Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuruväl delta stadgande iakttoges i fråga om Kronooch Kronoskattehemman, vore förhållandet icke enahanda med sådana Frälseskattehemman, hvilka från Kronan, med bibehållande af deras natur af skatte, blifvit till enskild man Öfverlåten. Oaktadt Kongl. Förordningen den 21 Februarii 1789 i 5 §. lemnat bestämd föreskrift, att räntan af skattehemman, som från Kronan till Frälseman öfvergått, skall utgå på lika sätt som för Kronoskattehemman är vordet fastställdt, hade likväl Kongl Majrt, genom Dess Högsta Domstol, uti meddelad Dom i ett enskildt mål mellan en ränteegare och innehafvare af Frälseskattehemman, förklarat, att dessa hemman, hvilka år 1686 blifvit till frälse utbytta, borde, i öfverensstämmelse med de den tiden om ränlepersedlarnes utgörande gällande Författningar, vara pligtige, att för bygguingshjelps-räntan erlägga lösen efter markegångspris. Af farhåga, att enahanda Domslut i mål af lika beskaffenhet allt framgent skola utfärdas, hvaraf följden förmodas blifva Frälseskalte-egarnes fullkomliga undergång, helst priset på ved, af hvarjehanda orsaker, inom Länet stigit lill en ovanlig höjd, hafva Motionairerne yrkat, att genom Förklaring öfver Kongl. Förordningen den 21 Februarii 1789 stadgas måtte, att Frälseman utaf Frälseskattehemman icke må ega fordra räntans utgörande lill högre belopp än del, hvarmed den utaf Kronooch Kronoskattehemman utgöres j i följd hvaraf byggningshjelp en _, som af Kronooch Kronoskattehemman efter Kronovärdie med förhöjning af alterum lanturn utgår, skulle af Frälseskattehemman pä lika sätt utgöras. Detta mål, hvilket ansetts tillhöra Utskottens gemensamma pröfning, innefattar, efter Utskottens omdöme, en rättsfråga, som, i händelse den i behörig ordning väckes, bör bedömas efter redan i ämnet meddelade stadganden och så mycket mindre bör föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd, som någon lag i ämnet numera icke kan stiftas, utan att träda en - 28 Lagsamt Allm.
Att i åsyftade förbättringar af skaldestycken lyckas eller misslyckas, beror helt och hållet på huru mycken – af åren oberoende – själsungdom hos skalden qvarlefver, och huruvida dess bevarade vårvärma mäktat förhöja sina krafter till ett fullmoget högsommarlif. Detta fall var Kellgrens. Mellertid höra vi sjelfve Stenhammar vittna: ”Man har icke utan ett slags missnöje ansett hans stränghet emot åtskilliga stycken, författade i hans ungdom; hvilka i sanning synas, under hans faderliga aga, hafva förlorat något af sina naturliga behag och sina täcka sjelfsvåldigare tycken”. Denna åsigt var således äfven Stenhammars; hvilken derföre, förklarande och försvarande, tillägger: Utan tvifvel kände Kellgren dervid, hvad han uppoffrade; men han trodde, att helgden af ett språk, för hvars renhet han nitälskade, fordrade dessa offer”. – Låtom oss nu välja ett par exempel bland otaliga, för att visa, huru Kellgren betedde sig vid sina ändringar, och huru föga det var blott ”språkets” fordringar, som han dervid hade i sigte. Det ena må vara följande, af oss redan ett par gånger omnämnda Vårvisa. Vintrens välde lyktar, Och från våra tjäll Bore harmsen flyktar Högst på Lappens fjäll. Uti bergets klyfta Sippan, späd och rädd, Ses sitt hufvud lyfta Upp ur drifvans bädd. Re’n af löfvet höljes Detta sälla bo, Der min Daphne döljes I en menlös ro. Vår och Kärlek! båda, Gån, att för mitt väl Med er tjusning råda I dess unga själ! Hör, hur staren pladdrar Upp i björkens topp; Se, hur fjäriln fladdrar Kringom rosens knopp. Se, hur silfret flyter Utur klippans dam; Hör, hur björnen ryter Sina känslor fram. Se, hur vestan leker Uppå liljans bröst, Och den sköna smeker Med en kärlig röst. Älskare! se tiden. Som till kärlek drar! Om J längre biden, Är han mer ej qvar. Gån, att nöjet lyda! Blott en tid det rår. Må dess blomster pryda Eder ungdoms vår!
