Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bar sett Mathematiei, Linguister, Astronomer, Cancelli-Råd, Jurister, Militairer, Statsfinancierer, Läkare, m. fl. civila personer befordras till Pastors-sysslor, hvilka, om än hvar och en i sitt yrke utmärkte män, likväl sällan torde varit för själavården och församlingens öfriga angelägenheter användbare. Men, såsom man icke befordrar Målaren till Capellmästare, icke en Musicus till Amiral, icke en Bildhuggare till Lagman, så borde väl ock ingen, äfven för de högsta insigter uti de för Prest-embetet fremmande eller oanvändbara kunskapsgrenar, njuta befordringsrätt framför män inom Ståndet, som, med en längre, förtroligare bekantskap med menige mans öden, vilkor, tänkesätt och seder, af lefvande känsla och nit för dessas upplysning, deras bevarande från okunnighet och laster, ega en öfning och erfarenhet uti sitt heliga kall, hvilka tvifvelsutan äro af högre nödvändighet och större gagn, än allt del lysande och fremmande, man velat inympa på presterliga kallet. Det ser verkligen ut, som om man antingen skulle ansett hvarje i någon serskild vetenskapsgren bildad person vuxen att förkunna religionens heliga läror till upplysning och tröst för den enskilde och hela menigheter, — eller att man ringa aktat denna befattning samt, af sådan anledning, icke heller gjort sig samvete af att låta Subalternpresterna, Comminislrar och Adjuncter, såsom lägre lastdragare, få släpa sitt lif igenom bäst de kunna. Om man planmessigt föresatte sig, att inom denna corps utrota all högre intellectuel och religeus utveckling, qväfva på en gång mod och förhoppningar, samt afskräcka skicklige unge män från inträde på denna tjenstebana, skulle man troligen icke finna något säkrare medel dertill än delta. Det förtjenar äfven anmärkas, att likaså frikostig man varit att utdela förhöjd tjenstetid, ja att äfven meddela den åt sökande relroactivt på en gång för flera år, ända till 10 och derutöfver0), lika litet nogräknad har man varit att afse den tid, som i och för tjernsten verkligen användes.
Man erkände, att det var mindre lämpligt och behöfligt, att någon viss rang för justitieråden i grundlagen stadgades och derför borttogs denna bestämmelse ur regeringsformen, fastän högsta domstolens ledamöter ändock fingo behålla sin rang oförändrad. Men hvad statsråden angick, så ansågs det i sin ordning, att deras höga värdighet fastslogs genom sjelfva grundlagen. Det heter — såsom motsats till upphäfvandet af justitierådens rang — att » hvaremot och enär statsrådets ledamöter såsom konungens rådgifvare stå honom närmast, med departe-mentschefeme tillika lemnadt inseende öfver förvaltande embetsverken, dem bort tillerkännas innehafvandet af rikets högsta värdighet eller af den närmaste derintill ». Men ännu mer förvånande är, att man så långt fram i tiden som 1876, då man vidtog förändringen med justi-tiestatsministems sjelfskrifna primariat och i stället i vår statsförfattning införde en af konungen vald statsminister, ändock bibehöll stadgandena om rangförhållandena inom statsrådet. Man kunde väl annars hafva tänkt, att det bort vara en öfvervunnen ståndpunkt att sättarangstadganden beroende af två riksdagars beslut och kongl. maj: ts sanktion. Imellertid har stadgandet i grundlagen icke ens förmått göra dessa rangförhållanden till en sanning. Det förhåller sig nemligen icke så, att statsoch utrikesmi-nistrame innehafva rikets högsta värdigheter och statsråden » den närmaste derintill ». Då detta uttryckssätt begagnats, är det enligt vanligt språkbruk klart, att ingen i fråga om rang och värdighet får stå öfver statsmini-strame och att ingen i detta afseende får stå mellan dessa ministrar och statsrådets ledamöter. Så är dock händelsen. I brefvet till riksmarskalken den 10 Januari 1868 stadgas uttryckligen, » att lika värdighet med stats-ministrame fortfarande tillkommer riksmarskalken ». Då nu denna » värdighet » räknas efter fullmakts datum, så händer det alltför lätt, att trots 34 § R. F. statsoch utrikesministrame innehafva en lägre värdighet än riksmarskalken och således icke såsom meningen varit komma att i fråga om rang stå främst i landet.
