Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan det numera är upplyst, att BondeSt. i den fråga, som egentligen angår BondeSt., nemi. ang:de arfvodet för dess secreterare, vidblifvit sitt första beslut, innehållande att secreleraren, vid denna riksdag såsom vid alla de föregrde, må uppbära ett arfvode af 4°o r;dr i månaden; så bekänner jag, alt det synes mig vidrigt, alt för en så lumpen summa lagga ett hinder i vägen för BondeSt. att besluta om sin betjening. Jag vet att det tillhör RiksSt:n gemensamt att derom besluta, men jag tror, att man är skyldig ett MedSlånd den aktning och grannlagenhet, att icke motsätta sig dess önskan i detsamma närmast rör:de frågor, synnerligen då besparingen för Staten är af så obetydlig beskaffenhet som den ifrågavarande. Men då jag således tillstyrker att R. o. Ad. härutinnan mätte sluta sig till BondeSt. ; så hemställer jag, om icke billigheten fordrar att Riddarhusets notarier få njuta samma arfvode som BondeSCs, och derom begär jag vördsamt Hr Landtmrs proposition. Hr Rosenblad: Jag anser mig böra först fästa uppmärksamheten på grundlagens bestämda bud, ehuru jag erkänner, att delta bestämda bud varit vid många föreg:de riksdagar utan allt betänkande öfverträda Detta bud i 24 §:n Riksd.Ordn. lyder som foijer: ”Så val Ståndens som Utsk:ns secreterare, jemte den under riksdagar biträdande nödiga betjeningen i Ståndens cancelliet’ samt R. St:s CJtsk. njute samma säkerliet med riksdagsmän, och ei hålle vid riksdagens slut en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning af statsmedlen, hvilken af StalsUtsk., efter öfverläggning med Landtm, och Talmännen föreslås och i sammanhang med den öfriga stalsregleringen af R. St. bestämmes.
Maj:ts Befallningshafvande uti den 31 December nästlidet år aflåtet svar, jemte öfverlemnande af sockenstämmo-protokollen, meddelat, att endast Bro och Håbo häradsboer förbundit sig att åt en vid West-Tibble stationerad läkare tillhandahålla bostad, hvaremot menigheterna så väl i Örbyhus, som Olands distrikt för deras del icke velat underkasta signågon uppoffring i omförmälda hänseende. Transport R:dr 34,500: - 34,500: — Bil. till Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 51. Transport R:dr 34,500: — Ehuru detta förhållande synes antyda, att någon tillökning i läkarepcrsonalcn inom norra delen af Upsala län för närvarande icke är af högsta behof påkallad, anser dock Kollegium i betraktande af detta läns utsträckning och folkmängd att två nya Provincialläkare der höra anställas, nemligen en i norra delen af länet, der föröfrigt redan befintlige, af Bruksogarne antagne, väl aflönade, samt med tjensteårs-beräkning hugnade Distrikt-läkare betydligt understödja den allmänna sjukvården, samt än i Håbo och Bro härader, der hostad åt läkaren upplåtes; och då de närmare bestämmelserna angående distrikt och station för den förstnämnde Provincial-läkaren, utan någon olägenhet kunna uppskjutas intill dess frågan om erforderligt anslag dertill hunnit afgöras, får Kollegium nu endast i underdånighet föreslå, att anslag måtte äskas for två nya Provincialläkare inom Upsala län, hvardera med full lön. Således tillökning i utgiften för detta län • • • 14:dr 3,000: — ll:o.
