Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdags-Ordningen, så lydande: ”Då saken från Utskott återkommit, blifve den efter första uppläsandet liggande 33o Den g November. på bordet. Den kan vid nästa föredragning , ehvad öfverläggning ägt rum, eller ej, på llere Ledamöters begäran, äler hvila.” Herr Bergman: Jag fortfar i min anhållan, att frågan nu måafgöras. Grefve Cronhjelm: Jag ber om tillgift, att jag uppehåller Ridderskapets och Adelns dyrbara tid med förklaring af ett enskildt yttrande. Just derföre , att jag märkte det Herr Lefrén trodde sig finna någon mindre grannlagenhet i mitt första yttrande, uppträdde jag nyss, och helt osk}ddigt framställde min tanka. Det kan val ej undfalla någon Ledamot, att jag här blifvit missförstådd, men det kan ock icke finnas något mera smärtande , än att, efter att hafva gjort en förklaring öfver sitt yttrande, finna det denna åter blifvit fattad i en oriktig mening. Jag anhåller det Ridderskapet och Adeln täcktes frikalla mig, ifrån att hafva velat kasta någon skugga på de värde Ledamöter som sitta å Läktaren. Min mening har endast varit den, att de personer, som hafva sine platser på Läktaren, möjligen kunna vilja blifva flyttade derifrån af det skäl, att de anse det vara beqvämare att komma närmare Landt-Marskalksbordet, Herr von Hohenhausen: Sedan Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarat sin tanka, att denna §. bör hvila, så lärer någon ändring deruti nu ej kunna äga rum. Dm g November. 331 ]\Tär man är så noggrann för den första af Adelsmännen, vet jag ej hvarföre man icke är lika noggrann för den första Friherren. Grefve von Schwerin: /\9 §• 1 Riks dags-Ordningen talar om allmänna frågor, hvarmed förstås Betänkanden, sorn inkomma från ett eller flere Utskott. Men här är fråga om att uppskjuta pröfningen af en §. uti ett Utskotts Utlåtande, och att fortsätta öfverläggningen öfver de återstående §§.; jag kan ej finna, att nyssnämnde 4,9 §• kan lii t lämpas.
Då grundlagen tydligen säger, att förslagen skola i möjligaste måtto sammanjemkas, men att derjemte anmälas skall hvad som är oförenligt, hade jag trott, att Utsk. bort anse sin pligt vara att söka sammanjemka sjelfva grunderna, hvaremot återigen sådana detaljbestämmelser, som icke kunde sammanjemkas, hade bort på samma gång, såsom oförenliga, till RiksSt:n anmälas. Att en sådan sammanjemkning i afseende å grunderne kunnat låta sig göra, anser jag under den nu pågående diseussionen vara till öfverflöd ådagalagdt, och behöfver derföre icke eller dermed sysselsätta mig; helst som Hr Lagerhjelm dessutom i en tryckt reservation visat en sådan möjlighet. Hr Akerman har äfven under diseussionen fullständigt ådagalagt, att om det skulle lyckas, t. ex. genom votering i förstärkt Const.Utsk., att fä t. ex. Riksdagsmannen Bengt Gudmundssons af BoudeSt. godkända förslag hvilande, så skulle följden blifva, att 3 Stånd få sig påtrugadt ett förslag, hvilket intetdera af dem hvarken till grunder eller tillämpning godkänt; och detta skulle jag tro icke ledde oss till målet; ty om ett dylikt förslag också vid nästa riksdag blefve antaget, så kunde man dock icke begära, alt K. M. skulle stadfästa detsamma, då det tillkommit igenom lottkastning inom förstärkt Utsk. och hvarvid dessutom företer sig den omständighet, att det är rakt stridande emot hvad 3 Stånd bestämt. Pä sådan grund får jag för min del tillstyrka R. o. Ad. alt godkänna det af Hr Lagerhjelm väckta yrkande. Hr von Hartmansdorff: En ledamot af Const.Utsk. har förklarat della Utsk. icke hafva uppfyllt föreskrifterne i 56 § Reg.F., rör:de Utsk:s åligganden i afseende på särskilda menia - Den 9 Maj. 439 gars sammanjerakning. Det synes då vara nödigt, att någon annan ledamot af detta Utsk. söker att visa, huruvida Utsk. rätteligen förfarit eller icke.
