Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
AIud. a) i afseende å inbjudning arne: att då tre Stånd varit om ett beslut ense, Utskottet inbjudit det fjerde, att, med frånträdande af sitt skiljaktiga beslut, instämma i de öfriga Ståndens; att, om två Stånd i någon fråga bifallit Utskottets förslag, men de två andra fattat derifrån afvikande, sins emellan öfverensstämmande eller skiljaktiga beslut, Utskottet inbjudit dessa två sistnämnda Stånd att med de förra sig förena; och att, om tre Stånd fattat, från Utskottets förslag och sins emellan skiljaktiga, beslut, eller af dessa tre Stånd två varit ense om samma beslut, Utskottet inbjudit de sålunda skiljaktiga Stånden, att instämma med det fjerde Ståndet, som godkänt Utskottets förslag; och b) i afseende å omröslningarne: att, så vida förslagen till sammanjemkning icke antagas, omröstningar böra ega rum i alla de fall, der Stånden stadnat i olika beslut om inoch utförsels-afgifternas belopp eller om taxe-rubrikernas indelning och lydelse, såvida tull-bevillningens belopp deraf ansetts beroende. Derjemte har, till lättnad vid öfversigten af de olika besluten, iakttagits, att Utskottets förslag, då detsamma bordt i omröstningen ingå, alltid blifvit intaget i Japropositionen och dervid omförmälts, huruvida tre, två eller blott ett Sånd i enlighet dermed beslutat. I följande redogörelse för de skiljaktiga besluten har Utskottet i allmänhet följt den ordning, hvartill tull-taxans uppställning föranleder, likväl med undantag för de fall, der Utskottet ansett vissa artiklars inbördes sammanhang och följdriktigheten af tullafgifternas bestämmande för samma artiklar påkalla afvikelse från denna ordning. ttj infövsels-tavijen.
Den lyckönskningsskål, som under aftonens lopp utbragtes för den gamla af 85-årige prosten P. Pettersson i Björklinge, besvarades af henne med reda och sammanhållning. Småstadslif. En verklighetsskildring för Idun af C 0. Gumaelius. (Forts. o. slut från föreg. n:r.) » jEDet skulle vara mig kärt, om brytningen kunde försiggå med så litet uppseende som möjligt, och jag återkommer därför till min plan, att jag reser härifrån i middag. Det ser naturligare ut för mig, som har affärer om hand, att blifva bortkallad per telegraf, » » Och hur länge behöfver jag stanna kvar? » frå- gade Isabella. » Så länge du själf önskar », svarade grefven, och tillade bittert: » då jag ej kommer tillbaka, är det ju ingenting, som kvarhåller dig här. » » Nej, det är sannt. » » Så snart jag kommit till Göteborg, skall jag göra min uppvaktning hos din far o c h återlemna ringen. Sedan reser jag väl bort under någon tid och skall dessutom försöka att få min verksamhet förlagd till en annan plats. » Isabella gjorde en bifallande böjning med hufvudet. Allt var nu sagdt och hade j u gått så lätt och lugnt, som hade det blott varit fråga om en helt vanlig öfverenskommelse. Ingen tvist, inga tårar, o c h nu återstod blott att gå, han till telegrafen, hon. ja, det gjorde henne detsamma. Hon tyckte sig aldrig mer kunna få intresse för något. Men ändokk gingo de ej, utan sutto där tysta, så nära och dock så skilda. Slutligen bröt Nils tystnaden. » Förlåt mig, Isabella », sade han, » skulle det vara ogrannlaga att fråga, hvilken den innersta orsaken till detta steg ä r? Naturligtvis kan det ej uteslutande hafva kommit af min önskan, att du ej skulle sysselsätta dig så mycket med den där herrn. Det faller mig icke in, att du hyser något som helst intresse för honom. » » Nej, visst inte », svarade Isabella liknöjdt. » Jag hade ej heller ens märkt det eller brytt mig därom, om ej Blenda gjort mig uppmärksam därpå. Då tänkte jag. » » Blenda », afbröt flickan. » Ogillade äfven hon det?
