Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var måhända för den , som ser saken efter denna åsigt, (och lill dem bekänner jag mig verkligen) beklagligt, att R. St., vid det tillfälle, då den ordin, statsreglerm uppgjordes, ej behjertade Slatscontorets behof, samt att dessa icke heller vid extra-statsreglei :n blifvit afsedda; men då dessa begge händelser inträffat och då, efter min öfvertygelse, intetdera af dessa R. St:s beslut, som jag åtminstone måste respectera, bör kunna upprifvas, så bekänner jag, att om jag hade varit närvarande i StatsUtsk., så hade jag förenat mig i det beslut , som nu är i fråga. Vid sådant förhållande ser jag ej något ändamål af en återförvisning, utan anhåller om föredragning af betänkandet. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Jag har att anhålla om Stan - f Den 3 April f. ra. Ståndets öfverseende med det misstag, hvars anledn. Ståndet redan gissat. Båda förevar, ämnena pervaderas af enar handa princip, och jag förblandade det ena målet med det andra. Frih. Cederström: Gr. Anckarsvärd har satt i fråga, huruvida Const.Utsk. kunde blifva inblandadt uti ifrågavar. ämne. Detta är likväl en fråga, som i följd af den anmärkntsanledn. hvilken af StatsUtsk. blifvit remitterad, hade bort vara för honom öfverflödig, emedan han ej kan undvika att genom sitt minne veta, att till Const.TJtsk. inkommit sådana handlingar ifrån StatsUtsk., så väl rörtde detta mål, som det nästföljande på listan , hvilket angar anslag för de K. theatrarna; och när jag erhåller prot.utdr. ifrån Const.- Utsk., så skall jag ej underlåta att i den ordning, som grundlagarna medgifva, göra denna anmärkn.anledning gällande. I afseende åter på ifrågavar. betänk., och då saken i sådant skick är inkommen till R. St:s behandling , så rörer den en K.
Vetenskap s-akademiens äldre hus, ett anslag af Nittioåtta tusen Sexhundraåttatioen R:dr 30 öre; 4:o, för verkställande af nödiga förändringar å Strengnäs läroverkshus, äfvensom till inköp och inredning af den byggnad, hvilken är afsedd till förvarande af läroverkets bibliothek och samlingar, ett anslag af Femtio tusen R:dr; 5:o, såsom bidrag till uppförande af en ny byggnad för ett på båda linierna fullständigt elementar-läroverk i Halmstad, i enlighet med deft nya ritning, som varder af Kongl. Majit fastställd, dels ett anslag för en gång af Tjugufem tusen R:dr, dels ett låneunderstöd af Tjugufem tusen Rulr, emot vilkor att, sedan detta län, derför bör aflemnas en sådan skuldförbindelse, som af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret antages, under fem års tid fått utan ränta innehafvas, fem procent å detsamma.? ursprungliga belopp skola före slutet af hvarje år till nämnda kontor inbetalas, af hvilka fem procent beräknas ränta efter fyra procent för det obetalda länekapitalet samt det öfverskjutande beloppet kommer att såsom kapital-afbetalning å lånesumman afgå, intilldess denna blifvit till fullo gulden; 6:o, såsom bidrag till uppförande vid läroverket i Calmar af en nybyggnad för inrymmande af gvmnastik-lokal, bibliothek, kemiskt laboratorium m. m., ett låneunderstöd af Fyratio tusen R:dr, att utgå emot enahanda vilkor för lånets tillgodonjutande, sorn i nästföregående morn. blifvit bestämda; 7:o, såsom bidrag till uppförande vid Umeå läroverk af en nybyggnad för inrymmande af gymnastik-lokal, åtskilliga lärorum och andra för undervisningen nödiga lokaler m. m., ett lån af Tjugufem tusen R:dr, att utgå under ena handa vilkor, som i mom. 5:o blifvit stadgade; 8:o, såsom bidrag för uppförande af ett nytt läroverkshus i Fahlun, ett låneunderstöd af Fyratio tusen Rulr, att utgå under samma vilkor, som i mom.