Jag underställer således Herr Grefven och Ordföranden, om icke, i stället för en sådan proposition, som nyss gjordes, Herr Grefven ville framställa en annan af följande ungefärliga lydelse: Yrkar Ridderskapet och Adeln proposition derå, att tillåtelse må lemnäs främmande personer att bivista Ridderskapets och Adelns plena, under iakttagande af de inskränknin - Den 3 Februarii f. m. 115 gar oell förbehåll, som Ridderskapet och Adelil framdeles vill bestämma. Den vore åtminstone sådan, att hvar och en fritt kunde votera med Ja eller Nej. Grefve Frölich: Jag finner mig i en särdeles ställning, då jag nödgas ingå i vederläggning af hvad RiddarhusSecreteraren yttrat, som väl äger att gifva upplysningar, när sådant fordras, men icke att leda våra öfverläggningar. Efter han nu fått tillfälle att yttra sig, vill jag likväl anföra något emot den mening lian framställt. Jag finner, att lian utgått från den princip, att en Ordförande må yttra sin öfvertygelse, och sedan till densamma leda Ståndet. Jag tror* att det är Ståndet, som skall leda öfvelläggningen till det mål det önskar, och alt det är först, när Ståndet yrkar något emot Grundlagen stridande, som Ordföranden äger att framställa sin öfvertygelse derom, och vägra proposition! Han får ej yttra sin mening, och säga: sedan jag yttrat min mening, kan jag ej framställa annan proposition än den, som dermed öfverensstämmer. Det är på denna grundsättning RiddarhusSecreteraren argumenterat, och den är stridande mot Grundlagarnes tydliga lydelse. Jag förnyar min anhållan, och begär en proposition, hvarigenom ingen blir bunden, hvarken genom ett direct, eller iudirect vilkor. Jag har förklarat, att, sedan principen är afgjord, bör man afgöra de - li H. ji6 Den 3 Februarii f. m. taillerne. Först sedan detta är gjordt, kan man bestämma, om detta allt bör codifieras under den ena eller den andra formen. En ledamot har jag hört, ehuru temligen tyst, begära votering. Den skulle då gå ut på, huruvida Ordförandens tanke vore öfverensstämmande med Ståndets.
Då derför Wirsén går så långt att sjelfva ordet mystisk, underbar, blir uttrycket för det högsta af skönhet och poesi, då han finner månens sken “ underbart " och att “ underbart väller källans våg “, eller då han talar om en lind som ” — drömmer dessa lugna drömmar, I hvilka trädens lif består ”, så anslår han dermed ingeil sträng i de unges hjertan. Med lika liten sympati, men kanske med mindre likgiltighet, möter man Wirséns framställning af mennisko-lifvet. Ur den redan anförda dikten “ Förkärlek ", som i upp-, riktighet lemnar intet öfrigt att önska, kunna vi se det. Han älskar att stanna vid ett barns läger och lyssna på andedragen, att när månskenet faller in genom fönstret på den lilles gunghäst tänka på hvad af det barnet månde blifva. Mera än sången om hur hjelten skär bragdernas friska lager, älskar han sången om undergången. Alskar jag se en tärna Stråla som festens stjerna, Älskarns pokal kredensa, Blända och öfverglänsa, Varm som en Tizians bild Hellre jag går till vården Borta på kyrkogården, Lyssnar på almens sus Man iakttage, hur det här genomgående icke är lifvet utan sina egna drömmar han älskar: gossen innan han är ute i lifvet och sedan han lemnat det — sjelfva lifvet, verk-ligheten kan ej för honom jemföras med fantasteriet om, hvad gossen kan blifva och hvad hjelten varit. Och tärnan, “ varm som Tizians bild “, först sen hon är död, börjar hon få intresse. Att det skulle vara poesien, är för den moderna anden ofattligt. Man kan förstå den poesi, som är uttryck för den glada känslan af lifvets härlighet, som är ett omedelbart utflöde ur det fröjdejublande hjertats öfversvallning. Eller å andra sidan, den djupa sorgen, den gränslösa smärtan öfver alltings oändliga förgänglighet och den kalla för-tviflan, åt hvilken Leopardi gifvit uttryck, då In noi di cari inganni, Kon che la speme, il desiderio é spento.
