Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
EmbetsBerdttelser. tunneland åker, hälften till livart års utsäde, samt äng till 2 sornmarlass liö, men i Östergöthland 1 * lass årligen ; utan ock deri, att det hemman i Boten, på hvars ägor soldattorpet, med ofvannämnde lägenheter ligger, skall af sina Bote-interessenter erhålla 3 Daler Kopparmynt, eller En Daler Silfvermynt, samt i Östergöthland 6 mark Silfvermynt om året, i vederlag, likväl med förbehåll inom Stockholms, Upsala och Nyköpings Kän, att, så vida en del hemman, der Knektestugan är uppbygd, består af bättre och märkeligare förmåner, något vederlag for torpet ej äger rum, och derjemte i Nyköpings .Län, att, om ett helt och ett halft hemman stå tillsammans i Boten, det hela icke heller åtnjuter något vederlag. Enär Kongl. Majrt ansåg de vid indelningen i planpenningar föreskrift ne Tre Daler i det närmaste svara mot Tio och 2 tredjedels kappar Spannemål ; så förordnades, att med förenämnde Regementets planpenningar, i den händelse de, enligt Knekte-Contracten utgå böra, eller behörige öfverenskommelser till ett annat förhållande ej föranleda, skola af hjelpeller utrotarne samfälldt, och i mon af deras andel i Boten , till Stamroten erläggas med Tio och två tredjedels kappar säd, hälften Båg och hälften Korn, eller med penningar, efter markegången, men i Öster, göthland endast jmed hälften deraf, eller jjy kappar Spannemål. Slutligen, och sorn en rubbning uti de 37 6 yiutitiaOmliitdsM.
M. bör visserligen dervid äga en sådan, men denna sanktionsrätt är medgifven K. M. vid afgörandet af en anslagsfråga, och jag anser för min del som en synnerligen misslyckad ennovation att medgifva K. M. sanktionsrätt vid dylika frågors afgörande. I princip är det äfven orätt att göra högsta domstolens organisation i viss grad till en anslagsfråga som måhända t. o. m. kommer att afgöras i förstärkt StatsUtsk.; om denna organisation icke hädanefter skall vara en grundlagsfråga, bör den väl åtminstone vara beroende pä beslut, fattadt på sätt 87 § Reg.F. föreskrifver. I den 24 § är grundlagsstadgandet ang:de nedre justitie-revisionen borttaget. Rorltagandet af denna garanti är i min tanka alltid en stor förlust och blir det särdeles genom det sätt hvarpå det borttagna stadgandet blifvit ersatt. Det stadgas nemi., enligt förslaget, att ärendena skola föredragas på sätt i allmänna lagen eller särskildt stadgas. Det är icke i grundlagsförslaget bestämdt hvilka delar skola afgöras såsom allmän lag eller genom särskild stadga. Men då stiftandet af allmän lag tillhör Konung och Ständer gemensamt, hvaremot en särskild stadga kan utfärdas af Konungen ensam, borde gränsen varit bestämdt uppdragen. På alla dessa förenade skäl nödgas jag alt hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propos. på afslag å förevar, grundlagsändringsförslag. Frih. Cederström, Jakob: Jag bar begärt ordet i anledn. af Hr Åkermans yttrande om den öfverhopande mängd af småsaker, som nu hvilar på K. M:s handläggning och afgörande och att K. M. för Konungavärdighelens bibehållande borde blifva befriad derifrån för att i stället få sysselsätta sig med större frågor. Jag frågar eder, mine Herrar! hvad är för småsaker inom samhällets styrelse der fråga är om rätt? en fråga kan röra millioner och vara obetydli - De n 19 Januari f. m. 147 gare än en som angår blott 100 r:dr; den blir icke större för det att summan är stor.
