Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Toll eller en principsäker, kallblodig och oförskräckt diplomat som Taube, men äfven för en man som Armfelt, som åtminstone icke hade skrifvardömets rädsla för handlingar och konflikter, men fantasimänniskans smak för äfventyr och condottierens förmåga att göra sig gällande i kamp och i statshvälfning. Men detta dådsvaga hos honom hängde nära ihop med ett annat förhållande, som äfven det blef en hållhake på hans handlingskraft liksom på hans värdighet. Han var en uppkomling, och hvad mer var, han erinrade sig allt för ofta detta, och det ökade det osäkra i hans position. Själf har han utan att tänka därpå i sin lustiga lilla teckning af Liljencrantz, biktat detta, då han talar om, hur svårt det var »för oss andra parvenyer att iakttaga skiljelinien till de förnäma». Ytterst karakteristiskt är det också att i detta hänseende jämsides studera hans och Armfelts korrespondens med Gustaf III. Schröderheim skrifver alltid som en bugande rolighetsminister, med en mängd ursäkter och återtaganden som i ständig oro öfver det intryck, hans egna ord skulle väcka. Armfelt skrifver långt mer, som lynnet faller på, öppet och kavaljersmässigt. Visade konungen i sin ömtålighet och sina nycker en kokett skönhets dåliga humör, kunde Armfelt svara med en bortskämd favorits dristighet. Armfelt var – för att använda en liknelse från det område som Schröderheim oftast brukar i sina skämt, – en hasardspelare i stort, som oförfäradt satte ut sitt inflytandes »va la banque», medan Schröderheim var den borgerliga Cambiospelaren, som på kanten af sin stol satt och gjorde beräkningar för att med en försiktig insats vinna potten. Men kvinnogunst och en konungagunst (som Gustaf III:s) vinnes helst af starka spelare. Olyckligtvis hölls Schröderheim dessutom äfven i schack af en ekonomi, som aldrig ville komma på goda fötter. Liksom Johan Gabriel Oxenstjerna, med hvilkens svaga, älskvärda och lekfulla väsen hans eget lynne hade ej få beröringspunkter, lyckades han aldrig få sina finanser ordnade på ett fullt tillfredsställande vis.
J38 Dan 5 Janmriu 4:0 Af Pehr Bengtssons från Halland, Memorial, om inlösande af de år 1652 till Kammarocb OeconomieRådet Daniel Schlegel upplåtne Kronogods i Hallands Län. 5:0 Af ett Memorial utaf Olof Olsson frun Wermland , om ClaracElfvens a {ledande öfver det sä kallade Näset, m m Till Staty samt Allmänna Besvärs, och OeconomieUtskotten : Af Anders Nilssons och Leonhard Romans från Carlstads Län, Memorial, otn Sjön Wenern s sänkande. Till BevillvingsUtskottet : 1:0 Af Nils Nilssons från Wermeland, Memorial , angående befrielse från Bevillning för Gästgifveriet i mindre besökta vägar. 2:0 Af Pehr Olssons från Södermanland samt Anders Nilssons fran Carlstads Län , Memorial 5 om Förmögenhets - afgiftens införande i stället för Fyllnadsafgifter. 3:0 Af Anders Christofferssons från Kronobergs Län, Memorial, rörande befrielse för Inhyseshjon från Kronoutskylder erläggande. 4:0 Af Jacob Ericssons från Örebro Län, Memorial, angående lindring i Bevillningen för fattige Arbetare. Till BcincoUtskottet: Af ett Memorial utaf Petter Andersson från Den 5 Januarii. 139 Halland om OdlingsLåns begagnande af Frälse* Krono och Kronoskatte HemmansAgare, m. m. Af Eric Ericssons från Örebro Län, Memorial, angående Läns erhållande på Tackjern, som finnes å Stapeleller UppitadsVågarne, m. m.
