Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riddarhus-ordningen upställer något mera inskränkande vilkor för utöfningen af denna dyrbara Utlaga tilt Höglofl. Ridd. o. Adelns Prof. vid Riksdagen 1S57. 1 Ri d d a rh n s-U t s k o 11 e 19 Utlåtande N:o B. rätt, än som vore af nöden då densamma vore beroende af valmännens förtroende. Utskottet har ur dessa grunder icke funnit skäl understödja Herr Friherre Stael von Holsteins ofvanberörde motion. Stockholm den i6 Januari 1857. H:<> a. Utlåtande öfve)' Friherre A. C. Raabs motion om en lämpligare plats i Riddarhus-Salen för tidningsreferenter än den ä läktaren dem anvista. Hörsamt Memorial. Hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln har Friherre Raab, Adam Christian, väckt motion om beredande af en lämpligare plats för tidningsreferenter, än den som nu är dom å Riddarhus-salcns läktare uplåten, hvilken motion jemte de i anledning deraf afgifne yttranden, medelst protokolls-utdrag den 10 sistlidne December, är vorden till Riddarhus-Utskottet remitterad. Af den i ämnet förda diskussion har Utskottet inhemtat, att den ifrågavarande motionen blifvit på anförda skäl afstyrkt af Friherre Cederström, Rudolf, Grefve Mörner, Carl och Herr Printzensköld, Carl, hvaremot Herr Ribbing, Arwid, tillstyrkt densamma, äfvensom motionären närmare utvecklat grunderna derför. Utskottet har tagit, hvad sålunda förekommit i öfvervägande och deraf funnit, dels att motionen hemtar sin egentliga anledning från det förhållande att Ridderskapet och Adelns förhandlingar esomoftast blifva felaktigt och oriktigt uti allmänna tidningar refererade, dels alt motionären förmenat orsaken härtill böra sökas i den omständigheten, att tidningsreferenterna icke kunna från läktaren höra hvad som nere i salen talas.
Vid behandlingen af detta vigtiga ärende, hafva Rikets Ständer egnat en noggrann pröfning åt dfen frågan, huruvida ett förbudseller skyddstullsystéme borde företrädesvis antagas? hvarvid Rikets Ständer funnit: alt de förhållanden, sorn föranledt E. K. M. att, fastän Rikets Ständer vid 1823 års samt 1829—i83o årens Riksdagar antagit principen af ett friare tullsysteme, likväl vid Tull-Taxornes utfärdande bibehålla förbud emot införsel af vissa varuarliklar, icke sedan sista Riksdag undergått sådan förändring, att alia förbud nu skulle kunna lossas, utan ett högst menligt inflytande på vissa näringar i landet; att i ett land med Sveriges vidsträckta kuster, der en noggrann och tillförlitlig control möter nästan oöfvervinneliga hinder, man icke kan med säkerhet antaga, att tullafgifter ensamt förmå gifva nödigt skydd åt alla varuarliklar af den inhemska industrien, samt att den, såsom följd af förbud, befarade olägenhet af lurendrägeri ofelbart bör kunna lättare förekommas, än tullförsnillning, hvilket ock sannolikt förorsakat, att i flere länder, oaktadt näringar och konstflit der hunnit en vida högre grad af utveckling än i Sverige, och i hvilka länder finnes en både bättre lönad och talrikare tullbevakningspersonal, förbud emot införsel af flere varuarliklar likväl ännu fortfar; och hafva Rikets Ständer alltså funnit nödigt, alt förbud bör i vissa fall bibehållas; i följd hvaraf Rikets Ständer, såsom hufvudgi under för tullbeviliningens bestämmande, för deras del antagit: 1:0 att, med erkännande af E. K. M:s rätt, i afseende på förhuds utfärdande och upphäfvande emot inoch utförsel af varor, så väl som af de E. IVL K. tillkommande rättigheter, i afseende på tractaters afslutande nied främmande magter, alla varuartiklar, hvarmed i Sverige hindel kan drifvas, böra i Tull-Taxan med derföre utsatt tull intagas; dock kommer i de fall der Rikets Ständer beslutat, att förbud bör ega rum, detta förbud att för sådana varuartiklar i förslaget utsättas; 2:0 att alla råämnen, hvarå erforderlig tillgång inom landet saknas, och hvilka äro föremål för inhemsk förädling, må införas emot låg lullafgift; 3:o att sådana råämnen, som äro föremål för landets egen produetion, beläggas med en, relativt till de i föregående punkter omnämnde råämnen, högre införseltull; 4;o att alla naturoch konstprodueter, som ej kunna innom landet åstadkommas,