Serveras både kall och varm. Om socker och chokolad användas, tages mindre socker och mera chokolad. 3) Puré på potatis (Parmentiere). Denna puré, som fått sitt namn efter den person, som införde potatisodlingen i Frankrike, Parmentier, tillredes på följande sätt: • Potatis kokas mjuk med buljong och drifves två gånger genom hårsilen; mera buljong tillsättes, och allt får under jämn omröring uppkoka. Den afredes med grädde och smör och serPlötsligt lyfte hon upp det lidande ansiktet, en ny känsla kom hjärtat att slå än vildare, — • — ack j o, det fanns bot! hon älskade — och med hvarje tung och het tår, som nu föll öfver brefven, kom också en kyss. Ja, hon älskade! Räkningen skulle nu göras upp — döden hade icke tagit allt hopp med sig — när hon nu hade kärleken, och så sorgen till, skulle hon inte vara i stånd att då bruka de krafter, han sagt, att hon egde, och göra sitt lif sådant, som han velat ha det? Och med hvarje gjord uppoffring och hvarje vunnen seger skulle hon veras med rostadt bröd i skifvor eller crotttons. Man kan äfven tillsätta sparrishufvuden med små morotkulor i stället för croutons. Likaså kan vatten användas i stället för buljong, men då tages mera smör. O. H. Bostaden. Kalendrar. På det nya året kan man göra många personer, herrar som damer, glädje med en kalender, och därför vilja vi gifva anvisning till att framställa några mindre vanliga artiklar i denna väg. Mycket nätta äro t. ex. små tamburiner, hvilka man kan köpa i hvarje konsthandel att sedan måla något på. I tamburinens spända skinn gör man med en skarp pennknif i sned linie bredvid hvarandra tre dubbelinskärningar, genom hvilka man drar färgade atlasband, på hvilka månadernas namn, dagarnes namn och datumförteckning från 1 till 31 målas med svart. V i d bandens ändar fästas, sedan de dragits igenom, små pinglor.
Öfverläggningen i detta ämne uppsköts till eftermiddagens plenum. Lades på bordet nedannämnde från Ulsktn inkomne utlåt., mern. och betänk., nemi, från Constitutions-Utskottet: N:o 31, till R. St., ang:de 2:ne Stånds återremisser å mern. N:o 22; N:o 32, till II. St., ang:dc 2:ne Stånds återremisser å mern. N:o 24; Stats-Utskottet: N:o 220, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse till II. St., ang:de förslag till ny Inqvarteringsordning för Stockholms stad samt andra i sammanhang dermed förekomna frågor; N:o 221, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., ang:de inqvarteringen i de Skånska städerna och Götheborg; N:o 222, i anledn. af väckt förslag, ang:de låns meddelande å magasinerad ritorr spanmål; N:o 223, i anledn. af väckt motion om ett lån för reparerandet och utvidgandet af Nyköpings läi domsskolas local; Bevill nings-Utskottet: N:o 29, i anledn. af anmärkmr emot betänk. N:o 13, ang:de stämplade pappersafgiften; Banco-Utskottet: "N:o 43, med förslag till sammanjemkning af IiiksStnis skijj - Den 10 Mars f m. 01 aktiga beslut i anledn. af Ulsk:s betänk. N:o 22 och utlåt. N:o 29 ; Lag-Ulskot tet: N:o 78, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. N:o 41, öfver väckt motion om förändring af 1 § i 26 cap. Byggningab:n, rör:de delaktighet i kyrkobyggnad ; N:o 79, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksSl:n fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:s utlåt.
Juni f. ra. uttryckligen är stadgadt, att ansvaret skall drabba endast den som bryter, anser Utsk. den deröfver sökta förklaringen icke vara af beliofvet påkallad.” Således anser Utsk. tydligen, att böter endast böra drabba den, som bryter, men icke den, som icke bryter. Då jag nu citerat 2:ne utslag, det ena af Häradsrätt och det andra af Hofrätt, hvaruti de blifvit dömde alt plikta, som icke brutit, så måste väl skäligen denna fråga böra lill detta ämne, och jag anhåller att i korthet få meddela R. o. Ad. ordalydelsen af Häradsrättens, af Hofrätten fastställda, utslag. 68 personer voro anklagade ”för det de, ehuru plogningssky Idige, skola underlåtit att den 20 Januari i838 under dåvar. snöyra uppskotta de dem tilldelta vägstycken.” Snöyran bade då fortfarit ifrån den 25 December 18S7 och slutades först den 6 Mars i838, så att posten mäste bäras det året, hvilket Hr Landshöfdingen Sandelhjelm torde kunna intyga. Endast staden Wenersborg mäste då betala flera tusen r:dr för att hålla en väg öppen. Under detta svåra år var det, som häradsrätten genom särskildta, den 28 Febr. 1858 meddelta, alsing sig utlåtit: ”alt alldenstund Konungens 13ef:h:des i Elfsborgs län den 16 Dec. 1784 utfärdade snöplogsinstructiori i 2:a punkten innehölle, ett enär snöfall om natten skett, skall vägen alltid påföljande dagen före dager med snöplogen köras, eller, der det icke later sig göra, med annan redskap öppnas och banas, på det vägfarande må obehindradt framkomma; fördenskull och emedan det vore upplyst, att förstnämnda dag ej mindre ilrågavar. vägstycken varit af snö uppfyllda och ofarbara, än äfven alt klaganderue ej förr än sent på förmiddagen börjat med vägens öppnande, fälldes, jemlikt K. brefvet den 10 Maj i8i5 att härföre höta, Anders Larsson i Bretvet, såsom plogningssky