Han ville nödvändigt, att jag skulle gå in vid akademien, men det ville inte pappa och mamma veta om. — Är doktorinnan konstvän? sporde arkitekten och satte sig vid sidan af Inez. — Det var en fråga! Jag är icke blott konstvän — jag är entusiast. Det är i synnerhet för taflor jag svärmar. Och så skildrade hon konstintrvck från sina resor. Rafael var gudomlig, Michelagniolo imponerande, Lionardo da Vinci magnifik etc. etc. — Hvad tvcker doktorinnan om den nederländska skolan? — Illa! Det fins ingenting upplyftande i den. Dessa plumpa figurer, råa uppträden, smutsbruna färger äckla mig. Hvar gång jag står framför en nederländsk genrebild, är jag fardig att vända mig till någon af de vakter, som trampaen i hälame, och säga som Ludvig XIV: Qu ’ on m ’ ôte ces magots là! Arkitekten log. — Ja, jag tycker ej heller om de nederländska inästame, sade han och vred sina tunna mustacher, och kan ej förstå, att man nu för tiden skattar dem så högt, men smaken är skämd, ja ... Här afbröts konversationen af en piga, som bad arkitekten komma ut, ty der var en herre, som ville tala med honom. När Inez steg ner för konsul Gejers trappor, var hon vid briljant lynne. Berömmet, samtalet om konst och clet eldiga spanska vinet hade lifvat upp henne. Hon smågnolade, då hon gick öfver torget. Pang ... pang ... pang. Det var tre tornklockan slog. Hon spratt till. Så länge de hållit ut i dag! Nu satt väl hennes man och väntade på maten. Hon sprang det lilla stycke som återstod, rusade in i förstugan och ryckte i klocksträngen. Karin öppnade. — Är doktorn hemma? — Ja! — År han på sitt rum? — Nej, han sitter i matsalen och äter. Äter! Det hade aldrig händt förr, att han ej inväntat henne. Hon tog hatten och kappan af sig och trädde med klappande hjerta in i matsalen. — God middag. — God middag, sade doktorn och lät förläggsskeden dyka ner i soppskålen. — Jag kommer något sent, sade hon ...
Dylta bruks tillverkningar. af Bankbolag med sedelutgifningsrält. för karakters-fullmagter. antal rusttjenstmarker. afgift. stafrum ved. afgift. högsta belopp utelöpande sedlar. afgift. stämpelbeloppet å fullmagten. afgift. Enskilda Bank l\. För öfrige under 3:dje Artikeln upptagne afgifter uppgöras särskilda redovisningar efter hvarje års slut, hvadan och då dessa afgifter i allmänhet icke kunna på förhand uppdebiteras, desamma icke i denna längd upptagas. Hör lill Ben.-Utskottets Memorial, 1859 & 1860, M 46. Formulär H:o. Sammandrag af Debiterings-Iängderna öfver särskilda af taxering icke beroende bevill nings-afgifter uti fögderi ocb Län, för år 18 .. Härad. Socken. Bevillning efter 3:d j e Artikeln. Summa Bevillnin cr 5* af frälse-egendomar. för Postoch Lotshemman. för skogsfång på allmänningar. för kolningsfrihet på allmänningar. för Dylta bruks tillverkningar. af Bankbolag med sedel-utgifningsrätt. för karakters-fullmagter. 5! 2 N. N. 15 — 9 — 25 — 50 — 63 — 2,000 — 75 — 2,219 — N. N. N. N. N. N. N. N. Summa 1 | Hör till Bev.-Ulsk. Mern., 1851) & 1860, M 46. Sammandrag öfver hela Bevillningen uti Fögderi och Län för år 18. Enligt längder och sammandrag. Efter l:sta Artikeln. Personlig skyddsafgift Efter 2: dr a Artikeln. För jordbruksfastighet 0000 För annan fastighet 0000 0000 För inkomst af kapital eller arbete 000 Efter 3:dje Artikeln. Af Frälse-egendomar 000 Postoch Lots-hemman 00 För skogsfång 00 Af Bankbolag med sedelutgifningsrätt 000 Hör lill B ev.-Utskottets Memorial, 1859 & 1860, JYi 46. Summarisk
I händelse antingen någon af de genom Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-Stånden, hvar för sig, utsedde Direktörer och Suppleanter vid Låne-kontoren, eller Direktören jemte en Suppleant af Bonde-Ståndet, eller ock begge Suppleanterne al sistnämnde Riks-Stånd skulle före nästa Riksdags början med döden afgå eller sättas ur tillfälle att detta uppdrag bestrida, förhålles på sätt vid Riksdagen år 1829 blifvit förordnadt, så att den Låne-Kontors-Direktion, der sådan ledighet uppstått, derom gör anmälan hos Fullmäktige, derest den afgångne tillhört Ridderskapet och Adeln, Presteeller Borgare-Stånden samt hos Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 87. II Ståndets Kansli-Direktion, om ledigheten yppats bland BondeStåndets utsedde Ledamöter, hvarefter med val till ny Suppleant förhålles på sätt § 2G stadgar. Mom. 5. Blifvér någon Ledamot af Riks-Stånden för längre tid än tre veckor hindrad att i Direktionens sammankomster deltaga, inkallas i Direktionen den för honom utsedde Suppleanten. Derest Banko-ombudet —(Se punkt 17:o Mom. 4 i Memorialet Jfs. 66.) —- —- förordnas. (Se punkt 17:o Mom. 5 i d:o.) Mom. 7. (Se punkt 17:o Mom. 6 i Mern. (Se punkt 17:o Mom. 7 i Mein. (Se punkt 17:o Mom. 8 i Mern. (Se punkt 17:o Mom. 9 i Mern. (Se punkt 17:o Mom. 10 i Mern. M 66.) (Se punkt 17:o Mom. 11 i Mern. Såväl Fullmäktige i Banken, , som Rikets Ständers Revisorer ege att, om anledning dertill förefinnes, anmäla en eller flere af Läne-kontorens Direktörer att ställas under laga tilltal af Rikets Ständers Justitie-Ombudsman; och afhålle sig den eller de sålunda under tilltal ställde
Den skillnad möter dock emellan Constit.Utsk. och andra samt emellan grundlagsfrågor och andra ärender, att, enligt i grundlagen tydligt bestämda former, de förra frågorna icke kunna tillkomma utan i följd af tillstyrkande från Constit.Utsk., då andra frågor deremot kunna emot Utsk:ns förslag antagas eller förkastas. Denna skillnad hade bort inses af en ledamot, som så mycket sysselsatt sig med studerandet af grundlagen. Jag öfverlemnar till R. o. Äd. och synnerligen till Hr Gr. o. Landtm., om det är möjligt att godkänna Hr Cederscbjölds förslag till votertspropos. Hr Dal man, Wilh. Fredr.: Om jag äfven medger, att det var mindre behöliigt af Hr Cederschjöld att uppläsa sin reservation, så var det likväl ännu öfverflödigare af Frill. Cederström att, jag tror väl, för femtionde gången återkomma med sin kategoriska grundlagstydning. För mip del måste jag således upprepa, att då grundlagen säger, att Ständerna icke vid första riksdagen må besluta en grundlagsförändring, så menas härmed helt enkelt, ätt de. icke kunna antaga den till gillande; hvaremot något förbud för dem att förkasta en sådan ändring icke finnes eller rimligen kan finnas. Jag hoppas visserligen icke, att Frih. Cederström låter af en återremiss öfvertyga sig örn sitt misstag, och jag bygger altså ej någon förtröstan på honom; men jag hoppas, att åtciaemissen skall kunna verka på öfriga ledamöter inom Ulsk., och af sådan anledn. påyrkar jag nämnde åtgärd, jemte fia däggande för Utsk. att ställa sig grundlagen och R. St:s beslut till efterrättelse. Hr Cederschjöld: Jag vill icke trofta R. o. Ad. med att upptaga Frih. Cederströms så ofta omtröskade argumentation Jag hyser icke heller något hopp -att förmå taga honom ur sin mening; men jag skall besvara en anmärkn., som han gjorde emot min voter:spropos:n. Jag får då erinra, att om vid voteringen deröfver ja vinner, kommer någon annan votering icke att äga ruut.