Men hur liqviderar man dessa fullmägtige? Jo med 1,500 rdr för hvarje person. En familj kan i Stockholm svårligen lefva under 4,500 rdr. Man synes således vilja förutsätta, det man icke till fullmägtige skall välja andra personer än sådana, som antingen ega enskild förmögenhet eller några andra betydligare inkomstkällor. Att man i detta fall understundom kommer i verkligt bryderi, hvad val af lämplig person beträffar, tärer vara tillräckligt tydligt ådagalagdt deraf, att man till fullmägtige kan välja t. cx. personer, som äro direktörer i våra största enskilda bankinrättningar. Jag föreställer mig således, i hvilken svår ställning en person skall komma, som på en gång är direktör i enskilda banken och fullmägtig i riksgäldskontoret, då t. ex. fråga uppstår om ett inhemskt statslåns uppnegocierande. Också inträffade år 1861, att en sådan direktör af grannlagenhet länn sig förhindrad att närvara vid beslutet angående sista statslånets upptagande; och dock skulle han underskrifva, och underskref kontraktet. I detta fall hänvisar jag till 1861 års Revisorers berättelse. Under antagande att den värde motionären egde kännedom om huru upplåningen å inhemska fonderade statsobligationer misslyckades år 1856 och huru den lyckades 1861, kan det verkligen icke annat än förvåna mig att motionären kan ega mod att föreslå upptagande inom landet af 30 å 50 millioner. Allmänheten i vårt land är icke van vid obligationerna; och denna låneoperation skulle ovilkorligen verka menligt derigenom, att räntan inom landet ytterligare stegrades. Min öfvertygelse är att det icke går för sig, att, på sätt föreslaget blifvit, bestämma räntan till 4 procent och amorteringen till 1 procent och derefter sälja obligationerna. Bättre vore då att obligationerna såldes al pari och att låta räntan bestämma sig derefter. Redan att det lill en större del lyckades med samma obligationers uppköpande, skulle verka ganska ofördelaktigt på vår penningeställning. Räntans höjande skulle nemi. deraf blifva en nödvändig följd, — ett förhållande, som skulle kunna åstadkomma ganska mycket trångmål.
Derest behållna inkomsten af meranämnda jernväg, efter afdrag af de årliga iubetalningarne å de af Staten erhållna lån, skulle öfverstiga Sex procent å det belopp aktie-egarne tillskjutit, ankommer på Kongl. Maj:t, att, utom begagnande af den Kongl. Majit förbehållna rätt att pröfva och bestämma de enligt taxor utgående afgifterna, föreskrifva huru stor del af detta öfverskott skall afsättas för att framdeles användas till jernvägens förbättring eller vidare utsträckning. Uppgår den årliga behållningen ändock till Åtta procent å aktie-egarnes tillskott, eger Kongl. Majit bestämma om och med hvad belopp den stadgade amorteringen af sagda lån bör ökas. De under 1856—1858 års riksdag beviljade oell redan med deras hela belopp utbetalda tvänne lån, det ena å Trehundrasjutio tusen R:dr, för anläggning af jernvägen mellan Hudiksvall och sjöarne Dellen, och det andra å Femhundratusen R:dr, för jernvägsanläggningen från Söderhamn till sjön Bergviken samt för anläggande af jernbana förbi Landaforsen i ljusne eif äfvensom för upprensningsarbeten i nämnda eif och sjön Warpen, skola, efter förloppet af den för sagda arbetens utförande afsedda tid, hvarunder dessa lån fått utan ränta och kapitalafbetalning innehafvas, återbetalas sålunda, att å de utbekomna lånesummorna, inom slutet af hvarje år, inbetalas Fem procent, hvaraf för hvad af hvartdera lånet dessförinnan icke godtgjorts beräknas Fyra procent årlig ränta och återstoden utgör kapitalafbetalning. Skulle det förfallna inbetalningsbeloppet icke varda i föreskrifven ordning erlagdt, bör derför af Bolaget utgöras Fem procent årlig ränta, intilldess samma belopp vederbörligen inbetalas. § 79.