I stället för att behandla förevarande ämne såsom parti-sak, önskade jag således, att det blefve ett föremål för patriotism och en sund slutkonst, enligt hvilken det är bättre att uppoffra en million för uppnående af ett stort ändamål, än att gifva 8 millioner till spillo. På dessa allmänna grunder för Canalens understödjande, anser jag, för mindel, det preliminaira understöd till arbetets fortgång, hvarom nu är fråga, böra utan betänkande beviljas; hvarföre jag anhåller om återremiss af Utskottens Utlåtande. Herr af Uhrj, Gustaf: Jag befinner mig i en slags nödvändighet att göra ett par korrta erinringar emot Herr Grefve von Plåtens anförande på förmiddagen i denna fråga. — Grefven sade det finnas 2:ne sätt att gå till väga vid verkställighet af Canalbyggnader, så att kostnadsförslagen blifva tillräcklige. Det ena vore, att slumpvis i Förslaget beräkna kostnaderne så högt, att de ej kunna möjligen öfverstiga förslaget; det andra att vårdslösa arbetet, genom det man endast iakttog noggranhet i det yttre, men gick mindre ordentligt till väga med det icke synliga, hvarpå likväl beståndet i längden beror. Grefven antydde väl icke någon tillämpning häraf på Hjelmare Canal - Den 26 Mars e, m. byggnad, såsom ett märkvärdigt fenomen på tillräckligheten ;if uppgjorde kostnadsförslag; men jag befarar dock, att, emot Grefvens vilja och afsigt, Grefvens yttrande hos många, likasom hos mig, i fall jag ej känt rälta förhållandet, väckt farhåga, att Hjelmare Canalbyggnad är ett mindre väl vårdadt företag. Derföre anser jag mig böra förklara, att jag, som vanligen a:ne gångor om året besökt denna anläggning, och som mången af Eder, mine Herrar, torde tillerkänna någon erfarenhet och kunskap om sådane arbeten, dervid funnit alla de arbetsmethoder vid Hjelmare-Canal använde, som med fördel blifvit vid Götha Canal begagnade. Jag har trott mig skyldig upplysa detta förhållande, dels för alt lugna den farhåga i detta afseende, som genom Grefve von Plåtens yttrande möjligen kan hafva uppstått, dels för att göra rättvisa åt CanalStyrelsens förtjenster.
St. N:o 161. randen ej och låter ej laga förfall framte, så skall Rätten, sedan käranden visat att svaranden blifvit lagligen stämd, döma i saken efter ty som sanning deri utletas kan. Men detta stadgande anser jag vara så tillvida mindre lämpligt, som derigenom någon ovilkorlig skyldighet alt genast meddela utslag icke ålägges domaren. En följd deraf har ock blifvit, att, med undantag af skuldfordringsmål, hvaröfver genast plägar dömas, en svarande part, som har nog rättskänsla för alt icke kunna, mot bättre velande, neka käromålef, vanligtvis uteblir i afsigt att uppehålla saken och hindra käranden att komma i lagligt åtnjutande af dess rätt, helst ett sådant uteblifvande för svaranden medför endast, fyra dalers böter. Domaren måste då, om käranden det äskar, uppskjuta saken, å landet, till nästa ling, som kanske icke infaller förr än efter 4, 6 eller 12 månaders förlopp. Allt efter tingens antal om året, och ofta uteblir svaranden äfven då, emedan han finnér det vara för sig vida mer fördelaktigt att erlägga vitet och kunna draga ut med sakens afgörande, än att få dom deri. På detta sätt kan, enligt hvad erfarenheten vid handen gifver, en svarande part medelst sin tredska få saken i åratal uppskjuten och sålunda tillfoga sin vederpart ett verkligt lidande. Men då en så beskaffad rättsprincip icke öfverensstämmer med en säker och väl ordnad lagskipnings fordringar, får jag fördenskull vördsamt föreslå: att en förfallolöst uteblilven svarande part skall, i likhet med hvad i andra länders nyare lagstiftning blifvit stadgadt, anses hafva medgifvet kärandens påslående, eller ock, i händelse detta förslag icke kan vinna bifall, domaren ovilkorligen åläggas att alltid genast döma i saken, såvida ej käranden uttryckligen begär uppskof deri. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. Ola Lasson, från Christianstads lån. Motioner i BondeStåndet. 1862.
