Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla dessa Tabeller, rörande Kona!, Seraol ilh't£ Th'»’2+f nd vr> lill TCrrn.oU - ' O * . - • » \ • • . ' * '-V. , • ; Bilaga Litt■ A, till den af Riksens Ständers Revisorer, vid 1822 års Revision, författade Tabell öfver Stats-Verkets förvaltning för år 1819. Sammandrag öfver Stats-Verkets Ordinarie och Extraordinarie Intrader för år 1819. Stats-Verkets ständige Inkomster: Ordinarie Ränta, hvaraf Landsoch Militiae-Staterne med flere, innehafva uti Indelnings-Räntor efter Krono-värdi . Behållen, sorn ingår till Riks-Staten efter Markegångspris . Krono-Tionde, hvaraf till Landsoch Militiae-Staterne med flere äro på Lön indeidte 2g,o33 Tunnor 5§4 kappar, som efter Kronovärdi ä 30 skill. Tunnan upptagas till Till Ganiizons-Regementernes och Flottornes m. fl. Brödkorn är den öfriga Krono-Tionden anslagen, och som särskild utredning är gjord öfver Stats-Verkets Spannmå 1 s-räntor, utföres här hvad i Riks-Staten är beräknadt eller 15,900 Tunnor efter Stats-pris 4i R:dr Afrads-Spännmål, hvaraf till Garnizons-Regementernes och Flottornes ni. fl. Brödkorn saint Civile Staternes Löner äro anslagne 29,711 Tunnor, 29! Kappar efter Statspris ä 4i R'dr Den öfriga delen är Stats-Verkets Öfverskotts-Spannmål, sorn här utföres sådan den i Riks-Staten beräknas, eller till 2,488 Tunnor, Kappar å 8JR:dr . Arrende-medel af Kungsgårdar och Krono-Lägenheter: I Penningar I Spannmål, som här utföres sådan den är beräknad i RiksStaten eller till 5,525 Tunnor gJ Kappar efter Statspris ä 4i iMr Tunnan . Boskaps-penningar och Åkerskatt af Stockholms Stad
Ständer icke kan falla sig annat än obehaglig. — För att gifva stöd åt mitt antagande uti detta hänseende, vill jag endast erinra om de fall, då tillförene fråga väckts om ersättning för gjorda utbetalningar, t. ex. för manskapets mathållning. Under sådana förhållanden och då jag ansett rättast, det Utsk:t så upgjort sitt lörslag i ämnet, att desse pensioner verkligen kunnat i laga tid och ordning utbetalas, får jag fortfarande yrka afslag å Utsk:ts törevide Utlåt, i denna punkt samt bifall till hvad K. M. föreslagit. Frih. Åkerhjelm: Den siste värde talaren har härstädes 170 l)eu 14 April f. in. uttryckt den åsigten, att det icke skulle kunna möta några svårigheter att till kommande stätsreglcringsperiod utsträcka den rättighet, K. M för niirv:de har, att nemi. disponera öfver det kreditiv, 1858 års Ständer beviljat till fyllnadspensioner. Med ani. häraf anser jag irrig dock höra fästa den värde talarens upmärksamhet derå, att, vid uppförande af hvilken som helst reglering,' synes det vara ett. oeftergiflig t vilkor, att kunna beräkna de siffror, hvilka å ena eller andra sidan böra tagas i betraktande. Efter inherntande af K. M:s Nåd. Propos. i denna det, kan nian likväl icke undgå att finna, att densamma, för den händelse bifall dertill lemnäs, icke gör ett sådant vilkor möjligt, enär P. St:r icke kunna bestämma denna stimma. Detta är skälet, hvarföre StatsUtskit ansett sig icke kunna tillstyrka bifall till K. M:s förslag i ämnet; och äfven jag, för min del, har ieke kunnat annat än finna detta Utskits beslut välbetänkt. Derefter »ökte Utskit. en annan utväg att bereda möjlighet för uprätthållande af dessa fyllnadspensioner. Häremot har samma talare anmärkt att arméeus pensionskassa icke skulle utan svårighet kunna lemna förskott till den för någon kortare tid möjligblilvande bristens fyllande.