Ett sådant deras förpligtande vore så mycket billigare, som hvarje handlande, hvilken tillhandahåller någon kreditiv, får härföre, utom räntan å kapitalet som af kreditivet lyftes, vissa procent. Kan det vara billigt, att, om Småländska privatbanken vill lyfta af sitt kreditiv på riksbanken, denne, utan att erhålla någon ersättning derför, skall genast stå till hands med penningar? Jag tror, att, då hypotheks-föreningarna ganska lätt erhålla penningar till samma ränta, mot hvilken de erhålla kreditiv på banken, det icke vara skäl, att banken utan ersättning lemnar eli dylikt kreditiv. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Den siste värde talaren började med en uppställning af olikheterna emellan privatbanker* scdelbanker och hypotheks-föreningar. Jag vet rätt väl, att dessa inrättningars rörelse är högst olika, enär den ene utlånar penningar mot pant och den andra mot namn. Det förefinnes således emellan dem en olikhet, ehuru icke särdeles stor, ty rörelsen bedrifves på en högt uppdrifven kredit. Jag är långt ifrån alt fördöma cn förening, som begagnar sin kredit till egen och andras nytta. Jag går än längre och önskar, att Staten äfven ville begagna sig häraf för sina ändamål. Jag kan icke underlåta att upptaga Gr. Gyldenstolpes uppdragna skillnad emellan privat-sedelbanker och hypotheks-föreningar. Båda äro kreditanstalter och bådas verksamhet har menligt inflytande på riksbanken, hvarigenom de hafva med hvarandra i detta hänseende likhet. Grefven har vidare yttrat, att när man har ett kreditiv, måste man ock betala något derföre och Grefven har således visserligen slått på riksbankens bästa ehuru alltför ringa. Jag deremot har med mina anmärkn:r mot Gr. Hamiltons ifrågavar. motion åsyftat att riksbanken skulle erhålla en bestämd ränta å de medel den förskjuter privatbanken, och derigenom skulle riksbankens förlust i dess lånerörelse något minskas. På dessa grunder förnyar jag min anhållan, att mitt tillägg till Gr. Hamiltons motion mätte få åtfölja remissen till BankoUtsk. Gr. Hamilton: Man liar härstädes yttrat, att hypotheksföreningar vore skadliga för riksbanken.
Ulskotten anse icke eller lämpligt, att menigheteine, äfven 0111 de kunde lagligen dertill förpligtas, blifva belastade med en byggnads-skyldighet, som blefve »otydligt kostsammare, än den hittills ifrågakomna, helst fortfarandet af den deni åliggande underhålls-skyldigheten, äfvensom inventariers anskaffande och fång-bevakningens aflönande vid de utvidgade fängelserne i alla fall kommer aLL för dem medföra ökade kostnader. Ulskolten anse sig derföre böra antaga den grundsats, att dessa häktens ombyggnad och inredning till oeller bör af allmänna medel bekostas; men sorn Härads-fängelsernas blifvande antal, och de ställen, der de böra anläggas, beror af de bestämmelser, som vid pröfning af nya Lag-förslaget kunna antagas, i anledning af deri föreslagen förändring af hvad hitintills är stadgadt om sammanträdesställen för Under-Domstolar på landet, äfvensom det på den förväntade nya Brottmåls-lagstiftningen ankommer, huruvida dessa häkten böra i någon nion såsom straff-fängelser begagnas, hvilket Utskotten, med afseende > ll.iradshäklenas närvarande beskaffenhet och fåtaligheien af den der anställde - Stats-j Lagsamt Allm. Besv,- och Ekon.-ljtshotlens Betänkande j N\o 89. 9 ställde bevaknings-personalen, anse icke nu kunna ega rum, på sätt en del motionärer föreslagit; och derförutom erfordras en närmare utredning, i afseende på dessa häktens närvarande antal och beskaffenhet, antalet af fångar, sorn hittills varit i hvarje af deni förvarade, och i hvad moa flere menigheler kunna sig om ett gemensamt häkte förena; så hemställa Utskotten: att Rikets Ständer hos Kongl.