» Skämta ej Järnfält, jag är utledsen på hela lifvet! » » Pin du siécle! » sade Järnfält djupsinnigt, » du borde gifta dig och fä ett godt hem. » » Jag har ej råd, jag är uttröttad på allt ihop », jämrade sig Werenius. » Hm! Det var ledsamt! Någon särskild? Nej! » Werenius skakade hufvudet. » Hör du Arvid, du är en besynnerlig figur. Hvarför gifter du dig ej med någon rik, väcker flicka då? Du har ju sådan tur hos damerna », sade Järnfelt tröstande. Werenius gjorde en grimas och fortsatte sin toilette, under hvilkens pågående Järnfält stirrade än på honom och än upp i taket, under det han hvisslade på ett mera bullrande än melodiöst sätt. Plötsligen slog han sin käpp i bordet, utropande: » Eureka! » » Hvad har du funnit », frågade Werenius melankoliskt. » En hustru åt dig, och en som är charmant och rik till på köpet! » * Glömmen ej Iduns skollofskoloni! Minsta bidragemottagas taeksamt. * Vårnäs den 15 juli. Kära Bella! Du lofvade mig att besöka oss. Infria nu ditt löfte och kom snart. Claes har fått uti sitt hufvud, att han vill bortgifta sin gode vän och f. d. kamrat, häradshöfding Werenius, som för resten är en komplett gentleman, 30 år, den vanliga stilen, du förstår, hvad jag menar. Detta tjäne dig till varning, ty Claes har anslag mot din frihet. Clara Järn fält. Stockholm den 18 juli. Kära Clara! Hemta mig torsdag vid stationen. Claes kan gärna få gifta bort sin vän; jag anhåller endast, att det ej blifver med mig. Jag är för resten ej rädd, hvarken för häradshöfdingen eller någonting annat. Din Bella Järnfält. Vårnäs den 20 juli. Hedersbror Werenius. Eftersom du lofvat mig lydnad, så är du god och infinner dig här på onsdag. Jag ämnar gifta bort dig med min kusin Bella Järnfält, som du ju redan känner.
Jag vill för öfrigt fästa Hr von Franckens uppmärksamhet derpå, att, mig veterligen, ingen inom Utsk:t förordat det belopp Hr von Francken anser böra beviljas, samt att de 2 motionärerna i ämnet begärt, den ene 10,000 rdr, den andre 20,000 rdr, och således icke ett så högt belopp, sam Hr von Francken ifrågasatt. Hr von Francken: Med anledning af Frih. Klinckowströms anförande, vill jag nämna, att jag med den person, som lemnat upplysningar i frågan, icke afsett Frihm, utan riksdagsfulJmäktigen Svensén, hvilken, i likhet med mig, reserverat sig mot Utsk:ts beslut, i den syftning, att 40,000 rdr borde beviljas. Att jag kunnat föreslå denna siffra, härrör deraf, att, såsom synes af sidan 51 i Betänk:t, Sven Hansson motionerat, att Staten skulle bekosta amunition åt skarpskyttarne», till följd hvaraf jag varit oförhindrad att föreslå nämnde siffra, enär Sven Hanssons motion är alldeles obegränsad i afseende å beloppet. Hr Rosensvärd : I min tanke är det ett särdeles lämp ligt sätt att understödja de frivilliga skarpskytte-föreningarne, att lemna anslag för att uppmuntra skjutöfningar. Om dessa öfningar blefvo i orterna allmänna, småningom öfvergingo till folknöjen och folkfester, vore detta af varaktigt gagn för befolkningens stridbarhet och landets försvar. Detta har också varit Den 2 Mars. 39 orsaken, hvarföre jag med min röst medverkat till Utsk:ts hemställan om förhöjande af det utaf K. M:t begärda anslaget till 20,000 rdr. Då emellertid en ledamot på detta rum yrkat ett ännu större anslag, vill jag nämna, att, enligt de upplysningar jag erhållit, Utsk;ts hemställan blifvit af 2 Stånd bifallen samt att ett Stånd nedsatt summan till 10,000 rdr. Jag tror derföre att K. o. Ad. bör bifalla Utsk:ts förslag, då detta blir ett R. Stms beslut och votering i förstärkt Utsk. undvikes. Jag vill dessutom nämna, att enligt ett Kongl.
