Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En del af dessa förtjenst sökande återkomma, men månne med något i den ringaste mårt hopsamladt Capital, efter det skulle vara en så oförliknelig förtjenst för dem. Obetydligen få äro desse, som kunna hafva några Riksdaler i behåll lill hjelp, då de skola sätta eget bo; men Väl återkomma de till Orten, klädde efter Stads mode, hafva ur, stora silfvérbeslagna Sjöskums» Pipor och flera granlåter, hvarmed de sä mycket mer upplifva hogen hos de hemmavarande att icke taga der tjenst, utan stikå samma förtjenst, som desse deras broder haft i Skåne, och icke sällan blifva desse dålige Landtbrukare» Detta tolde verkligen förtjena uppmärksamhet, att en så kallad frihet icke Urartar till oordning, sjelfsvåld och i detta afseende till Åkerbrukets förfall, åtmindstone för denna orien. En Krono-A-bo är val i den lyckliga författning, att han \ Den 28 Juni. häri Iean sjelf sasöiii oberoende hjelpa sig främ, frién livad utväg skall Frälse-Aboen tagap Huru skall Embetsmanhen på Landel, i hvad Clas» jag vill anse honom, sköta sin Émbets-jord. ilan torde Säga härvid, det är ju billigt, ätt då Ländttnanna-producter i dessa år stigit så högt, böta ock de sorn bidraga till dessa Producter , nemligen de tjenande, ock kunna hafva sin bergning. Detta inötsäges icke. Mert förhållandet ät icke detsamma i motsatt mening. Län klagas öfver huru sädespriserna falla, och i alla Län klagas öfVfcr årligen stegrade
Om vi vilja bibehålla sedelstofcken vid 5o rnillioners hvilket i min öfvertygelse är högst likgiltigt, endast inga sedlar utgifvas ur Banken, för hvilka icke full valuta är Jemnad, och ändå gåBomdeStåndets önskningar till mötes, lärer den af Friherre Björnstjerna, Grefve von Schwerin och Herr Tham föreslagne utväg vara den rätta. Herr Grefven och■ LandtMarjkalken yttrade, att sedan de Herrar Ledamöter, hvilka önskat, att 12 och i5 punktcrne i Utskottens Betänkande först måtte företagas, nu mera derifrån afstått, samt i stället yrkat, att 20 punkten först måtte till pröfning förekomma, finge Herr LandtMarskalken å nyo hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Utskottens Betänkande kunde i den ordning af punkterne Utskotten föreslagit, få till pröfning företagas. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Friherre Bjornjljerna: Det skulle möjli gen vara ett sätt att gå en medelväg, om mats Etn | i Scptembcr* f> nt, 4 99 ku ri(l alla punkter satte ordet circa, och sedan kunde jemka ihop summorne. I annat fall kan jag ej afstå Från min begäran. Herr Tham-. Så gerna jag skulle önska att kunna förena mig med Friherre Björnstjerna, kan jag dock ej nu göra det, ty jag tror, att ordet circa skulle inleda oss längre än vi skulle önska. Jag får derföre anhålla om votering. Grefve von Schwerin: Första steget till Bankens consoliderande år gjordt derigenom, att Ridderskapet och Adeln sagt, att Sedelstocken ej får gå öfver 5o millioner. Sedan har man sökt målet genom andra utvågar såsom Silfver-uppköp, m. m.