— Jag fick er biljett, sade hon med ett älskvärdt småleende, som om hon talat om ett kärleksbref. Men jag kan inte betala er ännu, det är alldeles omöjligt. — Det hoppades jag. — Fru Mazère lofvade alldeles säkert, att det inte skulle gå en dag öfver den 1 Juli, och nu ha vi redan den 20 November. Grosshandlaren sade just häromdagen, då jag råkade honom, att han var mycket belåten med kappan, isynnerhet öfver att den ännu alltjämt var lika modern. Han vet väl inte, att vi fullkomligt sytt om den i år. Det var ingen liten ändring — den går till — Det hör inte hit, svarade fru Mazère hastigt, men jag kan inte nu göra en så stor afbetalning som den, ni begär. Pengarna, som jag afsett till kappan, måste jag använda till något annat, alldeles nödvändigt. Jag kan möjligtvis lemna sjutiofem kronor på sin höjd. — Det kan jag icke nöja mig med. Fru Mazère minns ju vår öfverenskommelse. Det var inte tal om någon afbetalning den här gången. Jag skulle få hela den resterande summan. Hade jag den inte till 1 Juli i år, så hade jag rättighet att skicka räkningen upp till kontoret, och nu är det ytterligare fyra månader sedan dess. Fru Mazère kan inte anse mig obillig — det vill jag inte vara mot en så gammal kund — men jag kan inte låta det gå längre. — Vänta bara tills i dag åtta dagar! Jag skall alldeles säkert arrangera det till dess. Jag ber er så väl, herr Klen, ni får inte neka mig. — Hon hade vädjande lagt sin lilla behandskade hand på hans arm och tårarne stodo henne i ögonen. Herr Klen var visserligen en man utan nerver, det säger sig själft, efter som han förestod ett kappmagasin, men fru Mazère kunde göra den starkaste man vek. Det dröjde emellertid ett ögonblick, under hvilket han synbarligen eftertänkte alla chancerna, innan han svarade: — Nå, i dag åtta dagar, men det är den sista fristen. Fru Mazère får skaffa utväg till dess på ett eller annat sätt. — Hans ton var ej hotande, snarare förtroligt impertinent. Men mot dylikt var Clara härdad. Hon drog en lättnadens suck och reste sig upp från soffan.
Den 18 Maji aflemnades till Fullmägtige en Pro Memoria af Professoren Gjörivell, en-< ligt hvilken kostnaden för den återstående obebyggda och oinredda delen af öfre våningen ä Banco-Archi v huset förmodades uppgå till circa 10,000 R:dr Banco, hvarifrån likväl borde afdragas värdet af inköpte och i behåll varande inaterialier; men deremof voro inga oförutsedde tillfälligheter, såsom inläggande af nya golfbjelkar, gipspaneler och taks förnyande, m. m., i denna Calcul inberäknade, hvilka omständigheter dock förmäldes hafva i sin nian ökat kostnaden för den redan verkställde byggnaden. Till-Rikets Ständers Revisorer af år i8?Q aflemnades af Revisions-Commissarien följande redovisning öfver byggnads-arbetet; ,5Rep,avationerne, påbörjade år 1816, hafva de påföljande åren blifvit fullföljde i den. mån hybyggnaden inedgifvit, samt Contolrets till Rikets Ständers Herrar Revisorer och Högh Banco-Utskottet år 1817 afgifne Berättelser omförmäla. — Sedermera har fortsättningen deraf varit sådan, att år 1818 inlades nytt brädgolf uti sex särskilde källare under magasinshuset. I rnedlersta källaren under stora huset vid södra Bancogränden lagades och kilades hvalfvet, ny nedgångstrappa gjordes, brädgolf inlades och källaren apterades till inrymmande af gamla skillings-sedlar; i norra Banco-Utskottets Betänkande/!, granden omlades rännstenen och planen, icke allenast utmed stora huset, utan ock vid Ma* gazinshuset åt torgsidan samt en del af gränden.’’ ”Av 1819 omlades plan och rännstenen, i sodra gränden jemte planen ät Skeppsbron, sandstens - planerne och vattuiedningarne vid uppfordrings-verket, golfvet deromkring tillika ined fdrstufvans väggar och golf reparerades.” ”Ny ingångstrappa till stora huset anlades i stället för den gamla, sorn var nedsjunken och pä flere ställen söndrig.