Credit-lagarne, om förändring af. I. 421. R. 568. VI. B. 188. A. 576. VII. E. 294. Creditiv, angående nedsättning i räntan för nya Ulldiscontens bos Riksgäldscontoret egande, samt en del af nämnde creti il i vs begagnande till Manufaclurdisconlfondens förstärkning. I. R. 139. II. B. 519. III. Creditiv, om förhöjning af det i Rikets Ständers Bank för Jerncontoret beviljade. I. R. 181. V. B. 84. Se vidare BankoUtskottets utlåtande N:o 29. — å Riksbanken för Privatbankerne, angående. I. 552. R. 621. IX. B. 4. Se vidare BankoUtskottets betänkande N:o 44. Creditivfond, om bildande af. X. B. 462. A. 508. Creditivsummor, angående de i 63 § Regeringsformen föreskrifna. X. B. 462. A. 466. U. 560. A. 564. E. 607. Creditupplag för öfverflödsvaror, om upphörande af. Se Tull. Criminallagen, den nya, om sättet för behandlingen af förslaget till. III. 15. R. 69. X. B. 540. A. 553. — om förstärkning af Lagutskottet, för granskningen af. Se Lagutskottet. Cronhjelm, Grefve Polycarpus Erik, utsedd till ledamot i Talmansöfverläggningarne. III. 397. Cronstrand, 13., Capitaine, om anslag åt, lill understöd för utgifvandet af ett arbete öfver Egyptens fornlemningar. I. 73. 13. 130. III. B. 427. Se vidare StatsUlskottels betänkande N:o 41. Dagsverksskyldigheten å ön Hven, angående. Se Hven. Dahlerus, Kamererare!! E. M., om befrielse från ersättningsskyldighet för, i ett uppbördsmål. Se Ersättningsskyldighet.
Det innemaranbe, meD en trebjeDel om året, få mtba ej ntijjmäpt in* träffar, Då anjlånb meb ben till betalning förfallna trebjebelen be* miljaö till bet påföljanbe året, IjmarmiD iafttageö: att Dejja afbetalning gar må merf (tällås meb fpanmål in natura, till kronans 9ttagafin eller anmifabe upplagö*(tällen; odj att, ber uttberflöD i penningar blif* mit lemnabe, emot antingen enjfilb eller gemenfamt af en ©oden åtagen anfmarigljet, odj jfulb beri återjtår, fåban penningejfulb må beräfnaé till fpanmål efter Säneté marfegångfcprté bet år, bå pen* ningeninberftöbet er&öUS, famt, efter fåban beräkning af fpanmål in natura, till en trebjebel om året gobtgöraö; 2:o Dvöranbe liquiberanbet af ©faraborgö Sånö unbfättningfc f!ulber, Ijafme <2Bi, efter inljemtanbe Deraf, att ^ongl. s0)aj:t, ge* nom SRåbiga 33ref af ben 4 October od) 15 ‘Dtovember 1832 fann ben 23 3anuarii 1833, unber mijja milfor, mebgifmit unbfättningfc tagartie i nämnbe Sän, att meb fpanmål in natura, beräfnab till ftabgabe priö, få göra afbetalningar å Deraö (fulDer, uppfomna i foljb af 1830 od) 1831 årettö mijjwäpter, bifallit ^ongl.