M:t föreslagit beviljandet af ett föihöjdl anslag med 3,000 R:dr årligen, eller för de tre åren 1858—1860 tillsammans 9.000 R:dr, äfvensom E. K. M:t till stipendier åt elever, sorn genomgå dea för Civil-iageniörer bestämda kurs, som jemväl hittills utgått med 1,500 R:dr om året, äskat likaledes 3,000 R:dr ärligen, eller för nyssnämnda 3:ne år 9,000 R:dr. Med afseende på de stegrade lelnads-koslnaderna sami det under de sednaste åren betydligt tilltagande och efter hvad upplyst är, numera mot förr fördubblade antalet af omförmälda elever, halva Rikets Ständer för åren 1858, 1859 oell 1860 till arfvoden för lärare vid Mariebergs läro-verk i de kunskaps-ämnen, sorn tillhöra Civilingeniörer, samt till stipendier för mindre bemedlade elever, sorn genomgå den för Civil-ingeniörer bestämda kurs, beviljat de af E. K. M:l äskade belopp med 3,000 R:dr R-.mt årligen för hvartdera af dessa föremål. 4:o 1 öfverensstämmelse med hvad i den Nådiga propositionen blifvit vidare äskadt har för Skeppsbyggeri-inslitutet i Carlskrona enahanda anslag, som hittills utgått, eller 5,000 R:dr Runt årligen, äfven lör innevarande siats-reglerings period blifvit anvisad!. 5:o Till Slöjd-expositioners befrämjande har E. K. M:t, i likhet med hvad vid föregående riksdagar egt rum, föreslagit anvisandet för innevarande slals-regleringsperiod af eli anslag af tillsammans 4,500 R:dr; och med afseende å det nyttiga ända - ExpeditionsUtskottets Förslag till anderd. Skrifvelse JS:o 196. 165 mål, sorn med anslaget åsyftas, hafva Rikets Ständer lemnat bifall lill hvad E. K. M:l sålunda föreslagit. 6:0
Gerna må erkännas svårigheten för Rätts-ledamöternes sammanträdande i vidsträckta, glest bebygda tingslag, der afstånden byar och gårdar emellan äro stora; men denna svårighet torde lätt kunna afhjelpas genom anslående af någon ersättning af allmänna medel för Nämndemännens tingsresor i de orter, der distansernes längd sådant föranleder. Jag får alltså vördsamt föreslå, det Rikets Höglofliga Ständer må för deras del besluta: att, med ändring af derom nu gällande författningar, må stadgas, att lagtima Härads-ting skall i hvarje härad eller tingslag hållas tre (3) gånger om året. Jag anhåller om remiss häraf till Högloft. Lag-Utskottet. Stockholm den 30 November 1862. A. O. Wallenberg. JW 255. Af Herr Wallenberg: Angående åtgärder till åvägabringande af ett gemensamt mått-, vigtoch mynt-system för de förenade ikena samt konungariket Danmark. Den nära handelsberöring, i hvilken de Skandinaviska länderna kommit, har vid flerfaldiga tillfällen visat de olägenheter, som uppkomma af skiljaktiga bestämmelser inom de särskilda Konungarikena. För att underlätta i sådana delar, som innefatta icke uppoffring å någon sida, utan deremot en gemensam vinst, torde det icke kunna bestridas att ett gemensamt system för mått, vigt och mynt vore i hög grad önskvärdt. Då emellertid ingendera af dessa länder eger något system, som är så fullständigt, att man skäligen kan begära detsammas antagande af de öfriga, så vore måhända lämpligast att genom föregående utredning inhemta, hvilket system, som hade största sanno - 496 Motioner i B or g are-Stån det 1862. J\d' 256. likhet att vinna bifall i samtliga de Skandinaviska länderna. Jag tillåter mig derföre föreslå, det Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit ingå med en underdånig skrifvelse, med anhållan: att Kongl. Maj:t behagade vidtaga nödiga åtgärder för åvägabringande af ett gemensamt mått-, vigtoch mynt-system för de förenade rikena samt konungariket Danmark. Om remiss till Höglofliga Ekonomi-Utskottet anhålles.