Sigrid vände sig till honom och bad med låg röst i de mest bevekliga ord, det han ville antingen sjelf ge henne tillstånd att ur slottet föra en svårt sårad, eller om han ej kunde tillåta detta, att han då ville utverka det hon finge gå in till hertigen för att bedja honom sjelf derom. Med ett vänligt ögonkast på den unga bedjerskan, svarade den gamle krigarn: ”Hans Furstliga nåde har förbjudit att bortföra någon sårad officer. Man vet ännu icke hvad han öfver dem besluter. Alltså, vore han än eder fästman, såsom det synes mig, så kan nu härvid intet göras. Och hvad angår att få bönfalla härom hos fursten sjelf, så torde det föga hjelpa. Icke heller vågar jag bedja om att få införa eder. Hans Furstliga nåde hör visst en och hvar af trogne svenske män och qvinnor, som hos honom vilja söka rättvisa, men vill icke besväras af husets folk och deras böner och klagomål, ty de hafva icke gjort sig sådan nåd värdiga. Gå derföre bort, unga flicka, icke hörer hertigen eder.” ”Ack, hvad har väl jag stackars, unga barn, gjort emot Hans Fursteliga nåde? Haf dock barmhertighet med mig. Kanske har ni sjelf en ung dotter. Ack, hon ber med mig till edert hjerta. Den gamle krigarn strök sig om sitt gråa skägg. Han blef varm vid tanken på hus och hem. ”Nå, så stå nu då der vid dörren och vänta så länge. Hans nåde går rättnu härigenom. Försök då om ni kan få honom att höra eder.” Vänta, hon måste vänta! Och hon kände med ångest hvad Enevald led för hvarje ögonblick och huru möjligen hans lif berodde af snar hjelp. Hon tyckte sig känna, huru de smärtor som anföllo honom, skuro genom henne sjelf i hvarje ögonblick. Men hon måste dock vänta, någon annan utväg ägde hon ej. Hon måste ju, tillochmed, anse för en lycka att henne tilläts att vänta; och dock blef denna väntan henne för hvarje ögonblick mera olidlig. Tjenaren hade emellertid slagit öl i bägaren, och infört den i de inre rummen.
Man skrattar hjärtligt åt de bullrande, tokroliga scenerna, åt de drastiska typerna från cowboyso c h och grufdistrikten, åt de bjärt färglagda karrikatyrerna af amerikanskt valo c h parlamentslif. Man får äfven en lagom dosis romantik till lifs, en liten kärlekssaga, utmynnande i en lycklig förlofning. Ungdom och kvinnlig fägring, sprittande muntra och graciösa Texasdanser, lustiga visor på melodier af det lättfattliga slag, som hvisslas utantill af hela » hyllan», omedelbart s o m ridån gått ned för sista akten. En äkta amerikansk sommarläskedryck för den väntade rötmånadsvärmen! Uppsättningen af allt lof värd, o c h af den långa personlistan göra samtliga sitt bästa. H r Eliason är synnerligen präktig i titelrollen, fröken Magnusson desslikes som hans » oförfalskade » äkta hälft. Fru Ranft s o m deras dotter Bossy tar sig helt enkelt strålande ut, lika mycket i sin skepnad af otämd prärieamazon s o m såsom grande dame i Washingtons salonger. H r Loven gör den ogenerade privatsekreteraren i mr .Tacks tjänst m e d » dyrbar » tvärsäkerhet. V i ha ej plats att räkna upp alla, men framhålla fröknarna Rustan o c h Andersson, hrr J. Hagman, J. Sandberg o c h Z. Zaciirisson s o m hvar på sitt vis förträffliga i sina uppgiftet-. Summa summarum: en lång serie fullsatta salonger med muntert lif på Djurgårdsteatern under de närmaste v e c k o r n a! * &amp; * Ett räknetal. (Forts. o. slut fr. föreg. n:r.) Tänk, o m något händt? » tänkte h o n. Hvar voro hans tankar m å n n e? D e t s o m allt annat! » M e n skulle det förslå — skulle balansen. Skiss för Idun t? » Sofver d u? » M Vilma Lindhé. Hon såg redan på afstånd huset de bebodde. fullgod. Pris kr. Hur blek han var! Räkneläran! ligen. » Vid " ws " * befunnen „ i.
Således anser jag att någon våda uti att sätta priset till 6 R:dr 32 sk. b:ko icke i afseende på de befarade bristerna förefinnes. Deremot anser jag det vådligt att bibehålla spanmålspriset vid det låga belopp hvartill det nu blifvit beräknadt, enär deraf ovilkorligen skulle följa att vi till nästa Riksdag skulle hafva samlat betydliga öfverskotter äfven på denna artikel. Dessa öfverskotter samlas icke på annat sätt, än att de skattdragande verkligen betala ut mera än hvad som för behofvens fyllande är nödigt. Huruvida en sådan hushållning är riktig lemnar jag derhän. Jag tror det icke; jag tror att förmågan att hära skatter blir större hos folket när det icke tages mera än som det behöfves, då det äfven är gifvet, att bevillningen kommer att ökas i förhållande efter som de ordinarie inkomsterna förslå. Gr. von Platen har redan redogjort derför, att de ordinarie Statsinkomsterna hafva under loppet af de sednare åren lemnat ett betydligt öfverskott. De extra inkomsterna hafva lemnat ännu större öfverskott. Summan deraf upgår ända till 1,193,000 R:dr b:ko pr år. En värd talare half sagt, alt om man sätter priset så högt som här är föreslagit och om något år skulle upkomma brist i Statsinkomsterna, så skulle Slats-kont. få tillsätta derpå. Jag vågar tro, att förhållandet icke är sådant, utan att Riksg:s-kont. är skyldigt att fylla nämnde brist. Om det skulle vara att förmoda att verkligen en sådan brist skulle upkomma, så verkar det således icke det ringaste på de utgifter Stats-kont. har att bestrida, hvilka likväl blifva bestridda i alla fall. Här har af Hr von Troil blifvit anfördt såsom ett skäl att icke beräkna denna spanmål så högt att förslags-anslagen icke blifvit nptagna till sina fulla belopp och att det blir brister uti dem, hvilka skola fyllas. Förhållandet med förslags-anslagen är likväl numera det att de i allmänhet räcka till, och de brister, som upstått på dem, äro ganska obetydliga. Således tror jag icke att man för den kommande
Då de nu framkastade några sarkasmer, för hvilka Alexis eller Albert var föremål, så blefvo de ej tillrättavisade af Nanna eller Celestine, och öfverstinnan gaf dem till och med ett lätt bifall. Stellan och Jernkrona funno sig af denna anledning rätt roade, och då Albert och Alexis slutligen kommo in, för att dricka thé, tycktes munterheten vara allmän. Efter théet reste Stellan och Jernkrona, och medtogo den lilla rest af trefnad, som ännu på Sätraholm fanns qvar. Nu var tilltillståndet ohjelpligt, och man såg ej annat än döden. Emedlertid hade nu Albert och Alexis stiftat fred och slutat offoch defensiv-allians, sedan de funnit en gemensam fiende. De yppade för hvarandra deras hjertans verkliga tillstånd; Alexis förtröt den lilla otrohet han begått emot sin gamla inklination, i det att han ett ögonblick låtit sig intagas af Nannas behag, och Albert kom under fund med, att det icke fanns en enda qvinna på hela jorden, som man kunde lita på, och att det derföre vore klokast att behålla sitt hjerta för sig sjelf. De beslöto att bryta upp om ett par dagar, och trodde öfverstens så mycket heldre vilja godkänna deras förändringar för afresan, som de förmärkt att patronaget sjelft tycktes söka någon anledning för att förkorta terminen för deras vistande på Sätraholm. Walborgsmessaftonen kom. De unga, ljusgröna löfven tittade med små serafhufvuden fram ur knopparne, åkrar och ängar pryddes af en späd grönska, och luften andades ljum på kinderna. Nanna och Celestine hade tagit sina arbeten, och satt sig ute i bersån. Under det de sutto der, tysta och obemärkta, kommo Albert och Alexis arm i arm nedför trädgårdsgången, och talade högt, emedan de ej anade att någon hörde dem. – «Men,» sade Alexis, «du borde väl ändå, innan vi resa, achevera Cecilia. Det ser så besynnerligt ut att hafva börjat, och så låta arbetet bli ofulländadt. Den som är aldrig så litet skarpsynt, skall nog upptäcka rätta orsaken, och då skall man ju naturligtvis blott skratta på din bekostnad.»