J, Mine Hrr, som sillen i Utsk:n eller håfven suttit der! J veten, att på den tiden då Ordf. fick utse Sekret. så gick det merendels bäst. Numera, sedan Utsk:s-ledamöterne sjelfve välja honom efter de förord, förbindelser eller bekantskaper som de ega, så går det mindre väl. Jag har en gång, såsom ledamot i Coust.Ulsk., sett, huruledes det var på den atlagda sedeln, om jag rätt minnes, (de som med mig då sutto i Ulsk. torde äfven erinra sig förhållandet) som en för redbarhet, hofsamhet och duglighet känd man, var på vippen att uteslutas, och en lidningsskrifvare, känd för sina grofva och ofta oskickliga ullåtel ser, att i stället antagas. Den sednare skulle då hafva kommit att behandla så ömtåliga förhållanden, som emellan Konungens rådgifvare och R. St. När så sker inom de fåtaligare Utsk:n, — och de som röstade på den otjenliga mannen, voro hvarken Adelsmän eller Prester, — hvad skulle icke ske inom det talrikare BondeSt.? Till dess Sekret, år, i min tanka, svårligen någon annan tjenlig, än en domare frän landet, hvilken eger icke blott juridiska kunskaper och vana vid formaliteters behandling, utan jemväl år bekant med allmogens lynne, behof och önskningar. Jag vet ej heller alt några andra än Häradshöfdingar eller Lagmän varit utsedda till en sådan befattning, utom en gång för några riksdagar sedan. Det slog så illa ut, att den utsedde tog afsked och en annan måste förordnas. Nu vet hvar och en att Häradshöfd:ne icke äro stationerade i Stockholm, utan på landet. Huru skulle de komma hit till val? Borde de infinna sig här såsom sökande? Hvilken Häradsh. skulle vilja blottställa sig för att resa hit blott på en förhoppning och, om den misslyckades, nödgas fara snopen hädan, som man säger. Troligen hitkomme för sådant ändamål inga andra än lycksökare, med hvilka BondeSt. och R. St. icke skulle vara väl betjente. Sannolikare är, att Rikets
Ständer redan wid 180900b 1310 arens Riksdag att intii! den nästinstundande ät Konungen upplära rättigheten, efter Lin wisa ompröfning i wisa fall förhöja Sjö-Tullen ända til! so procent, pä sädane Artielar, som kunde bara det, och emor cn a andra waror mocswarandc nedsåcriung; Och har Beredningen förklarat, för sin de! icke annat kunna än tillstyrka fortsättning af samma under, däniga vswerlatande ät Konungen eme>c famina förbchäll; Dock gjerna med en ännu widare utsträckt gradation, ända list 100 procent." Beredningen har således till befordrande af den för sa wigtig erkände grunden att, Styrelsen skulle kunna efter omständigheterna förändra Sjö - Tullsafgifterna, ansett det medel wara tillräckligt och ändamälet wunnit, enar är Konungen lämnades rättighet, att i wista fall förhöja Sjö-Tullen anda till ,oc> procent emse willtor af eu morfwarande nevsärrning pä andra waror Jag will ej uppehålla mig wid det obestämda i den sednare meningen, men wisterligen lämnar den rum för ett twiswelsmälFörstas dermed nedsättning i Tull-afgift, pä wahra mot wahra, eller i Produkt af Tull-afgift, till wahra mot wahra? Om l. ex. Kongl. Majtt funne i Näder för godt förhöja Tull-afgiften med -> st. Skålpundet pä Den zo Aulit. ker och Kaffe, hwaraf importen något ar torde gatt till 12 a r; Millioner Skålpund, more det »val meningen, i afseende pä den förbehällnc motswarande nedsattningen att, samma belopp af 2 tz. Skalpundet minskades pä 2:ne andra Articlar, hwaraf importen blott utgjorde vägra Tusende Skälpund för äret?