Men om skolstyrelserna skulle blifva lika enväldiga lagstiftare och lika litet låta sig bindas af lagar och författningar som sockpestämmorna i vårt land ofta äro; så kunde det hända, att i skolordningarna i 11 flöto sådana föreskrifter, att om de öfverlemnades åt Konungens I3ef:h:de alt verkställa, vägrade han sin handräckning. Derföre är det nödigt, att en dylik uppsigt af eonsistorierna ulöfvas. Deremot är det församlingarna ingalunda förmenadt att ordna deras enskilda angelägenheter efter omständigheterna. Skulle mot all förmodan eonsistorierna vara dem hinderliga, så är ju besvärsvägen till K. M. öppen. "3:o Att berättelse om förhållandet med folkundervis-* nings-anstalterna af kyrkoherdarna, hvar för sin församling, årligen ingifvas till Biskopen i stiftet, som dem insänder till Chefen för Ecclesiastik-departementet, jemte eget utlåtande j ämnet, med föranledande af dessa berättelser och den kännedom biskopen för öfrigt inhemta!," Det är, mine herrar! för tätt att afgifva årliga berättelser. Sådana böra icke kunna omfatta något annat än plt i den eller den församlingen har en ny folkskola blifvit stiftad, så och så stor, med de och de anslag. Sådana ärli - Den 22 Juli f. m. 15g ga berättelser Liefve öfverflödiga, — om man bestämde att reglementet för hvarje folkskola borde till vederbör, consistorium aflemnas. Deremot anser jag, att berättelser böra aflemnas hvart 5:te år. De af eder, mine herrar! sorn gifvil akt på de förslag till föreskrifter om allm. skolundervisningen, hvilka Lhroverks-comiteen föreslog, — jag har dem här, om någon vill se dem — veta, att enl. desamma skulle en skolrevision äga rum hvart 5:te år i stället för hvart tredje, såsom skolordningen föreskrifter, och hvilket man funnit vara för ofta. Comiteen uppgjorde tillika ett formulär för dessa berättelser öfver folkskolorna, hvilka skulle granskas jemte de öfriga.
Anhållande jag ödmjukast att denna motion måtte blifva remitterad till LagUtsk. 19:o En äfven af Hr Liljesköld, Carl Gustaf, inlemnad motion, så lydande: Igenom K. M:s förnyade Nåd. Förordning ang:de exped:slösen d. 30 Nov. förlidet år, har väl tillökning uti domarenas på landet inkomster beredts och erhållits; men som densamma f. n. är, samt, så länge svarande part är befriad ifrån skyldighet att lösa Eättens prot. och äger rättighet att, emot half eller nedsatt lösen, utbekomma afskrift deraf, förblifver högst obetydlig, och domare å landet finnas, som icke innehafva boställe, utan endast upbära för året i lön Sjuttiofem R:dr och i tingsgästningspengar icke en gång Etthundrade R:dr b:ko, men likväl hafva skyldighet att, utan annan ersättning, förrätta syner å militiaeoch äfven andra boställen samt urtima ting i brottmål, dertill de kunna hafva att resa ifrån hemmet 20 mil och derutöfver, hvilket är förhållandet i Jemtlands södra domsaga, så, då förbättring i embetsoch tjenstemäns löner vid denna Riksdag förekommer, anser jag mig hafva fullt skäl att, till förbättrande af landtdomarenas inkomster, göra den motion: att R. St:r ville hos K. M. i underd:het göra framställning derom, att K.