För hvarje sadan näringsidkare, som i 1 mom. af § 7 omförmäld är, skall ärligen, sä länge hans rättighet fortfar, den kommitté, som för bevillningslaxering salt är, före den 15 Juni beräkna del kannetal bränvin, som må anses komma att af näringsidkaren under del nästföljande försäljnings-året i staden föryttras, i fall lian sin rätt lill bränvins försäljning då fortfarande utöfvar. Näringsidkare, som icke före den 1 Juli sin rätt lill bränvins försäljning hos Magistraten uppsagt, vare underkastad den afgift, som bör under det näst följande försäljnings-året utgå för det kannetal, hvilket i nu stadgad ordning blifvit bestämdt. § 9. Burskap, som hädanefter meddelas, inedföre ej rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin. § 10. Lie i § 7 mom. 2 nmförmälda försäljningsrätligheter varde, jemte dem, som Magistraten, sedan Stadens Äldste hörde blifvit, finner skäligt låta, i uppsagda eller förverkade rättigheters ställe, under nästföljande försäljningsår utöfvas, innan Juli månads utgång af Magistraten utbjudna på offentlig auktion, för högst tre år i sender, åt den eller dem, sorn åtaga sig afgift för högsta kannetal. Magistraten ege att, efter Stadens Äldstes hörande, bestämma, om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet särskildt. Auklionsanbudcn profves af Magistraten, som ege dem, med afseende ej mindre å de bjudandes behörighet och tjenlighet, än äfven å den erbjudna algiftens belopp antaga eller förkasta. Bildar sig i stad bolag lör öfvertagande al all den minuthandel med eller all den utskänkning af bränvin, eller af beggedera, hvilken eljest skolat, enligt nästföregående moment, på auktion derstädes utbjudas, må Magistraten, sedan Stadens Äldste, hörde blifvit, härom med bolaget, utan föregången auktion, sluta aftal för högst tre år i sender.
Uppå härefter framstäld”propos. blef förev:de punkt af R. o. Ad. bifallen, med uteslutande af orden: »dock med iakttagande af samma afdrag som för dem kommer att verkställas.» Föredrogs ånyo Sammansatta Statssamt Ållm.Besv.- o. Ekon.- Utsk:s d. 24 och 25 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 53, i ani. af väckte motioner ang:de förändrad organisation af Sveriges landtoeh sjöförsvar. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Jag anhåller till en början att få förklara, att i anseende till detta ämnes riksvigtiga beskaffenhet, det varit min afsigt att för dess behandling motionera en gemensam öfverläggning af alla 4 Stånden, hvarifrån jag dock åfstätt, då Utsk. till Riksdagens sista timma upskjutit att afgifva sitt Betänk, i frågan. Jag anhåller emellertid nu, att någon af kansliet måtte få upläsa min motion i dess helhet, äfvensom Utsk:s Utlåt. fr. o. m. pag. 24, samt att jag derefter måtte åter lä ordet. 404 Den 26 Februari. Sedan i anledn. häraf Hr Stjernsvärds ifrågav:de d. 3 Dec. 1836 väckta motion blifvit upläst, anförde Hr Stjernsvärd: Till en början kan jag icke undgå att anmärka, det Chefen för LandtförsvarsDepart. icke är här närv:de. Det nu föredragna ämnet är dock af den beskaffenhet, att det bordt påkalla hans deltagande i öfverläggningen. Emellertid kan jag af detta hans uteblifvande ej anse mig förhindrad att, såsom jag tänkt, yttra mig öfver denna, vigtiga fråga. Bland alla våra samhälls-förhållanden är det isynnerhet tvenne, hvilkas brister äro allmänt erkända, men dock ytterst svåra att få afbjelpia, i anseende till de enskilda intressen, sorn finna sin fördel vid att bibehålla dem oförändrade. Dessa tvenne liro: vår represenlalionsform och vårt [örsvarsvåsende.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets, den 7 och 11 dennes på bordet lagda, utlåtande, N:o 88, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förre Departements-Chefernes vid GeneralTull-styrelsen, Presidenten af Ii il Iber "hs och Canzli-Rådet Falerii, befriande från ådömrlt ersättnings-ansvar i målet, rörande den efter aflidne Uppbörds-Tullförvaltaren Elner yppade balance, dels serskilda motioner, i fråga ont beviljandet af enahanda eftergift för förre Kamereraren, Kammar-RättsRådet Winroth och förre Conlrollören Middendorff. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet en denna dag af Herr Liljenstolpe:, Axel Fredric, väckt motion, att Rikets Ständer, i afseende på det åt f. d. Consulat-secreleraren Ludvig Thulstrup beviljade årliga understöd, måtte såsom dervid fästadt vilkor förklara, att detsamma är honom helt och hållet personligen gifvet. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Utskottets utlåtande, Nm 26, öfver en af P, n!.-Utdrag, den 2/ December 18 44- sif Dori or Ödmann väckt motion, angående förändrad reglering af dillnäsoeii t jenstemanna-personalen inom Banken, m. m: Med ogillande af Utskottets förslag, beslöt Ståndet, att ett pvsemium af 4,000 R:dr skulle utsättas till belöning för den, som innan nästa Lagtima Riksdags början aflemnar ett sådant förslag till förändrad reglering af embetsoell tjensLemanna-personalen inom Banken, att det af Rikets Ständer kan godkännas och antagas.
Det hade varit önskligt, att StatsUtskottet åberopat den Grundlags-^., hvarifrån stödet hämtats för en sådan slutsats. — Jag har uti Grundlagarne förgäfves sökt ett sådant stadgande, och jag bekänner, att jag ingenstädes funnit det. Det måtte således icke komma att lä?- gas mig till låst, om jag uttrycker min förundran, att ett Utskott af den vigt, som Rikets Ständers Statsutskott, framställer så Grundlagsslridiga satser, hvilka, om de obemärkte fingo framgång, skulle kunna rubba sjelfva grundvalarne för Svenska folkets sjel (besk attilingsrätt. Det är på denna grund jag utbeder mig få fästa Utskottets upmärksamhet å nödvändigheten, att ifrån dess Memorial utesluta sådane nya meningar om beskattningsrätten, hvilka icke kunna hänvisas lill någon föreskrift i Grundlagarne. Rörande Mantalspenningarne; Lagmansoch Häradshöfdingeräntan; samt Sterhhusafgiften, utbeder jag mig blott i största korthet få förklara min mening vara, att alla dessa afgifter böra sammanslås till eri, och utgå under form af capitationsafgift, hvarunder alla dessa inkomst-titlar i min tanka böra hänföras. Jag skulle tro, att man nu vore kommen till den utveckling af begrepp, i anseende till beskattningsfrågor, att man inser rättvisan och nödvändigheten af, att i hvad görligt är, förvandla de ordinarie skatterse, eller de såkallade grundräntorne till bevillning; men jag lemnar detta ämne, i hop]) att någon annan talare deråt gifver en fullständigare utveckling. I anseende till NummerLotteri-medlen, instämmer jag uti deras mening, som anse 20* 3o8 Den 21 F e 1) r ti a r i i. Nummer Lotter i et böra alldeles upliöra. Jag bade hoppats, att
Slockholm den 37 Juuii j 834- Reservation af Herr Holm: ”Med motionen har jag åsyftat, alt förenkla och förkorta rättegångssättet vid Stads-Domstolarne och alt bringa detsamma i conformitet med det som eger rum vid Under-Rätterne å landet, och jag måste beklaga, att denna min afsigt, som understödjes af allmänna rösten, hvilken högt påkallar en så beskaffad förändring i rältegångsformerne i allmänhet, att den rättsökande må skyndsammare, än desse nu medgifva, förlijelpas till rätt, blifvit af Höglofl. Utskottets pluralitet underkänd. Vi lefva visserligen uti en tid, då controler på embetsmän öfverallt påyrkas, och det invändes således, att det icke är consequent, att eftergifva någon af de redan existerande; men jag svarar härtill, att controler, hvilka erfarenheten visat vara ändamålslösa och stridande emot det allmänna interesset, dertill jag utan tvekan hänför berättelser uti till Rådhus-Rätt vädjade saker, böra, utan skonsmål för föråldrade och odugliga formaliteter, undanrödjas. Vid Rådhus-Rätt i de städer, der Kämners-Rätt icke finnes, och vid andra Domstols-instantien å landet eller Lagmans-Rätt, utfärdas icke berättelser, och man frågar med skäl, om rättvisan och lagskipningens behöriga gång är angelägnare vid Stockholms Rådhus-Rätt, än vid Stockholms Läns Lagmans-Rätt, vid Rådhus-Rätten i till exempel Lindesberg med 700 invånare, än uti Hernösand, Mariestad, Wadstena, Lidköping och flera andra städer med vida större befolkning, der Kämners-Rätter icke finnas? Höglofl. Lag-Utskottet har väl tillstyrkt upphörandet af Kaninersoch LagmansRätter, och om jag kunde hoppas, att vår tid vöre mogen för denna vig - Lag-Utskotiets Betänkande N:o 84• 3 tiga reform, skulle jag icke säga ett ord till försvar för motionen, som då af sig sjelf förfölle, emedan sladgandet i 22 Cap. Rättegångs-Balken om berättelser vid Rådhus-Rätt komme, att genom samma reform försvinna.