St. malte medgifva, det de kostnader, hvilka erfordras för vid ifrågavar. arbeten använde fångars vård och underhåll 111. 111., må fortfarande utgå af det för sådant ändamål å riksstatens åttonde hufvudtitel anvisade förslagsanslag ; och slutligen alt i sammanhang härmed Ståndet inbjudit MedStånden att förena sig uti de beslut, som BorgareSt. vid bestämmandet af anslagen för befäslnings-arbetena å Waxholm och uti Stockholms skärgård, för Carlsborgs fästningsbyggnad, till Carlstens fästning ocb Marstrands hamnförsvar, samt till befästningsarbeten vid inloppen till Carlskrona, den i3 och i5 i innevar. månad fattat i afseende på correclionisters, arbetsfångars och arbetslöse personers sysselsättande. Gr. Den 20 Mart e. m. 177 Gr. Frölich: Det 5r icke ovanligt, att af BorgareSt. få emottaga inbjudningar, stundom äfven något i otid ; men denna gången skall jag anhålla att få veta, när denna inbjudning ankommit, emedan det förefaller mig besynnerligt, att Ståndet, som redan på förmiddagen beslutat i åtskilligt, som inbjudningen synes angå, nu först erhåller del af inbjudningen. Undert. Ridd.Secret. lillkännagaf, att han val icke kunde så noga uppgifva när det ifrågavar. prot.utdr. ankommit, dock kunde han upplysa, att det redan denna morgon var anländt. flan hade för hvarje punkt, i mån af dess föredragning hos R. o. Ad., genomsett prot.utdrtn från de Öfriga Stånden, och nu, då han, vid 6 punktens föredragning, genomsett besluten derom, bade han funnit den ifrågavar. inbjudningen från BorgareStåndet. Gr. Frölich: Efter den~upplysning Hr Ridd.Secret:n behagat meddela, har jag ingen anmärkning att göra, enär inbjudningen icke angick frågan om anslag till Waxholms fästning, som på förmiddagen afgjordes. Hr von Hartmansdorff: För Carlstens fästning, samt befästningen af inloppet till Carlskrona, som här äro sammanförda under en punkt, har K.
Paradiset hade visserligen endast två rum, ett åt söder, där middagssolen dansade lekande öfver rosorna i fönstret, och i hvars strålar kanariefåglarna muntert kvittrade, samt ett liggande åt norr, där Arthur slagit upp sina stafflier, och hvilket fick namn, heder och värdighet af atelier. Och här, i detta lilla fridfulla, enkla hem, lefde det unga paret fram sitt lif, smyckadt af ungdom och kärlek och helgadt af arbetets id. Maria trifdes bäst med sitt handarbete i ateliern, där hennes klara, förståndiga ögon allt emellanåt följde Arthurs penseldrag på duken. Hon lefde med honom i hans konst, ty hon ägde ett naturligt fint sinne för naturen och denna hjärtats bildning, som sällan misstager sig. Då dagens glada arbete var slut, togo de hvarandras arm och spatserade ut, lyckliga och små- kuttrande som tvänne nyförlofvade. Var det somSiden-Damast 90 öre till kr. 16: 45 pr meter från mina fabriker. mar, så gällde färden Stockholms sköna omgifningar, var det åter höst eller vinter, så hände det, att man. skaffade sig ett ädelt nöje på operan eller såg ett skådespel på någon annan teater. Så gick ett år under oafbruten lycka. Visserligen var kassan ofta skral, och mellantider kommo, då Arthur förgäfves utbjudit en tafla, men sådant fäste man sig icke vid. De voro ju båda unga och friska, och det blef väl bättre tider. Den andra hösten kom med regn och blåstoch ständigt tung, blygrå himmel. Det var riktigt kusligt, och de förtjusande promenaderna blefvo inställda. Maria var heller icke rätt frisk. Hon började hosta, kinderna förlorade sina friska rosor och ögat blef matt, och därtill märkte Arthur, att hon allt mera föll af. Han blef förskräckt, men Maria endast log och tystade hans farhågor med en kyss. » Det är ingenting, vännen min, » sade hon leende. Emellertid fick han henne till doktorn, och denne sade, att det endast var det ihållande stygga höstvädret, som vållat en liten bröstkatarr, föreskref hög diet och några opiedroppar.