— Ä r åter svedan i ögonen af äldre datum, så är det sannolikt, att ni behöfver glasögon, och ni bör derför vända eder till en ögonläkare för att få edra ögon undersökta. Anna Nosrep. För en sjukdom, som fortfarit så länge, och är så pass svårartad, som eder tyckes vara, ges det ej något » radikalmedel°, som med ens häfver det onda. Ni måste nästa sommar och helst äfven derpä följande besöka Porla, Ronneby eller en kallvattenkuranstalt, ty ett lämpligt mineralvatten, bad, sjukgymnastik (och möjligen massage) i förening med passande diet är, hvad ni behöfver. Emellertid bör ni nu taga god motion, dock ej så stark, att ni känner er trött, samt lefva af stärkande, men lättsmält föda (hvad dermed förstås, hafva nog de förut rådfrågade läkarne sagt eder). På morgnarne bor ni på fastande mage dricka 1 — 2 glas artificielt karlsbadervatten. Blir er afföring ej häraf bättre, så kan ni tillsätta en tesked konstgjordt karlsbadersalt till vattnet. Ni hör i alla händelser ej vänta verkan förr än efter en tid. Med edra afförande piller bör ni vara mycket försigtig. I nödfall äro lavemang att föredraga. — Vidare vilja vi råda eder att begagna Roncegnovatten. A f detta sätter ni en matsked till ett glas mjölk eller vatten och dricker en dylik portion till hvarj^. måltid. Håll i öfrigt lynnet uppe och / noppas på framtiden. Vira, Försök att stray^ efter ' måltiderna taga 8 — 10 droppar utspädd saltsyra i litet vatten eller rödvin? : mt en timme efter måltiderna ytterligare, samma dosis. Sök vidare att genom diet ' och lämpliga medel (se svar till Anna Nosre i) reglera er afföring. Skulle edert onda fortfara, så bör ni för ytterligare råds erhållande vända er till läkare (adr. R e - geringsgatan 26 kl. V_ 2 — 3 e. m.). Om denna adress, ' Kan ni ock underrätta er nyss nämda riände eller väninna. d 3 S — a S.
Då jag nemi. förutsätter, att nationen i Konungens Conselj vill hafva en garanti för sin constitutionella frihet, vet jag icke, om det vore försigtigt att i lagen medgifva, att Konungen skall kunna, så ofta Han behagar, i sitt Statsäd incommcndera tjenstemän från militära och civila platser, för att under kort och måhända den möjligen kortaste tid utöfva detta maktpåliggande embete under förehafvande af ett särskildt för landet mer eller mindre vigtigt regeringsärende. Jag ber R. o. Ad. besinna med livad slags vigt och hvad slags värdighet såsom Konungens rådgifvare sådane personer skulle kunna inträda i en dylik temporär befattning, måhända endast för ögonblicket, och med hvad slags constitutionel ansvarighet de skulle kunna uppträda inför nationen och dess representanter, om de voro, alt jag så må säga, blott lånade från öfriga tjenstebefattningar i Riket. Att sådana förhållanden medgifvas i lagen kan jag icke godkänna, ehuru de måhända i inånga fall kunde vara lampliga för ögonblicket. Jag kan således på intet vis godkänna, att en sådan princip skulle insmygas i vår grundlag, eller att It. o. Ad. skulle såsom sin gemensamma tanke uttrycka den mening Hr von Hartmansdorff uttalat, utan får jag, i motsats dertill, tillstyrka godkännande af Const.Utskts förslag. Hr von Troil, Emil: Jag kan icke instämma med den siste värde talaren i fråga om de vådor, han trott kunna uppkomma deraf, att ledamöter af Konungens Statsråd skulle vara berättigade att tillika innehafva annat embete. Jag instämmer hufvudsakligen i de slutsatser, som i detta afseende blifvit framställda af den talare, som först uppträdde. Jag tror att, långt ifrån att borttaga den rättighet, Den 5 Augusti e. m. toi • som för närvar, finnes för Statsråden att innehafva militära embeten, borde en sådan rättighet utsträckas ufven lill de Statsråd, hvilkas befattningar varit af annan natur, likväl aldrig med rättighet att utöfva det förut innehafda embetet eller att åtnjuta några inkomster deraf.
