Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då likväl, med afseende å elektriska telegrafers stora nytta för det allmänna,' svnes vara af vigt, alt anläggning af dylika inrättningar, dervid telegraf-linier ofta måste anbringas öfver eller under jord elier lägenhet, tillhörig enskild man, ej må kunna af egaren tiil sådan jord eller lägenhet, genom vägran att deraf upplåta hvad för ändamålet behöflig! är, förhindras; men Förordningen den 20 November 1845, angående jords eller lägenhets afslående för allmänt behof, hvilken förutsätter, å ena sidan, att jorden eller lägenheten måste för ändamålets vinnande fullt a (slås. och ä den andra, att egande-rätien dertill löses, ej är tillämplig, då fråga endast är om utläggning af lednings-, trådar för elektriska telegrafer, derigenom vanligen något väsendtligt hinder i jordens (dier lägenhetens framlida begagnande egaren icke tillskyndas; finner Kongl. Maj:t för detta, af Lagen ej förutsedda fall särskilda bestämmelser vara af behofvel påkallade; och då dessa lämpligen synas böra intagas i den nu om jords eller lägenhets afstående gällande författning, hvars föreskrifter i vissa delar äfven kunna å nu ifrågavarande fall tillämpas, vill Kongl. Maj:t, efter Stats-Rådets och Högste Domstolens hörande, föreslå Rikets Ständer, att nedannämnde §§. i förrberörde Förordning af den 20 November 1845 måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: §• 1. Der konungen prölvar nödigt, alt jord eller lägenhet, som enskild man, menighet eller inrättning tillhörer, begagnas skall, antingen till rikets försvar, till allmän väg, bro, hamn, eller lastnings-plats, till torg eller gata i stad, till uttappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, tarled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller lill dylikt allmänt behof, vare egare pligtig att afstå hvad för ändamålet fordras; njute dock den, som härigenom skada lider, ersättning derför till fulla värdet och hälften derutöfver, der ej parterne om andra vilkor åsämjas.
M:s förslag hafva blifvit med öfvervägande ja besvarad, måste naturligtvis denna mening komma att blifva den ena af proposition nerne vid den begärda voteringen; och skulle H. Exc., enär det, i afs:de å den andra propos:n, blifvit yrkadt, så väl att bifall till Utskits hemställan skulle deri innefattas, som ock att återremiss af samma hemställan måtte utgöra propos:ns innehåll, inhemta 11. o. Ad:ns tanka, hvilketdera af dessa yrkanden borde i sistberörde propos. ingå. Hr Dalman: Jag hemställer .huruvida icke »japroposition» bör blifva bifall till Utsk:ts Betänk. Frih. Tersmeden: Jag anhåller för min del att Hr Gr:n och Landtm, måtte framställa propos. i den ordning, Hr Gr:n och Landtm, först föreslog. Härefter hemställde H. Exc. huruvida R. o. Ad. behagade besluta, att vid den blifvande voteringen om afslag å Utsk:ts förevarande hemställan och bifall till K. M:s förslag, kontrapropositionen skulle blifva bifall till Utsk:ts oftanämnde hemställan; och sedan härtill svarats starka ja och nej i blandning, hemställde H. Exc., att återremiss af Utsk:ts hemställan skulle i kontrapropos:n intagas, dervid svaren likaledes ut föllo med talrika både ja och nej; hvarefter II. Exc. förklarade det han funne den sednaste propos:n vara med öfvervägande ja besvarad. Sedan Hr Dalman begärt votering ang:de kontrapropositionens innehåll, upsattes och justerades följande förslag till voteringsproposition : »Den, som vill, att vid blifvande votering om afslag å StatsUtsk:ts uti 40:de punkten lista mom. af Uthdet N:o 84 gjorda hemställan i fråga om anslag till fortsättande af befästningsarbetena vid Stockholm och bifall till K.