I sin klubb kan man tillbringa hvarenda timma på dygnet af den tid, som icke är ägnad åt arbete eller sömn, utan att tala med någon människa, i fall man ej är böjd för sällskaplighet, eller viss på att träffa personer af sin egen samhällsställning eller som öfverensstämma i tänkesätt (t. ex. politiska) eller intressen af ett eller annat slag, i fall man söker sådana vänner. Klubben ersätter härigenom också i väsentlig mån det egentliga sällskapslifvet, hvilket ju ock i England utöfver själfva familjekretsen är tämligen inskränkt. — Att under sådana förhållanden de hundratals londonska klubbarne äro i afseende på både organisation och ekonomi af de mest olikartade slag, säger sig själft. Några sådana inrättningar för fruntimmer, vare sig speciellt af sedda för dem eller ens sådana där de ägde tillträde, funnos emellertid icke i London för jämförelsevis ännu helt kort tid tillbaka. Fördomen däremot var för blott tolf eller femton år sedan så stark hos allmänheten, att ingen vå- gade sätta sig i spetsen för en inbjudning, oaktadt just » de lokale Forhold » manade därtill. Man bor i London aldrig i stadens inre, utan i dess atlägsnare kvarter, i omgifningarna, mer eller mindre på landet; men man behöfver naturligtvis allt som oftast fara in till de centrala stadsdelarne för sin » shopping » d. v. s. sina inköp i magasinerna, för besöken hos sömmerskan, för matinéer å teatrarne eller af mångfaldiga andra skäl. För en dam, som, i af vaktan på att efter sin mans business-hours träffa honom för att på aftonen gå på teatern, tillbringar dagen i London, måste det vara synnerligt angenämt att hafva ett ställe, där hon kan lägga in sina paketer, lunch ' a eller drifcka en kopp te, göra en smula toilett, stämma möte med en väninna o. s. v. — Men äfven för fruntimmer af annan kategori än rika fruar måste tanken på sammanslutning i en klubb verka tilltalande, nämligen för alla de många, hvilka, vare sig gifta eller ogifta, äro intresserade i den praktiska kvinnorörelsen i alla dess riktningar och som i dessa samlingsrum skulle finna en naturlig föreningspunkt.
Det vilde blive altfor h n g t her at opregne .Hanna Wiiiges alla Indsatser i den Svenske Textilkunst, hvis Gjenfsdelse huu. kau siges at have grundlagt - men jeg drives af personlig Tnknemmelighed til at eriiidre om den hver Dag fornyede ' Ghde, jeg selv nyder i mit Hjern i Besiddelsen af den dyrebare Mindegave fra Svenske Skoler og Hjern r, .- eil altfor rig Tak for r h g e Arbejde - jeg var ssa lykkelig at modtage ved min Bortflgtning fras Sverige: mit Bjems Allerhelligstn smylrkes nu siden tyve A m af dette storartede Complex af Textilverker, - Gulvteppe, Bordteppe med Broderi, Portierar, Stolog Sofabetrrelr - hvis Compositioii i alt vresentligt er udgrtaet fra Hanna Wiuges Mester R a Reforuiclsagteiis Venner omlirilig 1886 begy ndte sine Bestr~belser, fandt ogsaa de cn leveiidt! Statte i Hanns Winge, der udfsrte iien smsgfuldc og dog saa enkle Tegning til Pestdragt, som smykker den d dem udgivne Bog, og huii var vistnolc ogsaa pas andre Maader virksom ogsaa for denne Sags Fromme. At give et eneste samlet Udtryk for R a m a Winges Virhomhed i Textillrunstens Tjeneste er vauskeligt; tlii den var saa mangeartet soin denne Kunsb selv.
Stats-Utskottet: N:o 165, ang:de afskrifning af åtskilliga inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper balanserade fordringar; N:o 166, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. angide med Konungariket Belgien afslutade traktater om upphörande af Scheldetnllen; Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utsk:t: N:o 13, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i en till vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker hörande fråga; N:o 14, i fråga om arfvode åt den person, hvilken i egenskap af sekreterare biträdt Utsk:t; Banko-Utskottet: N:o 65, i ani. af erhållen återremiss af åtskilliga framställningar i Utsk:ts Betänk. N:o 44, i fråga om förändrade föreskrifter i l:sta, 2:dra och 3:dje artiklarne af Banko-reglementet; N:o 66, i ani. af erhållen återremiss af Mem:t N:o 61; N:o 67, med förslag till instruktion för R. St:rs Revisorer öfver Bankoverket; N:o 68, med förslag till instruktion för K. St:rs Revisorer öfver lånekontoren i orterna; N:o 69, med förslag till ansvarighets-lag för R. St:rs Fullmäktige i Banken; N:o 70, med förslag till ansvarighets-lag för de af R. St:r förordnade styrelseledamöter för lånekontoren i orterna ; Lag-Utskottet: N:o 67, i ani. af väckt motion om förändring i K.