N:o 29, i anledn. af väckt motion orri ändring i Kyrkolagens föreskrift rörande tiden för barnaqvinnas kyrkogång. Frih. Cederström, Carl: Då nu fråga en gång blifvit väckt orri ändring af 5 kap. 1 §:n Kyrkolagen, synes det mig att Utsk:t bort gå ett steg längre än Utsk:t i det nu föredragna Betänk:t det gjort. Utsk:t har endast föreslagit en förkortning af den nu bestämda tiden, efter hvars förlopp barnaqvinnors kyrkogång först tillätes, men det synes hafva varit naturligare och rigtigare om Utsk:t tillstyrkt att kyrkogång må barnaqvinna tillåtas, så snart hennes helsotillstånd det medgifver. Då Uts:kt hufvudsakligen på grund af sanitära skäl föreslagit 4 veckor efter barnets födelse såsom den tid, efter hvilken kyrkogång må tillåtas, så synes mig inkonseqvent att Utskrt jemväl tillstyrker att åt kyrkoherdes pröfning öfvemlemna, om qvinnan må tillåtas kyrkogång före denna föreslagna tid. På dessa skäl anhåller jag om äterremiss af förevarande Betänk. 174 Den 17 Mars e. m. Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på bifall till Betänk:t, hvartill svarades liera nej jemte några ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med liera ja, jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogs och lades till handlingarna Lag-Utsk:ts den 28 sisth Febr. och 3 dennes bordlagda Mem:r: N:o 30, i anledn. af återremiss utaf Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 14, rörande K. M:ts Nåd. Propos. till K. St:r om ny förordning angående jords eller lägenhets afståeride för allmänt behof; och N:o 31, i anledn. af återremiss utaf Lag-Utsk:ts Betänk. N:o 8, i anledn. af väckt motion om förändring i lagens stadganden angående giftorätt i bo.
Med iakttagande af dessa jemnkningar i staten, blifver den erforderliga anslags-förhöjningen 6,342 R:dr 80 öre; och får således Utskottet, som i öfrigt åberopar hvad uti dess Utlåtande JM 71 punkten 2 är anfördt, angående ifrågaställd förändrad arbets-ordning inom de särskilda afdelningarne af Kongl. Maj:ls Kansli, tillstyrka, att anslagssumman för Sjöförsvars-Departementets Kansli-Expedition må förhöjas med sagde belopp, 6,342 R:dr 80 öre Riksmynt, att utgå i enlighet med Utskottets förslag (se tabellen JM 1). Stals-Utskoltels Utlåtande Jt? 72. 3 3:o. Beträffande Departementets Kommando-Expedition är af Kongl. Maj:t föreslaget, att arfvode! för Expeditionens Chef, nu i staten upptaget till 900 R:dr, skulle okas till 4,500 R:dr, med förbehåll att, om lön eller annat arfvode å stat åtnjutes, endast skilnaden linge uppbäras; att de begge adjutanternes arfvoden måtte bestämmas till enahanda belopp, som blifvit föreslaget för deras vederlikar vid Landtförsvars-Departementels Expedition, samt att vaktmästarens arfvode mätte höjas till 600 R:dr, hvarigenom en tillökning i Expeditionens anslagssumma erfordrades till belopp af 4,320 R:dr.