Utom den afkortning af påförda bevillningsafgifter, som saknaden af erforderlig tillgång för deras gäldande måste föranleda, få sådana afgifter endast vid nedanstående fall afkortas, nemligen: 1:o bevillningen efter Usta artikeln, då den skattskyldige aflidit före den 1 Maj det år, för hvilket denna bevillning blifvit honom påförd; och 2:o bevillningen efter 2:dra artikeln för lön, pensiou eller dylik inkomst, som genom dödsfall, afsked eller annan orsak under årets lopp upphört; i hvilket fall sådan bevillning blott erlägges för den tid, hvarunder löneinkomsten eller andra med tjenstebefattning förenade fördelar af den skattskyldige eller hans ruttsinnehafvare åtnjutits. Den af fast egendom utgående bevillning får icke afkortas. § 96. 1:o Afkortningslängd skall i stad underskrifvas af vederbörande tjensteman, som för densammas rigtighet är ansvarig, samt efter deraf anställd granskning attesteras af en Magistratsperson och minst två ledamöter utaf årets Taxeringskomité. 2:0 På landet skall afkortningslängden, med ansvar för dess rigtighet, undertecknas af Kronofogden samt Häradsskrifvaren; och bör den å utlyst allmän sockenstämma granskas samt förses med intyg af ordföranden och två socknemän om denna gransknings verkställighet; hvarvid tillika bör uppgifvas, om och hvilka anmärkningar emot längden förekommit samt de förhållanden attesteras, som befria jordegare från den enligt § 93 dem åliggande ansvarighet för landtbönders och torpares med fleres bevillningsafgifter. 3:o Sedan afkortningslängden blifvit vederbörligen granskad och attesterad, aflemnas densamma, i stad af Magistraten och på landet af Kronofogden, till Konungens Befallningshafvande för att i stadgad ordning ytterligare handläggas. d) Redovisningen. § 97. Vid redovisningen af allmänna bevillningen kommer hvad gällande instruktioner och andra författningar stadga, rörande redogörelser och räkenskaper för de till Kongl.
Utskottets förslag, att de af Allmogen i Yllerhogdalils Socken, sora, efter pröfning af Taxejiugsmunnen, anses deraf vara i behof, mätte intill nästa Riksdag få åtnjuta befrielse från hälften af Bevillningen efter irsla Artikeln, är godkändt af 3:ne Riks-Stånd; men som Borgare-Ståndet ogillat Berörde förslag, så, för den händelse att detta beslut ej frånlrädes, föreslår Utskottet en så lydande voterings-proposition: 6:0, Den, som bifaller Utskottets förslag, att de af Allmogen i Ytterhogdahls Socken, som, efter pröfning af Taxeringsmännen, anses deraf vara i behof, må intill nästa Rilksdag åtnjuta befrielse från hälften af Bevillningen efter irsta Artikeln, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej, Vinner Nej, kommer, jemlikt Borgare-Ståndets beslut, ifrågavarande befrielse icke att ega rum. Pag. 86 & 87. Utskottets förslag, att invånarne i Umeå, Piteå och Luleå städer må, efter pröfning af Taxeringsmännen, intill nästa Riksdag tillgodonjuta befrielse till hälften af Bevillningen efter irsta Artikeln, är godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet; men som Presteoch Bonde-Stånden ogillat detta förslag, så, i fall sammanjemkning af dessa olika meningar ej eger rum, lärer votering böra anställas öfver följande proposition r 7:0. Den, som bifaller Utskottets förslag, att invånarne i Umeå, Piteå och Luleå släder må, efter pröfning af Taxeringsmännen, intill nästa Riksdag tillgodonjuta befrielse lill hälften af Bevillningen efter irsta Artikeln, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer någon sådan befrielse icke att ega rum. Hvilket allt Rikets Högloft. Ständer vördsamt underställes. Stockholm den 19 Febr. 1835. STOCKHOLM, i835, hos J. A. "VYålls&h. ! Bevillnings-Utshottets Memorial JVvo 54' i N:o 54.
Det vore i sanning märkvärdigt, om Ständerne, vid fråga om redovisning för så betydliga medel i förhållande till den jemförelsevis dermed obetydliga byggnad, skulle låta den förfalla, utan att vilja först inhämta vederbörandes förklaringar. Herr Bråkenhjelm: Då Rikets Ständer eller deras Utskott icke kunna döma någon Authoritet, borde de icke eller kunna framställa förklenliga eller hedrande omdömen öfver Authoriteternes åtgärder. Den 42 §• i Riksdagsordningen, som Herr Munck af Rosensköld åberopat, innehåller: ”Finnér ”Utskott sig behöfva af någon Konungens ”Embetsman, eller af något publikt Verk, ”inhemta munteliga eller skrifteliga upplysningar, begäre genom sin Ordförande &c. "&c.” Och jag hemställer till den värde Talaren, om Byggmästare eller Entrepreneurer kunna komma under cathegorie af att anses för Konungens Embetsman, eller tillhörande något publikt Verk. Fri - Den t September f. m. 49 Friherre Tollj Gustaf Philip: Innan discussionen rörande sakens behandling går nog långt, torde jag få hemställa, om ej ett inlemnadt anförande af Herr von Weigel linge uppläsas. Friherre Anckarswärd: Herr Munck af Rosensköld har insinuerat, att jag velat efterskänka Ständernes rätt, att i ansvarsväg utkräfva påföljd å de felaktige åtgärderne med GarnizonsSjukhuset. Så är likväl icke fallet. Jag känner icke, alt Ständerne i så beskaffade frågor, som denna, kunna mera än anmäla hos Kongl. Majit hvad de funnit anmärkningsvärd^ Det har ofta handt, att slika anmälanden blifvit letnnade utan påföljd, hvilket då, men ej förr än det inträffat, blifvit föremål för klander. När Ständerne framställa någon anmärkningsanledning för Thronell, bör man förutsätta, alt Konungen och Ministrårne derå fästa nödig uppmärksamhet. Jag måstejförutsätta, att om i närvarande fall någon felaktighet blifvit begången, ansvar derföre, i följd af Ständernes Skrifvelse, icke kan åsidosättas. Äfven är jag Öfvertygad, alt Utskottet icke kan vidtaga annan, än denna anmälningsåtgärd.
Där är den blåa kanalen, som glittrar i augustisolen; och där stiger en strimma ur hafvet, växer, får färg och konturer, blir till en samling af små leksakshus, blir till en stad med lefvande människor och höga byggnader. Detta är Storbritanniens jord och staden heter Dover. Men allt hvad han hittills sett, är dock ingenting mot den oerhörda, öfverväldigande, sinnesförvirrande världsstaden London, med ett konungarikes folkmängd sammangyttrad inom gränserna af några få kvadratmil. Där står ett gammalt, dystert palats, som kallas S:t James och som liknar ett fängelse. Där sofver kungens lifläkare i närheten af sin höge patient. Förbi dess åldriga, gråa murar brusar och hvirflar det mäktiga lifvet; han kastar sig handlöst ut i strömmen och drifver med. Det mörknar mot aftonen, men staden brinner: husen äro illuminerade, kyrkoklockorna ringa, och människorna tjuta af rojalistisk fröjd. Öfverallt i fönstren hänger kung Kristians bild i kopparstick. Om dagarna far kungen omkring i feberaktig hast utan rast eller ro; och hans följe följer. De beskåda samvetsgrant allt hvad en resande måste ha sett, men det blir för mycket, nerverna slappas, och till sist bli intrycken matta. – Om nätterna rulla vagnarna genom oändliga labyrinter och stanna plötsligt, där en flod af ljus faller ut öfver stenläggningen. Det är operahuset vid Haymarket, och den väldiga salen strålar af sköna kvinnor med blottade skuldror och förföriska småleenden, som flyga mot logen, där den främmande monarken tronar med sin svit. – Eller det är ett af de många palatsen, som bildar ram om någon af de många officiella festerna, där allt rör sig i stramt åtsittande styfkjortel, och där etiketten trycker kungens lifläkare alltför långt bort i skymundan. Då märker han någon gång, att han trädt in på en bana, där alla trappsteg äro numrerade, och då flyktar han ofta för att söka sig nöjen på egen hand eller i sällskap med Sturz – Men ofta stannar han också i sin vrå, kufvar sin fåfänga och försöker göra sig förtrolig med föreställningen om sin obetydlighet.
De» 24 Martil, f. m. 331 Herr Cederskjöld, Pehr GuslaJ: Så länge det ännu ej blifvit stadgadt, att den enskilda Fordrings ägaren nödgas lemna anstånd, utan han tväuom är bibehållen vid sin rätt att påkalla Lagarnes åtgärd till återfående af sin utlånta Egendom, kan jag ej finna, hvarföre den* na rätt skall nekas BancoDisconten, och dess Gäldenarer sålunda gynnas framför enskildtas: Jag skulle till och med tro, att en ytterliga re förlängning at Praecriptionstiden för om. sättningsrättigheten i Banco_l)isronten ej en gång skulle lända Gäldenärerna till någon verklig båtnad; utan att deras ställning tvärtom skulle med hvarje nytt uppskof ännu ytterligare försämras; och att det skulle blifva för dem, ju längre anstånd de. fingo, desto svårare att reda sig. — Jag kan således ej instämma med de värda Ledamöter, som nu talat i detta ämne, utan får tvärtom ödmjukast tillstyrka bifall till Höglofl. BancoUtskottets Betänkande. Dessutom skulle stockningen och förlägenheten i allmänna Rörelsen ökas och underhållas, samt den Enskildtes Gäldenärer få så mycket svårare att reda sig, om tillgången, för dem, på nya Lån i BancoDisconten minskades; hellst Discontens möjlighet att utlåna nödvändigt måste inskränkas i samma mohn, som dess rättighet att indrifva sina Fordringar. Detta är för mig ett nytt skäl att tillstyrka bifall å Utskottets Betänkande. Herr Pahlman, Otto Fredric: Då jag likaväl med den sista värda Ledamoten, anser 332 Den 24 Martil, f. m. ett, utöfver hvad BancoUtskottet tillstyrkt, förlängdt anstånd med Discont-låns omsättning snarare innefatta skada än hjelp för Låntagare. och då jag icke tror att blott de i BancoDiscontVerket skuldsatte behöfva hjelpas, utan att äfven andra Medborgare, hvilka äro skyldige annorstädes, böra erhålla u-väg att i BiscontVerket kunna bekomma
Till följd af den härigenom föranledda skillnaden mellan Riksgälds-Kontorets inkomster och utgifter under sistlidet år, har för derunder förefallna utbetalningar ej allenast hela den vid årets början innestående behållning å Kontorets inkomstoch utgifls-räkning i Rikets Ständers Bank måst användas, utan äfven det å Banken för bestridande af Riksgälds-Kontorets utgifter anvisade kreditiv betydligt anlitas, så att deraf vid slutet af året voro uttagna R:dr 759,969: 19. 10. hvilken1 summa motsvarar det belopp _, hvarmed Riksgälds-Kontorets utgifter för begge åren 1845 och 1846, utgörande tillhopa . R:dr 9,189,506: 36. 10. öfverstego samma års inkomster, eller . 4. med tillägg af den vid 1844 års slut innestående behållning å Kontorets förenämnde Bankoräkning . 4,517: 31. 8. ■8,429.537: 17. - Varande denna kreditivskuhl under loppet af näsllidne Maj månad till fullo betald. Under åberopande af hvad 1845 års Revisionsberättelse, sid. 12—14, härom innehåller, få jemväl nu församlade Revisorer fortsätta de vid föregående Revisionsförrättningar meddelade utredningar af det, i egenskap af allmän bevillning, för hvart och ett år till Riksgähls-Kontoret influtna och i dess räkenskaper redovisade beloppj häruti dock ej inberäknade restantierna å, den under namn af centonal i 1835 års Bevillningsförordning stadgade särskilda afgift. På sätt af åberopade Re - — 15 — visionsberättelse inhemtas, hade, efter afdrag af utbetalda restitutioner samt utaf Riksgälds-Kontoret förskottsvis godtgjorda taxeringskostnader inom Stockholms stad, men med tillägg af 1841 och föregångna års restantier, såsom allmän bevillning för är till detta Verk influtit, eller vid derstädes förefallna ränteliquider innehållits, föreden 1 Oktober 1845,
Utskottet mindre lämpligt att för den officiela tidningen i detta hänseende stadga något undantag från den allmänna föreskriften att tidningar skola, för att med allmänna posten försändas, vara med behörig stämpel försedda. Utskottet har derföre ansett anslaget böra bestämmas till den summa af 45,000 R:dr, som, i händelse tidningen fortfarande vore underkastad stämpelafgift, beräknats vara för ändamålet erforderlig. Utskottet hemställer alltså, a) att Rikets Ständer malte Kongl. Maj:ts förevarande nådiga Proposition på det sätt bifalla, att Rikets Ständer för år 1867 till Kongl. Maj:ts disposition ställa ett extra anslag af 45,000 R:dr, med vilkor att ett exemplar af Postoch Inrikes Tidningar för hvarje kommun i riket tillhandahålles ordföranden i kommunal-styrelsen å det postkontor, han uppgifver, utan annan afgift än vanligt postförvaltarearfvode; samt att tidningen, utan förhöjning af prenumerationspriset för allmänheten, utkommer med en tillökning af det nuvarande formatet, motsvarande minst en spalt; och b) att Rikets Ständer, vid anmälan af detta beslut, i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t måtte finna lämpligt förpligta omförmälda tidnings utgifvare att, på sätt som kan blifva föreskrifvet, i tidningen införa redogörelser för representationens förhandlingar. Stockholm den 15 Maj 1866. Stats-Utskottets Utlåtande N.-o loi. 5 Reservationer: af Friherre Klinckowström, R.
(Tall jag pd beber cd) fammefe, utan et.ftbig afftgt otf) man# namon, rebeligen uppfylla: fd fannt mig ©tib hjelpe till lif-ecb fjäl/' <Dm dnbrtngs f3?an6e i Cojrerings» cd) profytngf »Ccnmutme feeflufc §• *45» SBill ©fattjTplbig f&fa dnbring i ben 23eroillning, forn afbebitering beror, o*, t ben orbning 84. §• fércfFrifmer, blifmit pdfbrb, famt af SaperingS.Sommitee dr fafljldlfb, anmdle cd) fyllf&lje ban fin talan boS .Konungens 23efallningSf)afmanbe inom tord mdnaber frdn ben bag ©e* betfebeln fått afbdmtas, od) mibfoge befrrdrSffriften meberbfirligt befyg bcrd. $fr ben flaganbe mifnbjb meb konungens £3efallningSf)afmanbeS tttjTag, dge ban berfifmer anfbra befmdr {)%& Kongl. Katnniar.^dtten, pd fdtt od) inom ben fib 146. §. innebdller.