Denna ovisshet hade till följd att hemmanet vanskötes eller åtminstone icke med odlingar eller annorledes så förbättras, som ske kunde, derest 24 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottels Betänkande M 61. besittningsrätten vore säker för längre tid; hvarigenom både boställshafvaren och brukaren blifva lidande. Motionären yrkade derföre vidtagande af sådana åtgärder, som kunde försäkra åboer å stomhemman om en tryggare besittning af dessa hemman. Såsom skäl till den i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition föreslagna lydelse af denna punkt har Departements-chefen anfört: att Rikets Ständers i den underdåniga skrifvelsen gjorda hemställan det Presterakapet tillhörig jord, som icke kan i förening med bostads-boställe brukas, bör utarrenderas eftér samma grunder som de till Staten eller Boställs-direktioner indragna boställen ej torde vara i allo lämplig med hänseende till Presterskapets jord, hvilket visat sig vid behandlingen af frågan om utarrendering af Presterskapets i Skåne mensal-hemman. Från den allmänna föreskriften borde jemväl undantagas de enkesuten, hvilka äro anslagna Presterskapet i Göteborgs stift, och hvilkas ändamål stundom skulle genom en utarrendering alldeles förfelas. Den vigtigaste frågan gällde likväl sjelfva bostads-boställena.
Och föd den arma, kläd den nakna låt upp för nödens barn din dörr, står det som motto på dagens nummer af Idun. Tolftusen svenskar, män, qvinnor och barn, tolftusen likar sakna i detta ögonblick det nödvändigaste: bostad, kläder och föda. Derför vänder sig Idun till sina läsarinnor med ett manande ord: Hjelpen de brandskadade i Sundsvall och Umeå! Kontanta bidrag — åfven de minsta — mottagas med tacksamhet af oss och redovisas genast till nödhjelpskomitén. Adress: Red. af Idun, Stockholm. Snar hjelp är dubbel hjelp! Du skall ej sjelf din nödtorft sakna af Herrens händer mer än förr! Red. af Idun. I I sker: landsorten: å postanstalterna. Stockholm: hos redaktionen, å Stadspostens nufvudkontor, i de större b o k - lådorna samt å tidningskontoren. J. O. Misericordia! Prenumeration säger ju till och med, att äkten% skap, hvilka ingås af böjelse i regeln ej bli så lyckliga som giftermål af beräkning: — vågade den lilla bleka frun i soffhörnet inflicka i det lifliga samtal, som fördes i den lilla damkretsen. » Det är bara prat! » af bröt en annan dam i sällskapet. » G-rundadt på sanning! » — Det var den vördnadsbjudande borgmästarinnan, som med en viss afgörande ton yttrade detta. » G-rundadt på sanning, endast man sätter fredliga i stället för lyckligaDen jag älskar kan mycket lättare såra och kränka mig än den, som är mig mer eller mindre likgiltig. I äktenskap mellan två, som älska hvarandra, gifvas en hel del själsoch hjertebehof, hvilka konvenansgiftermålen ej alls känna till. Det har varit mindre illusion med i spelet; bli derför blott de yttre ansprå- ken tillfredsstälda, så har det sig ej svårt med det fredliga samlifvet. » När nöden träder in genom dörren, flyr kärleken ut genom fönstret. » Borgmästarinnan skakade sitt turbanprydda hufvud. » Jag säger med Friedrich Halm: » Den fans ej, der så skedde. Det gifs ju en falsk, en af fantasi och sinnesrus född kärlek.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 3i Jan. kl. 5 e. nu Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förändring i Beväringsmanskapets beklädnad. Uti en hos Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln väckt samt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, har Herr Friherre Raaby Ad. Christianj anfört, hurusom det för beväringsynglingarne skulle förefalla motbjudande att, under vapenöfningarna, begagna kronans munderingar, hvilka ofta vore vanprydliga och ej passande till växten samt dessutom, i afseende å snyggheten, icke uppfyllande den billigaste fordran. Iklädd en sådan mundering och tjenstgörande samma tid och på samma mötesplats med den väl klädde recruten, funne sig beväringsynglingen, genom den yttre skillnaden dem emellan, till sitt anseende nedsatt, hvilket gjorde honom modfäld och obelåten med det militairiska yrket. I betraktande af dessa olägenheter och då de bevärings-skyldige under vapenöfningarne redan begagnade egna skjortor, strumpor och skor, emot en ersättning af i R:dr B:co per man, samt en del beväringsynglingar nyttjade äfven egna linnebyxor och mössor, till och med frackar, dock ulan ersättning af kronan, har motionären ansett lämpligt, att kronans uniformsjacka borde ändras till collett med enkel blå krage, hvartill skörten på jackan kunde användas; genom hvilken ändring denna munderingspersedel blefve till formen lik den af allmogen i flere landsorter begagnade tröja, den der således, utan betydlig kostnad, kunde förvandlas till uniforms-collett. Efter en sådan förändring, skulle, enligt motionärens åsigt, ett erbjudande till beväringsynglingarne att, emot ersättning, svarande emot den kostnad, kronan för den nu brukliga munderingens underhållande får vidkännas, sjelfve förse sig med collett, hvita linnebyxor, mössa och halsduk, efter hand med 8 Statssamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottens UtlåtandeIV.-o St, belåtenhet emottagas, hvarigenom ej allenast beväringsmanskapet blefve bättre beklädt, utan ock täflan i yttre hållning framkallades.