Dumontska methoden förut var uppgifven i Sennefelders större handbok öfver lilhografien, som icke allenast uppgifver huru tryckta skrifter af alla slag, så nya som gamla, genom en der beskrifven technisk behandling kunna med lätthet reproduceras såsom annat stentryck, utan äfven innehåller bifogade prof af sådant tryck i särskilda plancher. Att denna method redan till någon del är känd äfven bär i Sverige, inhemtas af den upplysning, att genom öfvertryck en Bankens egen sedel blifvit eftergjord, och således så länge som dessa sedlar tryckas med boktryckarsvärta existerar ingen större säkerhet mot deras efterapande, än att hvilken stentryckare som helst, med någon talent, kan med mycken lätthet eftergöra dem, med undantag af valtenslämplingen. Utan att pä något sätt gå grannlagenheten mot Hr Akerberg för nära, tror jag att häruti ligger skälet, hvarföre Ständerne icke hafva anledn. att bevilja honom någon belöning för en upptäckt, som icke är något annat än hvad hvar och en i dessa saker någorlunda verserad man känner. Hvad åter beträffar den frågan, huruvida något premium bör tilldelas för ali kunna göra sedlar ocfterapliga, torde del vara bäst att, i saknad af all annan ledning, till någon del åtminstone, (idera sig till hvad Hrr Bancofullm. , som haft tillfälle närmast undersöka saken, anse såsom* sin oenskilda öfvertygelse. 1 afseende på de medel, hvarigenom Hr Akerberg möjligen kan tillvägabringa ett sådant resultat, som han lofvat, så kunna de ej vara flere än tvenne: antingen skall det ske genom någon chemiskl technisk behandling, som i sådant fall bör kunna inom ganska kort tid verkställas, eller skall någon kostbar machin anskaffas, förmodligen ifrån England. Men för alt få veta huru sedlar der tillverkas, behöfver intet premium anslås. Hemligheten i dessa sedlars tillverkning är blott att de falla sig dyrare att trycka än andra, emedan de tryckas antingen i bokpress med flere färgor och så kalladt congrew-lryck, eller ock medelst gravyr. Skulle Ständerne besluta att, till vinnande af större sä - 636
Kan ensamt sporra honom till att fylla De högre pligter han i lifvet fått? SIGRID. Han allt skall offra för sitt fosterland! Men intet för sin slägts uppdrifna högmod. Men lydnad kräfver slägtens gifna lag. Och kräfva icke hjertats lagar lydnad? De måste underordnas pligtens röst! För dig går pligten framför tro och kärlek! Ej framför, men vid sidan utaf dem. BENGT SIGRID. BENGT. SIGRID. BENGT. SIGRID. BENGT. (med låtsad köld, i det han vänder sig ifrån henne). Nåväl, så lyd då pligtens röst! Farväl! SIGRID (med ett anskri af häpnad och smärta). Min make! Bengt! Guds moder! hvad var detta? Du fått det svaret som du väntat på. SIGRID. BENGT (som förut). Väl skiljas ville jag ... men skiljas så... 75 Så är det säkert lättast för oss båda! Du vill det? Väl, så må din vilja råda! (hon går stapplande några steg åt fonden, under det att Bengt fölpande med sig sjelf derpå skyndar hon ned till Bengt och kastar sig gråtande i hans öppnade famn.) En blick, en enda blott Nej, så jag ej dig lemna kan! BENGT SIGRID BENGT. (undergifvet). Farväl jer henne med ångestfulla blickar; hastigt vänder hon sig om, käm (eldigt, i det han sluter henne till sig). Tror du jag fann Den högsta skatt på jord: en ädel qvinna, Och ville kasta denna rika skatt Som, ren som snö, likväl som eld kan brinna, Af ljus och fröjd bort, för att ära vinna, Och frysa sedan i en evig natt? Nej! eden som jag svor för Gud och dig, Och liten blomma följer på min stig Den skall jag trogen till min dödsstund blifva; Till magtens höjder, att mig sällhet gifva, När storm och moln der ofvan hopa sig! Men Jarlens vrede? SIGRID (i hans famn). Den får tiden släcka! Men om den icke släcks? SIGRID. BENGT. BENGT. Till domedag!