Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå Stals-Rudets Ledamöters enhälliga tillstyrkan, täcktes Kongl. Maj:t i Nåder förordna, att genom Nådig Proposition, sådan den vid detta Protocoll finnes bilagd, Styrelsens öfver Fängelser och Arbets-Inrättningar berörde underdåniga berättelse skulle till Rikets Ständer öfverlemnas, med förslag att anvisa nödige medel, på det Styrelsen, så skyndsamt, sorn begärdt blifvit, må sättas i tillfälle, att få lyfta de nu erforderliga Banco Riksdaler 41 »^47♦ 9> äfvensom alt Styrelsen må berättigas, att af Bil. till K. M. Nåd. Propos. N:o 23. 19 Fång-underhålls-medlen använda io,5g4:34- 3. till Byggnads-kostnadens betäckande, emot ersättnings-skyldighet, i den trion de emot samma Summa svarande utestående fordringar inflyta. Ex Protocollo. C. P. A. Hallbäck. Slormägtigste Allernådigste Konung/ Då Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-Inrättningar i Riket i underdånighet nu får afgifva berättelse öfver fångväsendet och redovisning för Corrections-anstalternes närvarande tillstånd och behof, tror Styrelsen dessa upplysningar och redogörelser afven böra innefatta en korrt framställning af de åtgärder, som i dessa afseenden sedan längre tid tillbaka blifvit vidtagne, så att detta vigtiga ämne, som Eder Kongl. Maj:t i Nåder lärer anse böra blifva föremål för Rikets näst församlade Ständers uppmärksamhet, måtte i ett helt kunna skärskådas och bedömmas. Ehuru en större mängd mindre väl artade och försvarslöse samt lösdrifvande personer, genom 1602 års Värfnings-Stad - SÖ Bil. till K. M. Nåd.
Ser du — här stär också med » handen på pennan » .Du hade fått i boden fem säckar rågmjöl och resten af beloppet fick du kontant af mig här på kontoret. Jag mins det så väl, som om det varit i går. Nåh, har det ännu inte klarnat i skallen på dig? Konsuln hakade fast sina gnistrande ögon i Sven Jonssons bleka anlete. — Åh nej — åh nej, sade Sven Jonsson med skälf-vande stämma — jag har inte skrifvit det der namnet. Jag låg sjuk den månaden, det kan jag skaffa tjogtals vittnen på. — Inbillar du dig, att jag tror dina vittnen, skrek konsuln. För ett halfstop bränvin kan man köpa alla tjärböndemas själar. Eller tror du kanhända, att jag sjelf skrifvit dit namnet, hvad? — Ne — ej — det tror jag då inte — men — Men — men, det är så, att jag — misstänker — Men? Hvad? — Ola — bror min, stönade Sven Jonsson. — Bror din, skrek konsuln, bror din. Har du en bror? Det har jag aldrig vetat om. - Ja — och ser konsuln, han och jag, vi ä ’ tvillingar. Han har inte varit hemma på två år — har arbetat vid jemvägen i Norrland — men i julas kom han tebaks rent utfattig med en sjuk käring och tre ungar. — Liknar han dig mycket? — Ja, han ä ’ så lik mej, att mor knapt kunde skilja oss åt, förm han fick ett ärr öfver ögat. — Ett ärr, hm, nu mins jag det der ärret, nu mins jag det! Tumsbredt och långt som en lillfinger. » Det var ett stygt märke, Sven Jonsson », sa ’ jag, » det ärret har jag inte observerat förut ». Och då log han och sa ’: » Det hugget höll på att ta ’ lifhanken. » En snygg pojke, din kära tvillingbror! Vill förmodligen göra bekantskap med rättvisan. — Ah, konsuln tänker väl inte — Tänker väl inte, hvad? Jo, så min själ tänker jag låta sätta in honom — såvida inte du betalar. — Ska ’ jag betala? — Ja visst! — Men det ä ’ jag inte skyldig. — Inte juridiskt, men moraliskt, sade konsuln och spetsade en blyertspenna.
Om, hvad som älven vinner strid af det för berörda kassa gällande reglemente, pensioneringen hufvudsakligen bör afse att lemna eli tarfligt underhåll ål den ur tjenst afgångne embetsoch tjensle-mannen, så att denne i en mera framskriden ålder, dä krafterna aftaga, icke råkar i nöd och bekymmer för sitt lifsuppehälle, mäste en dylik tillåtelse vara mindre lämplig. Annu mera betänkligt förekommer detta förhållande, då erfarenheten visar, att enahanda förmån jemväl förunnas de militärer, som, efter erhållen pension ur Arméens Pensions-kassa. antingen erhållit höga och väl lönade civila Ijenster eller ock, efter afskedstagande^ från sistnämnda beställningar, med betydliga pensioner på Rikets Allmänna Jndragnings-slat förflyttas och hvilka således minst kunna anses varå i behof af understöd från en pensions-anstalt, Ilvars tillgångar allt mer och mer blifva otillräckliga lör dermed afsedda ändamål. Rikets Ständer, som jemväl erfarit, ali dylik förmån icke är medgifven delegare i Civil-slatens pensions-inrättning, hafva derföre trott någon åtgärd böra vidtagas till afhjelpande af det missförhållande, som sålunda eger rum i afseende å Arméens pensionering och som onekligen ofördelaktigt inverkar på pensions-kassans ställning, hvadan, såsom vilkor för beviljandet af de bidrag, hvilka nu blifvit af E. K. M:t för Arméens Pensions-kassa ifrågasatte, Rikets Ständer, för sin del, beslutat, alt delegare i Arméens Pensions-kassa, sorn hädanefter erhåller civil elier annan tjenst med aflöning på Rikets stat, elier uppföres på Allmänna Indragnings-staten, eller på annat sätt af Staten pensioneras, icke är berättigad att, så länge han innehar sådana aflöningseller pensions-förmåner, sorn årligen uppgå till Tre Tusen R:dr Runt, åtnjuta den honom i Arméens Pensions-kassa tillkommande pension; deras rätt likväl oförkränkt, hvilka redan innehafva pension i nämnde kassa och. såsom nu anställde i civil tjenst, framdeles kunna tillträda pension å Allmänna Indragnings-staten.
Dfcfolutionen ben 4 Seeember 1794- Sifia fdrffilba afsjiftcr, förn funna Remman påforaé, bbra afroen t £>e6et @ebctn utfdttoS,■ få atp ?®ba(t en fabanfbc året at tuvarje betatanbe mebbelaS, enligt 95eroiflnfngi«Stab8«u$ j. let, 107. , . '• .. • ‘ • , ■ ...»■• •: '-W -Vr : 7^- ' : -v - i: 1- • i? r/|* ■' v .8 : , i . : . t hi' ;:.r< ,vnv; .rr : c Ii» o. <i Mi Irt r:tn'!. ;.{> vk» . ' Ks ' - . SBew&nins* ccl) ^toarncl upptecfnaé %$are af-fimman, vått å fäöna*fimman, uti c T$ J?em» ntarr. Berebmng&eommiffeenä dtgdrb. Sett ©faffjTplbi. gtS 9tamn od) Saracter. CO Remman, Edgenftefer, SBerf 0# Snrdttningar,. nr. nu # C » 11 i a or * • «.» 3 ° § Ö?. ^ 3 3 *—» CA> »-s » Or, Tfo <"> rj r* 3t. «"* a ~ a » n 0 *-*■ 0 ?2(J O 3 e» sa — *-*■ * rr* «v r-£ cr 0 3 (Ä. fcftwrffen St.
Domprosten Dockor dallman fann för desi del, att en berättelse med undantag af det financjcla icke bör kunna äga rum; men att ock, i widrigt fall, det som hemligt hällas bör, ef widare blefwe okändt för allmänheten; Herr Doctorn instämde i öfrigt till alla delar i Herr Biskopens Friherre lrlömern afgifna yttrande. Herr Borgmästaren stiZne äbcropadc sig desi till Kansli-Afdclningcns nu uplästa Protocoll öfwer Herr Friherre Ociermröms Dictamen yttrade mening. Herr Advocak? Fiscalcn folkman hade likaledes, enligt hwad förberördt är, till Kansli - Afdelnlngens Protocoll öfwer förewarande ämne sig utlätkt; och ansäg Herr Advocat-Fiscalcn sig nu allenast böra anmärka, att dä Herr Grefwe lstamil-on i betz Dictamen yrkar tryckning bäde af Herrar Banko - Fullmägtigcs Protocoll för d. iz sistl. Mars, och Herrar Revisorers . samt Den iz September. samt Banco - FnllmägtigeS Protocoller Realisationen angäende , i hela sin widd, mcn Högloft, Banco - Ut« skottet sig utläiit blott om Protocollet för b. iz MarS; borde Banco - Utskottet öfwer sednare delen af samma Oictamen jcmwäl detz utlåtande meddela. Herr Borgmästaren borström fann e) annan berättelse, än den som före detta war bcsttttcn, kunna af Banco - Utskottet meddelas. Herr Grcfwcn och Ordföranden proxonerade bi» fall till Kansti-afdclningenS ofwan anförda hemställan, som bäde med Ja och Nej beswarades.
Ständer förut förelagda förslag till ny inqvarteringsordning för staden, jemte tillhörande handlingar, serskildt fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att den Krigs-kollegii och Stats »kontorets i ämnet afgifna un, derdåniga betänkande, under Litt. B., bilagde uppgift eller tariff, å inqvaiterings-och servismedel närmast öfverensstämde med redan varande och af hufvudstadens inqvarteringsgifvare godkända förhållanden, äfvensom att, för den händelse hufvudstaden skulle i större eller mindre mån från den egentliga inqvarteringen befrias, angeläget vore, att af det anslag, som för sådant ändamål kunde beviljas, finge tills vidare, till årliga underhållet af lifgardes-regement enås kasernoch stallbyggnader utgå ett belopp, motsvarande hvad derför nu af den manskapet vid dessa regementen af staden bestådda inqvartcrings-ersättning med i allmänhet 2 r:dr banko för hvarje man årligen afsätles, så framt icke för detta behof nödiga medel tillika varda anvisade. Af de rörande detta ärende Utskottet tillhandakomna handlingar har Utskottet inhemtat, att inqvart elings-skyldighet en är ett af ålder Stockholms stad åliggande besvär. Sedan den från äldsta lider här i riket brukliga gästningsfriheten, så - Stati-Uiskol/ets Utlåtande, A’:o 275. 11 som vid vapensyner, krigståg m. m. blifvit afskaffad, hade under Gustaf I:s regering ett annat gästningssätt blifvit infördt under namn af borgläger. Den fordna stadslagen och Stockholms stads privilegier förpligtade borgarne att i stadens vård deltaga, i hvilket afseende redan på 1500:ta!et af dem hölls ett visst antal knektar. Under klagan öfver den stora tunga, knektehållet och annan gästning medförde, anhöll borgerskapet 1591 om befrielse derifrån, med erbjudande att sjelfve hålla ■vakt och vård i staden, hvartill ock genom resolution den 13 Juli samma år lemnades bifall.
1 anledning häraf utvecklade jag i förnyad skrifvelse ännu vidare min ofvanantvdda åsigt och anförde, att tillräckligt skäl för min anmärkning, att förvandlingsstrådet i förevarande fall bordt blifva Tjuguåtta, i stället för Tjugutre dagars fängelse vid vallen och bröd, lörefunnes deruti, att den bötessumma, hvartill Häradsrätten genom utslaget den 27 April 1860 f.ilde den tilltalade, utgjorde Ndiofem Riksdaler Riksmynt, eller 190 Daler Silfvermynt, under det alt, enligt 5 kap. 4 § Straffbalken, jern - 75 förd med Kongl Förordningen den 10 Juni 1841, endast 125 Daler af sislniimrda myntslag erfordrats för att dagaiälet af dylikt fängelse skolat uppgå till Tjugoåtta. Ulli: vore icke obekanta dc läsrum, Dornhalvanden till stöd för den i fråga varan C. ö ’ - de förvandlingen åberopat, mim jag hade icke förr sett ett sådant resultat af deras tillämpning, och denna omständighet komme mig att förutsätta antingen någon onämnd grund för beslutet eller något förbiseende vid de uppgifna grundernas tillämpning, en förutsättning den jag i sistberörda hänseende fortfarande vid holle. Granskningen af Fnngförteckningarne med de deri intagna utslag vore egnad att bibringa mångsidig erfarenhet af de olika resuilater, hvartill de olika förvandhngarne af böter och straffs sammanläggningar leda. Dervid förekomme, i fråga om straffs sammanläggning, icke sällan sådana exempel som att genom slik åtgärd det sednast ådöinda st rafiel icke ökas eller försvåras; men att detta st fair, genom sammanläggning med ett redan förtjent eller ådömdt, kommit att minskas eller förmildras, derpå erinrade jag mig icke något exempel.
Ridderstapcl och Adeln behagat remittera er af Herr 6. lvialmertelt ingifwit l^lemoriul, deruti han föreslår, at den Sraderne förundte Tolag mätte til Kronan indragas; förmälandes han förhållandet härmed wara sädanr, at enligt Konung l.s Resolution af den IO Mars I6z6, skola alla Stapel-Stader i Riket til detza Städers uphjelpande blifwit tillagde en afgift af alla inkommande och utgäende waror som ej bestä af ruclim-uerier, som i Tullen borde erläggas och kallas Tolags-afgift, hwilken ej stall upbäras af Tullbetjeningen, utan af en Magiftrats-person, som af Magistraten dertil förordnas och för närwarande uti Swea och Götha Rikes Stapel-Städer stall utgöra ärligen minst 5 a 6oo,ooo R:d. I öfrigt anser han Srapel-Sraderne nu mera icke behöfwa denna inkomst, sedan Städerne nu mera stola wara upbyggde och försedde med kunnige Handelsman. Stats-Utstottet fär härwid tilkannagifwa, at enligt serstilde krivilegier och Resolutioner hafwa Stapel-Sräderne blifwit anslagen sä kallad Tolag eller en wist afgift af inkommande och utgäende waror , til understöd wid Broars och pudiigue Byggnaders underhäll, samt Magistraternes aflöning och hwilken af Städernes egne Betjente upbäres. Denne afgift har wäl undergalt flere förändringar och jemwäl nägvn tid emot andre förmä nerr - z6c> Den iz Mars. ners åtnjutande warit til Kronan afstadd; men genom Kongl. Brefwet af den 21 September 171; förordnades ar en witz Tolag skulle i samtelige Stapel-Städerne upbaras, hwaraf Bryggor, Packhus och andra nödige Byggnader kunde wid magt hallas, samt andre omkostningar bestridas.
Hon grep dem i manarne, spände dem hastigt för vagnen, och medan hon oupphörligt såg sig misstänksamt omkring, band hon ihop sitt sandalband, doppade den blödande handen i vattnet bland stenarne och steg därpå lätt i vagnen, gaf hästarne ett hvinande slag, och brusande som en svan steg åter charen med de flygande hästarne upp genom vassen och sväfvade ut öfver vågorna. Öfver skogarne höjde sig en stor stad med kupoler och torn, som lyste och gnistrade i morgonsolen. Dit ned hade Glädjen lust att komma, och hon saktade farten och lät charen sänka sig ned på ett stort, platt tak, hvars kopparplattor täckte den största byggnaden i staden. Det var det kungliga slottet. De fyra hästarne, som voro förspända i en rad bredvid hvarandra, slogo ännu med benen, böjde halsarne och frustade efter den långa luftresan, men Glädjen höll säkert i tömmarne och försökte att få dem att stå stilla och ordna sig i rad. Som hon stod däruppe på det flata taket, lång och smärt på charen, hvars gyllene inläggningar gnistrade i solen, medan de fyra väldiga hästarne rörde sig i beständigt nya böjningar framför vagnen, såg det ut som om en staty af sällsynt skönhet plötsligt hade prydt slottet. Det var fullt af människor på alla gator och torg, husen buro flaggor i glada färger, och det var tydligt att man firade en fest. Glädjen hade också en känsla af, att hon hade kommit i rätta ögonblicket, och att hon prydde sin plats. Hon smällde med piskan i luften och böjde hufvudet som till hälsning mot alla de många, som sträckte på halsarna och förvånade frågade hvarandra, hvad synen på slottstaket skulle betyda. Hon trodde att det var med glad öfverraskning man skulle se hennes ankomst, men hon fick snart erfara, att hon misstagit sig. Människorna där nere började att hyssja och hvissla. Man kastade först jord, sedan grus och småsten och till sist riktigt stora stenar upp emot henne. Hon lyfte på fötterna, för att de icke skulle träffa henne, men då de började hagla tätare och tätare, blef hon ond. »Är det så ni mottaga Glädjen?» sade hon med rynkade ögonbryn.
Det förefaller mig nu, Gustaf, som om hela lifvet blott voro en vandring i solsken, — jag är ju så lycklig, så lycklig! Igår blef jag rädd, — det var nästan för mycket tyckte jag, — och vet du hvad jag då gjorde? Jo, jag gick på visit till din vördade fru mormor, och hon var på sämre lynne än vanligt, och sade mig rent ut, att hon alltid hade trott, att du skulle gifta dig med en praktisk och förståndig kvinna, men — man misstager sig på alla här i världen! Det var just inte glädjande att höra, och jag grät också när jag kom hem, — men se ' n tröstade jag mig igen. blef j u kär i mig just som jag är! » » Ja just som du är! » Du De sutto tysta några ögonblick. Så reste han sig hastigt. Nu måste jag gå. A d j ö, käraste! » Vera följde sin man ut i tamburen, och efter den sista omfamningen o c h ' den allra sista kyssen, tog han ännu ett par extra, innan han ändtligen begaf sig i väg. — Ett par timmar därefter kom fröken Mark och hälsades med jubel af Vera, som genast förde henne omkring i hela våningen; allt skulle hon se. » Salen är nog litet mörk, » sade Vera, » men så ha vi ju i stället en så härlig utsikt från salongen och Gustafs rum. Är icke köket stort? Här har jag mitt linneskåp. Detta är mitt bästa duktyg, mamma har tagit det direkt från England. Hvilka monogram tycker du är vackrast? Ser du, i den här skänken står allt glas. Sjutton kristallskålar och 10 vinkaraffer fick jag till lysningspresent, så nog kunna vi ha ett ståtligt middagsbord, alltid! Men kom nu in i salen igen. Är det inte ett vackert ekskåp? Pappa köpte det för femtio kronor förra sommaren i en bondstuga, och där användes det som hönsbur. Se ' n kostade det visst åtskilligt i restauration, tror jag. Men nu skall du få se det allra bästa. Ett, tu, tre! » Hon slog upp bägge dörrarna. » Är det intet vackert? » Agdas blickar foro öfver allt det blänkande silfret som stod uppställdt på de med röd sammet klädda hyllorna. » Jo, j o!
Utskotten blott nämnt afkastningen utaf Vestgötha-Canalen, i stället för afkastningen af den under tiden färdiga delen af hela Canaien, sorn dock måste hafva varit 4 Sami. 3 B. 21 32 2 Ståts-Utskottets meningen, helds t endast den kan förenäs med Kongl. Reglementets stadgande i io Art. 2 Mom. som lyder: ”Skulle någon del af Camaieu blifva Lill ”nyttjande färdig, innan durchfarten i det ”liela kan öppnas, och landets innevånare 011- ”ska, att af den färdiga delen sig begagna, så ”skall det ankomma på Directionen, att så”dant tillåta, och en skälig afgift derföre upp JMl .. >) bara. De häruti omförmälde änforanderne till Protocollet, för den 3o Julii, voro af följande lydelse: t:o. Jag nödgas reservera mig emot det nu fattade Beslut, i enlighet hvarmed Högloft. Utskotten bos Rikets Höglofl. Ständer komma att afstyrka bifall tilb Beredningens Betänkande , som i afseende på Götha Canal-Bolags anhållan, att Under de 4 öfriga, för återstående byggnadens fullbordan, påräknade åren, från och med 182S, till och med 1828, få godtgöra sig ränta å insatte Actie-Capitalet, på så sätt, att deras Actie-dlisättning med ett iika belopp, ansågs ökad, föreslagit Ilöglofl. Utskotten, att tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer förklara, det de ej finna hinder uti denna slags gödtgöring åt Bolaget, af dess ränta , enär deraf ingen contant utgift för Staten uppkommer.
Del är oklokt, af flera skal, ilo derföre, att detsamma skulle hvntje år bringa under öfverläggning beståndet af hvarenda af de anstalter, hvilka för gemensamt gagn äro vidtagna; hvarje år gifva okunnigheten eller illviljan förnyade anledntr att ifrågasätta bibehållandet af hvad förut med kostnad, möda och svårighet blifvit till alias förmån inrättadt, samt hvarje år uppkalla projectmakeriet och förstöra det goda genom förespegling af ett bättre, som är aflägse, ofta oupphinnelig! om icke bedrägligt; 2:0 derigenom alt det skulle gifva näring åt oenighet, split och missnöje inom communen, hvarest frid och endrägt utgöra den största lyckan; 3:o att det skulle försvåra möjligheten att äga goda skollärare, skicklig barnmorska, välordnad fattigvård o. s. v.; emedan duglige personer t) c ii ig Augusti f. lii. icke gerna emottaga befallningar, iler deras villkor skola komma under omröstning hvarje år, och ulan omsvep kunna förändras hvarje år efter godtycklighet. Af dessa skäl bör hela 3:dje mom. af §:n uteslutas derifrån, och får jag för öfrigt, i hvad som med della niora, kan äga gemenskap, hänvisa till nästföljande §. 4 mora. bör sålunda förändras, att i stället för dess början ’ T ill rättelse,” bör sta : ”T ill ledning” för beräkningen etc. Dock bör det få bero af coramunal-styreisen alt sjelf pröfva behofvet af dessa genom häradsskrifvare och stadseasseur upprättade taxer.längder, ifall den deraf tror sig äga någon ledning, och vare i så fall häradsskrifvare och stadseasseur skyldige, emot den lösen Ulsktn föreslå, att en sådan längd till pastor aflemna. § ii. Föreshrifver särskild iakttagelse då sockensläinroobeslut angår någon persons enskilda rätt.’’ Meningen kan förstås, men kan ock förvridas, ty uttrycket ar ej lätt valdt.