Dessutom, och då mistnipgen af ett stycke jord ofta kunde vara af föga 4 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 82. betydenhet emot de olägenheter och den skada, som afsöndringen kunde tillskynda jord-egarens öfriga egendom, borde det allmänna vara förbundet att, i sådane fall, inlösa icke blott den behöfliga jorden, ulan äfven egarens öfriga dervid belägna egendom, så framt han ville densamma sig afhända, eller ock att utgifva ersättning lör den skada eller olägenhet, som egendomen genom afsöndringen korinne att lida. Made Compromissarierne erhållit rättighet, att efter samvete och hästa öfvertygelse samt på grund af förekommande skäl och omständigheter, bestämma ersättnings-beloppet, skulle sådant vara mindre vådligt, än Utskottets ifrågavarande förslag, hvarigenom deras pröfningsrätt blifvit skarpt begränsad. För öfrigt instämde Herr Bagge i Herr Lagergrens reservation emot sista momentet af Utskottets förslag, som innehåller, att Compromiss-Rätt jemväl skall bestämma ersättningen för den skada, som förorsakats genom undersökning, hållen för att utröna behofvet af egendoms afstående för allmänt ändamål. 10:0 af Herr Lewin_, sorn instämt i Herr Christiersons yttrande samt önskat, att den stadgade beräkningsgrunden lör bestämmande al ersättning lör den mark, som bör afträdas, blifvit närmare bestämd och utvecklad.
I de till sina köpare utgifna salubref hafva Tripps arfvingar iakttagit den försigtigheten, att åberopa Tripps åtkomstbref och sälja endast med den rätt, som enligt samma åtkomstbref ägde rum (eller ordalag, som med dessa äro liktydiga). Huru vidsträckt köparnes rättighet härigenom blifvit, derom har tvifvelsmål uppstått, i anledning af de här omförmälta rättegångarna. Vanligen hafva köparne sökt och erhållit lagfart; och äfven inteckningar för köpares gäld hafva jdifvit beviljade. Men icke alle domare hafva tilltrott sig att antaga, det hemmanen med verklig äganderätt tillhört Adrian Tripp eller kunnat af hans arfvingar med sådan rätt öfverlåtas; och äfven besvär af Kronans ombud i orten hafva blifvit anförda i sådana fall, der lagfart erhållits, utan att utgången af dessa besvär är mig bekant. Den osäkerhet i äganderätten, som från detta förhållande uppstår, vore från Kronans sida afhulpen genom en förklaring att äfven om öfverlåtelsen till Tripp innefattat endast förpantning, Kronan likväl nu mera icke vill begagna rättigheten till förpantningens inlösande.
Är lian annat än afdelningens ombud att välja electorer? Således lärer bela frågan bero derpå, huruvida en person, som icke är berättigad att sjelf gifva sin röst, likväl skall kunna göra det genom ombud, eller om den, som vid ett gifvet tillfälle sjelf ej äger någon talan, likväl kan befullmäktiga en annan att utöfva den rättighet han sjelf ej äger. Till denna enkla fråga synes saken hänföra sig, och deraf synes vara en följd, att 41 § Riksd.Ordn. afselt, att de deri uppräknade personer icke böra deltaga i bänkmrsvalet, om något sådant varit påtänkt vid §:ns nedskrifning. Gr. Anckarsvärd: Hr von Troil har så fullständigt utvecklat min motion, att jag icke har något att dervid tillägga; men jag vill göra en anmärkning vid Hr Lefre'ns sista yttrande, att vi må fortfara enligt praxis. Jag tror icke, att det skulle gå an, då vi hafva en för alla 4 Stånden gemensam grundlag, att vi följa praxis, der grundlagen i vår ordnings-stadga är förbisedd, som jag tror, utan afsigt att tillskansa sig ett obehörigt inflytande. Således vill jag endast, att praxis må upphöra, och att man må återgå till grundlagens stadgande. Hr Frih. o. Landtm, yttrade: R. o. Ad. torde finna min ovillkorliga pligt vara, att ställa mig till efterrättelse grundlagen och Ridd.Ordn., sådana de nu äro, utan att rätta min öfvertygelse efter den tydning af grundlagens primitiva anda, som, vid upprättande föreskrifter eller bestämmelser för närvar, kunde af mig anses vara den rätta och med våra närvar, förhållanden riktigast öfverensstämmande. Min pligt är derföre, att i afseende på förevar, fråga endast afse ordalydelsen af de lagar, hvilka bestämma förhandlingarna i förevar, fall; utan att jag dervid får rätta min öfvertygelse efter den, som af så många ledamöter blifvit här yttrad, så vida jag ej anser denna öfvertygelse kunna vara bestämdt öfverensstämmande med lagarnas ordalydelse.