Det vill derföre synas mig, som skulle en Lärobok uti religionen och sedolöran, lämpad lill barnets uppfatlnings-gåfva, äfvensom till ledning och uppbyggelse för den i andlig och lekamlig torftighet uppväxta allmänheten, vara af nöden; en afhandling nemligen, sådan Motionairen den åsyftat: hvarföre jag vördsamt tillstyrker Herr Cederschiölds förslag alt, medelst utsatt praemium, belöna ett arbete, som kunde anses svarande emot ändamålet.” 2:0 Al Lars Larsson ifrån Skaraborgs Län: ”Jag förkastar den materialistiska åsigt, som, i likhet med trollkarlen Simon, hvilken i Apostla-gerningarne omtalas, tror den Heliga Andes gåfva kunna köpas för penningar, och gillar derföre Utskottets Betänkande, då det afstyrker förslaget om utsättandet af ett högt pris för utarbetningen af en ny Cateches. Men härmed var ock motionen helt enkelt afslagen, och dervid hade, enligt min tanka, Utskottet bort stanna. Hvad sedan ordas örn revision, om underdånig anhållan hos Hans Majestät m. m., ogillar jag till alla delar. Reviderad blef väl vår Cateches af 1810 års Ständer, och reviderade de honom så illa, att han efter några och tjugu års förlopp behöfver en ny omarbetning, så förtjena de förebråelsen för. en oförlåtlig lättsinnighet Men jag tror ej att så förhåller sig. Jag har sjelf läst vår Cateches och i honom icke funnit något, som strider emot Guds heliga ord. Han är god, om lian efterlefves; han säges hafva brister; nå väl! hvad menskligt är, som icke har sådane? Om vi skulle bortlägga denne och antaga en annan, månne denna nya blefve utan brister? Äfven vår nya Psalmbok har Allm. Besv. och (Jacon. Ulsk, Betänkande N.o 44 krister; skola vi derföre genast eller efter aoår föreslå utarbetandet! af en annan,?
Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Belänkand* N:o i. af Anders Jonsson från Wermlands län (motionen N:o 202), sorn yrkat antingen att det tillägg måtte göras i Stängsel-förordningen, att hemmans så kallade allmänna driftesgator samt utgärdesgårdar omkring dess inegor måtte fördelas på och underhållas efter hvars och ens i hemmanet egande skatterätt, eller ock, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl. Maj:t med underdånig anhållan derom, att Landsting utan hinder af gällande Stängsel-författning, måtte ega att, efter de olika lokala förhållandena inom de särskilda länen, ändra och besluta i berörda hänseende; af Paul Andersson från Jemtlands län (motionen N:o 303), som, under andragande att de olika förhållandena inom de särskilda provinserna lade oöfvervinnerliga hinder i vägen för åstadkommande af en för hela riket lämplig stängsellag, hemställt, att det måtte öfverlemnas till blifvande Landsting att i fråga om egors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet besluta de för hvarje landsort i detta hänseende mest lämpliga föreskrifter och att med anledning häraf de tjugu första paragraferna i Stängsel-förordningen skulle till all kraft och verkan upphöra, så snart Landstinget beslutat och fastställt nya stadganden, de der likväl icke finge stå i strid med de sexton följande paragraferna, hvilka fortfarande borde blifva för hela riket gällande; af Carl Dahlgren från Elfsborgs län (motionen N:o 513), som föreslagit, att föreskriften i sista momentet af 14 g, att den som vid ny delning af redan upprättad stängsel njuter minskning i den hägnadsskyldighet, honom förut ålegat, ej eger rätt att för det hägnadsbelopp, från hvars underhållande han befrias, fordra betalning af den, som dermed för framtiden utöfver sin förra hägnadsskyldiglret belastas, måtte, såsom föranledande rättegångar, ur förordningen uteslutas.