D e t var en brokig blandning af allt, hvad en storstad kan innesluta af mänskligt elände. Strax bredvid mig satt en sjåare o c h halfsof; vid de starkare pointerna i sången såg han ett ögonblick upp med en slö, likgiltig b l i c k; i nästa ögonblick sjönk hufvudet äter slappt ned m o t bröstet. Till^venster om honom satt en annan, något mera intresserad af hvad som försiggick omkring honom; vid de raskaste takterna i sången lät han höra ett hest skratt, o c h då o c h då formade sig läpparne till en d o f svordom. Längst ut på samma bänk sutto två yngre medlemmar af hamnarnes manliga afskum; de togo tydligen det hela från den glada sidan, stampade muntert takten och sökte antaga en öfVerlägsen min. Sådan var nu publiken bänk efter bänk. O c h de fä kvinliga besökande, som här o c h där syntes, visade tydligen, att demimondens lägsta lager ännu ej glömt att uppsöka sin gamla nöjeslokal. Sången tystnade emellertid, » soldaterna » på estraden föllo ned på knä, o c h en af » officerarne » ledde » i bön ». D e t var en helt ung flicka på högst 20 år, som tycktes vara ledarinnan för aftonen, och som af de andra titulerades » k a p t e n ». H o n började nu bedja, bedja för alla dessa, som kväll efter kväll samlades nedanför deras estrad, dessa hamnarnes elända, dessa grändernas olyckliga, förlorade barn. O c h den späda gestalten skakades, o c h kinderna glödde, allt under det läpparne fortfarande rördes i hänförd, inspirerad bön. Ovilkorligt rycktes man med af denna lå- gande nitälskan för dessa samhällets förkastade. För entusiasmen glömde man fanatismen; minnet af allt det motbjudande eller rent af vidriga, som så ofta trädde fram i tal o c h sång, det förbleknade inför åsynen af det uppoffrande m o - det b o s dessa svaga, unga kvinnor, som frivilligt ställt sig här midt bland samhällets afskum såsom frälsningens o c h upprättelsens budbärarinnor.
Vidkommande Ridderskapet och Adelns samt Borgare-Ståndets anmärkning, att det föreslagna 2:a momentet af 17 §. borde tydligare uttrycka, att den åberopade stadgan komme att bestämma, hvilka slag af besvärsmål kunde hos Regerings-Rälten afgöras, får Utskottet, till efterkommande af denna önskan, men för att, om möjligt vore, undvika det dubbla omnämnande af stadgan, som i den af Borgare-Ståndet antagna redaktion förefinnes, härmed hemställa, att orden i Utskottets förslag: »må i enlighet med. särskild stadga,» må utbytas mot orden; »skall på del sätt och med de undantag, som bestämmas i särskild stadga.» Vidare innefattar den af Borgare-Ståndet antagna redaktion den anmärkning mot Utskottets förslag, att alla sju ledamöterna i Regerings-Rätten borde hafva förut förvaltat civil-beställning och att minst tre af dem böra hafva beklädt domare-embete. Utskottets åsigt har varit, alt i Regerings-rälten, hvars verkningskrets komme att om fatta äfven en mängd sådana ärenden, om hvilkas föremål en på erfarenhet grundad djupare insigt icke egentligen genom den civila embelsmanna-verksamheten vinnes, möjlighet för inträde såsom ledamöter borde lemnäs personer, hvilka utan föregången sådan embets-verksamhet kunde finnas genom utmärktare egenskaper lämpliga, och att i allmänhet dylika begränsningar, i fråga om behörighet till embeten, hvilka företrädesvis kräfva de högre själsförmögenheternas djup och omfång, icke äro af större vigt, enär i allt fall den, som någon gång, lång tid sedan, förvallat en mindre vigtig civil beställning eller endast tillfälligtvis beklädt domare-embete, väl derigenom har de ifrågasatta qvalifikationerna, men utan att sådant gifver någon visshet om hans lämplighet för det högre embetet. Med afseende härå och enär denna anmärkning ej blifvit af annat Riks-Slånd biträdd, har Utskottet icke trott sig kunna annorlunda sammanjemka meningarne, än genom hemställan, att till slutet af den utaf Utskottet föreslagna redaktion af 2:a momentet i 17 §.