19 ”varda utskickade och befordrade, hvaremot honom ock billigt bestås en skälig ”rekognition eller vederkänslo sig af eganderne att betingahvarjemte cirkuläret den 8 Mars 1824, grundadt på Kongl. Maj:ts nådiga bref den 29 Oktober 1823 innehåller, till vederbörandes efterrättelse: l:o att å landet boende korrespondenter, som önska få sina bref, uti en egen så kallad lös-väska, med posten sig tillsändt, böra, efter träffadt aftal med postförvaltarne om en sådan anstalt, likaledes med den dem närmast boende postföraren emot ett skäligt årligt arfvode öfverenskomma om väskans forslande med posten; 2:o att postförare äro skyldige att man ifrån man med allmänna brefposten fortskaffa de lösa bref och väskor, som till dem aflemnade blifva, och att de icke ega rätt fordra betalning för andra lösväskor, än sådana, som de antingen på vägen till närmaste postgård på vissa ställen aflemna, eller sådana som på postgården af egarnes bud aflemnas och afhemtas; 3:o att postförare, vid vite af 3 R:dr 16 sk. banko, ej må, af tredska eller vårdslöshet, nedlägga till honom aflemnad eller med allmänna posten till vidare fortkomst med densamma ankommen lösväska, och 4:o alt om korrespondent och postförare icke kunna om beloppet af vedergällningen åsämjas, frågan derom bör till Kongl, post-styrelsens pröfning och afgörande öfverlemnas. Derjemte meddelas uti cirkuläret den 11 Maj 1832 föreskrifter om beräkningen af arfvode till postförvaltare för lösväskor, samt för postporto-räkningars hållande. Då nu det icke kan förnekas, att befordrandet af lösa bref, adresserade lill personer, boende å landet, medför icke ringa besvär utöfver det, som är förenadt med aflemnandet af de bref, som å postkontoren afhemtas, så synes det också vara billigt, alt en postförvaltare för ett sådant ökadt besvär af de korresponderande åtnjuter en serskild, densamma motsvarande, vedergällning.
Dessa äro de skäl, på hvilka omförmälda ärenden uti det nya förslaget icke blifvit särskildt nämnda; men de kunna likväl anses vara inneslutna uti den allmänna föreskriften i 38 §:ns sista moment. Af detta moment följer ock, att fattigvården, denna i så många afseenden vigtiga angelägenhet, hädanefter likasom tillförene skall, på grund af 1847 års allmänna Förordning örn fattigvården i riket, tillhöra kommunalnämnden. De nya grunder, efter hvilka denna angelägenhets haudhafvande numera genom lag blifvit ordnadt, hafva gifvit densamma karakteren af en allmän borgerlig pligt, som på landet genom kommunerna skall upprätthållas, och Committerade hafva icke ansett sig ega tillräckliga skäl att deruti föreslå ändring. Likväl är det särkildt med afseende på prestens i följd af hans embete och såsom kyrkoböckernas handhafvare egande närmare kännedom om de familjer och personer, der fattigdomen företrädesvis är hemmastadd, som Committerade föreslagit (§. 43) att Kyrkoherden, eller den, hans ställe företräder, bör vara berättigad, ehuru ej förpligtad, att i kommunalnämndens förhandlingar och beslut taga del. De öfriga ledamöterna af Nämnden, äfvensom ordföranden och vice ordföranden, skulle, i likhet med hvad 1843 års Förordning stadgar, utses af kommunalstämman genom val; en föreskrift, som enligt 33 §. skulle gälla älven för de kommuner, sorn antagit fullmägtigskapet, emedan, då Nämndens ledamöter äfven XXII skulle kunna vara fullmägtige, de eljest kunde blifva sina egna valmän, och det dessutom val är rättast, att valrätten oförändrad förbehålles dem, den omedelbart tillkommer.