Banko-Utskottets förordande af Herrar Kommitterades reorganisations-förslag i afseende på Kassaoch Depositionsafdelningarnes förändrade expeditionssält och sammanförande i en lokal samt deraf följande partiela ombyggnad af nya Banko-huset har jag icke kunnat instämma. Då Herrar Fullmäktige, på de flera och vigtiga skäl, Bankens Under-styrelse anfört, icke ansett berörde förslag antagligt, utan i stället uttänkt ett annat med nära nog samma fördelar och mindre kostnader förenadt sätt att lätta och förkorta de trafikerandes förhandlingar med nämnda expeditioner, hvilket Herrar Fullmäktiges förslag Höglofl. Banko-Utskottet äfven ansett antagligt under den tid, som erfordras för nya Banko-husets ombyggande, så har jag trott att Höglofl. Banko-Utskottet hade för närvarande bordt inskränka sig till att endast förorda de af Herrar Fullmäktige föreslagna förändringarne, på det att till nästa Biksdag må kunna utrönas, huruvida icke Herrar Kommitterades mera genomgripande och kostsamma förslag derigenom gjordes obehöflig!.» Häruti instämde Riksdags-fullmäktigen Ola Svensson. Af Herr C. J. Kock samt af v. Talmannen Svartling, som anfört: »Emot Utskottets tillstyrkande att, ehuru någon för ändamålet fullt lämplig lokal icke i Banko-huset linnes att tillgå, eller ens kan, äfven med betydliga kostnader, beredas, sammanföra Kassaoch Depositions-afdelningarne i ett rum, och detta '2:ne trappor upp, får jag mig reservera, med förklarande, att jag anser de af Under-styrelsen emot förslaget derom anförde, och af Banko-fullmäktige gillade betänkligheter, icke vara hvarken af Kommitterade eller af Utskottet nöjaktigt vederlagda. Bland de nya ordningar, som, enligt Rikets Ständers vid 1834 års Riksdag fattade beslut om Bankens reorganisation vidtogos, bar den om Kassa-afdelningens redovisningssätt hittills varit ansedd såsom bland de bäst uttänkta och mot underslef betryggande. Del är denna ordning man vill förändra genom kassa-attesternas borttagande. Före år 1834 funnos, utom Vexlings-kassorna, särskilda Vexelbanksoch särskilda Lånebanks-kassor.
Utslag eller föreskrifter Läns-invånare tillställas, utan besvär och kostnad dervid, samt att tillika, likväl emot betalning, ett lika förhållande må iakttagas i enskilte Mål som fordrade Landshöfdingens Embetsåtgärd. Jag anhåller vördsamligen, att detta Anförande må till Bevillningsoch OeconomieUtskottens gemensamma pröfning remitteras. Lades på bordet. Friherre Lagerb/elkej Johanj hade inlernnat följande, som upplästes: Vördsamt Memorial! Sedan Kongl. Maj:t, vid öfverlemnande af Dess nådiga Proposition om allmänna Penniuge-rörelsen och Myntvärdets upprätthålla!!- Den 2 Januarii. 29 de, i nåder förklarat, def Kongl. Majrt och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen icke hädanefter, som hittills, ärna härtill göra ytterligare uppoffringar, utan att det blir Riksens Ständer sjelfve, som nu mera ensamme få sig den ansvarsfulla omsorgen uppdragen, att bibehålla i värde det Mynt, som med deras egen Garanti är utgifvet, och som föreställer hela den i omlopp varande enskilta förmögenheten; och som härefter VexelCoursen de senare postdagarne på ett förvånande sätt stigit hvarje postdag, och troligen ännu är i stigande, hvilket nödvändigt icke annat kan, än hafva den menligaste verkan på vårt representativa Mynts värde, och följaktligen bidraga till varuprisernes än ytterligare stegring, sorn i synnerhet blir kännbart för Löntagare, Pensionairer och den fattigare classen af Medborgare; så får jag, af dessa anledningar, till Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt Högloflige Ridderskapets och Adelns mogna bepröfvande ödmjukast öfverlemna, om icke någon kraftig åtgärd till hämmande af detta onda skyndsamt bör vidtagas. Det lärer vara en obestridlig sanning, att Vexelhandeln på Stockholms Beurse regleras af ett nog inskränkt antal betydliga Exporteurer och Hufvud-trassenter, dem alla de mindre betydliga få rätta sig efter:
Snrattningarne i (Stocholm c:o anlofning å -£>. $. ^ronprin# fen» $ofl)ålIning6#fumma, i anfeenbe till ofobe utgifter f6r ©.£.«£). 2lrtfurdarne; 2ln|Iaget fot åt 1829 .. 3.0 fypllnaben i ben erforberJiga fum# man fot fofinabetne mib -§). *£). s]3rin# fefan Sophia Albertin as .begrafning 4:0 $ot tepatation af ett af £ongl. SCBetendapi^Slcabemien infopt ljuS ocf) bef inrebanbe, famt apteranbe fot bet SRatuvv^iflotijfa SDiufai befof uubet* förbehåll .att bemålbe 5lcabemie fort# fatanbe ombefotfet iråtben acb tnfeenbet af Oiif^^ufeum, meb famlingatneg till# ^anbafållanbe fot allmonbeten, på etty tmgten ocf npttan Deraf, motfmaranbe fått. s:o ^ill afdrifning: be, till uppfop af llnbetipiéningébocfet fot ben i $Berm# lanb boenbe 5inn#aHmogcn, genom åvongl.