Dessa förslag åro understödda af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus och Christianstads Lån; hvaremot Landtbruks-Akademiens förvaltnings-komité, i ämnet hörd, på anförda skål desamma afstyrkt. Likaså har komitéen afstyrkt en af Ostergötlands Låns Hushållnings-Sållskap gjord underdånig ansökan det Eders Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om anvisande af nödiga medel till aflönande utaf en Statens Landtbruks-ingeniör inom hvarje lån. Då de skål, som för detta sednare afstyrkande legat till grund, i viss mån afven beröra de förhållanden, som inverka på afgörandet af de från Malmöhus, Christianstads och Skaraborgs Lån våckta förslagen om anställning inom dessa Lån af särskild Landtbruks-ingeniör för hvarje Lån ibland det redan nu befintliga antalet, torde det tillåtas mig att hår anföra desamma. Komitéen erinrar nämligen derom: “att behofvet af flere Landtbruks-ingeniörer för handläggning af de på sednare tiden betydligen ökade agronomiska förråttningarne år obestridligt samt att Landtbruks-Akademien med anledning deraf beslutat göra underdånig hemställan om proposition till Rikets Ständer, angående förhöjning i anslaget till Landtbruks-ingeniörerne, så att antalet af desse Bih. till R. St. N:o 5 till Kongl. May.ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1865. tjensteman under den kommande, till tre år beräknade, statsreglerings-perioden skulle från nio komma att ökas till tolf. Med detta sednare antal förmodar Akademien, att jordbrukarens fordringar på agronomiskt biträde skola under nästa statsregleringsperiod kunna fyllas.
Den som bifaller att en ny rubrik å Riks-Statens Tionde Hufvud-Titul skall uppföras, under namn af FyringsSlat och dertill af anslaget för denna Hufvud-Tituls malerieiie behof afsättas en Summa, som motsvarar bvad per medium under de sistförflutne åren för Fyringarne blifvit anvist eller 17,350 R:dr samt dessutom för detta ändamål 5,000 R:dr såsom nytt anslag under denna rubrik be - Siats-Utskottets Betänka uden. $3 viljas och uppföras, Voterar Ja; den det ej vill, Nej; Vinner Nej: så kommer, såsom Stats-Utskottet yttrat, något särskildt anslag härtill icke att bestås, utan kostnaderne för Fyringarne att besörjas hädanefter sorn hittills af anslaget för Försvars-Verket och af Kongl. Maj;t i Nåder till beloppet bestämmas, men derjemte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållas, att för denna inrättnings förbättrande medelst flere Fyrars, Båkars och Sjömärkens anläggande och de redan befintliges försättande i bättre tillstånd, mera tillräcklige medel än hittillsdertill måtte varda anviste af anslaget för Flottornes Materiel. 2:0 Den som bifaller Stats-Utskottets Förslag, att det på Riksstatens 3:dje Hufvud-Titul uppförde anslag 14,000 R:dr till anskaffning af Ved och Ljus i Fästningsoch Garnizons-orterne, såsom befunnit otillräckligt må med 2,000 R:dr förökas, voterar Ja; den det ej vill Nej: Vinner Nej: så kommer någon tillökning för delta behof icke att ega rum, utan anslaget att förblifva vid samma belopp, som hittills. 8.| Stats-XJts kottets B etan kan dea, 3:o