Med afseende å hvad sålunda blifvit anfördt, tillstyrkte Stats-rådet i underdånighet, alt Kongl. Majrt må hos Rikets Ständer göra framställning derom, att landtrnäteri-staten måtte, till ersättning för det skrifvarebiträde, som landtmäteri-sekreteraren har af nöden, ökas med 200 rdr banko. öfver£ t ätli ältare-Em b etet. a) öfver-ståthållare-embetets underdåniga skrifvelse den 21 Juli 1840, hvaruti, sedan i anledning af Rikets Ständers vid 1823 års Riksdag i sammanhang med frågan om en förbättrad reglering af rikets styrelseverk, hos Kongl. Majrt i underdånighet gjorde framställning om indragning åf Underståthållaretjensten i Stockholm, Kongl. Majrt under den 24 September 1828 i nåder anbefallt Öfver-ståthållare-embetet att inkomma med underdånigt utlåtande, huruvida antingen Under-ståthållaretjensten eller Fogat-sysslan må kun - 14 na indragas, och hvad förbättrad reglering, så till tjensfebefaflning, som til! aflöning, på grund deraf, eller eljest i afseende på den vid Öfver-ståthållareejiibetet varande tjenstepersonal, lämpligen kunde ega rum, bemäldle embete, jemte anförande af de orsaker, som dittills hindrat fullgörandet af högstberörda nådiga befallning, afgifvit fullständigt förslag till reglering af tjenstebefatlningarne och lönerne serskildt för hvarje af dess 3:ne af delningar, nemligen: 1) Öfver-Ståthållare-Embetets Kansli. I afseende å ifrågaställd indragning af antingen Under-stäthållare-tjensten eller Fogat-sysslan, hade Öfver-ståtbållare-embetet i underdånighet anfört: att Under-ståthållaren och Fogaten sig emellan dela handläggningen af samtlige
Det år mig okärt, att vid deli;; tilli ille vara af en annan tanka, ån de fyra vårde Ledamöler, sorn sist yttrat sig, Men jag tror att, om det fram™ stäldte förslaget antages, skola vi om 5 år befinna oss på samma punkt, som i detta ögonblick. Om hvar och en äger hopp om rättighet att förvandla sina Discontskulder till stående Lån, synnerligen mot låg ränta, så lärer ingen enda betala sin gäld till Ditconterne, och Disconternes fordringsägare alltid i samma mån blifva lidande, som deras Gåldenårer vinna. Jag vågar således för min del anhålla om bifall af Utskottets Betänkande, i hvad det denna punkt angår. Friherre Wrangel: Då Utskotten sjelfve tillstyrkt, att 5 procents sedlar, som användas vid inbetalningar, få gälla till full liqvid af summan, hvarå de lyda, hemställer jag, om icke dylike inbetalningar lill Disconterne äfven så mycket minska tillgångarne, aom de af mig föreslagne omsättningar till stående lån. Hvad räntan vidkommer, bör den vara så hög, att den utgör, efter närvarande cours, uti sedlar Sex procent, men dess numeraire i silfver tor - Den 2 Junit, å* de först efter närmare pröfning kunna bestämmas. Jag förnyar mia anhållan om proposition tiil bif il af Betänkandets i frågavarande punkt, med det tillägg jag haft åran föreslå. Friherre Cederström-, För att undanrödja den farhåga, som möjligen kan uppstå, i anledning af hvad Grefve De la Gardie yttrat, får jag upplysningsvis nämna, alt det tydligen år bestämdt, det en femtedel af Dicsonternes fordringar årligen skall inbetalas. Således om en person första året kunde praestera säkerhet i fastighet, finge han hela lånet derpå omsatt; men om han först det andra året vore i tillstånd att lämna en sådan säkerhet, biefvo endast fyra femtedelar af primitiva Lånsumman deri in.; tecknade, och så vidare, emedan, då inteckningen beviljades, endast så mycket återstod af Capitalet.