Majit har Sig bekant, ännu ej blifvit definitivt negocierad; eller ock samma medel, tillsvidare endast i form af sväfvande skuld, på sätt lämpligast kan ske, i mån af behof, anskaffas för att först vid den framtida upplåning, som — när konjunkturerna kunna antagas blifva förmånligare — sannolikt kommer att för jernvägsarbetenas ytterligare fortsättning ega rum, med denna sammanläggas till en fonderad statsskuld. För öfrigt anser Kongl. Majit, att, i händelse det förra af dessa alternativer skulle komma att tillämpas och således de ifrågavarande medlen upplånas i sammanhang med det, som ännu återstår för att betäcka utgifterna för de vid sistlidne riksdag beslutna jernvägsarbeten, så bör hela det nu beräknade beloppet för fullbordandet af den nordvestra stambanan och för komplettering af materielen, eller i rundt tal 17,000,000 Ridr, vid detta tillfälle upptagas; men skulle detta deremot till följd af redan ingångna aftal eller af andra skäl icke kunna eller anses böra ske, utan endast temporära åtgärder för ändamålet vidtagas, så böra dessa åtgärder enligt Kongl. Majits tanke ej sträckas längre än till fyllande af behofven för 1866 och 1867, samt åt en kommande riksdag öfverlemnas att genom beslut om ett nytt fonderadt statslån konsolidera denna sväfvande skuld, på samma gång som då kommer att afgöras i hvad omfattning såväl fortsättningen af Statens egna jern vägsbyggnader som understödjandet af enskilda bolag för samma ändamål bör, med afseende på sig då företeende omständigheter, under en viss tid ega rum, och medlen dertill på en gång anskaffas. Hvad slutligen beträffar frågan om de tillgångar, som kunna påräknas för bestridande af den möjligen tillökade annuiteten för ett fonderadt lån eller af räntor och omkostnader för en sväfvande skuld, så uppstår i detta hänseende icke någon svårighet, utan äro de medel, som för sådant ändamål finnas disponibla, fullkomligt tillräckliga. Först och främst skulle härtill kunna användas det ytterligare öfverskott, som nu med visshet kan antagas uppkomma på bränvinstillverkningsafgifterna för innevarande år och som sednast 1867 skall till Riksgälds-kontoret afiemnas.
Hr von Francken begärde votering. Uppsattes och justerades följ:de voterings-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts i 15:de punkten af Utlåtit N:o 78 gjorda hemställan, i fråga om anslag till omläggning af landsvägen mellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar i Jönköpings län, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan.» Voteringen försiggick och vid dess slut befunnos röserna hafva utfallit sålunda: Ja — 22. Nej — 30. Utsk:s hemställanden biföllos. 21:sta punkten. Frih. Alströmer, Oscar: Då K. M:t icke ansett sig böra föreslå och icke heller Stats-Utsk:t funnit sig böra till - Den 18 Maj f. m styrka beviljande af anslag för anläggning af en hamn vid Lagaåns utlopp, lärer föga utsigt förefinnas att ernå ett sådant mål. Jag föranlåtes dock att fästa K. o. Ad:ns uppmärksamhet på önskvärdheten af åstadkommandet af en hamn på detta ställe. Orsaken hvarföre Stats-Utsk:t så litet fästat afseende vid den i ämnet väckta motion, torde väl vara att söka deri, att styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader ansett den ifrågav:de anläggningen skola blifva tillfördel endast för Laholms stad och omkringliggande ort, och således icke vara af något mera allmänt intresse. Förhållandena hafva emedlertid i detta afseende förändrats, sedan numera stora sågverk blifvit anlagda vid Laholm med stockfångst från vidsträckta trakter utmed den s. k. Laga-dalen, hvilken sträcker sig ända upp till Vestergötland. Averkningen vid dessa sågverk är ganska betydlig, men man har ingen annan utväg att utskeppa det försågade timmret, än att från pråmar på öppna hafvet, der man är utsatt för stormar, inlasta det i fartygen. Den ifrågasatta hamnanläggningen är således af ganska stor betydelse, såväl för rörelsen inom orten, som för skogsp rodukterna i en stor del af Småland.
