Stånd beslutar i öfverensstämmelse med de meningar jag yttrat, sä kommer det tvifvelsutan deraf, att jag talar hvad de flesta tänka. Hvilken som gör på samma sätt, han får också bifall inom detta Hus. Ståndets sjelfständighet rubbas hvarken af mig eller någon annan. Föreslår jag något, som strider mot dess mening, så skall det hädanefter såsom hittills visa sig, att jag får orätt. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Tvisten mellan Hrr Printzensköld och Sandströmer torde bäst kunua slitas vid den framtida beräkning af tillgångar, som kommer att ske inom SlatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk. Föredrogs och remitterades till RankoUtsk. Gr.
Vidkommande dernäst 1‘Jerr Cederborgs framställning om rättighet för Lärare vid Lancesterskola alt emali» oidination, så hafva Rikets Högloflige Ständer vid innevarande Riksdag hus Kongl* Majit i underdånighet hemställt, — ”att enär, vid Lancaslet skola, der minst 5o barn undervisas, livats reglemente är af D »mCapitlet i Stiftet grnnskadt och gifhult och hvilkens stiftelse är sådan, ali dess fortfarande bestånd är försäkradt och Lärarens löneförmoner till det minsta motsvara dem en Adjunct inom Stiftet vanligen åtnjuter, en Prestman blifver af Dom-Capillet, på vederbörande skolföreståndares kallelse, tillsatt, samt i öfrigt, i afseende på Preslerliga förrättningar, fullgör hvad gällande skolordning för skollärare i allmänhet derom stadgar, — det måtte en sådan Prestman i Nåder tilläggas rättigheten att tillgodonjuta enkel Ijensfeårsberäkning”; >— Och då, enligt Utskottets föi menande, det med Rikets Flögloflige Ständers i förenämnde afseende uttryckta önskan, så väl som med billigheten, svnes s?ä i öfverensstämmelse, att en Lärare vid Vexeluinlervisningsskola, — så inrättad och i öliigt af den beskaffenhet, som här förut blifvit nätnndt, —> må, så vidt lian i öfrigt fullgjort hvad för inträde i det Andliga Ståndet erfordras, på kallelse af vederbörande Skol-Direclion eller Skolföreståndare, kunna erhålla prestvignrng, för alt derefter komma i åtnjutande af presterlig befordringsrätt, så filmer sig Utskottet böra vördsamt tillstyrka Rikets flögloflige Ständer, alt hos Kongl. Majit göra underdånig fram ställning derom, att en dylik förmon, under ofvanberörde villtor, varder Lancaster* lärare förunnad. Hvilket allt dock öfverhmnas lill Rikets flögloflige Ständers eget bepröivaude. Slockholm den aj September 1834» 6 Allm. Besv, cch Oecon. Utsk. Betänkande N:o 12&
Ehuru du icke känner mig, vet du dock, att jag engång stått din mor mycket nära. Jag har hört om hennes död, och en gränslös saknad drifver mig nu att söka få se hennes dotter och återkalla de minnen, som trots sin bitterhet, höra till de ljufvaste i mitt lif. Vill du icke komma till mig på någon tid? Du skulle göra mig lycklig. En vexel medföljer för resans behof. Jag längtar mycket efter dig. Kom! Din moders vän, tant Karin“. Aldrig! utbrast Hanna och rusade upp, som om någon slagit henne. Aldrig skall jag uppfylla en önskan af den, som kommit min mor att lida så djupt! Icke, om hon bjöde mig halfva verlden „Gränslös saknad“ „ljufvaste minnen“ Tro det, den som vill! I aderton långa år har hon icke frågat efter om mamma lefde eller var död, led hungersnöd eller fråssade i öfverflöd, och nu kommer hon och talar om en „gränslös saknad“. Hanna hopkramade brefvet och kastade det i kakelugnen. Derpå inlade hon vexeln i ett nytt kuvert och skref följande rader till svar: „Fru Karin Meilert. Jag sänder eder vexeln tillbaka, emedan jag icke tänker komma till eder. Minnet af min mors sorg står som en mur mellan eder och mig“. Hanna Rappe. Hon skyndade att försegla brefvet och lägga det i postväskan, rädd att något skulle hindra henne att taga denna hämnd. Derefter återtog hon sitt arbete och sökte fördjupa sig deri för att komma ifrån sina tankar. Men det gick icke. Minnet af hennes mors många bittra ord om vännen, det nyss anlända brefvet, hennes häftiga svar, tanken på hennes egen beroende ställning, allt tumlade om i hennes hjerna, så hon tyckte sig kunna bli sjuk. Hon skref mekaniskt en half sida, derpå bortkastade hon pennan, tog sin hatt och gick ut. Kanske kunde hon återfå mera jemnvigt ute i det fria. Qvällen var lugn och klar, vinden satt tanklös i trädens toppar och rörde icke så mycket som ett löf. Daggen hade fallit och blänkte i gräset och vid stranden surrade legioner myggor. Derborta vid elfven satt Erik med sitt metspö.
Jaså, mitt barn, ni såg att jag kysste er mors HERRN. er far, som jag råkade i utlandet och senare än ni. Och jag har äfven en hälsning till er... (Han går emot henne, fattar hennes hufvud och vill kyssa hennes panna, då Rosa kastar hufuudet bakåt och trycker sina läppar mot hans mun. Frun syns i detsamma på verandan; ryggar och går.) pannan jag ämnade er! Rosa, mitt barn, det var en oskyldig kyss på HERRN. tror på mors fabler om min far, som dog för flera Eri oskyldig! Haha! Så oskyldigt! Och ni ROSA. ­ 59 ­ år sedan! Det var en man det, som kunde älska, och som vågade älska! Han darrade inte för en kyss och väntade inte tills han blef bjuden! Tror ni mig inte, så kom med upp på vinden, skall ni få läsa hans bref till sina älskarinnor kom! (Hon Ni är rädd att jag skall förleda er, och ni ser förvånad ut. Förvånad öfver att jag, en flicka, som är oskyldig! Inbillar ni er att jag tror det barn jag, men det skall ni inte göra, för jag är icke är jag! öppnar en tapetdörr, så att vindstrappan synes.) Hahaha! varit kvinna i tre år, har reda på att kärleken icke födas genom örat... Nu föraktar ni mig, det ser sämre och icke bättre heller än de andra ... så er mor kommer! Fröken Rosa! Gå och byt om klädning, innan HERRN. törs ni inte se på dem! Nu förstår jag snart hvarför ... er fru ... hvarför ni är svartsjuk på er fru! Tycker ni att jag har så fula armar! Eller ROSA. Nej, nu går det väl långt! HERRN. ni hur många gånger jag har varit kär? Ni rodnar... på mina vägnar eller era? Vet ROSA. ­ 60 ­ HERRN. Ingen gång! aktar ni mig igen, säg? Ingen gång i en blyg karl, nej! Nu för ROSA. och häng icke ut det för fåglarna att hackas och smutsas! Ni är kvinna, säger ni, men ni är flicka... Ja lite! Tag vara på ert hjärta, fröken Rosa, HERRN. en mycket ung kvinna, eller hvad man kallar en en ung kvinna...