Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle derföre anse det lika oklokt som 01 ättvist, att nu söka motverka husbehofs-bränningen på annat sätt än genom vidtagande af den naturliga utväg, att jordbrukaren, med minskade skatter och ulan förlägenhet för bytesmedel eller bri - Sevilla, och Oecon.- Ulsh. Betänkande 2\T.o B. stumle förlag lill en förbättrad landthushållning, insåg sin fördel vid frånträdaudet af bränvins-bränningen åt den fria tällan emellan dem, som förmoniigast för landet kunde bedrifva denna näring.” ”Man borde derföre, med afseende på närvarande missförhållande, lemna den egentliga busbehofs-bränningen fullkomligt ostörd, måhända alldeles obeskattad, men beskatta den större bränvins-iillverkningen såsom en näring, hvilken väl icke borde undertryckas, men icke heller i bogsta måtto uppmuntras, förr än landets financieia ställning och deraf beroende oeconomiska tillstånd sådant medgåfve.” ”Jag respeeterar den mägtiga opinion, som fordrar nationens emanciperande utur brän vins-oket, ehuru jag ej kan godkänna den väg, hvarpå man söker vinna målet. Det torde nu mera vara förgäfves att vilja bestrida bränvinets bruk i Norden såsom en nödvändighetsvara; naturen uttalar deröfver sin ojäfaktiga dom, och fdantropen bör ej vilja mer än hämmandet af en öfverflödig bränvins-consumtxon inom landet. Produclionens storlek må sedan rätta sig derefter och till exporten af sprit, sorni verldshandel lätteligen kan utgå ifrån Sverige, så väl sorn från Preussen och Ryssland, hvilka länder i mer än ett afseende torde speculera på undertryckande af Svenska industrien. Den med skäl öfverklagade så vederstyggliga fylleri-lasten torde, lika med allt annat ondt som Försynen tillstädjer, omsider medföra sitt eget correctiv, det enda verksamma, nemi. tankan på nödvändigheten af folkbildningens riglande till sedlighet och sann religiositet.
Wid granskning häraf, har wäl Utskottet insekt de olägenheter som genom nytz upräknade mihbruk kunna förorsakas Rustoch Rotehållare, men derjemte funnit dem aila wara följder antingen af et orätt begrep, saknad underrättelse eller mindre rigtig tillämpning af de emellan Kongl. Magt och Kronan samt Rustoch Rotehållare mgangne och ännu gällande hwarföre ock Utskottet, da allt, hwad uti klemori^r ofwan upräknadt blifwit, egentligen synes wara öfwenradelser af de ingangne Lomr-ickeieller gällande Författningar, hwaröfwer klagan i laga ordning hos Styrande Magten föras bör, icke anser något deraf fordra desi handläggning. kkemorialct innefattar härefter atskillige Försiag dels til afhjelpande af förenämnde olägenheter, dels til rättelse uti redan gällande sanik grunder för utfärdandet af nya Författningar i denna del af z6r Dm 8 Mars. af Allmänna Hushållningen/ hwilketUtstottet anser wara et amne/ som tilhör Lagstiftande Magten samt dest handläggning; och får således nu punÄswis uptaga de salunda gjorde förstager, samt för hwarr och et sitt utlåtande särskildt meddela. Herr Friherre inwck förestår: "i:o At alla de comraäksr, som wid de indelta Regementernes formerande bliswit afflurade emellan Kongl. N?aj:t och Kronan ä ena samt Rustoch Rotehallarne a andra sidan, matte aga bestånd, och at alla sedermera tilkomne Författningar, antingen endast i kraft af Styrande Magtens påbud, eller i anledning af Rustoch Rokehällarnes sa kallade friwilliga begifwande, matte til sin kraft och werkan uphäfwas."
Élementar-läroverken anvisade 9,000 R:dr årligen, äfvensom de lill arfvoden åt lärare i musik och sång samt i teckning vid samma läroverk beviljade 10 000 R:dr, jemväl för år räknadt, måtte, få under nästinstundande statsreglerings-period oförminskade utgå. Beträffande nu först den föreslagna tillökningen af lärarepersonalen vid omförrnälda läroverk, hafva Rikets Ständer, med afseende ä hvad derom blifvit anfördt, funnit en sådan tillökning af behofvet påkallad, utom hvad angår Luleå mindre besökta skola, för hvilken samma tillökning ansetts vara mindre angelägen, enär nämnda skola, hvilken, förut tvåklassig, genom Kongl. Brefvet den 4 September 1858 upptogs bland de på real-linien fullständiga Élementar-läroverken och följande vårtermin utvidgades lill tre-klassig, således ännu icke på långt när erhållit den utveckling, som åsyftats med skolans uppflytlning bland de fullständiga läroverken. Hvad Expeditions(J ts kotteis Förslag lil1 anderd. Skid frelse N:o 191. 161 Hvad äler angår beskaffenheten af de nja lärareplatserna, hafva Rikets Ständer, i eldighet med hvad uti härom särskildt gjorda framställningar blifvit antydt, ansett att icke allenast väsendtligen större gagn skulle af dessa befattningar vara att förvänta, om de blelve lektorater, utan äfven att sådant är af verkligt behof påkalladt, för att i någon män motverka de för reai-skolornas utbildning menliga följder, som kunna föranledas deraf alt, i anseende till de mindre goda ulsigterna lill befordran vid dessa läroverk, de dugligaste lärarne måste finna sig uppmanade alt företrädesvis söka anställning vid sådana läroverk, som äro pä båda linierna fullständiga.
Utan ali begära serskild pro pos. å beslutande af den åtgärd, jag anser vore riktigast, alt vid della tillfälle vidtaga, anhåller jag att i största möjliga korthet få, med den rätt hvarje ledamot eger i sådant hänseende, framställ min åsigt i ämnet. LagUtsles betänk, är nemi., enl. min tanke, så väl, hvad angår dess uttalade omdöme om Just.Ombudsims nitiska och förtjenstfulla embelsmanna-verksamhel, som oek hvad beträffar den anmärkn. ronde sättet för dess utöfning i ett upgifvet fall, som härvid blifvit framstäld, så fullkomligen uppå en rättvis pröfning af förhållanderne i ena och andra hänseendet grundad!, äfvensom till sina ordalag med ali den varsamhet och granlagenhet, ämnet kräfver, visligen affattadt, alt R. St. ega allt skäl i delta betänk, instämma. Mig synes alltså att betänk:s läggande till handlingarne, med godkännande af innehållet, vore, enär beslut om bifall lärer af de mera formkunniga anses, i formelt hänseende, mindre antagligt, den bästa och säkraste utväg vid behandlingen af detta ärende. På sådant sätt skulle R. o. Ad. och öfriga RiksSt-.n tydligast visa den belåtenhet de torde hafva fog att hysa öfver del betänk., dem nu är förelagdt. Jag fördöljer alltså icke min öfvertygelse, att Svenska Folkets ombud synts mig vara ej allenast LagUtsk. och Just.Ombudsm., men äfven sig sjelfva och nationen, ett sådant förklarande skyldige. Men som jag likväl erkänner, å andra sidan, värdet af Frih. Raahs framställning i detta ärende, afslår jag från allt yrkande ora Ståndets instämmande i min individuella åsigt, som jag icke desto mindre tror vara af pluraliteten delad; viljandes jag alltså icke motsätta mig den nyssnämnde värde ledamotens framslälde förslag till målets nu ifrågavar. behandling. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Jag anhåller således om bifall till Utsk:s förslag och kan icke se, hvartill en återremiss skall tjena. Det vore endast alt, som katten, gå omkring den heta gröten. Jag för min del finner sådant alldeles onödigt och af Utsk. oförtjent, sedan det framkommit med ett ganska antagligt och verkligen nyttigt förslag, som vittnar om en berömvärd upmärksamhet ä arbetsklassens behof och bästa, samt till motarbetande i sin mån af superiets olycksaliga öfvervälde. Hr Printzensköld, Carl: Jag hemställer till Gr. Sparre, såsom domare, om han funnit i vår lag något enda stadgande, hvilket icke i sin_ upställning är sådant, att, om man så vill, det kan blifva föremål för vrängningar, och om så icke är förhållandet med hvarje lag, emedan det är omöjligt, alt sammanställa en mängd ord så tydliga, att icke den, som vill dissekera dem, kan finna skäl alt kringgå lagen. Derföre säger domarereglorna ganska tydligt, ätt en domare skall se icke blott på ordalydelsen i lagen, utan äfven på dess anda och på hvad lagstiftarens mening verkligen varit. Om man nu upmärksamt genomläser denna redaktion, skall man tydligen finna lagstiftarens mening hafva varit, att den, som haft rättighet att utskänka bränvin, också är skyldig att hålla lagad mat åt den, som sådant äskar. Att tillägga orden ”åt den, sorn sådant äskar” anser jag, lika med Frih. Cederström, öfverflödigt och anser stadgandet icke vara otydligt för den, som detsamma vill förstå. Jag tillstyrker således, att Utsk:s förslag matte oförändradt antagas. Öfveriäggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter första mom. af förevar:de §, hvilket blifvit lemnadt utan anmärkn., uppå derom serskildt framställd propos., af R. o. Ad. bifölls. lii* Gr. o. Landtm, framställde sedermera, alt, i fråga om 2:dra morn., Gr. Sparre yrkat, att ordet ”varm” måtte utgå; Hr Stråle föreslagit, alt ordet ”alltid” måtte utgå; Hr Ceder - 40 Den 5 Augusti f. ra. schiöld, Rob.
Att slutligen Domslutets fattande medelst enkel pluralitet, såsom Motionairen, pag. 5j, föreslår, endast åsyftar möjligheten att ofta-: re kunna fälla den tilltalade, är så uppenbart, att det knappt behöfver anmärkas. — Ja, tyckes man höra Motionairen svara, det dr väl sanni; men det harju skett endast för att sd mycket bättre kunna freda dan enskille medborgarens ära och rykte, samt sd mycket säkrare skaffa den förolämpade hämnd pä Smädaren. Men när man besinnar, att då en rättegång förekomme, rörands enskilt smädelse, skulle minst tio vara af allmän beskaffenhet, och följder af magtägande Auctoriteters missnöje öfver kungörandet af dei ras ej sällan kanhända Riksförderfliga misstag , eller tilläfventyrs våldsamheter och inkräktningar på Folkets rättigheter; så synes det vara nå-; got för mycket egoistiskt att vilja minska Publi-i eistens värn emot de magtägandes förtryck, och derigenom försvaga den väsendlligastegarantiep Bil. till Consliiut. XJisk-.s Memorial N;o 51.1g vi ega för beslåndet af bela vårt conslilutioa nela samhällsskick, endast för att bereda sitt eget kära Jag ett något säkrare hopp o ra hämnd för en liden smädelse. Oell om för Öfrigt den ökade möjligheten att blifva fälld verkligen gjorde Författande mera försigtiga; så vore det likväl ganska osäkert, om just någon fördel derigenom tillskyndades den enek il te medborgaren, som råkat ådraga sigen Tidnings-skrifvares hat. Smaddsen skulle troligen likväl icke uteblifva , utan endast framställas litet finare och spefsfondigare, men just derigenom kunna blifva så mycket mer sårande, i samma nion man insåge omöjligheten att inför Domstol åtkomma dess upphofsman. —•
Prot, 3 Sami, 18:de Häftet. rfConslilutions-UltJwttels Memorial 2F;o 53* N:o 53L Änliora till| Exp. Utsi. dén n Nori Memorial till B or gare* Ståndet} angående 2 ne dess serskilda anmärkningar vid förslaget i Memorial N;o 3^, till än« äring af 22 Regerings-Formen Utom den, i Borgare-Ståndets Sier rem iss på Constitutions-Utskottets förslag lill ändring af 22 §. Regerings-Formen framställda, och i Memorial N:o 53, under denna dag, besvarade anmärkning, har Borgare-Ståndet ytterligare, såsom dess gemensamma tankar, förklarat 2:ne andra anmärkningar, nemligen: alt Utskottet icke gjort afseende å den väckta mo« lionen om målens handläggning hos Högsta Domstolen på Två Divisioner, samt att bördsoch slåndsskillnaden i Högsta Domstolens inrättning må upphörn Med anledning häraf får Conslitutions-Utskottet vördsamligen erinra om innehållet dels af 81 §. Regerings-Formen, enligt hvilken Constitutions-Utskottet eger rätt att hos Rikets Ständer föreslå de grundlagsändringar, som det anser nödiga, nyttiga och verkställbara, dels af följande 84 §., i öfverensstämmelse hvarmed Utskottet, då det icke funnit skäl att gilla och till Rikets Sländers, pröfning öfverlemna en motion om grundlagsändring, endast är skyldigt, att, sä framt författaren det yrkar, meddela honom sitt yttrande deröfver I betraktande häraf, och enär Constitutions-Utskoitet redan, på sätt äfven dess återremitterade Memorial antyder, afslagit de nu anmärkningsvis i Borgare-Ståndets Plenam återväckta motionerna, kan Utskottet ej, emot Grundlagens uttryckliga föreskrift, ofvanberörde anmärkningar till hufvudsaklig behandling upplaga. Stockholm den 8 .November x834- Co nät itu tian s-V t skottets Me mori al N;o 5%* 3 , % '] N:o 54.
Nu enär Konungens Rådgifvares ansvarighet utgjorde en af de största garantier, som ett lagbundet Styrelsesätt hade att erbjuda, ansåge motionären det vara en nödvändighetens fordran, att lagen om denna ansvarighet blefve på det omsorgsfulllaste granskad; och har han, i anledning häraf och under åberopande af de skäl, som blifvit utvecklade i Lag-Utskottets vid sista Riksdag, under N:ris 127 och 179, uti omförmälda ämne afgifne betänkande!), ”till granskning och godkännande” framställt det i sistnämnda Betänkande innefattade förslag till ansvarighetslag för Konungens Rådgifvare, med hemställan likväl, om icke den i 3 §. influtna mening, ”dock härunder icke begripne sådane i denna 60 §. ej omnämnde afgifler, hvilkas föremål äro inrättningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom båk-, bro-, färjoch andre afgifter af dylik be - 3 Lag-Utskottets Betänkande, N-o 18. skaffenhet,” borde, enligt fleres vid omförmälde Riksdag tillkännagifva åsigt, ur berörde § helt och hållet utgå. I anledning af detta memorial, i hvars hufvudsakliga syftning Herr Biskop Hallström instämt, har Utskottet tagit kännedom angående ofvanberörde betfinkanden och till granskning och godkännande framställda förslag, hvilket alltså måste beLraktas såsom en af Herr Prosten Såve, vid innevarande Riksdag, väckt motion om de förändringar, detsamma innefattar; och då Utskottet nu går alt utlåtande i ämnet afgifva, anser Utskottet ledande till ordning och redighet i framställning, alt serskildt för hvarje fall, deri förändring uti gällande ansvarighets-lagen blifvit ifrågasatt, omedelbart i sammanhang med redogörelsen derför uttala sitt omdöme. Den af åsyftade förändringarne, som först påkallar uppmärksamhet, har till föremål att, i afseende på benämningen af Konungens Rådgifvare, bringa ansvarighets-lagen till öfverensstämmelse med Rikets Grundlagar; och skulle, i enlighet med förslaget, dels ansvarighels-lagens rubrik erhålla denna lydelse:
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att Frih. Raab yrkat att, i st. f. Utsk:s förslag, måtte antagas den i hans reservation föreslagna sålydaude redaktion: "A landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbuden på eller invid det ställe, der auktion, marknad eller mönstring med beväringsmanskap hålles eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samlad är”. "Vid annan mönstring, upbördsstämma, mantalsskrifning, ting eller annan till folksamling föranledande förrättning, må ej bränvin försäljas annorlunda än vid måltider åt spisande gäster”; hvartill Hr Braunerhjelm, med hvilken Frih. Raab förenat sig, föreslagit tillägg af ett nytt mom. af följande lydelse: ”Ej må någon å landsbygden fara med bränvin från by till by, eller från gård till gård, att dermed köpslaga”. Propos. till bifall ä Utsk:s förslag blef härefter framställd, men besvarad med Nej, hvarpå R. o. Ad. godkände Frih. Raabs förslag jemte Hr Braunerhjelms tillägg. § 25. Bifölls. Den !) Augusti e. m. 167 Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer om icke 26:le §:s föredragning kunde upskjulas, intilldess den 35:te är afgjord, emedan det torde vara nödigt alt först bestämma hvad med bränvin menas, innan förbud mot dess försäljning stadgas. IJppä Hr Gr. o. Län dim: s i ani. häraf framstälda propos. beslöts att med pröfningen af §:n 2<i skulle anstå lills R. o. Ad. i fråga om § 35 fattat sitt beslut. §§ 27, 28, 29 och 30. Biföllos. § 31. Hr Braunerhjelm: Uti denna § stadgas, att för bränvin, som blifvit vid utskänkning utborgadt, får icke betalning utsökas.
Styrelsen föranläts häraf, att vid fängelser, der annan tillräcklig sysselsättning för fångarne saknades, låta tillverka hela det betydliga qvantum väfnader, som för fångvårdens eget behof erfordras, hvarvid det blef nödigt, att med spånad och andra till denna tillverkning hörande delar sysselsätta liera hundra äldre, till en stor del mindre arbetsföre, manspersoner, som förr ägde vana vid endast gröfre utarbeten, och som, dömde på viss tid, ofta bortgingo från fängelset kort efter det de hunnit förvärfva sig nödig färdighet i ett för dem nytt och motbjudande arbetsslag, samt hvilkas ståndpunkt i sedligt hänseende påkallade en ytterst noggrann tillsyn å vården af dem anförtrodda materialier. Att uppgöra en bestämd tariff, enligt hvilken fången skulle återlemna en viss vigt af det råämne, han emottagit, lät sig ej göra, med iakttagande på en gång af Kronans fördel och rättvisa mot fången, ty erfarenheten bade visat, att den afgång i vigt, som, till exempel, vid ett skeppund harn - — 300 — pas förvandlande till buldan, iigde rum vid hvarje särskild procedur, såsom häckling, spillning och så vidare, var ganska olika. Styrelsen valde derföre den utväg, att, i öfverensstämmelse med det sätt, som vid enskiltés fabriker är vanligt, för så vidt de' för ett fän gelse egna förhållanden sådant medgåfve, låta tillse, att den produkt, som verkligen kunde åstadkommas, blefve för Kronans räkning tillvaratagen; och vid betraktande af den behållning af omkring 70,000 R:dr banko, fångarnes arbeten i allmänhet under de sednare åren lemnatj torde det sätt, hvarpå Styrelsen sökt ordna dessa arbeten icke befinnas vara ofördelaktigt.
Södermanlands, Östergöthlands, Gottlands, Skaraborgs, Jönköpings, Blekinge, Christianstads och Malmöhus län, försäljning af Kronans ifrågavar. egendomar blifvit i anderd, afstyrkt, såsom snarare ledande till skada än fördel för Kronan, enär, troligen icke kunde genom försäljning påräknas lika stor årlig inkomst i grundräntor, som nu erhölles i arrenden, hvilka rättade sig efter tidsförhållandet och förmodades stiga i bredd med jord-och varuvärdet; men alt E. K. M:s Bef:h:de i de öfriga g länen deremot, dels på grund af åberopad erfarenhet om den vanhäfd och försämring, som med åtskilliga utarrenderade egendomar ägt runi, dels af de förluster, sorn uppkomma, än af arrendatorer och löftesmäns obestånd , än af den mer och mer tilltagande svårigheten inom vissa landsorter, att, utan betydlig nedsättning i hittills utgjorda arrende-inkomster, finna redbara arrendatorer till egendomarnes bruk och skötsel, ansett nu var. arrende-sysleme både olämpligt och skadligt, samt att derföre skatte-försäljning skulle leda till största fördel för Staten, både nu och i framtiden, ej mindre i afseende på egendomarnes förbättrade bruk och skötsel, sedan de kommit i enskild ägo och besittning, än genom en högre inkomst i grundskatt, jemte ränta af blifvande skatte-köpeskilling, än en arrendator möjligen kunde finna sin räkning vid att under en inskränkt besinningstid i årlig afgift erlägga, utan utsigt till sina efterkommandes skadeslöshållande för nedlagda förbättringar. Ilos sistnämnda om sjelfva principen ense 9 läne-styrelser hafva olika meningar gjort sig gällande, huru långt den af dem i allmänhet hyllade skatteförsäljnings-åtgärden borde sig sträcka, i så målto, att försäljning blifvit tillstyrkt för Upsala län, af de i länet varande Ulltuna, Ryda och Elfkarleby kungsgårdar; för Stockholms län, af Sköldnora, Stora Benhamra och Rådmansö kungsgårdar, Mällösa hofstalläng samt åtskilliga mindre, å särskild förteckning upptagna hemman och jordlägenheter, jemte alla i länet varande, föga betydliga fisken; 4 11. 4» 3i4 Den 18 Mars e. m. för Hallands
Jag nödgades således hjelpa mig min peruk förutan, och kammade mina hårstrån så godt jag kunde uppåt, men hjessan var och blef kal; och så utseende, med skrapad näsa till på köpet, måste jag låta mig nöja, begifvande mig öfver borggården till stora förstun, der jag lät anmäla mig. Att jag aldrig varit hvad man kallar blyg, åtminstone att den svagheten ej vidlådat mina skrifter alltsedan jag blef ledamot af Alarmförbundet, känner du; således torde du väl tro att jag med fullt courage presenterade mig för Grefvinnan och den grefliga familjen: – men upprigtigt sagdt förhöll det sig ej alldeles så, ty vid mitt inträde i stora förmaket, der Enkefru Generalinnan, Grefvinnan m. m. satt i en soffa i hvit morgonklädning, omgifven af sina döttrar, deras Gouvernant, en slägtinge med åtskilliga Ordensbandstumpar knutna i knapphålet af en gentil morgonrock, och ändtligen unga Grefven med en ond och missnöjd uppsyn, alla, som jag tyckte, riktande sina blickar åt min hjessa, var det lika som en liten blyghet öfverfallit mig; likväl tog jag min stolta auctorsmine uppå, och närmade mig så reslig som möjligt till Grefvinnan för att kyssa hennes hand. – Jag inser nog mitt fel häri, ty en slik sak lär väl icke hafva anstått mig utan Furstlig fullmakt, och i alla fall kanske icke i min subordinerande ställning, – men förlusten af peruken konfunderade mig; också tillät Grefvinnan ej heller någon handkyssning, likväl undandrog hon sin hand med så mycken skicklighet, att jag det oaktadt ej skolat bli förlägen om jag ej observerat Guvernantens grinlöje, hvilket äfven kom Grefvinnan att mot sin vilja dra på mun, dock återtog hon genast sin värdiga mine och hjelpte mig åter genom ett artigt tilltal, så att jag snart ånyo kom i fattning.
Finér yppade ba lans; - 12:o angående anslag af medel för nybyggande af ett Landshöfdioge-residens i Christianstad; ' ~ ■ 13:o angående pension för Krigs-rådet S. G. Ehrenstam$ enka, (karlotta Gripens tjerna; 14:o angående statens medverkan för anläggandet af jernvägar i landet; l5:o angående liqviderandet af ackords-amorteringen vid Landshöfdinge-tjensten i Kalmar län; och 16:o angående understöd till Hospitals-fonden. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Kongl. Maj:ts, till Rikets Ständer aflåtna, nådiga proposition, angående upphörande af den åtskilliga hemman åliggande skyldighet att utgöra dagsverken in natura till kungsgårdar och andra kronolägenheter, jemte ett af Kontrakts-prosten Quiding denne dag i ämnet afgifvet yttrande. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Kongl. Maj:ts nådiga skrivelser: l:o i anledning af väckt fråga om inbetalning till Rikets Ständers Riksgälds-kontor af en emot köpeskillingen för f. d. Hofbageri-egendomen i Stockholm svarande summa af myntverkets tillgångar; och 2:o angående folkskolelärares pensionering. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Majis nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, med öfverlemnande af det utaf särskilde kommitterade afgifna underdåniga betänkande och förslag, i fråga om ordnande af kredit-väsendet och låne-anslalt.erna i riket. Remitterades till Banko-Utskottet. S. D. Föredrogs ånyo Kongl. Majis nådiga proposition till Rikets Ständer angående den så kallade kurhus-afgiften. Remitterades till Bevillnings-Utskottet. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Kongl. Majis nådiga skrifvelse till Rikets Ständer om förordnande af en Stadsråds-ledamot i afseende på handläggningen af vissa i riksdags-ordningens 36 och 42 §§ omförmälda riksdags-ärenden.
Träder aktie-bolag i verksamhet utan att hafva erhållit sådan stadfästelse, som i § 1 sägs; staude hvar som emedlertid å det bolags vägnar förbindelse ingår derför i personlig ansvarighet till fordringsegaren, såsom för annan sin förbindelse, efter allmän lag. § 14- Om bolag, hvilka bedrifva bankrörelse med egna tryckta eller graverade förbindelser, stadgas serskildt. § 15. Denna lag skall vara till efterlefnad gällande från och med den l.sta Januari 1849. Den afser icke rättsförhållanden, som derförinnan • uppkommit. Rikets Ständer hafva, vid pröfning af detta ärende, lika med E. K. M., ansett en lag för omförmälda bolag vara af behofvet högt påkallad; och då Rikets Ständer funnit det af E K. M. framlagda nådiga förslag innefatta ej allenast de allmänna föreskrifter, som i förevarande hänseende synas böra af lagstiftaren meddelas, än äfven, så vidt ske kan, tillfyllestgörande kontroller mot de missbruk och vådor, hvilka man af ifrågaställda föreningar befarat, utan att lägga hinder i vägen för desammas uppkomst och verksamhet, hafva Rikets Ständer till E. K. M:ts högstberörde nådiga proposition lemnat bifall Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skri/velsej N.-o i34> 243 Hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 13 Juli 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Juli 1848. Preste-ståndet den 22 Borgare-ståndet den a5 Bonde-ståndet den 25 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl. Majus nådiga förslag till ny riksdags-ordning m. m. (Konst.-Utsk. Mern., N:o 12.) S. A. K. Medelst nådig skrifvelse den 1 sisth Maj har E. K.