Ville man säga, att då ingen bestämd klagan af parten i berörde afseende var förd, kunde någon fråga om Högste Domstolens behörighet icke uppstå, så skulle deraf blifva en följd, att det berodde af den tilltalade att välja, huruvida, i frågan om straffbestämmelsen, han ville låta döma sig af Nämnden eller af Domstolen. Ej eller måtte det kunna bero på Åklagaren att genom det sätt, (hvarpå?) han framställer sina slutpåståenden, gifva en olika riktning åt rättegångssättet i afseende på Juryns befattning. För min del finner jag ej skäl vara anfördt, som kan Verka ändring uti IIofRättens Utslag, så vidt det angår rättegången. Hvad åter beträffar frågan om det ansvar, hvartill klaganden må hafva gjort sig skyldig; så enär nögste Domstolens öfrige Ledamöter icke upptagit denna fråga till pröfning, anser jag mig ej eller nu böra deruti ingå. Högste Domstolen fann, det borde Sjöberg icke vidare, på grund af de nu undanröjda besluten, i häkte hållas. I anledning af Justitie-Rådet Stråles förutnämnde yttrande, anförde JustitieRådet Backman: Uti det Betänkande, som, jemte förslag till ändringar i Tryckfrihetsförordningen af d. 9 Mars 1810, vid Riksdagen i Orebro, under d. 10 Okt. sistnämnde år, af dåvarande Konstitutions-Utskött till Rikets Ständer öfverlemnades, yttrades, bland annat: »att Utskottet, öfvertygadt om omöjligheten att efter föreskrifter, som vid den vanliga rättegångsordningen ära användbara, pröfva, dels brottslighet i allmänhet, dels brottslighetsgrader i afseende Trybkfrihetslagen. ansett sig förbundet att utfinna medel till afhjelpande af de deraf härflytande olägenheter; och att Utskottet, under de i detta ändamål anstälda öfverläggningar, efter inhemtad upplysning af de dylika förslag, (som?) vid 1809 års II 10 riksdag varit i fråga, blifvit ledt till föreslående af ett i Sverige helt nytt rättegångssätt, nemligen brottslighets afdömande af en Jury eller Nämnd af edsvurne personer.
Söeträjfanbe £3anfenö låne* odj fcebitir>*rörelfe fjafwe (2Si wiDtagit följan* be fyufwubfafliga föränbringar, nemligen: l:o att anmaningS*räfning l)äbanefter icfe utfärbaS till ben, font i 5öan* fen unbfått lån mot pant af faft egendom od) återbetalningS*j?p(Digf)et i 40 SÄif*Dö8*#$8ef(ut 1851. fcDlar, men unberlåtit att å faneta åröbag ranten od) fapitaUafbetalningeu fullgöra; 2:o att Den ©tocfljolmö ©tabö ^ranbförfäfringö^ontor till belopp af 33,333 R:br 16 |f. fantt ©toeffyolmö ©tabö ©rätfelfommiöfion till belopp af 50,000 Dv:Dr förunnabe frebitit>*rätt å danfelt (fall uppföra; 3:o att itmeroaranbe år eller få fort (fe fan, ett Sånefontor må inrätta^ i '2Biébp för ©ottlanbö Sän, att fortfara, intillbef Rifetö ©tanber funna ber?
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga Utsk:s inbjudning lill frånträdande af R. o. Ad:s förutfattade beslut samt antagande af Utsk-.s af PresleSt. godkände förslag. Härvid ropades ja och nej, hvarjemte Hr Printzensköld, anmälde sig och yttrade: Såvida refereringen uti dagens aftontidning, ang:de BondeSi:s förhandlingar i denna fråga är riktig, så befinnes det, att BondeSt. har vidblifvil sitt beslut rör:de artikeln ost; och då sålunda ett frånträdande ä R. o. Ad:s sida från sitt beslut, ej skulle till någon påföljd föranleda, så anhåller jag det något sådant frånträdande ej heller måtte hos R. o. Ad. ifrågakomma. Hr Aminoff, Joban Fredr.: 1 motsats mot den siste värde talaren instämmer jag i Utsk:s inbjudning, och anhåller att R. o. Ad. mätte densamma antaga. Frih. Tersmeden, Willi. Fredr.: Jag anhåller ödmjukligen ali få veta, om någon upplysning kommit Ståndet tillhanda om hvad heslut BondeSt. fattat i denna fråga. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf alt något prot.-uldr. ang:de BondeStis i ämnet fattade beslut ännu icke till R. o. Ad. inkommit. Hr Printzensköld: Visserligen bör man ej sälta fullt förtroende till de referenter, som hafva sig af tidningsredaktme uppdragit att uppfatta Ståndens beslut: men icke sakna de heller all trovärdighet, serdeles i frågor af den enkla beskaffenhet, som denna, hvilken inskränker sig dertill, huruvida Ståndet bifallit eller afslagil en punkt.