Och kan man säga, att landstinget är en någorlunda sann representation för ett län, då kan man ock säga, att Vesterbottens län icke vill hafva barkningspåbudet och att länet bjudit verkliga skäl för billigheten af sin önskan i detta hänseende. Det säges visserligen från ett annat håll, att de af skogsstyrelsen och fiskeriintendenten afgifna embetsutlåtan-den äro af den beskaffenhet, att de icke kunna jäfvas hvarken af några års erfarenhet om saken, “ eller af någon annan än den, som blind t tror på sågverksrörelsens allena saliggörande verkan för orten “. Men vi tro dock, att landstinget, då det underskattade dessa embetsutlåtanden och trodde sig bättre inse länets sanna nytta än nämda myndigheter, icke bör bedömas så strängt. Landstinget förmodade, att den skogsegande befolkningen, sågverksindustriens målsmän och skogstjenstemännen i orten, lika väl insågo med barkningen sammanhängande frågor som skogsstyrelsen samt att länets fiskeegare och fiskare hade lika stor insigt om hvad för fisket vore skadligt som fiskeriintendenten. Kammarteorier äro nämligen i slika mål af betydligt mindre värde ' än erfarenheten. Hvad anförts derom, att vid ett sågverk i södra delen af länet verkets förvaltare funnit “ barkningen fördelaktigt inverka på timrets beskaffenhet och underlätta flottningen “, så behöfver detta sina kommentarier. Det är nämligen skilnad på barkningssätt. Om man tillsporde samma förvaltare, huruvida det fördelaktigt inverkar på grantimrets beskaffenhet att fullständigt barka det,. torde det vara ovisst om härtill erhölles jakande svar. Man torde i stället erhålla den upplysning, att med barkning i detta hänseende förstås timrets “ randning “ eller barkens afskalande grund t i vissa ränder utefter stockens längd. Är detta den barkning, som föreskrifvits, då kan samma svar som det ofvan citerade lemnas af förvaltarne vid alla länets sågverk och allt vore väl,blott vederbörande gillade barkningsmetoden. Förutom vid de vattendrag här i länet, der denna metod gillas, har den naturligtvisblifvit gillad vid de vattendrag, der barkningen blifvit införd af de flottande sjelfva, och der ingen annan egt kontrollera påbudets efterlefvande.
Directionen i samma memorial hemställt, att då Riddarhusets Vaktmästare fortfarande, jemte 350 R:dr årlig lön från Riddarhus-Cassan, särskildt uppbär 25 R:dr i ljuspenningar hvilken löneförmån i öfrigt ej vore å Riddarhusets stat uppförd, Vaktmästarens lön, med indragning af nämnde ljuspenningar, måtte i jemn summa från och med 1867 bestämmas till 400 R:dr årligen. Sedan detta Directionens memorial vid början af innevarande Riksdag till Utskottet aflemnades, har emellertid, såsom följd af den utaf Kongl. Majit och Rikets Ständer beslutade nya Riksdags-Ordning, det blifvit nödigt att i vissa delar förändra den för Riddarhus-Directionen och Riddarhusets tjenstemän nu gällande Instruktion på sätt Högloft. Ridderskapet och Adeln behagade inhemta af Utskottets Mrmorial N:o 12. Utskottet har dervid ansett sig böra hemställa, bland annat, att de nu å Riddarhusets stat uppförda Förste och Andra Cancellisttjensterna må sammanslås till en, äfvensom att till biträde vid Riddarhus-Kontor§t och i viss mån äfven åt Cancellisten en Bokhållare med lön på Riddarhusets stat varder anställd. Under förutsättning, att detta förslag vinner Ridderskadet och Adelns bifall, har Utskottet ansett sig böra i ett sammanhang afgifva förslag till lönestat för Riddar - hus-Sekreteraren, — Cancellisten, och — Bokhållaren samt Riddarhusets Vaktmästare.
Kungörelse af den aa September 18 ?4: alt befrielse ifrån skyldigheten att skut» tj lill Staten häre;- lika litet uti ifrågavarande, som hvarje annan näring, böra beviljas; samt slutligen att, hvad husbehofsqvarnar beträffar, den för dem påstådde rättighet att såga till afsalu, så långt egen skogstillgång medgåfve, skulle förandra deras natur af husbehofs-sågar och ikläda dem egenskapen af legooch salu-sågar, utan att döck för dem skattades, hvilket åter, på sätt nyss är nämndt, icke lärer vara förenligt med den hvarje näringsidkare åliggande skyldighet att erlägga skatt till Staten; beroende det i öfrigt på egaren till en dylik såg, att söka få densamma, emot erläggande Bevillning, förvandlad lill legooch salu-såg, i händelse tillräcklig skog för sådant ändamål finnes. På desse skäl liar Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka, att ifrågavarande motioner må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den aa November 1834* STOCKHOLM, hos Lhpt. Westerimg i8$4- Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utshottets Utlåtande JY:o r3g. i N:o i3g. Antom till Exp.-Utsk. d. 8 Dec. Utlåtande, i anledning af vädd motion, i fråga om de till Kongl. May.t vid sista Riksdag framställde önskningsmål. Från Höglofl.
B:co. Vid sådant förhållande och då afl. General-Directeuren Livijn, genom dess långvariga, utmärkta och gagneliga verksamhet i Statens tjenst, förvärfvat sig ett rättvist anspråk på nationens deltagande för den mindre lyckliga ekonomiska ställning, hvaruti hans efterlemnade enka och flere oföjsörjda barn sig befinna, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, att Rikets Ständer måtte såsom pension för afl. General-Directeuren m, m. Livijns enka, Fru Beata Sophia Löwenborg, under bennes återstående lifstid, så länge hon forblifver i enko-stånd, å Allmänna Indragnings-Staten uppföra ett årligt anslag af 600 R:dr„ att utgå från 1845 års början. Stockholm den 28 Nov. 1844. Bih, till R, St. Reservation af Per Persson från Örebro Län: ”Sim afl. General-Directeuren li vijns enka årligen ur Civil-Statens enskilta Enkeoell Pupill-fond åtnjuter 400 R:dr och troligen afven erhåller al Allmänna Enke-fonden 100 R;dr, anser jag det hafva varit alldeles tillräckligt, om bemälde enkefru undfått af Stals-Verket 400 R:dr. D t är enligt min tanka icke rigtigt, att pensioner till samina person utgå från flere håll, alldraminst sedan pensionscassan erhållit så stora tillskott från Stats-Vei ket/ N :o 91. Ank. till Exp. Etsk. den 2g Nov. kl 6 e. m. Utlåtande, i anledning af Kon l Maj:ts Nådiga Remiss å Corn* missariens i det numera upphörda Revisions-Contoret för Allmänna Magazins ärendenas utredning, Assessoren J. A. Törnemans och Revisorens vid samma Contor J G■ Nyströms underdåniga ansökningar att fortfarande å Allmänna Indragnings-Staten få bibehålla deras vid Kontoret innehafde löner.
Efter detta föreslagna tillägg i hufvudsaken, på grund hvaraf jag yrkar Betänkandets återremiss, anser jag mig slutligen böra änfö* ra en händelse, som ytterligare syneB mig ursäkta Academien, om ock såsom Utskottet tror, de senare årens Almanackor skulle innehålla *44 Den 14 April. felaktiga marknadsterminer, nemligen att just den Konungens skrifvelse till CommerceCoIlegium af den 5 Maji 18 '9, som Utskottets Betänkande omtalar , icke blef med Kongl. VettenskapsÅcademien communicerad, förrän 3§ Sr senare, genom Collegii den 19 November 3822 afsönde svar på Academiens frågor, angående vissa ställen i äldre Författningar, sora kunde tydas på flere vis. Friherre Wirscn} Gitjlaf Fr edvie-. De skäl och grunder jag tillät mig anföra, för afstyrkandet af Friherre Björnstjernas proposition om viese preliminaira föreskrifter till Statsoch BancoUtskotten, vid der förekommande Financiella ämnens beband-; ling, hafva föranledt Herr Friherre Wrangel och Herr Tham till erinringar dem jag nu går att med Högloft. Ridderskapet och Adelns ynnestfulla tillåtelse i korthet besvara. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 29 Januari e. m. 601 köpeskilling skulle kunna blifva ganska dryg, för alt skaffa åt enskilde personer en rättighet, hvilken de icke med sin jord förvärfvat hafva, hvarken genom arf eller köp; ty när de ärfde eller köpte ett sådant hemman, så ägde de kännedom om de onera, som med jorden följde. Jag tror likväl, att i de flesta fall dessa förhållanden kunna genom frivilliga öfverenskommelser ändras. Oaktadt det ifrågavarande missförhållandet egentligen äger rum i Dalarne, så tror jag likväl, att Fahlu bergslag icke skulle hålla särdeles på att medgifva kolhandelns frigifvande, emedan den har tillräckligt af kolräntorne, för alt kunna genom köpkol under fri concurence ulan stegrade priser fylla sitt behof af denna vara.
Ständers pröfning framstäldt tvåane Alternativer, det ena: att, i afseende på så väl lös som fast Egendomsvärdering vid Bouppteckningar, Lag och Författningar och de grunder i öfrigt, som i hvarje ort hittills varit följde, borde tjena tiil efterrättelse; och det andre: att, i anledning a£ 1818 års ChartEeSigillatxFörordning, Fastigheter vid Bouppteckningar böra upptagas till det vid sista BeviilningsTaxering påförde värde, samt de gjorde anmärkningsrne hvar för sig synas öfverensstämma med ettdera af desse Alternativer, hvaraf det första , enligt ankomne ProtocollsUtdrag af den 5:te sistlidne Maji redan blifvit af Högv. PresteVälofl. Borgareoch Hederv. BoadeStånden bifallit; så anser Utskottet sig endast böra, med tilliiännagifvande häraf, till Högloft. Ridderskapet och Adeln öfverlemna, att, i anledning af Utskottets Betänkande, dess Beslut i denna fråga vidtaga. Stokholm dea 16 Junii 1823, LagUukotttti BttinknnA<nl 48* N:o ior. Ankom den 35 Junii 1823. Utlåtande, i anledning af Ät er-remiss af Utskottets Betänkande N:o 47» angående yrkad skyldighet för Härads Häfd 11 gar ne, att, vid hvarje Tings slut, meddela fresterskaget HäradsRåttens beslut angående deni, soni för begångne förbrytelser blifvit tilltalade och sakfållde, eller under framtiden ställde, jemte SaköresLångds-Extracter öfver de Kyrkan och de Fattige tilldömde Böter. Hederv. BondeStåndet har åter-remitterat Uiskoitets ifrågavarande Betänkande, sedan deremot blifvit anmärkt, af Vice Talmannen John Johnsson, att Häradshöfding garnes göromål i allmänhet, och särdeles i de vidsträcktare
Sällskapssången har, kort sagdt, förvandlat sig till en musikalisk konst-prestation (eller bemödande att vara det); och sedan så skett, är det anmärkta bruket fullkomligen konseqvent. Ej heller medhunne man eljest, att inom en kort stund – såsom nu öfligt är – genomjaga så många af besagda ”prestationer”; hvilka föröfrigt tyckas alltmer aflägna sig jemväl från sjelfva Musikens område i samma mån, som man i dem har börjat göra äfven den till bisak, och deremot lägga hufvudvigten på den enskilda sångröstens virtuos-förmåga. Mellertid har den fordna sällskapssången nu, i somliga rigtningar, nästan alldeles tystnat; så t. ex. i den, då fordom glada lag omkring måltidsbord så ofta hördes uppstämma qväden af den art, som Franzéns ”Goda gosse, glaset töm”, eller Leopolds ”Sällhetsskapande förmåga”. Nutiden har rättighet att tillvara på sitt vis; och visserligen sättas – med få undantag – numera vida konstrikare, någongång äfven vida snillrikare sångstycken än då. Men att i dem orden – också när de verkligen äro poetiska – vanligtvis utgöra blott ett underlag, ett kommenterande bihang, lär väl lika litet kunna nekas. Det anförda må i alla fall, om så behöfves, förklara Kellgrens nöje vid det gammaldags enkla och minnesgoda sätt, hvarpå hans och hans vänners visor sjöngos af Fru Lenngren. I Svenska Akademien, till hvars förste Direktör han genast och enhälligt valdes, lemnades honom alltid, och af alla, sjelfvilligt det främsta rummet. Men han var der ej blott den allmänt erkände snillefursten. Han var äfven, och med lika erkännelse, den outtröttligt flitige ledamoten; vid alla detta samfunds ärenden, vid dess enskilda förhandlingar som vid dess allmänna, i råd och dåd, såsom granskare, ledare, upplysande och upplifvande vän, lika oförtrutet påräknelig. De första af Akademiens utgifna Handlingar redigerades af honom. I stafsättet, som då ännu ej var bestämdt, förekommo, naturligtvis, flera skiljaktigheten men åt honom öfverläts, att dermed enligt sitt godtfinnande förfoga.
Slutligen anser jag mig böra tillägga, att, äfven om skäl i öfrigt förelunnes för att antaga Ilr Lagerhjelms förslag, och man icke fästade afseende på beqvämligheten, så, enär till och med de talare, som yttrat sig för detsamma, ansett tidpunkten för dess realiserande ännu icke vara inne, utan att man borde vänta dermed till dess den metalliska kassan vore något större, synes det mig att man icke nu bör fatta ett beslut, om hvars olämplighet för tillfället alla äro ense. Jag instämmer med Hr I)e Maré och anhåller om bifall till Utskits hemställan. Gr. Hamilton, Gustaf: De Hrr, som yrkat afslag på Utsk:ts Betänk., hafva stödt sig på en åsigt, hvars qvarstående ännu i 19:de seklet måste väcka förvåning, nemi. att ett lands välstånd skulle bero på att i detsamma utsläppa så mycket silfver som möjligt, och att det är ifrån denna »stora» grundsats, hvarifrån man vid banklagstiftning bör utgå, likasom silfver i och för sig vore något slags undergörande palladium, hvar - Den 4 Mars f. m. 39 med man kunde mota alla olyckor, likasom om ej grunden till all sedelufgifning vore en alldeles motsatt, nemi, att man bör bespara sig kostnaden att hafva ett så dyrt omloppsmedel som silfver. — Ja! en talare liar till och med påstått att olika länders olika välstånd lämpligen kan bedömas efter storleken af deras sedelvalörer, hvarföre vi, för vårt lands välstånds höjande, måste höja sedelvalörens minimum. Hvarföre icke då taga steget fullt ut? Hvarföre stanna vid ett minimum af 5 rdr? Hvarföre ej 100,000 rdr? Då borde välståndet ju höjas otroligt! Banklagstiftningens högsta grundsats är och blir en helt annan än den ofvan anförda, nemi. att den måste ordnas så, att rörelsen derigenom underlättas. Genom ettornas bibehållande sker detta, icke genom deras indragande.
Med stöd således af hvad Kammar-colhm uti sitt und. utlåtande , som åtföljt fattigvårds-betänk. yttrat, skulle jag tro, att ämnet kail ensamt, i hvad det rörer fattigvården, af Ständerna behandlas, och att fråga ej bör 3a8 Dcu 12 Februari f. m uppstå om annat, än att till Konungen afgifva ett förslag till stadga för fattigvården, samt att ärendet således ganska väl kan och bör upptagas af Ekon.Utsk. Efter min åsigt skulle följaktligen hvarken för detta Utsk. eller för R. St. erfordras så förskräckligt lång tid, som förespeglats, att afgifva yttrande i detta ämne , synnerligast då Fattigvårdscomite'en utarbetat ett förslag, som väl kan tåla många jemkningar, men dock lemnar en god ledning, och Ekon.Utsk. är sammansatt af män från nästan alla Rikets provinser. Jag tillstyrker således, att ärendet, med afseende på hvad jag anfört, endast må hänvisas till Ekon.Utsk.; och jag får derjemte, till svar på en värd talares i detta plenum afgifna yttrande, att han ej finner ärendet så utarbetadt från Regeringens sida , som han väntat, och att Ständerna fördenskull ej kunde handlägga detsamma, såsom sig vederbör, fästa den värde talarens och H. Ståndets uppmärksamhet derpå, alt här icke är fråga om någon civileller criminallagstiftning, utan om ett ekonomiskt lagstadgande, der Konungen hör Ständerna, för att sedan Sjelf fatta beslut. Jag anhåller om remiss af betänk, till Ekon.Utsk. Frih. von Kraemer, Robert, uppläste följande: Såsom ledamot af Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. , får jag vördsamt gifva mina åsigter tillkänna, ronde Hr von Rosens yrkande, att, med stöd af 36 §:n Riksd.Ordn., ett särskildt Utsk. må nedsättas att behandla alla till fattigvården i Riket hörande ämnen.
Skynkets längd l ' h meter. Fransar i samma stil. Vainqueur. Dubbla soffkuddar äro nu på modet och ha flere fördelar; då de användas, kunna de stödja så väl hufvud som rygg, och då de hängas öfver soffan eller stolens ryggstöd, bilda de hvarandras jämnvikt. Vackert är att göra dem af gul fris eller siden o c h fullströ dem med buketter af prästkragar i gult och hvitt. Gula sidenband bilda, kuutna i rosetter, föreningen mellan båda kuddarna. Dicken. Klädning ål blomkrukorna. Gamla enfärgade eller brokiga, fyrkantiga silkesjaletter öfverklädas med créme eller kulört tyll. En kruka ställes midt på sjaletten, som ledigt föres upp ikring den. Ett band bindes rundt omkring krukan, (den med tyll beklädda sidan utåt), o c h en elegant rosett fullbordar omhöljet. Man kan äfven sy en spets i kanten, det ser nätt ut. Vainqueur, Ämbar som blomsterställning. Ett vanligt ämbar målas i någon vacker blekgrön färg, och därofvanpå målar man några blommor i allmogestil, rödt gult och hvitt; därtill är lätt att hos någon målare skaffa sig schablonmönster, om man ej törs måla på fri hand. En stor rosett i rödt och grönt fästes i handtagets hål. Ambaret fylles med röda vallmoblommor, på hvilka förut i Idun förekommit beskrifning, och är nu en färgrik dekoration i ett flickrum. Man kan naturligtvis äfven ställa en bladväxt i kruka i ambaret, om man ej föredrager konstgjorda blommor. Dicken. Lampmatta af mattringar. Mattringar — finnas i alla järnbodar — 2 storlekar, öfvervirkas med briljantgarn i. flere färger. De små fastsys i de större. Sammansys till erforderlig storlek i taggar, stjärnor eller rutor efter smak. Gör man den bra stor och i ljusa färger, tager den sig väl ut på en mörk duk och är lätt arbetad. Bellis. I denna skärmarnas tid höra skärmar på ljus till ordningen för dagen. Se här en modell. Af grönt siden klipper man ut ett neckrosblad, som förses med en fin karkas i kanten och fodras med samma tyg, som ej bör vara för mörkt.
Val vet jag att sparbankens ändamål ej är räntan, utan att väcka hågen till samlande af sparpenning; samt att den så fullkomligt oegennyttiga sparbanksdirektionen i främsta rummet måste afse att få sparbankens penningar på säkraste sätt placerade och så att dessa penningar äro så mycket ^om möjligt disponibla i och för uttagningar; men då penningar f. n. äro så begärliga, äfven för öfver sex procent, torde ingalunda svårighet förefinnas, att för denna ränta, sex procent, få de uti sparbanken insatta pennmgarne säkert placerade och räntan således böra kunna blifva åtminstone 5 *|2 proccent, då '|2 procent naturligtvis måste afses i och för förvaltningskostnaden, m. m.; Och om de fattige och mindre bemedlade, hvilka utgöra flertalet af dem, som göra insättningarne (de förmögnare gå nog litet längre fram på Lilla Nygatan, der äfven finnes en bank, hvarest man icke åtnöjer sig med så ringa ränta), visste att den bästa säkerheten och den högsta möjliga procenten för att kunna få sådan säkerhet, — stod att erhållas uti sparbanks-inrättningen, är ej något tvifvel att ju icke de insåge fördelen uti att hafva penningarne, med ränta på ränta och för 5 112 procent, innestående uti sparbanken, i stället för att, äfven de, nu vilja spekulera och troligen på sitt vis försöka drifva ocker eller öfva procenteri. Lyckades min framställning vinna Rikets Höglofliga Ständers gillande skulle sålunda en ekonomisk vinst för den fattige och mindre bemedlade erhållas medelst sparbanksräntans höjande till 5 *|2 procent, förutom hoppet om delaktighet uti de \ 0-åriga premierna; samt en kanske ännu mera eftersträfvansvärd moralisk vinst uppnås genom upphörandet af spekulations-begärel alt sjelfva försöka alt ockra med sparpenningen.
Maj:ts Befallningshafvande bestämd, kostnads-ersättning, och sökanden detta tillhandahålla; men att, i annat fall, ansökningen communicerades gäldenären, som hade, att, inom viss förelagd tid, deröfver sig förklara; och då detta, endast i afseende på ringa fordrings-anspråk vedertagna bruk, ehuru hittills i lagen ej uttryckligen medgifvet, dock icke syntes hafva oskäl med sig, utan tverlom vore fördelagtigt, så väl för borgenären, genom den ökade skyndsamligen, som äfven för gäldenären, i anseende till minskade utsöknings-umgälder, hvilka eljest, då utslag gåfves, åtminstone ökades med utslagslösen samt de kostnader, communicaliontn förorsakat; så ansågo Rikets Ständer sig destomindre hafva orsak att ogilla omförmälde behandlingssätt, som detsamma hittills, efter hvad erfarenheten visat, högst sällan gifvit anledning till klagan; men för att likväl ytterligare afvärja all sådan, i afseende på ovisshet, huruvida gäldenären verkligen lemnat krafvet utan invändning, föreslogo Rikets Ständer i underdånighet det stadgande: "att, innan utmätning, jemlikt af Konungens Befallningshafvande meddelad resoluticn af ifrågavarande beskaffenhet, må verkställas, det åligger ntmälnings-förrätlaren att taga skriftligt bevis, det gäldenären, ernet krafvel icke gör invändning, antingen af gälde - Expeditions-Vtshottets Förslag till tind. Skrifvelse j N.-o 20S. 4? i närén sjelf, eller, derest han ej är skrifkunnig, eller ej vill beviset meddela, af två ojiifvige män; och alt omförmälde behandlingssätt icke i något fall och således ej eller i den händelse, att gäldenär emot krafvel gör invändning och målet förthy kommer att fortgå, på sätt eljest är i allmänhet föreskrifvet, må för gäldenären medföra någon ökad kostnad utöfver den, som skolat uppslå, derest ofvanberörde utmätnings-resolution icke varit gifven”.