St, derigenom alt det blir handlagdi preliminariter af det ena eller andra Utsk., emedan dessa Utsk:s namn icke influerar det ringaste på ämnets natur och beskaffenhet. Skulle man återigen vilja påstå mot allt hvad jag anser vara klart och tydligt, alt ett mål som detta icke vore af ekonomisk utan af ren bevillnings natur, så behöfver man blott se på 71 §:n i Reg.Ftn, hvarest det heter: ”Då skall hvarje RiksSt. som ändring uti Bevilln.Ulsk:s förslag åslundar, meddela de öfriga sina skäl dertill samt uppgifva det sätt, på hvilket en sådan ändring må vinnas, ulan att ändamålet förfelas. Häröfver höres Bevilln.Utsk., hvarefter R. St. skola (ill afgörande företaga den eller de frågor, om hvilka skiljaktighet dem emellan uppstått. Bifalla 3 Stånd hvad emot Bevilln.Utskts förslag i en eller annan del anmärkt blifvit, varde förslaget i dessa delar förkastad!.” Således, 0111 äfven denna fråga skulle anses vara så inväfd med bevillningsfrågan , som man bär vill förespegla, så skulle likväl lie Stånds beslut vara tillräckligt. Det är blott siffran, hvarom votering i förstärkt Disk. kan komma att äga rum, och icke 0111 den ekonomiska delen af frågan. Jag afstyrker bifall till Hr Prylz’s inbjudningsförslag. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna första delen af Hr Prytz’s förslag tili inbjudning till de öfriga Stånden. Ropades ja och nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverrösta t ja. Atskillige ledamöter begärde votering. Upplästes lill justei ing och godkändes följande voterrsproposition :
St:r tillåta sig att särskildt anföra: dels frågan om ett annat sätt för behandlingen af diplomatiska ärenden; dels förändring af Konunga-titeln och namncluffern; dels slutligen det a( nuvarande StorThing för dess del beslutade uphäfvandet af det vid Unionens stiftande betingade stadgande i Noriges å ömse sidor antagna grundlag, enligt hvilket Konungen eger att i spetsen för den i Christiania residerande regering, der han så skäligt finner i Unionens interesse, insätta en Svensk man; hvilka förändringar synbarligen innebära ett aflägsnande, i stället för ett förväntadt tillnärmande i unionelt hänseende, eller, med andra ord, en förändring af den åsyftade och i sjelfva verket nu existerande real-unionen till en dynastisk personal-union — en upfattniug af densamma, som icke öfverensstämmer med den, man i Sverige auser vara den rätta. R. St:r föreställa sig deremot, att förändringar i unionsvilkoren böra, utan intrång i någotdera rikets sjelfständighet, sådan densamma blifvit i Unions-akterna bestämd, afse befordrandet af den tydlighet och bestämdhet i formerna för föreningen, som måste anses för en oeftergiflig nödvändighet, derest det vid dess stiftande efsedda ändamål skall kunna upnås: nemi. att åt Ivaline starabeslägtade, af naturen genom ländernas läge förenade folk, de der ega så mycket gemensamt i religion, seder, språk och andra förhållan - Den 215 Mars f. m. den, gifva trygghet och lugn att, med bevarad full rätt att sjelfständigt hvart för sig besluta öfver egna angelägenheter, i inbördes endrägt och förtroende verka för befordrande af gemensam framtida lycka och förkofran.