St. säga: ”Efter vi icke få granska fonden, men vi veta, att det finnes en tillgång, använda vi densamma i vårt trångmål; ty det måste vara bekant, synnerligast för dem, som sitta i StatsUtsk., att tillgången icke är tillräcklig; och då frågar jag, hvilkendera utvägen är den bästa för att fylla nödvändiga behof, antingen att begagna sig af en tillgång, som finnes, eller att skuldsätta efterkommande. Gr. Cronhjelm: Jag har begärt ordet för att helt lort besvara tvenne talare, äfvensom för att aflägsna en misstydning af hvad jag sagt. Jag har icke påstått, att hela fonden icke skulle finnas. Jag har sagt, att mig af trovärdiga personer blifvit berältadt, att någon större eller mindre del af fonden sedan längre tid tillbaka blifvit utlånad på sådana händer, att föga eller intet hopp vore att lunna återfå de utlånade summorna, och att deribland betydligare belopp blifvit försträckta åt personer, som vistas utrikes. Det är Hr Möllerhjelms åsigt, som jag i detta afseende bör besvara; och jag ber då att få förklara, att om jag i sednare afseeudet sagt något, som i närvar, ögonblick icke är riktigt, det likväl vore ganska lätt att bevisa, att detsamma för några dagar sedan var med sanna förhållandet enligt. Hvad det äter beträffar, alt förstnämnde förhållande icke skulle utgöra något motiv för Regeringen att vägra R. St. fondens granskning, emedan Regeringen icke lände till hvad belopp eller till hvilka personer densamma blifvit utlånad, så önskade jag slippa att här ingå i någon bevisning af sanningen af hvad jag yttrat, under öppet förklarande, att jag, om så önskas, enskildt för Hr Möllerhjelm skall med facta bestyrka sanningen af hvad jag sagt. Hr von Hohenhausen: Jag ämnar icke ingå i frågan om hvad som synes lämpligt å ena eller andra sidan.
Och sorn ifrågavarande undantagslag numera högst sällan lärer begagnas i öfverensstämmelse med dess ursprungliga syftemål, men deremot, efter hvad bekant är, ofta föranleder missbruk, och ej allenast, genom den utsigt densamma lemnar åt huspresler att blifva befordrade utan egentlig öfning i presterligt kall, kan verka hinderligt för deras utbildande till religions-lärare, utan äfven innefattar en orättvisa emot de prestman, hvilka, medelst trägnare arbete i kyrkans tjenst, göra sig mera förtjente af belöning; får Utskottet, under förutsättande, att samtlige Piiks-Stånden om förändringen öfverenskomma ocli Konungen dertill lemnar Dess Nådiga bifall, vördsamt tillstyrka, att, på säLt motionairen föreslagit, rättigheten att kalla huspredikanter hädanefter måtte upphöra. Men, i händelse förslaget icke skulle i så vidsträckt målto gillas, så, enär de derföre anförde skäl, efter Utskottets öfvertygelse, äfven tala för omförmälde rättighets inskränkande till hufvudsaklig öfverensstämmelse med de föreskrifter, som före 17S4 års Kongl. Bref varit härom gällande, så att densamma egentligen komme att grunda sig på hinder af ålderdom eller sjuklighet, att den offentliga Gudstjensten bivista; får Utskottet, som icke delar molionairens mening om lämpligheten af det i öfrigt föreslagne stadgande, ”att, då huspredikanter begäras, Biskop och Consistorium skulle ega att af de ordinations-sökande utvälja de skickligaste”, helst det före - 6 Lag-Utskottets Betänkande.