Jag tar mig friheten fästa upmiirksamheten på den förändring som Utsk. föreslagit i Usta mom. af 26 g. Detta mom. lyder som föijer: Svensk medborgare, som är bosatt utrikes får icke såsom låntagare eller löftesman antagas. Detta stadgande har funnits i BankoReglem:tet allt sedan 1834 års Riksdag, då det först infördes, men då lydde det icke på samma sätt som nu, utan det innehöll, att .Svenska Ministrar och Consuler och andra personer, som bosatt sig eller vistades på utrikes botten, icke vora berättigade att erhålla lån på allmänna Diskont-lånefonden, eller att antagas som löftesmän. Man ansåg detta vid en följande Riksdag vara obilligt, och derföre ändrade man stadgandet till den ordalydelse som nu finnes i BankoRegleimtet, hvilken jag anser vara ganska riktig. Det är visserligen sannt att en person icke kan anses vara bosatt utrikes derföre att han vistas der, men det kan hända — hvilket erkändes af R. St:r vid den Riksdag, då ordalydelsen på BankoUtsk:s förslag förändrades — att han vistas der så lång tid att en mängd svårigheter upstå för BankoDiskonten om en lagsökning eller låne-indragning skulle komma i fråga. Man lemnar derföre icke gerna lån åt personer, som vistas utrikes, och jag tror, att man icke bör frångå denna princip. Man har aldrig hört någon klagan öfver detta stadgande och således vet jag intet skill att ändra detsamma. Det medför äfven den fördelen att Banken Hildrig behöfver anlita UtrikesMinistern, för att genom hans bemedling indrifva ett lån af en person, som vistas t. ex. i Amerika. Då ingen motion blifvit väckt om förändring, och då Utsk. icke kunnat upgifva någon giltig anleda, dertill, så vågar jag tro, att en sådan förändring är obehöflig, och tillstyrker derföre vördsamt, att det nu gällande reglem:tet i denna del blifver bibehållet. Gr. Lagerbjelke: Den här föreslagna förändringen är enl. min tanka både riktig och af behofvet påkallad. Det skulle lätt kunna hända, att en person, hvilken sökte ett lån vid lånekontoret i Malmö, under det ansökan afgjordes reste öfver till Köpenhamn och vistades der.
Genom lägre befäl, taget bland dem sjelfva, samt underoell öfver-befäl, taget från armeen, skulle arbelskarlarne kunna hållas till den fullkomligaste ordning, 0111 nemi. befälet vore skyddadt af lagar, passande för detta utskotts-samhälle i samhället. Krigslagarne äro stränga; men borttåg eller förmildra något af dem, och det skall snart komma att visa sig, att krigsmannakraften ligger till största del i krigsmannatukten, och hvad som tages från den sednare, tages äfven från den förra. — Likväl duger icke af krigslagarna mer, än livad som rörer subordinationsbrott, för de behöfliga correctts-lagarna. I allt annat måste dessa betydligt skärpas. Förnyade rymningar oeh förnyade Den 19 Februari e. m. brott mot ordning och flit inom inrättningen, måste beläggas med lifstidsfängelse; ty den, som icke trifs i det stora samhället och ej kan hålla sig skicklig uti ett inskränktare, mäste ju försättas utom allt samhälle. Emot all denna stränghet, bör ömhet oell godhet blifva befälets synnerliga åligganden mot alla dem, som visa Idig och lust för hvad som lill förbättring hörer; skicklige, nitiske och skäligen lönade religionslärare finnas vid hvarje station; fri dispositionsrätt öfver hvad arbetaren årligen kan förtjena, samt nödvändigt en eller annan fri dag i hvarje månad, och pa hvilken han kan permitteras i grannskapet af sin station, —- derigenom öfvertygas arbetaren, alt han icke är fånge, och derigenom vänjes, så väl han sjelf småningom vid umgänget i samhället, som befälet kan få anleda, bedömma, huruvida han vunnit den stadga i lynnet, att han kan recommenderas till samhällsmedlem ånyo. Kuvar, correct.inrättnfr torde ovedersägeligen kunna tillvitas, att vara, genom den öfverdrifna, fast under nuvar. omständigheter nödvändiga armerade bevakningen, en ganska tung börda för Staten.