Jag tillåter mig i alla fall, sedan jag fästat upmärksamheten på reservantens åsigter och, då hela afsigten med den K. propos:n har varit att vinna förenkling och reda i räkenskaperne samt minskning af besväret vid redovisningen, hemställa, om icke detta ändamål skulle vinnas, snarare genom ett bestämdt anslag, än genom förslagsanslag, derjemte ock en större säkerhet för R. St. om det belopp, de för tiden af nästpåföljande 3 åren hafva att utbetala för det eller det ändamålet. De skäl, som af Hr Lefrén äro anförda, nemi. att man icke kan på förhand veta huru många hästar som komma till mötet, synas vederlagda dermed, att då mötes-passevolaucefonden har en stor behållning, så synes det vara lätt för denna fond, att kunna förskjuta ett eller annat 1000 r:dr om så skulle erfordras under de påföljande åren, som statsregleringen omfattar, och all anledn. antaga, att, om passevolance-fonden får större utgifter, än som varit beräknde, nästa R. St. skola bevilja hvad, som visat sig för ändamålet behöfvas. Den summa som Passevolance-fonden nu har re - Den 8 Mars e. m. 253 serverad är en statsverkets tillgång, och om deraf skulle åtgå ett eller annat 1000 r:dr, mätte icke vara någon större förlust för Staten, än om erforderliga beloppet blifvit fyldt för hvarje år, genom dertill anslagna medel; icke eller kunna vapenöfningarne derigenom hindras. Hvad beträffar sjelfva uträkningen, sä vill jag visserligen icke neka, att den kan gå lätt för sig; men icke så de kalkyler, som fordras före uträkningen; ty uträkningen beror på huru många rusthåll, som gått in i passevolance, luiru många Hussar nummerhästar, som äro vakanta för året o. s. v. Med ett ord materialierne för beräkningen äro icke så lätt samlade. Här är för öfrigt icke fråga om att minska den summa, som behöfves. Allt hvad som behöfves för ifrågavar. ändamålet har reservanten velat bevilja Regeringen. Hvad han derjemte vill, är enkelhet i räkenskaperne.
Jag gillar derföre Jhögt, att RiddarhusUtskottet föreslagit fritt tillträde i detta Hus för TidningsRedacteurer, emedan de, i afseende på offentliggörandet af allmänna årender, äro surrogat för Athens och Roms torg, Derföre skulle dock ej tryckningen och utgifvandet af våra Protocoll vårdslösas eller upphöra; ty denna åtgärd år väsendtlig. Men med den låter också allt för vål förena sig försöket, 4^8 Den 17 Martil. att genom åhörares insläppande genast göra Öfverläggningarne offentliga, “Jag har redan, då frågan derom första gången väcktes, yttrat min öfvertygelse, att Ridderskapet och Adeln är sig sjelf skyldig, att öppna sina dörrar för allmänheten, och jag är fullt öfvertygad att detta kunde ske, utan fruktan för något dolkstyng i det Högloflige Ståndets ver heliga ära, om ock det skulle innebära något dylikt för den opinionliga är.an, hvilken Herr Montgommerie med så passionlig ifver omfattat. Jag instämmer tvertom med Herr Heijkenskjöld uti hvad han yttrat om gagnet och nyttan af publiciten för vårt Stånd, men jag går längre än han, då jag påstår, att den är högst vigtig för hela det allmänna. Flere värde talare hafva yttrat sig deremot, och, hvad på mig gjordt det högsta intryck, äfven Riksens Stånders JustitiaeOmbudsman. Då meningen af hans kall onekligen år, att han skulle uppträda i allmänna opinionens och offentlighetens tribun; har egenskapen af hans Embete härvid verkat starkare på mig ån dc grunder, Friherre Mannerheim anfört. För öfrigt och hvad beträffar den anmärkning emot förslaget, som jag hört fållas, att nemligen det ej vore passande för Ridderskapet och Adeln, att anställa en kappkörning efter liberalitet, så får jag påminna, att, i händelse behandlingen af förevarande fråga förtjenar benämningen af k;ppkörning, måste hoppet att först hinna till målet af Höglufl Ståndet öfvergifvas, emedan det redan är af ett annat Stånd förbikördt.