Sluteligen och hvad angår Sjö-Tulls-afgifternes erläggande i Silfver eller Vexlar, hvaröfver 2:ne Stånd meddelt yttrande; så, enär Vexlare emottagande i Banken kommer att förfalla och densamma , såsom rörande Beskattningen, dessutom tillhörer Bevillnings-Utskottets åtgärd, torde någoä: Rikets Höglofl. Ständers beslut härom, i sammanhang med förevarande ämne icke blifva behöflig tDetta allt underställes vördsamligenr Rikets Höglofl. Ständers bepröfvände. Stockholm den 17 Junii 1818. Riksens Högloft. Ständers Banko]- Utskotts Memorial jemte Förslag till Instruktion för Banko - Utskottet vid nästinfallande Riksmöte. Till följe af Riksens Höglofl. Sländers meddeldte bifall å danko-Utskottets under den 2o:de December 1817 och den 31 Januarii innevarande år afgifne Betänkanden (N.-rs 1 Sc 6), får Utskottet härjemte till Riksens Höglofl. Ständers pröfning och fastställande vördsamt öfverlemna Förslag till Instruction för blifvande Banko-Utsftöt - Banko-Utskattets Betänkandenl 661 tet vid nästinfali ande Riksdag att iakttagas och gal» Ja intilldess Riksens Höglofl. Ständer, efter samma Utskotts hörande, skulle finna skäl att deruti ändring göra. Stockholm den 23 Junii lSiS. Förslag till Instruction för Riksens Ständers vid nä stin}allande Riksdag blifvande Banko-Utskott. 1. §.
Då, hvad först angår den i förslagshufvudboken begagnade uppställning efter fonder och dessas inbördes begränsning, äfvensom i afseende å det bifogade tabellverket, Rikets Ständers föreskrifter blifvit följda, samt det förändrade sättet att behandla de staten ej tillhöriga, men till de förvaltande auktoriteterna ingående, särskilda medlen måste bereda mera korthet och redighet, helst uppmärksamheten derigenom icke afledes frän de för hela riket gemensamma fonderna, hafva Revisorerne, lika med Kollegierna, ansett hvad sålunda blifvit föreslaget böra antagas. Beträffande derefter frågan om en kapitalräkning, så hafva Revisorerne äfven ansett, att en sådan .borde finnas, sorn sammandroge alla de, special-fonder, i hvilka statskapitalet] fördelas,’; och då Öfverkommissarien Fredin, af Revisorerne hörd, icke haft något dervid att påminna, tillstyrka Revisorerne, att denna förändring må i det nya formuläret vidtagas. Men som den af Kollegierna förslagsvis upprättade — 6 — kapitalräkning inom hofvudkolumnen upptager bikolumner, särskilt för hvar och en af grund-, ordinarieoch extra statsregleringsfonderna, samt en gemensam kolumn för samtliga de öfriga smärre fonderna, hafva Revisorerne, som ansett dessa bikolumner obehöfliga och äfven oriktiga, såsom icke tillhörande begreppet af en kapitalräkning, funnit, att, i dessas ställe, borde inrättas 2:ne hjelpkonti till kapitalräkningen, det ena ett sammandragskonto för all inkomst och det andra ett dylikt konto för all utgift, från hvilka hufviidsummorna inginge till kapitalkonto, för att der sammanställas med inoch utgående balanser; i hvilket afseende Revisorerne låtit, upprätta förslag, dels till dylika hjelpkonti, dels till ett kapitalkonto, hvilka handlingar; åtföljd af en promemoria öfver de vigtigaste af deraf påkallade nödiga förändringar a andra konti, äro förslagshufvudboken bilagda.