Dertill kommo Bundtmakare, hvilkas yrke, som bekant är, egentligen icke kan kallas ett varu-förädlings-yrke, utan mera närmar sig till handel och i denria egenskap icke ansågs böra hänföras under handtverk, — Sockerbagare, som ansägos icke böra under denna synpunkt behandlas annorlunda än Bagare i allmänhet, hvilka icke voro underkastade mästare-prof och som dessutom i verkligheten, vid utöfvandet af sin näring, till en del kommit att förblandas med Konditorer, som aldrig hört under hapdtverks-kategorien; och slut ligen Skorstensfejare, hvilka väl icke heller kunna sägas idka något förädlings-yrke, och som genom den nya författningen förvandlades till ett slags betjening under stads-styrelsernes inseende. De öfrige Skrå-handtverkena, hvilka icke idkades som manufakturer och icke heller i nya förordningen uplogos som handtverkare, voro Blytäckare, Gulddragare, Guldoch Messingsslagare, Knappmakare, Perukmakare, 8 H. 8 114 Den 18 Juni e. m. Plåtslagare, Pumpmakare, Sporrmakare, Stenhuggare, Korgmakare, Tapetserare, och Tenngjutare. Samtlige dessa handtverks-idkare utgjorde inom hela riket icke mera än 108, så alt om man beräknar alla rikets städer, och köpingar, det skulle belöpa sig i medeltal ungefär en för hvarje stad och köping. Det kunde, som mig synes icke vara angeläget att bibehålla något slags korporations-tväug för yrken, som i sä inskränkt mån drefvos och bland hvilka af vissa, såsom t. ex. Blytäckare, Knappmakare, Sporrmakare m. fl., år 1846 icke fanns en enda idkare i hela riket.
Detta, med hvad handlingarne i ärendet vidare innehålla, hafva Rikets Ständer tagit i öfvervägande; och som helgonskylden inom provinserne Skåne, Blekinge och Halland utgör en af Klockarnes urgamla löne-rättigheter, som i de flesta församlingarne ännu till detta sitt ursprungliga ändamål användes, samt afsigten med det genom ofvanomförmälda ordinantseller kyrko-ordning och Konung Fredrik den ll:s Bref den 23 Mars 1568 vidtagna och vid provinsernes förening med Sverige, genom Malmö Recess den 18 September 1662 samt sedermera genom åtskilliga författningar stadlästade, förfogande i afseende å helgonskylden från de inom 2 mil från städerne varande landtförsamlingar, att nemligen ej mindre bereda underhåll åt lärjungar vid skolorna, än ock förse församlingarne med personer, som för kyrkosångens och barna-uudervisningens bestridande egde erforderlig skicklighet, icke vidare uppfylles, enär dels helgonskylden, med mindre betydliga undanlag, numera icke uppbäres af lärjungarne, utan är inbegripen bland lärarnes löne-förmåner, dels ock, då lärjungarnes tid icke medgaf dem att sjelfve förrätta Klockare-tjensterne, desamma måste öfverlemnas åt substituter, som af helgonskylden endast erhöllo så mycket skolorna ville åt dem afstå, till dess år 1618, med bibehållande för skolorna af största delen af helgonskylden, det tillåtits socknarne atti vanlig ordning sjelfva antaga Klockare; så och då härigenom inträffat motsatsen till hvad ämnadt varit, enär dessa församlingar icke kunnat för den mindre del af helgonskylden, de till Klockares allönande haft att använda, erhålla så skickliga barna-lärare, som de öfrige församlingarne, hvilka egt att till sina Klockare disponera hela helgonskylden, samt sålunda en verklig orättvisa kan sägas hafva blifvit begången emot de nära städerne belägna församlingarne, hafva Rikets Ständer funnit med billighet öfverensstämma, att den till sladsskolorna uti ifrågavarande provinser anslagna helgonskyld återställes till församlingarne, för alt till deras egna behof, i öfverensstämmelse med det ursprungliga ändamålet, användas.