Det är blott en pligt, jag går att uppfylla genom detta yttrande. Man har framkastat tvifvel 0111 det sätt, hvarpå Konungens Rådgifvare fullgjort sin skyldighet, då det förslag, som nu är under öfverläggning, i StatsRådet föredrogs. Det är icke i den form, frågan framkommit eller i dess närvarande skick, som det tillkommer mig att deröfver yttra mig. Frih. Åkerhjelm och II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt hafva redan utvecklat, under hvad förhållande förslaget till Ständerna öfverlemnades. Äfvenledes har Frih. Åkerhjelm upplyst, under hvad förhållande de så mycket omtalade motiverna tillkommit. Likväl skall jag ingalunda vilja undandraga mig det ansvar, hvartill de kunna föranleda; men jag förenar mig med Gr. v. Fersen deruti, att det gifves en stadgad väg för anmälan till detta ansvar. För öfrigt vill jag ej vidare omtala målets behandling. Derom hafva många redan yttrat sig. Hr Lagerhjelm, Pehr: I öfverensstämmelse med 44 5. Riksd.Ordn. anser jag, lika med flera talare, att remiss af förslaget bör ske; men då flera talare ansett lagförslaget, sådant det nu befinnes, stå i strid med grundlagen, och andra åter hyst en motsatt åsigt, finnér jag det vara min pligt att till protocollet förklara, det jag anser ifrågavarande lagförslag, som nu kommer att remitteras, vara stridande mot grundlagens stadgande i nu gällande 72 §. af Reg.F. Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja till BancoUtsk., dit jag anser förslaget böra remitteras. Gr. von Fersen: Jag skall ej länge upptaga tiden. I anledning af hvad Gr. Horn mot mig yttrat, skall jag vara ganska fåordig. Jag är lika mån som den ädle Gr:n 0111 yttranderättens helgd och tror mig ej i min reservation hafva trädt dess grundlagsenhga rättighet för nära. Hr Gr:n har framställt till mig den anmodan att icke vidare yttra något i formfrågan.
Israels Konung sade: Tag Micha, och låt honom blifva när Amon borgamästaren, och när Joas, Konungens son; Och säg: Detta säger Konungen: Sätter denna i fängsle, och spiser honom med bedröfvelses bröd och vatten, tilldess jag kommer igen med frid. Micha sade: Kommer du med frid igen, så hafver icke Herren talat genom mig. Och sade: Hörer häruppå, allt folk. Alltså drog Israels Konung och Josaphat, Juda Konung, upp till Ramoth i Gilead. Och Israels Konung sade till Josaphat: Jag vill förkläda mig, och komma i stridena; men du klädd i din egna kläder. Israels Konung förklädde sig, och drog i stridena. Men Konungen i Syrien böd sina öfverstar öfver hans vagnar, som voro två och tretio, och sade: I skolen icke strida antingen emot små eller stora, utan emot Israels Konung allena. Och då de öfverste sågo Josaphats vagnar, mente de att det hade varit Israels Konung, och föllo till honom med stridene; men Josaphat ropade. Då nu då öfverste för vagnarna sågo, att det var icke Israels Konung, vände de tillbaka igen ifrå honom. Och en man bände sin båga hårdt, och sköt Israels Konung emellan magan och lungorna. Och han sade till sin foroman: Vänd dina hand, och för mig utu hären; ty jag är sår. Och striden vardt svår i den dagen. Och Konungen stod uppå vagnen emot de Syrer, och om aftonen blef han död; och blodet flöt utaf såret midt i vagnen. Och man lät utropa i hären, då solen gick neder, och säga: Hvar och en gånge i sin stad, och i sitt land. Alltså blef Konungen död, och vardt förd till Samarien; och de begrofvo honom i Samarien. Och då de tvådde vagnen vid dammen för Samarien, slekte hundar hans blod; och skökor tvådde honom, efter Herrans ord, det han talat hade.