Hermione, som stannade på avstånd, och skyndade in i hopen för att underrätta sig om förhållandet. Uppsyningsmannen hade träffats av en sten; Kimon och flera med honom hade sett, att den unge kristianske prästen slungat den med tydlig avsikt att träffa ett visst mål. Kimon, som i egenskap av vittne gjorde sig mycket viktig, förklarade på det bestämdaste, att olyckan icke uppstått av våda, utan med uppsåt. Det röjdes så otvetydigt av brottslingens utseende och rörelse, då han upptog stenen och kastade den. Dock tillade Kimon, att han här talade ur rent sinnlig synpunkt. För egen del tvivlade han, att någon sten funnes i hela världen, och, om han funnes, att han kunde kastas, ty all rörelse vore ju möjligen endast ett gäckande sken. Krysanteus vände sig bort från Kimon utan att lyssna till hans prat. Han överraskades synbarligen, när han fann, vem den anklagade var. Man torde påminna sig Hermiones beslut att genom Teodoros skaffa sig underrättelse om Klemens' framfarna öden. Men Teodoros hade kort efter det möte vi skildrat mellan honom och Hermione lämnat Aten för att besöka det av Krysanteus i Sunions bergiga trakter grundade novatianoch donatist-nybygget. Först dagen före den, som nu var inne, hade Teodoros återkommit till Aten och då skyndat till Krysanteus för att meddela honom glädjande underrättelser om nybyggets blomstrande och lyckliga tillstånd. Hermione, som under sin nya lycka icke förgätit den unge föreläsaren, hade då av Teodoros begärt de upplysningar denne kunde lämna om hans tidigare levnad. Teodoros visste i detta avseende endast, att Klemens var ett hittebarn, som i sin spädaste ålder fått Petros till fosterfader. Men denna upplysning var tillräcklig för att styrka Hermiones aning. i högsta måtto överraskad av densamma ilade hon till sin fader och meddelade honom vad hon anat och vad hon nu hört av Teodoros. Detta hände om aftonen, och följande dag hade Krysanteus och hans dotter från sin lantgård utanför Pirжus begivit sig till staden för att söka Klemens. De kommo just nu från Skambonide, där de uppletat den homoiusianske biskopens bostad, men utan att finna honom eller Klemens hemma.
Ropades ett allmänt ja, blandadt med ett eller annat nej. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde till Hr Rosenqvist, om icke, sedan han nu hört svaret å H. Ex:s sednast framställda proposition, han skulle vilja afstå från sin begäran om votering. Hr Rosenqvist förnyade sin förklaring, att han icke ansåg sig kunna från sin begäran afstå. Frih. Boye, Ludv.: Vi hafva hört a:ne ledamöter förut i dag yttra sig om Riksdagstaktik, hvarifrån den ena sanningsenligt fritagit sig, under det den andra lika öppenhjertigt erkänt, att han begagnat sig deraf. Jag begär, att Hr Rosenqvist nu äfven måtte säga oss, huruvida hans yrkande på votering härrör från någon Riksdagstaktik, att lemna de andra RiksSt. tillfälle att afgöra 72 §., innan vi hinna att företaga den, på det att underrättelsen om deras beslut må kunna inverka på vårt. Hr Lefre'n, Joh. Pehr: Jag vill endast inskränka mig till en vördnadsfull anhållan, att den stränge ledamoten täcktes hedra R. o. Ad. med att sjelf votera i frågan. Under sista Riksdagen tilldrog sig vid en dylik händelse som denna, att den värde ledamoten, i stället att votera, behagade endast framträda för att complimentera Landtm.; men det är angeläget, att han i dag sjelf voterar, på det åtminstone ett nej måtte vid voteringen finnas. Gr. Cronhjelm: R. o. Ad:s afgifna enhälliga svar på Hr Gr. och Landtnäs framställda proposition synes visserligen tillika innebära det skarpaste svar på Hr Rosenqvists begäran om votering. Men då denna blifvit begärd, och grundlagen dertill lemnar obestridlig rätt, anhåller jag, att vi måtte skrida till dess verkställande utan vidare öfverläggning; ty om grannlagenheten å ena sidan kan anses för nära trädd genom begäran om votering uti en nästan alldeles enhälligt besvarad fråga, synes grannlagenheten äfven å andra sidan trädas för nära, om man söker öfvertala till frånträdande af en i grundlagen medgifven rättighet. Hr Rosenqvist: