Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt de enskilta intressen sorn tala tor ett ökadt begagnande af denna nationela rikedom, öfverväga dem, som yrka inskränkning deruti, är för påtagligt, att behöfva bevisas. Alla Skogsägare i Riket förorättas om ej trädet betalas till eli lämpligt pris; del ar blott Svenska Skeppsägarens och Redarens intressen , sorn deremot fordra lågt pris på produkten, ingen eller obetydlig medtäflan af främmande Exportörer. Hvad afseende förtjenar väl detta sednare mot Statens allmänna fördel , den stora folkmassans välmåga, Den 15 April. 459 jemte den genaste vägen lill Financernes, Landtbrukets och alia Näringars upphjelpande. odlingens framsteg, populationens tillväxt, handelsbalancens och penningeverkets förbättring, genom ökad production och export. Säkrast befordras ändamålet genom privates äganderätt till skogarne, och deraf följande friare disposition, samt en oinskränkt exporträttighet för alla JNationers fartyg. Orimligt i alla afseenden är förbudet att utföra Ma sier och Storverks-ti än. Det är just detta förbud, som förorsakat brist på dylika Skogseffecter, ty det är naturligt att skogsägaren, då lian ingen vinst deraf kan hämla, nedhugger trädet, så fort det blifver lagom stort till en Bjelke, sorn blott med Svenska Skepp får utföras. Endast tillåtelsen att exportera Master och Trän af hvad storlek sora helst, kan förmå honom att låta en del af sin skog uppväxa till fullkomlig mognad. Kronoskogarne ligga nu Slaten till kostnad, då deras afkastning ej en gang ersätter Jägcri-Bel jeningens lön. De skatter de hysa, ligga obegagnade, och då Jägeri-Betjeningen ej kan förslå att dem bevaka, plundras de på ett olofligt sätt, i stället att förståndigt skötas och gifva afkastning. Upplåtas de till äganderätt, kari Staten deraf vinna både köpeskilling och ständig skatt. Den enskifta vården otn egendom, skall på skogarne verka en förståndigare skötsel och ur skogarne skall hämtas en betydlig export-artikel, som, då den ökar enskilta förmögenheten, äfven skall bidraga till Reglering af Statens penning-verk.
Här, innesluten i skogens djupa fred, fastän endast få steg från vägen, kunde John Hall sitta timtals, försjunken i tankar eller drömmande om egen lycka eller förmåga att bereda andras sällhet. Dessa voro Gunnebotankarne, ty John Hall hade olika tankar i staden och på landet, och väl utanför contoiret glömde han totalt bort affärerna. Om aftonen var det lifligast på Gunnebo. Då hade de unga herrarne hunnit ut från staden. På karusellplatsen lekte och rasade ungdomen, där kastades krans och dansades ringdansar. Allt som oftast smög sig ett förälskadt par ur dansen, lockadt af ensligheten uti parken, där träden glödde i den nedgående solens sken. Men intet älskande par tog sin väg förbi eremitaget. Ty hvem kunde veta, om ej John Hall ännu dvaldes där, och hvem ville oroa den besynnerlige mannen? Hur härligt var det ej häruppe i skogsensligheten! Doften af gran och linnea blandade sina ångor i högsommarkvällens milda luft, och sorlet från den lilla ån nere i dalen hördes tydligt mellan de glada skratten och den muntra sången: »Det brinner en eld, han brinner så klar, Han brinner med tusende kransar –» Man hade genom sommarens månader hunnit ända till september. En eftermiddag stod John Hall på trappan utanför stora salongen och ropade med högan röst nedåt trädgården: – Constance, Constance, Constance! – Han behöfver inte gorma så förbåldt, sade baron Koskulls betjänt, som stod utanför betjäntflygeln och talade med en kamrat. Hon sitter inne i lindbersån, alldeles nedanför honom. De ha suttit där i flera timmar. – När kom han? – Just nu, tycks det. Medevivagnen är ännu inte frånspänd. – Nej, jag menar inte han där. Jag menar den andre. – Han kom i middags. Han skaffar sig alltid ett par timmars försprång för principalen. – Constance, Constance, Constance! – Skulle man inte förbarma sig öfver honom och säga, hvar hon är? Han skriker, så det slår lock för öronen. – Låt honom skrika! Hon hör honom, och när hon vill komma, kommer hon, men inte ett ögonblick förr, han må tjuta hur mycket han behagar.
A andra sidan förekommer, såsom ofvan är nämndt, dels att å den i Riddarhus-Arkivet förvarade original genealogi stamfadern för Adliga ätten Lilliehöök Jf? 1, Brynte Berthilson blifvit uppförd såsom Riddare, ineu icke såsom Riksråd, dels att han icke i sistnämnde egenskap finnes upptagen i »Ugglas Rådslängd»; i hvilket sednare hänseende Utskottet bör tillägga, att ehuru Ugglas rådslängd må vara för sin tid ett rätt förtjenstfullt arbete, det likväl i ganska många delar är både felaktigt och ofullständigt, i det att samma Rådslängd dels underlåtit upptaga många som bevisligen suttit i Rådet, dels dit hänför andra som icke innehaft Rådsvärdighet. Yid jemförelse mellan ofvanomförmälde mer eller mindre stridiga uppgifter lärer Högloft. Ridd. o. Adeln inse, att det numera icke är möjligt att bevisa, huruvida någon af de å Riddarhuset under Jfs 1 representerade Lilliehöökarnes »föräldrar och förfäder» — såsom det heter i 1626 års Riddarhus-ordning och hvil - Riddarhns-Utskottets Utlåtande X 4. 11 ket uttryck den tiden hade en långt vidsträcktare och mera omfattande betydelse än för närvarande —innehaft Rådsembete eller icke. Vidkommande slutligen den omständigheten, att Kaptenen Bleckert Lilliehöök år 1761 inför Riddarhus-deputationen uppgifvit, att af Adliga ätten Lilliehöök af Fårdala då endast voro i lifvet tvänne manliga personer, nemligen Kaptenen sjelf och hans yngre broder sedermera Majoren Anders Fabian Lilliehöök, af hvilka den förre dog utan söner 17 88 och den seduare afled ogift 1801, äfvensom att vapnet efter den sednare blifvit krossadt samt anteckning derom skett å genealogien, så lärer härifrån någon annan slutledning icke kunna hemtas, än att bemälde tvänne bröder sjelfva ansett sig vara de ende manliga medlemmarne af sin ätt, och att vid den' sistnämndes död en sådan uppgift föranledt vapnets »sönderslagning». Deremot har
Åh, det är förskräck ligt! (går några steg fram och åter.) Hör du, Aron, portvakten får inte släppa någon sjöman in i huset. (sätter sig åter.) Lägg mera ved i kaminen. Jag har ju nyss Jaså Jaha! ÖFVERSTEN (förvirrad). ARON. Öfversten har inte sofvit godt i natt. Jag sofver aldrig godt. ÖFVERSTEN. ARON. Inte måtte väl redan samvetet kunna... Tig, din skurk, hvad vet du om samvete? ARON. ÖFVERSTEN (häftigt). Nej, öfversten har aldrig låtit mig få lära något i den vägen. Och det är också tids nog ännu. Man blir klokare med åren, heter det, och det fordras mycken klokhet, för att komma om sams med samvetet. ÖFVERSTEN (tankfull, stirrande framför sig). Jaså, hon dog på ögonblicket alltså utan plågor? ARON. Ja, så vida man inte har några plågor efter döden, och det tviflar jag på, att döma efter utseendet. Du tviflar. Hvad vet du i det ämnet? Ingenting, och jag tror inte på annat än det jag vet. ARON. ÖFVERSTEN. 126 ÖFVERSTEN (tankfull). ARON. Har du nånsin läst tio Guds bud, du? Jo, dem har jag fått så mycket stryk för, så att dem borde jag väl minnas. Men jag tycker inte om sorgliga minnen. Du är en dålig menniska, Aron. ARON. ÖFVERSTEN. Hvad ä' det åt öfversten i dag, som ä' så uppriktig? Jag har i natt tänkt mycket på döden. Det är ett magert ämne. ARON. ÖFVERSTEN. Skämta inte! Tänk om du, så stor skurk som du nu är, om du föll ned, och dog på ögonblicket. Åh, så fort går det väl inte. Man måtte väl hinna omvända sej förut, och det kan gå i en handvänning. Häda inte. Döden kunde ta dej på orden. Öfversten är så hemsk i dag; vore det inte på förmiddagen, så blef jag ängslig till mods. Men jag är aldrig rädd för döden på förmiddagarna. Om nätterna, det är en annan sak.
Kommittéen för upprättande af förslag till ny författning angående utgörande af allmänna bevillningen har, i öfverensstämmelse med nu gällande Bevillnings—förordning, föreslagit att utlänning, som reste omkring i riket och för egen, eller, såsom utskickad för annans räkning bjöde ut eller slutade handel om utländska varor, skulle vid ankomsten till riket erlägga Femtio Riksdaler, samt dessutom Tjugo Riksdaler för hvarje månad, som han utöfver en tid af tre månader i riket qvardröjde. Kongl. Kammar-rätten har uti infordradt utlåtande på andragne skäl yttrat, angående denna fråga, att den rörelse, som af dylika utländska handels-resande inom landet utöfvas, är af beskaffenhet att tåla en förhöjd bevillnings afgift, och har Utskottet nu fördubblat ifrågavarande afgifter. Ehuru jag, r likhet med hvad Kongl. Kammar-rätten antagit, är öfvertygad om »att genom dessa resande köp om utländska varor afslutas till särdeles be »tydliga belopp, vida större än man kanske vid första betraktande vill föreställa »sig», så är jag derjemte, lika fullt förvissad att såväl den ålagda beskattningen, som rese-omkostnader och dylikt, hvilket desse personer här i landet få vidkännas, blifver af dem taget i beräkning vid de affärer och köpslut de härstädes uppgöra. sålunda att hvad man än pålägger dem, denna beskattning dock i sjelfva verket kommer att drabba landets egna innevånare. Jag anser det derföre olämpligt att höja ifrågavarande bevillnings-afgifter, utan anhåller att desamma måtte blifva bestämda till hvad de för närvarande äro, och att 16 § i förslaget till nya Bevillnings-stadgan sålunda måtte få denna lydelse: Utlänning, som reser omkring i riket och för egen eller, såsom utskickad, för annans räkning bjuder ut eller slutar handel om utländska varor, skall vid ankomsten till riket erlägga Femtio Riks daler samt dessutom Tjugo Riksdaler för hvarje månad, som han utöfver en lid af tre månader i riket qvardröjer; börande etc. etc. —.» Häruti har Herr af Klintberg, L. F., instämt. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1860 Förnyad!
BorgareS{ändet föreslagit, att, i stället för ortlen ''blotta namn”, ina införas ’’blotta förskrifning ufven med olika Löftesmän;" äfvensom inom sistnämnde Stånd en annan Ledamot yrkat, att, till underlättande af handeln flir de mindre förmiigM, lamriittighet skulle beviljas till högre belopp än 6,000 Rulr pa 6 månaders tid -och med tilhör af full inbetalning st i d Tarfa Hot i den. Till någon ändring uti högsta Lånebeloppet linner Utskottet sig häraf icke hafva anledning, men på det ali tvetydig tolkning af §:ti må förekomrnas, tillstyrker Utskottet, att den inom Väliofl. Borgareståndet föreslagna redactions-föränd »ing må antagas och §:ns början således lyda: ”Ingen person, af hvad förmögenhet sorn. beldst, får såsom lia niaga re på sin blotta förskrifning, afven med olika löftesmän, häfta för ■större summa än 6,000, R:dr Banco,’’ etc. etc* §. 17. Utskottet tillstyrker, att denna §* må erlial 1 a följande lydelse, i enlighet nied hvad för Banco Discon ten nu mera finnes afgjordt: ’’A Lån, hvilka icke inom 14 dagar efter förfallodagen inbetalas eller omsättas, erlägges på lika sätt och till enahanda belopp som för Banco-Disconten i Stockholm finnes stadgadt, straffränta, beräknad från förfallodagen.’’ Bihang till Rihs. St, Fröt, 1823 6-,tt Sarri!, lo. Banco Utskottets Betänkanderi. §. 18. Man har Vid delina anmärkt i att, onr Direclionen skulle finna sig böra utlåna en mindre summa än Reversalet innehåller, dere* mot icke borde
Att härom vidare detaljera, lärer ej beliöfvas, då denna för Landtmannen så tryckande Pålaga icke af någon lär kunna bestridas, och det äfven ar så tillräckligen upplyst af de många grundade Memorial, jemte medel till det ondas afhjelpande, som i detta ämne vid hvarje Riksdag blifvit aflemnade. Hitintills är dock denna hjelp uteblifven, och som härmed torde ännu en längre tid fördröjas, så får jag, för att åtminstone till en del kunna hålla Landtmannen skadeslös för den igenom Skjutsningsbesväret förorsakade förlust, ödmjukast föreslå, det måtte Skjutslegan förhöjas till minst 16 skill. Banco milen. I sammanhang härmed torde mig äfven tillåtas nämna, att som alla Hemman af samma natur böra draga lika skatt ochonera, men deremot förekommer, enligt hvad erfarenheten visat, att ett Hemman anslaget till Reserveskjuts utgörande vid en Gästgifvaregård, der Häst-antalet är ringa, och många resande färdas, minst skjutsar 6 å 8 gångor mot det Hemman, som vid samma Gästgifvaregård är ålagdt Hållskjutsens förrättande; så får jag, i öfverensstämmelse med rättvisans och billighetens fordringar, ödmjukast hemställa och föreslå, att hos Kongl. Maj:t måtte i underdånighet anhållas, det en författning kunde utfärdas, som tilläte vederbörande Landshöfdingar, att förändra Reserve-skjutsskyldigheten för ett Hemman till Hållskjuts-skyldighet, när derom af Jordägaren begäres. Detta är mig med flera Den 5 Januarii. 451 Hemmansägare af vederbörande förnekadt, såsom stridande mot Författningarne. Detta Memorial anhåller jag måtte till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet blifva remitteradt. 2:0 Att den nu varande Flyttningstiden för Tjenstefolket i slutet af September månad, blifver förändrad, är för Landtmannen af största vigt. I sådant afseende torde mig tillåtas att anföra följande:
Regeringsformen; och emedan, vidkommande laga påföljden för en grundlagsöfverträdelse af denna art, AnsvarighetsLagen för Konungens Rådgifvare af den 10 Februari 1810, som i 3 §. ibland Embetsförseelser, för hvilka der utsättes ansvar, nämner tillstyrkande af steg stridande emot föreskriften i Regeringsformens 60 §., till förhöjande af den bevillning Rikets Ständer sig åtagit, eller af sådana Artiklar, hvilka i densamma till bevillning räknas, och detta till förökande af Kronans inkomster, hvarken i detta stadgande afhandlar eller annorstädes omtalar den händelse, som nu är för handen; men i 106 §. Regeringsformen säges, att Konungens Rådgifvare skola dömas efter allmän Lag, jemte den serskilda AnsvarighetsLagen, föranlåtes jag i detta mål emot de tilltalade Herrar f. d. Ledamöter af Konungens StatsRåd, för den öfverträdelse af Grundlagen, som genom deras meranämnda rådslag må vara begången, vördsamt yrka den tillämpning af 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken, som Höga RiksRätten kan pröfva rättvist att till graden bestämma. Stockholm den 14 Juni 1841. C. L, LANDIN. 193 LifD. Vördsamt Memorial. Den talan, sorn, till följd af R. H. S. KonstitutionsUtskotts föreskrift, blifvit inför Höga RiksRätten af mig, å Embetes vägnar, väckt uti min ansökning Lit. D. samt vidare utvecklad medelst det i sammanhang dermed afgifna anmärkningsmemorial, får jag, efter erhållen del af den förklaring, Herrar Ledamöter af Hans Maj:ts Konungens StatsRåd, hvilka i denna sak äro Svarande, äflemnat, härmedelst slutligen utföra.
Levererad inom den 31 Augusti 1857 Resterande den 1 September 1857 Förskotter till liqvid och redovisning Anmärkta poster Proprie balanser Fordringar S:r 1857 års krono-uppbörd: I 1—, Utgående balans: Öfverlevereringar Återstående utgifter.. Skulder Ingående balans: Öfverlevereringar Återstående utgifter.. Skulder Statsoell Riksgälds-medel. Diverse medel. Medel, hvilka uti riks-liufvudboken endas , upptagas i balanserna. Summa. S:r Afskrifningar. För » år 1857 » 1856 och föregående åren. S:r Anordning: Enligt riks-staten » extra stats-regleringen. Utgående balans: Kontant behållning Inventariers värden Behållning af spanmål Dito af bergseffekter Utlånta medel Utestående krono-uppbörd: Levererad inom den 31 Augusti 1858. F. till 1859 års revision s-berättelse, angåendestatsverket, sid. 5. Riksgäldsverkets toehet. Ingående balans : Fondens behållning vid 1856 års slut, bestående af: Kontanta behållningar * Utlånta medel Utestående krono-uppbörd den 31 December 1856: Levererad inom den 31 Augusti 1857 Resterande den 1 September samina år: Förskotter till liqvid och redovisning Proprie-ba, lanser. Fordringar: Hos stats-verkets grundfond; 1856 års bidrag till bestridande af de på Riksgälds-kon toret anvisade utgifter 1,481,380: Andel i öfverskott och besparingar: I allmänhet Efter afdrag af:, Öfverlevereriugar Skulder: Till stats-verkets grundfond: Återstod å 1842 års statsfyllnads-summa Till extra stats-reglerings-fonden : Reservationer å extra stats-anslag Bidrag tili bestridande af Riksgälds-kontorets utgifter för år 1857 . Andel i öfverskott och besparingar för år 1857 Fondens inkomster: Allmän bevillning: Summa i 14,290,776137! 7 I fond för år 1857. Cretiit. Extra stats-reglerings-fonden:
Redan inom Borgare-Ståndet liar jag flera gånger med min röst vägrat bifall till myntbestämningsoch realisalions-frågan på det sätt verkställigheten af detta vigtiga företag blifvit föreslagen; och då jag äfven gillat och gillar vår Talmans, så väl och grundlagsenlig! yttrade vägran till propositionen i ämnet, kan jag ej eller åberopa några vigtigare skäl för mina åsigter, än dem lian, vid remissen till delta Höglofliga Utskott, tolkat, helst de stå i sammanhang med de tillägg, jag äfven ansett mig böra yttra. Vid den granskning af våra Grundlagar, som detta långa Riksmöte så ofta föranleda har jag ej funnit någon §., som stadgar Rikets Ständers åtgärd, eller huru förhållas bör i närvarande fall, då vår på o - Bil. till Constit.-Utsk. Mein. N:o 58. bestånd komna Bank skall med Svea Rikes Inbyggare, såsom dess Borgenärer, uppgöra om sina tillgångar, för att lemna den utdelning, de efter strängaste rällslag ega att fordra, ej eller någon som stadgar, alt denna utdelning ovilkorligen skall ske nu, eller om dermed bör dröjas tills Gäldenären, under begagnande af förevarande gladare utsigter för sina årliga utvägar, kan skaffa Borgeuärerne en bättre rätt, den de ej förverkat. Jag har ej eller under granskningen funnit någon §., som bestämmer tiden, när dessa Borgenärer ega att sin rätt utkräfva, om det skall ske just nu, eller då Gäldenären kan göra bättre rätt för sig; ännu mindre bär jag funnit någon som förordnar, om ett eller några Riks-Stånd skola vara Domare, då Nationen en gång vill dela hvad den gemensamt eger, i förhållande till det belopp af Bankens förbindelser, som hvar cch en innehafver, och jag har icke eller funnit någon, som gynnar ett beslut, hvarigenom den enas eller andras rätt förnärmas till den enas eller andras fördel.
Må hvar och en blifva viel sin öfvertygelse, såsom jag förblifver vid min, att, nemligen en rättighet, sorn har förlorat sitt ändamål och således upphört till efiecten, är också, de facto, upphäfven eller återkallad; hvaraf då också mäste följa att lagbudet, som gaf den, är, likaledes de facto, ändradt. Står denna slutföljd fast; så går motionen ut på en afvikelse ifrån Grundlagen; och då åter lyder 8i §. i RegeringsFormen, såhär; ”Z> * riri a RegeringsFonn samt Rikets öfriga Grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas. utan ger,om Konungens och alla RiksStåndens sammanstämmande beslut. Ej må. jrågor derom i Stånde ts Plena väckas, utan anin ales de hos Riksens Ständers vid hvarje Den 27 Januarii, Riksdag valda ComtitutionsTJtskott. Detta Utskott, livars pligt det vara skall, att Grundlagar ne granska, åger rätt att hos Riksens Ständer j61 esta de ändringar deruti, som det anser högst nödige eller nyltige och niöjlige att verkställa. Riksens Ständer jnå icke å. den Riksdag, då Utskottet någon sådan ändring förestår, utan först d den nästföljande derom besluta. Blifva då edla RiksStånden örn ändringen ense, öfverlemna de förslaget derom till Konungen, genom deras Taleman, med begäran, att Konungen ville Sitt bifall dertill gifva. Konungen irikärnte hela StatsRådets tankar deröfver, tage sedan Sitt beslut och meddele Riksens Ständer ä RiksSalen Sitt samtycke, eller ock de orsaker, för hvilka Han icke samtycker till derast ästun-_ dan.” t ”Vill Konungen hos Riksens Ständer föreslå någon ändring i Gruudlagarne, höre Han ötalsRddet oell öfverlemne sedan ~ Sin proposition , jemte StatsRddets tankar deröfver, till Riksens Ständer, som genast, utan att om denna proposition förut öfverlägga, uppdrage Constitutions Utskottet, att sitt TJtlåL tande derom till Riksens Ständer afgifva.
Hafva föräldrar gifvit bani lös egendom, utan att hemgiftsbref så upprättadt och lagföljdt är, som i 1 och 2 //. sägs; varde then egendom ansedd såsom till full ego gifven. Slockholm elen 27 Maji 1829.' Ank. till Exp.-Utsk. d. 3 Julii i8ag. Betänkande öfver Herr A. W. Grundelstjerna* Motion om ändring af 16 Cap. Ärfda-Balken. H os Högloft. Ridderskapet och Adeln har Herr A. W. Grundelstjerna, i Memorial, sorn till Lag-U(skottet blifvit remitteradt, anfört, alt ehuru, enligt hvad Kongl. Maj:t, uti Berättelsen om hvad sedan sista Riksdag sig i Riksstyrelsen tilldragit, i Nåder tillkännagifvit, det af Lag-Comitén utarbetade förslag till ny Allmän Civil-Lag ej kommer att under innevarande Riksmöte till Rikets Ständers pröfning öfverlemnas, och några betydligare förändringar af den nu gällande Allmänna Civil-Eagen'1 således ej kunde vid denna Riksdag yrkas eller hoppas; så borde dock partiela förbättringar och tillägg, der sådane af tidens kraf påfordrades, och utan rubbande af Lagens grunder stöde att åstadkomma, ej åsidosättas; hvarföre Motionairen, som ansåge sig böra leda uppmärksamheten derå, huru ett snart antagande af de lagstadganden, som finnas i 9 Cap. 1 Sih. lill Riks. St, Fröt, I818 och l82£). 7 Sami. 2 Band» 4:e H:t. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N'o 71; till och med 7 §§• Ärfda*Balken af ofvan» berörde .Lag-Förslag, vore i högsta måtto nödvändigt, föresloge, att, med upphäfvande af 1 §. 16 Cap. Ärfda-Balken i 1734 års Lag, samma Capitel matte erhålla denna lydelse^ Om Testamente '•
Pr. II Band. 57 898 Den 25 Marlit. taillon *)$ Stammen, efter skedd indragning, Skulle i medeltal utgöra 327 man por Bataillonj således |:delar Beväring på ?;delar Stamm, hvilket, efter vunnen erfarenheten vid alla Arméer, är redan ett högst ofördelaktigt förhållande, i synnerhet då införlifniagen sker på en Stamm, som sjelf inom sig äger ett visst antal Reciuter, och hvilken, jemförelsevis mot andra Arméer, äger en ty värr så inskränkt öfningstid. Detta är förhållandet, då endast 2:ne Classer af Beväringen införlifvas, hvilket uti en progressivt förderflig scaia skulls ökas, i händelse flere än 2;ne Classer kallades till vapnen. Jag vet rätt väl att den värda Ledamoten medelst längre exercis för Beväringen vill ersätta förlusten af en minskad Stamm, men denna Beväringens ökade exercis, ehuru nyttig den än må vara, danar likväl ej Soldater, och just deri ligger det nog allmänt rådande miss. taget, som förblandar exercerade Ynglingar med Soldater. Härdigheten utgör Soldatens första egenskap; denne äger den 20 å 25:årige ynglingen ej i Sverige, minst bland Allmogen, ty man - *) 1822 års Class utgjorde för Armeen 10,740 man exorceradf Manskap: gör lör 2 Classer 2t,48o man, hvilka, fördelade på vid Arméen befintliga ,44 Batailloner, gör 488 man per Bataillon, Den 25 Martil. 899 nen i vår Nord är ej stark och utväxt förrän i 25 året, då Beväringsskyldigheten upphör.
Men då Bolagens räkenskaper böra af dertill utsedde Revisorer granskas , samt Berättelse om allt, sorn, »ned Inrättningens förvaltning gemen-* skap eger, skall, efter hvarje års slut, till förvaltningen af Sjö-Ärendena ingifvas, samt någon hemlighet således icke finnes ätt förvara, anse Utskotten ett förbud mot tysthets» eds afläggande så mycket mindre af nöden, som någon sådan ed hvarken lämpligen kan ifrågakomma eller ens af det hittills gällan de Dykeri.Reglementet varit föreskrifven. Bland de af Herr van Schinkel gjorda fc?m«ällanden innefattas det förslag, att, till Statssamt Allni, Besv.o. Oec.Utsk.Utl• Nm rj1 aflöning för Dykeri-In rättningens personal och Inventariers anskaffande, en obetydlig afgift per lästetal borde alla fartyg åläggas ; men enär utgörandet af en sådan afgift skulle för Skepps-Rederierne och handeln i allmänhet medföra en ökad tunga, samt der-] jemte komma att hufvudsakligen drabba Svenska fartyg , då likväl de fleste strandningshändelser med Utländska skepp inträffa, hafva Utskotten icke kunnat detta Hr von Schinkels förslag understödja.