Maj:ts kanzli icke synes böra föranleda till någon minskning i de deremot svarande, till statsverket nu ingående, afgifter, anser Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att vid början af nu ifrågavarande 7 § må, på sätt förslaget utvisar, anmärkas, att de deri stadgade undantag ifrån och lindringar uti stämplade pappers-afgiftens erläggande icke sträcka sig till den del af nämnde afgift, som motsvarar den fordna kanzli-gebiihren och sigill-penningarne, utom i de fall, då befrielse, i anseende till fattigdom, är medgifven. Vid den i samma § förekommande rubriken —- ”dnsökningar, som röra akademier, med flere” —, har Utskottet ansett det obestämda uttrycket ”med flere” böra utbytas mot orden: ”och andra läroverk.” Inom Högv. Preste-ståndet har utaf Doktor Sandberg blifvit uti väckt motion yrkadt, att bland de i denna § upptagna, från stämpladt papper befriade, handlingar äfven måtte införas: ansökningar och förordnanden till lärare-beställningar vid folkskolorna på landet, der de icke med annan tjenst äro förenade; ansökningar om stipendier och examina af studerande vid högre och lägre läroverk; samt ansökningar om pensioner för enkor och omyndiga barn; och har uti ett vid denna motion fogadt yttrande jemväl blifvit af Prosten Berg hemstäldt, att något stadgande måtte uti karta-sigillata-förordningen inflyta derom, huruvida ansökningar till sekreterareoch kanslist-beställningar i Rikssståndens och Utskottens kanslier böra med stämpladt papper förses.
Meit det Norrska Folket, gynnadt och lifvadt af omständigheter, dem Sverige ej för ögonblicket kunde förebygga eller nedslå, trodde sig om förmågan att bryhl detta contractsvilkor för Danmarks fred; Sjelfständighetskänslan föddes: det trodde sig om att bero hvarken af sin förra Herre, eller af den sednare. Då framsteg den store Man, som ombestyrde Sveriges öden, utrustad med förmågan att kufva de hetsiga, och med förmågan att vinna de ädla. Midt under loppet af sin framgång frågade Han sig sjelf, hvilkendera Han borde använda? Hans begrepp om sann ära och verklig nytta gåfvo utslaget. Han hade lärt känna de Nordiska Folkens lynne; Han hade insett deras behof att älska sin Styrelse, och deras trofasthet, när de älskade. I Norrska Folkets opposition ville Han ej se annat än ett missförstånd ora principer; Han högaktade den grund, hvarur den härllöf: begäret till lagbunden frihet; och Han visste, att Svenska Folkets tanke aldrig varit att i det Norrska förvärfva trälar att förtrycka, utan bröder att omfatta. Måhända kastade Han äfven in i en nära framtid en mera föreseende blick på hela Europas belägenhet än någon af Hans samtida; måhända ville Han derjemte undfly ända till skymten af jemförelse med en och annan till välde återkommen Regent, som sågs begagna sin lycka till våldförande af sina undersåtares rättigheter och nedqväfvando af deras röst; och säkert kände Han inom sin egen själ, att man till en tid lyder af tvång, men att man älskar oupphörligt af frihet. Så blef utan allt tvifvel det beslut föranledt, som grundläde Conventionen i Moss, hvilken förbytte det Norrska Folket, från underkastadt, till underhandlande. Från denna stund upphörde Sveriges egentliga be - Bilaga A till Mern. N:o 2. 771 sittningsrätt till Norrska Riket, och ett frivillighetsförhållande Nationerna emellan uppkom. Det förra var i grunden ingen förlust: jag upprepar det, Sverige hade aldrig velat förtrycka Norrige. Det sednare är det enda pålitliga, om det rätt besinnas; men allt beror derpå, att den hand, som räckes, icke ens må, så till sägandes, kunna tro, att den skall stötas tillbaka.