Utsk, således böra föreslå det straff, Utsk. för det ifrågavar. brottet kan anse lämpligt utöfver ansvaret för inbrottstöld; och om Utsk. skulle anse sig bundet deraf, att motionerna icke sträcka sig till mera än ett af de förhållanden, hvilka Utsk. ansett slå i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, så lära, då frågan från Utsk. återkommer, behöfliga ändringar kunna beslutas. Jag yrkar således återremiss. Hr Dalman, Wilh, Fredr.: Jag förenar mig i yrkandet af återremiss. Jag stödjer mig dervid hufvudsakligen på de skäl, Hr von Stahl anfört, och får tillägga, att då jag vid genomläsande af betänk, erfarit, det Utsk. funnit betänkligt att borttaga dödsstraffet för stöld utur bref, som icke äro under Postverkets vård, bland annat derföre, att dödsstraffet qvarstår för stöld utur bref, som befinna sig under en sådan vård; så får jag, till häfvande af denna betänklighet, nu väcka den motion, att hela 1746 års förordn, i detta ämne må upphöra alt vara gällande, och LagUtsk. föreslå nya lämpliga straffbestämmelser för de förbrytelser, hvilka i densamma omförmälas. LagUtsk;s betänk, Alto 37 återremitterades. Ånyo föredrogs Oecon.Utsk:s d, ?4 sisth April på bordet lagda utlåt, N:o 35, i auledn. af väckta motioner om indragning af biskopsoch doroprostembelena. Hr Dalman, Wilh, Fredr.; Jag tror icke, altUtsk, liti förevar, fråga rätt fattat motionärens mening. Jag tror nemi. denna hafva varit mindre att få bort nomenclnturen jBiskop, hvilken gerna och för dem, sora anse grundlagen förnärmas af ett slikt borttagande, må qvarstå. Jag föreställer mig, att frågan katr reduceras derhän, huruvida icke Den 2 Maj e. ra. 45 biskopsoch domprostembetena kunna sammanslås och en betydlig besparing genom indragning af de sednares löneförmåner för Statsverket beredas.
Då jag med temlig visshet befarar, att, i anseende till inträffande förbinder, icke blifva närvar:de uti Ståndet under nästa plenum, begagnar jag detta ögonblick för att tillstyrka antagandet, i sinom lid, af Gr. Lagerbjelkes i ämnet yttrade åsigt, och det på den grund, att vid början af Riksdagen många motioner blefvo väckta, ang:de nedsättning i tullbestämmelserna, hvilka motioners antagande man alltid kunde såsom en möjlighet förutsätta, samt att Hr Prytz redan då ägde ett obestridligen öppet tillfälle att, i anledn. af dessa förslag, framkomma med denna sin motion; hvaremot jag för min del icke anser, att sedan dess några sådane oförutsedda händelser inträffat, som kunna berättiga Hr Prytz till ifrågavande motions afgifvande. R. o. Ad. bar alltid tillförene plägat utöfva en hälsosam noggrannhet i sådane hänseenden. Den upriktiga aktning, en värd ledamot äger och förtjena!*, bör ej föranleda lill afvikelse från en ur grundlagens ordalydelse hämtad grundsats tillämpning. Föredrogos och biföllos SlatsUtsk:s nedannämnde den 20 sisth Maj f. m. på bordet lagde Uilåt:n: N:o 106, i anledn. af väckt motion, ang:de bidrag till underhållande af Hallsnäs bro i Jönköpings län; N:o 107, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos., ang:de understöd till Hospitals-fonden; och N:o 108, i anledn. af väckt motion om anslag till praemier för skogs-plantering. Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, nedannämnde den 20 sisth Maj f. m. första gången bordlagde Utlåtm och Betänkm, nemi. från Stats-Ulskottet: N:o 109, i anledn. af väckt motion om ersättning och belöning åt Professoren B.. 0. Nykander, för en af honom upfunnen röst-räkne-machin; N:o 110, i anledn. af R.