Se Berättelse. •— öfver BankoVerket Edsformulaire, angående. XVI. Riten, Carl Willielm, yttranden. Riddarhus-Archivarie-tjenst, om inrättande af en. LXV. B. 33g. LXVI. A, 60. RiddarhusDirecteurer, val af. Se Val. RiddarhusDirectionen, angående de åtgärder den vidtagit till förhindrande af RiddarhusOrdningens promulgerande. I. 5i5. II. R. 351. III. P.U. 7. IX. B. 121. A. 208. X. P.U. 4, * f/p3 RiddarhusDirectionens Instruction och LåneRegleraente, om ändringar uti. LXIY. R. 84. LXV. B. 34r. P.U. 258, 3o8. — RiksdagsBerättelse, rörande Riddarhusärenderne, angående. XXVII. •— RiksdagsBerättelse, rörande StiftsÅrenderne„ angående. XXVII. B. 38i. XXXIII. A. 287 Riddarhusets flj-glar, om uthyrning af till någon Boktryckare. XV. i5g. XVIII. LXV. B. 333. LXVI. A. 60. RiddarhusFiskalen, om dess arfvodes utgående af Riksdagskostnadsmedlen. V. 422* VI. B. 63. XXIV. A. 40. RiddarhusFiskalstjensten, om dess förenande med Riddarhus-Secrcterare-tjensten. XXX. 104. R. 166. XXXI. P.U. 3, XXXII. 3. L. B. 283. A. i.3o, RiddarlmsOrdningen, uppläsning af. I. i j. Kongl. Maj:ts Nådiga, Skrifvelse angående I. 7. A. 101, 170, 467> 4f)5.
St:r uttalade såsom sin åsigt, att dessa olyckligas intresse bäst skulle kunna befrämjas genom upprättande på Statens bekostnad af ytterligare ett institut, men Direktionen öfver Allmänna Institutet å Manilla, hvars utlåtande öfver R. Stms skrifvelse af Kongl. Maj:t infordrades, förklarade sig anse lämpligast, att Staten, i stället för att grundlägga ett nytt institut, lemnade understöd åt de mindre vårdanstalter, som under de sednare åren uppstått under namn af »Tysta skolor», hvarjemte Direktionen beräknade att ett årligt anslag af 30,000 rdr härför skulle erfordras. Kongl. Maj:t har likväl icke i detta afseende gått Direktionens önskningar till mötes, utan har för ändamålet af R. Stm äskat endast 15,000 rdr. Genom ett sådant anslag skulle visserligen understöd kunna lemnäs ät de redan befintliga »Tysta skolorna», men derigenom skulle å andra sidan icke några medel kunna erhållas för att vidare uppmuntra inrättandet af nya sådana i landsorten, der behof af dylika vårdanstalter förefinnas; i endast 6 af rikets 24 län skulle med ett så obetydligt anslag, som Kongl. Maj:t föreslagit, undervisningsanstalter för de olyckliga varelserna kunna understödjas. Utsk:t har visserligen föreslagit det af Kongl. Maj:t äskade anslagets höjande till 20,000 rdr, men, som äfven ett sådant anslag synes vara alldeles otillräckligt, får jag föreslå, att R. o. Ad:n ville för ifrågavarande ändamåls fullständiga ernående bevilja ett anslag af 30,000 rdr. För öfrigt delar jag Frih. af Ugglas och Hr Huss’ åsigt att det af Utsk:t föreskrifna, i flera afseenden olämpliga vilkor för anslagets användande bör utgå. Hr Mannerskantz, Carl Axel: (Yttrandet, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke af honom blifvit återlemnadt.) H. 1Y. 41 #42 Den 28 April e. ro - Gr. Mörner: Jag begärde ordet, då ett yrkande framstäl des om förhöjning af det anslag, Utsk:t föreslagit. Kongl.
