Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Napoleon 1: s moder. I . 98 Art, nu lfizrctson. VBrvisa . 105 A. S .. Kvinnans rostriiitt infor engelska underhnset .. 107 (;. L .. Sommarhviln och vinterio 111 Litteratur: Bgl.1, Hmdboli fvr sjuksliotsel i hemmet af B. TV. Wretlind 115 Meddelanden fr %n Fredrika-Bremer-Forbundet 116 Frdn skilda h&amp;ll ... 119 G-cZ. Ptterligare om kvinnors arbetsloner. Den kvinliga jiirnvhgspersonalen . 123 A !lnes Ilencl~el. Letizia Bonaparte, Napoleon 1: s moder. Nkgot o m Frmkrikes och Tyslilands sjukskoterskor .. 134 M .. Bara en fiolgubbe .. 141 AVIbdd - 4ricid .. ssorz. E t t kvinligt 18ros5ite 146 Konferens? anordnad af Svenska kvinnoimas nationalf orbund .. 153 Mecldelandea frAn Fredrika-Bremer-Bosbundet . 164 F r l n skilda hhll ... 154: \ IL. JIinna Canth f ... Ellen Jolin. Anteckningw frAn en studieresa i Spanien . 161 L. 3linnen frhn Sonja Korale~skys ungdom .. 171 L. \ V .. En akademisk hogtidsdag 189 Litteratnr: S +. *. YB klassisk mark af Joh (or 13wgn1~11. - i.. H., Ram~ pen for och emot negerslafveriet af C ' editc IA %h-Flolnr B e ~ y -. Jliir - ti er 1 ... 1s:) L. AT .. Dess hoga ylaisir af 13i1~; p A.
Detta åtal har sålunda hos landets Högsta Domstol framkallat afgörande omdömen i två ganska vigtiga frågor, om hvilka olika meningar visat sig rådande. Sedan Hellestads och Tjellmo Tingslags Häradsrätt, på åtal af allmän åklagare, enligt Utslag den 23 Januari '1856, som i nästpåföljande December månad blifvit till verkställighet befordradt, förklarat Carl Carlsson i Rödingstorp och Carl Andersson i Lofallet lagligen öfvertygade att hafva tillfogat Gustaf Larsson i Tjellmo åtskilliga i läkarebetyg upptagna kroppskador, hvilka bestått i en utslagen tand, ett stucket sår, en blånad under venstra ögat, två blånader invid näsan, tre å läpparnes yttersidor och fyra sår å läpparnes insida, men då icke kunnat utrönas, huru många af berörda skador tillfogats målsäganden af Carl Carlsson eller af Carl Andersson, ansett nämnde personer böra till hälften hvardera derför ansvara och således, med åberopande af 34 Kap. 4 § samt 35 Kap. \ och 2 §§ Missgernings-Balken, dömt de tilltalade att böta för ofvanbeskrifna våldsgerningar tillhopa Tretton Rdr 40 sk., eller hvardera Sex Rdr 44 sk., hvilka böter, om tillgång saknades, skulle försonas med sju dagars fängelse vid vatten och bröd; så hade Justitie-Ombudsmannen i aflåtet Memorial till Domhafvanden i nämnda Tingslag anmärkt: att en dylik fördelning af det i lag stadgade ansvar för våld å person, hvarigenom den föi slika lagöfverträdelser bestämda genom penningevärdets fall numera obetydliga bötespåföljd skulle ytterligare förringas, i samma mån som brottsligheten till sin natur snarare förökades i följd af fleres deltagande i våldet, icke kunde anses öfverensstämmande med lagens anda och mening; att om än antoges, att 6'1 Kap.
Jag beklagar att sådane åsigter hos Ståndet gjort sig gällande och fortfar att yrka propos. pä det förslag jag i afseende på första punkten framställt, men biträder de öfrige punkterne af ifrågavarande § af Utsk:s betänk. 368 Den 12 April e. m. Hr von Hohenhausen: Jag vill visserligen icke bestrida, att ju Frih. Ilaah kan hafva rätt deri, alt inskränkning af respitmånaderne till en enda skulle medföra gagn, i det de gäldskyldige derigenom tvingades att iakttaga större punktlighet; men dä en dylik anmärkning icke vid betänk:s återremiss uti något RiksSt. framställdes, synes det mig nu vara något sent att dermed framkomma. Deremot anser jag det af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, väckta förslag till ändringar i § vara ganska behöfligt, att nemi. tiden, hvarunder straffränta.bör utgöras, utsträckes till 6 månader i st. f. de 3:ne, som Utsk. föreslagit. Särskildt får jag anhålla att när vi komma lill 28 § få nämna för Hr Rosenblad förhållandet med Handelsdisconten. Jag vet, att den ligger honom ömt om hjertat och att man kan anse honom såsom en af de väldigaste stridskämparne för densamma. Idéen deraf är också ganska vacker och god; det kan ingen bestrida. BaucoUtsk. har i detta afseende sökt framkalla hvad som i det afseende borde blifva af mycket gagn för landet, nemi. vexlar, hvilka, om de kunde i inrikes rörelsen blifva mera alllmänt begagnade, onekligen skulle verka välgörande och öka rörelsecapilalel, med alla de vexlar, som vid handelstransactioner kunde begagnas i st. f. sedlar. Detta beror dock äfven mycket på de förbättringar i creditlagstiftningen, som LagUlsk. kan komma att föreslå, och R. St. antaga. Enligt allt hvad vi hittills sett, synas de dock icke komma att deruti gå långt. Jag anser mig på dessa skäl befogad att frångå litt. b) utaf belänkis 28 §. Hr von Hartmansdorff: Frih.
Jag ber slutligen att få fästa uppmärksamheten derpå, att denna skatt ingalunda är en grundränta, ty om tackjern icke tillverkas, så betalas ingen tionde. Helt annorlunda förhåller det sig med grundräntan, den går ut om jorden skötes eller icke. I närvar. tid kan man säga, ehuru med erkännande att förhållandet är olika inom olika orter, att tackjernstillverkningen i allmänhet går med förlust, och detta ger tillkänna, alt denna näring icke kan jemföras med jordbruket, som icke är någon fabrikation, såsom tackjernsblåsningen. Jag tror det derföre vara en sann statsekonomisk åtgärd, då conjuncturen är så svår alt en fabrikation icke ger vinst, att man dä undsätter den, ålminstone medelst nedsättning lill halfva bördan, såsom föreslaget är. Man borde nästan taga bort den helt och hållet, så länge conjuncturen till den grad trycker näringen, att den icke gifver någon vinst, ty naturligt vis är det en fördel för hela riket, att denna näring bibehåller sig, men huru skall den det kunna göra, om man lägger skatt på den under en så svår conjunctur att den icke bär sig. Jag tillstyrker bifall å Utsk:s förslag. Frih. Ridderstolpe: Den talare, som, då han första gången yttrade sig, i afsigt att motverka den af StatsUtsk. föreslagna lindringen i tackjernsskatten, till sin hjelp åkallade jordbruksintressets nuvar. tillstånd, har, då han nu sednare gången yttrat sig, gått ännu längre, och gjort en jemförelse emellan stångjernssmidet och lackjernssmidet, för att till det yttersta förfölja detta sednare. Jag nödgas således äfven här följa med och erinra honom, alt när två åro olyckliga böra de hvar för sig eftertänka, huruvida den ena eller andra har varit orsaken lill sin olycka. Om någon är oskyldig lill sin, så är det tackjernsblåsaren. Möjligen skulle man emot den andras olyckliga conjunctur kunna framkasta, alt den lill större delen sjelf vållat densamma, derigenom att varan icke så väl tillverkas nu som tillförene. Deremot kan man aldrig säga om tackjernsblåsaren, att han i afsigt att åstadkomma en större production gjort sämre tackjern.
Åtminstone anser jag för min del förenligt med den omtanka, som Ståndet är skyldigt att hafva om vården af riddarhuset fonder, jag tror, alt den i sammanhang med Gr. Cronhjelms förslag, af Hr Aminoff väckta motion, att samma stadgande i afseende på tillsättningen äfven mätte iakttagas för Riddarhusets öfrige tjenster, torde höra tillämpas i afseende på tjenster på cancellisidan, hvilka visserligen, i detta hänseende, äro i samma förhållande som Ridd.secret.ljensten. Pä alla de skäl jag nu anfört, anhåller jag om afslag ä Ilidd.Utsk.-s mein. och bifall till Gr. Cronhjelms förslag. Hr Rääf, Leonard Fredr.: Enligt motionärens önskan skulle Riddarhusets Secreterare vara underkastad dubbla osäkerheter: den ena af Ståndets möjligtvis återkallade förtroende till honom; den andra af Ståndets upphörda förtroende till sig sjelfl. Hela vår forntid, som och något velat och förstått, har alltid ansett, att säkerhet om plats anskaffar dugliga tjenstemän. Derom behöfver inga ord spillas. Om lönen äfven uppgår till 2,000 r:dr, synes densamma hvarken öfverstiga Icfnadskosliiad i hufvudstad, eller Ståndets värdighet. Det har förr blifvit här sagdt: alt del påstådda öfverflödet i lönesumman kunde bättre användas tili pensioner åt de många behöfvande Ståndet inom sig hyser. R. o. Ad:s första skyldighet är, att väl utföra sill åliggande såsom Stånd; dess underordnade är välgörenheten. Alt den uppfylla, finnas andra medel, än pä bekostnad af Ståndets goda betjenande. Behagar motionären föreslå en ökad afgift Lill pensionsfondens förstärkning, skall jag vara den första att det bifalla.
Statswerket nödige, flmcs niig rättast att de anordnats att utgå af Statswerkets extra till» gängar, och att, om man ansett sig böra. owilkorligcn göra Götha Canal färdig, man dertill bordt förcflä upptagande af ett län four pä kängve tid kunnat betalas, pä det Swensta folket öppet sätt'weta, att det icke är ined befparde tillgängar som Canalen bygges, utan med län, söm derföre mäst upptagas. Sto att, wid bewikjandet af detta nya anslag, Statens rätt och säkerhet alldeles blifwit äsidofatt, derom jag far äbc ropa Herr Dfwcrstcn och Riddaren Spai-ees, Restrvatisir, deruti jag instämt. Skulle äter Rikets H. Stäirder gilla lktstottens fm stag, anbäller jag att ätminstone fä fästa uppmärkstmchet ä förstagct, att hela Statens fordran ställe afstrifwas, om Bolaget till är >83f gör Canaleir färdig och segelbar. Da Staten till detta företag bidragit ined icke mindre än nära 6 millioner, hwilka mrder nu öfwerklagade förlägenhet wäl kunnat bättre anwändas till minskning och nedsättning i Bewillningen; tyckes ätminstone försigtighet och en nödig omtanka för framtiden fordra, att Staken äfwen tillser, huru Bolaget widmaklhäller detta för Staten dyrba - B er änka n den, N:o -3. ra Werk, fä att ej genom undcrlätenhct deraf all fördel och nytta af detsamma förspillcs. Wäl är nu föreslagit, att för en Reparationsfond stall af Bolaget insattas en summa af R:dr, men hwartill kan en sa liten summa förslä till undcrhällande af BPggnader, som kostat 9 » io millioner? blott en och annan betydligare stärning ä Canalwallarne.
Utgifter för utredning och fördelning af all skada och kostnad, som i denna § omförmäld är. 36 § 144. Gemensamt haveri egor rum, faslän den fara, som föranledt detsamma, varit vållad af befälhafvare, redare eller godsegare, eller då befälhafvare, ulan tillräcklig anledning, företagit den handling, hvaraf det gemensamma haveriet följt. Talan om skadestånd är dock öppen emot den, sorn vållat haveriet; och vare denne förlustig den ersättning i haveriet, som honom eljest kunnat tillkomma. § 145. Egare af gods och af fartyg vare aldrig förbunden att, utan särskildt åtagande, till gäldande af gemensamt haveri, bidraga med mera, än värdet af det, för hvilket han i fördelningen af haveriet deltager. § 146 Uppstår fråga om vidtagande af en sådan handling, hvaraf gemensamt haveri kan följa, kalle befälhafvaren, der faran det medgifver, till rådplägning styrmannen och dem af besättningen, som kunnigast och erfarnast äro, så ock redare och godsegare eller deras ombud, der de ombord finnas. Aro meningarne skiljaktiga, gånge alltid befälhafvarens i verkställighet. Rådplägning och beslut, så ock en kort berättelse huru verkställighet följt, skall, så skyndsamt sig göra låter, i fartygets dagbok, om sådan föres, intagas och af dem, som i rådplägningen deltagit, undertecknas. § 147. Har befälhafvaren, utan egarens tillstånd, å fartygets^däck gat annat gods, än sådant, som i § 86 omförmäles, eller vid dess sidor gods fastsurrat eller i dess båt inlastat, och godset förty, efter skedd kastning, icke blifvit i det gemensamma haveriet upptaget; bafve godsegare rätt till skadeersättning, såsom i § 49 sägs. § 148.
Om, efter en sådan reglering, den till ifrågavarande ändamål föreslagne årliga Fond af 400 Tunnor Spannemål årligen skulle tåla någon nedsättning, det beror på ea närmare un - Stats-Utis&ottets Betänianden. 955 dersökning oell kännedom , och öfverlämnäs af Stats - Beredningen i underdånighet till Eders Kongl. Maj ts Egen höga pröfning och afgörande. Då, enligt,Committéns beräkning, 600 Ynglingar vore att anse såsom i behof af detta sia.gs understöd, skulle Fonden, då värdet på Spänne» målen antages till 7 R:dr Tunnan, blifva tillräcklig att för hvarje medellös SchoIe-JPilt årligen anskaffa Böcker 111. m, för en summa af 4 Rnlr 32 sk. Banco. 2:0 Näst härefter torde Gymnasiioch Scholehus-Byggnaderne och deras underhåll bora^ komma i fråga Committén har dertill i underdånighet föreslagit 400 Tunnor Spannemål årligen, hvilket Stats - Beredningen , för dess del i underdånighet, ej eller anser för mycket. Men fråga torde böra uppstå, huruvida detta anslag ock bör med årligen lika belopp Stiften emellan fördelas, eller om ej, intill dess det olika förhållandet med befintelige Allmänna Byggnader för Schole-väsendet i det ena Stiftet emot det andra hinner blifva någorlunda jemnadt, en årlig fördelning häraf, efter Plan , så mycket häldre borde ske, sorn serskildta tillgångar eller Byggnads-Fonder uti en del Stift för. ut lära finnas, som i denna del minska behofvet af allmänt biträde, samt att i sådant afseende fullständiga Förslag ifrån Stiften skulle infordras, för att, efter Nådig pröfning, sättas i Veiket i inon af företräde i angelägenhet, och den tillgång anslaget lemnar hvilket dock Eders Kongl. Majus närrnaie Nådiga pröfning i underdånighet underställe?.
Jag bör äfven tillägga, att om alla Studenter, innan de fingo aflägga PhilosophieCandidatExamen, vore ålagde en lika skyldighet att känna Yexelundervisnings-methoden, så skulle Trivialskolorna och synnerligen ApologistKlasserne, hvarifrån man ändå slutligen måste erhålla de egentliga Skolmästarne, snart kunna tillämpa den bättre methoden. Min mening är emedlertid icke, att Folkskolor ej skola förr inrättas, än sedan den bättre undervisnings-methoden blifvit 5 H. 6 B2 Den i5 December f. m. mera allmänt känd. Intet bör i Folk-undervisningen försummas; Skolor böra nu öfverallt inrättas efter denna method, som lian vara känd, och förbättrade undervisnings-méthoder sedan införas, dåde genom det medel jag nu vördsamt föreslagit, hunnit blifva mera allmänt kända. Hans Excellence Herr Grefve Fleming, Claés: Jag vill icke yttra mig, huruvida den värde Ledamotens nyss uppläste Memorial bör hvila eller icke; men jag bör allenast upplysningsvis nämna, att UppfostringsComiteens Betänkande äfven afhandlar denna fråga. Det innefattar nemligen fyra hufvudafdelningar: den första om de Allmänna FolkSkolorna; den andra om ElementarLäroverken; den tredje om de högre Undervisningsverken, samt den fjerde om TillämpningsSkolor; och jag får äfven upplysa, alt Betänkandet innehåller en Artikel om Preslbildningen. Jag har trott mig böra nämna detta, utan minsta afsigt alt yrka, det frågan skulle hvila. Lades på bordet. Grefve CronhjelmOtto August j uppläste följande:
Nu anförda omvexlande, ofta endast efter tillfälliga förhållanden och beräkningar lämpade, betalningsvilkor, som under den längre liderymd, ofvanstående uppgifter omfatta, blifvit bestämda för de många särskilda lån, Svenska staten, genom sitt egentliga kreditverk, inom landet hittills upptagit, hafva, med undantag af den vid århundradets början beslutade och under mer än 30 år fortgående realisation af detta verks, i form af sedelmynt, utgifna skuldförbindelser, visserligen blifvit noggrannt iakttagna och uppfyllda; men de mångfaldiga, tid efter annan, å samma verks sida skedda, icke sällan oförväntade och merändels alltid för innehafvarne olägliga, uppsägningar af dess bland allmänheten utgifna räntebärande obligationer hafva dock varit föga egnade att framkalla och stärka det för hvarje sådant verk högst nödvändiga förtroendet till varaktigheten och konseqvensen af dess ingångna transaktioner. Ensamt från denna synpunkt betraktadt, anser Stats-Utskottet ett efter erfarenhetens lärdomar ordnadt kredit-system, hvars orubbade bestånd, åtminstone under den närmare framtiden, kan med någon säkerhet motses, utgöra ett bland de vigtigare och angelägnare föremålen för Rikets Ständers beslut och tillgöranden. Men Utskottet har dessutom af andra anledningar, för hvilka Utskottet här efteråt vili redogöra, funnit de, med hänsigt till ett dylikt inhemskt skuldsättnings-systems antagande och framtida tillämpning, väckta frågor och förslag, särdeles vid nuvarande tidsförhållanden, förtjenta af synnerlig uppmärksamhet. Emot de under föregångne Riksdagar gjorda framställningar om skuldsättningsbanans, icke endast tillfälliga utan mera långvariga, beträdande har vanligen anförts: att det vore orätt, att, för fyllandet af samtidens behof och beredandet af eljest saknade tillgångar för ifrågasatta Statsanslags beviljande, ådraga efterkommande ökade skattebördor, helst hvarje generation, så vida icke samhällets fortfarande bestånd fordrade så stora uppoffringar, att de ovilkorligen måste på en längre tid fördelas, vore skyldig sjelf utgöra de bidrag, som för landets styrelse och försvar samt intellektuela utbildning och ekonomiska förkofran erfordrades.
En uppteckning ifrån ~Östergötland~ förtäljer, att styfdottern kom in i berget och fick tjenst. När hon så skickades till källan, att hemta vatten i ett såll, satt en liten grå sparf i trädet och sjöng: »Klen ler i’t! Klen ler i’t!» Flickan gjorde så, och kunde nu bära vatten i sållet, utan att spilla. Fortsättningen och slutet äro som ofvan; endast med det tillägg, att när käring-dottern ändteligen kommit hem med sitt röda skrin, och hela gården brann, kom den lilla grå sparfven åter flygandes, och satte sig på hönshus-taket. Då gick styf-dottern ut, för att tacka honom. Men fogeln sjöng: »Kyss mig på munnen! Kyss mig på munnen!» Ja, flickan gjorde som han bad, och i detsamma återfick han sin rätta skepnad, och förbyttes till en fager unger prins. Han hade förut varit förtrollad af »käringen i berget». Sagan slutar med bröllopp. Ännu en öfverlemning, ifrån ~N. Småland~, kallad »Guldjungfrun och Eld-jungfrun», förmäler huru de begge systrarne kommo in i berget, och tjenade hvar sitt år hos »~Berg-frun~». Styf-dottern erhöll för sin trogna tjenst ett svart skrin, hvarmed höns-huset och allt omkring henne förgyldes; käring-dottern deremot fick ett rödt skrin, hvarutur flög eld, så att hela gården lades i aska. Styf-dottern blef omsider gift med den unge konungen, och berättelsen tillägger, att han på sin bröllops-dag frågade, hvem som fostrat henne och gifvit henne all hennes rikedom. Den lilla svarade: »jo, det har ~Jungfru~ Maria gjort;» för jag vet den beskedliga berg-frun var ingen annan. I en uppteckning ifrån ~Gottland~ förtäljes, huru den elaka styf-modern bakade bröd, och styf-dottern bad om en liten bake-kaka.
Detta är fullkomligt sannt, men hon är stolt, och stoltheten skulle ovillkorligen ha förbjudit henne att hyckla ett prerogativ, som hon visste sig ej ega. Tendensen undanskjuter här skärpan i den psykologiska uppfattningen, i viss mån äfven rättvisans fordringar. Det hade varit ett vackert erkännande åt vår svenska adel, men på samma gång ett framhållande däraf a-tt icke blodet, men uppfostran i adliga tänkesätt verkligen alstrar sådana, om förf. låtit grefvinnan, soldatdottern, en gång öfvertygad om sin bord, inför världen öppet tillstå denna. Härigenom hade onekligen kastats ett försonande skimmer öfver samhällets aristokratiska element. Men den religiösa ståndpunkt förf. intager har tydligen ej tillåtit honom någon annan försoning än den specifikt religiösa. Upptäckten af grefvinnan von Törnes börd och den vackra slutscenen utgöra i alla fall de efter vårt förmenande bästa och mest gripande partierna i hela arbetet. Se vi arbetet ur formell synpunkt och jämföra det med » En man Öfver bord », så kunna vi, allt under lifligt erkännande af dess stora förtjänster äfven i detta afseende, ej af hålla oss från den anmärkningen, att det är det senare ej så obetydligt underlägset. Det förefaller oss, som skulle förf. lyckas bättre, när han har verklighetens reella mark under sina fötter, än då han mer eller mindre uteslutande hänvisas till sin fantasi. Intrigen blir då fantastisk, och både karaktersteckningen och händelsernas gång lida af en viss brist på psykologisk sanning, äfven om arbetet i detta afseende fullt kan uthärda jämförelsen med många ' af romanliteraturens högt uppskattade alster. Men i ett afseende har dock förf. denna reella mark under sina fötter, det är då han framstår såsom kulturskildrare, och säkerligen ligger däri hans arbetes största intresse. Han skildrar flera eller åtminstone tvänne efter hvarandra följande generationers åskådningssätt i mer än ett afseende, och hans arbete bör ständigt bedömas just ur den synpunkten, att det är en kulturhistorisk skildring, låt vara, att denna kan vara afsedd att gifva lärdomar äfven för nutiden. Men om t. ex. de riktningar, hvilka han under de gångna årtiondena skildrar än i viss mån hafva sin motsvarighet i nutida, så äro de dock aldrig de samma som dessa.
Vi äro alla ense derom, att hvarje Riks» Den 2 December. dagsman äger att flitt och oförstäldt yttra sina tankar, och det i synnerhet i fråga om Landsmäns nöd Vi äro aila ense derom, att detta ar hvarje Riksdagsmans heligaste pligt och att all sanning med välvilja upptages af vår Regering. Men om det af Friherre Stael von Holstein föresiagne Tillägg skulle inför Kongl. Majrt i underdånighet framhäras, kunde Riksens Ständer lätteligen bekomma det svar, att de just i afseende på de ämnen, hvilka uti Tillägget innefattas, aro tili detta Riksmöte af Kongl. Majit sammankallade; och attsåledes Kgl. Majit icke kunnat anses hafva varit i okunnighet om det i Tillägget förmälte tillstånd. — Jag anser således detta Tillägg onödigt. Är fråga om att inför Thronen om Landets ställning frambära underrättelser, dem man anser Regeringen sakna, fordrar detta vigtiga ämne en vida fullständigare Undersökning och Debatt än i förra Plenum föreföll, och endast då, samt sedan vi af Ståndsbröder från samtlige Ri* kets Landskap r hunnit inhämta fullständig kännedom i ämnet, endast då, säger jag, kunde en sådan framställning medföra den åsyftade nyttan. Jag vill ingalunda tro, att med detta Tillägg kunnat atyftas någon skada, hvarken i Regeringens popularitet Hbr 8 enigheten bland oss. Med det förra k*n det vara likgiltigt ehvad som åsyttats, ty Regeringen är stark nog genom sin Rättvisa och gin Redlig» afsigt, rMed enigheten bland oss, bär i alla thisr till - Den 2 December. 95 ståndet varit bräckligare, och detta bör skonas. Men ehuru ingen skada åsyftats — sker dock skada, om detta Tillägg antages. — Det är oss alla bekant, art i England, i Holland och öfver allt der representativ Regeringsform finnes, anses Tacksägelse-Addresser innefatta förebråelse mot Regeringen, då de innehålla sådane föreställningar, som här föreslås; och en sådan förebråelse vore å vår sida en gruflig orättvisa och otacksamhet, som ingen af oss kunnat åsyfta. Jag upprepar, att sådana Tillägg altid anses som en klagan öfver Regeringens skadliga åtgärder eller slöserier.
om nedsättande af en Comité till förestående af indragningar af Embeten och Tjenst» re., Nov. 875. 1.594. ibiZ. l/86. — Berättelse och utlätande rörande Rikogälds-werkcts tillständ, förvaltning och bewf, p?ov. 88t. — iog6. Apr. 602. — med utlätande öfwer förslaget att indela Ar.imen i Brigader re. prov. li2i. idiL. 1801. «8g6. Ian. io5. — med förstag att till Infanteri fvrwandla hälften af sä wäl Westgötya och Smalands Dragone Regementen, som de bägge Stänste Zndclte Cavallen Regementen, P7ov. H2Z. t6lg. 1788. Febe. l;;o. — rörande prfadt upp.-äfwande af de wid >skänsta Husar och Smälands Dragone Regementen inrattade Erercitic Esquadroner, L7or>. il2g. itiso. 1763. Dec. z. Ian. 46. 107. Febr. iZgi. hemställan i anledning af Friherre R. ttudbl-cks förstag att inom wista Provineer upprätta, förlägga och underhälla 1000 a isoo man Soldater utan Kronans synnerliga kostnad m. m. P7ov. ligg. med uppgift af Stats-Wcrkcts tillständ, förwaltning och behof, (Stats-Regleringen) prov. H7Z. rörande Hr. Hfwerstcn 6. D. 6ol.-k, förslag att den indelta Kngsmagtcn af sä wal Cavalleri och Infanteri som Bätsmän mätte efter freden till hälften indragas, prov. l44Z. utlätande i anledning af Kongl. Maj:to Nädiga Proposition angäcnde understöd för Tackjerns Bergslagcrne, prov. i4Zl. 1598- 1609. 1612. 1735.