Ju mera samhällets materiella utveckling framskrider, desto större anspråk får man på slöjdidkaren att han skall ytterligare förfina konsten, gifva en förädlad form åt sina alster och derigenom locka nya afnämare samt erhålla en vidgad afsättning för en förökad produktion. At den ständigt tillväxande folkmängden måste arbete anskaffas och detta kan ej ske på annat sätt än alt nya näringar och nya industrigrenar upstå och taga detta arbete i anspråk. Sådan liar sakernas gång i alla större stater varit och sådan skall den enl. all sannolikhet äfven hos oss blifva. Den 20 April. 235 Till följd af omsländigheternes kraf har en slöjdskola här i staden genom enskilda personers förenade krafler upstått. Denna skolas verksamhet har sent omsider tilldragit sig Statsmakternas upmärksamlret, sedan man icke mera kunnat undgå alt bemärka dess välgörande inflytande på slöjdskicklighetens utveckling, ty, utom allt annat, bär nästan hvarje nybyggdt hus inom Stockholm prägeln af slöjdskolans verksamhet genom de prydnader af verkligen arkitektoniskt värde, hvarmed dessa hus till större delen äro försedde. Ehuru slöjdskickligheten icke hos oss hunnit en sådan höjd som 1 uti andra länder, har den likväl å sednare tider gjort märkbara framsteg och orsaken dertill måste i främsta rummet tillskrifvas de slöjdskolor, som inom landet å sednare tider upstått och hvilka derföre gjort sig förtjenta af upmuntran från Statsmakternas sida. StatsUtsk. har äfven insett nyttan af dessa skolors tillvaro och tillstyrkt anslag af allmänna medel icke allenast å de redan befintliga slöjdskolorna i Stockholm och Götheborg utan äfven till inrättande af tvenne nya dylika läroanstalter i Orebro och Norrköping. Jag måste likväl, lika med Gr. von Platen, finna, att Stockholms slöjdskola, hvars funktion just är, att vara en modellskola för alla de öfriga, icke blifvit af SlatsUtsk. tillräckligt ihågkommen, enär dess anslag skulle belöpa sig till endast 6,000 R:dr, under det att Chalmerska slöjdskolan skulle få 7,000 och nyssnämnde 2:ne nya skolor 5,000 Pi:dr hvardera.
Sen. handlingar, fominlemnaé: 9i:br It. 9v:br fl. 9i-.br ft. 9i:br ft. 9i:br ft. 9i:br It. deduetioner och £on> tra>deductioner 1 24 Alla andra fl // 6 6 s 12 handlingar, font utgifmaé: Driginabhandlingar: 4 _ 4 _ 4 _ 4 6 8 7 2:o. göljanbe j!rifter od) fyanblingar djarteraé, utan föränbring, till nebanjMenbc belopp, nemligen: *¥' 9 gj:br il. r:jl. bilbref — 24. — Söorgarebref: 3 Stocholm od? <5otl?eborg: för ©rojjfyanblare 20: — anbre f)anblanbe
I detta hänseende kan vara af intresse att efter en dansk tidning meddela, hvad Ibsen skrifvit iett privatbref om spelet i Weimar: » ’ Den främmande mannen ’ kan jag icke önska eller knappt tänka mig bättre än här — en lång, mager varelse med ett hökansigte, svarta, stickande ögon och en präktig, djup och dämpad stamma. » Som ett helt betraktadt gick spelet i ett alldeles för trögt och tungt tempo. Dekorationerna verkade stämningsfullt efter råd och lägenhet och scenens storlek. Beträffande denna teaters öfriga program kan som regel uppges, att hvad som egt mera betydelse varit gammalt och förut kändt, och det för teatern nya — med undantag af » Gnistan », hvarom måhända en annan gång — varit af annan beskaffenhet. Det gamla och värdefulla, representeradt här vid lag af Moliéres » Lärdt folk i stubb » och, om man så vill, äfven af Augiers » Giftbägaren », faller dock inom den kategori af pjeser, hvilka böra ses, spelas och läsas, men här torde kunna förbigås, då utrymme saknas för en något fullständigare utveckling af deras resp. literaturoch kulturhistoriska roll. Hvad utförandet beträffar kvarstår af en eller annan anledning i något friskare minne egentligen endast följande: fru Hartmans med sannskyldigt friskt humör återgifna piga i Moliére-pjesen och frkn Klefbergs, hr Skånbergs och fru Fahlmans vårdade utförande af sina uppgifter dersamma-städes. Jag har så många gånger med tillräcklig tydlighet framhållit, huru öfver fru Rundbergs spel ofta hvilar något » gjordt », något inlärdt och förkonstladt och så var det äfven nu. Särskildt i » Giftbägaren » verkade det mycket störande. En liten bagatell, » En krigslist », var så till vida märkvärdig, att deri hade fru Bosin en roll, snart sagdt den enda af alla hennes — åtminstone alla yngre — under året inne-hafda, der man nästan inte behöfde känna sig obehagligt berörd af den förkonstling, som eljest för henne blifvit en andra natur, af de för henne karakteristiska, såsom ögon, mun, skratt, minspel och tal nogsamt röja, med stark ansträngning frampressade imitationsförsöken af naturlighet.