Tomas stod som fastnaglad. Han visste icke själv vad som höll honom kvar. Han hade kommit att tänka på Ellen. Vad hade det blivit av henne? Han hade hört av Hall, att hon icke längre var kvar i handskbutiken. Han vände om och gick några steg åt samma håll som han kommit. Tätt bakom sig hörde han ljudet av lätta, brådskande steg som av en ung kvinna. Han hade just kommit till en lyktstolpe, då hon upphann honom och gick förbi. I skenet av lyktan såg han, att det var Ellen. Ellen... Det kom oöverlagt, ett dämpat utrop, som han icke kunde betvinga och som gjorde honom själv häpen. Hon stannade genast och betraktade honom under några ögonblick utan att säga något. Tomas var mera förvirrad än hon. Det är så längesedan vi såg varandra du är blek... jag ville gärna höra, hur du har haft det, sedan vi... Han kunde icke finna ord. Tack, sade Ellen saktmodigt, det är vänligt av er att fråga... Det var ingen bitterhet i hennes röst, då hon tackade honom för hans vänlighet. Och hon tillade, att hon hade det ganska bra, och att hon skulle gifta sig i nästa månad. Ni skall gifta er med vem... berätta! bad Tomas. Och Ellen berättade det hon hade upplevat, enkelt och undergivet. Hon hade blivit bekant med en urmakare, som just skulle sätta upp egen verkstad i vinter; han tänkte börja i smått, men med tiden kunde affären utvidgas, om det gick bra. Han var inte så ung, men det var en utmärkt snäll och bra man och mycket skicklig i sitt yrke. Hon hade inte sagt ja strax, men sedan hade hon betänkt sig närmare; och då hade hon insett, att hon knappast kunde göra något bättre än att säga ja, ty hon ville inte bli någon dålig flicka. För övrigt tyckte han mycket om henne, och han hade lovat att göra henne lycklig; men han var puckelryggig. XIV Det var mörker och snö och regn, och den ena skumma och gråa dagen följde den andra tätt i spåren, medan staden sjönk djupare och djupare in i decemberskymningen. Tomas Weber flydde ensamheten och tankarna och levde icke så, som man bör leva. En morgon, då han vaknade det var icke så tidigt fann han ett brev på sitt skrivbord; värdinnan hade troligen lagt in det medan han sov.