Vid detta tillfälle har allt för litet blifvit vidrörda de olägenheter för den skattdragande, som genom närvande skatteförhällanden äga rum, och det synes således vara mig reserveradt, att få upptaga denna del af frågan, men då olägenheterna af förslaget af andra talare isynnerhet blifvit upptagne, så vill jag söka till att upptaga deras åsigter till besvarande, så vidt jag förmår. Hr von Hartmansdorff har yttrat, att om de ordinarie räntorna förvandlades till silfver, så skulle skattebeloppet derigenom komma alt förminskas. De ordinarie skatterna skulle derigenom nedsättas, och Kronans rätt förnärmas. Detta är, såsom tydligen synes, en supposition, en hypothes, som förekommer mig i högsta grad obehöflig, då den skulle vara fotad på tanken om en Den 7 September e. m. 79 ytterligare myntförsämring inom vårt land. Det är en sanning att vi sedan Guslaf d. ltstes tid hafva gjort en mängd statsbankrulter till ett belopp af 500 procent; men det är derföre icke mera troligt Mine Hrr, det må åtminstone tillåtas mig, alt göra denna supposition, alt vi kunna återkomma till sådana förhållanden. Jag kan icke anse detta möjligt, det vore för mig ofattligt och all grund för byggnaden förföll så snart man skulle vidblifva en sådan supposition, hvilket jag icke anser vara behöfligt, då detta måste vara beroende af representationen, af folkombuden. Jag ber då alt i detta hänseende fä återupprepa hvad som så många gånger i det fallet blifvit såsom motskäl sagt. Jag hemställer till Huset, huruvida den, jag vet icke för huru många tusende gånger omsagda frasen kan komma i fråga, huru det genom ett constitulionelt samhälle kan sättas i fråga, alt genom ränteförhållanderna regeringsbestyret skulle kunna begå sig, om icke folkombuden beviljade medel. Således är del skälet af intet värde och kan icke komma under något betraktande, ty det båticke något sammanhang med den förevartde frågan. Här har blifvit sagt att arméens lönevilkor skulle försämras och alt arméen derigenom skulle förlora sin duglighet, enär en bättre personal skulle, i anseende till de svaga inkomsterne icke vilja ingå i arméen.
Jag bör ej förglömma, att förändringarne i anslagen vid hvarje Riksdag äfven kunna an-es som el t bevis af Ständernas ratt till ändring af förra Ständers beslut. Friherre Cederström, Jacob• Vid de anförda exemplen till bevis att Ständerna skulle äga rättighet att gora förändtingar uti förra Ständers beslut, får jag anmärka att Grundlagen föreskrifver de former, under hvilka Ständers beslut kunna af kommande Ständer upphäfvas eller förändras. Allt hvad som rover Bevillning är af natur att hvaije Riksdag böra ändras eller å nyo stadfästas. För ändring uti Lagfrågor och andra Riksdagsmål, är likaledes formen uti Grundlagen föreskrifven, men ingenstädes har ja? kunnat Runa det Riksens Ständer aga r„tt att upphäfva Contracter, som föregående Ständer ingått. Det vid denna Riksdag upphäfna beslutet att Banken af Bevill. ingsSumman skulle årligen erhålla en bo lä id iv-nta och afbetalning för sina gjorda forskolter, är endast ändring uti hvad Riksens Ständer vid föregående Riksdagar lofvat sig sjelfva; men om de vilkor Riksens Ständer tillerkänna ett Bolag för motsvarande skyldigheter å dess sida skulle upphäfvas, så vore det attpå det mest bestämda sätt frånkän - Den 29. Juli e* m. T48o na Ständers beslut allmänt förtroende. LandtMarskalkens proposition innefattar att anslaget skulle räcka lill och med 1820. Afsigten är således utan tvifvel att Riksens Ständer vid nästa Lagtima Riksdag skola afgöra om bidraget ännu längre bör fortsättas; men jag tror likväl, lika med Herr Påhlman, a"tt om Riksdag dessförinnan inträffar, frågan då bör af Ständerna afgöra*, om anslaget efter 182a skall fortfara. Grefve■ von Platen, Baltzar Bogislaus< Jin värd Ledamot har yttrat, att Ständerna kunna annullera ett Contract, af föregående Ständer upprättadt; jag kan ej begripa, huru detta med någon form af Laglighet kan äga rum. Det finnes blott en möjlighet, styrkan, våldet, men detta är och blir alltid en orättvisa; att kommande
Rivderskapcr och Adelns protokoller nedlägga Vesta rankar, i sall, tvid en annan Riksdag, man skulle finna att den rattegängs-ordning, som un antages, skulle bchöfwa förändras.^ 4 § 8 mom. anförtror ät HofEantzlers embetck magkcn art läka inställa urgifwandet af dagblad pch periodiska skrifter, när Hof-Egmzleren anser dag - 8o6 Den 26 Junit ^ dagbladet eller periodiska skriften wadelig för allmän säkerhet, utan skäl och bcwis förnärmande personlig rätt, eller af en fortfarande smädelig e« genskap. Deremot har jag intet alt erindra, akt Regeringen fär all den magt, som erfordras för att kunna afwända wäder frän samhället och wisierli gen kan samhället, lika lätt genom uproriska skrif, ter blottställas för wador, som genom uproriska tal. — När Regeringen tror sig i tryckpresiens produclec se eldbränder» som hota att itända samhälls-byggnaden, ma den äga wagt att rycka undan och alt stacka dem; — skulle än någon gäng en hungrig auctor derigenom gä miste om en wäntad middag, skulle än Regeringen någon gang sträckt försigtigheten längre, än att dömma ester utgången, — det hade warit nödigt, Men jag bekänner, att jag alldeles icke inser hwarföre Regeringens ombud, Hos-Cantzlern, stall wara beskyddare af hwarje enskilt man, som möjligen skulle kunna förnärmas i sin personliga rätt; ulan art den förnärmade behöfwer synas och klaga, skulle HosCanrzlercn sä lata inställa ukgifwandek af den färnärmandes skrift; uran att höra den förnärmande skulle Konungen fä dämma den förnärmade obetagit att widare utföra sin talan. Ridderskapet och Adeln täckes påminna sig den Hof-Cantzlers embcters inspektion öfwer bokpresten, som infördes elter 1800 are Riksdag, och som hade till följd alla de ädlare wäxkers aftynande och död, hwilka ifrän 1792 lill 17YL blifrvik wande wid märt climak.
