Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom den skada, som genom sådant långvarigare uppehåll måste för den enskilde och, i följd af samma frågors egna beskaffenhet, afven för det allmänna, uppkomma, skulle betänklig olägenhet genom den hopade mängden af sådana, på handläggning beroende mål för föredraganden inträffa. Det kunde således icke klandras, om föredraganderne städse dela sin tid och verksamhet emellan dessa, till deras vigt så olika föremålen för deras omsorg. Men hvilketdera ock må inträffa, antingen att statsmannen sålunda komme i nödvändighet, att i någon mån lemna å sido det, som är hans egentliga bestämmelse, för att handlägga ärenden af mindre allmän vigt; eller att dessa ärenden icke kunna behandlas med den skyndsamhet, hvarå de i och för sig ega grundadt anspråk; så ligger häruti ett förhållande, som antyder, att samhällsförfattningen i denna del icke uppnått sitt mål. Med fästadt afseende å hvad Kongl. Maj:t, såsom redan är omförmäidt, tillförene gifvit Rikets Ständer tillkänna angående förhållanden, som utmärka behof af förändring i Grundlagens föreskrifter om behandlingen af en del regeringsärenden, och på grund af hvad Utskottet i ofvanberörde måtto vid Stats-Rådsprotokollens granskning inhemtat samt med föranledande af en utaf Herr Grefve Lagerbjelke, Gustaf, inom Utskottet väckt motion, har Utskottet tagit i öfvervägande, hvilken förändring i Grundlagens stadganden om regerings-ärendernas behandling må anses vara af omständigheterna påkallad. Denna fråga är af betydlig vigt och således förtjent af den uppmärksamhet, att, sedan Rikets Ständer funnit hinder möta för antagande af den utväg till olägenheternas afhjelpande, som varit af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagen, Rikets Ständer å sin sida torde böra framställa det förslag, som kan finnas lämpligt.
Hon visste sig genomskådad af alla; hon såg, hur löjet bytte skinn och kröp fram som medlidande, sedan det fällt sitt gamla hölje, och hennes stolthet led under syskonens och väninnornas oförställda och påtrugade medkänsla. Hennes lif, som plötsligt höljts i blom liksom vid en hastigt inbrytande sommar, låg åter bart och öde som förr; hon mindes den vårdag, då hennes lifsår ringlat sig opp, tillbaka och framåt, tjugufem år tillbaka och tjugufem år framåt, och hon såg sig med skrämsel åter stå på samma utsiktspunkt, inför samma beklämmande syn. Han, som gjort henne olycklig, var själf en knut, som hon ej kunde lösa; hon skulle velat hata honom, men hon kunde ej, hon skulle velat förakta honom, men hon kunde ej; hon hade ingen annan känsla att skänka honom än kärleken, och den unnade hon honom ej. Alla dessa element, och jämte dem många andra, hade förenat sig i ett djupt, beskt missmod, hvilket genompyrde hela hennes varelse. Hon föll af för hvarje dag, sina sysslor förrättade hon mekaniskt, och hon började vanvårda sin klädsel. Hösten kom – kom med röda och gula skogar, med blad som lossnade och marker som stodo bara, med regn och dimmor, med stilla, tysta kvällar, då naturen trött lade hufvudet till hvila, och med nätter, då månskenet frös. Så tycktes hon åter lefva upp, som om det stora förgängelse-evangeliet skänkt bot åt hennes sjuka sinne. En dag var hon i ett ärende från sin far inne i en af husmansstugorna i byn. Hon möttes af en vedervärdig stank af orenlighet, af instängd luft, af mat, medicin och brännvin – mannen söp. Hustrun stod, smutsig och trasig, mellan en träbrits och en vagga. I den förra låg en gubbe, hennes far, – ett skelett, som mumsade med käkarna; i den senare ett dibarn, som skrek så att ansiktet stod blåsväldt. Då hon uträttat sitt ärende och skulle gå, följde hustrun henne ut på trappan. »Hur kan ni uthärda i allt detta elände?» utbrast hon med en ofrivillig grimas af äckel. Kvinnan såg hårdt på henne.
» SeSioritas hafva ingen annan uppgift i lifvet an giftermål, är en fras som tutas i hennes öron allt ifrån vaggan, och hon lyssnar uppmärksamt därpå. Jag kan icke saga att kärleken, så naturlig i ungdomen, har något att skaffa med detta efterlängtade äktenskap; det ar endast en nyttighetsmoral, den enda form under hvilken det är henne tillåtet att kampa för sin existens. Den tarfliga medelklassfamiljen inskränker sin föda till garbanzos för att lämna döttrarna tillfalle att kunna visa sig på promenaden, teatern, sällskapslifvet, utrustade med alla de vapen, som äro oundgängliga på äktenskapsmarknaden. Då äktenskapet och därmed förenade fördelar ar det enda malet för medelklassens kvinna, uppfostras hon i ofverensstammelse med mannens åsikter och fördomar till denna lagorna passivitet, som mannen just vill finna hos sin följeslagerska. Ehuru man finnas, som helst önska en absolut okunnighet hos kvinnan, börjar dock större delen föredraga en kvinna, som åtminstone i det praktiska lifvet kan förete en skugga af skolbildning eller en fernissa af vetande, dock utan att hysa någon åtrå efter djupare kunskaper. Om de sålunda icke önska nagon verklig bildning hos kvinnan, så fordra de i stallet den slags uppfostran, som gör henne presentabel. Framåtskridande ' ar icke endast ett tomt ord, ty numera skulle medelklassens man rodna, om hans hustru icke kunde läsa och skrifva. Historia, retorik, astronomi, matematik äro något misstänkta; filosofi och döda språk galenskaper; men lefvande språk, geografi, musik och teckning ses med blida ögon, för så vidt de idkas till tidsfördrif och icke på allvar som lifsuppgift. Kinesisk målning på koppar och fat eller ihopsuddande af ett månskensstycke, förträffligt! Men att besöka muséer, studera naturen, teckna efter lefvande modell, oerhördt, gräsligt! Att läsa franska Figaro eller Walter Scott på engelska, utmärkt; men Horatius på latin, fasansfullt! Detta uppfostringssystem, der skymning härskar och dar verklig grund och djup anses som helgerån, har till oundviklig följd ett förkvafvande af alla kvinnliga anlag och ett krarhållande af kvinnan p5 barnets outvecklade stindpunkt.
Januari i underdånighet anmäld och lagd till hand lingarna. 45:o Revision af Stuteri-Öfver-Styrelsens Räkenskaper för år 1831. 1835 den 24 Januari i underdånighet anmäld och lagd till hand lingarna. 46:0 Censur å de stycken som på enskilda Theatrar uppföras. Öfverlemnad till Ecclesiastik-Expedilionens föredragning. 47:o Granskning af Hufvudboken öfver Kronans Hus och Byggnader. Sedan Kongl. Maj:t under den 7 Mars i835 anbefallt Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret att, i enlighet med hvad Rikets Ständer begärt, uppgöra förslag till formulär för en så kallad Liggare eller Fastighets-Registratur öfver Kronans Hus och Byggnader; så har Kongl. Maj:t genom Nådigt Bref den 24 October 1837 gillat det af bemälde Kollegier i så dant afseende uppgjorde förslag, upptagande kostnaderne för nyoch tillbyggnader och sådane reparationer, som medfört förändringar i byggnadens form, konstruktion och rummens indelning. 48:0 Vackt fråga om indragning af tjenster vid Skogsoch Jägeri-Staterne. 1835 den 27 Februari i underdånighet anmäld, och erfordrade ingen åtgärd, enär Kongl. Majit redan den 19 Juni iS3o anbefallt Kommittéen för Skogsväsendet reglering att inkomma med förslag till sådan organisation, som Rikets Ständer nu begärt. Sedermera har genom särskilda Nådiga Bref Skogsoch Jägeri-Staterna i samtlige Länen blifvit reglerade. 49: o Närmare bestämmande af lösen för Gravationsbevis öfyer Stadsegendom samt befrielse för faltigvårdsinrättningar från erläggande af Expeditionslösen. i835 den 27 Februari i underdånighet anmäld; Och öfverlemnad till Kommitterade för utarbetande af förslag till ny Expeditions-Taxa, alt dervid, så i ena som andra afseelidet, komma i öfvervägande.
Davidshallsbron med vyen öfver den svarta kanalen mellan de begge upplysta husraderna, in på det stora, hvita Gustaf Adolfs Torg och så återigen in i den äldsta stadens skumma, slingrande smågator, samt höll utanför «Landtmannabladets» byrå, der de tre herrarne stego ur. Nisse gick bort till hörnlyktan och rotade fram en krona ur sin börs. «Se här, kusk! Han kan helsa sin husbonde, att i morgon kommer Nisse Svensson och gör upp. Gonatt! – Ah, pst, vänta lite!» Han hifvade ut sin berömda handkoffert, öppnade den på hustrappan och langade fram sherryflaskan från Refvie gästgifvaregård. «Här är lite sherrydrufva! Håll till godo, och slit den med helsan: det är väl unnadt. I morn kan han bjuda fästemön på ett glas vin; det ger dubbel kärlek. Men behåll kallt blod; ty der öfvermodet är som störst, ligger ofärden närmast, – säger Nisse Svensson, som känner spirituosans sorgliga verkningar. Ajö!» Släden for åstad; och de tre herrarne stego uppför den höga, framspringande trappan. «Nu ska vi vara samman,» kungjorde Nisse fryntligt, medan de stodo inne i den mörka förstugan och redaktören trefvade med nyckeln kring låshålet. «Låt mig först titta på posten,» – redaktören strök en tändsticka och tände lampan. «Ska det också vara nödigt,» puttrade Nisse misslynt, satte sig bredbent i stora redaktionsstolen och skelade ovilligt hän till postpackan. «Slå dig inte ned, Bob; för vi gå strax igen,» tillfogade han mildt. Redaktören hade slitit upp ett bref. «Det går inte,» sade han. «Jag är bjuden till lektor Amnells i kväll.» Nisse blängde på det lilla kuvertet, som en tjur på rödt tyg. «Det är väl från frun?» sade han ettrigt. «Fruntimmersbjudning?» Redaktören stoppade brefvet i fickan och genmälde med en viss straffande värdighet:
— Sä bjnder äfwen Slars klokheten under de wisa och lugna öfwerläggningar den begär till winnanve as sina ändamål. Med öfwertygelse om Riksens Högloft Stäm ders ädla och öma tänkesätt har Stats - Utskottet, utan att lämna ur ögnasigre Rikets närwarande betryckte belägenhet, trott sig böra foresta en sädan underhälls summa, som pä en gäng swarade bäde emot Nationens wärdighet och ädelmod samt dct olyckeliga Konunga Husets werkcliga behof, för en efter närwarande lids dyrhet lämpad anständig bärgning. Ester noga öswerwagande as alla härwid förekommande omständigheter, har Stars, Utskottet icke ansell sig kunna förestä mindre summa än 66,666 R:d. Banco ärligen, till underhäll för f. d. Konungen, Desi Gemål och de nu »varande s. d. Kongl. Barnen; men som f. d. Konungen, Hennes Majtt Drottningen och f. d. Kron-Prinsen äga enskild förmögenhet, bestående uti Fastigheter och hos StatsMerkel innestäende capitaler, deraf de äro berättigade till ärlig inkomst eller ränta, sä har Ukffoltet ansett Vesta böra ingä »ti beräkningen as oswanberörde underhälls summa, 66,666 N-dr 32 sik. Banco och Staten endast »vidkännas syllnadcn i denna summa. Sedan Stats-Utskottet erhållit del af den, pä Kongl. Majus nädiga befallning öfwer f. d. Konungens, Dest Gemals f. d. Drottningens och f. d. Kron, Prinsens enskilda tillhörigheter hällne Bouptekuing, har Stats »Utskottet deröfwer lätir författa bi - 508 Den 7 December. lagde sammandrag, som utwisar att f. d. Konungens enskilda förmögenhet, bestående dels i Fastigheter, och dels i mer eller mindre fruktbara Capikaler, utgör tillhopa: Af Fastigheter, som bestå af Haga Lust-Slott och Park, samt Byggnaderne a Polska Udden izi,oOO.
Om framgången af all undervisning hufvudsakligen är beroende på lärarnes skicklighet alt fullgöra sitt kall, och om, såsom ett lämpligt medel för danandet af duglige lärare, antages inrättandet af lärare-seminarier, så torde det icke kunna bestridas, att dessa anstalter böra erhålla den utsträckning, att ändamålet med desamma ej förfelas. Vid betraktandet deraf, att de fleste, som egna sig åt lärarekallet, vanligen äro mindre bemedlade och att dessutom den curs, sora de hafva att genomgå vid Academien, oftast medtager deras tillgångar, hafva Utskotten föreställt sig nödvändigheten deraf, att de personer, som genomgå den förereslagna seminarie-anstalten, ej böra under den tid, detta sker, sakna utväg att vid läroanstalten sig uppehålla och åt dess undervisning oafbrutet sig egna, samt att de således för sitt underhåll böra genom stipendier understödjas. Då finnes det vara gifvet och klart, att de anstalter, Utskoiten föreslaget och som gå ut på att bilda tillräckligt antal lärare för Rikets alla Elementar-läroverk, ej kunna inrättas och underhållas i ett tillfredsställande skick med ett anslag af 3,000 R:dr. Utskotten anse derföre en summa af högst 6,000 R:dr årligen böra för omförmälde ändamål användas; och få alltså på dessa skäl tillstyrka, att Rikets Ständer måtte, i och för inrättandet af de föreslagne 12 Slatssamt Allm. Besv.- och Ehon.-Utskottcns. Utlåtandej JV.o 8Q. anstalterne till lärares bildande för Rikets Elementar-läroverk, ställa till Kongl. Maj:ts disposition en summa af 6,000 R:dr årligen i 3 år, att af Riksgälds-Contoret utbetalas.
Mig synes det vara nog mycket hegardt, att Bankens säkerhet om sina läns återfående skulle äfventyras derföre, att låntagare genom olyckshändelser förlorat erforderliga lånehandlingar för alt till panten styrka sin egande rätt m. ra. Om hos enskild man eldsvåda inträffat: sä måste lian underkasta sig den skada som derigenom upkommit, och kan icke begära att någon annan enskild person skall för hans olyckas skuld blottställa sin egendom. Detta är likväl hvad man af Banken begär. Mig synes att han bör lemna sina medel endast åt dem, som kunna derföre ställa nöjaktig säkerhet. Det är ett öfverdrifvet anspråk att Banken skall läna penningar ål sådana som icke kunna göra del. Jag föranlåtes derföre anhålla att R. o. Ad. måtte afslå detta Betänk. Frih. Tersmeden, Wilh. Fr.: Jag instämmer visserligen med Hr von Hartmansdorff deruti, att Banken icke bör utlemna sina lån utan full säkerhet för dess återbetalande, men hvad nu dessa härader beträffar, så är med dem det serskildta förhållande, att genom en olyckshändelse alla handlingarne för ett ting hafva förkommit. Det är således en hel menighet, sora kommer i fråga att blifva utesluten ifrån den räll, som eljest tillkommer dem, alt af Banken undfå lån emot tillbörliga säkerhets-bandlingar. BankoUtsk. ansåg, att om man med bibehållande af den säkerhet, som för Banken är nödvändig, kunde hjelpa denna ort till rälta, så borde man göra det, och derföre har BankoUtsk. uti detta förslag för nllemnande af ifrågavar:de lån upslällt sådana vilkor, att de enligt min öfvertygelse ovilkorligen betrygga Banken för all förlust dervid. Jag tror således att Hr von Hartmansdorffs yttrande härigenom förfaller, enär verkligen tillräcklig säkerhet finnes, ehuru af ett annat slag. På grund af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner Utsk:s bemödande, att skaffa Banken annan säkerhet i st. f. den som eljest bör lemnäs för fastighetslån i allmänhet.
Jag har icke blifvit underrättad härom förr än vid genomfeendet af min fasters räkningar; Man har ansett mig för en dåre då jag förkla­ratattjag,utanbetalning,villeåterlämna en del af dessa panter til sine ägare; man har påstått att jag derigenom skulle ådraga mig sjelf många förtretligheter, och upmuntra lättjan i stället för att understödja torftigheten. Ack Gustaf! hvad dylika skäl äga för et värde hos dem, som vilja undvika att göra det goda, under förevänning af de missbruk som möjligtvis kunna upkomma deraf. Jag har icke sökt öfvertyga dem om motsatsen; jag är säker att alla Filosofiens skäl, sammantagne, icke kunna inplanta Människjo-kärlek i ett hjerta, som af upfostran eller andra omständigheter blifvit härdadt; jag skall smyga mig att upfylla mina skyldigheter; så mycket lyckligare, som jag är säker att afunden icke då skall oroa mig. Mitt beslut är tagit att aldeles draga mig ur den syslosatta verlden; ärelystnaden är en passion som aldrig har plågat mig, och hvarföre skulle jag dröja att njuta lugnet, tills åldren beröfvat min själ den liflighet som förljufvar det. Likväl skall min kärlek till ensamhet icke urarta till afsky för mine likar; jag finner sjelf nödvändigheten af muntrare sällskaper, jag söker dem hos mine grannar, och tänker i eftermiddag hälsa på en bekant som bor tre mil härifrån. Min lilla resa torde räcka några dagar, kanske längre, om stället roar mig; men jag vill förekomma ledsnadens ögnablick häldre än afbida det. Du påstår att jag aldeles skall förlora denna kärlek för ensamheten, så snart jag, ibland det andra könet, finner någon som fästar mitt hjerta. Du har orätt.
Wel kommen syster, mitt wäna wiff, Tu äst migh kär som mitt eghit lijff. Ther på må tu wara wiss, Ther före haff thenna hiertanss kyss. Glorela. Å tack haff käreste brodher min För thenna stora kärleek tin. Karick. Haff och tu tack syster kär At tu migh redheboghen ähr. Haffwer tu och fåt nogh smöör Vthaff tin kyrkeprestes köör? Glorela. Ja, min broor, så mykit iagh will. Ther haar tu migh hulpit till, Ty will iagh tigh och tiäna altijd Om tu äst migh godh och blijdh. Karick. På min gunst tu ey twiffla må Som tu och sielff skalt förstå. Men wiltu mig nu til willia göra Thz lyster migh gärna at höra. Glorela. Ja min brodher, tu mig befall Hwad tigh nu lyster haffwa bestelt. Then pilten tu här förde till land Skickar sigh wackert effter min handh. Med små skalkheeter han plägar omgå, Nu will iagh högre slå vppå. Han haffwer en drängh then honom är kär, Emillan them tu oredho bäär. Drengen heeter Dromo, mins thz grant, Men wachta tigh att tu sägher ey sant För them tillhopa och lagha så Att then ene then andra må ihiäl slåå, Så skaltu aff migh tiäna tack, Och itt par skoor för titt omaak. Glorela. Hwij wiltu ey thz siälffwer göra? Karick. Migh kan ingen see eller höra Wthan them iagh medh daghligh om går. Glorela. Ja, iagh thz nu wel förstår, Ty will iagh migh ther på betänka. Glöm ey skonar tu mig skenkte, Tw seer wel iagh gåår baarfött Och haffwer alla tåår affstött. Karick.
När jag sitter här allena, flyga tankarna långt tillbaka i tiden, o c h den ena taflan efter den andra rullas u p p för mitt. inre öga. Han var min barndoms riddare sans pewr el sans reproche. Jag ser den lilla staden, där vi växte upp tillsammans. Det är vinter. Hela sjön ligger s o m en spegel — gossar o c h flickor åka ytterskär hand i hand. Vi åka tillsammans, han o c h jag — ögon stråla, läppar le o c h hälsans och u n g d o m e n s rosor blomstra på kinderna. Vi njuta af stundens fröjd, så s o m man kan det vid f e m t o n å r! Men läxorna vänta därhemma, vi måste h e m, — han bär mina skridskor, o c h så vandra vi g e n o m den lilla stadens gator ända u p p till kyrkbacken, där det kära gamla b a r n d o m s h e m m e t ligger — utanför porten säga vi hvarann farväl — tills i morgon. Ljufva barndomstid! Så gå åren o c b den dag k o m m e r, då det viktiga lilla ordet blir uttaladt — vi se hvarann djupt in i ögonen, och än kan jag höra h o n o m säga:: min egen lilla flicka! » Stål i viljan o c h äkta kärlek förverkliga ungd o m s d r ö m m e n, o c h en vacker, solig dag midt i högsommaren, när rosorna i den lilla stadens trädgårdstäppor b l o m m a s o m bäst, då klädes kyrkan med b l o m m o r och löf, bröllopsklockormi ringa och vi lofva hvarandra tro och kärlek i nöd och lust för alla k o m m a n d e dagar. Hvilken feststämning! K o s o r öfverallt, röda, gula / skära, hvita, — skålar, tal och telegrammer, o c b g e n o m allt detta en berusande känsla af stor oändlig lycka. Sedan dess ha sju år gått — små ljuslockiga ungar ha dragit in i Svårt b o — där har varit glädje o c h där ha varit b e k y m m e r — men två äro vi o m allt o c h ett är oförändradt — kärleken. Detta är l y c k a!
Dock som den rån te-garanti, hvilken bolaget förut innehaft, varit omedelbart af Rikets Ständer beviljad, hemställde Statsrådet, sorn ansåg frågan om eganderäiten till de af bolaget i Stats-kontoret deponerade medel icke kunna före hufvudfrågans afgörande till pröfning upptagas, alt Kongl. Majit mätte täckas låta till Stats-Ul - honifl. Mnj:ts Nndiya Proposition N:o 50. skottet öfverlemna handlingarna i målet lör all tjena till upplysning derest Rikets Ständer finna ärendet nu böra till något deras beslut föranleda. Kongl. Maj:t täcktes i Nåder bilalla hvad sålunda blifvit af Statsrådet i underdånighet vt t rädt och tillstyrkt, samt befallde att Nådig Skrifvelse i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo Carl Ekström. Xo 3». \nk. till Exp.-lJlsk. ilen 8-i Jan. iSST. kl. S ax ro> KONGL. MAJ:TS SMiga Proposition till Pikets Stander, i anledning aj f. d. Landshöfdingen i Götheborgs och Bohus län, General-Löjtnanten Herr Grej re Carl Gustaf Löwenhjelm, J. d. tillförordnade Lan ds-kamerer aren, Kronofogden rinder s Samuel Peterssons och Landssekreteraren, Lagmannen Carl Eirgelbloms underdåniga ansökningar att erhålla eftergift af dem ådömdl - ersättning s-ansvar för Kronans förlust, t följd af Länshokhållaren Caspar Langlet s bedrägliga förhållande; G ifren Stockholms Slott den IG December 1856. I Kongl. Maj;ts Nådiga kungörelse den 25 Juni 1830, angående understöd af allmänna medel till utflyttningar i följd af laga skiften, är ibland annat förordnad!, att utflyttnings-understöden, till summan bestämde, böra af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i den mån utflyttningarna ske, eller ock förskottsvis emot borgen eller intecknings - 8 kongl. Maj.-Is Nådiga Proposition N:o 59. säkerhet, i Landl-ränterierne
Riksgälds som blifvit Södra Korrektionsinrättningen tillskyndad genom en af korrektionister verkställd förfalskning af så kallade Premielistor, har, enligt Styrelsens förordnande, ersättningstalan blifvit af Styrelsens Ombudsman utförd emot då varande Arbetschefen vid Korrektionsinrättningen, Kapiten-Mekanicus Modeer; men sedan två Domstolar ogillat Styrelsens påstående, har målet icke vidare blifvit full föl jd t. Revisorerne hafva anmärkt, att ”så väl uti Styrelsens som de särskilda Korrektionsinrättningarnes räkenskaper saknas inventarie-conto, ”upptagande deri befintliga effekter jemte värdet derå.” Häremot får Styrelsen underdånigst erinra, att Förteckningar öfver persedlar finnas bilagda alla Korrektionsinrättningarnes räkenskaper; hvarjemte Styrelsen skolat underdånigst anmäla, att Styrelsens KammarKontor blifvit anbefaldt att uppgöra och årsredogörelsen bilägga Förteckningar öfver Styrelsens möbler och inventarier, samt alt Styrelsen icke skall underlåta att afhjelpa hvad i öfrigt kan finnas ofullständigt i ofvannämnde Förteckningar, när Styrelsen, för öfriga göromål, får tillfälle att sysselsätta sig med ordnande af fångvårdens räkenskapsverk i dess helhet. 126 — Beträffande Revisorernes anmärkning, att åtgärder icke vidtagits för indrifning af Södra Korrektionsinrättningens balanserade fordran i aflidne Kamreraren Söderströms sterbhus, och hvilken indrifning, på sätt General-Direktören Livijn uti dess Promemoria omförmält, beror på afgörande af anmärkningar emot Söderströms räkenskaper, får Styrelsen i underdånighet tillkännagifva, att detta anmärkningsmål är af särdeles vidlyftig beskaffenhet, hvadan detsammas företagande och pröfning måst eftersättas för andra ärenden, hvilka icke medgifvit uppskof.