Förändrade förhållanden och det mera mognade omdöme, som, under ett långvarigare begrundande af de frågor hvarom RiksSt:u hittills byst olika meningar, hunnit utbilda sig, synas nu gifva grundade förhoppningar, ätt dessa meningar närmare än förut skola kunna sammanjemkas; och om än olika åsigter inom de särskilde RiksSltn komma att göra sig gällande, är R. o. Ad. dock förvissadt, att hvarje Riksdagsmans eller RiksSt:s på sjelfständig pröfning grundade opinion skall erhålla all den aktning, den har rätt alt fordra. åled fast föresats att, efter yttersta förmåga och utan afseende på enskild fördel, motsvara alla de fordringar, som af rikets allmänna väl kunna påkallas, anhåller R. o. Ad. alt ständigt af Väliofl. BorgareSt. omfattas med den vänskap och det lörtroende, som sällan förnekas den, hvars handlingssätt endast af rena afsigler och öfvertygelsens bud bestämmes. Till Ilederv. Bonde-Ståndet. Då R. o. Ad., genom oss dess Deputerade, till Hederv. BondeSt. framför siu första vänskapsfull helsning och hjertlig» lyckönskan vid detta urtima riksmöte, hoppas R. o. Ad. att de Den 18 Juli f. m. 13 många band, hvarmed dessa Stånd, genom likhet i enskilda yrken och gemensamt deltagande i allmänna åligganden, äro förenade, skola än fastare sammanknytas genom ömsesidiga bemödanden att befordra fäderneslandets sanna väl. Det är alltid med en glad känsla af förtroende och tillfredsställande förhoppningar för framtiden, som R. o. Ad. sammanträffar med representanterne för den allmoge, om hvars fosterländska tänkesätt och beredvillighet alt för det allmänna bästa icke sky några uppoffringar häfderne bära de skönaste och mest talrika vitsord. Rättvisa och sanning, dessa höga dygder, dem vår Konung i Dess valspråk angifvit såsom grunderne för sitt handlingssätt, skola äfven blifva ledsljernor för R. o. Ad:s riksdagsförhandlingar, och att R. o. Ad. på denna bana skall finna det Hederv. BondeSt. vid sin sida, är en öfvertygelse, som grundar sig på den lyckliga erfarenhet, framfarne tider oss förunnat.
David märkte detta och avskydde och fruktade honom allt mer. Ofta gick han ifrån honom med ett fast beslut att aldrig tala till honom mer, men han kunde ej fullfölja det, i en liten by på tio gårdar, avskild från all världen, drogs dessa omaka människor oupphörligen till varandra. Så småningom vande sig David att söka en viss förståelse hos Nilenius, och han gladdes stundom åt att någon spelade intresserad. Det var bara en sak som David var omåttligt glad åt: att han fått en ny bekantskap, en vän som Nilenius aldrig skulle kunna uppsöka eller våga sig på. David hade Hartman och aldrig skulle ett ord om denne komma för Nilenius’ öron. Men alltjämt hängde dessa ihop, David bokstavligen tvangs att följa Nilenius på hans planlösa vandringar genom bygden. Så småningom begrep David att Nilenius levde på att försöka få David lika usel och illa ansedd som han själv var. Nilenius var djupt intresserad i alla andra människors angelägenheter. När han och David passerade förbi en gård, omtalade Nilenius alltid ett eller annat dussin skandalhistorier om människorna som bodde där. Han hade en sällsynt förmåga att kunna snoka upp de mest intima detaljer ur grannarnas husliga liv, särskilt sådant som ställde dem i en löjlig dager. Genom samtal med barn, drängar och pigor hade han så småningom samlat hela traktens skandalkrönika så att han kunde den på sina fem fingrar, och som han var en ovanligt fräck lögnare, diktade han ihop nya historier och skarvade de gamla, så att när man hörde honom tala, föreföll hela byn, sedd genom hans glasögon, att vara en enda samling skurkar, horkarlar, falskspelare och idioter. Men han var även rent bovaktig, syftade efter att narra till sig pengar av mindre försigkomna, förde skoj med kringvandrande tiggare och fånar, drev med alla han träffade, gapskrattade dem mitt i synen och förnärmade även öppet sådana med vilka han ej hade ett dugg att göra, särskilt om de förde en mycket ärbar vandel. Han tycktes nämligen hata alla som var bättre än han.