De på vår Production, på vår utförsel, lagda banden hafva tillkommit genom Tulltaxor, icke utfärdade till Skeppsrederiernas uppmuntrnn. Äc det nu så, som Presidenten Baron Edelcramz påstår, att dessa band på Trädvaruhandeln icke uppmuntra Skeppsredarne, utan frakt han*) deln antingen bär sig dem förutan, eller ock ej kan hjelpas; då lemnar jag att domina, huru en Författning skall anses , som trycker en del Medborgare, sorn det påstås, till förmån för en annan, men hvilken förmån dock icke vinnes. En aman orsak, som uppgifves, är nödvän, digheten att bibehålla Skogarne,i en del trakter, för Bergverksrörelsen, i en annan,. der sådan ej finnes, för den föimånen, att äga Skog. Hvad Bergverksröielsen angår, är det, som Baron Edelcrantz säger tydligt, att ingen Berg-i verksägares rätt förnärmas derigenom, att öf-i riga Skogsägare tillåtas begagna sin Egendom. Det är dessutom helt olika Skog, som till export och som till kolning användes. Sken-i barare är det inkast, att man skall spara Skogen för sin egen skull; det är förlåtligt, att de, som i våra skoglösa Orter varit vittnen 86 Den 21 Maji. till den nöd, som Trädvarors afsaknad föror* salrar, befara för de nu skogsrike Provincerna samma öde; ändamålet är godt , men må det tillåtas mig att säga, medlen äro deremot rakt stridande. Låt äfven vara, att ökade Exporttillfällrn, hastigt uppdrifna priser, skulle kunna bringa SkäreårcbProvincernas Innevånare, att utöda sina Skogar; för de öfrige Skogsorternv, för den egentliga vigtiga Skogsbygden skulle den högre vinsten blott bereda en bättre hushållning. Dock, den ceconomiska frågan, hvad som i stort är mest förstörande, an*ingen vanskötsel utaf allt genom vanvärde, eller oförståndignres lockande att hastigt för» störa en del till momental vinsts erhållande; denna är en åsigtsfråga, och om sådana äro människor envisa.
Stäk, om åtgärders vidtagande till förbättrande af vindbrygga n^och segelleden vid. III. B. 252. A. 345 Alnarps kungsgård, angående inrättande af ett Landtbruks-institut å. IV. 120. 122. B. 123. V. B. 177, 247. 248. Å. 277-VIII. U. 58, 80. 82. A. 92. E. 197. Alrutz, E. R., Lotskaptenen, om pension åt bans efteriemnade Enka. II. 301. R. 302. X. B. 79, 117, 134. A. 197. XI. E. 401. Alströmer, Friherre Jonas, yttranden: I. 239. Amanuenser. Se Bibliothek. Aminoff. Johan Fredrik, yttranden: I. 415. III. 574. V. 98. VI. Amiralitets-krigsmanskassan och Wadstena krigsmansbuskassa, om fyllnad och tillökning i ersättningsanslag till dessa för dejtill Statsverket indragna rusthållsoch en-per-mille afgifterna. Amorterings-lån till Svenska Staten, angående gjordt anbud i afseende å ett utländskt. Anckarsvärd, August, yttrande: II. 238. Andaktsböcker, om undantagsvis begagnande afde så kallade gamla. II, 169. R. 171. Se vidare Lag-Utskottets Memorial N:o 46. Andaktsfrihet, om förslag till lag rörande. II. 373. K. 569. Se vidare Lag-Utskottets Memorial N:o 46. Andersson, Christian Henrik, t. f. Bataljons-Läkare, om anslag till årlig pension åt dess efterlemnade Enka och oförsörjda Dotter II 246. Anmärfcnings-anledningar mot Konungens Eådgifvare. I. R. 492 lil. II. 43.