Väl hafva motiouer vid denna riksdag blifvit väckte, som visa att detsamma har anhängare; man liar yrkat införandet af ämnesliisuiiig i de skolor, der tre lärare finnas; man har vidare föreslagit, att skollärare mätte åläggas att vid Den 25 Augusti. 479 någon allmän undervisniningsanstalt taga kännedom om systemets grunder oell tillämpning; men härmed är ej nog, om man snart vill komma till målet. Härför finnes endast ett hufvudsakligen verkande medel; systemet bör blifva kändt af hela Svenska allmänheten, således ej blott i Stockholm, utan äfven i landsorten. Hetta kan ej ske på annat sätt, än att en skola finnes, dil hvilken som helst allägset boende familjefader kan sända sina barn, eller förmyndare sin pupill till värd, sä i hänseende till undervisning, som hvad i öfrigt lill uppfostran och materiel värd hörer. En dylik skola finnes för närvar, inrättad af det s. k. Hi Ilska skolbolaget å Barnängen. Denna skola stiftades år 1829 förmedelst en aclieleckning af 70,500 r:dr leeo ; och ehuru det frän början beräknade capital af 100,000 r:dr ej blef fulltecknadt, öppnades dock skolan 1830 ä Barnängen, der för närvar, kunna emmottagas 120 elever, hvilket antal äfven, med utvidgade tillgångar, kan ökas till 150. Inrättningen har likväl ännu icke inbringat ej eller lärer den komma att inbringa inkomst eller utdelning till actieägarnc. Deremot hafva ulgiflerne, hufvudsakligen för aflöning till flere lärare samt underhåll jemte nödiga tillbyggnader vid den skolan tillhörande större fastigheten, ökats lill den grad, att, vid betraktande af de ingalunda deremot svarande inkomsterne, tvekan uppstått ronde skolans fortfarande bestånd och verksamhet.
— Wi hafwa häri ej gjort mera än hwad wära förfäders exempel rfrän urminnes tider vh föreskris» wik. Mä hända att wi gjort mindre; tp hwilken i» bland oh har, säsom en ben irsta, upoffrat st na arfwe-gods och pä egna barns bekostnad deraf gjort Riket en gäfwa. Sjelfwa denna gäfwa, de (-ustLviemffe Arfwcgvdsen, ingär till en del i de byten, hivar, vm nu är fräga: Hwad rätt äga wi wäl, att emot gifwarens föreskrift deraf nägvt bortskänka: Hwad we> derlag wilje wi derföre bjuda ät Riket, dä wi ej äge deremot swarande fordringar; dä wi ej mägta förbinda hemmawarande Medbrödcr att göra Riket ett offer af stna? — Ja» läge än upoffringen hel och odelad j tvär förmäga, hwad tack, hwad heder, hwad tilfredSställelse lofwar oh wäl deh utöfning? äro ej skulderna z bytrswägen större, än be undcrdänig§ fordringarna? Skall ej beloppet af de förra säsom outredt, utropas säsom wida större än det werkeligcn är; och en handling, den wi till äfwcntyrS ansett för ädel och segen» nyttig, bedömmas af allmänheten säsom föranledd af rnflildta interehen? Man citerar 1751 ärs Författning dä alla före i6§o jngängue byten uphäfdes, utan estcrfrägan Den 19 September. 701 hwilkcn derwid wann eller tappade. Men de bpteir som nu äro i fräga, hafwa en hel annan beskaffenhet än de förra. Alla byken för är l68c> bewiljades utan Revers för Kronans skadcslöshällandc.
Ståthållare-embetet medgifver dock, alt synnerligt afseende blifvit fästadt att erhålla utmärkt goda varor, och att som vilkor föreskrifvits, att endast sådana finge lefvereras, förvissadt, såsom Ståthållare-embetet är, att det mera öfverensstämmer med Eders Kongl. Maj:ts nådiga vilja, att det fattiga, alltid på tarflig kost lefvande, arbetsfolket blifvit försedt med god föda, än att på t. ex. 4£ tunnor eller 18 fjerdingar sill, tillsammans åt alla pa året, en eller annan skilling för medelmåttig vara kunnat besparas, helst större besparing, då sillen betaides med 5 R:dr banko fjerdingen, icke kunnat ifrågakomma, enär, enligt underdånigst vidfogade behöriga intyg, minutpriset på sill under berörde år uppgått till 7.} R.dr r:gs fjerdingen, eller 30 R:dr tunnan Svenskt mål, och partipriset för en tunna, Norskt mal, innehållande 3 fjerdingar Svenskt, 22 R:dr, som således för hvarje Svensk fjerding gör 7 R:dr 16 sk. och för Svensk tunna 29 R:dr 16 sk. r:gs eller 19 Rulr 26 sk. 8 rst. banko. Hvad åter beträffar afyttradt hö till 3, 4 ä 5 sk. banko L®, så har detsamma, som för det mesta i stack upplagdt, deri det öfre och undre ofta befinnes mindre godt, bestått af sidvalls, starr, strandsvings och andra sämre slag, samt andra skördens afkastning blifvit såld å offentlig auktion till den mestbjudande och således icke kunnat till högre pris Kungsgården afhändas. Vid betraktande deraf, att samma år, — 324 — tlå det sämre höet såldes till 3, 4 ä 5 sk. LTfr, gällande markegångspriset för Stockholms län var 6 sk. 8 rst.