Prot. 184.0. 6 Sami. 1 A/d. 25; te Haft. 1 2 Banco-Viskottets Utlåtande, N.o 78. såsom en Discont-Verkets osäkra fordran, inom linien fördt, år 1837 låtit bevaka Verkets ifrågavarande fordran uti det efter Slats-Secreleraren inträffade urarfva mål; — och då, genom numera erhållen slutlig redovisning för så väl låntagarens, som löftesmännens concursmassor, styrkt blifvit, att någon vidare utdelning derutur icke vore att påräkna, har Direotionen, såsom med Verkets fördel öfverensstämmande, å ansökningen tillstyrkt bifall. Med afseende å hvad sålunda förekommit och då kraf mot Stats-Secreteraren von Printzencreutz> i följd af hans för lånet ingångne betalnings-ansvar, icke kunnat anställas, förrän efter det utredt blifvit, hvad af låntagaren och löftesmännen kunde, till lånets gäldande, indrifvas, samt Stats-Secreteraren således icke förorsakat den med liqviden af meranämnde lån inträffade tidsutdrägt och derunder upplupna ränta, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att Rikets Högloflige Ständer må bifalla, det all ränta för ofvanberörde, af Majoren Crispin Ekman upptagne lån, får eftergifvas och afskrifvas, emot villkor, att nu varande capital-åteistoden å samma lån varder af sökanden till JDiscont-Verket inbetald, inom två månader efter erhållen del af Rikets Ständers beslut öfver Utskottets nu gjorda hemställan. Stockholm den 34 Augusti 1840. Ank. till Exp. UtsL den i4 September, kl. a e. tS. Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 36 j i anledning af väckt fråga om förändrad organisation af Banco-Fullmägtiges Expedition.
Dessutom hemställer jeg om det väl i moraliskt hänseende är rätt och lämpligt att framkomma med denna anmärkn., då man af den nu skedda voteringens utgång kan finna att ett eller annat tiotal af röster mer eller mindre ej verkat på resultatet. Den 20 Juli e. m. 367 Hr von Troil: Då en koalition uppgöres emellan yttersta högra och yttersta venstra sidan för att genomdrifva ett visst syftemål är det icke att undra öfver att hvilka medel som helst dertill begagnas. Sålunda hafva flere anmärkn:r under diskussionen i dag framställts emot SlatsUtsk:s behörighet, alt framställa sitt förslag, hvilka anmärkmr dock blifvit af Ståndet underkände. Nu få vi höra påstående derom att den nyss slutade voteringen borde förklaras ogiltig, derföre att Gr. von Rosen, som är den, som på bolagets vägnar skall hafva framställt en und. ansökning i ämnet, äfven i voteringen deltagit. Jag hemställer då huruvida icke de ledamöter af Ståndet, som möjligen redan tecknat sig för aktier i det blifvande bolaget, äfven skulle kunna anses hafva varit obehörige att i voteringen deltaga. För öfrigt hafva Frih. Tersmeden och Gr. af Ugglas redan sä fullständigt ådagalagt obefogenheten af denna anmärkn. att jag endast har att förena mig med dem i yrkande derpå att den gjorde framställsingen må få förfalla. Frih. Tersmeden: Hr von Hartmansdorff har hemställt huru det varit möjligt för StatsUtsk. att tillstyrka den föreslagna garantien och uppställa de i betänk, omnämnde vilkoren för Statens understöd åt ett visst jernvägsbolag, så vida icke ett sådant bolag redan funnits. Dermed förhåller det sig så att förslag till bildande af ett dylikt bolag verkligen inkommit till Utsk., och som Utsk. ansåg det nyttigt för landet, att ett sådant bolag bildades, har det tillstyrkt vissa förmåner för det bolag, som kunde bildas för åstadkommande af en jernvägslinie emellan Örebro och Hult. Detta sätt att gä tillväga för att få ett nyttigt företag i gång är dessutom alldeles icke någonting ovanligt, utan vid flere tillfällen begagnadt. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: