Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Munck af Rosensköld säger vidare, att på grund af mitt förslag alla Bevillningsfrågors afgörande skulle stanna i ett administratift verk. Den värde Talaren har härvid begått ett dubbelt misstag, först när han kallar KammarRätten ett administratift Verk, ehuru det är en Domstol. Icke eller stanna målen der, utan bos Kongl. Maj:t, sedan Rikets Allmänna Ärendet s Beredning deröfver yttrat sig. Härigenom tror jag ali möjlig säkerhet, både för det enskildta, och allmänna vara vunnen. Herr Munk af Rosensköld: Den siste värde Talaren har till försvar för sine åsigter åberopat, att han i 2:dra punkten af sitt förslag tillstyrkt rättighet för KarnmarRätten att göra anmärkningar, så väl då deri Dn i?. Augusti f. rn. sknUsk yldige, som då Kronan är lidande, Alen hvartill hjelper väl ett sådant stadgande, då'! först erfarenheten, visar, att KammarRtflten .aldrig, nbed undantag af ett enda fall, gjort någon anmärkning, sorn åsyftat dea skofciskyldiges lindring, och då för det andra ingen provision för KammarRättens Tjenstemän kan ega rum, i händelse anmärkningen rörer deig,skattskyldiges lidande. Herr af Billbergh har äfven anmärkt mot'mitt yttrande, att Konungen eger skaffa rättelse i KammarRättens åtgärder i beskattningsfrågor; men äfven här inträffar, att det är den executiva makten, hos hvilken beskattningsrätten ytterst hvilar. Herr Rosenblad^ Bernhard: I grundsatsen förenar jag mig med hvad Herr von Hartmansdorff i det Plenum, då frågan förra gången förevar, yttrade, att sedan en Lag tillkommit, den må hafva utgått från Rikets Ständer ensamt eller från Konung och Ständer gemensamt, bör det tillkomma Statens Embetsman att tillse, det Lagen efterlefves, så att detta icke helt och hållet öfverlemnas åt godtycket. På denna grund får jag, utan att ingå i någon vidlyftigare framställning af mina skäl, instämma med Herr af Billbergh.
IX Band. 2:dia Afd, 2 a, Bni 27 Octoitr f. »i. före liar jig trott, attj något creditiv ej vor# af nöden, men då man ser Styrelsens opinion vara emot, att ej något creditiv lemnäs, så må det blifva, som Utskotten föreslagit; jag anhåller blott att Redactionen må blifva sådan, att uttrycket: ”förefallande missväxt” antages i stället för ”mera allmänt härjande missväxt,” Friherre Cederfirå/n* Den bifallna 2:drä Punkten innehåller, aft ingen Spannmålshandel för Statens räkning får bedrifvas. Detta lärer vara tillräckligt bestämdt, I afseende på 4;de Puncten och den tolkning man velat gifva den, att creditivet blott skulle få användas vid en ällmänt härjande missväxt, så får jag fästa uppmärk, samheten derpå, ätt uppgiften är takt stridande mot Utskottens Betänkande. Utskotten säga i afseende på Spannmåls-tipphahdling ”utifrån” att creditivet ej får begagna» till Spah nmålsupphandling i främmande Länder, utan då éh rrierå allmänt härjande missväxt inträffar. Det är Således blott, när det är fråga orri iippköp utifrån, Samma punct innehåller att creditivet skall stå under Kongl. Majus Disposition vid inträffande missväxter, vare sig i en Socken eiler en Prövince, ty man har ej sagt öfver hela Riket, Oni så edes creditivet blifver användbart, på sätt Utgkonen föreslaget derigenom, att upphandling sker af ehskiidfe, skulle jag förmoda att, här mari jemnför detta Stadgande med det redan bifallna i 2ldra Punkten, att Staten ej får befatta sig med SpannmåMiandel, ingen anledning finnes till fö#* ändring af 4;de Punkten* jje/z *7 Oclober J, m. 33» Hans Excellence Herr Grej ve.
Månne icke Svenska afvelsgår» den har tvärtom att tillskrifva sin ringhet åt det uteslutande förtroende, som sättes till dranken, och som leder till åsidosättande af den pligt man må hafva till sjelfva boskapen, att 56 Hil.t.Bwilln.■ Lag-och Oec.'Utsk, Bet. N.o 6* bjuda den en mera naturlig näring, sorn skulle befrämja dess helsa, dess tillväxt och förlänga dess lifsperiod? Jag väntar den tid, då sjelfva åkerbruket skall gå tillbaka för den mening hopen hyllar, att det, utan biträde af foderväxter, endast af drank och halm kan uppehållas och befordras. Fran den nybrutna, icke från odaljorden, har man hemtat det öfverskott af Spannmål, hvaraf denna tid berömmer sig. Sedan dess länge besparade alstringskraft blifvit uttömd, behöfves ett kraftigt medel till dess fulla ersättning, och gifver val dranken företrädesvis ett sådant? Den styrka, sorn, ur växterna en gång utpressad , blifvit af menniskorna uppsupen, är för djuren förlorad; är det nu för dessa, och genom dem, för jordens fruktbarhet man vill bära omsorg, så vore utan tvifvel bäst , om raan lät dem njuta styrkan odelad. Detta inser en hvar, och det återstår således icke annat än sjelfva bränvinet att anföra till bränvinets försvar. Men detta försvarar sig, såsom det börjat användas, icke bättre än den deraf berusade försvarar sin person. För ett lindrigt vidrörande faller den senare; för en stråle af förnuftet och en gnista af men. niskokärleken förlorar sig det förra, utan att kunna räddas, antingen af den så kallade näringsfriheten eller förädlings-rättigheten. Förnuft och menniskokärlek gilla ingen frihet, ingen rättighet, som går ut på mensklighetens förvillelse Bl. t.Bevilln.- Lagoch Oec. Utsk. Bet. N:o 6, 57 t och förnedring, fastän de, till all olycka, från verldens början nödgats uthärda en sällan afbruten motsägelse.
Sr ilen olägenheten, att utom Depart:ts-Chefen StatsRådets öfriga ledamöter förblifva i okunnighet om verkan af de serskilda Författningarna, hvilket åter menligt inverkar, då förfaltmr eller ändringar beslutas af K. M. i sittande SlatsRåd, hvars ledamöter, på grund af deras kännedom om dessa förfaltmr och deras verkan, kunna meddela K. M. sina råd. Dessutom kan det hända Depart:s-Chefen den obehagligheten, att, oaktadt de uplysningar han meddelar Regerings-rätten, den sednares ledamöter stanna med honom i olika meningar om besluten. Han är då ulan inflytande, emedan han icke får deltaga i dessa beslut, Detta synes mig så mycket mera origtigt som den person, hvilken förbereder och tillstyrker författningars utfärdande, bör äga mesta kännedomen om deras lämplighet. Han skall vaka öfver deras verkställighet, men huru denna skett får han icke bedöma utan sådant tillkommer Regerings-råttens ledamöter. Det skulle således kunna hända, att Regerings-rättens beslut blir i rak strid med lörfattmnas anda. 1 organisationen af denna myndighet 618 Den 26 Februari f. m. ligger något olämpligt, någon tvetydighet, nemi. hvilken skall vara föredragande. Att ärenderna skola beredas inom Depart:ne säges väl, men ingalunda hvilken tjensteman skall föredraga dem. Dessutom förorsakar bildandet af ett nytt embetsverk en ganska stor kostnad utan att någon lindring beredes vederbörande DeparhtsChefer, hvaremot nm, såsom jag vid förra riksdagen anmärkte, besvärsmålen i enkhet med 8:de §:n Reg:s-F:n afgjordes af 3 StatsRåd och Depart:s-Chefen, skulle den nu ifrägaställda utgiften kunna undvikas. Till de skäl jag redan anfört skulle kunna läggas ännu flera, men de redan anförda torde vara tillräckliga för afslag å Utsk:s Mern. N:o 3, hvarom jag vördsamt anhåller. Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates: Jag förnekar icke behofvet af befrielse för K.
Af dessa skäl och då jag för min del ej kan inse någon sann grund, och deras olika förhållande för det Stadgande af åverkans böter, som ofvannämnde §§. af SkogsOrdningen upptager, till hälften, till |:det och ända till 9 gånger mindre i händelser, der brottet är af alldeles enahanda beskaffenhet och följder, tror jag mig äga anledning, att till Högloflige Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet må 440 Den 5 Januarii. få sig uppdraget att öfverse och granska allt t hvad Allmänna Lagen och SkogsOrdningen, rörande Skogshushållning och åverkan, innehåller samt derutinnan i ett rätt sammanhang föreslå de nya förändrade Stadganden, som allmän och enskild rätt och fördel sorn tidens närvarande skick kräfver; hvarvid jag anser förnämsta ögnamärkct böra blifva: 1:0 Att all misshushållning med nuvarande Skogsförråder må förekommas. 2:0 Att genom tjenliga och säkra medel, under afseende å närvarande och kommande tiders behof, Skogsplantering allestädes, hvar den tarfvas, och utan hinder af ett utvidgadt lönande Jordbruk, kan äga rum, må främjas och fortsättas samt Skogstillväxtcn i allmänhet underhållas och fredas. 3:o Alt Skogsåverkan må antingen hänföras lill samma stral!', som Lagen i f\o Capitlet 5 §. å en del af sådana förbrytelser redan bestämt, eller ock ansvaret derföre utan dermed förenad tjufsrätt bestämmes efter värdet, en eder flere gånger beräknadt, med skyldighet ej blott lill ersättning af hvad som blifvit åvcrkadt, utan ock till ränsning och återplantering, enligt de grunder Lagen i i3:de Capitict 5 och 6 §§. ByggningaBålken utstakar. 4:o Alt ansvaret för all åverkan, utan afseende å Person och ställe, må blifva jemförligt till Brottets beskaffenhet, samt bevisning Den 5 Januarii. 441 deraf göras lika lätt för Måls-ägare i allmänhet. 5:o
Folket är arbetsamt samt ådagalägger ofta stor klokhet och beräkning i vården af sina angelägenheter. Välståndet aftog betydligt under missväxtåren 1837 och 1838, hvarunder stora skuldsättningar gjordes och många hemman och lägenheter blefvo efter verkställde utmätningar föisålde; men efter är 1839 har tillståndet förbättrats och utmätuings-förrätlningarne betydligt minskats, samt de under missväxtåren af staten erhållne undsättningslån, uppgående till ett samrnanlagdt belopp af 43,380 R:dr 16 sk. Banko blifvit till fullo återbetaldte. Under de svåra åren ökades brotten och i synnerhet tjufnaderne, men hafva sedermera under förbättrade ekonomiska förhållanden minskats till ungefärligen samina anta! som förut, och äro brott af grofsta beskaffenhet, såsom mord och rån, lyckligtvis ännu sällsynta. lill befrämjande af nykterhet hafva, hufvudsakligen genom nitiska bemödanden af Presterskapet, föreningar blifvit stiftade uti Länets Lrenne städer, Gefle, Söderhamn och Hudiksvall, samt uti 36 af Länets 43 Landsförsamlingar. Enligt meddelad uppgift, äro såsom ledamöter i foreningarne antecknade 17,662 personer, och för ändamålets vinnande hållas understundom sammankomster eller så kallade Nykterhetsmöten, dervid menigheten uppmanas, att afhålla sig från förtäring af dislillerade drycker, och skrifter i ämnet utdelas. Såsom verkan deraf har man velat aase det förhållande, alt, oaktadt Länet under de sednasle åren gynnats af goda skördar, antalen af de lill husbehofsbränning i Länet begagnade pannor, som år 1838, då den första Nykterhets-Föreningen inom detta Län stiftades, uppgick till 2,920, sedermera blifvit minskadt till 1,646, och att importen af bränvin som sjövägen ankommit till Helsingland, der de fleste och verksammaste nykterhetsföreuingarne äro, blifvit under samma tid inskränkt från 97,503 kannor, som den utgjorde år 1838, till 79,228 kannor, som infördes år 1842.
Sanning ligger det otvifvelaktigt i dessa o m - dömen, men det är dock endast en sida af Stockholmslif, som af dem träffas. Ty det gifves äfven ett beundransvärdt Stockholm — icke blott på grund af det vackra, som naturen o c h konsten hafva att bjuda, utan än mer af det goda, det uppoffrande, som lyckligtvis finnes, om det också icke är det första, som J u s t därför är S t o c k h o l m icke blott landets tänkande hufvud, utan äfven dess klappande hjärta. synes. I S t o c k h o l m, liksom i andra storstäder, ligga lifvets motsatser hvarandra så nära; den resande, som beundrat det nya S t o c k h o l m vid Stureplan, Esplanad oeh Strandväg, skulle studsa, om han såge in i Södermalms kyffen eller i de usla hålorna i stadens andra utkanter. F ö r många af dem, som befolka denna nö- dens o c h brottets värld, äro straff-fängelset o c h » G r a b b e n s g ä r d e » i bokstaflig mening centralpunkterna, o c h af dessa torde det senare vara mera fruktadt än det förra. Omkring dessa båda stora anstalter för de » e l ä n d a », inrättade af stat eller k o m m u n, gruppera sig dock en mängd smärre, hvilka för sin publik icke bli » inrättningar » — ett namn med en viss frånstötande klang — utan » hem ». Många af dessa hem hafva tillkommit pä grund af rent enskilda initiativ, o c h många förestås ännu af enskilda personer samt helt och hållet frivilligt. E n del af d e m hafva satt till sin uppgift att erbjuda skydd o c h huld åt de olyckliga, som redan fått en mer eller mindre tillfällig annonseras af vaktmästaren. Vi hälsa därpå pä en serligen ej läsa sig till; de vinnas endast geaf värdinnorna, den berömda talarinnan mrs Wynnom direkt besök i asylen eller genom deltaford Philipps.
St. ingå uti bestämmande af de ekonomiska detaljerna; ty dem tillkommer endast att i större drag fi anntalia grunderna för beskattningsprincipen, beroende det derefter pa K. Al. att, med tillämpning af dessa grunder, utfärda de förordningar ang:de sättet och villkoren för bi ännvinsbi änningens utöfning, hvartill särskilda omständigheter och förhållanden under olika tider kunna gilva anleda., och hvaribland jag blott exempelvis vill nämna de förändringar nied apparaten, som under loppet af 5 år emellan riksdagarna, i följd af vettenskapliga upptäckter, kunna blifva nödiga (ill förekommande af författningens dadering, men hvarom naturligtvis ingenting på förhand och således icke heller af R. Si. för en kommande till kan stadgas. I afseende på sjelfva hufvndprincipen, hvilken är uttalad lili 1 §:n af förslaget, instämmer jag fullkomligen tili det yttrande, som Frih. Hamilton afgifvit. Jag har vid alla de riksdagar, jag bevistat, bekänt mig till, och med min löst biträdt samma grundsats, sorn Hr Frilen nu förordat, och jag anhåller derföre att Frih. Hamiltons förslag till propus, i denna punkt måtte till antagande af R. o. Ad. framställas. Frih. Boye: Jag begärde ordet, då jag hörde en talare yttra sig, såsom skulle jag cajolera andra intressen, än det allmännas fördel, samt då jag hörde den besynnerliga satsen, alt husbehofsbränningen, sådan den nu ar, icke skulle kunna med vinst ulöfvas. Jag har icke velat cajnleia någons intresse; men mitt ändamål är att från förlust rädda <le många hundratusen menniskor, hvilkas välfärd skulle äfvenlyras, om fabriksbränuvins-bränuingen finge öfverhand. Den g November f. m. Jag tvifla»' icke på, alt de, som ägn kännedom om förhållandet på landsbygden, skola medgifva sanningen bärof.
Jag tror ej, och har icke, af hvad här blifvit ytlradt derom, funnit mig öfvertygad, alt något undantag bör äga rum för det fall, att särskild öfverenskommelse om rusltjenslbevillningens och rusttjenstmarkernes utgörande blifvit träffad; ty lagstadganden kunna ej hafva retroactiv verkan, och det skäl, som här blifvit anfördt, att öfverenskommelse!- kunna, i följd af 1789 års bref, finnas upprättade om skyldighet för jordägaren att ansvara för alla möjliga onera af ett hemman, således äfven för rusttjcnslbevillningen af frälseräntan, synes mig följaktligen icke medföra någon anleda, att afslå Beviiln.Utsk:s förslag, enär detsamma åsvftar att införa ett tydligt stadgande om hvad som genom mångfaldiga resolutioner blifvit förordnadt. Den 30 November e. m. 5S3 Gr. Posse, Erik Ardvid sson: Jag får hemställa till den siste värde talaren, om ej något missförstånd äger rum, då han talade om de der några skillingarne. Här är icke ensamt fråga om bevillning för frälseränta::, utan om rustljenstmarken, sorn belöper sig lill llcre r:dr på eli hell hemman. När räntan är obetydlig, så skulle det vara hårdt, om frälseränteägareu skulle betala dessa rusltjenstmarker. Bevillning för den ränta han äger, mäste han sjelf naturligtvis erlägga. Jag känner nogsamt, att frälseräntor äro disponerade för fattigförsörjningsanslalter och dylikt. Om sådan inrättning fått en present af en frälseränta och skall sedan betala rustljenstmarken, så torde förmånen deraf vara ganska ringa. Om det förbehåll är gjordt, att ägaren af hemmanet skall svara för alla deraf utgående oncra, så är det orätt att nu stadga en lag, som upphäfver sådant förbehåll. Gr. Mörner:
Edvard hade redan länge smugit omkring Annas i boning, förd af hvad han sjelf kallade en oemotståndlig makt, och alltid drifven derifrån af en lika oemotståndlig bäfvan att visa sig för henne, eller med minsta blick, minsta ord söka ingifva henne samma känsla, som bemäktigat sig honom sjelf. På detta sätt hade tiden gått, och han inbillade sig att hvad han kände för Anna var ingenting mindre än kärlek, och kanske skulle han aldrig blifvit tagen ur denna tro, aldrig visat sig för henne, om icke den oro, den outsägliga smärta han kännt sedan Konrad kommit, och han ständigt sett henne vid hans arm, sett hans tilltagande kärlek, hans lågande blickar och den förtrolighet, som Anna tillät honom, den innerliga ömhet hon till och med visade honom. Allt detta förorsakade Edvard en plåga, ett qval, som, hur han än sökte vända det, likväl allt för mycket liknade svartsjuka, och hvilken nu – stegrad till det yttersta, då han såg Konrad yr och besinningslös af kärlek trycka henne i sina armar – lät honom glömma allt och förde honom till Annas fötter. Den förvirrade flickan fann sig emellertid knappt öfverraskad, då Edvard ifrån andra sidan kom fram och föll nästan medvetslöst ned framför henne, med detta, en oändlig och hänförande kärleks oemotståndliga och vältaliga uttryck, som gjorde hans sköna ansigte ännu skönare, ett uttryck, som, då det lifvade Konrads välvilliga gråa ögon, blifvit obemärkt och oförstådt af Anna, ty hon besvarade det ej, men nu låg klart och återspeglade sig i hennes eget hjerta; hon hade ju så mycket tänkt, så mycket drömt, och alla dessa tankar, alla dessa drömmar voro nu på en gång den ljufvaste verklighet. Edvard egde blott ett ögonblick, han hann blott trycka hennes händer till sitt hjerta, sina läppar, hviska hennes namn och låta sina blickar en sekund sammansmälta med hennes, och likväl kände han, just i sjelfva detta ögonblick, då hans heta läppar vidrörde hennes lilla hand, en sällsam sprittning, en blixtsnabb, outsäglig ångest, som sammanpressade hans bröst med en hand af jern
Den blef ofullbordad och nagra s m i skizzer - I c a ~ t r u ~ m n e Stackare t, (i Juleroser i 889) - var allt hon bann meddela fr&amp;n denna rika tid af inse utvecklixig. Bennes lifsverk, hennes " stors roinann skulle bli Lady Macbeth, der hennes amne var en s&amp; djup tragedi ur en konstniirligt begifvad kvinnas lif, att bon icke ville göra detta arbete förr &amp; n hon n %tt en sadan literär stallning och en s&amp; konstnärlig mognad, a t t hon kunde skrifva den just så, som hon ville. Under vistelsen i Stockliolrn utkom det, p&amp; motivet i novellen Koketten (se F r i n S k h e) bygda dramat Fhral, der medarbetarskapet mellan Ernst Ablgren och Axel LundegBrd varit s&amp; semensamt, att badas namn stodo p&amp; titelbladet. Till ett sadant gemensamt arbete hade deras inbördes kritik af hvarandras arbeten och deras jamno löpande utveckling oaflatligen tenderat. &amp; ven om Ernst Ahlgren lefvat hade sannolikt flere arbeten kommit att bara dessa bada farfattarnamn. FrBn sjalfva Stockholmsvistelsen ar det ondast ett intryck, som - omedelbart stannat inom Ernst Ahlgrens diktning men det gr ett, som blifvit bland var litteraturs miisterverk, Herr Tobiasoit, der hon skildrat sin egen Stockholmsjul och en sida af sin per~onlighet p&amp; ett sa individuelt satt, att hon skamtsamt hanvisade till sitt " andra jag ", herr Tobiason, när hon ville förklara yttranden eller beteenden af Ernst Ahlgren. Om Ernst Ahlgren hade lefvat, skulle hon antagligen blifvit stadsbo p&amp; allvar och hvilkss intryck, som d&amp; kommit att f&amp;etr&amp;desvis atergifvas i hennes diktning, %r icke nu möjligt a t t veta. Att framdeles sltrifva mer och mer för teatern - som hon lidelsefullt alskade var en af de uppgifter hon talade om att utbilda sig fös.
Utsk:t har visserl. föreslagit utsträckning af denna återkallelserätt, så att den skulle stå öppen ända till 8 dagar före bränningens början, men Utsk:t har sjelft insett olägenheterna häraf och derföre hemställt att, derest afsägelsen sker senare än 14 dagar före den tid densamma afser, tillverkaren skall vara pligtig ersätta de kostnader, Kon:s Befh:de pröfvar hafva derigenom uppstått. Ett sådant stadgande om ersättning Den 12 Maj e. tn. 269 skulle säkerl. gifva anledning till många tvister, och derför bör enl. min åsigt afsägelsetiden vara 14 dagar. Men, är afsägelsetiden 14 dagar, bör naturligtvis anmälningstiden vara mera än 14 dagar, och såväl af detta skäl, som ock emedan, såsom jag förut visat, en anmälningstid af endast 14 dagar skulle in praxi medföra stora svårigheter, yrkar jag bibehållande af den nu gällande anmälningstid af 30 dagar. Gr. Ue la Gardie: Just den omständighet, Gr. Liljencrants sednast omnämnde, eller bestämmelserna i 9:de §:n af nu gällande författning om anmälans återkallande bestämde Utsk:ts beslut i denna fråga. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Dea ig Jun i i e. ffla gifva en så ringa import deraf, att den icke kan skada de i dessa till verkningar uppväxande inhemska näringarne, utan blott tjena dem till prof eller modeller för deras egen undervisning och förbättring, enär de i mindre qvantitet införtullas. Att så väl denna skyddstull, såsom äfven den för annat ostämpelbart, nu förbudet, gods föreslagne, icke undanstjäles Staten genom oloflig införsele tillhör Tulltjenstemännen vid kusterna att tillse Och förhindra. Det sista skälet jag anfört mot skyddstull sprincipen, såsom af åtskillige och af många framstäldt, att höga tullafgifter reta till tullförsnillning, går jag nu att upptaga.
Jag tror icke, att en sådan slutsats kan ledas deraf, att samma system, illa utfördt, burit olyckliga följder; jag tror, att om det blcfve väl utfördt, skola följderne blifva lyckliga. Dock likväl har jag härvid uttryckligen förutsatt stränga controller, lill en början inskränkt belopp, och ingalunda alltför små valeurer på desse treprocentssedlar; ty de skulle då blifva ett fullkomligen nytt pappersmynt, användbart äfven i den minsta dagliga rörelsen, hvartill de dock icke iiro bestämde. I de län . .. o der, der dylika obligationer, utgifne af lanebanker, öka omloppscapitalet och visa sig nyltige i allmänna rörelsen, särdeles i stort, der utgifvas de icke på så små valeurer, ali. de kunna Den 25 Januari e. m. 493 egentligen intaga pappersmyiitels rum, utan på något större, lam pade efter landets behof; så likväl att de i större liqvider kunna gå man oell man emellan. Således, för att ännu en gång upprepa det, vore villkoren, under hvilka jag skulle vilja medgifva utgifvandet af dylika sedlar, stränga controller, till en biirjan och på försök inskränkt belopp, samt slutligen ingalunda alltför små valeurer. Jag har blifvit upplyst derom, alt en del af det ändamål, jag åsyftar, är så vida vunnet, att privatbankerne för närvarande i uppoch afskrifningsräkning godlgöras 3 procent; men desse behållningar äro icke på lika sätt disponible, som de skulle blifva dymedelst att depositionsbevis funnos. Hr Lagerhjelm: Jag åberopar i detta ämne Hr Skog mans reservation. Hr Skogman har deruti visat, att af en privatbanks hela sedelstock voro under 2 års tid utelöpande sedlar till ett belopp af ],2J6,666| r:dr, hvaribland något öfver 700,000 r:dr utgjordes af 2 r:dr och 3 r:dr. F ägan är sålunda nu, huruvida desse sedlar å 2 å 3 r:dr skulle kunna ersättas af sedlar å 6 r:dr 32 sk.