Förslag mot 7 procents renta till 2,000,000, Alla dessa medel skola likaledes i Discont-, rörelsen användas i den mån som de inkammat Fond till den utgift i rentor, som deraf blifver en följd, skall genom disconteringen vinnas; och bör Calculen i detta fall så uppgöras, att dessutom Admiuistrations-kostnaden blifver betalt, men ingen vidare vinst deraf påräknas, utan i stället renfan på Utlåningarna, efter vissa reglor nedsättas, och framst för jordbrukets understöd. Utom hvad härigenom kan vinnas till myntets bringande i rörelsen, föreslås ytterligare att iliksgälds-Contoret upplåtes en extra Låne-rättighet i Banken, nemligen efter hand inom 1816 års slut af 2,000,000 E:d mot stadgad lag renta, att i Discontväg vara tillgänglig, i den mån Bankens indragning af sedlar kunde göra det nödj J002 Den 20 Juni. nödvändigt,' samt de föreslagna särskildta Inrättningarne icke skalle blifva af paräknad följd. Denna extra Discont-rätt skalle vid an ytterligare behof kunna okas ar 1818 med 1,000,000 R:d, hvarigenom Sedelstocken, inbegripet det biträde som här nedan vidare föresläs, kan balanceras oförändrad imellan denna och näsipäföljande Riksdag till sitt nuvarande belopp, på sätt, som det för den allmänna rörelsen, under loppet af tiden, |ig nyttigas^ visar, och hvarföre jag också anser nödigt att flankens och Riksgälds Contoirets Rullmjigtige till öfverläggning sammanträda och. afgöra frågan örn den 3:dje millionens bringande i rörelsen Man torde fråga, hvarföre Staten skulle göra dessa
Enär ett ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande Handlingar uppläsas, så framt någon Ståndets Ledamot sådant åstundar. Ej må något mål till slutligt afgörande företagas förr, än Landtmarskalk eller Talman först inhemta!, huruvida Ståndet anser öfverläggningen fulländad, hvarefter Propositionen justerad framställes. Besvaras Propositionen med Ja, må väl erinringar dervid i tjenliga ordalag göras, men ingen försöka att heslutet genom ny öfverläggning upprifva. Besvaras Propositionen med Ja, blandadt med några Nej, eller tvärtom, och de, sorn öfverröstade äro, ej begära votering, läte de, om dem så godt synes, sin särskilda mening i Protokollet anteckna; kunnande sådant dem ej i något fall förvägras. Begäres af en eller flera votering och han eller de ej vilja derifrån afstå, då skall voteringsproposition, jemte tydlig contra-proposition, genast författas, justeras och. anslås, samt voteringen straxt derefter för sig gä; och må proposition ej göras, om det voteras skall, ej eller något Stift, Stad eller Län, och sådan orts angelägenheter beträffar. (§. 52 uti nu gällande Riksdagsordning skulle utgå.) §. 45. När ett ämne slutligen skall afgöras, böra afla dertill hörande handlingar uppläsas, så framt någon ledamot sådant åstundar. Ej må något mål till slutligt afgörande företagas Itirr, än Landtmarskalk eller Talman först inhemtal, huruvida Ståndet eller Riksnämnden anser öfverläggningen fulländad, hvarefter propositionen justerad framställes. Besvaras propositionen med Ja, må väl erinringar dervid i tjenliga ordalag göras, men ingen försöka att beslutet genom ny öfverläggning upprifva. Besvaras propositionen med Ja, blandadt med några Nej, eller tvärtom, och de, som öfverröstade äro, ej begära votering, läte de, om dem så godt synes, sin serskilda mening i protokollet anteckna; kunnande sådant dem ej i något fall förvägras.