Dessförinnan bör dock det makulerade slämpelpapperet vara af vederbörande märkt, på det detsamma icke må kunna till inlösen åter företes, för hvilket ändamål ordet ”makulerad” skall af Lands-kontoret, medelst begagnande af en härtill alsedd stamp, i trycksvärta anbringas å hvarje särskild stämpel, så alt detta märke icke kan bortlagas, utan att stämpelpapperet derigenom blir till vidare utbyte enligt stadgade grunder användbart. § 13. Uppbörd och redovisning af ståmpelpappers-medlen. l:o Lands-kontoren i riket skall det åligga att hålla en noga och uppmärksam tillsyn öfver hvad i 10 §, angående slämpelpappers-försäijning, stadgadt är, samt till den ändan föra ordentlig anteckningsbok ej mindre öfver inoch utlemning af stämpelpapper i Landt-ränterierna, än med Räntmästare och hvarje försäljningsman inom länet, öfver hvad han utfått och betalt, samt emottaga och i ränteriet förvara borgensskrifter af dem, som till försäljning erhålla stämpelpapper; och skall Lands-kamereraren ansvara för den förlust, Kongl. Majit och Kronan tillskyndas kan, derest han, antingen vid vederbörandes underlåtenhet att penningarne i rättan lid aflemna, ej genast hos Kongl. Maj:ls Befallningshafvande skriftligen sökt handräckning till deras utbekommande, eller försummar att om inventeringarnes förrättande och redogörelsernas infordrande i rättan tid draga försorg, eller ock lill försäljningsman utlemnat och förtrott mera stämpelpapper från Landl-ränteriets förråd, än som svarar mot dennes uppbördsborgen. Stats-kontoret åligger att iakttaga och bevaka Kronans rätt i afseende å det slämpelpapper, som lill försäljningsmän och redogörare i Stockholm utlemnas. 2:o För hvarje halft år skola Lands-kontoren, inom Juli månad af det löpande och Januari månad af det påföljande året, till Stats-kontoret insända förslag öfver uppbörd och försäljning af stämpelpapper i hvarje län.
Deri skedda förhöjningen vore, enligt motionärernes åsigt, så mycket orättvisare, som den drabbade den minst bemedlade, den fattigaste delen af den rörelseidkande befo!k12 fievillningsUtskottets lielänkande M 20. ningen, och i sina verkningar blefve ännu härdare, derigenom att afgifterne till kommunen, som i allmänhet utgå i visst förhällande till be vill ni rigen. också med ens fördubblades. Följderna af åtgärden hade ock visat sig derutinnan, att under år 1859 flere hundrade mindre bemedlade personer i hufvudstaden blifvit af oförmåga att fullgöra sina borgerliga utskvider till staden förklarade sitt burskap förlustige. Om deremot dessa skäl icke ansåges innefatta tillräcklig anledning till den föreslagna nedsätlningen af minimi-afgifterne, yrkades al Herr Ridderstad alt hela bevillriingen efter andra artikeln måtte återgå till hvad dpn var löre sednast?, förändringen, och således komma att utgå efter samma beräkningsgrunder som före år 1853; och har Herr Hierta dessutom föreslagit att de i Bevillnings-förordningen föreskrifna böter af Tre Riksdaler Runt för försummad uppgift till bevillnings-taxeringen måtte upphöra, då dessa böter i de flesta fall icke motsvarade ändamålet, men deremot stundom vore rätt tryckande för de minst bemedlade, som tilläfventyrs al okunnighet om författningen underläte alt infinna sig med den påbjudna uppgiften, hvars åstadkommande dessutom alltid förorsakade tidspillan och för den mindre skrif kunnige en särskild kostnad. Det syntes motionären dessutom vara Staten ovärdigt, att, då den toge skatt af sina medlemmar, dermed icke vara nöjd, utan äfven belägga dem med straff, derföre att de icke å viss dag inställde sig för alt lemna en uppgift, på hvilken taxeringsmännen i allt fall icke vore skyldige att fästa alseende. Vidare har inom sistnämnde Riks-Stånd Herr J.
Betraktar man brottmåls-statistiken för sednare tider, så finner man, att en stor mängd af brotten, och deribland flere af de ohyggligaste och om det djupaste fördärf vittnande, härledt sig från bränvinets missbruk och från det sedliga och ekonomiska elände, hvartill det fört: äfven då man icke kan säga, att en missgärning skett omedelbart och bokstafligen under ru's, har hon dock oftast varit föranledd uf lustan till den rusgifvande drycken eller af den försoffning och djuriska råhet, som vanan dervid alstrar. Icke sällan kan det blifva själa-sörjarens tunga pligt att till döds-straffet bereda en olycklig varelse, sorn under den af rusdrycker föranledda frånvaron af mänsklig tanke och känsla begått ett ohyggligt brott mot Guds och samhällets lagar; och ännu oftare nödgas han af sitt lörmanareoch fredstiftare-kall att ingripa i de bedröfligaste husliga missförhållanden, dem dessa dryckers missbruk föranledt. Och hvad skulle han då svara, om brottslingen eller den till själ och kropp förstörde hus-fadren eller familj-medlemmen möter honom med det inkastet, alt det är dock han, läraren sjelf, som tillverkat den vara, hvilken föranledt det ohyggliga brottet eiler det föga mindre ohyggliga husliga eländet? Af detta och flera skäl, dem det måhända är öfverflödigt att uprepa, har Utskottet, enhälligt, funnit sig böra föreslå, att ecklesiastike embetsoch tjenstemän äro bland dem, som böra uteslutas från rätt att idka bränvins-tillverkning. Att folkskole-lärare dela denna obefogenhet, torde icke påkalla någon särskild eller omständlig motivering; och hvad den lägre kyrko-betjäningen angår, så fordrar val anständighet och godt skick, att denna betjäning, eller klåckare, organister m. fl., icke få en rättighet, som betages deras förmän, oberäknadt att det nära granskap, hvari de vanligen bo intill kyrkan, medförer fara af lön-krögeri vid tillfällen, då rus-dryckers missbruk är afskyvärdare än någonsin.
Vid krigets utbrott fördubblades nemi., precist såsom här är föreslaget, bataljonerna från 22 till 44, men dessa 22 bataljoner hade hvardera endast en styrka af 200 å 250 man, då de 44 fingo 800 och derutöfver, och hade ej ett enda befäl mera än hvad som för dem sjelfva nödtorftligen behöfdes. Detta befäl jemte i hast tillskapade reservofficerare och befordrade soldater, utan någon befälsbildning, måste räcka till för de 44 bataljonerna, och häruti torde till en stor del vara att söka orsakerna till krigets olyckliga utgång. För det sätt, hvarpå mina anmärkningar af nästan alla talare blifvit bemötta, måste jag vara på det högsta tacksam. Ett undantag måste jag dock dervid göra, då Hr af Kleen, i stället för att söka bevisa att jag haft orätt, endast sökt gifva mig tillrättavisningar, hvilka jag ej af honom på detta rum emottager, men hvilka dock uppfordra mig att gifva honom ett särskildt svar, då han säger att jag »på fri hand» »lättsinnigt» och »utan kännedom om befästningskomiténs förslag» yttrar mig om en så vigtig fråga sorn Stockholms befästande.
Att Friherren vill gifva all möjlig vigt åt Kammar-colltm är ganska billigt och naturligt, och hvar och en aktar detta verk, emedan det verkligen gör skäl för sin befattning att vara den återhållande kraften i förvaltningen; men det förhåller sig icke med denna fråga, såsom Friherren uppgifvit, ty K. M. har gifvit sin framställning samma form, antingen Kammar-coll:m tillstyrkt eller afstyrkt ansökningarna. Hvad åter beträffar det större eller mindre arrende, som för ifrå— gavar. hemman kan erhållas, får jag slutligen nämna, att för hvarje tunni., som besås, betalar nuvar. arrendator 3^ t:r i arrende, och då lärer man ej kunna vänta något högre arrende. Af dessa skäl anhåller jag om bifall till StatsUtskrs utlåtande. Frih. Hamilton, Hugo: Ehuru många af de värde talare, som deltagit i denna discussion, anfört manga speciella förhållanden, tyckes det mig, att de fleste yttrat sig om principen, och detta med rätta; ty efter min åsigt är principen ganska vigtig alt en gång få uttalad och afgjord. Principfrågan synes mig vara den, huruvida R. Sl. skola tillåta sig eller med sitt exempel sanctionera, att man beträder den enligt min åsigt farliga banan, att göra undantag från gällande författningar till förmån för den ena eller andra af individerna. Jag tror det icke vara R. St:s sak att upptaga sådana speciella casus, utan sedan en författning är af Ständerna beslutad , godkänd och sladfästad, samt den sedermera blifvit till efterlefnad af båda Statsmakterna antagen, tror jag, alt den kan och bör följas. Det är ledsamt om den kan i något fall kränka de enas eller andras på bil - Den a3 Maj lighelen stödda fordringar; men sådant Ian icke gerna för tillfället afhjelpas. Oin författningen finnes felaktig eller ofullständig, bör den ändras eller ock bör en undanlagsrält lemnäs den ena Statsmakten efter nådigt bepröfvande; men att, såsom här är i fråga, uppå enskildes framställningar, som af K.
Bcsv. o. Ekon.-Ulskotlels Betänkande, M 57. 2:o från Hedervärda Bondeståndet: o) Af Riksdagsfullmuktigeii Johannes Nilsson från Malmöhus Län, med hvilken Anders Andersson och Johan Johansson från Östergöthlands, Johan Westermark från Westerbottens, Olof Larsson och Eric Ericsson från Gefleborgs och Johan Andersson frän Stora Kopparbergs Län, sig förenat; varande af motionären anfördt. dels att, genom stadgandet uti Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849, om ändringar och tillägg uti Kongl.
Björnstjernas anhållan alt R. o. Ad., med ogillande af praemisserna mätte bifalla hvad Riddarh. Utsk. i detta sitt mern. föreslagit. Frih. Toll: Jag hade verkligen icke trott att delta Riddarh. Utsk:s mern. skulle kunna anses såra en frånvarande ledamot, som vid återremissen af Utsk:s förra mern. hade afgifvit ett yttraude, på hvilket flere af Utsk:s ledamöter önskat att så väl som möjligt få afgifva svar, synnerligen då delta svar var affatladt i en lon som visade aktning för Frih. Cederströms skriftställareförmåga. Ulsk:s mening var icke alt dermed såra någon och på del högsta ber jag att få reservera mig emot det förklarande att Ulsk:s praemisser skulle vara alt anse såsom en skrapa, hvartill Utsk. icke velat tillvälla sig någon rättighet, fastän ledamöter finnas inom Stånden som anse sig befogade att tillvita Utsk:t sämre motiver för dess åtgöranden ån det någonsin haft. Jag skulle tro att man har rätt alt svara på tal, och det har varit ändamålet med praemisserna. Gr. Lagerbjelke: Jag ber endast att hos de värde talare som deltagit i denna diskussion få nedlägga min vördsamma tacksamhet för det sätt hvarpå den blifvit förd, emedan de derigenom så tydligen ådagalagt att jag hade räll i milt förslag att upskjuta frågan, ty ingen enda af de värda ledamölerne har talat 0111 det slut hvartill Utsk. kommit, utan alla hafva såsom hufvudsak hållit sig lill Frih. Cederström och hans anmärkn:r, hvilket torde vara bästa beviset för riktigheten af del förslag jag väckte alt upskjuta öfverläggningen i denna fråga till nästa vecka då Frih. Cederström hunnit komma tillstädes. Uppå härefter af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framsläld pro - m Den 8 Augusti. pos. beslöt R. o. Ad., att med ogillande af de prasmisser som förekomma uti Riddarh.Ulskis ifråga vande mern., gilla det slut, hvari Utsk. stannat.