Med afseende å dels de goda verkningar lill befrämjande af nykterhet och ordning, som genom de så kallade nykterhets-värdshusen böra kunna åstadkommas, dels ock det kända förhållande att sådana värdshus, åtminstone i början, innan de vunnit stadgadt förtroende, endast med mycken svårighet bära sig, har Utskottet ansett, alt desamma böra i allmänhet från bevillning befrias. Men alldenstund dessa värdshus, om för dem vill lillgodonjutas en sådan befrielse, skäligen böra, ehvad de erhålla understöd af kommunen eller ej, stå under dess uppsigt, så att någon säkerhet må finnas för ett ovilkorligt uppfyllande af förbindelsen att derstädes icke tillhandahålla starka drycker, har Utskottet trott den utsträckta befrielsen kunna i Bevillnings-Förordningen lämpligast uttryckas derigenom, att uti den under rubriken »Spisqvarters-, Värdshusoch dylika Näringshållare» förekommande anmärkningen orden »med understöd» utbytas mot: under uppsigt; och får Utskottet alltså hemställa, att denna förändring må uti Bevillnings-Förordningen göras. Härförutan har Utskottet, då äfven vin, såsom oftast innehållande en betydlig mängd sprit och i allt fall rusgifvande, synes böra, likaväl som spritdrycker, vara vid nykterhets-värdshusen förbjudet, funnit lämpligt, att uti förenämnde anmärkning tillägges ordet vin.
IX, sid. 234) omförmälda förändringar den 27 Maj — godkändt, med samma förändringar, hos Preste-Ståndet den 7 Juni — Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den 10 Rikets Sländers underdåniga Skrifvelse, angående tillstånd för Underrätt att under vissa vilkor förklara ogift qvinna myndig. (Lag-Utsk:s Rel:de N:o 17.) S. A. K. Jemte det hos Rikets Ständer i betraktande förekommit, hurusom, då qvinnans uppfostran i allmänhet icke åsyftar förvärfvande af sådana insigter, hvilka äro nödiga för Expeditions-Utskottels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 34. 8i för det yttre affärslifvet, men hufvudsakligen afser danandet för ett husligt lif, ovilkorlig myndighet alltså, i anseende till dermed åtföljande pligter, rätteligen blifvit ogift qvinna i lag förvägrad, under det likväl lagstiftaren, i händelse den ogifta qvinnan sjelf vill och förmår förvalta sina ekonomiska angelägenheter, för henne beredt tillfälle att erhålla denna frihet medelst rättighet att i sådant hänseende vända sig lill K. M:t, hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet derå, att berörde rättighet dock under sednare åren alltmera blifvit anlitad, hvartill orsakerna synas vara att finna i de flerfaldiga försörjningsutvägar, som för qvinnor öppnats, men för begagnande hvaraf myndighetstillstånd blifvit gjordt till vilkor; vid hvilket förhållande Rikets Ständer ansett sig böra taga under öfvervägande, huruvida icke Under-Rätt må äga förklara ogift qvinna myndig, på sätt Lag-Reredningen jemväl föreslagit.