Se, du lemnar ju min moder här i sitt land, omgifwen af tjenare och tjenarinnor, af sin kärleks minnen och ljufwa deltagare i sin saknad. Jag lemnar ju henne mina blommor och fåglar! Men du, fader, som går obekanta äfwentyr till mötes, behöfwer du icke en dotters kärleksfulla sällskap till förströelse i bekymren, till wård, om du blir sjuk, att tillsluta dina ögon och dö på din graf, om du faller? Ack denna lott, denna pligt tillhör mig. Låt mig gå med dig!” Jag tryckte ömt den dotterliga handen, som smekte mig. Så snart hon i denna handtryckning kännt mitt bifall till hennes bön, kastade hon sig ned på knä och omslingrade med häftighet modrens hals. Tårar frambrusto ur hennes ögon, och jag wet icke hwilken känsla som i detta ögonblick war starkast i hennes själ, antingen glädjen att få följa mig till mitt fädernesland, eller sorgen att lemna den ensamma modren. ”Palembundhi, min trogna, älskade maka!” tilltalade jag slutligen den gråtande: ”tror du, att jag utan smärta kan lemna den famn, som omhuldat mig med kärlek redan innan jag wardt rik på jordiska skatter? Tror du, att jag utan smärta kan skiljas från mitt barns moder? Och dock måste jag! Med ett wåld, som jag icke förmår emotstå, emedan dess kraft är ifrån himmelen, drages mitt hjerta till mitt nordiska hem. Lemnar icke krigaren äfwen här maka och barn, för att dö i striden mot sitt folks fiender, och hans död är en ädel pligt. Äfwen jag är och will wara mitt folks krigare, äfwen mig kalla mäktiga pligters bud. Min älskade, förbittra icke wårt afskeds afton med en sorg, som skulle förmycket såra mig, som skulle följa mig i skepnaden af en förebråelse.” Den hinduiska qwinnan reste sig upp med styrka, kysste sin dotters panna och kinder, samt omfamnade mig. Jag kände huru tårarna strömmade äfwen från mina ögon, då jag tryckte den trogna, kärleksfulla till mitt bröst och wisste att det war en afskedsstund, som förestod, men mitt beslut förblef oryggligt.
I afseende på kostnads-beräkningen, sakna väl Utskotten all ledning, vidare än den, som nyss är uppgifven för Stockholms stad; men då det Stats-j Lagsamt Allm. Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande> N\o 89. 11 såsom otvifvelagligt kan antagas, att flere, om icke de fleste, af Rikets städer hafva behof af ombyggnader, synes den erforderliga summan icke kunna beräknas till mindre än 300,000 R:dr, eller 130,000
Utdrag af protscsllet, häller hos wälloft. Borgare-Gtandet wid Urtima Riksdage» i Orebro den 6 Iulii ^812. S. D. 8äredrogs ä nyo den af Scrffilde Utskottet till Utredande af uppskmtna twistlge frågor emellan Hederwärda Bonde - Ståndet och öfrige RiksStanden, genom Peorvrolls-Utdrag den 27 sistiedne Junti gjorde hemställan, huruwida Utffottet ägde befatta sig med lwenne af Allmänna Besvärs - och EronomieUltffotket förut behandlade frågor om Kyrkoherde - Boställens uppbyggande och underhållande samt lika deltagande i Skjutsningar, jemte Tingshus och HäradsfängelserS uppförande; Och fann Ståndet derwid för godt, att, lika med hwad Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hederwärda Bonde-Slandet hade förklarat, anse Serskildt Utskottet äga att jemwal upptaga nämnde frågor lill beredning. Ur supra. Lx krotocollo, ^ Lerjström. Bihang. Ni7i: llt - »2Z4 Den 6 Julik Utdrag af Wallof!. BorgareGtändets protocoll, hillet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 6 Julik i8l2.
Jag bör likväl härvid medgifva, att som Const.Utsk:s förslag innehåller att 17 §:n Riksd.Ordn. skall komma alt upphöra, och denna § verkligen i sista perioden af 2 mom. nämner, att de nuvar. riksdagsmännen hafva sin aflöning af sina committenter och icke af Staten; så har Hr von Hartmansdorff deruti haft en anledn. att såsom contraförslag framställa denna sin mening. Att jag för öfrigt ej motsätter mig §:n, är tydligt. Hvad 14 §:n angår, synes den mig helt och hållet höra till ett annat ämne än vallagen. Const.Utsk. har i den frågan yttrat sin tanke uti betänk. N:o 45 till svar på väckt motion, ang:de rättighet för Konungens rådgifvare att vara närvar, äfven i andra Stånd, än det, till hvilket de hörde. Const.Utsk. har tillstyrkt sådan rättighet, och förslaget derom ligger nu på R. o. Ad:s bord. Jag har i detta hänseende förenat mig med Riksdagsmannen Hans Jansson och andra reservanter, hvilka trott att mot en sådan rättighet borde svara skyldighet för Statsrådets ledamöter alt på Stån - Den 3i October f. m. 3»5 Ståndens begäran meddela de upplysningar, som kunde anses behöfliga. Allt detta är främmande för närvar, öfverläggning. Deremot förekommer 3 §§ af vallagen, hvilka äfven, med bibehållande af Hr von Harlmansdorffs systeme, synas mig nu ovillkorligen böra upptagas och ventileras, nemi. 6, 7 och 8 §§:na, af hvilka de 2 lörsta angå de s. k. moraliska qvalilicationerna, eller de sätt, på hvilka valrätten kari suspenderas. Sådana bestämmelser måste existera och linnas äfven för det närvar, uti 18 §:n Riksd.Ordn. 8 §:n i vallagen angår i grundlagen stadgad skyldighet för den, som till riksdagsman väljes, alt icke utan laga förfall afsäga sig förtroendet. Om det stadgandet uteslutes, så hänger kanske hela förslaget till valinrättning i luften.
370 Banco Utskottets Betänkanpen. blifvit, att Södra Orternes DiscontStation bor« de vara i Malmö* « Såsom Representant, den der handlar oväidigt och utan begärliga afsigter i en sak, den man känner vanstäldt framvisas, kan jag ej dela Högloft. Utskottets åsigt i detta ämne. Jag behöfver ej länge söka efter skälen, sorn i min tanke kraftigt verka till motsats. Det har endast, som handelsrörelse-skäl för Malmö Stad, blifvit motiveradt, att der få från Skåne uppköpa Spannmål. Detta: är väl sant; mert jag vågar fråga, om detta ar den gagneligaste handel för Riket P då Spannmål nu mera icke utan stora förluster kan exporteras. Kanske Handlande i Malmö någon, gång afsända Spannmål till Seeland eller ock der tillbyta sig Caffe, Siden och dylika artiklar, ty på annat sätt än genom varubyte kan den Utrikes ej afyttras och detta är endast Malmö Stads berömliga Handelssystem, Deremot äro Handlande i Christianstad, som har sin hamn vid Alius, Sölvitsborg, Carlshamn, Runneby och Carlskrona med flere Städer i bästa tillfälle att från Småland samt Blekinge och äfven Christianstads Län uppköpa Tjära, Beck, Jerneffecter och en mängd Trädvirke af Etsk il lige slag, som till Utrikes Ort afförasoch emot contant betalning säljas. Detta vågar jag tro är mera gagneligt för Landet, och bör uppmuntras, utan att afseende göres på den ringa Spannmålshandel , som i Malmö drifves, hvilken, i fall den utgjorde något skäl, äfven lika lätt kunde ske i Christanstad oell Söl - Banco-Ut sköttets Betänkanden. 171 vilsborg med flera i och nära Skane belägne Städer. Jag går tillbaka tilt den arundsatts att Di scontutgreningen skulle lifva Handel och rörelse, icke derföre att En Million Riksdaler är mera för det den flyttas ifrån Stockholm till Skåne, men just derföre att tillfället att få d em spridde i en ort, som behöfver dem, ger lif åt näringar och uppmuntrar producten. Då detta är en följd af projectet, är en lika naturlig följd att
0 ■36 §, angående byggnadslånet till staden Amål, innefattar de dels vid detta lans beviljande och dels under sed naste riksdag meddelade och i nuvaran de reglementes 33 § intagna stadganden om sättet för lånemedlens användande och återbetalning, m. m. 37 §, angående uppbörden af de årliga kapitaloch ränte-inbetalningarne å en skilda tomtegare inom städerna Norrköping, Borås, Wenersborg och Wexiö tilldelade byggnadslån, är lika lydande med 34 § i 1848 års reglemente. 38 §, angående det vid sednaste riksdag staden Christianstad beviljade, derefter utbetalda, byggnadslån, innehåller de i ofvannämnde reglementes 103 § härom meddelade föreskrifter.